Milloin Dimítrios Ioannídis kuoli?
Dimítrios Ioannídis
Iältään 84-vuotias Ioannídis jätti terveyssyihin vedoten vapautusanomuksen 21. heinäkuuta 2007, mutta sitä ei hyväksytty. Ioannídis menehtyi 35 vuoden vankeuden jälkeen 16. elokuuta 2010. Hänet oli viety edellisenä yönä vankilasta sairaalaan hengitysvaikeuksien takia. Dimítrios Ioannídis
Dimítrios Ioannídis (myös "Dimítris Ioannídis", , 13. maaliskuuta 1923 – 16. elokuuta 2010) oli kreikkalainen upseeri ja yksi Kreikan sotilasjuntan (1967–1974) johtohenkilöistä. Vuonna 1973 hän järjestin juntan sisäisen vallankaappauksen ja syrjäytti juntan johtajan pääministeri Geórgios Papadópouloksen, minkä jälkeen hän käytännössä johti Kreikkaa ilman virallista asemaa. Tästä syystä hänet tunnetaan myös lempinimellä ”näkymätön diktaattori” (”αόρατος δικτάτωρ”). Ioannídisin hallinto ja koko Kreikan sotilasjuntta kaatui hänen järjestettyään Kyproksen sotilasvallankaappauksen vuonna 1974.
Amyntas I
Amyntas I () oli antiikin Makedonian kuningas noin 540–498 eaa. Herodotos kertoo että Amyntaksen isä oli Alketas ja että Amyntasta seurasi kuninkaana hänen poikansa Aleksanteri I. Junianus Justinus kertoo että Amyntas oli kuninkaana samaan aikaan kuin Dareios I:n sotaretki Skyyttejä vastaan (noin vuonna 513 eaa.) Dareios määräsi Megabazoksen valtaamaan Traakian. Vallattuaan Traakian Megabazoksen lähettämät lähettiläät vaativat että Amyntas luovuttaisi heille maata ja vettä osittaakseen että hän oli Dareioksen alamainen. Lisäksi Amyntaan piti luovuttaa panttivankeja. Herodotos ja Justinus kertovat kuinka naisiksi pukeutuneet nuorukaiset murhasivat persialaiset lähettiläät heidän juhliessaan. Päästäkseen eroon persialaisista Amyntas lahjoi persialaisen kenraalin Bubareksen ja antoi tälle siskonsa Gygaian vaimoksi. Amyntas kuoli pian sen jälkeen kun persialaiset olivat lähteneet Makedoniasta. Dimítrios Chondrokoúkis
Dimítrios ”Dimítris” Chondrokoúkis (, s. 26. tammikuuta 1988 Amaroúsio) on kreikkalaissyntyinen Kyprosta edustava korkeushyppääjä, sisäratojen maailmanmestari. Dimítrios Ioannídis
Ioannidis päätti ratkaista myös Kyproksen kriisin, joka oli vuodesta 1967 lähtien ollut pattitilanteessa. Vuonna 1971 Kyproksen presidentti, arkkipiispa Makarios III päätti luopua "énosis"-ratkaisusta Kyproksen kysymyksen suhteen. Kreikan sisällissodassa monarkistien joukoissa taistellut alun perin famagustalainen Kreikan armeijan kenraali Geórgios Grívas palasi vuonna 1971 Kreikasta takaisin Kyprokselle, josta hänet oli alun perinbrittien kanssa tehdyn aseleposopimuksen perusteella karkotettu vuonna 1959. Grívasta raivostutti Makarioksen päätös ja hän perusti EOKA-B-järjestön tarkoituksenaan syrjäyttää Makarios. Kyproksenkreikkalaisten kansallissankarina pidetty Grívas kuoli sydänvikaan jo tammikuun lopulla 1974, jonka jälkeen järjestön uudesta johdosta tuli Ioannidisin juntan alainen. (Grívas taas oli taistellut Kreikan junttaa vastaan vuosina 1968-1969.) Nikolai Judenitš
Nikolai Nikolajevitš Judenitš (, 30. kesäkuuta 1862 Moskova, Venäjä – 5. lokakuuta 1933 Nizza, Ranska), oli Venäjän menestyksekkäimpiä kenraaleja ensimmäisessä maailmansodassa ja taisteli johtajana luoteisella rintamalla Venäjän vastavallankumouksessa ja sisällissodassa 1918–1920. Judenitš sai jalkaväenkenraalin arvon vuonna 1915, ja Venäjän valkoisten joukkojen komentajaksi hänet nimitettiin Baltiaan Venäjän sisällissodassa 1918–1920. Demetrias
Esinelöydöt Dmitri Donskoi
Lyöty Mamai syrjäytettiin, ja tataarien joukot yhdisti Valkoisen ordan kaani Tohtamyš, joka lähti sotaretkelle 1382. Dmitri sai tiedon hyökkäyksestä liian myöhään eikä ehtinyt koota apuvoimia. Moskova puolustautui piiritystä vastaan käyttäen ensi kertaa tykkejäkin, mutta se ryöstettiin silti, ja palattiin veronmaksuun ordalle. Dmitri vannoi uskollisuutta Tohtamyšille ja ordalle, joka palautti hänet pääasialliseksi veronkerääjäksi ja Vladimirin suuriruhtinaaksi. Kuollessaan 1389 Dmitri oli ensimmäinen suuriruhtinas, joka jätti arvonimensä pojalleen ilman kaanin hyväksyntää. Ioánnis Metaxás
Metaxás pyrki pitämään Kreikan sivussa toisesta maailmansodasta, mutta Benito Mussolinin johtaman Italian joukot hyökkäsivät siitä huolimatta Albanian kautta Kreikkaan lokakuussa 1940. Seuranneessa sodassa kreikkalaiset onnistuivat menestyksekkäästi pitämään pintansa, mikä lisäsi Metaxásin mainetta sotapäällikkönä ja kansallissankarina. Hän ehti kuolemaan luonnollisen kuoleman tammikuussa 1941, kolmisen kuukautta ennen kuin Saksan joukot tulivat italialaisten avuksi ja valloittivat Kreikan. Kyproksenkreikkalaiset
Vuosina 1968–1974 käytiin tuloksettomia neuvotteluita, ja lopulta tilanne kärjistyi 15. heinäkuuta 1974, kun Kreikan sotilas­juntan johtoon kuulunut ateenalainen kenraali Dimítrios Ioannídis toteutti Kyproksen kansalliskaartin tuella sotilasvallankaappauksen ja syrjäytti Makarioksen. Viikkoa myöhemmin Turkki oli miehittänyt saaren pohjoisrannikon. Seuraavan vuoden aikana tapahtuivat viimeiset suuret väestönsiirrot, kun kyproksenkreikkalaista siirtyi etelään ja turkkilaista pohjoiseen. Tästä lähtien saari on ollut näiden kahden kansallisuuden kesken jaettuna, vaikka kansainvälisesti Kyproksen jakoa ei ole juridisesti tunnustettukaan. Deinarkhos
Demetrioksen karkottamisen jälkeen Demetrios I:n palautettua demokratian Deinarkhos joutui makedonialaissympatioidensa vuoksi pakenemaan henkensä uhalla Khalkiiseen Euboiaan maanpakoon. Ystävänsä Theofrastoksen avustuksella Deinarkhos pääsi palaamaan takaisin Ateenaan noin vuonna 292 eaa., jossa hän puolisokeana ja ystävänsä ryöstämänä kuoli yli 70-vuotiaana. Geórgios Papadópoulos
Vuonna 1967 Papadópoulos yhdessä muiden oikeistolaisten upseerien kanssa käytti tilannetta hyväkseen, kun kuninkaalla ja pääministerillä oli erimielisyyksiä, ja Kreikan sotilasjuntta kaappasi vallan. Lähes ensi töikseen juntta vangitutti viisituhatta kommunistia. Kuningas Konstantin II:n yritettyä vastavallankumousta juntta luopui siviilien nukkehallituksen tukemisesta, eversti Geórgios Zoitákis nimitettiin valtionpäämieheksi ja Papadópoulos pääministeriksi. Hän yhdisti pääministerin toimeen myös ulkoasiainhallinnon, puolustuksen, koulutuspolitiikan ja hallituspolitiikan. Vallan keskittäminen jatkui kesäkuussa 1973, kun Papadópoulos seurasi Zoitákista presidentin virassa. Hän pysyi vallassa aina marraskuuhun 1973, jolloin Dimítrios Ioannídis syrjäytti hänet seuraavassa vallankaappauksessa. Vuonna 1974 järjestettiin vaalit, ja niiden jälkeen Papadópoulos vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Vankilassa ollessaan Papadópoulos kieltäytyi armahduksesta, koska hänen olisi se saadakseen ollut kaduttava tekojaan. Hän kuoli vankilassa 80-vuotiaana syöpään vuonna 1999. Neljäs diadokkisota
Neljäs diadokkisota käytiin vuosina 308 eaa. – 301 eaa. diadokkien eli Aleksanteri Suuren seuraajien välillä. Ennen sotaa Makedonian kuningas Kassandros oli murhannut Aleksanteri Suuren pojan Aleksanteri IV:n. Sota alkoi kun Antigonos I ja hänen poikansa Demetrios I yrittivät laajentaa valtaansa Kreikassa. Vallattuaan Ateenan Kassandrokselta Demetrios kukisti Ptolemaioksen Salamiin taistelussa. Tämä voiton jälkeen Antigonos ja Demetrios julistautuivat kuninkaiksi. Ennen tätä kaikki diadokit pitivät Aleksanteri IV:tä kuninkaana. Pian myös Lysimakhos, Selukos ja Ptolemaios seurasivat perässä ja julistautuivat kuninkaiksi. Kreikan kielikiista
Ensimmäisen vakavamieliseksi tarkoitetun kirjan dimotikíksi kirjoitti Giánnis Psycháris vuonna 1888. Hänen proosateoksensa oli nimeltään "To taxídi mou" (”Matkani”), ja se oli kuvaus kirjoittajansa matkasta Kreikassa. Samalla Psycháris ehdotti siinä katharévousan täydellistä hylkäämistä ja korvaamista dimotikílla kaikessa kirjallisessa käytössä. Dimítrios Ioannídis
Juntan hajoaminen alkoi ja alkoi transitiovaihe, "metapolítefsi". Maahan oli tarkoitus perustaa kansallisen yhtenäisyyden hallituksen, joka johtaisi maan vaaleihin. Gkizíkis kutsui Pariisissa vapaaehtoisessa maanpaossa vuodesta 1963 asuneen entisen pääministerin Konstantínos Karamanlíksen takaisin Kreikkaan hallituksen johtoon. Karamanlís palasi Ateenaan ja vannoi virkavalansa presidentti Gkizíkiksen pääministerinä. Karamanlisin oikeistolainen Uusi demokratia -puolue voitti 17. marraskuuta 1974 ensimmäiset parlamenttivaalit sitten vuoden 1964 ja hän jatkoi pääministerinä. Kansanäänestys monarkian kohtalosta järjestettiin 8. joulukuuta 1974, jolloin 69 prosenttia kreikkalaisista antoi äänensä monarkian lakkauttamisen puolesta. Helleenien kolmas tasavalta perustettiin ja tammikuussa 1975 alkoivat televisioidut oikeudenkäynnit junttaa vastaan. Stepanoz I
Stepanoz I (, k. 627) oli Iberian (Georgian itäosan Kartlin) ruhtinas guaramidi-dynastiasta vuosina n. 590–627. Hän sai surmansa taistellessaan maahan hyökkääviä Bysantin joukkoja vastaan.
