Milloin Matthias Castrén kuoli?
Matthias Alexander Castrén
Professorina Castrén luennoi etnologiasta, suomalaisesta ja suomalais-ugrilaisesta mytologiasta sekä "Kalevalasta". Hän kirjoitti myös matkakuvaustaan ja työskenteli pääteoksensa, samojedikielten kieliopin parissa. Castrénin tuberkuloosi puhkesi kuitenkin uudelleen 1852. Vaikka hän jaksoi välillä työskennelläkin, hän ei saanut teostaan viimeisteltyä ja kuoli toukokuussa. Matthias Alexander Castrén
Matthias Alexander Castrén (myös muodossa Matias Aleksanteri Castrén; 2. joulukuuta 1813 Tervola – 7. toukokuuta 1852 Helsinki) oli Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen professori ja uralilaisten kielten tutkimuksen ja etnografian uranuurtaja. Castrénin tutkimukset loivat pohjaa muun muassa fennougristiikalle ja etnolingvistiikalle.
Tomasz Stańko
Samoihin aikoihin 1960-luvun alussa Stanko aloitti merkittäväksi osoittautuvan yhteistyön pianisti ja säveltäjä Krzysztof Komedan kanssa. Komedan yhtye soitti muun muassa pitkiä aikoja Kööpenhaminan Cafe Montmartrella ja Tukholman Gyllene Cirkeln-klubilla. Stanko soitti Komedan yhtyeessä pianistin ennenaikaiseen kuolemaan saakka vuonna 1969. Komeda kuoli loukkaannuttuaan vakavasti onnettomuudessa Los Angelesissa, jossa hän työskenteli yhdessä ohjaaja Roman Polanskin kanssa. Komada tuotiin onnettomuuden jälkeen takaisin Puolaan, missä hän lopulta menehtyi huhtikuussa 1969. Komadan ja Stankon yhteistyö tuotti joukon merkittäviä levytyksiä. Esimerkiksi vuonna 1965 äänitetty Astigmatic-levy arvioitiin Penguin Guide to Jazz on CD-teoksessa koko musiikinlajin parhaimpien helmien joukkoon kuuluvaksi. Reino Castrén
Keväällä 1963 valmistui metrokomitean toinen mietintö, joka sisälsi periaate-esityksen metrosuunnitelman toteuttamisesta. Sen mukaan vuoteen 2000 mennessä olisi tullut rakentaa 90 kilometriä rataa ja 108 asemaa. Lehdistössä metroverkkosuunnitelmaa kutsuttiin ”Castrénin hämähäkiksi”. Ensimmäinen linja ehdotettiin rakennettavaksi keskustasta Puotinharjuun. Castrénin näkemyksessä metro olisi kulkenut hitaammin ja puolet lähempänä maanpintaa kuin myöhemmin toteutunut versio. Hänen suunnitelmissaan metrolinjat noudattelivat katulinjauksia ja lyhytvaunuinen metro olisi muistuttanut maanalaisia raitiovaunuja. Kun Castrén vuoden 1967 lopulla lähti puoleksi vuodeksi konsulttimatkalle Intiaan suunnittelemaan Kalkutan liikennejärjestelyjä, hänen tilapäiseksi seuraajakseen metrosuunnittelutoimiston päälliköksi tuli Unto Valtanen. Palattuaan Castrén ei saanut virkaansa takaisin ja siirtyi vuoden 1968 aikana eläkkeelle. Valtanen totesi nyt Castrénin mallin vanhentuneeksi, ja Helsingin metro päätettiin louhia syvemmälle peruskallioon. Lopullinen päätös metron rakentamisesta tehtiin kaupunginvaltuustossa vuonna 1969. Fritz Stiedry
Fritz Stiedry (11. lokakuuta 1883 Wien, Itävalta – 8. elokuuta 1968 Zürich, Sveitsi) oli kapellimestari. Hän opiskeli konservatoriossa ja luki samalla oikeustiedettä, josta hän sai tohtorin arvon Wienin yliopistossa. Hänen musiikilliset kykynsä herättivät Gustav Mahlerin huomion, ja hän alkoi saada nimityksiä tämän suosituksista. Vuosina 1914–23 Stiedry oli ensimmäinen kapellimestari oopperassa Berliinissä. Hän ohjasi oopperaa myös Wienissä. Hän johti Kurt Weillin "Die Bürgschaft" -oopperan kantaesityksen vuonna 1932. Natsien noustua valtaan Stiedry lähti Neuvostoliittoon, jossa hän toimi Leningradin filharmonisen orkesterin musiikillisena johtajana neljän vuoden ajan. Hän työskenteli myös Moskovassa. Vuonna 1937 Stiedry poistui Neuvostoliitosta ja asettui pysyvästi Yhdysvaltoihin. Jalmar Castrén
Nuorsuomalaisiin kuulunut Castrén toimi 1913–1917 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä. Marraskuussa 1917 hänet nimitettiin kulkulaitosten ja yleisten töiden toimituskunnan päälliköksi P. E. Svinhufvudin johtamaan senaattiin. Sisällissodan alettua Castrén ja Svinhufvud jäivät piileskelemään punaisten hallitsemaan Helsinkiin, josta he pakenivat maaliskuussa 1918 kaapatulla jäänmurtaja Tarmolla Viroon. He palasivat valkoisten puolelle Vaasaan Saksan kautta, jolloin Castrén osallistui neuvotteluihin saksalaisten joukkojen lähettämisestä Suomeen valkoisten avuksi. Sodan jälkeen Castrén jatkoi kulkulaitostoimituskunnan jäsenenä vielä Paasikiven senaatissa vuoden 1918 marraskuuhun asti. Nuorsuomalaisen puolueen hajottua hän liittyi Kansalliseen Kokoomukseen. Matthias Alexander Castrén
Castrén lähti kesäkuussa paluumatkalle. Se kesti sairastelun takia yli puoli vuotta. Hän kärsi keuhkotaudin lisäksi myös punataudista ja keripukista. Pietariin Castrén saapui vasta tammikuun lopulla ja Helsinkiin helmikuussa 1849. Mauno Castrén
Mauno Jalmar Castrén (s. 1931) on suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän on ollut ulkoministeriön neuvotteleva virkamies ja kauppapoliittisen osaston päällikkö, Suomen suurlähettiläs Ankarassa 1986–1991, Belgradissa 1991–1992 ja Sofiassa 1992–1994. Maurice Druon
Maurice Druon (23. huhtikuuta 1918 Pariisi, Ranska – 14. huhtikuuta 2009) oli ranskalainen kirjailija, joka osallistui aktiivisesti Ranskan vastarintaliikkeen toimintaan. Hän toimi myöhemmin Ranskan kulttuuriministerinä Pierre Messmerin hallituksessa ja sittemmin Ranskan akatemiassa, jonka pitkäaikainen pääsihteeri hän oli. Arthur Castrén
Johan Arthur Castrén (10. kesäkuuta 1866 Turtola – 29. kesäkuuta 1946 Pietarsaari) oli nuorsuomalainen poliitikko, senaattori ja Oulun pormestari sekä Helsingin kaupunginjohtaja. Castrén oli nuorsuomalaisten kansanedustaja vuosina 1909–1913 ja sisäasiaintoimituskunnan päällikkö 1917–1918. Antero Kasper
Kasper kuoli 80-vuotiaana helmikuussa 2010. Helsingin Sanomien muistokirjoituksen mukaan ”yhdessä opettajansa Holger Fransmanin kanssa Antero Kasperin suurin ansio suomalaiselle vaskimusiikille on wieniläisen vaskikulttuurin istuttaminen maahamme”. Eric Castrén
