Mikä on Suomen pienin lintulaji
Peukaloinen
Peukaloinen ("Troglodytes troglodytes") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu. Se on toiseksi pienin Suomessa pesivä lintulaji; sitä pienempi on ainoastaan hippiäinen.
Pikkusundanpöllönen
Pikkusundanpöllönen ("Otus silvicola") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Indonesiassa, missä se on runsas muutamilla syrjäisillä saarilla. Tiltaltti
Pituus on 11–13 cm, paino 7 g. Tiltaltti on Suomen toiseksi tai kolmanneksi pienin pesimälintu. Pikkulaukku
Suomessa pikkulaukulla on kaksi alalajia, eteläinen kesäpikkulaukku ("Rhinanthus minor" ssp. "minor") ja lapinpikkulaukku eli lapinlaukku ("Rhinanthus minor" ssp. "groenlandicus"). Lapinlaukku luokitellaan monissa teoksissa omaksi lajikseen. Pikkulaukku kasvaa Suomessa yleisenä ja alkuperäisenä tai muinaistulokkaana koko maan alueella. Muurahaissinisiipi
Muurahaissinisiipi ("Glaucopsyche arion") on sinisävyinen, koko Euroopan unionin alueella rauhoitettu perhonen, yksi Suomen neljästä rauhoitetusta sinisiivestä ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Se on Suomen kookkain sinisiipilaji ja myös yksi Euroopan suurimmista heimonsa edustajista. Laji on tunnettu toukan tavasta hankkiutua muurahaispesään syömään muurahaisten toukkia ja koteloita. Kangasmetsä
Kangasmetsän pesimälinnusto koostuu etupäässä havumetsien lintulajeista. Tavallisimpia lajeja ovat muun muassa peippo, metsäkirvinen, punarinta, pajulintu, vihervarpunen, hippiäinen, järripeippo, tiltaltti, laulurastas, punakylkirastas, mustarastas, harmaasieppo, hömötiainen, töyhtötiainen, talitiainen, leppälintu, sepelkyyhky, käpytikka, palokärki, pyy, metso ja teeri. Eteläsuomalaisen kangasmetsän lintutiheys on keskimäärin noin 200 paria neliökilometriä kohti. Tiheys luonnollisesti vaihtelee suuresti kangasmetsien ominaisuuksien perusteella. Suurimmat tiheydet mitataan lehdoissa ja lehtomaisissa kankaissa, pienimmät karuilla kankailla. Varttuneessa, tiheän alikasvoksen omaavassa sekametsässä tiheys on suuri verrattuna harvennettuun tasaikäiseen ja yksilajiseen metsään. Avohakkuun jälkeen pesimälinnuston määrä romahtaa, mutta taimikon varttuessa laji- ja parimäärä kasvavat. Ikimetsissä tiheys ei kuitenkaan ole suurin mahdollinen, mutta siellä tavataan pesivinä vaateliaita vanhan metsän lajeja, kuten kanahaukka, kehrääjä, kulorastas, kuukkeli, pikkusieppo, pohjantikka, puukiipijä, viirupöllö ja pohjoisessa sinipyrstö. Pikkukultarinta
Pikkukultarinta ("Iduna caligata", aikaisemmin "Hippolais caligata") on pienikokoinen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu. Linnut
Linnut ovat kokoonsa nähden hyvin pitkäikäisiä nisäkkäisiin verrattuna, vaikka linnuilla on 1,5–2,5 kertaa korkeampi perusaineenvaihdunnan taso. Lintujen pitkän iän salaisuutta ei vielä tiedetä. Suomen kymmenen pitkäikäisintä lajia ovat rantalinnut, joista eräs harmaalokki saavutti 32 vuoden iän. Euroopan ja maailman pitkäikäisimpiä lintuja ovat ulappalinnut. Pikkuliitäjä on saavuttanut Euroopassa 49 vuoden iän, ja uusiseelantilainen kuningasalbatrossi on saavuttanut luonnonvaraisten lintujen maailmanennätyksen 62 vuoden iällään. Lyhytikäisimpiä lintuja ovat pienimmät linnut. Suomessa rengastetuista linnuista pienin ikäennätys on hippiäisellä, 3 vuotta ja 8 kuukautta, ja Euroopassa saman lajin ennätys on 5 vuotta ja 1 kuukausi. Myös muut pienet varpuslinnut elävät lyhyen elämän. Kanalinnuista vain teeri on yltänyt 10 ikävuoteen. Vankeudessa linnut elävät pitempään kuin luonnossa. Korppi ja kultatöyhtökakadu ovat yltäneet varmasti 80 vuoden ikään, ja Intiassa celebesinkakadu on saavuttanut 101 vuoden iän. Suomi
Alueella on runsaasti soita, ja ne ovat lähinnä aapasoita, paikoin lettoja. Alueen eläimistö on taigalajistoa, kuten karhu, poro, hirvi, metsäpeura, susi, ahma ja ilves. Linnuista mainittakoon laulujoutsen, suokukko, kurki, tiaiset, korppi, kuukkeli, piekana, taviokuurna ja tilhi. Alueella on kaksi matelija- ja kolme sammakkoeläinlajia. Hyönteislajisto on niukempi kuin etelässä ja täysin taigalajistoa. Pikkuapollo
Suomessa tavattavista perhosista pikkuapollon voi sekoittaa lähinnä vain kaaliperhoseen, jolla ei kuitenkaan ole läpikuultavia siivenkärkiä ja siipisuonitus erottuu huonosti tai myöhemmin kesällä lentävään pihlajaperhoseen, jolta puolestaan puuttuvat tummien siivenkärkien lisäksi etusiipien tummat täplät.