Stepanoz oli Guaram I:n poika ja seuraaja. Toisin kuin Roomaa kannattanut isänsä, hän alkoi harjoittaa Iranille myötämielistä politiikkaa ja onnistui yhdistämään Iberian valtansa alle, vaikka hän joutuikin pysymään uskollisena sassanidi-isännilleen. Hän teki Tbilisistä pääkaupunkinsa ja puolusti sitä georgialais-iranilaisin joukoin, kun Bysantin keisari Herakleios hyökkäsi yhdessä kasaarien kanssa Iberiaan vuonna 626. Stepanoz otettiin taistelujen aikana vangiksi ja Herakleios määräsi hänet nyljettäväksi elävältä. Valtaistuimelle nostettiin Adarnase I, Stepanozin sukulainen vanhasta Khosroiani-suvusta. Diadokki
Hellenistiseltä ajalta ei ole säilynyt nykypäivään ainoatakaan aikalaiskuvausta. Tärkein tuolloin eläneistä historioitsijoista oli Hieronymos Kardialainen. Muita hävinneitä lähteitä ovat muun muassa Duris Samoslainen ja Timaios. Diodoros Sisilialaisen kirjasto on ainut säilynyt teos joka käsittelee diadokkien ajanjaksoa kokonaisuudessaan. Diodoroksen päälähteenä oli Hieronymos, mutta hän käytti lähteenään myös Durista ja Timaiosta. Myös Pompeius Trogus käytti Hieronymosta lähteenään, ja hänen teoksensa on säilynyt Junianus Justinuksen yhteenvedossa. Roomalainen biografi Plutarkhos kirjoitti myös Eumeneen, Demetrioksen ja Pyrrhoksen elämäkerrat, joiden päälähteenä oli myös Hieronymos. Aleksanteri Suuren elämäkerrastaan tunnettu Arrianos kirjoitti teoksen Aleksanteri Suuren jälkeisistä tapahtumista, joka on säilynyt vain Fotioksen yhteenvetona. Myös hän käytti päälähteenään Hieronymosta.The Cambridge Ancient History, s.2-9 Demetrios Palaiologos
Kun Johannes VIII kuoli vuonna 1448, Demetrios yritti kaapata vallan. Tämäkin epäonnistui, mutta Demetrioksen veli Konstantinos XI antoi Demetriokselle puolet Morean despotaatista (os. Peloponnesoksen niemimaa) jossa heidän veljensä Tuomas oli hallinnut jo kymmenen vuotta. Konstantinopolin menetyksen jälkeen vuonna 1453 Morea oli ainoa osa Bysantin valtakuntaa, joka ei ollut turkkilaisten vallassa. Pian Demetrios ja Tuomas alkoivat sotia keskenään. Tuomas voitti sisällissodan, ja Demetrioksen oli paettava Mehmed II:n luokse. Mehmed hyökkäsi Tuomaan kimppuun ja kukisti tämän joukot helposti. Tuomaan oli paettava perheineen Italiaan. Mehmed ei kuitenkaan antanut Moreaa Demetriokselle takaisin, koska hän "ei ollut tarpeeksi miehekäs hallitsemaan mitään maata". Domnítsa Lanítou-Kavounídou
Domnítsa Lanítou-Kavounídou (, 7. huhtikuuta 1916 Limassol, Limassolin alue, Kypros – 20. kesäkuuta 2011) oli kreikkalainen olympiaurheilija. Hän osallistui yleisurheilijana Berliinin olympialaisiin 1936 ja Lontoon olympialaisiin 1948 100 metrille ja 80 metrin aitoihin. Hän oli Kreikan urheilun johtohahmoja. Leonnatos
Leonnatos mainitaan Issoksen taistelun jälkeisten tapahtumien yhteydessä. Persian kuninkaan Darios III:n perhe jäi makedonialaisten vangiksi. Aleksanteri sai kuulla että Dareioksen perhe luuli Dareioksen kuolleen taistelussa. Aleksanteri aikoi ensin lähettää Sardiin entisen satraapin Mithreneen heidän luokseen, mutta epäili että petturin näkeminen vain aiheuttaisi enemmän harmia. Aleksanteri lähetti tämän takia Leonnatoksen heidän luokseen viemään sanaa. Saattaa olla ettei Leonnatoksella ollut mitään tekemistä koko tapahtuman kanssa. Arrianos kertoo nimittäin että Peukestas oli ainut makedonialainen joka opetteli persian kielen. Toisaalta Aleksanterin lähipiiriin kuului Laomedon Mytileneläinen, joka tiettävästi osasi persiaa. Aleksanteri laittoikin hänet johtamaan persialaiset vankien valvomista juuri siksi että hän osasi persiaa. Arrianoksen versio tapahtumista perustuu Ptolemaioksen teokseen. Aleksanterin kuoleman jälkeen Ptolemaios ja Laomedon olivat vihamiehiä. Ehkä Ptolemaios vaihtoi vihollisensa nimen toiseen. Dionysios bar Salibi
Vuonna 1165 hän oli tukemassa kirkon patriarkaksi Mikael Syyrialaista. Tämän seurauksena hän itsekin palasi seurakuntaelämään ja toimi Amidin piispana vuodesta 1166 kuolemaansa 2. marraskuuta 1171 asti. Dimítrios Vikélas
Dimítrios Vikélas (, joskus "Demetrius Vikelas" tai "Bikelas"; 15. helmikuuta 1835 Ermoúpoli, Sýros, Kreikka – 20. heinäkuuta 1908 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija, kääntäjä, historioitsija, liikemies ja Kansainvälisen olympiakomitean ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1894–1896. Laomedon Mytileneläinen
Laomedon Mytileneläinen () oli kreikkalainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Hänen nuorempi veljensä oli Erigyios. Laomedon oli syntynyt Mytilenessä, mutta muutti myöhemmin Amfipoliin. Laomedon oli yksi Aleksanteri Suuren lähipiirin jäsenistä ("hetairos"). Filippos II karkotti Laomedonin, Erigyioksen, Harpaloksen, Ptolemaioksen ja Nearkhoksen vuonna 336 eaa. Piksodarokseen liittyneen tapauksen jälkeen. Filippoksen kuoleman jälkeen Aleksanteri kutsui heidät takaisin Makedoniaan. Laomedon seurasi Aleksanterin mukana Persian sotaretkellä. Issoksen taistelun jälkeen hän sai huolehtia persialaisista vangeista, koska hän osasi persiaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen Laomedon nimitettiin Coele-Syyrian (”onton Syyrian”) satraapiksi. Egyptin satraappi Ptolemaios hyökkäsi kuitenkin Syyriaan ja sai Laomedonin vangiksi. Päästyään pakoon Laomedon liittyi Alketaan seuraan Pisidiassa. Laomedon menetti luultavasti henkensä muiden Alketaan kannattajien kanssa vuonna 320 eaa. Dimítrios Petrokókkinos
Dimítrios Petrokókkinos (; 17. huhtikuuta 1878 – 10. helmikuuta 1942) oli kreikkalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti. Hän pelasi Ateenan olympialaisissa 1896 sekä kaksin- että nelinpeleissä. Petrokókkinos voitti nelinpelissä hopeaa yhdessä Dionýsios Kásdagliksen kanssa. Kaksinpelissä hän putosi ensimmäisellä kierroksella hävittyään Evángelos Rállikselle ja oli jaetulla kahdeksannella sijalla. Diogenes Sinopelainen
Diogenes Sinopelainen eli "Diogenes Koira" (useimmiten vain Diogenes, ) (412 eaa. — 323 eaa.) oli kreikkalainen filosofi. Hän edusti kyynikkojen koulukuntaa. Häntä voidaan pitää koulukunnan varsinaisena perustajana Antistheneen jälkeen. Dimítrios Ioannídis
Ioannídiksen juntta Ateenassa ajautui kriisiin ja täysimittainen sota Turkin kanssa näytti lähes väistämättömältä. Kreikkalaiset muun muassa ryöstivät kauppoja peläten Turkin vastaisen sodan syttyvän pian. Armeijan vanhempi upseeristo veti pois tukensa Ioannídikselta ja presidentti Gkizíkis kutsui koolle vanhan kaartin poliitikot, kuten Markezínisin, Panagiótis Kanellópouloksen, Stéfanos Stefanópouloksen ja Evángelos Avérofin. Maan johdossa vallitsi yksimielinen käsitys siitä, että Ioannídiksen politiikka oli johtanut maan syvään kriisiin, ja että tämä oli menettänyt yleisen luottamuksen. Ménis Koumantaréas
Aristoménis ”Ménis” Koumantaréas (joskus "Koumandaréas", , 4. tammikuuta 1931 Ateena – 6. joulukuuta 2014 Ateena) oli palkittu kreikkalainen kirjailija. Demetrios I (patriarkka)