Eric Castrén oli naimisissa 1763–1784 Pudasjärven kirkkoherran Samuel Keckmanin tyttären Katarina Elisabet Keckmanin (k. 1784) kanssa ja vuodesta 1786 Oulun kappalaisen Jakob Elfvingin tyttären Brita Helena Elfvingin (k. 1817) kanssa tämän ensimmäisessä avioliitossa. Hänen poikiaan olivat Kemin kirkkoherra, teologian tohtori Matthias Castrén (1764–1845), Utsjoen kirkkoherra Samuel Castrén (1765–1797), Alatornion kirkkoherra Erik Castrén (1771–1846), Rovaniemen kirkkoherra Kristian Castrén (1779–1825), Evijärven kappalainen Jakob Castrén (1781–1816) ja Säräisniemen kappalainen Zachris Castrén (1782–1818). Matthias König
Matthias König (s. 3. marraskuuta 1959 Dortmund) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Paderbornin arkkihiippakuntaan Johannes Joachim Degenhardt 25. toukokuuta 1985. Hänet nimitettiin Paderbornin vihkipiispaksi sekä Elicrocan titulaaripiispaksi 14. lokakuuta 2004, ja piispaksi vihkiminen seurasi 5. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Hans-Josef Becker, jota avustivat Karl-Heinz Wiesemann ja Paul Consbruch. Eric Castrén
Castrénin vanhemmat olivat Kajaanin pormestari ja kihlakunnan vouti Matias Castrenius, myöh. Castreen (1693–1771) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Helena Albogius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1748 ja valmistui filosofian maisteriksi 1754. Castrén vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1755. Uskontotieteen oppihistoria Suomessa
Etnografisen tiedonintressin alullepanija oli M. A. Castrén (1813–1852). Castrénista alkaen kansanuskoa koskevaa tietoa ryhtyi tuottamaan tutkimusyhteisö, joka itse määritti tutkimuskysymyksensä sekä käyttämänsä metodit. Castrén oli kielitieteilijä, mutta hän artikuloi selvemmin kuin kukaan aiemmin kriteerit etnografiselle tutkimukselle. Castrén loi näin käsitteellisen rakenteen uskontoa ja mytologiaa koskevalle tiedonhankinnalle. Castrénille etnografia oli ennen kaikkea vertaileva tiede, joka käsittelee kansojen uskontoa, yhteiskuntaoloja, tapoja ja käytänteitä, elintapoja ja asumuksia. Uskonnontutkimuksen päätehtäväksi tuli Castrénin tutkimusohjelmassa edesauttaa osaltaan sukulaisuushypoteesin todentamista. Uskonnollisten käsitysten ja riittien tarkastelu rinnakkain kieliaineiston kanssa oli Castrénin mukaan ainoa keino osoittaa eri kansojen väliset historiallis-geneettiset yhteydet sekä paljastaa samaan kieliryhmään kuuluvia kansoja yhdistävät ja erottavat kulttuuripiirteet. Matthias Raab
Matthias Raab (15. kesäkuuta 1885 Laas, Kärnten, Itävalta – kadonnut 1943 Venäjällä) oli itävaltalaissyntyinen upseeri ja natsi-Saksan armeijan kenraalimajuri toisen maailmansodan aikana. Castres
Castres [kastr] (oksitania: "Castras") on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Midi-Pyrénées’n alueella Tarnin departementissa. Castres on erityisesti tunnettu sosialistisen poliitikon Jean Jaurèsin synnyinkaupunkina, ja kaupungin museo on omistettu taidemaalari ja kuvanveistäjä Francisco Goyalle. Matthias Castreen
Opiskeltuaan Turun akatemiassa Castreen siirtyi suuren Pohjan sodan sytyttyä Tukholmaan ja antautui sotilasuralle. Hän palveli sekä laivastossa että tykistössä. Castreen jäi tanskalaisten vangiksi 1715, mutta onnistui pakenemaan. Vuodesta 1716 hän palveli Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä ja yleni vääpeliksi. Castreen oli harvoja suomalaisia karoliineja, jotka selvisivät hengissä Karl Gustaf Armfeltin epäonnisella sotaretkellä Norjan tuntureilla talvella 1718−1719. Vuonna 1740 kuningas ylensi hänet luutnantiksi. François Séverin Marceau
Toukokuussa 1794 Marceausta tuli divisioonan komentaja Ardennien armeijassa. Hän osallistui kesäkuussa Fleurusin taisteluun. Sen jälkeen hän siirtyi komentamaan divisioonaa Sambren ja Meusen armeijassa. Hän valtasi lokakuussa 1794 Koblenzin, emigranttirojalistien ”pääkaupungin”. Huhtikuussa 1795 Marceau osallistui Reinin yli tehtyyn hyökkäykseen ja Mainzin saartoon. Syksyllä 1795 Marceaun joukot piirittivät Ehrenbreitsteinin linnoituksen ja löivät myöhemmin itävaltalaiset Soultzbachissa. Hän solmi vuoden lopussa itävaltalaisen kenraali Paul Krayn kanssa puoli vuotta kestäneen aselevon. Vuoden 1796 hyökkäyksen aikana Marceau komensi kolmea divisioonaa, jotka muodostivat alun perin kenraali Jean-Baptiste Jourdanin armeijan vasemman sivustan, mutta joutuivat perääntymisvaiheessa vihollista viivyttäviksi jälkijoukoiksi. Marceau kävi viivytystaisteluja Limburgissa ja Freylingenissä, mutta haavoittui kuolettavasti Altenkirchenin luona käydyssä taistelussa tirolilaisen jääkärin karbiinista. Hän kuoli vain 27-vuotiaana. Itävaltalaisten komentaja arkkiherttua Kaarle määräsi omat sotilaslääkärinsä auttamaan häntä ja luovutti hänen ruumiinsa takaisin ranskalaisille. Uskontotieteen oppihistoria Suomessa
Castrénin metodologinen periaate oli, että päästäkseen perille esi-isien alkuperäisestä elämästä, jota runot hahmottavat, täytyy uskomuksia verrata sellaisinaan toisten sukukansojen uskomuksiin, jotka ovat säilyttäneet alkuperäisen luonteensa. Castrén lähti omakohtaiselle kenttätyömatkalle ja vuosina 1841–1844 hän matkasi Inariin ja sieltä Vienan lahdelle yhdessä Elias Lönnrotin kanssa. Castrén jatkoi yksin matkaansa Ob-joelle, Jamalin niemimaalle, ja vuosina 1845–1849 aina Baikal-järven itäpuolelle saakka. Suomalaisessa tieteellisessä käytänteessä tapahtui näin muutos, jossa kulttuuriantropologia ja suullisen kansanperinteen tutkimus syrjäyttivät mülleriläisen mytologiantutkimuksen. Kamratposten
Stina Quint kuoli vuonna 1924, ja lehteä jatkaneet eivät aluksi oikein onnistuneet korvaamaan Quintin innostunutta otetta. Uusia aiheita ei tahdottu keksiä, vaan sama juttu saatettiin julkaista myöhemmin uudelleen. Lehdessä ei myöskään juuri käsitelty tosielämän tapahtumia, kuten toista maailmansotaa, vaan lehti halusi pitää lapset omassa pienessä maailmassaan. Vuonna 1930 lehden kustantajaksi tuli Åhlén & Åkerlunds, ja vuosikymmenen aikana lehti julkaisi vielä tuntemattoman Astrid Lindgrenin ensimmäisiä tarinoita. Alexander Mach
