Kuka oli Joseph Schumpeter?
Joseph Schumpeter
Joseph Alois Schumpeter (8. helmikuuta 1883 – 8. tammikuuta 1950) oli alun perin itävaltalainen, sittemmin yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka luetaan alansa vaikutusvaltaisimpiin edustajiin 1900-luvun ensimmäiseltä puoliskolta.
Johann Baptist Cramer
Johann (John) Baptist Cramer () oli saksalais-englantilainen pianisti ja säveltäjä. Mannheimissa syntynyt Cramer tuli Lontooseen vanhempiensa mukana jo vuoden vanhana. Hän debytoi pianistina kymmenvuotiaana, opiskeli pari vuotta Muzio Clementin oppilaana ja ryhtyi pian konsertoimaan ympäri Eurooppaa, joskaan hän ei uransa aikana konsertoinut erityisen paljon mannermaalla. Crameria kutsuttiin Englannissa nimellä ”Glorious John”, ja itse Beethovenin kerrotaan pitäneen häntä ajan ainoana merkittävänä pianistina. Art Farmer
Arthur Stewart ”Art” Farmer (21. elokuuta 1928 Council Bluffs, Iowa – 4. lokakuuta 1999 New York) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko, jonka soittimia olivat trumpetti ja flyygelitorvi. Farmer soitti myös hänelle räätälöityä näiden soitinten yhdistelmää nimeltä ”flumpet”. Joseph Schumpeter
Innovaatiot ovat Schumpeterin mukaan tuotantotekijöiden uudelleenjärjestelyä, joiden avulla saadaan tehokkaampaa tuotantoa ja päästään käsiksi voittoihin (kunnes muut alan tuottajat omaksuvat samat innovaatiot, jolloin tilanne taas tasaantuu). Innovaatioita tekevät yrittäjät, ja yrittäjäksi Schumpeter määrittelee jokaisen, mukaan lukien osakkeenomistajat ja ketkä tahansa firmassa työskentelevät tahot, jotka osallistuvat tuotantotekijöiden uusien yhdistelmien toteuttamiseen. Innovaatioita tekevät Schumpeterin mukaan useimmiten uudet yrittäjät, joilla ei ole innovaatioon tarvittavaa pääomaa. Sen takia rahoituksella on keskeinen rooli talouskehityksessä. Pääomaksi Schumpeter kutsuu sitä rahoitusta, olkoon se missä muodossa tahansa, joka rahoittaa innovaatiot. Rahamarkkinoilla toimivat pääoman välittäjät taas ovat Schumpeterin teoriassa kapitalisteja. He ikään kuin tyhjästä luovat yrittäjien tarvitsemaa ostovoimaa, joka maksetaan myöhemmällä voitolla. Joseph Erlanger
Joseph Erlanger (5. tammikuuta 1874 – 5. joulukuuta 1965) oli yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1944 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä entisen oppilaansa Herbert Gasserin kanssa hermosäikeisiin liittyvästä tutkimuksesta. Joseph Nicollet
Joseph Nicollet (24. heinäkuuta 1786 Cluses, Ranska – 11. syyskuuta 1843 Washington, Yhdysvallat) oli ranskalainen matemaatikko, maantieteilijä ja kartoittaja. Hän kartoitti Mississippin yläjuoksua 1830-luvulla, ja julkaisi tarkan kartaston alueesta, jonka pinta-ala oli puolet Euroopan alasta. Joseph Martin Kraus
Joseph Martin Kraus (20. kesäkuuta 1756 Mittenburg Saksa – 15. joulukuuta 1792 Tukholma) oli saksalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja, joka teki elämäntyönsä lähinnä Kustaa III:n hovissa Tukholmassa. Joe Murphy
Joseph Patrick Murphy (s. 16. lokakuuta 1967 London, Ontario, Kanada) on jääkiekkoilija, joka pelasi ammattilaisena 1986–2001. Hän oli oikea laitahyökkääjä ja edusti Edmonton Oilersia voittaessaan Stanley Cupin vuonna 1990. Joseph Pitton de Tournefort
Joseph Pitton de Tournefort (5. kesäkuuta 1656 Aix-en-Provence, Ranska – 28. joulukuuta 1708 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kasvitieteilijä. Hänen tutkimuksensa olivat merkittäviä kaksiosaisen tieteellisen nimen määrittelyssä. Joseph Rucker Lamar
Joseph Rucker Lamar (14. lokakuuta 1857 Ruckersville, Georgia – 2. tammikuuta 1916 Washington (DC)) oli yhdysvaltalainen lakimies ja poliitikko, joka toimi Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1911–1916. Ennen presidentti William Howard Taft tekemää nimitystä Lamar toimi muun muassa rautatieyhtiöiden lakimiehenä ja kaksi vuotta demokraattipuolueen edustajana Georgian parlamentin alahuoneessa. Korkeimmassa oikeudessa Lamar ehti olla vain viisi vuotta, sillä hän sai sairauskohtauksen ja kuoli 58-vuotiaana. Lamarin serkku, Lucius Lamar, oli myös korkeimman oikeuden tuomari (1888–1893). Joseph Joubert
Joseph Joubert (7. huhtikuuta 1754 Montignac – 4. huhtikuuta 1824 Pariisi) oli ranskalainen moralisti ja esseisti, joka tunnetaan nykyään laajalti hänen kuolemansa jälkeen julkaistusta teoksesta "Pensées". Joseph McCarthy
Joseph Raymond "Joe" McCarthy (14. marraskuuta 1908 Grand Chute, Wisconsin, Yhdysvallat – 2. toukokuuta 1957 Bethesda, Maryland, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltojen senaattori ja kansainvälisestikin tunnettu kommunismia vastustanut poliitikko. Hän oli 1950-luvulla Yhdysvaltain kommunistivainojen keulakuva, ja tuolloista kommunismin vastaista yhteiskunnallista hysteriaa kutsutaan usein hänen mukaansa "mccarthyismiksi". Joseph Larmor
Sir Joseph Larmor, FRS (11. heinäkuuta 1857 – 19. toukokuuta 1942) oli irlantilainen fyysikko, matemaatikko ja Royal Societyn jäsen. Hän tutki sähköoppia, dynamiikkaa, termodynamiikkaa ja aineen elektroniteoriaa. Hänen huomattavin teoksensa oli vuonna 1900 julkaistu, teoreettista fysiikkaa käsittelevä "Aether and Matter" ("eetteri ja aine"). Joseph F. Smith
Presidentti Brigham Young vihki Smithin apostoliksi 1. kesäkuuta 1866. Hänestä tuli ensimmäisen presidenttikunnan neuvonantaja ja Youngin läheinen työtoveri. Virallisesti hänet hyväksyttiin apostolien koorumin jäseneksi vasta seuraavan vuoden kevätkonferenssissa. 1874 Smith lähti uudelleen matkalle Isoon-Britanniaan. Tällä kertaa hänen oli määrä palvella koko Euroopan alueen lähetysjohtajana. Presidentti Youngin kuoltua 1877 Smith vapautettiin palveluksestaan Euroopassa ja hänet lähetettiin johtamaan lähetystyötä Yhdysvaltain itäosiin yhdessä vaikutusvaltaisen apostoli Orson Prattin kanssa. He vierailivat useilla MAP-kirkon historiassa merkittävillä paikoilla Missourissa, Ohiossa, New Yorkissa ja Illinoisissa. Tällä matkalla he myös tapasivat viimeisen elossa olevan Mormonin kirjan todistajan David Whitmerin ja haastattelivat tätä. Talouskasvun teoria
Ensimmäisenä modernina kasvuteoreetikkona pidetty itävaltalainen Joseph Schumpeter (1883–1950) korosti yrittäjyyden laadun merkitystä kasvua selittävänä tekijänä. Hänen mukaansa yrittäjyyden laadusta riippuu kuinka yritys onnistuu kehittämään uusia tuotteita ja tuotantotekniikoita, jotka ovat yrityksen menestyksen määrääviä tekijöitä. Taloudellisen kasvun perusmekanismi on yritysten välinen innovaatioihin perustuva kilpailu, joka tähtää yritysten voittojen ja yrittäjien varallisuuden kasvattamiseen. Uudet innovaatiot saavat markkinat epätasapainoon ja palkitsevat menestyneet nopealla kasvulla ja monopolivoitoilla. Robert Schuman
Robert Schuman (29. kesäkuuta 1886 Luxembourg – 4. syyskuuta 1963 Scy-Chazelles, Moselle) oli syntyperältään luxemburgilais- ranskalainen poliitikko. Hän oli Ranskan pääministeri 1947–1948. Häntä pidetään yhtenä Euroopan unionin isistä. Joseph Zeller
Joseph Richard "Joe" Zeller (19. syyskuuta 1918 Campus, Illinois – 12. joulukuuta 2018 lähellä New Tripolia) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän loi poliittisen uransa Pennsylvaniassa, jossa toimi Emmauksen pormestarina ja istui viisi kautta Pennsylvanian edustajainhuoneen jäsenenä. 100-vuotiaaksi elänyt Zeller kiitti pitkäikäisyydestään positiivista elämänasennettaan.