Demetrios Papadopoulos eli Demetrios I (8. syyskuuta 1914 Istanbul, Turkki – 2. lokakuuta 1991 Fener, Istanbul, Turkki) oli ortodoksijohtaja, joka toimi Konstantinopolin ekumeenisena patriarkkana vuodesta 1972 kuolemaansa. Ennen valintaansa tähän tehtävään hän oli toiminut Imbrosin metropoliittapiispana. Häntä edelsi Athenagoras I ja seurasi Bartolomeos I. Dimítrios Vikélas
Ateenan olympiakisojen jälkeen Vikélas erosi olympiakomiteasta vuonna 1897 ja keskittyi muualle. Hän kuoli 73-vuotiaana Ateenassa. Vikélaksen seuraaja oli Pierre de Coubertin. Dion (Kreikka)
Dion oli merkittävä uskonnollinen ja sotilaallinen keskus erityisesti Makedonian hegemonian aikana 300- ja 200-luvuilla eaa. Filippos II juhlisti paikalla khalkidikeläisten liiton pääkaupungin Olynthoksen valloitusta. Aleksanteri Suuren sotajoukot kokoontuivat paikalla ennen sotaretkeään Aasiaan, tarkoituksena avun pyytäminen Zeukselta. Granikosjoen taistelun jälkeen Dioniin pystytettiin Lysippoksen veistämä veistosryhmä, joka esitti 25 Aleksanterin taistelussa kaatunutta kumppania. Kuningas Kassandros rakennutti kaupunkiin muurit sekä lukuisia julkisia rakennuksia. Dimítrios Ioannídis
Vuonna 1940 Ioannídis aloitti Kreikan sotilasakatemiassa ("Evelpídon") ja valmistui luutnanttina vuonna 1943. Tämän jälkeen hän valmistui jalkaväkikoulusta (1952), ABC-erikoissotakoulusta (1954) ja sotakorkeakoulusta (1956). Vuonna 1961 hän suoritti Länsi-Saksassa jalkaväenkursseja. Eumenes Kardialainen
Eumenes (, noin 362 eaa.–316 eaa.) oli Kardiasta kotoisin oleva sotapäällikkö, joka toimi aluksi Aleksanteri Suuren kirjurina. Eumenes otti osaa diadokkisotiin, joissa hän puolusti Aleksanteri Suuren perillisten oikeutta Makedonian kruunuun. Hän tuli kuuluisaksi monien parempina sotilaina pidettyjen makedonialaisten kukistamisesta. Lopulta Eumenes jäi Antigonoksen vangiksi hänen omien sotilaidensa petettyä hänet. Georgi Dimitrov
Dimitrovin kuoleman jälkeen hänelle pystytettiin Sofiaan mausoleumi valkoisesta marmorista. Hänen ruumiinsa poistettiin sieltä vuonna 1990 ja krematoitiin. Ivan Kostovin oikeistohallitus hävitti myös mausoleumin vuonna 1999. Pernikin kaupungin nimenä oli Dimitrovin kuoleman jälkeen "Dimitrovo" vuoteen 1962 saakka. Apollonios Dyskolos
Apollonios Dyskolos () (100-luku) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko. Hän oli Mnesitheoksen poika ja syntyi Aleksandriassa. Hänen lisänimensä "Dyskolos" tarkoitti "hapan", "kärttyinen" tai "vaikea miellyttää" — hänen kerrotaan olleen luonteeltaan kiivas ja analyyttinen. Apollonios vietti suurimman osan elämästään kotikaupungissaan ja myös kuoli siellä. Hänen kerrotaan myös käyneen Roomassa ja saaneen siellä Antoninus Piuksen huomion. David Whitmer
Vuonna 1876 Whitmer aktivoitui jälleen ja toisti väitteensä, jonka mukaan hän oli Joseph Smithin seuraaja. Hän perusti nimeään kantavan Kristuksen kirkon (whitmeriläiset) uudelleen. 1887 Whitmer julkaisi pamfletin nimeltä "An Address to All Believers in Christ", jossa hän uudisti todistuksena Mormonin kirjan henkeytyksestä ja aitoudesta. Hän kuitenkin kiisti Youngin johtaman kirkon legitimiteetin. David Whitmer kuoli kotonaan Richmondissa 25. tammikuuta 1888. Hänen perustamansa kirkko säilyi 1960-luvulle. Diokles Magnesialainen
Diokles Magnesialainen (ensimmäinen vuosisata eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija. Hän oli kotoisin Magnesiasta. Diokles tunnetaan ennen kaikkea teoksistaan "Filosofielämäkerrat" (, "Bioi tōn filosofōn") ja "Katsaus filosofeihin" (, "Epidromē tōn filosofōn"), joita Diogenes Laertios käytti filosofielämäkertojensa lähteenä. Teoksista on säilynyt vain katkelmia tätä kautta. Kleombrotos I
Kleombrotos I (, kuoli 371 eaa.) oli Spartan kuningas 380 eaa. – 371 eaa. Vuonna 380 eaa. hän seurasi veljeään Agisipolis I:a valtaistuimella. Hänen aikaisemmasta elämästään ei tiedetä mitään. Vuonna 371 eaa. hän johti Spartan ja sen liittolaisten armeijaa Thebaa vastaan. Kleombrotos kuoli Leuktran taistelussa, jossa Epameinondaan johtamat thebalaiset kukistivat spartalaiset. Taistelussa kuoli yhteensä 700 spartalaista. Dionýsios Solomós
Solomóksen terveys alkoi heikentyä vuonna 1851. Hän kuoli Korfulla vuonna 1857. Hänen ruumiinsa siirrettiin Zákynthokselle vuonna 1865 ja haudattiin Zákynthoksen kaupunkiin. Palaiologos
Turkkilaiset valtasivat Konstantinopolin piirityksen jälkeen vuonna 1453. Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI kuoli taistelussa. Hänen veljensä Demetrios Palaiologos hallitsi vielä Morean despotaattia kunnes turkkilaiset valtasivat sen vuonna 1460. Demetrios eli loppuelämänsä vankeudessa. Konstantinoksen ja Demetrioksen nuorin veli Tuomas Palaiologos pakeni Italiaan, jossa hänet vielä tunnustettiin keisariksi. Tuomaksen kuoleman jälkeen hänen poikansa Andreas myi keisarin tittelin Ranskan kuninkaalle.¹ Konstantinos käytti sukunimeä Dragases äitinsä Helena Dragasin mukaan. Antigonos II
Demetrioksen kuollessa Antigonos alkoi kutsua itseään Makedonian kuninkaaksi, mutta ei noussut valtaistuimelle kuin vasta vuonna 276 eaa. Tässä välissä hallitsivat Makedonian kuninkaina mm. Pyrrhos, Lysimakhos ja Ptolemaios Keraunos. Ptolemaioksen kuoltua taistelussa kelttejä vastaan vuonna 279 eaa. alkoi Makedonian historiassa sekava ajanjakso, joka loppui vasta sen jälkeen kun Antigonos pääsi valtaan vuonna 276 eaa. Antigonos pystyi julistautumaan kuninkaaksi sen jälkeen kun hän kukisti keltit vuonna 277 eaa. Lysimakheian taistelussa. Ioánnis Kapodístrias
Kreivi Ioánnis Antónios Kapodístrias (, , , ; 11. helmikuuta 1776 Korfu – 9. lokakuuta 1831 Náfplio) oli kreikkalaissyntyinen Venäjän keisarikunnan ja myöhemmin itsenäisen Kreikan valtion diplomaatti. Hän toimi itsenäistyneen maan ensimmäisenä valtionhoitajana vuosina 1828–1831. Themistokles
Themistokles (noin 525 eaa.–460 eaa.) oli poliitikko antiikin Ateenassa. Hän johti Ateenaa Persialaissotien aikana. Hänen ansiostaan Ateena käytti hopeakaivoksista saamansa tuoton laajentamalla laivastoaan, joka kasvoi 70 laivasta 200 laivaan. Themistokleen politiikkaa vastusti Aristides, joka lopulta karkotettiin Ateenasta. Themistokleen ansiosta kreikkalainen laivasto taisteli menestyksekkäästi persialaisia hyökkääjiä vastaan Artemisionin taistelussa ja ratkaisevassa Salamiin taistelussa. Persialaissodan jälkeen Aristides ja Themistokles sopivat riitansa ja Aristides sai palata Ateenaan. Themistokles alkoi myös pian sodan jälkeen menettää suosiotaan, ja menetettyään kansan luottamuksen hänen oli paettava, aluksi Argokseen, sieltä Kerkyralle ja Epeiroksen kautta lopulta Vähään-Aasiaan. Persialaiset ottivat hänet hyvin vastaan ja antoivat hänen asettua asumaan Magnesiaan. Siellä hän kuolikin, joko itsemurhaan (Thukydideen mukaan) tai pahaan sairauteen. Themistokles muistetaan Kreikan yhtenä suurimpana päämiehenä. Pydnan taistelu
Triumfin jälkeen Perseus karkotettiin perheineen italialaiseen Alba Fucensin vuoristokylään, jossa hän joutui elämään huonoissa olosuhteissa, kunnes kuoli vuonna 165 eaa. tai 162 eaa. Perseus jäi viimeiseksi antigonidien suvun hallitsijaksi. Makedonia jaettiin neljään tasavaltaan, jotka eivät saaneet käydä kauppaa toistensa kanssa. Paikalliset hallintomiehet vietiin Roomaan. Roomalaiset kukistivat myös Illyrian viimeisen kuninkaan Gentiuksen, joka oli ollut Perseuksen liittolainen. Lisäksi he rankaisivat Akhaian liittoa viemällä satoja johtomiehiä vankeuteen Italiaan. Heidän joukossaan oli kreikkalainen historioitsija Polybios. Diogenes Apollonialainen
