Onko Pariisin rauhansopimus edelleen voimassa?
Pariisin rauhansopimus (1947)
Saksan jälleenyhdistyttyä 1990 ja Saksan saavutettua täyden suvereniteetin seuraavana vuonna Suomi julisti yksipuolisella päätöksellään Pariisin rauhansopimuksen aserajoitusartiklat mitättömiksi ydinasekieltoa lukuun ottamatta, sillä Suomi on ollut mukana ydinsulkusopimuksessa vuodesta 1970 pysyen ydinaseettomana. Suomi oli tiedottanut aikeestaan Neuvostoliitolle ja Britannialle, jotka vastasivat ennen päätöksen tekemistä eivätkä asettuneet vastustamaan.
Pariisin ilmastosopimus
Sopimuksessa lämpötilan nousu rajataan 1,5 asteeseen esiteolliseen aikaan verrattuna. Sopimuksessa myös sovittiin kehittyneiden maiden ilmastorahoituksessa kehitysmaille, joskin Kiina onnistui torjumaan itseään velvoittavan osallistumisen rahoitukseen. Kaikkein haavoittuneimmille maille voidaan myös myöntää vahingonkorvauksia. Sopimusta tarkastellaan viiden vuoden välein. Sopimuksessa annetut päästötavoitteet ja sitoumukset eivät kuitenkaan ole riittäviä vaaditun enintään 1,5 asteen lämpemisen kanssa, vaan sopimuksessa maat sitoituvat pyrkimään saavuttamaan päästöjensä huippukohdan mahdollisimman nopeasti ja pääsemään lasku-uralle. Daytonin rauhansopimus
Daytonin rauhansopimus tai Dayton-Pariisi-sopimus on rauhansopimus, joka solmittiin marraskuussa 1995 Wright-Pattersonin tukikohdassa Yhdysvalloissa Ohiossa lähellä Daytonia ja allekirjoitettiin 14. joulukuuta 1995 Pariisissa. Sopimus päätti kolme ja puoli vuotta kestäneen Jugoslavian hajoamissotiin kuuluneen Bosnian sodan. Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin
Japanin kanta on ollut hyväksyä ("judaku") tuomiot, muttei oikeusistuimen lainvoimaa ("shōnin"). Vaikka se tunnustaa vaatimukset tuomioista, se ei kuitenkaan tunnusta Tokion oikeudenkäynnissä tuomittuja rikollisiksi eikä tuomioiden laillisuutta, sillä Kellogg–Briand-sopimuksessa ei määritelty rangaistuksia sopimuksen rikkomisesta. Lisäksi vuonna 1952 solmitussa San Franciscon rauhansopimuksessa ei mainita oikeusistuimen laillisuutta. Japanilaisen tulkinnan mukaan rauhansopimuksessa vaadittiin sotaan syyllisten tuomioita ja teloituksia, vaikka he eivät olisi rikollisia Japanin lain mukaan. Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus
Diplomaattisia suhteita koskeva Wienin yleissopimus on vuonna 1961 solmittu kansainvälinen sopimus, joka säätelee maiden välisiä diplomaattisia suhteita. Sopimus määrittelee diplomaattisen edustuston etuoikeudet, niin että diplomaatit voivat hoitaa virkatehtävänsä ilman pelkoa, että isäntämaa kohdistaisi heille vaatimuksia (ns. diplomaattinen koskemattomuus). Sopimuksen on ratifioinut 190 maata. Sopimusta eivät ole ratifioineet muun muassa Antigua ja Barbuda, Brunei, Gambia, Palau, Salomonsaaret ja Vanuatu. Pyreneiden rauha
Pyreneiden rauha solmittiin Ranskan ja Espanjan välillä vuonna 1659. Rauhansopimuksella päättyi maiden välillä vuodesta 1635 jatkunut sotatila, joka oli alkanut kolmikymmenvuotisen sodan myötä ja jatkunut sen jälkeenkin. Sopimuksen perusteella Roussillon ja suurin osa Artoista sekä Flanderin Gravelines liitettiin Ranskaan. Lisäksi Espanjan Filip IV:n oli tunnustettava Ranskan Westfalenin rauhassa saamat aluevoitot. Sopimus solmittiin Bidasoajoen Konpantzia-nimisessä saaressa. Pariisin rauha (1973)
Pariisin rauha 1973 oli Vietnamin sodan loppuvaiheessa tammikuussa 1973 solmittu rauhansopimus Yhdysvaltojen, Vietnamin tasavallan, Etelä-Vietnamin kansallisen vapautusrintaman ja Pohjois-Vietnamin välillä. Yhdysvallat sitoutui siinä vetämään joukkonsa pois Vietnamista. Taistelut lakkasivat noin vuoden ajaksi myös Etelä- ja Pohjois-Vietnamin välillä. Rauhansopimusta pidetään joskus pelkkänä aseleposopimuksena, koska se ei ratkaissut alueen jännitteitä. Naisten rauha
Naisten rauha oli 3. elokuuta 1529 Cambrain kaupungissa solmittu rauhansopimus Ranskan kuningas Frans I:n ja Kaarle V:n välillä. Kaarle oli Espanjan kuningas ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. Nimensä sopimus sai siitä, että Ranskan puolelta neuvottelijana oli Fransin äiti, Savoijin Louise, ja Kaarlen puolelta tämän täti, Alankomaiden käskynhaltija Margareeta Itävaltalainen. Margareeta oli lisäksi ollut aikaisemmin naimisissa Louisen veljen, Savoijin herttua Philibert II:n kanssa. Neuvostoliitto
Toisen maailmansodan aikana Neuvostoliitto kävi sotaa myös Suomea vastaan, ja se julisti sodan Japanille aivan toisen maailmansodan loppuvaiheissa. Pariisin rauhansopimuksessa Neuvostoliitto sai alueita Romanialta, Tšekkoslovakialta, Puolalta ja Suomelta. Neuvostoliitolle jäivät myös siihen jo vuonna 1940 liitetyt Baltian maat, ja sodan jälkeen siihen liitettiin vielä osa Saksalle kuuluneesta Itä-Preussista eli Kaliningradin alue sekä Japanille kuuluneet Etelä-Sahalin ja Kuriilit. Sitä paitsi Neuvostoliitto liitti etupiiriinsä valtaosan itäisestä Keski-Euroopasta. Sodan hävinnyt Saksa jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen, joista yksi kuului Neuvostoliitolle, muut länsiliittoutuneille. Alkuperäinen suunnitelma hallita Saksaa yhdessä romuttui vuosina 1946–1947, kun idän ja lännen välit kiristyivät. Japanin kanssa Neuvostoliitto ei tehnyt koskaan rauhansopimusta, ja kiista Kuriilisaarten omistuksesta jatkuu vielä nykyisinkin Venäjän ja Japanin välillä. Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta
Sodan jälkeen maahan liitettiin myös aiemmin Italialle kuulunut Istrian niemimaa, joka jaettiin Slovenian ja Kroatian osavaltioiden kesken. Jugoslavia kieltäytyi aluksi hyväksymästä Pariisin rauhaa Italian osalta Triesten kysymyksen vuoksi, joka ratkesi käytännössä vuonna 1954 ja muodollisesti 1975 solmitulla, 1977 voimaan tulleella Osimon sopimuksella. Sukellusvene Vesikko
Tammikuussa 1945 liittoutuneiden valvontakomissio määräsi suomalaiset sukellusveneet riisuttaviksi aseistaan. Pariisin rauhansopimus 1947 kielsi Suomen puolustusvoimilta sukellusveneiden omistamisen. Sukellusveneet "Vetehinen", "Vesihiisi", "Iku-Turso" ja "Saukko" myytiin vuonna 1953 Belgiaan metalliromuksi. "Vesikko" kuitenkin säästettiin, koska puolustusvoimissa toivottiin, että rauhansopimuksen ehtoja voitaisiin tulevaisuudessa lieventää ja Vesikkoa käyttää koulutusveneenä. Veneen säilytyspaikkana toimi Valmet Oy:n telakka Helsingin Katajanokalla, josta sen siirtoon ryhdyttiin vuonna 1963. Sota
On kuitenkin huomattava, etteivät kaikki valtiot ole allekirjoittaneet kaikkia sopimuksia. Osa allekirjoittaneista valtioista tulkitsee sopimusten pykäliä eri tavoin. Esimerkiksi ympäristösodankäyntiä koskevat sopimukset, kuten YK:n Yleissopimus ympäristön muuttamismenetelmien sotilaallisen tai muun vihamielisen käytön kieltämisestä (ENMOD) tai Geneven kemiallista sodankäyntiä koskeva sopimus vuodelta 1925 eivät jokaisen osapuolen mielestä estä käyttämästä esimerkiksi Agent Orangen kaltaisia kasvimyrkkyjä. Kansainvälinen lainsäädäntö ei myöskään pysy aina mahdollisesti siviiliväestölle ja ympäristölle vaaraa aiheuttavan sotateknologisen kehityksen perässä. Yksi nykyajan kysymyksistä on köyhdytetty uraani, jonka käyttö ammuksissa ei ole useimpien NATO-maiden mukaan aiempien sopimusten mukaan kielletty, vaikka erilaiset organisaatiot pyrkivät saamaan aikaan sen kieltävän sopimuksen. Köyhdytetyn uraanin vaikutuksesta terveyteen kiistellään, eikä esimerkiksi asutuskeskuksiin laajalti levinneen ammusjätteen mahdollisista haittavaikutuksista ole olemassa vielä pitkäaikaisnäyttöä. Luovutetut alueet
Jatkosodan seurauksena Suomi siis joutui luopumaan kahdesta alueesta:Moskovan välirauhansopimus vahvistettiin Pariisin rauhassa 1947. Geneven sopimukset