Zellerin vanhemmat olivat Carl ja Frances (Kunkel) Zeller. Lapsena hän kohtasi menetyksiä, sillä veli kuoli espanjantautiin ja äiti-Zeller menehtyi toisen poikansa ollessa 11-vuotias. Max Reger
Johann Baptist Joseph Maximilian (Max) Reger (19. maaliskuuta 1873 Brand – 11. toukokuuta 1916) oli saksalainen säveltäjä, urkuri, pianisti ja opettaja. Hän opiskeli musiikkia Münchenissä ja Wiesbadenissa Hugo Riemannin johdolla. Vuonna 1901 hän muutti Müncheniin, jossa hän opetti urkujen soittoa ja sävellystä. Vuodesta 1907 lähtien hän työskenteli Leipzigissä. Reger johti orkesteria Meiningenissä vuodesta 1911 siihen asti, kun hän muutti Jenaan vuonna 1914. Reger kuoli sydäninfarktiin Leipzigissä vuonna 1916.
Reger sävelsi yli kaksisataa urkusävellystä, laajoja sinfonisia teoksia sekä suuren määrän kamari- ja kuoroteoksia. Hänen tyylissään nähdään yhdistyvän romantiikan ajan musiikin ilmaisu barokin ajan muotokieleen ja kontrapunktiin. Hänen ehkä tunnetuin urkusävellyksensä on "Fantasia ja fuuga nimestä B-A-C-H" opus 46 vuodelta 1900. Rosalinde Haas on levyttänyt vuosina 1988-1993 kaikki Regerin urkuteokset. Joseph Barbera
Joseph Roland "Joe" Barbera (24. maaliskuuta 1911 – 18. joulukuuta 2006) oli yhdysvaltalainen animaatiofilmien tekijä, sarjakuvataiteilija, tuottaja ja William Hannan yhteistyökumppani. Hanna-Barberan studio tuotti monia tunnettuja sarjakuvia ja animaatioita, joista tunnetuimmat olivat "Tom ja Jerry", "Kiviset ja Soraset", "Jetsonit" ja "Scooby-Doo". Robert Schumann
Vielä samana vuonna Schumann tapasi erään taiteita suosivan professorin luona Friedrich Wieckin. Alun perin teologiaa opiskellut Wieck oli saanut mainetta erinomaisena pianonsoiton opettajana. Schumann alkoi aluksi opiskella innolla Wieckin johdolla, mutta hän pettyi omaan oppimattomuuteensa ja lopetti kohta musiikin opiskelun. Tämän jälkeen Schumann siirtyi Heidelbergin kaupunkiin ja opiskeli lakia kahden lukukauden ajan - tällä kertaa tosissaan. Hän muutti kuitenkin jälleen mielensä ja kirjoitti vuoden 1830 heinäkuussa pitkän sisäisen taistelun jälkeen äidilleen aikovansa sittenkin pianistiksi. Päätökseen oli saattanut vaikuttaa viulutaiteilija Paganinin esityksen näkeminen aiemmin tuona vuonna. Äiti ei voinut muuta kuin suostua ja pyysi Wieckiä kirjeitse kouluttamaan Schumannin pianistiksi kymmenessä vuodessa. Wieck kirjoitti, että Schumannista tulisi suuri pianisti kolmessa vuodessa. Näin Schumann palasi Leipzigiin ja sai huoneen Wieckin talosta. Richard Heuberger
Richard Franz Joseph Heuberger (18. kesäkuuta 1850 – 28. lokakuuta 1914) oli itävaltalainen säveltäjä ja musiikkikriitikko. Hän syntyi Grazissa ja aloitti musiikinopintonsa 26-vuotiaana Robert Fuchsin johdolla. Heubergerin tuotantoon kuuluu oopperoita, operetteja, baletteja, orkesterimusiikkia, kuoroteoksia ja lauluja. Innovaatiojärjestelmä
Käsitys innovaatioiden taloudellisesta merkityksestä alkoi tarkentua Joseph Schumpeterin (1883–1950) kirjoitusten perusteella. Karl Marxin tavoin Schumpeter korosti kapitalististen yrittäjien kykyä ottaa käyttöön uutta, tuotantoa uudistavaa tai jopa mullistavaa tekniikkaa. Joseph Sweetman Ames
Joseph Sweetman Ames (3. heinäkuuta 1864 Manchester, Vermont, Yhdysvallat – 24. kesäkuuta 1943) oli yhdysvaltalainen fyysikko, joka oli Johns Hopkinsin yliopiston rehtori 1929–1935. Stefan George
Nuorena kosmopoliittisesta Georgesta tuli myöhemmin erittäin kansallismielinen. Hänen vaikutuksestaan siihen intellektuaaliseen ilmapiiriin, joka johtui kansallissosialistisen puolueen nousuun 1930-luvun Saksassa on spekuloitu. George-piiri perustui vahvasti Georgen persoonan henkilöpalvonnalle. Georgella oli piirinsä jäseniin autoritaarinen kuri ja nämä kutsuivat häntä yleisesti nimellä "der Führer". Toisalta Claus von Stauffenberg, joka teki pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan, kuului Georgen piiriin. Propagandaministeri Joseph Goebbbels myös pyysi Georgea Saksan runousakatemian johtoon. Hän kuitenkin torjui pyynnön ja pysytteli etäällä puolueen järjestämistä juhlallisuuksista hänen 65-vuotispäiväänsä varten. George myös muutti Saksasta Sveitsiin, jossa hän kuoli 1933 Locarnossa vaikeasti sairaana. Robert Schumann
Lokakuussa 1835 Schumann tapasi säveltäjä Felix Mendelssohn Bartholdyn Wieckin talossa, ja ilmaisi tälle ihailunsa. Heidän yhteistyönsä jatkui ajoittain aina Mendelssohnin kuolemaan saakka. Samoihin aikoihin Schumannista ja Friedrich Wieckin tyttärestä, Clarasta, tuli toisilleen lopulta läheiset. Heidän niin ikään vuonna 1835 alkanutta suhdettaan kuitenkin varjosti Friedrich Wieckin täydellisen kielteinen suhtautuminen liittoon. Friedrich pyrki estämään kaiken kanssakäymisen Schumannin ja Claran välillä, joten nuoret joutuivat kommunikoimaan salaa eivätkä voineet enää tavata toisiaan. Vuonna 1840 Schumann ja Clara veivät asian lopulta oikeuteen, eikä Claran isä voinut oikeuden päätöksen jälkeen muuta kuin suostua. Schumann ja Clara vihittiin 12. syyskuuta 1840 Leipzigissä, Schönefeldin tuomiokirkossa. Avioliitosta syntyi kahdeksan lasta. Clara ei kuitenkaan tuntunut sopeutuvan erityisen hyvin lastenhoitajan tehtäviin, kuten Schumann oli toivonut, vaan halusi matkustella esiintyvänä taiteilijana. George Onslow
Hänen 36 jousikvartettoaan ja 34 jousikvintettoaan pidettiin hänen elinaikanaan ja vielä 1800-luvun lopulle suuressa arvossa, etenkin Saksassa, Itävallassa ja Englannissa, missä hänet nostettiin säveltäjien eturiviin. Hänen säveltäjäntyötään ihailivat niin Beethoven kuin Schubertkin, joka piti esikuvanaan Onslow'n teoksia säveltäessään omia sellokvintettojaan (D.956) eikä suinkaan, vaikka niin usein väitettiin, Boccherinia. Robert Schumann, joka lienee ollut 1800-luvun alkupuolen merkittävin musiikkikriitikko, nosti Onslow'n kamarimusiikin Mozartin, Haydnin and Beethovenin rinnalle. Samaa mieltä oli Mendelssohn. Muun muassa sellaiset kustantajat kuin Breitkopf & Härtel ja Kistner kilpailivat saadakseen hänen sävellyksensä julkaistavakseen. Onslow'n maine oli niin suuri, että hänet valittiin loistavana pidetyn kamarimusiikkinsa ansiosta Luigi Cherubiniin seuraajaksi arvostetun Académie des beaux-artsin johtajana, ja merkille pantavaa on, että se tapahtui "oopperahullussa Ranskassa", jossa tuskin välitettiin kamarimusiikista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hänen, kuten monen muunkin hienon säveltäjän, musiikkinsa vaipui unohduksiin, ja aina vuoteen 1984, jolloin vietettiin hänen syntymänsä 200-vuotisjuhlaa, hän oli lähes täysin tuntematon. Onslow'n sävellykset olivat sikäli ainutlaatuisia, että hän onnistui yhdistämään hienosti oopperan draamaa Wienin mestareiden kehittämään kamarimusiikkikieleen. Joseph Joachim