Vuonna 1940 Mach erosi propagandaministerin virastaan kritisoiden samalla presidentti Josef Tisoa, joka erotti hänet myös Hlinkan kaartin johdosta. Machin mielestä Tiso ei tehnyt tarpeeksi läheistä yhteistyötä Saksan kanssa. Hän matkusti Berliniin tavaten muun muassa Joseph Goebbelsin ja Joachim von Ribbentropin, sekä osallistuen saksalais-slovakialaiseen kokoukseen Salzburgissa kesäkuussa 1940. Salzburgissa Adolf Hitler kritisoi Slovakiaa Machin ja pääministeri Béla Tukan menetetyistä asemista ja molemmat saivat jälleen virat hallinnosta. Machista tuli Slovakian sisäministeri ja hän toimi tehtävässään aina maaliskuuhun 1945 saakka, saaden takaisin myös paikkansa Hlinkan kaartin johdossa. Hlinkan kaarti piti puolestaan kokouksen Trenčianske Teplicessä vuoden 1941 alussa. Kokouksessa Mach osallistui "Slovakian juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun" läpivientiin. Slovakiasta pakkosiirettiin yli 50 000 juutalaista saksalaisten keskitysleireille, joissa suurin osa heistä sai surmansa. Hlinkan kaarti otti Machin käskystä myös osaa Slovakian kansannousun kukistamiseen vuonna 1944. Mach pakeni maaliskuussa 1945 Itävaltaan, jossa hän jäi amerikkalaisjoukkojen vangiksi. Amerikkalaiset luovuttivat hänet Tšekkoslovakian viranomaisille ja vuonna 1947 maan korkein oikeus tuomitsi hänet 30 vuoden vankeusrangaistukseen. Mach armahdettiin vuonna 1968 ja hän asettui Bratislavaan kuollen 15. lokakuuta 1980. Ernst Lampén
Ernst Adolf Lampén (vuodesta 1936 Lampén-Iso-Keisari), 7. tammikuuta 1865 Rantasalmi – 2. huhtikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen opettaja, matkakirjailija ja toimittaja. Luettelo Suomen työväenliikkeen varhaisvuosien vaikuttajista
Olof "Ola" Castrén (1. elokuuta 1882 Helsinki – 25. tammikuuta 1913 Helsinki), Helsingin yliopistossa opiskellut filosofian tohtori, väitöskirja "De sociala strömningarna i Frankrike på Ludvig XIV:s tid" (1911). Oli lyhyen aikaa mukana Helsingin ruotsalaisen työväenyhdistyksen toiminnassa syksystä 1902 lähtien, jolloin sen yhteyteen perustettiin ylioppilaiden nuorisoklubi. Kirjoitti vuonna 1906 Hakaniemen mellakan jälkeen "Framtid"-lehteen artikkelin, jossa sanoi sosialidemokraattien ennustaneen yhteiskunnallisen kehityksen suunnan oikein ja mainitsi heidän jatkossa edustavan merkittävää voimaa. Isä päätoimittaja Robert Castrén ja veli kirjallisuudentutkija Gunnar Castrén. Matthias Akiander
Matthias Akiander (17. kesäkuuta 1802 Jääski – 2. elokuuta 1871 Helsinki) oli Helsingin yliopiston venäjän kielen professori. Hän teki merkittävän työn Suomen historiaan ja etenkin kirkkohistoriaan liittyvien aineskokoelmien kerääjänä ja julkaisijana. Hän oli myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran perustajajäseniä ja edisti monin tavoin suomen kielen kehitystä. François Victor Masséna
François Victor Masséna (2. huhtikuuta 1799 Antibes-16. huhtikuuta 1863) oli ranskalainen lintutieteilijä. Reino Castrén
Sodan loppuvaiheessa 1944 Castrén palveli jälleen päämajan tiedusteluosastossa ja kotiuttamisen jälkeen avustajana Pääesikunnan ulkomaanosastossa. Marraskuussa 1944 Tilastolliseen päätoimistoon perustettiin Castrénin johtama ”kansainvälisen tilaston toimisto”, jonka todellinen tarkoitus oli päämajan tilauksesta tiedustella väestön mielialoja, vasemmiston järjestäytymistä ja venäläisten joukkojen toimintaa Suomessa. Toiminta oli yhteydessä samaan aikaan suoritettuun asekätkentään, ja asekätkijät toimittivat Castrénille mielialaraportteja ja muita tietoja. Tilastotoimiston harjoittama salainen tiedustelu paljastui asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä elokuussa 1945, jolloin toimisto jouduttiin lakkauttamaan. Punainen Valpo pidätti Castrénin vakoilusta epäiltynä syyskuun 1945 alussa. Hän oli pidätettynä, turvasäilössä sekä vangittuna yhteensä 27 kuukautta. Lopulta sotaylioikeus vapautti hänet syyttömänä huhtikuussa 1948. Castrén oli myöhempinä vuosinaan aktiivisesti mukana entisten AKS:läisten perustaman Kerho 22:n toiminnassa. Jalmar Castrén
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta vuonna 1891 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1895. Hän opiskeli myös Berliinin teknillisessä korkeakoulussa. Castrén toimi Polyteknillisessä opistossa vt. apulaisopettajana 1896–1899 ja syyskuusta 1901 insinööriosaston vakituisena opettajana. Kun Polyteknillinen opisto 1908 muuttui Teknilliseksi korkeakouluksi, hänet nimitettiin lehtoriksi ja 1912 sillanrakennus- ja rakennuskonstruktioiden statiikan vt. professoriksi. Vuonna 1916 hän sai vakituisen professorinviran, joka oli vapautunut ensimmäisen professorin Mikael Strukelin jäätyä eläkkeelle. Castrén toimi professorina elokuuhun 1923 ja oli lisäksi TKK:n vararehtorina 1919–1922. Triumvirat
Yhtye koki useita miehistönvaihdoksia uransa aikana. 1980 äänitettiin yhtyeen viimeiseksi jäänyt albumi Roussian Roulette. 
Menestysalbumeilla Illusions on a Double Dimple (1974) ja Spartacus (1975) basistina ja laulajana toiminut Helmut Köllen (k. 3.5.1977) kuoli häkämyrkytykseen omassa autotallissaan 27-vuotiaana (kts.  Luettelo 27-vuotiaina kuolleista rock-muusikoista) Stan Laurel
10. joulukuuta 1927 syntyi Laurelin tytär Lois. Lois kuoli 89-vuotiaana 27. heinäkuuta 2017. 1929 Laurel ja Hardy siirtyivät mykkäfilmien teosta äänielokuviin. Heidän ensimmäinen äänielokuvansa oli "Ristiriitoja". Gaston Maspero
Gaston Camille Charles Maspero (23. kesäkuuta 1846 Pariisi – 30. kesäkuuta 1916 Pariisi) oli ranskalainen egyptologi. Hän löysi muun muassa Ramses III:n pojan Penteweren. Hän on ollut tärkeä egyptologian uranuurtaja. Claus von Stauffenberg
Claus Philipp Maria Justinian Schenk Graf von Stauffenberg (15. marraskuuta 1907 – 21. heinäkuuta 1944) oli saksalainen Wehrmachtin upseeri ja aristokraatti. Yleisesikuntaeversti von Stauffenberg toteutti 20. heinäkuuta 1944 epäonnistuneen pommiattentaatin Adolf Hitleriä vastaan.