Nykyisin voimassa olevat Geneven sopimukset ovat vuodelta 1949 ja niihin ovat sitoutuneet kaikki maailman valtiot. Geneven sopimukset sisältävät määräyksiä siitä, miten haavoittuneita kohdellaan niin maalla kuin merellä, mitkä ovat sotavankien oikeudet sekä määräyksiä siviiliväestön suojelusta sodan aikana. Vuonna 1977 allekirjoitettiin vielä kaksi ns. lisäpöytäkirjaa, jotka koskevat muun muassa väestönsuojelua ja valtioiden sisäisiä aseellisia konflikteja. Geneven sopimuksissa määritellään myös punaisen ristin, punaisen puolikuun ja punaisen kristallin tunnukset, jotka ovat kansainvälisiä suojamerkkejä. Neuvostoliiton asevoimat
Toisen maailmansodan seurauksena neuvostoliittolaisia joukkoja jäi Itä-Eurooppaan Pariisin rauhansopimuksenkin tultua allekirjoitetuksi. Se päätti toisen maailmansodan monen maan osalta. Jännitystä aiheuttavaksi kysymykseksi jäi Saksan jako sekä mahdollinen kysymys Saksan yhdistämisestä samoin kuin Itä-Euroopan maiden ulkopolitiikka suhteessa Neuvostoliittoon. Euroopan ulkopuolella Neuvostoliiton armeija antoi asiantuntija-apua ja teknistä apua monissa siirtomaasodissa Aasiassa, Latinalaisessa Amerikassa ja Afrikassa entisiä siirtomaavaltoja vastaan taistelleille marxilaisille tai sellaisiksi julistautuneille vapautusliikkeille. Korean sodassa Neuvostoliiton ilmanvoimat tarjosi jopa hävittäjälentäjiä Pohjois-Korealle kiinalaisten tapaan ja Vietnamin sodassa tekninen apu oli merkittävää muun muassa ilmatorjunnan osalta. Gruber – De Gasperi -sopimus
Gruber – De Gasperi -sopimus ( t. "Pariser Abkommen", ) on Itävallan ja Italian Pariisissa 5. syyskuuta vuonna 1946 solmima sopimus. Sopimus takaa Trentino-Etelä-Tirolin alueen saksankielisen väestön kulttuurisen suojan ja se muodostaa pohjan Etelä-Tirolin nykyiselle autonomialle. Sopimuksen allekirjoittivat Itävallan ulkoministeri Karl Gruber ja Italian pääministeri Alcide De Gasperi osana Pariisin rauhankonferenssia. Moro-kapina
Vuoden 1898 Pariisin rauha päätti Espanjan ja Yhdysvaltain sodan. Yhdysvallat sai haltuunsa Puerto Ricon Karibianmerellä sekä Guamin Tyynellämerellä. Sopimus takasi myös itsenäisyyden Kuuballe sekä Yhdysvallat saattoi ottaa Filippiinit haltuunsa 20 miljoonan dollarin korvauksella. Aluelisäykset eivät saaneet täyttä kannatusta Yhdysvaltain senaatissa, mutta laajentuminen hyväksyttiin yhden äänen enemmistöllä. Yhdysvalloista tuli siirtomaavalta. Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto
Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto on Unescon vuonna 1989 perustama rauhanpalkinto, joka myönnetään ihmisille, jotka ovat: ""merkittävästi edistäneet, pyrkineet ja säilyttäneet rauhaa Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan ja Unescon ohjelman mukaisesti."" Tasavallan suojelulaki
Tasavallan suojelulaki pantiin voimaan jälleen 6.10.1939. Lain turvin voitiin rajoittaa kansalaisten henkilökohtaista vapautta, oikeutta valita asuinpaikkansa ja liikkumista maassa. Sen perusteella oli mahdollista määrätä turvasäilöön henkilöt, joiden toiminnan katsottiin vahingoittavan maanpuolustusta, sisäistä järjestystä ja turvallisuutta tai huonontavan maan suhteita muihin maihin tai joita perustellusti epäiltiin tällaisesta toiminnasta. Lain seurauksena oli sitten laajoja kommunistien ja heitä tukeneiden ryhmien jäsenten pidätyksiä. Laki oli ensin voimassa vuoden 1942 loppuun. Sitä jatkettiin kuitenkin yhteensä neljä kertaa (1942, 1944, 1945 ja 1946), niin että se oli voimassa aina vuoteen 1947. Lain voimassaolo päättyi Pariisin rauhansopimuksen allekirjoituksen jälkeen. Pariisin rauhansopimus (1947)
Pariisiin 13. elokuuta 1946 saapunut pääministeri Mauno Pekkalan johtama Suomen valtuuskunta sai esittää näkökohtansa viimeisenä. Valtuuskunta oli ennen Helsingistä lähtöään valmistellut yhdessä presidentti J. K. Paasikiven johdolla Suomen puheenvuoron. Paasikiven periaatteiden mukaan Suomen oli "historian edessä" esitettävä oma näkökantansa, joka vastaisi kansan mielialoja ja mahdollistaisi myöhemmin mm. rajakysymysten ottamisen esille Neuvostoliiton kanssa. Suomen puheenvuoron käytti 15. elokuuta ulkoministeri Carl Enckell Pekkalan nimissä ranskan kielellä. Enckell lausui maailmansodan tapahtumien johtaneen siihen, että demokraattinen Suomi seisoi hävinneenä ja suuria menetyksiä kokeneena entisenä vihollismaana voittaneiden demokraattisten maiden edessä. Hän palautti mieliin, että Suomi on ollut uranuurtaja valtiollisessa demokratiassa, joka on ollut ja on natsismin jyrkkä vastakohta. Enckellin mukaan Suomi toivoi lievennyksiä rauhanehtoihin alueluovutusten ja sotakorvausten osalta, jotta maa voisi varmemmin suoriutua sitoumuksistaan. Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov katsoi tiukkasävyisessä vastauksessaan Enckellin puheeseen sisältyneen ehtoja, joita Suomi ei ollut aikaisemmin esittänyt, ja torjui rauhanehtojen lievennykset. Varaulkoministeri Andrei Vyšinski varoitti kiivaaseen äänensävyyn Suomea vehkeilemästä länsivaltojen avulla Neuvostoliittoa vastaan. Léon Gambetta
Uudet joukot saavuttivat joitain paikallisia voittoja, mutta pääosin Ranskan sotaonni ei kääntynyt. Saksalaisten edetessä Gambetta joutui siirtymään Toursista Bordeaux’hon, mutta hän halusi yhä jatkaa taistelua. Yleisen sotaväsymyksen seurauksena väliaikainen hallitus suostui Gambettan vastustuksesta huolimatta aselepoon saksalaisten kanssa 28. tammikuuta 1871. Kun Pariisin hallitus kumosi erään Gambettan antaman määräyksen, joka oli tähdätty rauhan solmimista vastaan, hän erosi tehtävistään 6. helmikuuta. Suuren suosionsa ansiosta hänet valittiin maaliskuussa Bordeaux’ssa kokoontuneeseen kansalliskokoukseen yhdeksästä eri vaalipiiristä, joista hän päätti edustaa Elsassin alueella sijaitsevaa Bas-Rhiniä. Kansalliskokous joutui ensitöikseen äänestämään välirauhansopimuksen hyväksymisestä. Gambetta äänesti vastaan, mutta sopimus hyväksyttiin. Hän menetti tämän seurauksena myös edustajanpaikkansa, sillä Bas-Rhinin alue luovutettiin rauhansopimuksessa Elsass-Lothringenin mukana Saksalle. Gambetta vetäytyi tämän jälkeen muutamaksi kuukaudeksi San Sebastiániin Espanjaan. Frans Helminen
Ilmavoimien komentajana hän osallistui vuosien 1946–1947 Pariisin rauhankonferenssiin, jolloin viransijaisena toimi eversti Richard Lorentz. Helmisen komentajavuodet osuivat ilmavoimien vaikeimpaa rauhanaikaiseen aikaan. Pariisin rauhansopimuksen rajoitusten ohella sotienjälkeisiä ilmavoimia rasittivat niin kalusto- kuin koulutusongelmatkin. Helmisen ponnisteluista huolimatta ilmavoimien tilanne huononi hänen komentajakautensa ajan, saavuttaen aallonpohjansa vuoteen 1951 mennessä. Helmisen siirto osaltaan liittyi puolustushaarojen uudelleenjärjestelyyn, jossa ilmatorjuntatykistö liitettiin jälleen maavoimiin. Lentokieltoalue
Geneven sopimuksen siviilien suojelemista koskevan lisäpöytäkirjan mukaan on sotatoimialueelle mahdollista perustaa tilapäisiä demilitarisoituja alueita, vaikka taistelut ovat vielä käynnissä. YK:n rauhanturvaoperaatioiden yhteydessä tällaisia alueita on perustettu mm. Kroatiaan vuonna 1992, Bosniaan vuonna 1994 ja Kosovoon vuonna 1999. Kun Persianlahden sota päättyi vuonna 1991, perustivat voittajavaltiot Yhdysvallat, Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska kaksi lentokieltoaluetta Irakiin: Kurdistaniin pohjoiseen ja šiiamuslimialueelle etelään. Kuwaitin rajalle perustettiin täysin demilitarisoitu vyöhyke. Pariisin klubi
Pysyviä Pariisin klubin jäsenmaita ovat Alankomaat, Australia, Belgia, Espanja, Irlanti, Italia, Itävalta, Japani, Kanada, Norja, Ranska, Ruotsi, Saksa, Suomi, Sveitsi, Tanska, Venäjä, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Pariisin klubin sihteeristönä toimii Ranskan valtiovarainministeriö. Pariisin rauha (1783)
Siihen kuuluviksi lasketaan useita sotaa käyneiden valtioiden kahdenvälisiä sopimuksia:Espanja sai Floridan ja Minorcan, Britannia sai Bahamasaaret, Grenadan ja Montserratin. Ranska sai Tobagon ja Senegalin, ja kalastusoikeudet Newfoundlandin edustalla. Hollantilaisten omaisuus Itä-Intiassa palautettiin; vastineeksi britit saivat alueella kauppaoikeudet. Yhdistyneiden Kansakuntien yleissopimus huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan
Vuoden 1988 Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimus huumausaineiden ja psykotrooppisten aineiden laitonta kauppaa vastaan on yksi kolmesta keskeisimmästä voimassa olevasta huumevalvontasopimuksesta. Se tarjoaa uusia oikeudellisia mekanismeja vuoden 1961 huumausaineyleissopimuksen ja vuoden 1971 Psykotrooppisia aineita koskevan yleissopimuksen valvontaan. Yleissopimus tuli voimaan 11. marraskuuta 1990. Helmikuussa 2018 sopimuksen oli allekirjoittanut 190 osapuolta. 193 YK-maasta on mukana 185 (mukana eivät ole Päiväntasaajan Guinea, Kiribati, Palau, Papua-Uusi-Guinea, Salomonsaaret, Somalia, Etelä-Sudan, tai Tuvalu), ja lisäksi Pyhä istuin, Euroopan unioni, Cookinsaaret, Niue ja Palestiina. Pariisin rauha (1783)
Pariisin rauhansopimus solmittiin vuonna 1783 Amerikan vallankumouksen päättyessä . Ilmatorjunta
Suomi yritti hankkia 1960-luvun alussa ilmatorjuntaohjuksia, mutta sen edellytyksenä olisi ollut Pariisin rauhansopimukseen liittyvän ohjuskiellon kumoaminen. Yhdysvallat tai Iso-Britannia eivät myyneet Suomelle uudempaa kalustoaan. Ilmavoimiensa ylivoimalla Varsovan liiton maavoimien ylivoimaa tasoittavien maiden intressissä ei ollut vahvistaa puolueettoman Suomen ilmatorjuntaa, koska strategisten pommikoneiden ja myöhemmin risteilyohjusten lentoreitit kulkivat Etelä-Suomen kautta Leningradin sotilaspiirin sotilaallisiin kohteisiin. Länsisaksalaista Roland-järjestelmää puolestaan ei pidetty soveltuvana. Pariisin esikaupunkirauhat
Pariisin esikaupunkirauhat on yhteinen yläkäsite rauhansopimuksille, jotka ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat sopivat akselivaltojen kanssa. Sopimukset neuvoteltiin Pariisin rauhankonferenssi 1919. Niihin päättyi virallisesti ensimmäinen maailmansota. Ilmaus "Pariisin esikaupunkirauhat" johtuu siitä, että jokainen sopimus solmittiin jossakin Pariisin esikaupungeista. Pariisin rauhankonferenssi
Rauhansopimusten lisäksi konferenssissa pohdittiin sitä, miten ensimmäisen maailmansodan kaltaiset katastrofit voitaisiin jatkossa estää. Päätettiin perustaa Kansainliitto, jonka tehtäväksi tuli konfliktien rauhanomainen sovittelu ja aseistariisunnan edistäminen. Varsinkin Yhdysvaltain presidentti Wilson uskoi siihen, että Kansainliitto edistäisi maailmanrauhaa. Pariisin rauha (1856)
Sopimuksen nojalla Sevastopol palautettiin Venäjälle, joka luopui vaatimuksista että Osmanien valtakunnan tulisi tunnustaa Venäjän keisari kaikkien kristittyjen suojelijaksi Osmanien valtakunnassa, Moldova ja Valakia jäivät autonomisina osmanien alaisiksi valtioiksi, Mustameri ja Ahvenanmaa demilitarisoitiin. Käytännössä tämä tarkoitti kieltoa korvata brittilaivaston tykeillään hajottama Bomarsundin linnoitus uudella linnoituksella. Pähkinäsaaren rauha
Rauhansopimus päätti pitkähkön sotajakson Ruotsin kuningaskunnan ja Novgorodin välillä. Se on vanhin tunnettu Ruotsille itärajan määrittelevä rauhansopimus. Varsinaista alkuperäistä rauhansopimusta ei ole säilynyt nykyaikoihin. Tallella on ainoastaan erikielisiä myöhäisiä versioita, jotka eroavat jossain määrin toisistaan. On myös mahdollista, että rauhansopimus oli alun perin suullinen. Tämä selittäisi, miksi myöhemmät kirjoitetut sopimuksen versiot poikkeavat toisistaan. Jatkosota
Saksalaiset vaativat Suomelta sitoutumista sotaan, koska Narvan rintama oli heille tärkeä. Presidentti Risto Ryti teki saksalaisten kanssa 26. kesäkuuta ns. Ryti–Ribbentrop-sopimuksen, joka velvoitti Suomea olemaan neuvottelematta erillisrauhaa ja lisäsi saksalaisten materiaalitoimituksia. Sopimuksen merkitystä on kuitenkin 2000-luvun alussa kyseenalaistettu. Rytin allekirjoittaessa kirjeensä Adolf Hitlerille pääosa saksalaisista panssarintorjunta-aseista, syöksypommittajista, rynnäkkötykeistä ja jalkaväkidivisioonista oli jo Suomessa tai matkalla. Ryti-Ribbentrop-sopimus ei ollut sitova valtiosopimus vaan ainoastaan Rytin henkilökohtainen vakuutus siitä, ettei hän tasavallan presidenttinä toimiessaan tee erillisrauhaa. Erillisrauha tehtiin sen jälkeen kun Ryti oli eronnut tehtävästään ja eduskunta oli poikkeuslailla valinnut marsalkka Mannerheimin presidentiksi. Wienin toinen välitystuomio
Aluejärjestely oli voimassa Toisen maailmansodan loppuvaiheeseen asti eli aina siihen vaiheeseen asti, kun Romania teki välirauhan Moskovassa liittoutuneiden kanssa 12. syyskuuta 1944. Välirauhan mukaan Romania vaihtoi osapuolta ja taisteli Saksaa ja Unkaria vastaan. Samalla sovittiin, että Transilvania siirtyisi takaisin Romanialle. Lopullisesti asia vahvistettiin Pariisin vuoden 1947 rauhansopimuksessa. Sen mukaan Unkarin ja Romanian raja noudatti Trianon rauhan mukaista rajaa. Pariisin rauha (1763)
Ranska oli menettänyt seitsenvuotisen sodan aikana Kanadan, ja britit olivat vallanneet lisäksi ranskalaisia siirtokuntia Karibialla ja Intiassa. Ludvig XV pyysi maaliskuussa 1762 virallisten rauhanneuvotteluiden aloittamista. Britanniassakin oltiin halukkaita rauhaan, sillä sota oli maksanut jo paljon ja vuonna 1760 valtaan noussut Yrjö III oli edeltäjäänsä Yrjö II:sta valmiimpi rauhaan. Ensimmäiset tunnustelut keskeytyivät, kun Ranska ja Espanja tekivät perhesopimuksen, joka ajoi Espanjan mukaan sotaan. Ison-Britannian pääministeri John Stuart ja ranskalainen diplomaatti Étienne François de Choiseul jatkoivat kuitenkin salaisia neuvotteluita. He tekivät kesäkuussa 1762 epävirallisen sopimuksen. Kaarle V (keisari)
Päästyään vapaaksi Frans ja Pariisin parlamentti tuomitsivat rauhansopimuksen, koska se oli allekirjoitettu pakon alaisena. Tämän jälkeen Ranska liittyi Cognacin liittoutumaan, jonka paavi Klemens VII oli solminut Englannin Henrik VIII:n, Venetsian, Firenzen ja Milanon kanssa vastustaakseen keisarikunnan ylivaltaa Italiassa. Seuranneessa sodassa Kaarle V:n joukot ryöstivät Rooman vuonna 1527 ja käytännössä vangitsivat paavi Klemens VII:n ja samalla estivät tätä mitätöimästä Englannin Henrik VIII:n ja Katariina Aragonialaisen avioliittoa. Tämän vuoksi Henrik katkaisi välinsä Roomaan ja pani samalla alulle Englannin uskonpuhdistuksen. Muutoin sota jäi ratkaisemattomaksi. Vuonna 1529 Cambrain rauhansopimuksessa, jota sanotaan "rouvien rauhaksi", koska sen neuvottelivat keskenään Kaarlen täti ja Fransin äiti, Frans luopui vaatimuksistaan Italiassa mutta sai pitää Burgundin. Naisten rauha
Rauhansopimuksen ehdot olivat lähes samat aikaisemman Madridin rauhan kanssa. Frans luopui vaatimuksistaan Napolin kuningaskuntaan, Milanon herttuakuntaan, Genovaan ja Astiin ja oikeuksistaan Flanderissa, Artois'ssa ja Tournaissa. Hänen ja Eleanor Itävaltalaisen Madridin sopimuksessa sovittu kihlaus pidettiin voimassa. Lisäksi Fransin ja Kaarlen piti toteuttaa yhteinen ristiretki muslimeja vastaan. Ainoana erona Madridin sopimukseen Frans ei luovuttanut Burgundin herttuakuntaa Kaarlelle. Koska Frans oli rikkonut Madridin sopimuksen törkeästi ja koska hän sai uudessa sopimuksessa pitää Burgundin tuli hänen maksaa kaksi miljoonaa kultaécua. Fransin muodostaman Kaarlen vastaisen Cognacin liigan muut jäsenet jätettiin sopimuksen ulkopuolelle. Lê Ðức Thọ