Joseph Joachim (28. kesäkuuta 1831 – 15. elokuuta 1907) oli unkarilaissyntyinen viulisti, kapellimestari, säveltäjä ja opettaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista viulisteista. Hänen opettajiaan olivat ensin Pestin oopperan konserttimestari Stanislaus Serwaczynski ja vuodesta 1839 Wienissä Miska Hauser, Georg Hellmesberger, vanh., ja lopuksi tärkeimpänä Joseph Böhm. Wienistä hän siirtyi Leipzigiin, jossa hän tutustui Felix Mendelssohniin ja toimi mm. Gewandhaus-orkesterin konserttimestarina. Vuonna 1848 hän siirtyi edelleen Weimariin ja liittyi Franz Lisztin ympärille syntyneeseen muusikkoryhmään. Hän kuitenkin vieraantui Lisztistä ja muutti edelleen Hannoveriin, jossa hän asettui paremminkin Robert Schumannin, Clara Schumannin ja Johannes Brahmsin vaikutuspiiriin. Vuodesta 1866 Joachim toimi Berliinissä josta tuli hänen lopullinen kotikaupunkinsa. Siellä hänestä tuli kuninkaallisen musiikkiakatemian johtaja. Berliinissä hän myös perusti nimeään kantaneen kuuluisan jousikvartetin. Johann Schobert
Johann Schobert (n. 1720 – 28. elokuuta 1767) oli saksalainen säveltäjä ja klavikordisti. Hänen syntymäpaikastaan ei ole varmuutta, mutta hän eli elämänsä viimeiset seitsemän vuotta Pariisissa. Schobertin tuotanto koostuu pääosin sonaateista klavikordille. Schobert kuoli Pariisissa vuonna 1767 syötyään myrkyllisiä sieniä. Häntä kyllä varoitettiin niistä mutta hän ei uskonut että ne olivat myrkyllisiä ja sai muutkin uskomaan että ne ovat syötäviä. He söivät niistä valmistetun aterian kohtalokkain seurauksin. Hänen poikansa, piika ja neljä ystäväänsä kuolivat sienimyrkytykseen. Robert Themptander
Oscar Robert Themptander (14. helmikuuta 1844 Tukholma – 30. tammikuuta 1897 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies. Gottfried Semper
Gottfried Semper (s. 29. marraskuuta 1803, Hampuri – k. 15. toukokuuta 1879, Rooma) oli saksalainen arkkitehti. Hän oli yksi merkittävimmistä saksalaisista 1800-luvun keskivaiheen arkkitehdeista. Hänen päätyönään pidetään Semperoper-oopperataloa Dresdenissä (1838–1841). Romantiikan musiikki
Kuuluisimmat varhaiset romantiikan aikakauteen luettavat säveltäjät olivat Weber, joka toi tyylin oopperoihinsa, ja Schubert, jonka lauluteokset ja sinfoniat vasta vähitellen tulivat tunnetuiksi. Seuraavaan säveltäjien aaltoon kuuluivat pianon mestarit Liszt ja Chopin, soitinnusta kehittänyt Hector Berlioz sekä klassismin romantiikassa säilyttänyt Felix Mendelssohn ja romantiikan säveltäjän perikuva Robert Schumann. He kaikki syntyivät 1800-luvun alussa ja olivat ensimmäisiä täysin romanttisen musiikin edustajia. Vielä 1840-luvulla romantiikan ohella vaikutti voimakkaana postklassismi ja hovimusiikki, mutta myöhemmin ne alkoivat väistyä lopullisesti vallitsevan tyylisuunnan tieltä. Robert Schumann
Kuuluisa pianoteos "Kreisleriana" valmistui vuonna 1838. Schumann omisti sen E. T. A. Hoffmannille, joka käytti sanaa "Kreisler" salanimenään musiikkia käsittelevissä kirjoituksissaan sekä sisällytti tarinoihinsa myös tuon nimisen fiktiivisen hahmon. Seuraavana vuonna Schumann vieraili Wienissä ja sai tuon matkan aikana käsiinsä Schubertin yhdeksännen sinfonian, joka oli tuolloin vielä tuntematon teos. Schumann piti teosta suurimpana sinfoniana, mitä oli sävelletty Beethovenin kuoleman jälkeen. Georg Friedrich Händel
Händel kehitti barokin italialaistyyppisen "opera serian" huippuunsa. Oopperat, joita hän ehti säveltää noin 50, perustuivat perinteen mukaisesti yleensä antiikin mytologisiin aiheisiin, ja ne olivat myös italiankielisiä, vaikka suurin osa niistä esitettiinkin Englannissa. Händelin oopperat olivat pitkään unohduksissa mutta ne on löydetty 1900-luvulla uudelleen, ja ne kuuluvat nyt arvostetuimpien oopperoiden joukkoon. Tunnetuin oopperoista on mahdollisesti "Julius Caesar", joka käsittelee Julius Caesarin ja Kleopatran suhdetta. Robert Schumann
Schumann tunnetaan nykyään yhtenä taidemusiikin tärkeimmistä säveltäjistä. Romantiikkaa mahdollisesti puhtaimmillaan edustanut Schumann tunnetaan suhteellisen edistyksellisenä säveltäjänä, jonka merkitystä ei hänen eläessään vielä täysin ymmärretty. Toisaalta voidaan sanoa, että taiteellisesta rohkeudestaan huolimatta Schumann ei kuulunut aikansa radikaaleimpiin säveltäjiin: Lisztin, Wagnerin ja Brucknerin edustamaan modernimpaan sukupolveen hän ei lukeutunut, eikä hän ihastunut Lisztin hänelle omistamasta h-molli-pianosonaatista, josta on tullut yksi tuon ajan musiikin kehityksen virstapylväistä. Musiikillisten ansioidensa lisäksi Schumann muistetaan edelleen myös edistyksellisenä musiikkikriitikkona. Josef Wirmer
Josef Wirmer oli osallisena heinäkuun 20. päivän salaliitossa, jonka tarkoituksena oli salamurhata Adolf Hitler. Yritys epäonnistui ja salaliittoon osallistuneet teloitettiin tai vangittiin. Josef Wirmer pidätettiin 4. elokuuta 1944 yhtenä osallisena salamurhayritykseen. Joseph Höffner
Joseph Höffner (24. joulukuuta 1906 – 16. lokakuuta 1987) oli katolisen kirkon saksalainen pappi, joka toimi Kölnin arkkipiispana vuosina 1969–1987. Hän vetäytyi kuukautta ennen kuolemaansa, ja häntä seurasi Joachim Meisner. Hän oli kardinaali vuodesta 1969 ja osallistui siten vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän toimi Saksan piispainkonferenssin puheenjohtajana vuosina 1976–1987. Joseph Retinger
Joseph Retinger, oikeastaan "Józef Hieronim Retinger" (1888 – 1960), joka tunnettiin myös peitenimillä "Recio" ja "Salamanteri", syntyi Krakovassa Itävalta-Unkarin alamaiseksi. Hän opiskeli Lontoossa taloustiedettä ja tutustui englantilaistuneeseen maanmieheensä, kirjailijana tunnettuun Joseph Conradiin, joka värväsi hänet brittien salaisen palvelun MI6:n työntekijäksi. Rodolphe Mathieu