Von Stauffenberg kadotti jo varsin varhain uskonsa Hitleriin, ja lopullinen isku oli vakava haavoittuminen Pohjois-Afrikassa, kun brittiläiset hävittäjäkoneet tulittivat hänen komentoautoaan. Stauffenberg menetti vasemman silmänsä, oikean kätensä sekä kaksi sormea vasemmasta kädestä. Haavoittumisen vuoksi hänet siirrettiin esikuntatehtäviin Berliiniin. Tällöin hän sanoi vaimolleen: ”Saksan pelastamiseksi on tehtävä jotain.” Kesäkuussa hänet ylennettiin everstiksi, ja hän pääsi kenraali Friedrich Olbrichtin esikuntapäällikkönä osallistumaan johtajan päämajassa pidettyihin tilannekatsauksiin. Matthias Kleinheisterkamp
Matthias Kleinheisterkamp (22. kesäkuuta 1893 Elberfeld, Saksa – 8. toukokuuta 1945 Halben lähellä Saksassa) oli saksalainen SS-kenraali ("SS-Obergruppenführer und General der Waffen-SS") toisen maailmansodan aikana. Hän komensi mm. Suomen Lapissa taistellutta SS-divisioona Nordia. Kleinheisterkamp teki itsemurhan jäätyään puna-armeijan vangiksi Berliinin lähellä Halben taistelun aikana. Matthias Alexander Castrén
Castrén oli mennyt naimisiin 1850 tunnettuun Tengströmien sukuun kuuluneen Natalia Tengtströmin kanssa. Natalian isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström. He saivat 1851 pojan. M. A. Castrénin kuoltua Natalia jäi 21-vuotiaana leskeksi. Heidän poikansa Robert Castrén oli tunnettu poliitikko ja lehtimies, joka kuoli 32-vuotiaana umpilisäkkeen tulehdukseen. Eisriesenwelt
Alexander von Mörk, speleologi Salzburgista, kuului harvoihin Posseltin löydön muistaviin ihmisiin. Hän johti monia tutkimusretkiä luolastoon alkaen vuodesta 1912, ja pian muut tutkijat aloittivat omat tutkimuksensa. Von Mörk kuoli ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1914, ja hänen tuhkauurnansa on sijoitettu luolassa olevaan syvennykseen. Vuonna 1920 luotiin ensimmäiset vakiintuneet reitit luolan suulle sekä rakennettiin mökki tutkijoille. Pian sen jälkeen luolan yllättävästä suosiosta kiinnostuneita turisteja alkoi saapua. Myöhemmin vuorelle rakennettiin toinen mökki sekä polut Werfenistä ja Tänneckistä. Vuonna 1955 rakennettiin kabiinihissi, joka lyhensi 90-minuuttisen kiipeämisurakan kolmeminuuttiseksi. Göran Castrén
Göran Arthur Castrén (12. marraskuuta 1906 Pietarsaari – 1. syyskuuta 1944 Pietarsaari) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija. Matthias Alexander Castrén
Castrén tunnetaan taitavana aineiston kerääjänä ja muistiinpanijana. Monet hänen aikansa kielentutkijoista harrastivat lähinnä vain filosofisia spekulaatioita. Pietarin tiedeakatemia kokosi 1853–1862 Castrénin tutkimuksia sekä matkamuistelmia, mytologiaa ja uralilais-altailaisten etnologiaa koskevat luennot teokseksi "M. A. Castréns nordische Reisen und Forschungen I-XII", joka innoitti muitakin tutkijoita tekemään matkoja sisä-Venäjälle. Jonas Castrén
Säätyvaltiopäivillä 1885 Castrén esiintyi ensi kertaa hyökkäävästi radikaalien uudistusten (äänioikeuden laajennus, naisten opiskelumahdollisuudet) kannattajana säikäyttäen fennomaanien vanhat johtajat Yrjö-Sakari Yrjö-Koskisen ja Agathon Meurmanin. Hän oli talonpoikaissäädyn jäsenenä myös vuosien 1888, 1891, 1894 ja 1905–1906 valtiopäivillä. K. P. T. -läisyyden kuihtuessa Castrén siirtyi samasta ryhmästä organisoituneisiin nuorsuomalaisiin, mutta iän myötä hänen poliittiset mielipiteensä muuttuivat yhä konservatiivisemmiksi ja oikeistolaisemmiksi. Josef Dietrich
Dachaun sotarikosoikeudenkäynnissä 1945 Dietrich tuomittiin vastuullisena upseerina Malmedyn verilöylystä, jossa Dietrichin alaiset SS-miehet teloittivat joukon yhdysvaltalaisia sotavankeja Ardennien hyökkäyksen aikana. Hän sai 25 vuoden vankeusrangaistuksen, mutta vapautettiin vain kymmenen vuoden jälkeen 1955. Kaksi vuotta myöhemmin saksalainen oikeus tuomitsi hänet lisäksi 19 kuukaudeksi vankilaan osallisuudesta pitkien puukkojen yön teloituksiin. Dietrich kuoli sydänkohtaukseen 1966. Matthias Castrén
Matthias Castrén (29. toukokuuta 1764 Pudasjärvi – 15. toukokuuta 1845 Kemi) oli kirkkoherra, lääninrovasti ja luonnontieteiden harrastaja. Mario Casariego y Acevedo
Casariego y Acevedo oli Guatemalan ensimmäinen kardinaali. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän oli maaliskuussa 1968 useiden päivien ajan terroristiryhmittymän kaappaamana. Hän kuoli kärsittyään pitkään sydänvaivoista. Kustaa Estlin
Gustaf ”Kustaa” Matinpoika Estlin (30. lokakuuta 1878 Hauho – 10. maaliskuuta 1918 Kuhmoinen) oli suomalainen metsätyönjohtaja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Valkeakosken punakaartin päällikkönä. Hänet teloitettiin 10. maaliskuuta käydyn Kuhmoisten taistelun yhteydessä. Matthias Alexander Castrén
Syksyllä Castrén kulki Usajokea itään. Tämän matkan aikana hänen terveytensä alkoi heikentyä. Obdorskiin hän saapui marraskuussa ja teki siellä huomioita nenetsin ja suomen kielten sukulaisuudesta. Castrénin terveydentila alkoi kuitenkin olla huolestuttava, ja hän joutui helmikuussa 1844 matkustamaan lääkärinhoitoa varten Obia pitkin Berezovoon. Lääkärin mukaan Castrén sairasti keuhkotautia, minkä takia hän joutui lähtemään kotimatkalle. Fabio Casartelli
Casartelli osallistui vuonna 1995 Ranskan ympäriajoon toista kertaa. Hänet kelpuutettiin Motorola-tallin apuajajien ryhmään vain hieman ennen avausosuuden alkua. Ympäriajon viidettätoista, 206 kilometriä pitkää vuoristoetappia Saint-Gironsista Cauteretsiin oli ajettu kolmisenkymmentä kilometriä, kun ilman kypärää ajanut Casartelli kaatui ja törmäsi tien reunassa olleeseen betonilohkareeseen. Hän sai päähänsä pahoja vammoja ja menetti tajuntansa. Hänet kuljetettiin helikopterilla nopeasti Tarbesin sairaalaan. Matkalla hänen sydämensä pysähtyi kolmesti mutta hänet saatiin ensiavulla elvytettyä. Sairaalassa hän kuitenkin kuoli puolen tunnin sisällä. Samassa kolarissa olleista ajajista italialainen Dante Rezze putosi rotkoon ja hänen reisiluunsa katkesi, saksalainen Dirk Baldinger sai lonkkaluuhunsa murtumia ja italialainen Giancarlo Perrini selvisi vammoitta. Franz Liszt
Franz Liszt kuoli Bayreuthissa heinäkuun 31. päivänä vuonna 1886 keuhkokuumeeseen, jonka hän oli saanut Bayreuthin festivaaleilla. Liszt haudattiin Bayreuthin hautausmaalle. Reino Castrén
Castrénin vanhemmat olivat Valtionrautateiden pääjohtaja Jalmar Castrén ja Elli Montell. Hänen veljensä oli professori Viljo Castrén. Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1926, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1931 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1939. Hän työskenteli Valtionrautateiden ratainsinöörinä 1931–1934, Rautatiehallituksen tutkijana 1934–1937 ja ratainsinöörinä 1937–1949. Hän oli myös Teknillisen korkeakoulun dosenttina vuosina 1941–1957. Castrénia ei kelpuutettu varusmiespalvelukseen vahvan likinäköisyyden vuoksi, mutta hän kouluttautui kadettikoulun erillisellä kurssilla insinööriupseeriksi ja yleni myöhemmin reservin insinöörimajuriksi. Hän suoritti myös yleisesikunnan tiedustelu-upseerikurssin vuonna 1935. René de Castries