Diogenes Apollonialainen (, n. 460 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut luonnonfilosofi. Häntä pidetään usein viimeisenä esisokraatikkona. Manuel I Komnenos
Juuri tällöin, kun sota näytti olevan päätöksessään, asiat alkoivat mennä alamäkeä Manuelin kohdalla. Hänen kenraalinsa Mikael Palaiologos oli vieraannuttanut heidän liittolaisensa Bysantista asenteellaan, ja sotaretki oli seisahtunut, sillä Loritellon kreivi Robert III ei suostunut enää puhumaan Palaiologokselle. Vaikka sovinto saatiinkin syntymään miesten välille, oli sotaretki menettänyt jo osan puhdistaan. Mikael kutsuttiin pian takaisin Konstantinopoliin, ja hänen menetyksensä oli suuri vastaisku. Sodan käännekohta oli taistelu Brindisistä, jossa sisilialaiset suorittivat suuren mittakaavan vastahyökkäyksen sekä maalta että mereltä. Vihollisen lähestyessä palkkasotilaat, jotka oli hankittu Bysantin puolelle Manuelin kullalla, vaativat valtavia palkankorotuksia. Kun niistä kieltäydyttiin, he hylkäsivät asemansa. Jopa paikalliset paronit alkoivat kaikota Bysantin puolelta, ja pian Johannes Dukas oli toivottaman alivoimainen. Vaikka Aleksios Komnenos Bryennios saapuikin muutaman laivan kanssa auttamaan Bysanttia, tilanne ei muuttunut millään tavalla. Sisilialaiset saavuttivat voiton merellä ja saivat Johannes Dukaksen, Aleksios Bryennioksen sekä neljä laivaa saaliiksi. Tämän jälkeen Manuel lähetti Aleksios Axuchin Anconaan kokoamaan uutta armeijaa, mutta tällä välin Vilhelm I oli jo valloittanut takaisin Bysantilta kaikki alueet Apuliassa. Brindisissä koettu tappio päätti Bysantin hetkeksi elvytetyn vallan Italiassa, jonka Bysantin armeija jätti taakseen 1158 näkemättä sitä enää koskaan. Sekä Niketas Khoniates että Kinnamos, jotka olivat kaksi Bysantin tämän ajan tärkeintä historioitsijaa, ovat kuitenkin samaa mieltä siitä, että rauhanehdot, joista Axuch sopi Vilhelmin kanssa, sallivat Manuelin säilyttää hänen arvokkuutensa, kun hän pesi kätensä tästä sodasta, huolimatta sisilialaisen 164 alusta (ja 10 000 miestä) käsittäneen laivaston tuhoisasta hyökkäyksestä Euboiaan ja Almyrokseen 1156. Aleksios I Komnenos
Hyökkäyksillään Guiscard valtasi Dyrrakionin ja Korfun. Normannien uhka ei hellittänyt ennen kuin Robert kuoli vuonna 1085. Tällöin Aleksios valtasi takaisin menetetyt alueet. Seuraavaksi Aleksioksen oli torjuttava petšenegien ja kiptšakien hyökkäykset Traakiassa sekä uudelleen aktivoituneiden aloittaneiden seldžukkien hyökkäykset Vähässä-Aasiassa. Johannes I Tzimiskes
Tzimiskesin valtakaudella bysanttilaiset kukistivat Bulgariaan hyökänneet Kiovan Venäjän ruhtinaan Svjatoslavin joukot vuonna 971 ja valloittivat osan maasta. Vuonna 972 Tzimiskes liittoutui Saksan keisarin Otto I:n kanssa ja lähetti veljen- tai sisarentyttärensä Theofanon Oton pojan Otto II:n vaimoksi. Liiton ansiosta Tzimiskes pystyi vapaasti hyökkäämään arabeja vastaan valtakunnan itärajalla. Vuonna 975 Tzimiskes soti menestykkäästi fatimideja vastaan eteläisessä Syyriassa ja pakotti Damaskoksen maksamaan veroa. Tzimiskes kuitenkin sairastui ja kuoli pian palattuaan sotaretkeltä Konstantinopoliin. Huhun mukaan kamariherra Basileios Lekapenos myrkytti Tzimiskesin, koska tämä oli saanut tietää Lekapenoksen laittomista toimista. Dikaiarkhos
Dikaiarkhos () (n. 350-285 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi, kartografi, maantieteilijä, matemaatikko ja kirjailija. Hän oli kotoisin Messenestä. Dikaiarkhoksen teoksista on säilynyt ainoastaan osia. Hän kirjoitti ennen kaikkea Kreikan historiasta ja maantieteestä, jolla alalla hänen merkittävin teoksensa oli teos nimeltä "Kreikan elämä". Kartografian alalla Dikaiarkhos oli ensimmäisiä, joka käytti maantieteellisiä koordinaatteja. Hän kirjoitti myös filosofian ja politiikan alan teoksia. Johannes Siinailainen
Johannes Siinailainen ("Johannes Skolastikko", "Johannes Klimakos"; , "Portaiden Johannes"; n. 525 Syyria – 30. maaliskuuta 606 Siinai) oli bysanttilainen munkki ja Siinain vuoren luostarin igumeni, joka tunnetaan ennen kaikkea teoksestaan "Portaat" ("Klimaks"). Häntä kunnioitetaan pyhänä sekä ortodoksisessa että katolisessa kirkossa. Pyhä Dionysius
Pyhä Dionysius () on katolinen marttyyri ja pyhimys. Kolmannella vuosisadalla hän oli Pariisin piispa. Hän koki marttyyrikuoleman noin vuonna 250. Dionysiusta pidetään Pariisin suojeluspyhimyksenä, ja hän kuuluu neljäntoista hädässäauttajan pyhimysryhmään. Muita ryhmään usein liitettäviä pyhimyksiä ovat Barbara, Blasius, Erasmus, Pyhä Yrjö, Katariina Aleksandrialainen, Kristoforos ja Margarita Antiokialainen. Amyntas II
Kun kuningas Aeropos II kuoli sairauteen vuonna 395/394 eaa., Amyntas II valittiin hänen seuraajakseen. Kuninkuus siirtyi näin pois Arkhelaoksen sukuhaaralta Perdikkas II:n toisen pojan Menelaoksen pojalle. Amyntas kuoli kuitenkin pian erään Derdaan murhaamana. Derdas oli yleinen nimi Ylä-Makedonian Elimeian maakunnan kuningassuvun jäsenillä. Ehkä Amyntaan murhan takana oli elimeialainen vallankaappausyritys. Amyntaan kuoleman jälkeen kuninkuus palasi kuitenkin Arkhelaoksen sukuhaaralle. Kuninkaaksi tuli Aeropoksen poika Pausanias. Ehdolla kuninkaaksi olisi myös ollut Amyntaan poika Filippos. Pausanias kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen, ehkä salamurhan uhrina. Salamurhan takana oli luultavasti Amyntas III. Jurgis Bielinis
Bielinis syntyi 16. maaliskuuta 1846 Purviškaissa talonpoikaisperheeseen. Hän opiskeli saksalaisessa peruskoulussa Riiassa. Vuonna 1864 Venäläiset viranomaiset kielsivät latinalaisilla aakkosilla kirjoitettujen liettuankielisten kirjojen julkaisun. Liettualaiset aktivistit alkoivat julkaista teoksiaan Vähä-Liettuassa Saksan keisarikunnan Itä-Preussissa. Bielinis alkoi ottaa osaa venäläisvastaiseen liikkeeseen vuodesta 1873. Hän oli yksi kirjoja Liettuaan salakuljettaneen "knygnešiai"-liikkeen johtohahmoista. Bielinis toimi aluksi yhteistyössä samogitialaisen piispa Motiejus Valančiuksen kanssa ja sittemmin itsenäisesti. Salakuljetuksen keskus oli Garšvain kylä Panevežysin kunnassa. Bielinis kuoli Vilnassa 18. tammikuuta 1918 hieman sen jälkeen, kun Saksa miehitti Liettuan ensimmäisessä maailmansodassa ja pari kuukautta ennen Liettuan itsenäisyysjulistusta. Dimítrios Ioannídis