Pikkuapolloa tavataan Euroopasta Keski-Aasiaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Esiintyminen on paikoittaista. Mantukimalainen
Mantukimalainen ("Bombus lucorum") on Suomen yleisin kimalaislaji. Se on Suomen noin 30 kimalaislajista suurin yhdessä kivikkokimalaisen ("Bombus lapidarius") kanssa. Kuningattaren pituus voi olla jopa 2,5 cm. Mantukimalaisen tuntomerkkeinä ovat musta pohjaväri, jossa ovat etuselän ja takaruumiin keskiosan keltaiset "vyöt" ja peräpään valkoinen "vyö". Laji on yleinen koko Suomessa ja kulttuurialueilla sitä näkee mm. kukkaistutuksissa ja nurmikoilla apiloiden mettä keräämässä. Muun muassa apiloille ovatkin kimalaiset erittäin tärkeitä pölyttäjiä. Mantukimalaiselle maistuu hyvin monenlaisten kukkien mesi. Sitä voi nähdä mitä erilaisimpien kukkien vieraana. Lajin hedelmöityneet naaraat talvehtivat. Joskus ensimmäiset yksilöt lentävät jo maaliskuussa etsimässä mettä. Mantukimalaisten pesät sijaitsevat maakoloissa. Suomenlumme
Suomenlumme ("Nymphaea tetragona", syn. "N. fennica"), joka tunnetaan myös nimellä pikkulumme, on kelluslehtinen vesikasvi. Laji on selvästi pienempikukkaisempi kuin isolumme. Luettelo Suomen linnuista
Tämä on luettelo Suomessa tavatuista lintulajeista. Kokonaisuudessaan lajeja on 471, joista viisi on istutettu ja seitsemää ei ole tavattu Suomessa vuoden 1950 jälkeen. Sääksi
Suomessa sääksi on levittäytynyt koko maan alueelle. Vain vähävesistöisimmiltä alueilta ja ulkosaaristosta pesivä sääksikanta puuttuu. Tiheimmillään sääksikanta on Suomessa mosaiikkimaisilla vesistöalueilla, kuten Saimaan alueella ja lounaissaaristossa. Suomen ja samalla maailman pohjoisimmat sääksiparit pesivät Utsjoen pohjoisosissa. Sääksi on vakiintunut esimerkiksi Vanajaveden ympäristöön pysyväksi petolinnuksi. Sääksi on Kanta-Hämeen maakuntalintu. Kurjenrahkan kansallispuisto
Useat edellä mainituista lajeista on lueteltu Euroopan Unionin lintudirektiivin I liitteessä. Sen lisäksi puiston alueella elää kymmenen muuta liitteen suojeltavaksi määräämää lintulajia: huuhkaja, kalatiira, kapustarinta, liro, mehiläishaukka, pikkulepinkäinen, pyy, sinisuohaukka, suopöllö ja varpuspöllö. Yhteensä kansallispuistossa pesii ainakin 68 lintulajia. Rengastus
Suomessa oli rengastettu yli kymmenen miljoonaa lintua vuoden 2012 loppuun mennessä. Kymmenen kautta aikain eniten rengastettua suomalaista lintulajia (1913–2008) olivat: talitiainen 895 000, kirjosieppo 619 000, pajulintu 585 000, sinitiainen 399 000, hippiäinen 374 000, punarinta 347 000, naurulokki 328 000, ruokokerttunen 319 000, haarapääsky 261 000 ja urpiainen 257 000 yksilöä. Pikkukotka
Pikkukotka on muuttolintu, joka pesii Etelä- ja Kaakkois-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Keski-Aasiassa, ja talvehtii Afrikassa Saharan eteläpuolella sekä Aasian eteläosissa. Sen esiintymisalueen ala on noin 10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Suomessa laji on äärimmäisen harvinainen vierailija, joka oli tavattu vuoden 2007 loppuun mennessä 11 kertaa. Hyönteiset
Suomessa tavattavista hyönteisistä kookkaimmat perhoset ovat pääkallokiitäjä, syreenikiitäjä, isoapollo ja siniritariyökkönen. Suurimpia kovakuoriaislajeja ovat "Hydrophilus piceus" -vesiäinen, jättisukeltaja, "Meloe"-suvun toukohärät, erakkokuoriainen, karvari ja sarvikuonokas. Suorasiipisistä kookkaimpia ovat niitty-, idän- ja lehtohepokatti sekä satunnaisesti tavattava idänkulkusirkka, pistiäisistä herhiläinen ja jättipuu- ja ampiaispuupistiäinen sekä nivelkärsäisistä sauvalude ja vuorikaskas. Vaaksiaiset ovat isoimpia Suomessa esiintyviä kaksisiipisten lahkon edustajia. Korennoista kookkaimpia ovat ukonkorennot. Pikkusieppo
Pikkusieppo pesii Keski- ja Itä-Euroopassa, Siperiassa ja Kaukasiassa. Lajin maailmanlaajuisen kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen on kuvattu olevan yleinen. Pikkusieppo on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Aasiassa. Suomessa pikkusieppoja pesii arviolta 2 000–6 000 paria. Pesivän kannan painopiste on etelärannikolla, kaakossa ja idässä. Keväällä ensimmäiset pikkusiepot saapuvat Suomeen toukokuun puolivälissä ja pääosa touko–kesäkuun vaihteessa. Syksyllä se lähtee elokuun lopussa–lokakuussa. Mustaleppälintu
Mustaleppälintu ("Phoenicurus ochruros") on leppälintujen sukuun kuuluva tumma varpuslintulaji, jota tavataan Euraasiassa ja Afrikassa. Suomessa se on harvinainen pesimälaji. Suomen linnusto
Suomessa on tavattu 477 luonnonvaraista lintulajia vuoden 2017 alkuun mennessä. Säännöllisesti pesiviä lajeja oli vuonna 2008 noin 240. Pikkukirvinen
Pikkukirvinen ("Anthus brachyurus") on afrikkalainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää päiväntasaajan eteläpuolista Afrikkaa Ugandasta, Ruandasta ja Burundista itäiseen Etelä-Afrikkaan. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Karl Jakob Sundevall kuvaili lajin holotyypin Umlaasjoelta Durbanin läheltä Etelä-Afrikasta 1851. Pikkuvarpuspöllö
IUCN mukaan sitä tavataan Belizessä, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Panamassa ja Perussa. Sen elinpiiriä ovat trooppiset kosteat metsät ja kosteat alavat ja vuoristometsät. Se on pienimpiä Etelä-Amerikan pöllöistä. Se painaa keskimäärin 45 grammaa, ja sen pituus on 15 cm. Pikkulepakko
Pikkulepakko ("Pipistrellus nathusii") on Euroopassa elävä lepakkolaji, joka kuuluu siippojen heimoon. Laji on saanut tieteellisen nimensä saksalaisen Hermann von Nathusiusin mukaan. Pikkulepakko on Suomessa harvinainen pesimälaji. Hyönteiset
Pienikokoisin toistaiseksi tunnettu hyönteinen on pohjoisamerikkalainen, alle neljäsosamillimetrin pituinen, "Dicopomorpha echmepterygis" -kiilupistiäislaji. Pikkuhäiveperhonen