René de La Croix de Castries, yleisimmin duc de Castries (6. elokuuta 1908 Bastide-d’Engrasin linna, Gard, Ranska – 17. heinäkuuta 1988) oli ranskalainen historioitsija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
René de Castries vietti lapsuutensa Gaujacin linnassa Gardin departementissa sekä Nîmesissä. Hän opiskeli Fribourgin "Saint-Jean" collègessa ja Versailles’n "Sainte-Geneviève" -koulussa ennen opiskeluaan "École libre des sciences politiques" -korkeakoulussa, jossa hän suoritti loppututkinnon vuonna 1932 julkisen talouden osastolla. Hän oli suunnitellut diplomaatin uraa mutta luopui suunnitelmista avioitumisensa jälkeen. Hän avioitui Monique de Cassagnen kanssa 1934. Jean-Marie Lustiger
Lustiger oli myöhemminkin ylpeä juutalaisista juuristaan. Hän puhui myös sujuvasti jiddišiä. Hän oli tunnettu rasismin, varsinkin antisemitismin, vastustaja, ja kritisoi voimakkaasti myös Jean-Marie Le Peniä. Hän täytti Ranskan akatemian 4. paikan vuodesta 1995, kunnes kuoli syöpään Ranskassa elokuussa 2007. Hän julkaisi lukuisia kirjoja. Matthias Alexander Castrén
Arkangelissa Castrén kuuli, että Suomen valtion varoista oli myönnetty hänelle apuraha samojedikielten tutkimiseen. Castrén aloitti kesällä 1842 työn Arkangelissa nenetsien avustuksella. Tämän jälkeen hän aloitti matkan arktiksen rannikkoa pitkin ja saapui helmikuussa 1843 Pustozerskiin, josta hän jatkoi Petšoraa pitkin Ust-Tsilmaan ja Ižmaan. Castrén sai syyskuussa valmiiksi komin kieliopin käsikirjoituksen, jonka hän lähetti Pietarin tiedeakatemiaan. István Széchenyi
István Széchenyi [] (unkariksi "Széchenyi István"; 21. syyskuuta 1791 Wien, Itävalta – 8. huhtikuuta 1860 Döbling, Itävalta) oli kreivi ja varakas maanomistaja, joka käynnisti 1800-luvulla Unkarissa useita kehityshankkeita. Unkarissa hänestä käytetään kunnianimeä ”Suurin unkarilainen”. Yksi tunnetuimmista Széchenyin saavutuksista on Tonavan ylittävä Széchenyin ketjusilta (Széchenyi Lánchíd), joka yhdistää Budan ja Pestin kaupungit. Széchenyi oli perustamassa Unkarin tiedeakatemiaa ja Unkarin kansallisteatteria, ja hän toimi liikenneministerinä Unkarin hallituksessa vuoden 1848 vallankumouksen jälkeen. Vallankumouksen epäonnistuttua Széchenyi sai hermoromahduksen ja vietti loppuelämänsä mielisairaalassa. Hän teki itsemurhan vuonna 1860. Olli Castrén
Castrén työskenteli toimeliaasti monien vuosien ajan Kuopion korkeakoulun synnyttämiseksi ja kehittämiseksi; hän osallistui myös Kuopion yliopistollisen keskussairaalan kehittämiseen. Hän oli Kuopion korkeakoulun suunnittelutoimikunnan puheenjohtaja (1969–1972), rakentamisesta vastanneen neuvottelukunnan puheenjohtaja (1972–1978) ja valtuuston puheenjohtaja 1975–1976 sekä jäsen (1984–1985). Hän toimi korkeakoulun ensimmäisenä rehtorina (1969–1973). Hänellä oli myös lukuisia muita luottamustehtäviä maakuntatasolla, kansallisesti ja kansainvälisesti. Eräänä tunnustuksena hänet on nimitetty Suomen Leijonan ritarikunnan komentajaksi. Anton Kaindl
Anton Kaindl (14. heinäkuuta 1902, München - 31. elokuuta 1948, Workuta) oli saksalainen keskitysleirikomendantti toisen maailmansodan aikana. Hän oli arvoltaan SS-Obersturmbannführer ja myöhemmin SS-Standartenführer. Hän johti toimistoa SS-WVHA:ssa 31. elokuuta 1942 alkaen. Toimisto vastasi vankien vaatettamisesta keskitysleireillä. Hän oli Sachsenhausenin keskitysleirin seitsemäs ja viimeinen komendantti ja johti sen evakuointia huhtikuussa 1945. Sodan jälkeen Kaindl joutui liittoutuneiden vangiksi. Hän joutui oikeuteen 23. elokuuta 1947 Berliinin Pankowissa ns. Sachsenhausen-oikeudenkäyntiin yhdessä 15 muun syytetyn kanssa. Oikeudenkäynnin järjesti neuvostoliittolainen sotilastuomioistuin. Kaindl väitti vain noudattaneensa käskyjä. 1. marraskuuta 1947 Kaindl ja 8 muuta syytettyä tuomittiin elinkautisiin vankeusrangaistuksiin. Kaindl joutui pakkotyöhön arktisiin olosuhteisiin Vorkutan gulagiin, jossa kuoli kesällä 1948. Matthias Raab
Raab syntyi 1885 Laasissa, Itävallassa. Hän palveli Itävallan armeijassa vuoteen 1938, jolloin Adolf Hitlerin johtama natsi-Saksa liitti maan alueisiinsa. Tämän jälkeen hän siirtyi Saksan armeijaan ja palveli muun muassa Keskustan armeijaryhmään kuuluneessa 3. panssariarmeijan tykistöesikunta 125:n (Arko 125) päällikkönä itärintamalla 17. joulukuuta 1941 – 25. syyskuuta 1943. Ylennyksen kenraalimajuriksi hän sai 1. huhtikuuta 1942. Raab katosi Venäjällä vuonna 1943. Matthias Castrén
Matthias Castrén oli myös innokas kasvi- ja eläintieteen harrastaja. Hänen lukuisia kasvitieteellisiä havaintojaan ilmestyi Suomen Talousseuran julkaisuissa. Mattie Stepanek
Stepanek esiintyi "The Oprah Winfrey Show'ssa", "Larry King Livessä" ja "Good Morning Americassa". Vaikean sairautensa takia hän menehtyi Washington (DC):ssä kesäkuussa 2004. Hän oli 13-vuotias. Stepanekin hautajaiset pidettiin 28. kesäkuuta, ja tapahtumaan osallistuivat mm. Oprah Winfrey ja Billy Gilman. Gunnar Castrén
Gunnar Castrén (27. joulukuuta 1878 Helsinki – 5. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen professori ja kirjallisuudentutkija. Milan Rastislav Štefánik
Milan Rastislav Štefánik (21. heinäkuuta 1880 Košariská, Itävalta-Unkari – 4. toukokuuta 1919 Ivanka pri Dunaji, Tšekkoslovakia) oli (tšekko)slovakialainen poliitikko, diplomaatti ja tähtitieteilijä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Štefánik oli Ranskan armeijan kenraali ja tšekkoslovakian sotaministeri. Hän kuoli lento-onnettomuudessa lähellä Bratislavaa, kun hänen lentokoneensa, Caproni 450 syöksyi maahan. Štefánikin lisäksi onnettomuudessa kuoli kaksi italialaista. Urho Castrén
Urho Jonas Castrén (30. joulukuuta 1886 Jyväskylä – 8. maaliskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, Korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja Suomen pääministeri. Hän loi elämänuransa oikeuslaitoksessa toimien lyhyen aikaa oikeuskanslerina ja yli neljännesvuosisadan korkeimman hallinto-oikeuden johdossa. Castrén vaikutti myös lainvalmisteluun toimissaan vuosien varrella lukuisien komiteoiden johdossa. Leontine Castrén