Vuonna 1969 Lê Đức Thọ ja Yhdysvaltain ulkoministeri Henry Kissinger aloittivat rauhanneuvottelut, jotka johtivat neljä vuotta myöhemmin allekirjoitettuun Pariisin rauhansopimukseen. Sopimus johti tulitaukoon Vietnamin sodassa ja Yhdysvaltojen vetäytymiseen Vietnamista. Vuoden 1973 Nobelin rauhanpalkinto myönnettiinkin molemmille pääneuvottelijoille. Lê Đức Thọ kuitenkin kieltäytyi palkinnosta, ja muistutti, ettei hänen kotimaassaan ole vielä rauhaa. Tällöin hänestä tuli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa Nobelin rauhanpalkinnosta vapaaehtoisesti kieltäytynyt. Myöskään Kissinger ei vastaanottanut palkintoaan henkilökohtaisesti ja halusi palauttaa sen myöhemmin. Yhdysvaltojen joukot vetäytyivät Vietnamista maaliskuussa 1973. Sodankäynti jatkui silti kiivaana, sillä Etelä- ja Pohjois-Vietnamin joukkojen välisissä yhteenotoissa kuoli keskimäärin 2980 ihmistä kuukaudessa tulitauosta huolimatta. Tulitaukoa seurannut vuosi 1974 oli sodan raskain ihmisuhrien määrässä mitattuna. Sota päättyi 30. huhtikuuta 1975, kun pohjoisvietnamilaiset joukot valtasivat Etelä-Vietnamin pääkaupungin Saigonin. Pariisin rauha (1815)
Kuudennen liittokunnan sodan päätteeksi Ranska oli allekirjoittanut toukokuussa 1814 niin sanotun ensimmäisen Pariisin rauhan. Elballe karkotettu Napoleon oli kuitenkin onnistunut seuraavana vuonna palaamaan lyhyeksi aikaa valtaan Ranskassa (nk. satapäiväinen keisarikunta), jolloin edellisen sodan voittajavaltiot kokosivat vielä seitsemännen liittokunnan ja löivät Napoleonin joukot Waterloon taistelussa 18. kesäkuuta 1815. Napoleon luopui toistamiseen vallasta neljä päivää myöhemmin. Kun hänet oli viety karkotukseen Saint Helenan saarelle, solmittiin marraskuussa uusi rauhansopimus Ranskan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Itävallan, Preussin ja Venäjän välillä. Kansainvälinen ajokortti
Kansainvälistä ajokorttia koskevat useat kansainväliset tieliikennesopimukset: Pariisin sopimus 1928, Geneven sopimus 1949 ja Wienin sopimus 1968. Näistä keskimmäinen, Geneven sopimus, on useimpien valtioiden ratifioima. Geneven sopimuksen mukainen asiakirja on voimassa vain vuoden myöntämispäivästä lukien, Wienin sopimuksen mukainen asiakirja on voimassa kolme vuotta. Suomessa valtioneuvosto on antanut kansainvälisten ajokorttien kirjoittamisoikeuden Autoliitolle, joka tarkastaa ajo-oikeuden Trafilta, ennen niiden luovuttamista asiakkaalle. Pariisin rauha (1973)
Sopimukseen sisältyi aselepo, yhdysvaltalaisten sotavankien vapauttaminen ja sen joukkojen poistuminen Vietnamista kahden kuukauden kuluessa. Vietnamin asiat ratkaistaisiin rauhanomaisesti vapaiden vaalien kautta. Kartanon tytär
Kun Pariisin rauhasopimus allekirjoitettiin 1763, siirtyivät Uuden Ranskan siirtolaiset osaksi Brittiläistä imperiumia. Vallan vaihtuessa ja naiivin maailmankuvansa murentuessa nuori Marguerite Volant (Catherine Sénart) joutuu taistelemaan niin kotinsa, juurtensa kuin kunniansakin puolesta. Ihmisoikeudet Suomessa
Yhdistysvapauteen on puututtu lähinnä uusnatsististen yhdistysten kohdalla. 1970-luvulla lakkautettiin neljä fasistista yhdistystä Pariisin rauhansopimuksen nojalla. Vuonna 2016 Poliisihallitus jätti tuomioistuimelle kanteen uusnatsistisen Vastarintaliikkeen lakkauttamisesta vuoden 2017 alkupuolella. Carl Enckell
Enckell jatkoi sen jälkeen ulkoministerinä yhtäjaksoisesti kaikissa sotien jälkeisissä hallituksissa aina Fagerholmin sosiaalidemokraattista vähemmistöhallitusta myöten, yhteensä viiden ja puolen vuoden ajan. Näinä vuosina hän oli yksi Paasikiven linjan keskeisistä arkkitehdeista. Enckellin ja toisen ulkoministerin Reinhold Sventon asemaa presidentti J. K. Paasikiven avustajina ja neuvonantajina korosti kummankin täydellinen venäjän taito ja se, että ulkoministeriön korkeimman virkamiehen, poliittisen osaston päällikön virka oli Enckellin koko ulkoministerikauden ajan ilman haltijaa. Enckellillä ja Sventolla oli kielitaitonsa ylläpitämiseksi tapana jopa keskustella ja käydä kirjeenvaihtoa keskenään venäjäksi. Enckell oli Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtajana sekä Pariisin (uudessa) rauhankonferenssissa elokuussa 1946 että YYA-sopimuksesta neuvoteltaessa Moskovassa huhtikuussa 1948. Hän allekirjoitti Suomen edustajana Pariisin rauhansopimuksen 10. helmikuuta 1947 – ja yhtenä edustajista myös YYA-sopimuksen 6. huhtikuuta 1948. Enckell jäi eläkkeelle viimein vasta 73-vuotiaana. Pariisin rauhansopimus (1947)
Myös puolustusvoimien ulkopuolinen sotataitojen koulutus eli vapaaehtoinen maanpuolustus kiellettiin. Sopimuksen kahdeksannessa artiklassa todettiin Suomen jo Moskovan välirauhansopimuksen mukaisesti hajottaneen ”fascisminluontoiset poliittiset, sotilaalliset tai sotilaallisluontoiset järjestöt sekä muut järjestöt, jotka harjoittavat Neuvostoliitolle tai muille Yhdistyneille kansakunnille vihamielistä propagandaa”, kuten suojeluskunnat ja Lotta Svärdin. YYA-sopimus
Pariisin rauhankonferenssin ja lopullisen rauhansopimuksen allekirjoituksen jälkeen presidentti Juho Kusti Paasikivi alkoi epäröidä YYA-sopimuksen solmimista: hän pelkäsi tällaisen sopimuksen sitovan Suomen Neuvostoliittoon Länttä vastaan. Kun silloinen pääministeri Mauno Pekkala syksyllä 1947 palasi Moskovan vierailulta ja toi presidentille Neuvostoliiton neuvottelualoitteen, suhtautui Paasikivi siihen vastentahtoisesti. Presidentti kieltäytyi myös kenraali Savonenkovin kutsusta alkuvuodesta 1948. Versailles’n rauha
Rauhansopimuksesta neuvottelivat maiden edustajat David Lloyd George, Vittorio Orlando, Georges Clemenceau ja Woodrow Wilson. Yhdysvaltojen puolella oli neuvottelemassa Paul Warburg ja Saksan puolella hänen veljensä Max Warburg. Yhdysvaltalaisen senaattori Borahin mukaan presidentti Wilson käyttäytyi tuohon aikaan kuin ”maailman presidentti”. Samaa sukupuolta olevien avioliitto
Ranskan presidentti François Hollande toteutti vaalilupauksensa ja ajoi läpi avioliittolain uudistuksen, jonka mukaan kaksi eri sukupuolta tai samaa sukupuolta olevaa henkilöä voivat solmia keskenään avioliiton (la loi n° 2013-404 du 17 mai 2013). Ranskan kansalliskokous hyväksyi lakiuudistuksen 23. huhtikuuta 2013, jolloin kansanedustajista 331 äänesti puolesta ja 225 vastaan. Ranskan perustuslakituomioistuin antoi päätöksensä lain perustuslaillisuudesta 17. toukokuuta 2013. Uudistettu avioliittolaki astui voimaan 18. toukokuuta 2013 presidentin allekirjoitettua lain ja sen tultua julkaistuksi Ranskan virallisessa lehdessä (Journal Officiel). Lakiuudistus laajentaa myös samaa sukupuolta olevien parien adoptio-oikeuden eri sukupuolta olevien parien kanssa tasa-arvoiseksi. Lain myötä Ranskasta tuli Euroopan yhdeksäs ja maailman neljästoista maa, jossa samaa sukupuolta olevat parit voivat avioitua. Ennen avioliittolain uudistusta samaa sukupuolta olevien parien oli mahdollista solmia Ranskassa siviililiitto (Pacs – Pacte civil de solidarité), joka ei kuitenkaan sallinut muun muassa adoptiota tai hedelmöityshoitoja. Ensimmäinen samaa sukupuolta oleva pari, Vincent Autin ja Bruno Boileau vihittiin avioliittoon 29. toukokuuta 2013. Pariisin rauhankonferenssi
Pariisin rauhankonferenssi neuvotteli ensimmäisen maailmansodan jälkeiset rauhansopimukset ympärysvaltojen ja keskusvaltojen välille. Konferenssi alkoi 18. tammikuuta 1919 ja kesti noin vuoden. Konferenssin viimeinen istunto oli 16. tammikuuta 1920. Pariisin rauha (1815)
Pariisin rauha oli 20. marraskuuta 1815 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti lopullisesti Napoleonin sodat. Pariisin rauhansopimus (1947)
Rauhansopimusten luonnosten valmistelu kesti kuitenkin paljon kauemmin kuin oli suunniteltu, ja vasta elokuussa 1946 Suomen hallitus sai kutsun lähettää edustajansa "liittoutuneiden ja liittyneiden valtojen" konferenssiin, joka oli 29. heinäkuuta aloittanut Pariisissa Saksan viiden liittolaismaan rauhansopimusten käsittelyn. Suomi erosi muista entisistä vihollisvaltioista sikäli, että maa ei ollut ollut Saksan miehittämä eikä siellä ollut toiminut Saksalle kuuliaista nukkehallitusta. Heti konferenssin aluksi sovittiin, että kunkin entisen vihollismaan sopimusluonnoksen käsittelyyn saivat osallistua liittoutuneista vain ne, jotka olivat allekirjoittaneet aselepo- tai antautumissopimuksen asianomaisen maan kanssa. Näin esimerkiksi Ranska ja Yhdysvallat suljettiin Suomea koskevan sopimusluonnoksen käsittelyn ulkopuolelle.