Papadópouloksen, prikaatikenraali Stylianós Pattakóksen ja eversti Nikólaos Makarézoksen johtama upseerijoukko teki Kreikassa sotilasvallankaappauksen 21. huhtikuuta 1967. Papadópouloksesta tuli uusi Kreikan pääministeri. Everstiluutnantti Ioannídis oli ollut mukana avainroolissa suunnittelemassa vallankaappausta, jonka tarkoituksena oli torjua kommunismin leviämisen uhka. Itse kaappauksen aikana hänen johtamansa kadetit pystyttivät Ateenan kaduille tiesulkuja ja valtasivat hallintorakennuksia. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Diodoros Sisilialainen eli ensimmäisellä vuosisadalla eaa., Julius Caesarin ja Augustuksen aikana. Hän kirjoitti teoksen "Bibliotheka historika" (”Historian kirjasto”), joka oli 40 kirjaa käsittänyt maailmanhistoria. Siitä ovat säilyneet kirjat I-V sekä XI-XXII. Teos pyrki muodostamaan eri valtioiden historiankirjoituksista yhtenäisen kuvauksen. Dionysios Halikarnassolainen eli ensimmäisen vuosisadan eaa. loppupuolella. Hänen teoksensa "Rhōmaikē arkhaiologia" oli Rooman historia sen synnystä ensimmäiseen puunilaissotaan (264-241 eaa.). Teos oli kirjoitettu roomalaisesta näkökulmasta, mutta pyrki esittelemään Rooman varhaisempaa historiaa kreikankieliselle yleisölle. Dionysios kirjoitti myös muita tutkielmia, mukaan lukien "Peri mimēseōs" (”Jäljittelystä”), "Peri tōn Attikōn rhētorōn" (”Attikalaisista puhujista”) sekä "Peri syntheseōs onomatōn" (”Sanojen asettelusta”). Platon
Platon kuoli noin 80-vuotiaana vuonna 347 eaa. Diogenes Laertioksenkin välittämän luotettavamman tiedon mukaan hän kuoli kesken hääaterian, Ciceron mukaan puolestaan kesken kirjoittamisen. Platonin kuolema oli Ateenassa merkkitapaus. Hänet haudattiin Akatemian alueelle koko koulun osallistuessa hautajaissaattoon, ja myös Filippos II:n kerrotaan osallistuneen hautajaisiin. Platonin muistolle omistettiin kulttimenot, joihin kuului vuotuinen juhla. "Lait", joka oli Platonin kuollessa kesken ja kirjoitettuna pelkästään vahatauluille, julkaistiin vasta kuoleman jälkeen. Farnabazos
Farnabazoksen tarkkaa syntymävuotta ei tiedetä. Hänen isänsä Artabazos kapinoi Persian kuningas Artakserkses III:a vastaan vuonna 358 eaa., mutta joutui hävittyään maanpakoon Makedoniaan. Farnabazos seurasi isänsä mukana Makedonian pääkaupunkiin Pellaan. Täällä hän varmastikin tapasi kruununprinssi Aleksanterin. Artabazoksen annettiin palata Persiaan vuonna 343. Farnabazoksen lanko Memnon nimitettiin Aigeianmeren laivaston päälliköksi sen jälkeen kun makedonialaiset Aleksanteri Suuren johdolla hyökkäsivät Persiaan vuonna 334. Farnabazos seurasi Memnonin mukana ja hänestä tuli laivaston komentaja sen jälkeen kun Memnon yllättäen kuoli. Samalla kun Aleksanterin joukot valtasivat Vähän-Aasian sisämaan valtasi Farnabazos useita Aigeianmeren saaria, kuten Lesboksen ja Tenedoksen joka sijaitsi ihan Hellespontoksen suistolla. Tämä vaaransi makedonialaisten huoltoyhteydet. Sen jälkeen kun Persian suurkuningas Dareios III hävisi Issoksen taistelun muuttui Farnabazoksen asema tukalammaksi. Kreikkalainen laivasto kukisti Farnabazoksen Kallipoliin edustalla ja Farnabazoksen valtaamat saaret nousivat kapinaan häntä vastaan. Kun Aleksanterin armeija vielä valtasi Foinikian ja alkoi piirittää Tyroksen kaupunkia jättivät Farnabazoksen laivastoon kuuluneet 80 foinikialaista ja 120 kyproslaista laivaa hänet ja palasivat kotikaupunkeihinsa. Jäljelle jääneet laivaston rippeet kukistuivat Khioksen edustalla. Tämän jälkeen Farnabazos jäi vnagiksi, mutta hänen onnistui paeta. Lysimakhos
Lysimakhos Agathokleen poika (, noin 355 eaa. – 281 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren henkivartijoista. Hänestä tuli myöhemmin kuningas Traakiassa ja Vähässä-Aasiassa ja vuosina 288–281 eaa. hän hallitsi myös Makedonian kuninkaana. Lysimakhos kuoli kärsittyään tappion Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa. Seleukosta vastaan. Nikolai Judenitš
19. lokakuuta 1919 Judenitšin armeija saapui Pietarin kaupungin liepeille. Bolševikkihallitus päätti jo jättää kaupungin valkoisille, mutta bolševikkien vallankumousjohtaja Lev Trotski saapui johtamaan pääkaupungin puolustusta, lisäjoukkoja tuotiin Moskovasta ja tehdastyöläiset organisoitiin punakaarteiksi. 1. marraskuuta ilman suomalaisten tukea käynnistynyt Judenitšin hyökkäys epäonnistui ja hänen joukkonsa alkoivat vetäytyä. Vuonna 1920 britit evakuoivat Judenitšin joukot Virosta laivalla, ja Judenitš pakeni itse taas Ranskaan, mutta hänellä ei ollut merkittävää osaa Ranskan venäläisessä emigranttiyhteisössä. Judenitš kuoli Nizzassa Ranskan Rivieralla. Demetrios I
Demetrios I Poliorketes (, n. 336–283 eaa.) oli makedonialainen sotilas ja Makedonian kuningas vuodesta 294 eaa. vuoteen 288 eaa. Hän oli Aleksanteri Suuren sotapäällikön Antigonoksen poika. Demetrios sai lisänimen "poliorketes" ("piirittäjä") yrityksistään vallata Rodoksen vuonna 305 eaa. Ágios Dimítrios (metroasema)
Metroasema avattiin 5. kesäkuuta 2004 ja se toimi linjan eteläisenä pääteasemana vuoteen 2013. Asema on omistettu poliitikko ja runoilija Aléxandros Panagoúlikselle, joka taisteli Kreikan sotilasjunttaa vastaan ja kuoli paikalla auto-onnettomuudessa. Seuraava asema pohjoiseen on Dáfni ja etelään Ilioúpoli - Grigóris Lamprákis. Giánnis Rítsos
Ioánnis Metaxáksen oikeistodiktatuuri syntyi 1936, ja sen aikana poltettiin "Epitáfios" julkisesti Ateenassa Akropolis-kukkulan juurella. Rítsos vastasi suuntautumalla surrealismiin. Tänä aikana hän julkaisi runot "To tragoúdi tis adelfís mou" ("Το τραγούδι της αδελφής μου", ”Sisareni laulu”, 1937) ja "Eariní symfonía" ("Εαρινή συμφωνία", ”Kevään sinfonia”, 1938). Duris Samoslainen
Duris kirjoitti Makedonian ja Kreikan historiaa käsittelevän "Makedonikan". Teos käsitti tapahtumat vuodesta 370 eaa. vuoteen 280 eaa. jolloin Seleukos I kuoli. Muun muassa Diodoros Sisilialainen ja Plutarkhos käyttivät Durista lähteenään. Duriksen teos suhtautui makedonialaisiin kriittisesti ja oli tarkoitettu etupäässä viihdyttämään lukijaa. Duris kirjoitti myös Syrakusan tyrannin Agathokleksen elämäkerran. Memnon (sotilas)
Halikarnassoksen menetyksen jälkeen Memnonin tarkoitus oli vallata Aigeianmeren saaristo ja edetä Hellespontille asti. Hän yritti myös saada Spartan kuninkaan Agiksen hyökkäämään Makedoniaa vastaan. Jos hän olisi onnistunut, olisi Aleksanterin ollut pakko luopua hyökkäyksestään ja palata Makedoniaan. Aleksanterin onneksi Memnon kuitenkin menehtyi elokuussa 333 eaa. Algirdas
Algirdasin valtakausi alkoi sodalla ritarikuntaa vastaan, jota komensi Kęstutis. Liettualaiset kärsivät tappion Strėvan taistelussa vuonna 1348 ja menettivät sen myötä vaikutusvaltansa Pihkovassa ja Novgorodissa. Samaan aikaan Puolan Kasimir hyökkäsi Galitsia-Volyniassa, jota hallitsi Aldigrasin veli Liubertas. Algirdas toimi puolestaan idässä, saavutti uudelleen yliotteen Rusissa ja valtasi myös kokonaan uusia alueita. Lyötyään mongolit Sinisten vesien taistelussa Liettua sai valtaansa alueet Dnestr- ja Bug-jokien väliltä, eli suurimman osan entisen Kiovan valtion alueista. Vallatun alueen ruhtinaaksi Algirdas asetti poikansa Vladimirin. Tuolloin Liettuan raja kulki vain parinkymmenen kilometrin päässä Moskovasta. Samaan aikaan hänen veljensä Kęstutis oli saanut aloitteen käsiinsä lännessä. Vuonna 1357 keisari Kaarle IV nosti esiin ajatuksen Liettuan kastamisesta, mutta Algirdas vaati vastineeksi Saksalaisen ritarikunnan maita Baltiassa ja näiden siirtämistä Liettuan itärajalle taistelemaan mongoleja vastaan. Ehtoihin ei suostuttu, ja ritarikunta hyökkäsi Liettuaan suurmestari Winrich von Kniprodenin johdolla vuonna 1362. Saksalaiset etenivät syvälle Liettuaan, mutta liettualaisten onnistui torjua heidän etenemisensä. Tilanteen pahetessa lännessä Algirdas taisteli idässä Tverin ruhtinaan puolella Moskovan suuriruhtinaskuntaa vastaan. Algirdasin joukot hyökkäsivät vuosien 1360 ja 1370 välillä kolmesti Moskovaan mutta epäonnistuivat jokaisella kerralla Kremlin valtauksessa. Algirdas kuoli vuonna 1377, ja hänet poltettiin roviolla yhdessä muun muassa ratsujensa kanssa. Algirdasin jälkeen valtaan astui hänen poikansa Jogaila. Dionysia