Leontine Castrén (synt. Betty Leontine Reuter 30. syyskuuta 1817, Oravainen – 26. lokakuuta 1895, Kauhava) oli suomalainen pietisti. Hän oli Pyhäjärven kirkkoherran Zachris Castrénin puoliso. Tämä herännäisyysliikkeen näkyvä ja vaikutusvaltainen nainen saattoi hurmostilassa puhua kielillä. Otto Ernst Remer
Otto Ernst Remer (18. elokuuta 1912 Neubrandenburg – 4. lokakuuta 1997 Marbella) oli Saksan maavoimien upseeri. Sotilasarvoltaan Remer oli korkeimmillaan kenraalimajuri. Remer osallistui 20. heinäkuuta 1944 tapahtuneen Claus von Stauffenbergin suunnitteleman vallankaappausyrityksen kukistamiseen. Tapausta kutsutaan nimillä operaatio Valkyyria ja heinäkuun 20. päivän salaliitto. Felix Kersten
Eduard Alexander Felix Kersten (30. syyskuuta 1898 Tartto, Venäjän keisarikunta – 16. huhtikuuta 1960 Hamm, Länsi-Saksa) oli SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmlerin henkilökohtainen hieroja. Kersten väitti itse pelastaneensa useita natsien vainoamia henkilöitä, mutta näitä väitteitä ei ole kaikissa tapauksissa pystytty vahvistamaan riippumattomista lähteistä. Emmanuel Amaran 2007 valmistaman televisiodokumentin mukaan Felix Kerstenin onnistui toisen maailmansodan mittaan pelastaa tuhansia natsien vainoamia ihmisiä keskitysleiriltä ja teloituksilta. Matthias Alexander Castrén
Castrén lähti helmikuussa 1845 uudestaan Siperiaan. Hänen matkatoverinaan oli vastavalmistunut maisteri Johan Reinhold Bergstadi. Kazaniin he saapuivat huhtikuussa. Siellä Castrén viimeisteli marin kielioppinsa "Elementa grammatices Tscheremissae". He jatkoivat toukokuussa eteenpäin ja tekivät tutkimuksia Irtyšin ja Obin varrella asuneiden hantien parissa. Toropkovassa Castrén tapasi metsänenetsejä, joiden kieli metsänenetsi oli vielä Castrénin aikana tieteelle tuntematon. Emil Teodor Gestrin
30. marraskuuta 1863 Gestrinin puoliso Aurelia kuoli 32-vuotiaana. Vuodesta 1863 Pomarkun kappalaisen Matias Sandellin kuoltua Gestrin hoiti vuoteen 1866 asti hänenkin tehtäväänsä. Hän meni ensimmäisen vaimonsa kuoltua naimisiin Andriette Sofia kanssa. Hän toimi viidentoista vuoden ajan kirkkoherrana. Gestrin siirtyi vt. kappalaiseksi Mouhijärven kappeliin Lavialle vuonna 1869 lähtien, mutta vasta vuonna 1871 hän astui vakinaisena virkaan. Laviassa olleesta herätyksestä hän kertoo kirjassaan "Muutamia mietteitä Jumalan sanan ja erittäin taivaan-valtakunnan avainten käytännöstä". Otto Messmer
Otto James Messmer (16. elokuuta 1892 – 28. lokakuuta 1983) oli yhdysvaltalainen animaattori. Hänet tunnetuin hahmonsa on Felix-kissa. Hahmon tuotti Pat Sullivanin studio. Liisa Castrén
Liisa Castrén (16. maaliskuuta 1899 Helsinki – 26. kesäkuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija. Jonas Castrén
Jonas Castrénin isä oli kappalainen, myöhempi Pyhäjärven kirkkoherra ja valtiopäivämies Zachris Castrén; äiti Betty Leontine Reuter saavutti mainetta herätysliikkeessä muun muassa puhumalla kielillä. Jonas Castrén kuului Castrénin sukuun. Hän oli Suomen pääministeri Urho Castrénin setä, professori Erik Castrénin isosetä ja poliitikko Zachris Castrénin pikkuserkku. Kielentutkija Matthias Alexander Castrén taas oli hänen isänsä serkku. Klaus Castrén
Klaus Alarik Castrén (s. 13. huhtikuuta 1923 Suomenlinna – 17. tammikuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja sukututkija, joka koulutukseltaan oli valtiotieteiden maisteri. Hän oli Suomen suurlähettiläs México Cityssä 1970–1972, ulkoministeriön protokollaosaston osastopäällikkö 1972–1976, suurlähettiläs Buenos Airesissa 1976–1983 ja Ankarassa 1983–1986. Toimiessaan suurlähettiläänä Argentiinassa Castrén kielsi lähetystöään auttamasta maata johtaneen sotilasjuntan vainoamia ihmisiä. Kaarlo Castrénin hallitus
Hallituksen muodostaminen ei ollut helppoa. Edistyspuolue asetti pääministeriehdokkaaksi kouluhallituksen pääjohtajan Mikael Soinisen, jonka kanssa Maalaisliitto oli valmis yhteistyöhön. Tämä ei kuitenkaan kelvannut valtionhoitaja Gustaf Mannerheimille, joka tiedusteli professori K. J. Ståhlbergin suostumusta tehtävään. Ståhlberg kuitenkin kieltäytyi yksityisiin ja yleisiin syihin vedoten, jolloin Mannerheim päätyi edellisen hallituksen valtiovarainministeriin, Edistyspuolueen oikeaan laitaan lukeutuneeseen Kaarlo Castréniin. Maalaisliiton puheenjohtaja Santeri Alkio suostui tulemaan hallitukseen varmistaakseen kieltolain läpimenon. Hallituksella oli eduskunnassa takanaan 90 kansanedustajan tuki, mutta se laski saavansa kannatusta myös sosialidemokraateilta. Ohjelmajulistuksessaan Castrénin hallitus korosti mm. tasavaltaisen hallitusmuodon laatimista. Matthias Flacius
Matthias Flacius (, 3. maaliskuuta 1520 – 11. maaliskuuta 1575) oli luterilainen teologi ja uskonpuhdistaja. Flacius toimi Wittenbergissä heprean professorina ja kirjoitti ensimmäisen protestanttisen kirkkohistorian, ns. "Magdeburgin senturiain" julkaisija. Max Stirner
Johann Kaspar Schmidt, paremmin tunnettu nimellä Max Stirner (25. lokakuuta 1806 Bayreuth, Saksa – 26. kesäkuuta 1856 Berliini, Saksa) oli saksalainen filosofi, joka on yksi nihilismin, nominalismin, eksistentialismin, postmodernismin ja anarkismin, anarkoindividualismin ja erityisesti egoistisen anarkismin aatteen muovaajista. Carlos Castaneda
On väitetty, että Castaneda opetti näille seuraajilleen, että kuoltuaan hän katoaisi valonvälähdyksessä eikä kuolisi ihmisen fyysistä kuolemaa, ja liittyisi jokaiseen maailmankaikkeuden pisteeseen. Jos naiset pitäisivät Castanedan kättä kuoleman hetkellä, he katoaisivat myös valonvälähdyksessä eivätkä kuolisi fyysisesti. Castaneda kuoli myöhemmin haimasyöpään. Kaarle Alfred Castrén
Kaarle Alfred Castrén (26. marraskuuta 1845 Sotkamo – 22. huhtikuuta 1873 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli ensimmäisiä suomeksi kirjoittaneita historiantutkijoita ja toimi Suomen muinaismuistoyhdistyksen ensimmäisenä sihteerinä. Robert Castrén
Robert Castrén opiskeli ensin Suomen historiaa, mutta suoritti myös oikeustieteen opinnot ja valmistui 1879. Opiskelijana hän ryhtyi avustamaan liberaalien "Helsingfors Dagblad" -lehteä ja oli 1876 perustamassa myös "Finsk Tidskriftiä". Hän toi voimakkaasti esiin venäjänvastaisuutensa ja suuntautumisensa pohjoismaihin ja kirjoitti jonkin verran tutkimuksia Suomen ja Venäjän suhteesta. Castrén kuului Liberaalisen puolueen keskeisiin perustajiin. Valtiopäivillä 1882 hän oli porvarissäädyssä Uudenkaarlepyyn edustajana. Samana vuonna hän nousi "Helsingfors Dagbladin" päätoimittajaksi liberaalien ollessa kannatuksensa harjalla, mutta kuoli seuraavana vuonna umpilisäkkeen tulehdukseen vain 32-vuotiaana. Matthias Maucksch
Matthias Maucksch (s. 11. kesäkuuta 1969 Dresden) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut Sportfreunde Lotten päävalmentajana.