Joseph Rodolphe Mathieu (10. heinäkuuta 1890 Grondines – 29. kesäkuuta 1962 Montreal) oli kanadalainen säveltäjä ja pianisti. Hän muutti Montrealiin 16-vuotiaana ja opiskeli vuosina 1906–1908 pianonsoittoa Alphonse Martinin sekä laulua Céline Marierin johdolla. Hän omisti ensimmäisen merkittävän teoksensa ("Le poème de la mer" kuorolle, 1908) Marierille. Marier tutustutti Mathieun Alfred La Libertén, joka johdatti hänet Aleksandr Skrjabinin teosten pariin. Skrjabinin vaikutteet ovatkin nähtävillä muiden muassa Mathieun pianoteoksissa "Chevauchée" (1911) ja "Sonaatti" (1927). Joe Smith (muusikko)
Joe ”Fox” Smith (28. kesäkuuta 1902 Ripley, Ohio – 2. joulukuuta 1937 New York) oli amerikkalainen trumpetisti. Soittajana Smith on pitkään ollut aliarvostettu, kuten aikalaisensa Tommy Ladnier. Joe Smithin soittoa on kuitenkin kuvailtu erääksi kauneimmista ja lyyrisimmistä soittotyyleistä 1920-luvulla. Hänen soitossaan on lämpimiä, sielukkaita ja herkkiä sävyjä ja sitä on jopa verrattu Bix Beiderbeckeen. Joseph von Sonnenfels
Vapaaherra Joseph von Sonnenfels (1732/1733 Nikolsburg, Määri (nykyään Mikulov, Tšekki) – 25. huhtikuuta 1817 Wien) oli itävaltalainen valistusajan kirjailija, hallinnonuudistaja ja politiikan tutkimuksen professori. Sonnenfels oli työllään vaikuttamassa itävaltalaisessa yhteiskunnassa keisari Joosef II:n aikana toteutettuihin yhteiskunnallisiin muutoksiin, jotka tunnetaan josefinismina. Luova tuho
"Luovan tuhon" teorian loi taloustieteilijä Joseph Schumpeter, joka piti yrittäjyyttä ja kilpailua luovan tuhon tärkeimpinä polttoaineina, joskin jo Marx käytti termiä hieman samantapaisessa merkityksessä. Talouslaskennan ongelma
Joseph Schumpeter on esittänyt, että usein suuret yritykset tuottavat erityisen paljon innovaatioita ja investointeja ja siten kehittävät taloutta. Toisaalta monet aiemmat suuryritykset ovat veltostuttuaan kadonneet tai kutistuneet. Joseph Lamb
Lokakuussa 1900 Lambin isä kuoli ja seuraavana vuonna nuori Joseph lähetettiin Ontarion provinssiin, Kitcheneriin, jossa hän aloitti opinnot St. Jerome Collegessa (nykyisin St. Jeromen yliopisto). Siellä hän sai muutaman viikon ajan opetusta pianon soittoon paikalliselta papilta, mutta alkoi pian opiskella soittamista omatoimisesti. Lamb valmistui oppilaitoksesta vuonna 1904. Hän palasi kotiin, mutta muutti pian New Yorkiin, jossa työskenteli aluksi apulaisena kauppaliikkeessä. Varsinaisen elämäntyönsä Lamb teki v:sta 1914 alkaen toiminimi L. F. Dommerich & Co Ltd:n palveluksessa, josta hän jäi eläkkeelle v. 1957. Josef Bremer nuorempi
Josef Bremer oli naimisissa vuodesta 1817 Albertina Sofia Baerin (k. 1878) kanssa. Heidän poikansa oli vuorihallituksen intendentti Valfrid Leopold Brehmer. Bremerillä oli viisi veljeä, joista mainittakoon turkulainen kauppias ja verkatehtailija Jakob Reinhold Bremer (1773–1830), masuunimestari ja tehtailija Karl Otto Bremer (1776–1828), kauppalaivuri Hans Henrik Bremer (1779–1832) sekä Teijon ja Kirjakkalan ruukkien omistaja Robert Bremer (1777–1844). Joseph Albert Walker
Joseph Albert ”Joe” Walker (20. helmikuuta 1921 – 8. kesäkuuta 1966) oli yhdysvaltalainen koelentäjä ja USAF:n astronautti. Vuonna 1963 Walker ylitti kahdesti X-15-rakettilentokoneella avaruuden rajana pidetyn 100 kilometrin korkeuden. Nämä olivat ainoat tuon korkeuden ylittäneet avaruuslentokonelennot ennen SpaceShipOnen lentoa 2004. Lentojen myötä hän täytti astronautin määritelmän sekä USAFn että FAIn määritelmän mukaan. Joe Walker oli ensimmäinen kahdesti avaruudessa känyt ihminen. Joseph Bodin de Boismortier
Joseph Bodin de Boismortier (23. joulukuuta 1689 Thionville, Moselle – 28. lokakuuta 1755 Roissy-en-Brie) oli ranskalainen säveltäjä. Boismortier sai musiikin opetuksensa Metzin kaupungissa. Hän muutti Perpignaniin vuonna 1713 ja asui siellä, kunnes muutti vaimonsa kanssa Pariisiin vuonna 1724. Pariisissa Boismortier julkaisi ensimmäiset sävellyksensä ja nousi suureen suosioon. Hän sävelsi paljon musiikkia muun muassa huilulle. Joseph Loschmidt
Joseph Loschmidt (1821–1895) oli muun muassa kineettistä kaasuteoriaa tutkinut itävaltalainen fyysikko. Hänen mukaansa on nimetty Loschmidtin luku, tosin sitä kutsutaan useimmiten nimellä Avogadron vakio, mooliin sisältyvien molekyylien määrän. Hän laski vakion vuonna 1865. Joseph Wiseman
Joseph Wiseman (15. toukokuuta 1918 – 19. lokakuuta 2009) oli kanadalainen näyttelijä, joka esitti tohtori Julius Non roolin James Bond -elokuvassa "Salainen agentti 007 ja tohtori No" (1962). Muihin tuotoksiin lukeutuvat lännenelokuva "Leppymättömät" (1960) sekä esiintymiset lukuisissa televisiosarjoissa, joiden parissa hän työskenteli myöhemmälläkin iällään. John Joseph Snyder
John Joseph Snyder (s. 25. lokakuuta 1925 New York) on yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Brooklynin hiippakuntaan 9. kesäkuuta 1951 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Forum Popiliin titulaaripiispaksi 13. joulukuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1973. Pääkonsekraattorina toimi Francis John Mugavero, jota avustivat John Joseph Boardman ja Paul Leonard Hagarty. 1900-luvun taidemusiikki
Arnold Schönbergin kiistattomasti merkittävimmät oppilaat olivat Alban Berg ja Anton Webern, mutta hän antoi sävellysopetusta myös monille muille nuorille säveltäjille. Eräs merkittävimmistä oli katalonialainen Roberto Gerhard, joka opiskeli Schönbergin johdolla vuosina 1923-28. Schönberg-vaikutteista huolimatta Gerhard arvosti kovasti myös Bartókia ja Stravinskya sekä heidän kansanmusiikkimotiivien käsittelytapojaan. Gerhardin varhaistuotannolle ovatkin keskeisiä katalonialaiset ja espanjalaiset aiheet. Espanjan sisällissodan aikaan vuonna 1939 Gerhard pakeni ulkomaille ja asettui asumaan Englannin Cambridgeen. 1940-luvulla syntyivät suositut baletit "Don Quixote" (1941) ja "Alegrías" (1942) sekä ajoittain 12-sävelrivejä hyödyntävä koominen ooppera "The Duenna" (1949). 1950-luvulta lähtien Gerhard sävelsi kauttaaltaan dodekafonista musiikkia ja sarjallisti myös aika-arvoja muun muassa "2. sinfoniassa" (1959). Gerhard oli myös kiinnostunut elektroniikan uusista mahdollisuuksista ja hyödynsi niitä muun muassa orkesterille ja ääninauhalle sävelletyssä "3. sinfoniassa "Collages"" (1960). Johann Kaspar Mertz