Hävinneet maat saivat esittää konferenssin yleisistunnossa omat näkökohtansa. Italian edustaja korosti omassa puheenvuorossaan maataan koskevan sopimusluonnoksen ankaruutta ja soveltumattomuutta liittoutuneiden hyväksymiin periaatteisiin sekä otti esille rajajärjestelyt ja sotakorvaukset. Romanian, Unkarin ja Bulgarian edustajat puolestaan kiittivät Neuvostoliittoa sen osoittamasta jalomielisyydestä, mm. sotakorvausten kohtuullisuudesta, mutta arvostelivat läntisiä liittoutuneita suhteettomista vaatimuksista menetetyn omaisuuden korvaamiseksi. Bulgaria ilmoitti pitävänsä kiinni Hitlerin Saksan avulla Kreikalta miehittämästään alueesta. Neuvostoliiton valtuuskunnan johtajan, ulkoministeri Vjatšeslav Molotovin mukaan Italian esiintyminen osoitti, että maa ei ollut sanoutunut irti fasistisesta imperialismista, vaan uusi Italia seurasi edeltäjänsä jälkiä. Toisaalta Balkanin entiset vihollismaat olivat Molotovin mielestä päättäväisesti ja tukea ansaitsevalla tavalla lähteneet demokratian toteuttamisen tielle. Molotov puolusti Bulgarian oikeutta Kreikalta miehittämiinsä alueisiin, minkä Yhdysvaltain ulkoministeri James F. Byrnes puolestaan jyrkästi tuomitsi. Italiassa rauhanehtojen julkistaminen johti vakaviin levottomuuksiin, ja kysymys Triestestä ja eräistä muista Italian ja Jugoslavian raja-alueista aiheutti selkkauksen maiden välille. Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat
1940-luvun lopulla ei Suomeen hankittu hävittäjänkoneita. Pariisin rauhansopimus vuodelta 1947 rajoitti ilmavoimien konemäärän 60:een; konemäärän tulkittiin tarkoittavan taistelukoneita. Ylimääräinen materiaali oli tuhottava 19. syyskuuta 1948 mennessä tai luovutettava liittoutuneille. Luovutusta ei ohjeistettu ja satoja koneita romutettiin. Pariisin rauhansopimus (1947)
Kolmen voittajavaltion – Neuvostoliiton, Yhdysvaltain ja Britannian – ulkoministerit sopivat neuvottelussaan Moskovassa joulukuussa 1945, että viimeistään 1. toukokuuta 1946 pidettäisiin Pariisissa rauhankonferenssi, joka vahvistaisi Italian, Bulgarian, Romanian, Unkarin ja Suomen kanssa solmittavat rauhansopimukset. Siihen mennessä olisi saatava sopimusluonnokset valmiiksi. Voittajavaltioista Ranska ja Kiina eivät osallistuneet tähän kokoukseen. Sèvresin rauhansopimus
Sèvresin rauhansopimus oli sopimus, jonka ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat (Venäjää lukuun ottamatta) ja osmanien valtakunta solmivat sodan päätyttyä 10. elokuuta 1920 Ranskan Sèvresissä. Se oli yksi Pariisin rauhankonferenssissa valmistelluista Pariisin esikaupunkirauhoista. Ranska
Toisen maailmansodan jälkeen Algerian ja Indokiinan sotatoimet aiheuttivat tyytymättömyyttä, ja hallitus toisensa jälkeen kaatui. Vallankaappaus ja sisällissota uhkasivat, kunnes parlamentti kutsui kenraali Charles de Gaullen presidentiksi vuonna 1958. Ranskan nykyisen viidennen tasavallan perustuslaki vahvistettiin vuonna 1958. Siinä presidentin valtaoikeudet nostettiin samalle tasolle parlamentin kanssa, mitä kutsutaan puolipresidentilliseksi järjestelmäksi. Viidennen tasavallan aikana on koettu kaksi cohabitation-jaksoa, vuosien 1986 ja 1997 vaalien jälkeen, jolloin presidentti ja pääministeri olivat eri puolueista. Tällaisessa tilanteessa pääministerin asema on suhteellisen vahva, kun taas presidentti joutuu hakemaan tukea oppositiosta. De Gaulle erosi 1969, kun hänen ehdotuksensa perustuslain muutoksesta oli hävinnyt kansanäänestyksen. Hänen jälkeensä viidennen tasavallan presidentteinä ovat toimineet Georges Pompidou (1969–1974), Valery Giscard d'Estaing (1974–1981), Francois Mitterrand (1981–1995), Jacques Chirac (1995–2007), Nicolas Sarkozy (2007–2012), Francois Hollande (2012–2017) ja Emmanuel Macron (2017–). Kansainvälinen rauhanlähetysliike
Vuonna 2010 liike on yhä olemassa, ja Mother Divine johtaa sitä. Sillä on seurakuntia New Yorkin, New Jerseyn ja Kalifornian osavaltioissa. Seurakunnat eivät muodosta yhtenäistä organisaatiota, vaan ne ovat itsenäisiä. Niiden jäsenet kuuntelevat Father Divinen vanhoja nauhoitettuja puheita tai tutkivat niitä kirjoituksina, etsien elämälleen suuntaa ja vastauksia. Liikkeen kannattajien nykyistä määrää ei tiedetä. Ydinaseeton vyöhyke
Pelindaban sopimus sai alkusysäyksensä Ranskan suoritettua 1960-luvulla ydinkokeita Saharassa, nykyisen Algerian alueella. Afrikan yhtenäisyysjärjestö (OAU) asetti Afrikan ydinaseettoman vyöhykkeen tavoitteekseen ensimmäisessä kokouksessaan vuonna 1964. Kylmä sota ja mantereen ainoan ydinasekyvyn omaavan valtion, Etelä-Afrikan pysyttely ydinsulkusopimuksen ulkopuolella kuitenkin tekivät etenimisen kohti tätä tavoitetta mahdottomaksi useiksi kymmeniksi vuosiksi. Etelä-Afrikan purettua ydinohjelmansa vuonna 1991 neuvottelut vyöhykkeestä alkoivat OAU:n ja YK:n puitteissa. Sopimus avattiin allekirjoituksille Kairossa 1996 ja se astui voimaan 2009. Aikaisemmissa ydinaseettomien vyöhykkeiden sopimuksissa asetettujen rajoitusten ja vaatimusten lisäksi Pelindaban sopimus kieltää aseelliset hyökkäykset ydinlaitoksia vastaan ja asettaa vaatimuksia laitosten turvajärjestelyille. Kolumbia
Rauhanneuvotteluissa saavutettiin historiaa huomioimalla seksuaalivähemmistöt yhtenä neuvottelujen osapuolena. Hallitus ja FARC ottivat jälleen askeleita lähemmäksi rauhaa syyskuussa 2015, kun osapuolet pääsivät sopuun muun muassa totuuskomission perustamisesta ja sodan uhrien korvauksista. Presidentti Santosin mukaan konfliktin osapuolten on tarkoitus saada rauhansopimus puolessa vuodessa. Yhdysvaltain varapresidentti Joe Biden on sanonut Yhdysvaltain tukevan Kolumbian rauhanneuvotteluita. Myös Kiina on ilmaissut tukensa rauhanponnisteluille. Kiina on luvannut lahjoittaa kahdeksan miljoonaa dollaria sodanjälkeiseen aikaan. Hallitus ja Farc solmivat rauhansopimuksen Havannassa elokuussa 2016. Kolumbiassa järjestettiin rauhansopimuksesta kansanäänestys 2.10.2016. Niukka enemmistö äänesti rauhansopimusta vastaan. Pekingin rauhansopimus
Pekingin rauhansopimus on yhteisnimitys kolmelle rauhan­sopimukselle, jotka Qing-dynastian Kiina joutui alle­kirjoittamaan toisen oopiumi­sodan päättyessä vuonna 1860. Toisena osapuolena sopimuksissa olivat Iso-Britannia, Ranska ja Venäjä. Ison-Britannian ja Kiinan välisen rauhan­sopimuksen virallinen nimi oli "Sopimus rauhasta ja ystävyydestä Ison-Britannian ja Kiinan välillä" (). Pariisin rauhankonferenssi
Konferenssiin osallistui edustajia niistä 28 valtiosta, jotka katsottiin sodan voittajiksi. Käytännössä kuitenkin "neljän suuren" ryhmä päätti kaikki keskeiset asiat. Nuo "neljä suurta" olivat pääministeri David Lloyd George Britanniasta, presidentti Woodrow Wilson Yhdysvalloista, pääministeri Georges Clemenceau Ranskasta ja pääministeri Vittorio Orlando Italiasta. YYA-sopimus
Keskustelun YYA-sopimuksen jatkamisen tarpeellisuudesta aloittivat 1980- ja 1990-luvun taitteessa tohtori Risto E. J. Penttilä ja ministeri Max Jakobson. Penttilä ehdotti sopimuksen tekstin tarkistamista, mutta Jakobson meni kirjoituksessaan Helsingin Sanomissa syksyllä 1990 vielä pitemmälle arvioimalla, että sopimuksesta oli Euroopan poliittisten olojen muuttuessa muodostunut Suomelle lähinnä taakka, josta olisi syytä pyrkiä eroon. Suomen poliittinen johto vannoi tällöin kuitenkin vielä sopimuksen jatkamisen nimeen ja torjui Jakobsonin näkemykset. Saksan jälleenyhdistyminen vuonna 1990 pakotti kuitenkin virallisestikin arvioimaan, oliko YYA-sopimuksen jatkaminen enää mielekästä. Lopullisen sysäyksen antoi Neuvosto­liiton hajoamiseen johtaneen kehityksen pääsy vauhtiin seuraavana vuonna. Jo syyskuussa 1990 Suomi oli yksipuolisesti mitätöinyt Pariisin rauhansopimuksen aseartiklat (ydinasekieltoa lukuun ottamatta). Välirauha
Nimitystä välirauha ei tule sekoittaa syksyllä 1944 solmittuun ja aktiiviset sotatoimet päättäneeseen Moskovan välirauhansopimukseen tai aikaan, jolloin se oli voimassa, kunnes sopimus vahvistettiin lopullisesti Pariisin rauhansopimuksessa vuonna 1947. Pariisin rauhansopimus (1947)