Maucksch aloitti jalkapalloilijan uransa Dynamo Dresdenin juniorijoukkueessa vuonna 1976 ja nousi edustusmiehistöön 1987. Hän voitti kaksi DDR:n mestaruutta ennen Saksan jälleenyhdistymistä. Maucksch jatkoi Dynamossa esiintyen 118 ottelussa Bundesliigassa, josta seura putosi kauden 1994–1995 jälkeen. Marlene Dietrich
Dietrich kuoli munuaisvaivoihin 90-vuotiaana Pariisissa. Hänet on haudattu Berliiniin Friedenauhun Stubenrauchstrassen hautausmaalle. Berliinin kaupunki osti näyttelijän jäämistöt, joista perustettiin Berliinin Filmimuseon yhteyteen ”Marlene Dietrich Collection Berlin”. Filmimuseossa on myös jatkuva näyttely, jossa esitellään Dietrichin elämää, hänen tavaroitaan ja vaatteitaan. Berliini on nimennyt Berliinin elokuvajuhlien keskeisen tapahtumapaikan, Potsdamer Platzin lähettyvillä olevan aukion Marlene-Dietrich-Platziksi. Matthias Alexander Castrén
Castrénin professorin virkaa varten kirjoittamassaan väitöskirjassaan "De affixis personalibus linguarum Altaicarum" hän vertailee uralilaisten, turkkilaisten, mongolialaisten ja tunguusilaisten kielten persoonapäätteitä. Castrén nimettiin 14. maaliskuuta 1851 Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston ensimmäiseksi suomen kielen ja kirjallisuuden professoriksi. Matthias Alexander Castrén
Palatessaan Lapista hän kuuli Pietarin tiedeakatemian suunnittelemsta Siperian-tutkimusmatkasta. Castrén otti yhteyttä Anders Johan Sjögreniin ja ilmoitti halukkuutensa retkikunnan kielentutkijaksi. Kun Pietarin tiedeakatemian vastaus venyi, Castrén anoi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralta matka-avustusta aitoon runonlauluperinteeseen ja runojen mytologiseen taustaan tutustumiseen. Castrén pääsi matkalle Vienan runomaille, ja hän tapasi kesällä 1839 sekä Arhippa Perttusen että Vaassila Kieleväisen. Günther Korten
20. heinäkuuta 1944 Hitlerin Itä-Preussissa olevassa päämajassa "Wolfsschanze"ssa pidettiin tilannekatsaus, johon osallistui natsihallinnon vastaisen salaliiton jäsen eversti Claus von Stauffenberg. Stauffenberg asetti suuren karttapöydän alle salkkuun piilotetun pommin. Noin klo 12.45 iltapäivällä Korten oli juuri kumartunut pöydän ylle näyttämään liittoutuneiden ilmahyökkäyksien kohteita kartalta, kun pommi räjähti. Kortenin vatsaan osui räjähdyksen pöydästä irrottama suuri puinen säpäle. Hänet vietiin Rastenburgin sairaalaan, jossa hän kuoli kaksi päivää myöhemmin. Hitler ylensi Kortenin postyymisti kenraalieverstiksi ja hänet haudattiin ensimmäisen maailmansodan Tannenbergin taistelun muistomerkille 28. heinäkuuta. Tammikuussa 1945 Puna-armeija lähestyi Tannenbergia, joten saksalaiset räjäyttivät siellä olleen suuren muistomerkin ja siirsivät joitakin ruumiita uudelleenhaudattavaksi muualle. Kortenin ruumis haudattiin Berliinin Steglitziin, jossa hauta on yhä nähtävillä. Kaarlo Castrén
Kaarlo Castrén (28. helmikuuta 1860 Turtola – 19. marraskuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, asianajaja ja talousmies. Castrén toimi Suomen valtiovarainministerinä 1918–1919 ja pääministerinä 1919. Kaikkiaan hän oli ministerinä 262 päivää. Castrén edusti ensin nuorsuomalaisia ja sittemmin Kansallista Edistyspuoluetta. Hänet tunnetaan myös vuonna 1888 perustamastaan Castrén & Snellman -asianajotoimistosta. Jan Masaryk
Kommunistit ottivat vallan käsiinsä helmikuun 1948 lopussa (Tšekkoslovakian vallankaappaus 1948). Masaryk löydettiin ulkoministeriön virka-asunnon kylpyhuoneen ikkunan alta kuolleena, pukeutuneena yöasuun 10. maaliskuuta 1948. Virallisissa tutkimuksissa hänen todettiin tehneen itsemurhan hyppäämällä ikkunasta alas. On arveltu, että hänet työnnettiin ikkunasta, jotta kommunistien suunnitelmat toteutuisivat. Matthias Alexander Castrén
Castrén kuului opiskeluaikanaan Lauantaiseuraan yhdessä monien muiden Pohjalaisen Osakunnan jäsenten kanssa, mikä edisti kiinnostusta suomen kielen tutkimiseen. Hän valmistui 1836 filosofian maisteriksi. Hän oli opiskellut itämaisia ja klassisia kieliä sekä filosofiaa ja pyrki ilmeisesti papiksi. Castrén kiinnostui Pohjois-Euraasian kieli- ja kansatieteesta erityisesti Elias Lönnrotin "Kalevalan" ansiosta. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Lönnrotin lisäksi Zachris Topelius, J. L. Runeberg ja J. V. Snellman, joten hänen uransa suuntaan vaikuttivat todennäköisesti muutenkin suomalaisuuden nousu ja kansallisromanttinen ajattelu. Matthias Alexander Castrén
Castrén saapui maaliskuussa 1848 Irkutskiin. Hän oli tuolloin varsin heikkokuntoinen. Sieltä hän lähetti Pietariin kielitieteellisiä muistiinpanoja ja arkeologis-etnologisen kokoelman. Irkutskista Castrén matkusti Baikaljärven yli burjaattien alueelle. Kjahtasta hän teki matkansa toisen vierailun Kiinassa, ja toukokuussa hän saapui Nertšinskiin, joka oli hänen matkansa itäisin piste. Siellä Castrén tutki evenkiä sekä seudun muinaishautoja ja piirtokirjoituksia. Ludvig Karsten
Karsten opiskeli Roomassa vuosina 1895–1896, Münchenissä 1896 ja 1900 sekä Pariisissa 1901 ja 1910. Hän matkusteli laajalti ja vieraili Italiassa, Saksassa, Espanjassa, Ranskassa, Pohjois-Afrikassa ja Turkissa. Vuodesta 1910 hän asui enimmäkseen Kööpenhaminassa, ja vuonna 1913 hän avioitui tanskalaisen kuvanveistäjä Michaela (Misse) Frederikke Haslundin (1886–1943) kanssa. Avioliitto kesti vuoteen 1917. Karsten kuoli Pariisissa aivoverenkiertohäiriöön syksyllä 1926. Kaarlo Castrén
Castrén oli nuorsuomalaisessa puolueessa K. J. Ståhlbergin johtamalla maltillisella linjalla ("varpuset") ja toimi pitkään puolueen puheenjohtajana. Tehtävä oli lähinnä epäkiitollinen sovittelijan rooli, ja puolueen linjanvetäjinä toimivat muut. Castrén oli senaattorina siviilitoimituskunnassa 1906–1909 Mechelinin ja Hjeltin senaateissa. Hän erosi senaatista muiden nuorsuomalaisten kanssa vastalauseeksi keisarin laintulkinnalle maanvuokralain yhteydessä (ks. Toinen sortokausi), minkä jälkeen hän jälleen avasi asianajotoimiston. Erik Castrén
Erik Johannes Sakari Castrén (20. maaliskuuta 1904 Helsinki – 24. kesäkuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteen professori ja diplomaatti. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. Ernst Kretschmer
Ernst Kretschmer (8. lokakuuta 1888 Wüstenrot, Saksa – 8. helmikuuta 1964 Tübingen, Länsi-Saksa) oli saksalainen psykiatri. Kretschmer tuli tunnetuksi erityisesti ruumiin ja sielun rakenteen vastaavuutta koskevista töistään. Hänen tuotannostaan on suomennettu muun muassa teos "Nerous ja ihminen" (1950). Kaarle Alfred Castrén
Castrén oli Suomen Muinaismuistoyhdistyksen perustajia ja toimi sen ensimmäisenä sihteerinä. Hän toimitti kansanvaistuksellista kirjasarjaa "Kansankirjaston vihkosia" ja jakoi niitä kauppiaille, jotta nämä tarjoaisivat niitä asiakkailleen kaupanpäällisinä ilmaisiksi. Castrénin ura katkesi hänen kuollessaan 27-vuotiaana keuhkotautiin. Matthias Alexander Castrén
Castrén sairasteli itsekin, mutta kesän lähestyessä pystyi jatkamaan matkaansa etelään. Hän kulki Krasnojarskin ja Minusinskin kautta Sajanvuoristoon. Hän tapasi kamasseja ja tutki kamassia sekä kahta turkkilaista kieltä, hakassia ja tofaa. Jonas Castrén