10. päivänä järjestettin suuri juhlakulkue osaksi jalkaisin ja osaksi kärryillä. Poikien kuorot lauloivat dithyrambeja. Khoros tanssi Agoralla Kahdentoista jumalan alttarilla. Kulkue päättyi Lenaionille. Tämän jälkeen alkoivat kilpailut, ensin poikien ja miesten lyyristen kuorojen kilpailu. Muun muassa Pindarokselta on säilynyt Dionysiaan kirjoitettu dithyrambi. Tämän jälkeen järjestettiin voittajien komos-kulkue. 11. päivä järjestettiin komediakilpailu ja 12.–14. päivä tragediakilpailut. Useita kilpailuissa voittaneita tai esitettyjä tragedioita ja komedioita on säilynyt, mukaan lukien kaikken tunnetuimpien kreikkalaisten näytelmäkirjailijoiden Aiskhyloksen, Sofokleen, Euripideen ja Aristofaneen näytelmiä. Atanarik
Atanarik tai Athanaric, (k. 381) oli visigoottien päällikkö vuosina 364-376. Hän vainosi kiihkeästi kristittyjä Daakiassa vuosina 369-372. Hänen uhreihinsa kuului muun muassa Pyhä Sabas. Vuonna 376 hunnit löivät Atanarikin ja hän pakeni seuraajineen Transilvaniaan. Suurin osa visigooteista lähti kuitenkin Fritigernin johdolla pakolaisiksi Rooman valtakuntaan. Atanarik seurasi heitä vuonna 381, mutta kuoli Konstantinopolissa vain kaksi viikkoa saapumisensa jälkeen. Dionysios Traakialainen
Dionysios Traakialainen (, ; noin 170–90 eaa.) oli hellenistisen ajan grammaatikko, joka asui ja jonka on arveltu myös työskennelleen Aleksandriassa ja myöhemmin Rodoksella. Dimítris Lyákos
Dimítris Lyákos (, kansainvälisesti usein Dimitris Lyacos, s. 1966) on kreikkalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut "Poena Damni" -trilogian. Hänen kirjallinen työnsä kuuluu uuden vuosituhannen avantgarde-kirjallisuuden eturintamaan. Dimítrios Golémis
Dimítrios P. Golémis (; 15. marraskuuta 1874 Lefkas – 9. tammikuuta 1941) oli kreikkalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili keskimatkojen juoksuissa. Ateenan olympialaisissa 1896 hän voitti pronssia 800 metrin juoksussa ja sijoittui kuudenneksi 1 500 metrillä. Dimítrios Ioannídis
Akselivallat olivat miehittäneet Kreikan huhtikuussa 1941. Ioannídis aloitti upseerin uransa kenraali Napoléon Zérvasin johtamassa kansallismielisessä vastarinta-armeijassa ("EDES", "Ethnikós Dimokratikós Ellinikós Sýndesmos", ”Kansallistasavaltalainen kreikkalainen liitto”), joka oli aatteelliselta linjaltaan kansallismielinen, antikommunistinen, antifasistinen ja tasavaltalainen. Lysimakhos
Lysimakhoksen tiedetään synytyneen joskus vuosien 361 eaa. ja 351 eaa. välisenä aikana. Hän oli lähes saman ikäinen Aleksanteri Suuren kanssa. Lysimakhoksen veli Alkimakhos toimi jo eri diplomaattisissa ja hallinnollisissa tehtävissä Aleksanterin noustessa kuninkaaksi. Lysimakhoksella oli ainakin kaksi muuta veljeä. Autodikos valittiin kuninkaan henkivartijaksi ("somatofylax") Triparadisoksessa vuonna 321 eaa. Toinen veljistä oli nimeltään Filippos, josta tiedetään vain kuinka hän kuoli. Kun Aleksanteri oli ajamassa takaa sogdianalaisia kapinallisia seurasi Filippos perässä juosten 500 stadionin matkan. Lopulta Filippos kaatui taistelussa ja kuoli Aleksanterin käsissä. Apollonios Tyanalaisen elämä
Oltuaan Kreikassa kaksi vuotta Apollonios siirtyy Jooniaan. Ollessaan Efesoksessa hän näkee ihmeenomaisesti Domitianuksen Roomassa tapahtuneen murhan. Hän hylkää Nervan pyynnön toimia tämän neuvonantajana, ja lähettää sen sijaan Damiksen tämän luokse kirjallisten ohjeiden kanssa. Filostratoksen mukaan Damiksen kertomus loppuu tähän. Loppuun Filostratos on poiminut tietoja Apollonioksen maallisen vaelluksen loppuajoista muista lähteistä. Apollonios poistuu ruumiistaan Diktynnan temppelissä Kreetalla ja ilmestyy myöhemmin eräälle nuorelle miehelle osoittaakseen tälle sielun olevan kuolematon. Hieronymos Kardialainen
Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen Hieronymos seurasi ystävänsä Eumeneen mukana. Hän joutui kuitenkin Eumeneen vihollisen Antigonos I:n vangiksi, mutta tämä armahti hänet. Hieronymos toimi muun muassa neuvottelijana Eumeneen ja Antigonoksen välillä. Eumeneen kuoleman jälkeen hän palveli Antigonosta eri tehtävissä ja myöhemmin myös Antigonoksen poikaa Demetrios I:tä. Hieronymos kuoli Demetrioksen pojan Antigonos II:n hovissa vuonna 260 eaa. 104 vuoden iässä. Demetrios III Eukairos
Egyptin Ptolemaios IX Lathyroksen avulla hän sai takaisin osan isänsä maista Syyriassa noin vuonna 95 eaa. Hän piti hoviaan Damaskoksessa. Etelässä hän voitti makkabealaiset, mutta joutui vetäytymään. Hän yritti syrjäyttää veljensä Filippos I Filadelfoksen, mutta arabit ja parthialaiset voittivat hänet taistelussa ja ottivat hänet vangiksi. Mithridates II piti häntä vankina Parthiassa Demetrioksen kuolemaan saakka vuonna 88 eaa. Aléxandros Schinás
Schinás ampui aamukävelyllä ollutta Kreikan kuningasta Yrjö I:tä Salonikissa klo 5:15 18. maaliskuuta (5. maaliskuuta, Kreikassa juliaaninen kalenteri) vuonna 1913. Luoti osui kuninkaan paksusuoleen ja mahalaukkuun. Kuningas kiidätettiin sairaalaan, mutta hän oli jo kuollut matkalla. Poliisi vei Schináksen selliin. Schinás ei suostunut tunnustamaan murhaa. Erään virkamiehen sanottua, että hän on ”isänmaan loinen”, Schinás sanoi vastustavansa hallituksia, jotka tukevat monarkiaa. Didius Julianus
Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää. Dionýsios Kásdaglis
Dionýsios tai Dimítrios Kásdaglis (, 10. lokakuuta 1872 Salford, Yhdistynyt kuningaskunta – 1931) oli Egyptin kreikkalainen tennispelaaja ja olympiamitalisti, joka oli kotoisin Aleksandriasta ja edusti siellä toimivaa urheiluseuraa. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän oli mukana kummassakin tennisturnauksessa. Kásdaglis selvisi finaaliin niissä, mutta hävisi kummatkin. Kaksinpelissä hänet kukisti Yhdistyneen kuningaskunnan John Pius Boland. Kásdaglis pelasi nelinpelissä Dimítrios Petrokókkinoksen kanssa. Kansainvälinen olympiakomitea laskee hänet kreikkalaiseksi kaksinpelin tilastoissa, mutta egyptiläiseksi nelinpelissä, joten pari oli sekapari. He selvittivät tiensä finaaliin, jossa tie nousi pystyyn Kásdagliksen kaksinpelissä voittanutta Bolandia sekä saksalaista Friedrich Traunia vastaan. Kásdaglis osallistui myös Ateenan välikisoihin 1906, joissa hän voitti hopeaa nelinpelissä yhdessä Ioánnis Bálliksen kanssa. Samoissa kisoissa hän osallistui myös kaksin- ja sekanelinpeleihin, joissa hän ei kuitenkaan voittanut mitaleita. Dionysios Lamptrailainen
Dionysios Lamptrailainen (k. n. 205/204 eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Lamptraista, Attikasta. Diogenes Laertioksen mukaan Dionysios seurasi Polystratosta epikurolaisen koulun johdossa Ateenassa vuonna 219/218 eaa. Hän toimi koulun johdossa ilmeisesti kuolemaansa saakka. Hänen seuraajansa koulun johdossa oli Basileides. Dmytro Leonkin