Pikkuhäiveperhosen elinympäristöä ovat valoisat lehtimetsät. Vaelluksen aikana perhosia voi tavata muuallakin. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Tiettävästi Suomen ensimmäinen talvehtiva toukka löytyi Paraisilta 31.10.2017. Pieni toukka löydettiin käymällä läpi nuoria haapoja lajin vakiintuneella esiintymisalueella. Löytöpaikka oli lämmin etelänpuoleinen rinne. Toukka oli asettunut oksan tyvelle noin metrin korkeudelle maanpinnasta. Pikkukiivi
Pikkukiivi ("Apteryx owenii", vanh. "Apteryx oweni") on Uudessa-Seelannissa elävä lentokyvytön kiivilintu. Se on alun perin kotoisin Eteläsaarelta, josta niitä otettiin kiinni 1890-1910 (suojelun takia) ja myöhemmin vapautettiin Uuden-Seelannin pienille saarille. Pikkukiivi on pienin kiivilaji ja se painaa vain yhden kilogramman. Pajulintu
Pajulintu eli uunilintu ("Phylloscopus trochilus") on uunilintujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on Suomen yleisin lintulaji, mutta vaatimattoman ulkonäkönsä ja piileskelevän elämäntapansa vuoksi se ei ole kovin tunnettu. Katajapikkumittari
Katajapikkumittari ("Eupithecia pusillata") on pikkumittareihin kuuluva mittariperhoslaji. Se kuuluu Suomessa yksilömäärältään kaikkein runsaimpiin perhoslajeihin ja lentää useimmista varsin samannäköisistä pikkumittareista poiketen loppukesällä ja syksyllä. Hippiäinen
Hippiäinen on Suomen ja koko Euroopan pienikokoisin lintu: sen pituus on vain noin 8,5–9,5 cm. Hippiäisen ruumis on pallomainen ja sillä on lyhyt niska ja suhteellisen suuri pää. Nokka sillä on hento ja musta. Hippiäinen on yläpuolelta harmaanvihertävä ja alapuolelta vaaleanharmaa. Päälaella kulkee mustareunainen pitkittäisjuova, joka koiraalla on oranssi ja naaraalla keltainen. Siivillä on kaksi valkoista juovaa. Poikaspuvussa hippiäisen päälaki on yksivärisempi eikä siinä ole keltaista juovaa. Lisäksi nokka on vaalea. Nuori hippiäinen saa aikuispuvun loppukesällä. Kanarian saarilla elävällä alalajilla "teneriffae" on musta otsa ja sen vatsapuoli on voimakkaamman punertavanbeige kuin Manner-Euroopan hippiäisillä. Pikkukasuaari
Pikkukasuaari ("Casuarius bennetti") on pienin kasuaari. Se on suuri yli 110 cm korkea lentokyvytön lintu, jolla on kova ja jäykkä, musta höyhenpeite, matala kolmionmuotoinen kypärä, vaaleanpunaiset posket ja punaiset läiskät sinisessä kaulassa. Jalat ovat suuret ja voimakkaat, ja niissä on sisävarpaassa on tikarinmuotoinen kynsi. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä. Naarailla on pitempi kypärä, värikkäämpi ihon väri ja ne ovat suurempia kuin koiraat. Pikkuapollo
Pikkuapollo ("Parnassius mnemosyne") on ritariperhosiin kuuluva valkoinen perhoslaji. Suomessa lajia tavataan lähinnä Ahvenanmaan ja Lounais-Suomen runsaskukkaisilla niityillä ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Pikkuapollo on rauhoitettu koko Euroopan Unionin alueella. Kuningasantilooppi
Kuningasantilooppi on maailman pienin onttosarvinen ja "Tragulus"-suvun kääpiökauriiden ohella pienin sorkkaeläin. Se on myös maailman pienin sarvellinen eläin. Aikuisen kuningasantiloopin paino on 1,5–3 kiloa. Pään- ja ruumiinpituus on 38–51 senttiä ja säkäkorkeus noin 25 senttiä. Ohuen hännän pituus on 5–8 senttiä. Turkki on pehmeä ja sileä. Yläruumis on kullanruskea, kanelin värinen tai punaruskea. Väri on alempana hieman vaaleampi kuin kyljissä. Vatsapuoli on valkoinen. Kaulus on punertava ja kurkku on valkoinen. Hännän yläosan puolikas on punertava ja alaosan puolikas valkoinen. Naarailla on neljä nisää. Jalat ovat melko pitkät ja ohuet, mutta takajalat ovat pidemmät kuin etujalat. Kuningasantiloopit pitävät jalkojaan yleensä vartalon alla. Tämä virtaviivaistaa ruumista ja antaa takajalkoihin työntövoimaa, jolloin eläin pystyy pakenemaan nopeammin. Jokaisen jalan etuosan pinnalla on heti sorkan yläpuolella valkoinen täplä. Kuningasantiloopin jaloista puuttuvat kannukset, mutta hajurauhaset sillä on. Kuono on pieni ja siinä on suuri harmaanpinkki kirsu. Korvat ovat suuret, pyöreät ja läpikuultavat. Niiden ulkopinta on tummanruskea ja sisäpinta lihanvärinen. Toisinaan kuningasantiloopille kehittyy alkeelliset yläkulmahampaat. Koirailla mustat 1,2–3,5 sentin pituiset sarvet. Sarvet ovat sileät, kartiomaiset ja osoittavat taaksepäin seuraten otsan kulmaa. Kaktuspöllö
Kaktuspöllö ("Micrathene whitneyi") on pöllöihin kuuluva lintu, joka pesii Yhdysvaltojen lounaisosissa ja Meksikossa. Se on maailman pienin pöllö, jonka jälkeen toiseksi pienin on varpuspöllö. Sen pituus on 12–30 cm, ja siipienväli on noin 40 cm, pyrstö on lyhyt. Sen jalat ovat melko pitkät, ja usein se näyttää länkisääriseltä. Linnun paino on 30–40 g. Niiden ääntelyä kuuluu hämärissä tai auringonlaskun aikaa, kun ne huutelevat toisilleen. Ääni on korkea yninää tai hykerrystä. Uros ja naaras syöksähtelevät puiden seassa ja huutelevat toisilleen. Skotlanninkäpylintu
Laji kuuluu peippojen heimoon ("Fringillidae") ja sen lähimpiä sukulaisia ovat kirjosiipikäpylintu ("Loxia leucoptera"), isokäpylintu ("Loxia pytyopsittacus") ja pikkukäpylintu ("Loxia curvirostra"), jotka kaikki pesivät myös Suomessa. Ulkonäöltään sitä on vaikea erottaa kahdesta jälkimmäisestä, tosin lajit eivät juurikaan kohtaa normaaleilla pesimäalueillaan. Tosin pikkukäpylintujen massavaellukset toisinaan ulottuvat myös Skotlantiin. Kaikki käpylinnut ovat paikkalintuja, mutta tekevät vaelluksia ravinnon perässä havupuiden siementen katovuosina. Skotlanninkäpylinnun vaellukset ovat huonosti tunnettuja, mutta havaintojen mukaan vaellukset eivät juurikaan ulotu Skotlannin ulkopuolelle, eivätkä skotlanninkäpylinnut ilmeisestikään liity vaeltaviin pikkukäpylintuparviin. Olavi Hytönen
Hytönen rengasti suuren määrän lintuja. 1920- ja 1930-luvuilla hän rengasti Suomessa eniten lintuja. Hän löysi Suomelle 2 uutta lintulajia, rastaskerttusen 1930 ja pikkukiurun 1962. Sepelkyyhky