Sotien jälkeisen ajan huomattava ulkopoliittinen vaikuttaja Max Jakobson on luonnehtinut Pariisin rauhansopimusta "valmiina ostetuksi puvuksi, joka oli tehty vieraiden mittojen mukaan". Jakobson huomauttaa kuitenkin, että sopimuksen voimaantulon myötä Suomi pääsi eräänlaisesta ehdonalaisesta vapaudesta ja oli jälleen suvereeni valtio. Hänen mukaansa oli onni, että Suomi ehti saada rauhansopimuksensa valmiiksi ennen läntisten liittoutuneiden ja Neuvostoliiton erimielisyyksien kärjistymistä kylmäksi sodaksi, eikä Suomelle käynyt kuten Itävallalle, joka joutui odottamaan omaa rauhansopimustaan vuoteen 1956 saakka. Pariisin konferenssin tärkein saavutus olikin se, että rauhansopimus ylipäänsä saatiin aikaan, mikä kylmän sodan puhkeamista ajatellen tapahtui aivan viime hetkellä. YK:n ilmastonsuojelun puitesopimus
YK:n ilmastonsuojelun puitesopimus (UNFCCC, ) on kansainvälinen ilmastonmuutosta vastaan taisteleva sopimus, joka syntyi Rio de Janeirossa YK:n ympäristö- ja kehityskokouksessa Earth Summitissa vuonna 1992. Se tunnetaan yleisesti pelkästään nimellä ilmastosopimus. Sen pääasiallinen saavutus on vuonna 1997 laadittu Kioton ilmastosopimus, joka oli voimassa vuoteen 2012 saakka ja jossa sovitaan kasvihuonekaasujen päästöjen rajoittamisesta. Kioton sopimuksen jatkosta keskusteltiin Montrealin ilmastokokouksessa vuonna 2005 ja Kööpenhaminan ilmastokokouksessa joulukuussa 2009. Vietnamin tasavalta
Tammikuussa 1973 solmittiin Pariisin rauhansopimus, jossa Yhdysvallat vetäytyi Vietnamista ja taistelut lakkasivat Etelän ja Pohjoisen välillä. Vietkong ja Pohjoinen aloittivat kuitenkin joulukuussa 1974 Ho Chi Minh -kampanjan, joka päättyi Etelän tappioon. Nguyễn Văn Thiệu erosi asemastaan 21. huhtikuuta 1975 ja pakeni Taiwanille. Hänen varapresidenttinsä Dương Văn Minh antautui ehdoitta 30. huhtikuuta 1975. Pysyvä välitystuomioistuin
Seuraavassa on listattu pysyvän välitystuomioistuimen käsittelemiä tapauksia. Päätökseen tulleista tapauksista on mainittu lopullisen tuomion antamisen vuosi:Pysyvän välitystuomioistuimen jäsenmaita ovat ne valtiot, jotka ovat allekirjoittaneet joko vuoden 1899 tai vuoden 1907 rauhankonferenssin yleissopimuksen. Yleissopimuksen allekirjoittaneita tuomioistuimen jäsenmaita on 121. Suomen osalta vuoden 1907 yleissopimus on astunut voimaan 9. kesäkuuta 1922. Pariisin rauhansopimus (1947)
Rauhansopimuksen voimaansaattaminen lykkääntyi liittoutuneiden keskinäisten suhteiden kiristymisen vuoksi. Suomi ratifioi sopimuksen omalta osaltaan ensimmäisenä 18. huhtikuuta 1947, kun taas Italia viivytti ratifiointia heinäkuuhun 1947 saakka. Neuvostoliitto edellytti kaikkien viiden entisen vihollismaansa ratifioivan sopimuksensa ennen omaa päätöstään. Yhdysvaltain vapaussota
Britannia ja siirtokunnat aloittivat rauhanneuvottelut Pariisissa vuonna 1782 ja syyskuussa 1783 solmittiin Pariisin rauha. Iso Britannian kuningaskunta tunnusti siirtokuntien itsenäisyyden ja luovutti kaikki intiaaniliittolaistensa maat Appalakkien ja Mississippijoen väliltä Yhdysvalloille. Washingtonin ohella ansioituivat muun muassa siirtokuntien Euroopan lähettiläs Benjamin Franklin ja itsenäisyysjulistuksen laatija Thomas Jefferson.
Amerikan vallankumoukselliset, patriootit, nauttivat parhaimmillaan 45 prosentin kannatusta väestössä ja heitä vastassa olevia lojalisteja kannatti sodan aikana enimmillään 20 prosenttia. Kaiken kaikkiaan 250 000 patrioottia vastassa oli 50 000 lojalistia. Pariisin esikaupunkirauhat
Sopimuksissa käsiteltiin sodan osapuoliin liittyvien kysymysten lisäksi myös Kansainliiton ja Kansainvälisen työjärjestön ILO:n sääntöjä. Rauhansopimus
Sopimusta on pidetty niin kansainvälisten suhteiden kehityksen kannalta niin merkittävänä, että sen jäljennös on ripustettu Yhdistyneiden kansakuntien päämajan seinälle. Epätasa-arvoiset sopimukset
Kun eräs brittiläinen matkailija oli vuonna 1876 surmattu Kiinassa, joutui Kiina Isoa-Britanniaa lepytelläkseen solmimaan 1876 Yantain sopimuksen, joka sisälsi lisää myönnytyksiä Kiinalta ja velvoitti sen jälleen uusien sopimussatamien avaamiseen. Epätasa-arvoisten sopimusten sarjaan katsotaan kuuluviksi myös Kiinan–Ranskan sodan päätteeksi 1885 solmittu Tianjinin rauha, jolla Kiina joutui luovuttamaan Annamin alueen Vietnamissa Ranskalle, sekä Kiinan–Japanin sotaa 1895 seurannut Shimonosekin rauha, jolla Kiina joutui luovuttamaan Japanille Taiwanin ja Pescadorit, avaamaan yhä lisää satamia sekä myöntämään japanilaisille etuoikeuksia Kiinassa. Kun Kiina boksarikapinan yhteydessä yritti huonolla menestyksellä karkottaa ulkomaalaiset maasta, se joutui vuonna 1901 allekirjoittamaan boksaripöytäkirjana tunnetun rauhansopimuksen, jonka mukaan Pekingin ja rannikon väliselle alueelle sijoitettaisiin pysyvästi ulkomaisia miehitysjoukkoja. Sopimus sisälsi monia muitakin rangaistuksia Kiinalle. Concorde-sopimus
Concorde-sopimus on Formula 1 -sarjan FIA:n, FOA:n sekä tallien välinen sopimus, joka määrittelee muun muassa TV-tulojen jaon. Sopimuksen tarkka sisältö on salainen. Nykyinen sopimus on voimassa vuoteen 2021 asti. Kemiallinen ase
Kansainvälisellä Pariisin sopimuksella (1993) sovittiin taistelukaasujen kehittämisen, valmistuksen, käytön ja varastoinnin kieltämisestä sekä niiden hävittämisestä. Sopimuksen allekirjoitti 164 maata ja sen on ratifioinut 75 maata. Ratifioinnin jättivät tekemättä Iran, Kiina ja Venäjä. Allekirjoittajamaat sopivat täyttävänsä sopimuksen ehdot vuoteen 2007 mennessä. Sopimuksen ulkopuolelle jättäytyivät muun muassa Libya ja Irak. Suomen ilmavoimien hävittäjähankinnat (1945–)
1940-luvun lopulla ei Suomeen hankittu hävittäjänkoneita. Pariisin rauhansopimus vuodelta 1947 rajoitti ilmavoimien konemäärän 60:een; konemäärän tulkittiin tarkoittavan taistelukoneita. Ylimääräinen materiaali oli tuhottava 19. syyskuuta 1948 mennessä tai luovutettava liittoutuneille. Luovutusta ei ohjeistettu ja satoja koneita romutettiin. Mauno Koivisto
Suomi ei jättänyt kuitenkaan Koiviston kaudella käyttämättä historiallisia tilaisuutta saavuttaa entistä täysivaltaisempi asema, vaikka varoikin puuttumasta rajojensa ulkopuolella sattuviin tilanteisiin. Saksojen yhdistyttyä lokakuussa 1990 Koivisto irtisanoi yksipuolisesti Pariisin rauhansopimuksen Suomen aseistautumista koskeneet määräykset sanelemalla tätä koskeneen toteamuksen valtioneuvoston presidentin esittelyssä pöytäkirjaan. Neuvostoliiton loppuvaiheessa syksyllä 1991 Koivisto irtisanoi samalla tavoin YYA-sopimuksen. Uuden ystävyyssopimuksen neuvottelut olivat käynnissä joulukuussa 1991, mutta lopulta ystävyyssopimus solmittiin Venäjän, Neuvostoliiton seuraajavaltion kanssa. Vuonna 1992 Koivisto ilmoitti kantanaan, että Suomen tulisi liittyä Euroopan Yhteisön, nykyisen Euroopan unionin jäseneksi. Jäsenhakemus jätettiin samana vuonna. Jäsenyysehdot lyötiin lopullisesti lukkoon 1. maaliskuuta 1994, jolloin Koivisto jätti virkansa seuraajalleen Martti Ahtisaarelle. Koiviston elämäntyön voi sanoa päättyneen historialliseen saranakohtaan. Muistelmiensa mukaan Koivistoa jäi harmittamaan, että Suomen jäsenyys EY:ssä varmistui vasta illalla 1. maaliskuuta 1994, mutta presidentti oli ehtinyt vaihtua jo aiemmin samana päivänä. Pekingin rauhansopimus
Pekingin rauhansopimuksessa vahvistettu Kiinan ja Venäjän raja on edelleen voimassa. Pariisin rauhansopimus (1947)
Pariisin rauhansopimuksen III osa asetti puolustusvoimille sotilaallisia rajoituksia:Erikseen kiellettiin hankkimasta mitään sotamateriaalia Saksasta tai myöskään siviililentokoneita, joista vain osakin oli saksalaista tai japanilaista valmistetta. Koneiden mallitkaan eivät saaneet olla saksalaisia tai japanilaisia. Pariisin terrori-iskut marraskuussa 2015
Sosiaalisessa mediassa suurin osa ihmisistä on tuominnut iskut. Iskujen vastustajat ovat käyttäneet hashtagejä "PrayForParis", "PeaceForParis" ja "JeSuisParis" (). Facebook otti iskun jälkeen käyttöön toiminnon, jolla voi pariisilainen voi merkitä olevansa turvassa ja tarkistaa, ketkä hänen läheisistään ovat turvassa. Lisäksi Facebook tarjosi filtteriä, jolla voi vaihtaa profiilikuvansa Ranskan lipun väreihin. Myös itkevä Ranska-neito ja rauhanmerkin sekä Eiffel-tornin yhdistelmä ovat nousseet suosituiksi. Iskujen kannattajat ovat käyttäneet hashtagia ”Pariisi palaa”. Erityisesti arabialainen kirjoitusmuoto on ollut suosiossa.