Dmytro Mаksymovytš Leonkin (, , 16. joulukuuta 1928 Mys Dobroi Nаdeždy, Venäjän SFNT – 1980 Lviv, Ukrainan SNT) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Eumenes II
Eumeneestä tuli kuningas vuonna 197 eaa., kun hänen isänsä Attalos I kuoli. Samana vuonna saatiin päätökseen toinen makedonialaissota, jossa Pergamon oli taistellut Rooman kanssa Makedoniaa vastaan. Makedonian kukistuttua Rooma ja Pergamon yrittivät estää seleukideja laajentamasta valtaansa Vähässä-Aasiassa. Roomalaiset ja pergamonlaiset löivät Antiokhos III:n joukot Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. Apameian rauhassa Pergamon sai Fryygian, Lyydian, Lyykian ja Pamfylian. Roomalaiset eivät itse halunneet näitä alueita, mutta näkivät mielellään voimakkaan heille ystävällisen vallan Vähässä-Aasiassa. Eumenes kuoli vuonna 160 eaa., ja häntä seurasi valtaistuimella hänen veljensä Attalos II. Apollonios Tyanalainen
Apollonios Tyanalainen (; n. 40–120) oli antiikin kreikkalainen uuspythagoralainen filosofi ja matemaatikko. Hänen ajattelunsa vaikutti satoja vuosia hänen kuolemansa jälkeen. Apollonios tunnetaan parhaiten Filostratoksen kirjoittamasta elämäkerrasta "Apollonios Tyanalaisen elämä", jossa jotkut ovat nähneet samankaltaisuuksia Jeesuksesta kertovien tarinoiden kanssa. Dimítrios Ioannídis
Papadópouloksen uusi perustuslaki, joka hyväksyttiin kansanäänestyksessä 17. heinäkuuta 1973, lievensi yhteiskunnallisia oloja verrattuna poikkeustilan aikaan. Poliittiset vangit vapautettiin, sensuuria höllennettiin, parlamenttivaalit luvattiin pidettävän vuoden 1974 lopulla ja lopulta tarkoituksena oli palata siviilihallintoon. Maata johtanut upseerien "vallankumouksellinen neuvosto" hajotettiin ja sosialistien sekä muiden oppositiovoimien toiminta sallittiin jälleen. Papadópoulos jäi maan presidentiksi laajoin valtaoikeuksin, mutta pääministeriksi tuli Markezínis. Dionýsios Solomós
Dionýsios Solomós (, 8. huhtikuuta 1798 Zákynthos – 9. helmikuuta 1857 Korfu) oli kreikkalainen runoilija, jota pidetään Kreikan kansallisrunoilijana. Hänen tunnetuin runonsa on Kreikan ja Kyproksen kansallislauluna toimiva ”Ýmnos eis tin Eleftherían” (”Hymni vapaudelle”). Filistos
Filistos (, , noin 430 eaa. - 336 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija ja valtiomies. Hän oli kotoisin Sisiliasta. Filistos auttoi Dionysios vanhempaa kaappaamaan vallan Syrakusassa. Dionysios ja Filistos riitaantuivat kuitenkin ja Filistos joutui maanpakoon. Dionysios nuorempi kutsui Filistoksen takaisin Syrakusaan neuvonantajakseen. Filistos vaati Dionin karkottamista ja kuoli taistelussa tätä vastaan. Vytautas Suuri
Saksalaisen ritarikunnan kanssa käytyjen taistelujen jälkeen uusia ongelmia alkoi muodostua idässä. Moskovan asema oli heikentynyt ja Vytautas tuki tyttärenpoikaansa Vasilia kapinallisia vastaan. Lisäksi tehtiin sotaretket Pihkovaan vuonna 1426 ja Novgorodiin 1428. Vuonna 1429 keisari, joka haki Vytautasista tukea Puolaa vastaan, tarjosi Vytautasille kruunua 10. tammikuuta 1429 Lutskin alueellisten kysymysten konferenssissa, johon ottivat osaa lähes kaikki pohjoisen Keski-Euroopan hallitsijat Jogaila mukaan lukien. Aluksi Jogaila hyväksyi kruunun antamisen Vytautasille, mutta hän joutui pyörtämään tukensa puolalaisten magnaattien painostuksesta. Magnaattien mukaan Vytautasin kuninkuus marginalisoisi Puolan ja peruuttaisi Jogailan perintöoikeuden Liettuaan. Keisari pysyi Vytautasin puolella, kun taas paavi Martinus asettui magnaattien puolelle saadakseen Puolan tuen hussilaisten kukistamisessa. Kesällä 1430 puolalainen aatelisto esti väkivalloin Sigismundin lähettilästä viemästä kruunua Liettuaan. Kruunajaiset, jotka oli aiottu pitää 8. syyskuuta (Neitsyt Marian syntymäpäivänä) oli peruttava, mutta Sigismund aloitti sotilasretkikunnan muodostamisen kruunun viemiseksi perille. Jogailakin ilmaisi taas tukensa Vytautasin kruunaamiselle, mutta Vytautas kuoli ratsastusonnettomuudessa vähän ennen kruunajaisiaan 27. lokakuuta 1430. Vytautas haudattiin Vilnan katedraaliin, mutta hauta on sittemmin kadonnut. Jogaila kuoli pian Vytautasin jälkeen vuonna 1434. Iákovos Kampanéllis
Kampanéllis käsikirjoitti uransa aikana 12 elokuvaa, joista kahta myös ohjasi. Yksi hänen tunnetuimmista käsikirjoittamistaan elokuvista on Michális Kakogiánniksen ohjaama "Stella" vuodelta 1955. Kampanéllis menehtyi vuonna 2011 pitkäaikaisen munuaisten vajaatoiminnan aiheuttamiin komplikaatioihin ateenalaisessa sairaalassa. Josef Dietrich
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnissä 1945 Dietrich tuomittiin vastuullisena upseerina Malmedyn verilöylystä, jossa Dietrichin alaiset SS-miehet teloittivat joukon yhdysvaltalaisia sotavankeja Ardennien hyökkäyksen aikana. Hän sai 25 vuoden vankeusrangaistuksen, mutta vapautettiin vain kymmenen vuoden jälkeen 1955. Kaksi vuotta myöhemmin saksalainen oikeus tuomitsi hänet lisäksi 19 kuukaudeksi vankilaan osallisuudesta pitkien puukkojen yön teloituksiin. Dietrich kuoli sydänkohtaukseen 1966. Dimítris Mitrópoulos
Dimítris Mitrópoulos (, 1. maaliskuuta 1896 – 2. marraskuuta 1960) oli kreikkalaissyntyinen kapellimestari, pianisti ja säveltäjä. Vuodesta 1946 lähtien hän oli Yhdysvaltain kansalainen. Leon Diakonos
Leon seurasi keisari Basileiosta hänen sotaretkilleen ja vuonna 986 hän oli vähällä kuolla taisteluissa bulgaareja vastaan. Leonin myöhemmistä vaiheista tiedetään vain vähän, ja niistä on kolme eri teoriaa. Ensimmäisen teorian mukaan hän kuoli eikä sen vuoksi ehtinyt tekemään loppuun teostaan "Historia" Basileios II:n hallitusajalta. Toisen teorian mukaan keisari ihastui häneen puheeseensa niin paljon, että lähetti hänet suurlähettilääkseen Italiaan 996–998. Sen jälkeen Leonista tuli ilmeisesti piispa Synodiin, mutta tämä versio on hyvin kiistanalainen. Kolmannen teorian mukaan hänestä tuli Kaarian metropoliitta. Tosin tämä on myös kiistanalaiseksi jäänyt asia. Daumantas
Daumantas eli Pyhä Timofej (k. 27. toukokuuta 1299) oli liettualainen ruhtinas ja myöhemmin Pihkovain ruhtinas ja ortodoksisen kirkon pyhimys. Daumantas tunnetaan myös liettualaisen suuriruhtinas Mindaugasin murhaajana. Diego Ortiz
Diego Ortiz (n. 1525 – 1570) oli espanjalainen säveltäjä. Vuodesta 1555 lähtien hän toimi Napolissa. Ortizin tuotantoon kuuluu muun muassa hymnejä ja motetteja. Hän kirjoitti myös tutkielman "Tratado de glosas sobre cláusulas y otros géneros de puntos en la música de violones". Erymneos
Erymneos toimi peripateettisen koulun johdossa Diodoros Tyroslaisen jälkeen eli noin vuonna 110 eaa. Erymneoksen teoksista tai omasta ajattelusta ei tiedetä mitään; hänen aikanaan koulukunta ei kuitenkaan tuonut enää merkittävää lisäpanosta filosofiaan, ja siinä esiintyi taipumusta eklektismiin. Erymneoksen jälkeen koulun johdossa arvelleen toimineen kaksi henkilöä, joiden nimiä ei tiedetä. Seuraavaksi koulun johtajista tunnetaan Andronikos Rhodoslainen noin vuonna 40 eaa. Ioánnis Mitrópoulos