Sepelkyyhky ("Columba palumbus") on Suomen suurin kyyhky, joka on viime vuosikymmeninä siirtynyt metsistä yhä enemmän kaupunkialueille. Sen ääni on kumea , jota kokematon voi luulla pöllön huhuiluksi. Sitä on kutsuttu joskus myös toukomettiseksi (huhuilee toukokuisessa metsässä). Pikkulepinkäinen
Pikkulepinkäinen on muuttolintu, joka talvehtii itäisessä trooppisessa Afrikassa. Se on yömuuttaja, eli se muuttaa öisin. Muuttoreitti kulkee Välimeren itäpään kautta. Esimerkiksi Espanjan pikkulepinkäiset lentävät ensin pari tuhatta kilometriä itään ennen kuin lähtevät suorempaan kohti talvehtimisalueitaan. Suomalaiset syysmuuttajat lentävät ensin lounasta tai etelää kohti, mutta Pohjois-Italiassa ne kääntyvät kaakkoon ja myöhemmin etelään. Keväällä ne tulevat takaisin idempänä; muuttoreitti seurailee Lähi-Itää ja Itä-Eurooppaa. Kevätmuuttajat saapuvat Suomeen toukokuun alussa. Syysmuutto alkaa jo heinäkuun lopulla jatkuen elokuun puoliväliin paikkeille. Syyskuun puolivälissä pikkulepinkäiset ovat Suomesta pääosin jo poistuneet. Talvehtimisalueiltaan pikkulepinkäiset alkavat lähteä takaisin maaliskuun lopussa. Sinivuoren luonnonpuisto
Sinivuoren luonnonpuisto on Pirkanmaalla Oriveden kaupungissa sijaitseva luonnonpuisto. Sen pinta-ala on noin 62 hehtaaria, joten se on Suomen pienin luonnonpuisto. Luonnonpuisto perustettiin vuonna 1956. Puistossa on vanhaa kuusivaltaista puustoa, jonka ikä on 100–125 vuotta. Myrskytuhojen takia luonnonpuistossa on valtavia määriä järeää maapuuta, joilla elää runsaasti vanhojen metsien sieni- ja hyönteislajistoa. Myös alueen kasvisto ja linnusto ovat poikkeuksellisen rikkaita (itäisiä, lehto- ja vanhan metsän lajeja). Luonnonpuistoon liitetään lähiaikoina alueeseen rajautuva ja valtiolle suojelua varten hankittu 35 hehtaarin alue. Laajennusalueella kasvaa muun muassa rauhoitettua vuorijalavaa ("Ulmus glabra"). Syreenikiitäjä
Syreenikiitäjä ("Sphinx ligustri") on musta- ja vaaleanpunaraitainen kiitäjäperhoslaji. Se on kookkain Suomessa vakituisesti esiintyvä perhonen ja aikuisen yksilön siipiväli saattaa olla jopa 12 cm. Pikkunapparit
Pikkunapparit (Platyrinchidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajien taksonomia on epäselvä ja lajit luokitellaan usein kuuluviksi joko kotingoihin tai tyranneihin. BirdLife Suomen luokitukseen mukaan pikkunappareihin kuuluu 4 sukua ja 9 lajia. Pikkukeltasiipi
Laji on palearktinen, ja sitä tavataan Espanjasta ja Pohjois-Afrikasta Euroopan ja Siperian poikki Venäjän kaukoitään. Suomessa pikkukeltasiipeä tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Perhonen lentää heinäkuun puolivälistä elokuun alkupuoliskolle. Peippo
Peippo on yleinen lintu koko Euroopassa. Se on levinnyt myös läntiseen Aasiaan, Luoteis-Afrikkaan ja Makaronesiaan. Kanariansaarilla se esiintyy yhdessä endeemisen paikallisen peippolajin, kanarianpeipon kanssa. Peippo on levinnyt koko Suomeen aivan pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Se on yleisin Etelä- ja Keski-Suomessa ja harvinaistuu pohjoiseen päin mentäessä. Peippo on 7-9 miljoonan pesivän parin kannallaan pajulinnun jälkeen Suomen toiseksi runsain pesimälintu. Euroopan peippokanta on 130-240 miljoonaa paria. Pikkukuovi
Pikkukuovi on kuovien ("Numenius") suvun laajimmalle levinneitä lajeja. Pääasiallinen pesimisalue on Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan subarktiset alueet, eteläisimmillään laji pesii Skotlannissa. Suomessa pikkukuovi on Pohjois-Suomen ja Pohjanmaan pesimälintu. Eteläisimmät vakituiset ja huomattavan suuret populaatiot sijaitsevat Kauhajoen korkeudella. Suomessa pesii kaikkiaan noin 40 000 paria. EU:n alueella pesii vähintään 180 000 paria. Maailman populaatioksi arvioidaan 1–2,1 miljoonaa yksilöä. Pienoiskivääri
Pienoiskiväärillä metsästettäviä lajeja ovat villikani, orava, piisami, näätä, minkki, kärppä, hilleri, heinäsorsa, tavi, haapana, jouhisorsa, heinätavi, lapasorsa, punasotka, tukkasotka, haahka, alli, telkkä, tukkakoskelo, isokoskelo, riekko, kiiruna, pyy, peltopyy, fasaani, nokikana, lehtokurppa ja sepelkyyhky. Lisäksi saa ampua rauhoittamattomia lintuja. Pikkukäpylintu
Pikkukäpylintu ("Loxia curvirostra") on kuusensiemeniin erikoistunut varpuslintu. Lintudirektiivin I liite
Direktiivi yksilöi 181 uhanalaista lintulajia, joiden suojeluun on kiinnitettävä erityistä huomiota. Suomessa esiintyvistä linnuista suojeltuja ovat seuraavat 63 lintulajia: Niittykirvinen
Niittykirvinen on levinnyt Länsi-Euroopasta Venäjälle Uralin tienoille. Suomessa se pesii koko maassa, ja pesimäkantamme suuruus on noin 1 miljoonaa paria. Niittykirvinen on Suomen 11. runsain pesimälintulaji. Euroopassa pesii 7–12 miljoonaa paria. Varikset (suku)
Varikset ("Corvus") on varpuslintujen lahkoon kuuluva lintusuku. Varikset ovat lahkonsa suurikokoisimpia lintuja; pienin varisten sukuun kuuluva lintu on naakka ja suurin on korppi. Varikset elävät joka mantereella lukuun ottamatta Etelä-Amerikkaa. Sukuun kuuluu 46 lajia. Pikkutiira
Pikkutiira ("Sternula albifrons", aiemmin "Sterna albifrons") on pienin tiiralaji. Pikkutörmäpääsky
Linnun pituus on noin 12 cm, siipien kärkiväli 26–27 cm ja paino 7–14 g. Pikkutörmäpääsky on läntisen palearktisen alueen pienin pääsky, joka höyhenpuvultaan muistuttaa sekä törmäpääskyä että kalliopääskyjä. Linnun selkäpuoli on ruskea ja vatsapuoli valkeahko. Rinnassa ei ole selvää ruskeaa vyötä kuten törmäpääskyllä, vaan myös kurkku on ruskehtava. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Ääni muistuttaa törmäpääskyn ääntä, mutta on korkeampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Töpökääpiötypäkkö
Linnun pituus on 6,9 cm ja paino 4,2 g. Se on maailman pienin varpuslintu. Suhteessa linnun kokoon sen nokka on iso ja pyrstö pieni. Pää on harmaa ja silmien ympärillä on valkoiset "silmälasit". Selkä on oliivinvihreä ja vatsapuoli kellanvalkea. Sen äänet ovat hyvin korkeita muistuttaen enemmän heinäsirkkojen tai pienten sammakoiden ääntelyä. Hyypänjokilaakso