Todettuaan Isisin terrori-iskujen tekijäksi François Hollanden ilmoitti kaksinkertaistavansa Isisin vastaisten Syyriaan kohdistuvien ilmaiskujen määrän. Ranska alkoi pommittaa Raqqassa sijaitsevia harjoitusleirejä ja öljytankkereita raskaasti sunnuntaina 15. marraskuuta. Yhdysvallat jatkoi pommituksia maanantaina. Maanantain ja tiistain välisenä yönä Ranska teki toisen ilmaiskun Raqqassa sijaitsevaan komentopaikkaan ja rekrytointikeskukseen. Rauhansopimus
Muiden eurooppalaisten akselivaltojen, Italian, Unkarin, Romanian, Bulgarian ja Suomen kanssa liittoutuneet tekivät vuonna 1947 Pariisin rauhansopimukset. Sitä ennen Suomi oli jo allekirjoittanut vuonna 1940 Moskovan rauhansopimuksen, joka lopetti talvisodan sekä vuonna 1944 Moskovan välirauhan, joka lopetti jatkosodan. Pekingin rauhansopimus
Kiinan ja Ranskan välisen sopimuksen 6. artiklan mukaan Kiinan oli palautettava Ranskan lähettilään välityksellä omistajilleen "ne uskonnolliset ja hyvän­tekeväisyys­laitokset, jotka oli taka­varikoitu kristityiltä heihin kohdistuneiden vainojen aikana." Pariisin rauhansopimus (1947)
Sotakorvaukset oli suoritettava vuoden 1938 hintatasossa. Toinen oopiumisota
Qing-dynastian hovin paettua Jeholiin prinssi Gong suostui lokakuussa 1860 Venäjän välittämiin rauhanehtoihin, jotka asettivat Tianjinin sopimukset voimaan. Kiinan ja Ison-Britannian välinen Pekingin rauhansopimus allekirjoitettiin 24. lokakuuta 1860, Kiinan ja Ranskan välinen seuraavana päivänä. Oopiumkauppa laillistettiin, Britannia, Ranska, Venäjä ja Yhdysvallat saivat luvan avata lähetystöt Pekingiin ja länsimaat saivat luvan tehdä lähetystyötä varsin vapaasti sekä oikeuden omistaa maata Kiinassa. Pressburgin rauha
Pressburgin rauha voi viitata johonkin neljästä rauhansopimuksesta, jotka on solmittu Pressburgissa eli nykyisessä Bratislavassa. Tunnetuin on "neljäs Pressburgin rauha", joka liittyy Napoleonin sotiin ja solmittiin 1805 Ranskan ja Itävallan välillä. Keisarien Napoleon I ja Frans II edustajat allekirjoittivat rauhansopimuksen 26. joulukuuta 1805. Siinä vahvistettiin tappiot, jotka Itävalta oli kokenut Ulmissa (syys-lokakuussa samana vuonna) ja Austerlitzissä (2. joulukuuta). Rauhanehdoissa Itävalta joutui luovuttamaan huomattavia maa-alueita Ranskalle, Baijerille ja Preussille. Sopimuksen seurauksena Kolmas liittokunta ja Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta lakkasivat olemasta. Pariisin rauhansopimus (1947)
Suomen rauhanvaltuuskuntaan kuuluivat pääministeri Mauno Pekkala, ulkoministeri Carl Enckell, professori Väinö Voionmaa, sosiaaliministeri Lennart Heljas, kansanedustaja, kouluneuvos John Österholm ja pääsihteerinä lakitieteen tohtori Tauno Suontausta sekä asiantuntijoina Suomen Neuvostoliiton-lähettiläs Cay Sundström, kontra-amiraali Svante Sundman, kenraalimajurit Ilmari Karhu ja Frans Helminen, vuorineuvos Wilhelm Wahlforss ja professori Kaarlo Kaira. Allekirjoittajina olivat Suomen puolesta ulkoministeri Enckell ja maatalousministeri Vihtori Vesterinen ja Suomen Ranskan-lähettiläs Johan Helo sekä liittoutuneista Neuvostoliiton, Britannian ja Tšekkoslovakian sekä Britannian dominiosta Australian, Etelä-Afrikan, Intian, Kanadan ja Uuden-Seelannin kuin myös Neuvostoliittoon kuuluneiden Ukrainan ja Valko-Venäjän edustajat. Suomen osalta Pariisin rauhansopimus astui voimaan Neuvostoliiton ratifioitua sen 15. syyskuuta 1947. Valvontakomission viimeiset jäsenet poistuivat Helsingistä 25. syyskuuta 1947, ja välittömästi tämän jälkeen presidentti J. K. Paasikivi julisti yhtäjaksoisesti 30. marraskuuta 1939 lähtien voimassa olleen sotatilan päättyneeksi. Sota-ajan luoma poikkeustila päättyi lopullisesti tasavallan suojelulain voimassaolon lakattua kolme kuukautta myöhemmin. Pekkalan hallitus
Vuoden 1946 alusta lähtien Suomi ryhtyi omalta osaltaan selvittämään lopullisen rauhansopimuksen valmistelun yhteydessä esiin nousevia kysymyksiä. Pääministeri Pekkalan johtama valtuuskunta matkusti huhtikuussa 1946 Moskovaan, mutta suomalaisten tavattua Neuvostoliiton valtionpäämiehen Josif Stalinin ja ulkoministeri Vjatšeslav Molotovin kävi selväksi, ettei Suomen esittämiin sotakorvausten alentamiseen ja rajantarkistuksiin suostuttaisi. Pääministeri Pekkalan johtama valtuuskunta matkusti elokuussa 1946 Pariisin rauhankonferenssiin, jossa Neuvostoliiton pääneuvottelija varaulkoministeri Andrei Vyšinski torjui kiivaaseen äänensävyyn Suomen toivomukset. Pariisin rauhansopimus hyväksyttiin ilman Suomen siihen esittämiä muutoksia syyskuussa 1946, mutta sopimus allekirjoitettiin vasta 10. helmikuuta 1947. Suomen puolesta allekirjoittajina olivat ulkoministeri Carl Enckell ja maatalousministeri Vihtori Vesterinen. Pääministeri Mauno Pekkala, ulkoministerit Carl Enckell ja Reinhold Svento sekä sisäministeri Yrjö Leino olivat jäseninä Suomen valtuuskunnassa, joka allekirjoitti Stalinin esittämän Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen Moskovassa 7. huhtikuuta 1948. Ramon Magsaysayn rauhanpalkinto
Ramon Magsaysayn rauhanpalkinto on vuodesta 1958 myönnetty arvovaltainen rauhanpalkinto, joka myönnetään järjestöille tai yksittäisille kansalaisille, jotka ovat tehneet työtä maailmanrauhan ja kehityksen hyväksi. Palkinto on nimetty Filippiinien presidentin Ramon Magsaysayn mukaan. Rauhanpalkinnon myöntää newyorkilainen Rockefeller-veljesten rahasto Filippiinien hallituksen konsultoimana. Pariisin rauha (1898)
Pariisin rauha, joka allekirjoitettiin 10. joulukuuta 1898, päätti Espanjan ja Yhdysvaltojen sodan. Rauhansopimus takasi Kuuballe itsenäisyyden ja että Espanja luovuttaa Yhdysvalloille Puerto Ricon ja Guamin. Lisäksi Yhdysvallat sai Filippiinit hallintaansa Espanjalta 20 miljoonan Yhdysvaltain dollarin korvausta vastaan. Rauhansopimuksen ratifiointi aiheutti keskustelua Yhdysvaltain senaatissa, sillä osa senaattoreista katsoi merentakaisten alueiden hankkimisen olevan ristiriidassa perustuslain kanssa. Senaatti hyväksyi sopimuksen 6. helmikuuta 1899 yhden äänen enemmistöllä 57–27, koska senatin täytyy hyväksyä sopimukset kahden kolmasosan enemmistöllä. Espanjalle rauhansopimus merkitsi vaikutusvallan päättymistä Amerikassa ja suuressa osaa Tyynenvaltameren aluetta. Yhdysvalloista tuli sopimuksen myötä siirtomaavalta. Regensburgin rauhansopimus
Regensburgin rauhansopimus päätti Espanjan ja Ranskan välisen sodan. Sopimus solmittiin 15. elokuuta 1684 Regensburgin kaupungin dominikaanikonventissa, ja solmijoina olivat toiselta puolelta Ranskan kuningas Ludvig XIV ja toiselta puolelta Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold I sekä Espanjan kuningas Kaarle II. Lopullisessa sopimuksessa kuningas Ludvigin annettiin pitää unionin kautta saamansa alueet, kuten Strasburg ja Luxemburg, kun taas Kortrijk ja Diksmuide (nykyään Belgiaa), palautettiin Espanjalle. Rauha ei kuitenkaan ollut ehdoton, vaan ainoastaan kahdenkymmenen vuoden aselepo. Israelin–Palestiinan konflikti