Ioánnis Mitrópoulos (; 1874 – ?) oli kreikkalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa renkaissa ja pronssia nojapuiden joukkuekilpailussa. Mitrópoulos kilpaili myös nojapuiden henkilökohtaisessa kilpailussa, mutta ei päässyt mitaleille. Makedonian valtakunta
Demetrioksen poika Antigonos II Gonatas (”Polvistuja”) nousi valtaistuimelle isänsä seuraajana, mutta joutui puolustautumaan muita vallantavoittelijoita vastaan ja karkotettiin useaan kertaan Makedoniasta. Hän sai kiistattoman kuninkuuden vasta vuonna 255 eaa. Hänen kuollessaan 239 eaa. Makedonialla oli jälleen kiistaton ylivalta Kreikassa. Demetrios II (kuninkaana 239–229 eaa.) ja Antigonos III Doson (sijaishallitsijana tai kuninkaana 229–221 eaa.) alistivat valtaansa myös Spartan ja yhdistivät 224 eaa. lähes koko Kreikan alaisuuteensa helleeniseen liittoon. Kritias
Kritias (460–403 eaa.) oli Ateenaa hallinneen kolmenkymmenen tyrannin johtaja, ja yksi väkivaltaisimmista tyranneista. Hänet liitettiin usein yhteen Sokrateen kanssa, ja tämä oli yksi seikoista, joka pidätteli Sokratesta osallistumasta politiikkaan. Hän oli myös Platonin eno. Ioánnis Fragkoúdis
Ioánnis Fragkoúdis (, usein "Ioannis Frangudis"; 1863 Limassol, Kypros – 19. lokakuuta 1916 Staten Island, New York, Yhdysvallat) oli kreikkalainen ampuja ja olympiavoittaja. Ateenan olympialaisissa 1896 hän kilpaili neljässä viidestä ampumalajista, voitti niissä kolme mitalia ja toimi kisojen ammuntasihteerinä. Fragkoúdis voitti kultaa 25 metrin olympiapistoolissa, hopeaa 300 metrin sotilaskiväärissä ja pronssia 30 metrin vapaapistoolissa. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi 25 metrin palvelusrevolverikilpailussa. Lamian sota
Ateenalainen oraattori Demosthenes yllytti Ateenan sotaan makedonialaisia vastaan Aleksanteri Suuren kuoltua vuonna 323 eaa. Ateenalaiset löivät Aleksanteri Suuren Makedoniaan jättämän käskynhaltijan Antipatroksen ja tämä joutui pakenemaan Lamian kaupunkiin, jossa ateenalaiset piirittivät häntä monen kuukauden ajan. Antipatros pääsi lopulta palaamaan Makedoniaan, jossa hän kokosi uuden armeijan. Ateenalaiset kukistuivat lopulta Krannonin taistelussa Thessaliassa. Demosthenes teki makedonialaisten voiton jälkeen itsemurhan. Konstantine Gamsakhurdia
Stalinin terrorin huippukautena Gamsakhurdia kääntyi muita suositumman lajityypin, historiallisen ja isänmaallisen proosan, puoleen ja aloitti "magnum opuksensa" "Didostatis mardžvenan" (, "suurmestarin oikea käsi", 1939) kirjoittamisen. Romaani sijoittuu 1110–1120-luvulle, keskittyy Svetitskhovelin katedraalin rakentamiseen liittyvään legendaan ja kertoo laajasti 1000-luvun Georgiasta. Se käsittelee innokkaan arkkitehdin Konstantine Arsakidzen traagista kohtaloa: kuningas Giorgi I tilasi häneltä kirkon, mutta hänestä tulee kuninkaan kilpailija molempien taistellessa kapinallisen aatelisen kauniin tyttären Šorenan rakkaudesta. Voimakkaiden intohimojen sekä rakkauden ja velvollisuuden välinen yhteentörmäys huipentuu Arsakidzen silpomiseen ja teloitukseen Giorgin käskystä. Tarinassa on hienovarainen allegorinen viesti, ja Stalinin kauden vainotut taiteilijat voidaan tunnistaa Arsakidzen hahmosta.
Gamsakhurdian tärkeisiin toisen maailmansodan jälkeisiin töihin kuuluvat "Vazis qvaviloba" (, "köynnöksen kukinta", 1955), joka käsittelee georgialaisen kylän tapahtumia pian sodan jälkeen, ja monumentaalinen romaani "Davit Aghmašenebeli" (, "Daavid Rakentaja", 1942–1962), tetralogia Georgiaa vuosina 1189–1125 hallinneesta arvostetusta kuninkaasta. Teos sai maineikkaan Šota Rustavelin valtionpalkinnon vuonna 1962. Gamsakhurdia kirjoitti myös elämäkerrallisen romaanin Goethestä ja kritiikkejä georgialaisista ja ulkomaalaisista kirjailijoista. Hänen muistelmiensa "Landebtan latsitsi" (, "liehittely aaveiden kanssa", 1963) ja testamenttinsa (1959) julkaisu keskeytettiin. Hän kuoli vuonna 1975 ja hänet haudattiin kartanolleen, jota hän kutsui "Kolkhiin torniksi". Hän ei suostunut tulla haudatuksi Mtatsmindan pantheoniin, koska hän inhosi Jeesuksen ja Juudaksen hautaamista vierekkäin, millä hän viittasi kansalliskirjailija Ilia Tšavtšavadzen ja hänen bolševikkikriitikkonsa ja poliittisen vihollisensa Pilipe Makharadzen hautojen läheisyyteen. 13 (Black Sabbathin albumi)
Vuonna 2006 Osbournen jatkaessa soolouraansa Rhino Records ilmoitti julkaisevansa ""-nimisen kokoelman, joka keskittyi nimensä mukaisesti yhtyeen laulaja Ronnie James Dion aikaiseen materiaaliin, eli vuosiin 1980–1982 ja 1992. Dio, Iommi, Butler ja rumpali Vinny Appice olivat lisäksi nauhoittaneet kolme uutta kappaletta kokoelmalle. Bill Wardin piti alun perin olla mukana projektissa, mutta hän jättäytyi musiikillisten erimielisyyksien vuoksi pois ja hänen tilalleen tuli Appice, joten kokoonpanosta tuli "Mob Rules" ja "Dehumanizer"-albumeilla vaikuttanut kokoonpano. Kokoelma sai hyvän vastaanoton ja kokoonpano päätti lähteä kiertueelle käyttäen nimeä Heaven and Hell ensimmäisen Dion Sabbath-albumin mukaan välttääkseen ristiriitoja, koska alkuperäinen Black Sabbath oli toiminut virallisesti usean viime vuoden ajan. Kokoonpano julkaisi yhden studioalbumin ("The Devil You Know") ja kaksi konserttitallennetta. Heaven and Hellin toiminta päättyi Dion sairastuttua vatsasyöpään, johon hän menehtyi toukokuussa 2010. Dimítrios Ioannídis
Opiskelijat nousivat avoimesti vasemmistolaiseen juntan vastaiseen kapinaan Ateenan teknillisessä korkeakoulussa 14. marraskuuta 1973. Kolmen päivän opiskelijalakon, kapinaradiotoiminnan ja mielenosoittamisen jälkeen panikoiva väliaikaishallitus pyysi Ioannidista lopettamaan opiskelijakapinan. Ioannídis lähetti 17. marraskuuta klo 03:00 aamulla panssarivaunun läpi teknillisen korkeakoulun portin ja sotilaat tunkeutuivat oppilaitoksen alueelle. Hyökkäys lopetti väkivaltaisesti ja verisesti korkeakoulukapinan. Myöhemmin junttaoikeudenkäynneissä Ioannídiksen katsottiin kannustaneen turvallisuusjoukkoja väkivallantekohihin helpottaakseen omaa tulevaa kaappaustaan. Oikeus totesi Ioannídiksen olevan moraalisesti vastuussa väkivallanteoista. Tämän jälkeen sotilasjuntan kovan linjan johtajana taustalla toiminut Ioannídis oli vakuuttunut siitä, että Papadópouloksen liberalisoimispolitiikka oli epäisänmaallista ja johtaisi Kreikan turmioon. Markezínis joutui pyytämään Papadópoulosta määräämään poikkeustilan uudelleen voimaan 18. marraskuuta. Ioánnis Georgiádis
Ioánnis Georgiádis (, 29. maaliskuuta 1876 Trípoli, Kreikka – 14. maaliskuuta 1960) oli kreikkalainen miekkailija, joka voitti olympiakultaa säilässä vuoden 1896 kesäolympialaisissa ja epävirallisissa vuoden 1906 välikisoissa sekä hopeaa joukkuesäilässä. Mihail Dieterichs
Mihail Konstantinovitš Dieterichs (; 17. huhtikuuta 1874 – 9. lokakuuta 1937 Shanghai, Kiina) oli venäläinen kenraali, joka toimi yhtenä valkoisen armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa. Hän johti kesäkuusta lokakuuhun 1922 Venäjän kaukoidässä viimeistä Venäjän maaperällä toiminutta valkoista hallitusta ja komensi sen armeijaa.