Hyypänjokilaaksossa tavattiin luontoselvitystä tehtäessä yksi maailmanlaajuisesti uhanalainen ja Suomessa vaarantunut lintulaji eli ruisrääkkä. Lintudirektiiveillä suojeltavia lajeja olivat mehiläishaukka, kurki, liro, huuhkaja, sinisuohaukka, pyy, mustakurkku-uikku, palokärki, peltosirkku, pikkulepinkäinen, suokukko, luhtahuitti, metso, varpuspöllö ja ruisrääkkä. Euroopan laajuisesti uhanalaisia lintuja olivat sinisuohaukka, peltosirkku, pikkulepinkäinen, isolepinkäinen, huuhkaja, liro, jouhisorsa, tuulihaukka, kurki, teeri, peltopyy, kiuru, leppälintu, harmaasieppo, haarapääsky ja törmäpääsky. Selvityksen mukaan alueella oli 12 Suomen erityisvastuulintulajia Euroopan unionissa. Lajit olivat sinisuohaukka, huuhkaja, varpuspöllö, helmipöllö, jouhisorsa, teeri, metso, valkoviklo, kurki, käenpiika, mustakurkku-uikku ja isokäpylintu. Suomen alueella silmällä pidettäviä lintulajeja olivat peltopyy, tuulihaukka ja nuolihaukka. Hyypänjokilaakson ympäristöä indikoivat lintulajit olivat puolestaan lapasorsa, isokuovi, suokukko, luhtahuitti, naakka, ruisrääkkä, metso, peltopyy, jänkäkurppa, mustakurkku-uikku, kurki, punavarpunen, viitakerttunen, palokärki, varpuspöllö, kanahaukka, tuulihaukka, puukiipijä, haarapääsky, kulorastas, kultarinta, kivitasku, hemppo, kottarainen, pensastasku, mustapääkerttu, riekko, pikkulepinkäinen, pohjansirkku ja pensassirkkalintu. Suomenpikkumittari
Laji tunnetaan koko maailmassa ainoastaan Suomesta, Norjasta, Venäjältä ja Japanista. Suomessa havainnot keskittyvät Etelä-Hämeeseen, mutta elinalue ulottuu Itä-Suomesta Keski-Pohjanmaalle. Se saattaa olla sisämaalaji, joka välttelee rannikkoalueita, joskin 2000-luvun aikana havaintoja on alettu tehdä myös etelärannikolta. Perhoset lentävät heinäkuun loppupuolelta elokuun loppupuoliskolle. Kimalaiskolibri
Kimalaiskolibri ("Mellisuga helenae") on maailman pienin lintu. Se painaa noin 1,6 grammaa (vähemmän kuin sentin eurokolikko) ja on 5,7 cm pitkä. Nimensä kimalaiskolibri on saanut pienuutensa vuoksi, sillä kokonsa takia ne usein sekoitetaan mehiläiseen tai kimalaisiin. Kimalaiskolibreja esiintyy enimmäkseen Kuubassa. Pikkuruokki
Pikkuruokki ("Alle alle") eli vanhalta nimeltään jääkyyhky on ruokkien heimoon kuuluva pohjoisten merialueiden lintu. Se on "Alle"-suvun ainoa laji. Suomessa pikkuruokki havaitaan parikymmentä kertaa vuodessa. Amatsonit (linnut)
Lemmikkinä Suomen yleisin amatsoni on siniotsa-amatsoni "Amazona aestiva", ja toinen hyvin samannäköinen ja yleinen laji lemmikkinä on kultaposkiamatsoni "Amazona amazonica". Pikkumaayökkönen
Pikkumaayökkönen ("Ochropleura plecta") on Etelä-Suomessa yleisenä lentävä yöperhonen. Sen siipien kärkiväli on 28-32 millimetriä. Pikkumaayökkösen tuntee etusiipien kellanharmaasta etureunasta ja vaaleista munuais- ja rengastäplistä. Takasiivet ovat valkoiset. Lajilla on kaksi sukupolvea kesäkuusta syyskuuhun. Toukalle maistuvat monenlaiset ruohokasvit. Liejutokko
Liejutokko ("Pomatoschistus microps") on Suomen pienin kala, alle 4 cm pitkä. Se elää meren rannikolla, ja muistuttaa elintavoiltaan yleisempää hietatokkoa. Punakylkirastas
Punakylkirastas ("Turdus iliacus") on Suomen yleisimpiä lintuja. Hitukääpiökoi
Hitukääpiökoi ("Stigmella magdalenae") on erittäin pieni kääpiökoiden heimoon kuuluva perhoslaji. Se on Suomen pienikokoisin perhonen, joskaan tämä asema ei ole kiistaton. Ulkonäöltään ja toukan syömäjäljen osalta samankaltainen laji on pikkukääpiökoi ("Stigmella nylandriella"). Pikkukäenrieska
Pikkukäenrieska ("Gagea minima") on toukokuussa kukkiva, kapealehtinen ja yleensä 7–15 senttimetriä korkea sipulikasvi. Kevään edetessä se kuitenkin peittyy korkeampien kasvien alle ja kuihtuu pois. Pikkukäenrieska kulkeutuu helposti paikasta toiseen suurempien hyöty- ja koristekasvien juuripaakkujen matkassa. Kasvi on yleinen Etelä-Suomessa ja se on levittäytynyt monin paikoin pohjoisempaankin. Pikkukäenrieska on Suomessa vanha tulokaskasvi. Pikkukäenrieska on luontomme pienin lilja. Sinisiipiset
Sinisiipiset ("Lycaenidae") on täpläperhosten jälkeen suurin päiväperhosheimo ja siihen kuuluu maailmanlaajuisesti noin 40 % kaikista tunnetuista päiväperhoslajeista eli lähes 6 000 lajia. Joskus sinisiipisistä käytetään nimeä Sinisiivet, jota käytetään toisinaan varsinaisista sinisilmäistä, alaheimosta "Polyoammatinae". Sinisiipisiin kuuluvat pienimmät päiväperhoset, mukaan luettuna pienin päiväperhoslaji vähäsinisiipi ("Brephidium exilis"). Hietalinnaorneero
Hietalinnaorneero, aikaisemmalta nimeltään valkokurkkukatsalotti ("Pseudoseisura gutturalis") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Se rakentaa suuren pesän, vaikka lintu itse on vain 20-senttinen. Hietalinnaorneeron pesäonkaloon mahtuisi kalkkuna, ja pesän kupukaton sanotaan kestävän sen päällä seisovan ihmisen. Kuukkeli
Kuukkeli on Kainuun ja Koillismaan maakuntalintu. Internet-hakukone Googlea kutsutaan Suomessa joskus leikillisesti ”kuukkeliksi”. Kuukkeli oli BirdLife Suomen Vuoden laji 2007. Lajin esiintyminen Suomessa pyrittiin kartoittamaan mahdollisimman tarkasti. Liro
Liro kuuluu koko Suomen linnustoon, mutta pesimäaikana sen tapaa varmimmin Pohjois- ja Keski-Suomesta. Suomessa pesii noin 250 000 paria ja se on Suomen runsaslukuisin kahlaaja. Euroopan pesimäkanta on noin ½ miljoonaa paria. Liro pesii Pohjois-Euroopassa ja Venäjällä aina Kauko-Itään saakka. Maailman populaation kooksi arvioidaan 3,1–4,3 miljoonaa paria. Varpuslinnut
Varpuslinnut ovat enimmäkseen pienikokoisia. Niiden jaloissa on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taaksepäin. Maailman pienin varpuslintu on töpökääpiötypäkkö (6,9 cm) ja suurin varpuslintu on korppi (70 cm). Suomen pienin varpuslintu on hippiäinen ja suurin korppi. Suomen luonto