Johann Kaspar Mertz (17. elokuuta 1806 Pozsony – 14. lokakuuta 1856 Wien) oli unkarilainen säveltäjä ja kitaristi. Hän kiersi säännöllisesti Euroopassa ja saavutti esiintyjänä arvostusta. Hänen kitarateoksensa ovat pääasiassa transkriptioita ja sovituksia tunnetuista klassisista kappaleista, kuten kuudesta Franz Schubertin laulusta (1845). Hänen säveltämistään alkuperäisistä teoksista tunnetuin on "Bardenklänge", vuonna 1847 julkaistu kokoelma, jossa on kuultavissa Robert Schumannin musiikin vaikutus. Schubertiadi
Schubertiadi tarkoittaa itävaltalaisen säveltäjän Franz Schubertin (1797–1828) ja hänen ystäviensä kokoontumisia sekä omana aikanamme konserttisarjoja ja musiikkijuhlia, joilla esitetään Schubertin musiikkia. Robert Oppenheimer
Julius Robert Oppenheimer (22. huhtikuuta 1904, New York City – 18. helmikuuta 1967, Princeton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko, joka osallistui maailman ensimmäisen ydinaseen kehittelyyn eli Manhattan-projektiin toisen maailmansodan aikana. Hän oli projektin johtava tiedemies, joka johti Los Alamosin huippusalaista ydintutkimuslaboratoriota. Clara Schumann
Clara Josephine Wieck Schumann (13. syyskuuta 1819 – 20. toukokuuta 1896) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti. Hän oli säveltäjä Robert Schumannin vaimo. Joseph Pulitzer
Joseph Pulitzer (10. huhtikuuta 1847 Makó, Unkari – 29. lokakuuta 1911 Charleston, Etelä-Carolina) oli unkarilais-yhdysvaltalainen julkaisija ja lehtitoimittaja, jonka testamentin pohjalta perustettiin Pulitzer-palkinto. Hän julkaisi suosittua "New York World" -lehteä ja oli yksi keltaisen lehdistön isistä. Joachim Raff
Joseph Joachim Raff (27. toukokuuta 1822 – 24. kesäkuuta 1882) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli romantiikan aikana hyvin menestynyt siitä huolimatta, että oli suurimmilta osin itseoppinut. Joseph Schumpeter
Schumpeterin ajattelussa on osin yhteneväisyyksiä Keynesin ajatusten kanssa. Hänen mukaansa walrasilainen tasapainoteoria ei ole riittävä talouskehityksen keskeisten piirteiden selittämiseen. Schumpeter niin ikään ajatteli, että yrittäjä tarvitsee tuotannon rahoittamiseksi pitkälle kehittyneen kapitalistisen rahoitusjärjestelmän, johon kuuluu paljon erityyppisiä luottoa myöntäviä instituutioita. Taloustieteilijät voidaan jakaa niihin, jotka painottavat "reaalitalouden" analyysiä ja pitävät rahaa pelkkänä huntuna, ja toisaalta niihin, jotka näkevät rahainstituutiot erillisenä muusta taloudesta ja pitävät rahaa omana tärkeänä voimanaan talouselämässä. Tämä on merkittävä jakolinja, ja tässä kohtaa voimme huomata, että sekä Schumpeter että Keynes edustivat jälkimmäistä kantaa. Näistä yhteneväisyyksistä huolimatta talouspoliittisesti konservatiivinen Schumpeter hylkäsi keynesiläisyyden. Jousikvartetto
Merkittävimpiä jousikvartettosäveltäjiä ovat olleet Joseph Haydn (jota on kutsuttu "jousikvarteton isäksi"), Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven ja Franz Schubert. Kaikkien aikojen tuotteliain jousikvartettojen säveltäjä lienee ollut 91 jousikvartettoa kirjoittanut Luigi Boccherini. Robert Schuman
Sodan jälkeen Schuman oli yksi keskustalaisen Mouvement Républicain Populaire -puolueen perustajista. Hänestä tuli Ranskan pääministeri marraskuusta 1947 syyskuuhun 1948 ja myös ulkoministeri alkaen toisesta hallituksestaan heinäkuusta 1948 aina tammikuuhun 1953. 9. toukokuuta 1950 pitämässään puheessa Schuman kutsui Jean Monnetin kehotuksesta saksalaiset hallitsemaan yhteisesti maiden hiilivaroja ja terästeollisuutta. Tämä muodosti Euroopan hiili- ja teräsyhteisön perustan, josta kehittyi nykyinen Euroopan unioni. Puhe tunnetaan "Schumanin julistuksena", ja 9. toukokuuta Eurooppa-päivänä. Joseph Brant
Kenraali Philip Schuylerin kuulemien huhujen mukaan Joseph oli pohjoisten intiaanien yli-intendentti William Johnsonin puoliverinen poika. Joseph ei itse puhunut vanhemmistaan. Vain kerran hänen tiedetään maininneen, ettei hänen isänsä jättänyt mitään merkkejä itsestään. Joseph tutustui jo nuorena Johnsoniin, joka huolehti hänen siviili- ja sotilaallisesta koulutuksestaan. Seitsenvuotisessa sodassa nuori Joseph oli jo 13-vuotiaana Johnsonin oppipoikana hakemassa tuntumaa sodankäyntiin. Hän osallistui joihinkin taisteluihin ja oli mukana myös piirittämässä Montrealia vuonna 1759. Ansioistaan sodassa Brant palkittiin hopeisella ansiomitalilla. Victor Klemperer
Victor Klemperer (9. lokakuuta 1881 Landsberg an der Warthe, Preussi – 11. helmikuuta 1960 Dresden, Itä-Saksa) oli saksalainen kirjallisuudentutkija, joka toimi Dresdenin teknillisen korkeakoulun professorina vuosina 1920–1935. Hänet tunnetaan kirjallisesti tuotteliaana Ranskan valistuksen spesialistina, sekä varsinkin postuumisti vuonna 1995 julkaistusta natsismin aikaa käsittelevästä päiväkirjastaan "Ich will Zeugnis ablegen bis zum letzten. Tagebücher 1933–1945" (suom. "Haluan todistaa. Päiväkirjat 1933–1945"). Victor Klempererin serkku oli kapellimestari Otto Klemperer. Robert Schumann
Robert Schumann (8. kesäkuuta 1810, Zwickau – 29. heinäkuuta 1856, Endenich) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tyylinsä katsotaan edustavan romantiikkaa puhtaimmillaan, ja hänet luetaan kuuluvaksi 1800-luvun suurimpiin säveltäjiin. Franz Schubert
Vuonna 1816 Schubert ystävystyi Franz von Schoberin kanssa. Von Schoberin toivomuksesta Schubert erosi opettajan virasta omistautuakseen täysin säveltämiselle. Schubertin täytyi muuttaa joksikin aikaa von Schoberin luokse asumaan, sillä hänellä ei enää ollut juuri tuloja. Merkittävimmät Schubertin vuonna 1816 säveltämät teokset olivat kaksi uutta sinfoniaa (neljäs ja viides) sekä kolme kantaattia. Viides sinfonia sai ensiesityksensä vasta säveltäjän kuoleman jälkeen. Mozart-henkisen, nykyään arvostetun teoksen kokoonpano on pienempi kuin ajan sinfonioissa yleensä. Esimerkiksi klarinetit, trumpetit ja patarummut on jätetty teoksesta kokonaan pois. Joseph Dempsey