Castrén kuului nuorsuomalaisen puolueen oikean siiven ("pääskysten") johtajiin ja oli tunnettu kiihkeästä ja moralistisesta tavastaan tarkastella poliittisia kysymyksiä, etenkin sortovuosien taistelua laillisuuden puolesta. Häntä pidettiin omiensakin keskuudessa ristiriitaisena hahmona – tunnettiin muun muassa nimillä "pasuunan ääni" ja "kiljuva jalopeura" – joskaan hänen edustamansa ajattelutapa ei tuolloin ollut vieras monille muillekaan "pääskysille". Castrén rikkoi välinsä etenkin vanhasuomalaisiin poliitikkoihin, joita piti näiden myöntyväisyyslinjan vuoksi pettureina, ja poltti monet sillat takanaan. Siksi hän ei voinut toimia 1918 perustetussa kokoomuspuolueessa, koska siellä "suomettarelaiset" olivat vahvasti mukana, vaikkakin hän oli myöhemmällä iällään selvästi oikeistolainen ja vuoden 1918 valtiomuotokiistassa monarkisti. Lajos Batthyány
Lajos Batthyány (10. helmikuuta 1807 Pozsony, nyk. Slovakia – 6. lokakuuta 1849 Pest, Unkari) oli unkarilainen kreivi ja valtiomies. Hän toimi Unkarin vallankumouksen jälkeen pääministerinä, ja hänet teloitettiin vallankumouksen kukistuttua 1849. Fredrik Castrén
Carl Fredrik Konstantin Castrén (6. marraskuuta 1928 – 9. joulukuuta 1998) oli suomalainen vuorineuvos ja liike-elämän vaikuttaja. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Garth Castrén
Garth Christopher Castrén (s. 1939) on suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän on ollut Suomen suurlähettiläs Lusakassa 1984–1987, ulkoministeriön neuvotteleva virkamies 1987, kehitysyhteistyöosaston apulaisosastopäällikkö 1988–1989, pääkonsuli New Yorkissa 1989–1992 ja suurlähettiläs Kairossa 1992–1997 ja Ankarassa 2000–2004. Kaarlo Castrén
Castrén palasi politiikkaan, kun hänet marraskuussa 1918 nimitettiin valtiovarainministeriksi pääministeri Lauri Ingmanin I hallitukseen. Vaikka Castrén olikin valtiomuotokiistan yhteydessä allekirjoittanut yhden monarkiaa tukevan adressin, hän liittyi nyt tasavaltalaisten perustamaan Kansalliseen Edistyspuolueeseen. Ingmanin hallituksen erottua Castrén nousi itse pääministeriksi, jossa toimessa hän oli 121 päivää, vuoden 1919 huhtikuusta elokuuhun. Hänen hallituksensa tärkein aikaansaannos oli esityksen antaminen Suomen tasavaltaisesta hallitusmuodosta, jonka vahvistamisen jälkeen hallitus erosi. Zachris Castrén
Castrénin tärkein työsarka oli kansansivistystyö. Hän oli Valvojan päätoimittaja 1906–1908 ja 1914–1919, kansanvalistusseuran puheenjohtaja 1919–1938 ja ennen kaikkea 1914–1938 vasta perustetun Helsingin työväenopiston ja 1917–1938 Työväenopistojen liiton johtaja. Hän uskoi sivistämisen ja kriittisen ajattelun opetuksen työväestölle tasoittavan myös yhteiskunnallista eriarvoisuutta. Castrén veti linjat nk. tieteelliselle työväenopetukselle Suomessa, mutta vastusti marxilaista sosialismia epätieteellisenä ja tuhoisana. Hän puolusti työväenopistoliikkeen johdossa itsenäistä reformilinjaansa sekä konservatiivista kirkkoa että kumouksellista vasemmistoa vastaan. Jalmar Castrén
Jalmar Castrén (14. joulukuuta 1873 Alatornio – 19. helmikuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen insinööri, joka toimi Teknillisen korkeakoulun rakennusopin professorina 1912–1922 sekä valtionrautateiden pääjohtajana vuosina 1922–1942. Hän oli myös nuorsuomalainen poliitikko ja toimi kulkulaitosministerinä kolmessa hallituksessa, mukaan lukien vuosien 1917–1918 niin sanotussa itsenäisyyssenaatissa. Insinöörinä Castrénia pidetään teräsbetonitekniikan perustajana Suomessa ja hän suunnitteli Suomen ensimmäisiä teräsbetonisiltoja. Albert Uderzo
Goscinny kuoli yllättäen vuonna 1977, kun albumi "Asterix Belgiassa" oli vielä keskeneräinen. Goscinnyn kuoleman jälkeen Uderzo päätti jatkaa Asterixin kuvittamista ja käsikirjoittamista yksin. Hän perusti 1979 Les Éditions Albert René -kustantamon uusien albumien julkaisemiseksi, ja seuraavana vuonna ilmestyi Uderzon ensimmäinen yksin tekemä Asterix-albumi, "Syvä kuilu". Uderzo kirjoitti seuraavan parin vuosikymmenen aikana kaikkiaan yhdeksän Asterix-albumia. Monien Asterix-fanien mielestä kuvittajana aloittaneen Uderzon käsikirjoitukset eivät ole olleet yhtä humoristisia ja ironisia kuin Goscinnyn kirjoittamat käsikirjoitukset. Uderzo itse totesikin suuntaavansa käsikirjoituksensa Goscinnyn vastaavia enemmän lapsille. Siitä huolimatta Uderzon käsikirjoituksista esimerkiksi "Syvää kuilua" voidaan pitää poliittisena satiirina, sen sisältäessä viittauksia muun muassa Berliinin muuriin ja vasemmisto–oikeisto-vastakkainasetteluun. Natalia Castrén
Natalia Castrénin isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström ja äiti Sofia Magdalena af Tengström, arkkipiispa Jacob Tengströmin tytär. Hän oli vuodesta 1850 naimisissa kielitieteilijä Matthias Alexander Castrénin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo kaksi vuotta myöhemmin. Heidän ainoa lapsensa oli lehtimies ja historioitsija Robert Castrén. Jonas Castrén
Castrén johti 1880-luvulla Lauri Kivekkään ohella niin kutsuttuja nuoria fennomaaneja ja suomenkielisten opiskelijoiden radikaalia K. P. T. -ryhmää, jotka olivat Suomalaisen puolueen päälinjaa uudistusmielisempiä ja kieliasiassa jyrkempiä. Tällöin hän vielä kannatti jyrkkää suhtautumista ruotsinkielisiin ja tarvittaessa yhteistyötä venäläisten viranomaisten kanssa – sortokausien aikana hänen linjansa kääntyi tässä suhteessa täydellisesti ympäri. Magnus Muhrén
Maajoukkueessa Matthias Alexander Castrén
Castrén oli kielitieteilijänä jopa maailmanlaajuisesti poikkeuksellinen. Vaikeissa olosuhteissa keräämistään aineistoista hän työsti yhteensä 14 kielen kieliopit. Hän oli myös vertailevan uralistiikan ja Siperian kielten tutkimuksen uranuurtaja. Hän olikin luomassa pohjaa fennougristiikan kehittymiselle, ja toisaalta hänen tutkimuksensa olivat aloittamassa sekä uralistiikan että altaistiikan tutkimuksia. Lisäksi Castrén oli aloittamassa kielitieteellistä kenttätyötä, joten häntä voidaan pitää jopa etnolingvistiikan perustajana. Matthias Erzberger
Matthias Erzberger (20. syyskuuta 1875 Buttenhausen, Württemberg – 26. elokuuta 1921 Schwartzwald, Baden) oli saksalainen keskustapoliitikko, joka muistetaan parhaiten ensimmäisen maailmansodan aikana esittämistään rauhanvaatimuksista sekä toimimisestaan sodan päättäneen Compiègnen aselevon saksalaisena allekirjoittajana. Erzberger toimi myös Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1919–1920. Äärioikeistolainen terroristijärjestö Organisation Consul salamurhasi hänet. Matthias Alexander Castrén
M. A. Castrénin muistopatsas (1921) on Helsingissä Matiaksenlehdossa Kansallismuseon vieressä, Eduskuntatalon puolella Ostrobotnia-talon tuntumassa. Kulttuurijärjestö M. A. Castrénin seura on nimetty Castrénin mukaan. Seura pyrkii luomaan yhteyksiä ja edistämään vuorovaikutusta Suomen ja Venäjän uralilaisia kieliä puhuvien kansojen välillä, tekemään niiden kulttuuria tunnetuksi Suomessa sekä tukemaan kansojen kulttuuripyrkimyksiä ja kielen käyttöä. Myös Helsingin Kalliossa sijaitseva Castréninkatu on saanut nimensä Matthias Alexander Castrénin mukaan.