Suomessa on tavattu 475 lajia lintuja, joista 256 pesii Suomessa. Runsaslukuisimmat pesivät lajit ovat pajulintu, peippo, ja punakylkirastas. Valtaosa Suomessa pesivistä linnuista on muuttolintuja. Lisäksi Suomen kautta muuttaa naapurimaissa pesiviä lintuja. Joidenkin Venäjän tundralla pesivien hanhi- ja vesilintulajien Euroopan tai jopa maailman kannasta valtaosa muuttaa Suomen läpi. Jalohaukkalinnut
Suomessa esiintyvät jalohaukkalinnut ja niiden lajit Linnut
Linnut jaetaan nykyisin 27 tai 28 eri lahkoksi. Lajeista selvästi yli puolet kuuluu varpuslintujen lahkoon. Seuraavaksi eniten lajeja on rantalinnuissa, kyyhkylinnuissa, papukaijalinnuissa, tikkalinnuissa ja kiitäjälinnuissa, 320–430 lajia kussakin lahkossa.Suurin osa lintulajeista esiintyy ainoastaan yhdellä maapallon eläinmaantieteellisistä alueista, usein vain kyseisen alueen jossain osassa. Tällaiset lajit ovat kehittyneet tietyn ympäristön vaatimusten mukaisiksi. Kosmopoliitteja eli koko maailmalle levinneitä lajeja on vain muutamia, kuten kalasääski, muuttohaukka, meriharakka, räyskä, liejukana, tornipöllö, mustajalkatylli ja riuttatiira. Lentokyvyttömät lajit ovat tyypillisimpiä vain yhdellä eliömaantieteellisellä alueella eläviä lajeja. Linnunpönttö
Pienimmät pöntöt on tarkoitettu pienille tiaisille ja kirjosiepolle, ja niiden lentoaukon halkaisija saa olla enintään 28 mm. Talitiaiselle ja pikkuvarpuselle sopiva aukko on 32 mm. Varpunen haluaa hieman isomman aukon, 35 mm. Kottarainen, käenpiika, leppälintu ja varpuspöllö suosivat lentoaukoltaan 50 mm olevaa pönttöä, johon asettuu mielellään myös liito-orava, jolle tosin kelpaa myös pienempi 40–50 mm aukko. Helmipöllö ja uuttukyyhky sopivat 90–100 mm suuruisesta aukosta, telkkä, uivelo ja lehtopöllö 120–140 mm kokoisesta. Suurimmat pönttölintumme isokoskelo ja viirupöllö vaativat lentoaukoksi 150–200 mm suuruisen aukon. Viirupöllö pesii myös katottomassa ja lentoaukottomassa ontossa pökkelössä. Pikkumaaorava
Pikkumaaorava ("Tamias minimus" tai "Neotamias minimus") on kooltaan pienin maaoravien sukuun kuuluva jyrsijä. Laji on laajasti levinnyt Pohjois-Amerikassa. Korppi
Korppi on Suomen suurin varisten heimoon kuuluva laji ja samalla kookkain Suomessa elävä varpuslintu, noin hiirihaukan kokoinen. Sen pituus pyrstöstä nokankärkeen voi olla jopa yli 70 cm. Korppi painaa 700 grammasta 1 600 grammaan, keskimäärin 1 200 grammaa. Sukupuolet ovat suunnilleen samankokoiset ja -näköiset, tosin koiras on keskimäärin hieman naarasta suurempi. Korpin höyhenpeite on täysin musta. Lennossa korpin erottaa muista variksista pitkästä kiilamaisesta pyrstöstä. Äänivalikoima on laaja. Tavallisesti kuulee lentoäänen ”korp-korp” tai hauskan kulauksen ”klong”. Pesällään korppi varoittaa kiihkeällä, karhealla rääkynällä. Isovilistäjä
Isovilistäjä ("Traversia lyalli") on sukupuuttoon kuollut, varpuslintuihin kuulunut, maailman pienin tunnettu lentokyvytön lintu. Lintulajin nimenä on aikaisemmin ollut nykyisten nimistösääntojen vastainen nimi Stephensaarten kalliopeukaloinen. Ennen nykyistä nimeä se tunnettiin nimellä stephensaarenvilistäjä ("Traversia insularis"). Amiraliteettienkaskaskäpinkäinen
Amiraliteettienkaskaskäpinkäinen ("Edolisoma admiralitatis") on kaskaskäpinkäisiin kuuluva lintulaji, jonka nimi on suomen kielen pisin. Ykkössijan se jakaa uudenkaledonianlepinkäismonarkin kanssa – kummankin nimessä on 32 kirjainta. Osa tutkijoista pitää sitä kuitenkin toisen käpinkäislajin, kaitanokkakäpinkäisen alalajina ("Coracina tenuirostris admiralitatis"). Myöskään Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto ei ole vielä myöntänyt sille itsenäisen lajin asemaa, minkä takia sille ei toistaiseksi määritellä omaa uhanalaisuusluokitusta. Laji esiintyy luonnossa vain Papua-Uudessa-Guineassa Manusin provinssiin kuuluvien Amiraliteettisaarten Manusin saarella. Uunilinnut
Uunilintuihin kuuluvia lajeja tavataan vanhasta maailmasta eli Euroopasta, Aasiasta ja Afrikasta. Lajit ovat yleensä pienikokoisia ja väritykseltään kellertäviä tai oliivinvihreitä. Uunilintujen elinympäristöä ovat metsät ja pensaikot ja ravintoa hyönteiset ja muut selkärangattomat eläimet. Suomessa pesii viisi lajia: uunilintu eli pajulintu, tiltaltti, sirittäjä, idänuunilintu ja lapinuunilintu. Muut maassa tavattavat uulinnut kuten vuoriuunilintu ja siperianuunilintu ovat harhailijoita. Idästä tulevat harhailijat eksyvät Suomeen lähinnä syksyisin, jolloin niitä havaitaan etenkin ulkosaariston lintuasemilla. Kaulusvarpuspöllö
Sen luontaista elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät ja pensastot sekä subtrooppiset ja trooppiset kosteat metsät ja korkeiden seutujen pensastot. Se on Aasian pienin pöllö, kooltaan 15 cm ja painaa 60 grammaa. Sinileppälinnut
Sinileppälinnut ("Myiomela") on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 2 lajia. Linnut
Suomessa on tavattu 477 luonnonvaraista lintulajia vuoden 2017 alkuun mennessä. Pikkukiitäjä (lintu)
Linnun pituus on 10–13 cm, siipien kärkiväli 32–34 cm ja paino noin 25 g. Tummanruskea, räystäspääskyn kokoinen kiitäjä, jolla on valkoinen kurkku ja yläperä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Lentelee parvina hyönteisjahdissa, lento on tavallisesti hitaampaa kuin isompien kiitäjien. Ääni on vaihtelevan voimakasta viserrystä. Lajista tunnetaan 6 alalajia. Pikkusirri
Pikkusirri pesii arktisessa osassa Eurooppaa ja Aasiaa. Se muuttaa talveksi pitkän matkan Afrikkaan ja Etelä-Aasiaan. Afrikassa talvehtii noin 200 000 pikkusirriä, Aasiassa noin 400 000. Norjassa pesii 200–300 paria, Venäjällä ainakin 100 000 paria. Muuttolintu, joka on keväällä toukokuussa Suomessa harvalukuinen, mutta syysmuutolla heinä–syyskuussa tavallinen, jolloin vanhat linnut muuttavat ennen nuoria.