Joseph Francis ("Joe") Dempsey (12. lokakuuta 1875 – ?) oli yhdysvaltalainen soutaja. Hän voitti vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa kahdeksikossa kultaa "Vesper Boat Club" -joukkueessa, jota valmensi hänen vanhin veljensä Jim. Josef Kloimstein
Josef Kloimstein (1. marraskuuta 1929 Rufling – 15. marraskuuta 2012 Steyregg) oli itävaltalainen soutaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti, joka souti pääasiassa parinaan Alfred Sageder. Otto Klemperer
Otto Klemperer (14. toukokuuta, 1885 – 6. heinäkuuta, 1973) oli saksalaissyntyinen säveltäjä ja kapellimestari. Hän otti Yhdysvaltain kansalaisuuden 1937 ja Israelin kansalaisuuden 1970. Klempereriä pidetään laajalti yhtenä 1900-luvun suurimmista kapellimestareista. Alfred Schläppi
Alfred Schläppi () oli sveitsiläinen rattikelkkailija ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Chamonixin olympialaisissa 1924 neljän miehen kelkan kilpailussa yhdessä Eduard Scherrerin, Alfred Neveun ja Heinrich Schläppin kanssa. Joseph Henry
Joseph Henry (17. joulukuuta 1797 – 13. toukokuuta 1878) oli yhdysvaltalainen tieteilijä. Henry tuli tunnetuksi erityisesti sähkömagnetismin tutkijana. Hän havaitsi sähkömagneetteja rakentaessaan itseinduktanssinimisen sähköisen ilmiön. Hän löysi myös itsenäisesti keskinäisinduktanssin, vaikkakin Michael Faraday julkaisi tuloksensa aikaisemmin. Samuel Morsen ja Charles Wheatstonen lennätin perustuu Henryn sähkömagneettisiin tutkimuksiin. Joseph Henry keksi myös releen, sähkömekaanisen kytkimen, jolla voi ohjata suurempia virtoja ja jännitteitä. Oopperan historia
Ennen Wolfgang Amadeus Mozartin uran alkua merkittävimpiä saksankielisen alueen oopperasäveltäjiä olivat Johann Christian Bach, jonka teoksia "Temistocle" (1772) ja "Amadis de Gaulle" (1779) tiedetään nuoren Mozartinkin ihailleen sekä Antonio Salieri, joka toimi Joosef II:n hovisäveltäjänä ja Wienin Italialaisen oopperan johtajana. Salieri oli taidokas ja menestyksekäs oopperasäveltäjä, jonka teokset kilpailivat aikanaan Mozartin teosten kanssa yleisön suosiosta. Vaikka Joseph Haydn tunnetaankin nykyisin pääasiassa instrumentaalimusiikistaan, hän sävelsi Esterházassa ainakin viisitoista oopperaa. Oopperat olivat pääasiassa koomisia. Kolmesta vakavasta oopperasta tunnetuin oli "Armida" (1784), jonka säestetyt resitatiivit ja suurelliset aariat ovat vaikuttavia. Joseph Smith
Joseph Smith oli yhdysvaltalainen (23. joulukuuta 1805 Sharon, Vermont – 27. kesäkuuta 1844 Carthage, Illinois) saarnaaja ja uususkonnollisen Myöhempien aikojen pyhien liikkeen perustaja. Joseph Chamberlain
Joseph Chamberlain (8. heinäkuuta 1836 Lontoo – 2. heinäkuuta 1914 Lontoo) oli englantilainen poliitikko. Poliittisen uran alussa hän ajoi työväestön aseman parantamista. Noustuaan valtakunnanpoliitikoksi hänet tunnettiin Brittiläisen imperiumin ja imperialismin kannattajana. Johann Christian Friedrich Hæffner
Johann Christian Friedrich Hæffner (2. maaliskuuta 1759 – 28. toukokuuta 1833) oli saksalaissyntyinen, Ruotsissa vaikuttanut säveltäjä. Hän opiskeli urkujensoittoa ja laulua. Tukholmassa hän työskenteli Saksalaisen kirkon urkurina, laulunopettajana ja hovin musiikillisena johtajana. Hän sävelsi oratorion "Försonaren på Golgatha" ja muuta hengellistä musiikkia, jota julkaistiin muun muassa Johan Olof Wallinin virsikirjassa. Hæffner sävelsi myös muihin genreihin lukeutuvaa musiikkia, kuten oopperan "Electra", jonka levytys julkaistiin Caprice-levymerkillä vuonna 1993. Franz Schubert
Vuonna 1838, kymmenen vuotta Schubertin kuoleman jälkeen, saksalainen säveltäjä Robert Schumann löysi matkalla Wienissä ollessaan Schubertin C-duuri-sinfonian partituurin. Partituuri vietiin Leipzigiin ja sinfonia ensiesitettiin siellä samana vuonna. Robert Schumannin tiedetään sanoneen, että teos oli paras instrumentaalisävellys sitten Ludwig van Beethovenin kuoleman 1827. Tämä Schubertin yhdeksäs, ”Suuri sinfonia”, on hänen melodisimpia ja tunnetuimpia teoksiaan. Schumannin ystävä, Franz Liszt, sovitti myös 50 Schubertin säveltämää liediä pianolle. Vuonna 1872 Schubertille pystytettiin muistomerkki Wienin Stadtparkiin. Charles Joseph Bonaparte
Charles Joseph Bonaparte (9. kesäkuuta 1851 Baltimore – 28. kesäkuuta 1921 Baltimore) oli Jérôme Bonaparten, keisari Napoleon I:n veljen, pojanpoika ja Yhdysvaltain oikeusministeri. Talouselvytys
Kuuluisan taloustieteilijän Joseph Schumpeterin mukaan vain markkinoiden spontaani toipuminen kriisistä on kestävää, kun taas valtion elvytys "lisää vikasäätöön uuden vikasäädön, joka sekin pitää purkaa, mikä uhkaa taloutta uudella kriisillä." Finanssikriisin 2008–2009 syinä olivat liika halpa luotto, liika velkaantuminen ja liiat huonot investoinnit. Elvytys tarkoittaa, että hallitukset yrittävät "parantaa" kriisin "vieläkin halvemmilla luotoilla, suuremmalla velkaantumisella sekä huonojen investointien ja ylituotannon tukemisella ja suojelemisella – asuntosektorilla, autoteollisuudessa ja kaikkialla siltä väliltä". Wilhelm Kempff
Kempff tuli tunnetuksi muun muassa Beethovenin, Schumannin, Brahmsin, Schubertin, W. A. Mozartin, J. S. Bachin, Lisztin ja Chopinin tulkinnoistaan. Hän esitti myös kamarimusiikkia ja sävelsi. Franz Schubert
Franz Peter Schubert (31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävalta-Unkari – 19. marraskuuta 1828 Wien) oli itävaltalainen varhaisromanttinen säveltäjä. Schubertia pidetään yhtenä musiikinhistorian suurimmista säveltäjistä. Schubert sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä, lukuun ottamatta konserttoja. Schubertin keskeisintä sävellystuotantoa edustavat liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki. Josef Stimpfle
Josef Stimpfle (25. maaliskuuta 1916 – 12. syyskuuta 1996) oli saksalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Augsburgin hiippakuntaan 28. heinäkuuta 1946 ja nimitettiin sen piispaksi 10. syyskuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julius August Döpfner, jota avustivat Rudolf Graber ja Joseph Zimmermann. Joseph Keilberth
Joseph Keilberth (1908–1968) oli saksalainen kapellimestari. Hän toimi Prahassa ja Dresdenissä. Vuodesta 1951 Keilberth oli Hampurissa päämusiikkitirehtöörinä. Hän johti Baijerin valtionoopperaa vuodesta 1959 lähtien. Hän ansioitui varsinkin Mozartin, Wagnerin sekä Brucknerin tulkitsijana. Georges Schneider
Georges Schneider (11. heinäkuuta 1925 La Chaux-de-Fonds, Sveitsi – 10. syyskuuta 1963 Stans) oli sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän voitti kultaa Aspenin MM-kilpailussa 1950 pujottelussa ajalla 2.06,4. Schneider kilpaili olympialaisissa kolme kertaa, vuosina 1948, 1952 ja 1956. Oslossa 1952 hän oli viides suurpujottelussa ja Cortina d'Ampezzossa 1956 viides pujottelussa. Arthur Schopenhauer
Arthur Schopenhauer (22. helmikuuta 1788 Danzig – 21. syyskuuta 1860 Frankfurt am Main) oli saksalainen filosofi. Hän oli eräs 1800-luvun merkittävimpiä filosofeja. Schopenhauer on tunnettu pessimistinä; elämä sinänsä oli hänen mielestään julmaa ja tarkoituksetonta. Schopenhauerin filosofialle olennainen käsite on persoonaton ”elämisen tahto”, jonka ilmenemismuoto kaikki elämä on, ja jota on mahdotonta tyydyttää. Tässä hänen ajattelunsa tulee lähelle joitakin itämaisia filosofioita, kuten buddhalaisuutta. 1900-luvun taidemusiikki
Schönbergin oppilaista tunnettu on myös itävaltalainen Ernst Křenek, joka käytti kaksitoistasäveljärjestelmää vuodesta 1930 lähtien. Křenekille oli tyypillistä tyylin vaihteleminen ajan trendejä seuraillen: 1920-luvulla hän hyödynsi jazzia ja toisen maailmansodan jälkeen sarjallisuutta. Křenekin tunnetuin teos on jazzsävytteinen ooppera "Jonny spielt auf" (1926), joka pureutui ajan henkeen niin osuvasti, että siitä tuli heti valtavan suosittu ympäri Eurooppaa. Schönbergiä ja hänen oppilaitaan lukuun ottamatta kaksitoistasäveljärjestelmää käytettiin ennen toista maailmansotaa varsin vähän. Itävaltalainen Josef Matthias Hauer oli kehittänyt jo vuonna 1919 hieman ennen Schönbergiä oman kahdentoista sävelen järjestelmän, joka perustui "trooppeihin". Hänen merkityksensä musiikin historiassa on jäänyt vähäiseksi, mutta on mahdollista, että Schönberg sai häneltä ideoita omaan teoriaansa. Kreikkalainen Nikos Skalkottas ja norjalainen Fartein Valen olivat omissa maissaan atonaalisen musiikin edelläkävijöitä, mutta he jäivät oman tien kulkijoiksi ja eristäytyivät muusta musiikkielämästä. Joseph (intiaanipäällikkö)
Joseph (3. maaliskuuta 1840 – 21. syyskuuta 1904) oli nez percé -intiaanien kuuluisin päällikkö. Hän oli syntynyt Wallovalaaksossa nykyisen Oregonin alueella ja hänen omakielinen nimensä oli "Hip-mah-too-yah-lat-kekt" (Ukkonen vierii alas vuorille). Yhdysvaltain maananastuksiin liittyneet vaatimukset saivat Josephin johtamat nez percét nousemaan vastarintaan. He eivät halunneet luopua kotiseudustaan Wallowasta, ja kesällä 1877 nuorten soturien vimma johti heidät vakaviin erimielisyyksiin Yhdysvaltoja vastaan. Jean Joseph Mounier
Jean Joseph Mounier (12. marraskuuta 1758 Grenoble – 26. tammikuuta 1806 Pariisi) oli ranskalainen juristi ja merkittävä poliittinen vaikuttaja Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheessa vuonna 1789. Johannes Brahms
Joachim oli antanut Brahmsille kirjeen, jossa hänet toivotettiin tervetulleeksi Schumannien taloon, ja tehtyään kävellen kierroksen Reininmaassa, Brahms lähti junalla Düsseldorfiin, jossa Schumannit ottivat hänet vastaan. Robert Schumann oli hyvin vaikuttunut 20-vuotiaan Brahmsin lahjoista ja kirjoitti "Neue Bahnen" (uusia polkuja) -nimisen artikkelin lehteensä "Neue Zeitscrift für Musik" 28. lokakuuta 1853. Schumann halusi suoda julkista huomiota nuorelle miehelle, jonka hän kirjoitti olevan "määrätty antamaan aikakaudelle ideaalinen ilmaisu". Tämä viesti otettiin Schumannin lähipiirin ulkopuolella hieman skeptisesti vastaan. Düsseldorfissa Brahms osallistui Schummannin ja Albert Dietrichin kanssa kirjoittamaan sonaattia Joachimille. Tämän teoksen nimeksi tuli "F-A-E sonaatti". Brahms ihastui myös Schumannin vaimoon, säveltäjä-pianisti Claraan, joka oli Brahmsia 14 vuotta vanhempi. Joseph Butler
Joseph Butler (18. toukokuuta 1692 – 16. kesäkuuta 1752) oli englantilainen piispa, teologi, filosofi ja apologisti. Hän syntyi Wantagessa, Berkshiressä (nykyisin Oxfordshire). Hän toimi Bristolin piispana ja myöhemmin Durhamin piispana. Joseph von Eichendorff
Joseph von Eichendorff (10. maaliskuuta 1788 Ratibor, Ylä-Sleesia, Preussi – 26. marraskuuta 1857 Neisse, Preussi) oli saksalainen vapaaherra sekä saksalaisen romantiikan runoilija ja kirjailija. Hyman Minsky
Minskyn isä oli venäjänjuutalainen emigrantti joka siirtyi Yhdysvaltoihin vuoden 1905 epäonnistuneen vallankumouksen jälkeen. Hän väitteli Harvardin yliopistosta ohjaajanaan Joseph Schumpeter. Joseph Schumpeter
Schumpeter syntyi Trestissä (joka kuuluu nykyään Tšekin tasavaltaan, mutta tuolloin Itävalta-Unkariin), ja aloitti uransa tunnetun talousteoreetikon, Eugen von Böhm-Bawerkin, opetuksessa. Schumpeteristä tuli antropologian professori Czernowitzin yliopistoon (joka kuuluu nykyään Ukrainaan, mutta oli tuolloin saksankielinen) vuonna 1911. Hän siirtyi myöhemmin Grazin yliopiston professoriksi ja toimi tuossa virassa ensimmäiseen maailmansotaan asti. Vuosina 1919–1920 hän toimi Itävallan valtiovarainministerinä ja vuosina 1920–1924 hän oli Biederman Bank -nimisen liikepankin johtaja. Näissä viroissa Schumpeter ei saavuttanut suurempaa menestystä. Vuosina 1925–1932 hän oli professorina Bonnin yliopistossa. Natsien nousun myötä hän siirtyi Yhdysvaltoihin, Harvardiin, jossa hän opetti vuosina 1932–1950 eli kuolemaansa asti. Schumpeteria ei pidetty erityisen hyvänä opettajana, koska hän yritti aina laittaa suuren määrän asiaa yhteen luentoonsa. Kuitenkin hän sai oppilaidensa joukosta uskollisten seuraajien koulukunnan. Joseph von Fraunhofer
Joseph Ritter von Fraunhofer (6. maaliskuuta 1787 – 7. kesäkuuta 1826) oli baijerilainen optiikan tutkija ja linssien valmistaja. Hän valmisti optista lasia ja akromaattisia objektiiveja kaukoputkiin, keksi spektroskoopin ja havaitsi, että hilan avulla voidaan saada aikaan spektrejä. Hän myös löysi auringon spektristä nykyisin Fraunhoferin viivoina tunnetut tummat absorptioviivat ja tutki niitä. Joseph Schildkraut