Suomen pesimiskannaksi on arvioitu vain 0-5 paria. Silti se on muuttoaikoina syksyisin kahlaajarannoilla yleinen laji. Laululinnut
Laululinnut ovat enimmäkseen pienikokoisia. Niiden jaloissa on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taaksepäin. Maailman suurin varpuslintu on laululintuhin kuuluva korppi (70 cm). Suomen pienin varpuslintu on laululintuihin kuuluva hippiäinen. Jamaika
Jamaikalla on enemmän eläimistöä kuin monilla muilla Karibian saarilla, mutta eläimet ovat enimmäkseen pienikokoisia. Jamaikalla elää yli 252 erilaista lintulajia. Kaikkiaan lintulajeja on tavattu 326. Jamaikan kansallislintu, jamaikanpyrstökolibri ("Trochilus polytmus") on yksi saaren 28 kotoperäisestä lintulajista. Se on yksi maailman pienimmistä linnuista. Jamaikalla asustaa myös useita eri sammakkolajeja, harvinainen keltainen käärme, useita etanalajeja, lepakoita ja liskoja. Saarella ei tavata suuria nisäkkäitä, mutta siellä elää marsun sukulaislaji, hutioihin kuuluva "Geocapromys brownii". Idänuunilintu
Suomen pesimäkanta on tihein kaakossa ja etelärannikolla, mutta harvinaisena sitä tavataan melkeinpä ympäri maata. Vain Ahvenanmaalta ja Suomenselältä laji tuntuu lähes puuttuvan. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 4000 paria, mutta pesijöiden määrä vaihtelee vuosittain paljon. Suuri osa suomalaisista linnuista on nuoria koiraita, jotka on helppo havaita kesäkuun laulukauden aikana. Pesivien parien määrän arviointi on vaikeampaa, sillä reviiri on iso, ja linnut ovat hiljaisia pesimäkauden aikana. Niinistönjärvi
Niinistönjärvellä pesii yli 20 lintulajia. Pienempiin pesijöihin lukeutuvat niittykirvinen, keltavästäräkki, västäräkki, käki, lehtokerttu, ruokokerttunen, pajusirkku ja pajulintu. Pesiviin vesilintuihin kuuluvat joutsen, tavi, telkkä, tukkasotka ja mustakurkku-uikku. Pesiviin kahlaajiin ja rantakanoihin lukeutuvat liro, luhtahuitti ja taivaanvuohi. Naurulokkeja järvellä pesii suunnilleen 400 paria. Naurulokki onkin Niinistönjärven runsaslukuisin lintulaji. Rantalinnut
Rantalinnut eli kahlaajalinnut (Charadriiformes) ovat laaja ja monipuolinen lahko lintujen luokassa. Ne ovat enimmäkseen rannoilla ja vedessä eläviä lintuja, mutta joukkoon mahtuu myös sisämaassa, jopa aavikolla eläviä sukulaisia. Niitä elää kaikilla mantereilla ja myös napaseuduilla. Rantalinnut pesivät tyypillisesti maassa tai kallioilla, usein yhdyskuntina. Niiden pesyeet ovat verraten pieniä, yleensä 1–4 poikasen suuruisia. Poikaset ovat lajista riippuen joko pesäviipyisiä tai pesäjättöisiä. Monet lajit ovat hyviä lentäjiä. Ne käyttävät ravinnokseen selkärangattomia ja pieniä selkärankaisia eläimiä. Rantalinnut ovat vanhahko lintulahko ja alalahkot ovat erilaistuneet. Rantalintujen taksonomia on epäselvä ja alalahkojen sisäiset sukulaisuussuhteet ovat intensiivisen tutkimuksen kohteena. Kirvat
Kirvat ("Aphididae") eli lehtikirvat ovat yläheimoon "Aphidoidea" kuuluvia pieniä, vain muutaman millimetrin kokoisia pehmeäruumiisia hyönteisiä, jotka elävät imemällä kasvien solunesteitä. Maailmanlaajuisesti lajeja tunnetaan noin 4400. Vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan Suomessa elää 479 eri kirvalajia. Näistä Suomen punaisen listan lajeja on 107.. Hyvinkää
Ridasjärven, Järvisuon ja Ritassaarensuon kokonaisuus on kansallisesti merkittävä FINIBA-linnustoalue. Ridasjärvellä pesii runsaasti naurulokkeja, sinisorsia, telkkiä, nokikanoja ja härkälintuja. Harvinainen pikkulokki pesii järvellä vakituisesti. Keväisin muuttavia lintuja levähtää järvellä sadoittain. Yleisimpiä ovat joutsenet, joiden lisäksi metsähanhia havaitaan usein kymmeniä ja kanadan-, meri- ja tundrahanhia joitakin yksilöitä. Ritassaarensuolla elää lähinnä yleisiä eteläsuomalaisia lintulajeja, erityistä suojelua vaativia lajeja ovat kurki, sääksi ja teeri. Myös Kytäjärvi ympäristöineen on maakunnallisesti merkittävä lintukohde. Siellä levähtää kahlaajia, lokkeja, sorsia, hanhia, joutsenia ja nokikanoja. Sveitsin puistossa on havaittu 59 eri lintulajia, joista yleisimpiä ovat pajulintu, peippo, punarinta ja sirittäjä. Alueella on tavattu uhanalaisista lajeista pikkusieppoa ja tiltalttia ja silmälläpidettävistä kottaraista, mehiläishaukkaa ja pensastaskua. Malaijikarhu
Malaijikarhu eli malajikarhu eli biruangi ("Helarctos malayanus") on maailman pienin karhulaji, ja sen sanotaan olevan yksi älykkäimmistä karhuista. Malaijikarhu elää Kaakkois-Aasian troopiikin metsissä. Sen ravintoa ovat hedelmät ja erilaiset eläimet. Se asuu useimmiten puussa ja nukkuu oksalla. Malaijikarhu kasvaa enintään 140 senttimetrin pituiseksi ja 65 kilogramman painoiseksi. Malaijikarhulla on hyvin lyhytkarvainen ja väriltään musta turkki. Suomen luonto