Joseph Schildkraut (22. maaliskuuta 1896 Wien – 21. tammikuuta 1964 New York) oli itävaltalaissyntyinen, varhain Yhdysvaltoihin muuttanut näyttelijä. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa "Emile Zolan elämä" (1937), "Marie Antoinette" (1938) ja "Anne Frankin päiväkirja" (1959). Joseph Bonaparte
Joseph pakeni Espanjasta 1813 ranskalaisten hävittyä Vitoriassa. Bonapartistit pitivät häntä oikeana Ranskan keisarina Napoleonin pojan Napoleon II:n kuoleman jälkeen 1832, vaikkakaan ei juuri tehnyt vaatimustaan tiettäväksi. Joseph eli Yhdysvalloissa Bordentownissa New Jerseyssä, mutta kuoli Firenzessa Italiassa ja haudattiin invalidikirkkoon. Irving Fisher
James Tobin väitti, että talous­tieteen uus­klassista vallan­kumousta merkinneet älylliset läpi­murrot tapahtuivat Euroopassa vuoden 1870 aikoihin. Seuraavien 20 vuoden ajan asiasta käytiin vilkasta väittelyä, jonka tuloksena uusi teoria saatiin lopulta pitkälti yhdistetyksi sitä edeltäneeseen klassiseen talous­tieteelliseen perintöön. Joseph A. Schumpeterin mukaan tämän vaikutuksesta tuloksena 1890-luvulla oli Georg Joseph Vogler
Georg Joseph Vogler, myös Abbé Vogler (1749–1814) oli saksalainen säveltäjä. Hän oli katolinen pappi ja pedagogi, joka harrasti yksinkertaisia messusävellyksiä. Hän toimi muun muassa kapellimestarina Tukholmassa 1786–1799. Voglerin sävellyksistä tunnetuin Suomessa on Hoosianna, jota lauletaan adventin alkaessa. Wolfgang Amadeus Mozart
Mozart ystävystyi aikansa suosituimman säveltäjän Joseph Haydnin kanssa, jota usein kutsutaan sinfonian isäksi. Näihin aikoihin hän myös kirjoitti kaksi käyrätorvikonserttoa (KV 417 ja KV 447) sekä kolme pianokonserttoa (KV 413-415). Vuonna 1783 hän sävelsi noin 32 teosta, joista kuuluisin lienee jousikvartetto nro 15 (KV 421). Hän vietti paljon aikaa Haydnin kanssa Wienissä, ja vuonna 1786 valmistui ooppera "Figaron häät". Seuraavana vuonna hän sävelsi yhden kuuluisimmista teoksistaan, serenadin nro 13, "Eine kleine Nachtmusik" (Pieni yösoitto, KV 525). Muutamaa päivää myöhemmin Prahassa esitettiin ooppera "Don Giovanni". Oopperan viimeisessä näytöksessä kuollut komtuuri vaati Don Giovannia parantamaan tapansa, minkä on nähty johtuvan Mozartin isän kuolemasta samana vuonna. Vuonna 1788 Mozart sävelsi 43 teosta, joista kuuluisimmat ovat epäilemättä kolme viimeistä sinfoniaa (numerot 39 Es-duuri, 40 g-molli ja 41 C-duuri "Jupiter"). Joseph DePietro
Joseph Nicholas "Joe" DePietro (8. kesäkuuta 1914 Paterson, New Jersey – 19. maaliskuuta 1999 Fair Lawn, New Jersey) oli yhdysvaltalainen painonnostaja, hänen uransa suurin saavutus on alle 56 kilon sarjan olympiakulta Lontoosta 1948 yhteistuloksella 307,5 kg. Vuotta aikaisemmin hän oli voittanut samasta sarjasta maailmanmestaruuden. Victor Klemperer
Victor Klemperer oli kahdeksanlapsisen perheen kuopus. Hänen isänsä Wilhelm Klemperer (1839–1912) oli juutalaisen seurakunnan rabbi. Myös hänen vanhemmat lääkäriveljensä olivat kansainvälisesti tunnettuja tiedemiehiä, Georg Klemperer (1865–1946) syöpätutkija ja Felix Klemperer (1866–1932) tuberkuloositutkija. Mark Hofmann
Ehkä merkittävin Hofmannin myöhempien aikojen pyhien historiaa koskevista väärennöksistä on nk. salamanterikirje, jonka hän "löysi" 1984. Kyseessä oli Martin Harrisin eräälle varhaiskauden merkittävälle mormonille, William Wines Phelpsille muka kirjoittama kirje, jossa hän kertoi Joseph Smithin nuoruudesta ja Mormonin kirjan löytämisestä. Salamanterikirjeen tiedot erosivat useissa kohden MAP-kirkon virallisesta historiankirjoituksesta, sitä paitsi sen sisältämät tiedot olivat kutakuinkin tuhoisia profeetta Smithin maineelle. Kirjeen mukaan Smith oli harjoittanut nuoruudessaan aarteenetsintää erilaisten maagisten keinojen avulla. Kun kirkon virallisen historian mukaan Mormonin kirjan olemassaolon oli kertonut Smithille enkeli Moroni, näki Smith kirjeen mukaan valossa salamanterin, joka muuttui vanhan hengen hahmoksi. MAP-kirkko hankki kirjeen omistukseensa ilmeisesti toivoen voivansa pitää sen salassa. Toivo raukesi piankin tyhjiin, koska Hofmann itse vuoti kirjeen sisällön julkisuuteen. Joseph Spiteri
Joseph Spiteri (s. 20. toukokuuta 1959 Sliema) on maltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Maltan arkkihiippakuntaan Joseph Mercieca 29. kesäkuuta 1984. Hänet nimitettiin 21. helmikuuta 2009 Sertan titulaariarkkipiispaksi ja apostoliseksi nuntiukseksi Sri Lankaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Tarcisio Bertone, jota avustivat Paul Cremona ja Joseph Mercieca. Alpheus Cutler
John Alpheus Cutler (29. helmikuuta 1784 – 10. elokuuta 1864) oli eräs varhaisista myöhempien aikojen pyhien liikkeen johtajista. Profeetta Joseph Smithin kuoleman jälkeen hän monien muiden tavoin perusti oman yhteisönsä, Kristuksen kirkon (cutlerilaiset), joka on säilynyt pienenä ryhmänä tähän päivään asti. 
Cutler Upper Lislessä, New Yorkin osavaltiossa, 29. helmikuuta 1784. Hänen vaimonsa Lois Lathrop oli kaukaista sukua mormonismin perustajalle Joseph Smithille. Cutler liittyi Kristuksen kirkkoon, mikä oli Smithin perustaman yhteisön alkuperäinen nimi, jo kirkon perustamisvuonna 1833. Hänestä tuli pian eräs kirkon johtavista virkailijoista, joka muiden muassa otti osaa Kirtlandin temppelin suunnitteluun ja rakentamistyöhön. Nauvoon vuosina hän kuului Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon sisäpiiriin, nk. voideltujen koorumiin, joka oli saanut vastaanottaa ensimmäisenä endaumenttiseremonian. Hieman ennen kuolemaansa 27. kesäkuuta 1844 Joseph Smith kutsui Cutlerin saarnaamaan evankeliumia laamanilaisten eli intiaanien parissa - työ, jolla katsottiin olevan tärkeä pelastushistoriallinen merkitys. William Bennett (säveltäjä)
Bennettin isä oli urkuri. Felix Mendelssohn kuuli Bennettiä ja kutsui hänet Leipzigiin. Robert Schumann kirjoitti hänestä innostuneena ja omisti hänelle teoksensa "Etudes Symphoniques" pianolle. Muut työt kuitenkin kuluttivat hänen voimiaan, eikä nuoruuden lupaus toteutunut.