Vaikka Suomessa elää vain noin prosentti maailman kaikista hyönteislajeista, kaksisiipis- ja pistiäislajisto on huomattavan monipuolista. Kaksisiipisheimoista esimerkiksi suurpääkärpäslajeja tavataan Suomessa 25 prosenttia ja lantakärpäsistä 30 prosenttia kaikista lajeista. Sääskien alalohkossa puolestaan on monia runsaina esiintyviä lajeja, jotka ovat myös ekologisesti tärkeitä. Surviaissääsket ovat runsaslajisin sääskiheimo. Niitä tunnetaan Suomesta yli kuusisataa lajia. Pistiäiset ovat Suomen runsaslajisin, kun yleensä muualla maailmalla kovakuoriaisia on eniten. Sahapistiäisten määrä on Suomessa poikkeuksellisen suuri. Suomessa elää myös esimerkiksi puolset Euroopan kimalaislajeista, joissa on myös erikoisuuksina hevoskimalaisen ja sorokimalaisen melanistiset muodot. Pikkulokki
Pikkulokki pesii laajalla alueella Euraasian ja Kanadan pohjoisosissa. Euroopan kanta talvehtii Länsi-Euroopassa ja Välimerellä, kanadalaiset linnut puolestaan viettävät talven Yhdysvaltojen luoteisrannikolla. Suomessa pikkulokki on kaakosta alkaen levinnyt tulokaslaji, joka on levinnut Perämerelle asti. Suomessa pesii noin 10 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 570 000–1 700 000 yksilöä. Pikkulokit aloittavat paluumuuton jo heinäkuussa. Keväällä pikkulokit palaavat toukokuussa. Pikkuapollo
Pikkuapollo on avoimien, lehtomaisten niittyjen laji. Perhosen elinympäristöjä on hävittänyt erityisesti on laidunmaiden väheneminen. Perhonen lentää päivällä ja laskeutuu usein kukille. Sinipingviini
Sinipingviini ("Eudyptula minor") on maailman pienin pingviinilaji. Se on lentokyvytön kuten kaikki pingviinit. Lajin nimesi Johann Reinhold Forster 1781. Grenadan maantiede
Grenadan vuoristot, rannikkometsät ja rannikon lahdet ovat linnuille suotuisia elinympäristöjä. Maan kansallislintu on grenadanjuoksukyyhky, jonka uskotaan olevan saaren kotoperäinen laji. Väkänokkahaukka on yksi maailman pienimpiä haukkalajeja. Sen lisäksi saarilla elää petolinnuista myös tornipöllö, sääski ja viheltäjähiirihaukka. Grenadalta tavataan lisäksi kolme kolibrilajia, isokaarikolibri, antillientöyhtökolibri ja viherhuppukolibri. Saaren rantavesissä voi nähdä keisarifregattilinnun. Metsiköiden ja mangroveiden lintuja ovat muun muassa banaanikerttuli, grenadannapsu, tropiikkimatkija, ani ja mangrovekäki. Kuuba
Maailman pienin lintu kimalaiskolibri elää Kuubassa, samoin kuin kuubansmaragdikolibri, endeeminen kuubantodi ja kuubanamatsoni. Kansallislintu on kuubantrogoni. "Capromys pilorides" -hutialajia tavataan Kuuban lisäksi joillakin lähisaarilla. Kuubankrokotiili on kadonnut muualta kuin Kuubasta. Lauhahiipijä
Lauhahiipijä ("Thymelicus lineola") on Suomen pienin paksupääperhoslaji ja eräs Euroopan yleisimmistä päiväperhosista. Pikkukipuaja
Pikkukipuaja on yleinen lintu Keski- ja Etelä-Amerikassa, Etelä-Meksikosta Pohjois-Boliviaan ja Amazonin alueella. Tyynenmeren rannikoilta se kuitenkin enimmäkseen puuttuu. Laji on enimmäkseen paikkalintu, mutta paikallisia vaelluksia voi tapahtua. Lajin elinympäristön laajuus on 7,2 miljoonaa neliökilometriä. Lajista tunnetaan 14 alalajia. Jouko Alhainen
Alhainen on rakentanut Suomeen yli sata lintutornia ja suunnitellut kaksi sataa. Hän on rakentanut myös Suomen suurimman lintutornin, Kärjenkallion lintutornin, joka sijaitsee Puurijärven ja Isonsuon kansallispuistossa Kokemäellä. Tämän kahdeksankulmaisen tornin korkeus on 20 metriä ja sisähalkaisija 8,7 metriä. Maltion luonnonpuisto
Luonnonpuiston lintulajisto on myös monipuolinen. Yhdessä puiston pohjois- ja itäpuolella sijaitsevan Joutsitunturin-Koukkutunturin Natura 2000 -alueen kanssa Maltion luonnonpuisto muodostaa Maltion tunturit -nimisen kohteen, joka on yksi Suomen kansainvälisesti tärkeistä lintualueista. Alueen avainlajistoon kuuluvat pikkukuovi, pohjantikka, kuukkeli, leppälintu, laulujoutsen ja mustaviklo. Punajalkasuula
Punajalkasuula ("Sula sula") on trooppisilla merialueilla elävä suulalaji. Se on maailman pienin ruskosuulalaji ja luultavasti maailman runsaslukuisin suulien heimon laji. Punajalkasuulasta tunnetaan useita eri värimuotoja. Samaan populaatioon voi kuulua sekä valkoisia että ruskeita lintuja. Kaikilla punajalkasuulilla ovat punaiset räpylät, joista laji on saanut nimensäkin. Kaloista ja kalmareista koostuvan ravintonsa punajalkasuula nappaa syöksysukelluksilla tai lennosta käsin. Punajalkasuulapari lisääntyy noin 15 kuukauden välein ja kasvattaa kerralla vain yhden poikasen. Kääpiöpäästäinen
Kääpiöpäästäinen ("Sorex minutissimus") on pohjoisessa Euraasiassa esiintyvä, päästäisten heimoon kuuluva nisäkäs. Se on Suomen pienikokoisin nisäkäs ja rauhoitettu luonnonsuojelulain nojalla.