Oslon sopimuksen keskeinen sisältö oli Palestiinalaishallinnon perustaminen. Se ryhtyi hallinnoimaan suurta osaa palestiinalaisalueista, jotka olivat aikaisemmin olleet Israelin miehittämiä. Palestiinalaishallinnolle tuli omat poliisivoimat, lainsäädäntö ja muut modernin yhteiskunnan rakenteet. Vastapainona palestiinalaisten tuli lisätä Israelin hyväksyntää yhteiskunnassaan ja sen olemassaolon oikeutuksen hyväksymistä. Väkivalta ei kuitenkaan loppunut Oslon sopimukseen, vaan terroriteot jatkuivat. Helmikuussa 1994 äärioikeistolainen israelilainen avasi tulen Hebronissa rukoilevia muslimeita vastaan, surmaten 25 ihmistä. Hamas aloitti seurauksena kostoiskujen sarjan ympäri Israelia. Balkanin kriisi
Krimin sodasta oli kulunut vasta kaksikymmentä vuotta, mutta sen jäljet näyttivät haalistuneen pois. Venäjä oli voimistunut uudelleen, kun taas Turkki, jota sen läntiset liittolaiset olivat yrittäneet kohottaa suurvaltojen joukkoon, heikkeni ja rappeutui entisestään. Kysymys kristittyjen asemasta oli yhä ratkaisematta. Pariisin rauhansopimus edellytti, että kristityille oli taattava yhtäläiset oikeudet muslimien kanssa, ja sulttaani Abdul Mejid I olikin sodan jälkeen antanut julistuksen muslimien ja ei-muslimien tasa-arvosta osana niin sanottuja tanzimat-uudistuksia. Joitain edistysaskelia oli otettu: vääräuskoisten suojeluverosta, jizyasta, oli luovuttu, ja muutkin kuin muslimit saivat liittyä armeijaan. Dhimmiyteen liittyviä rajoituksia oli kuitenkin säilytetty, kristityn sana ei esimerkiksi kelvannut oikeudessa todisteeksi muslimin sanaa vastaan. Wellington Koo
Koo tunnetaan parhaiten osallistumisestaan Pariisin rauhankonferenssiin vuonna 1919. Länsimaiden ja Japanin edustajien edessä hän vaati Japania palauttamaan Shandongin Kiinalle. Hän myös vaati Länsimaita lopettamaan imperialistiset instituutiot, kuten luopumaan siirtomaista ja vienti-/tuontitulleista sekä lähetystöjen vartioinnista ja lopettamaan varojen jäädyttämisen. Länsimaat eivät suostuneet Koon vaatimuksiin ja niinpä Kiina olikin ainoa Pariisin rauhankonferenssin osanottajista, joka ei allekirjoittanut Versailles’n rauhansopimusta. Karjala-kysymys
Omana aikanaan kaikki eivät suinkaan nähneet Tartonkaan rajaa ”ainoana oikeana rajana”, vaan monet Suomessa pitivät sopimusta ”häpeärauhana”, ja olisivat halunneet, että raja olisi heimosotien jälkeen sisältänyt Itä-Karjalan. Pariisin rauhaa taas on pidetty painostusrauhana, jossa Suomea ei päästetty neuvottelemaan rauhanehdoista, ja siksi pätemättömänä. Pariisin rauhansopimus (1947)
Rauhansopimusten mukaan Italian siirtomaavalta purettiin; Italian sekä Albanian, Jugoslavian, Kreikan ja Ranskan; Romanian sekä Neuvostoliiton ja Bulgarian kuin myös Unkarin sekä Tšekkoslovakian ja Romanian välisiä rajoja muutettiin, samalla Suomen ja Neuvostoliiton rajamuutos pohjoisessa vahvistettiin. Sopimuksiin liittyivät myös häviäjävaltioiden velvollisuus taata kaikille kansalaisilleen ihmisoikeudet riippumatta rodusta, sukupuolesta, kielestä tai uskonnosta sekä sanan-, paino-, julkaisu-, uskonnon-. poliittisten mielipiteiden ja kokoontumisvapaus. Oli myös suoritettava sotakorvaukset. Luovutetut alueet
Jatkosodan 1944 päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisjoukot joutuivat vetäytymään kansainvälisesti tunnustetun vuoden 1940 rajan taakse. Välirauhansopimuksen 1. artiklan mukaan
Lisäksi 7. artiklassa todetaan:
Pariisin rauhansopimusta edeltäneessä rauhankonferenssissa 1946 oli sovittu: Ranska
Ranska on Yhdistyneiden kansakuntien jäsen, Euroopan unionin perustajajäsen ja n pysyvä jäsen. Se on myös ydinasevalta. Ranskan viidennen tasavallan perustuslaki hyväksyttiin vuonna 1958, mistä lähtien maa on ollut puolittain presidenttivaltainen tasavalta. Pariisin rauha (1973)
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon voitti vuonna 1972 presidentinvaalit, jossa hänen päävastustajansa George McGovern kampanjoi Vietnamin sodan vastaisuudella. Istuva presidentti Nixon puolustautui sillä, että melkein kaikki amerikkalaiset sotilaat ovat jo vetäytyneet maasta. Ulkoministeri Henry Kissinger vakuutti äänestäjille, että rauhansopimus on lähellä toteutumista. Sopimus syntyikin melko pian vaalien jälkeen. Versailles’n rauha
Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson esitti jo 8. tammikuuta 1918 Neljäntoista kohdan ohjelman, jossa sotaan johtaneita syitä pyrittiin ratkaisemaan, eikä ohjelmassa ollut erityisiä rangaistuksia Saksalle. Rauhaa solmittaessa alkuvuonna 1919 Ranska ja Britannia kuitenkin vaativat kovia rauhanehtoja Saksalle, ja lopullinen Versailles’n rauha 1919 oli Ranskan ja Britannian vaatimusten mukainen. Rauhansopimus sisälsi Kansainliiton perustamisen. Suomen Rauhanturvaajaliitto
YK:n rauhanturvajoukot saivat Nobelin rauhanpalkinnon 10.12.1988. Nobelin rauhanpalkinto on rauhantyöstä jaettava ja yksi viidestä vuosittain jaettavasta Nobel-palkinnosta. Rauhanpalkinto voidaan muista Nobel-palkinnoista poiketen myöntää myös järjestölle. Palkintoon oikeutettuja YK:n rauhanturvaajia, jotka olivat palveluksessa kyseisenä ajankohtana (10.12.1988) tai sitä ennen on yhteensä noin puoli miljoonaa 53 eri maasta; Suomesta palkinnon saajia on noin 20 000 henkilöä. Palkinnon saajilla on oikeus hakea SRTL:ta Nobel-muistoristiä. Georges Clemenceau
Clemenceau olisi halunnut voittajavaltioiden sotilaallisen liiton jatkuvan myös maailmansodan jälkeen. Hän toimi vuoden 1919 Pariisin rauhankonferenssin puheenjohtajana ja puolusti siellä peräänantamattomasti Ranskan etuja. Hän vaati Saksan aseistariisumista ja muita ankaria rauhanehtoja, jotka käytännössä estäisivät Saksaa uhkaamasta Ranskaa uudelleen ja rankaisisivat sitä sodan aloittamisesta. Clemenceaun mielestä Ranskan turvallisuuden takaaminen edellytti Saksan heikentämistä jakamalla se osiin. Vuonna 1871 Saksalle luovutetun Elsass-Lothringenin palauttamisen ohella hän olisi halunnut irrottaa myös Reininmaan Saksasta erilliseksi puskurivaltioksi. Clemenceaun ajama kyyninen valtapolitiikka edusti rauhankonferenssissa vastavoimaa Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin edustamalle idealismille. Myös Ison-Britannian pääministeri David Lloyd George piti Clemenceaun linjaa epäviisaana, koska se voisi nostattaa vallankumouksen Saksassa. Clemenceau piti Versailles’n rauhansopimuksen lopullista sisältöä sittenkin liian pehmeänä Saksalle. Lopuksi hän vaati, että Saksan delegaation oli allekirjoitettava sopimus samassa Versailles’n palatsin peilisalissa, jossa Saksan keisarikunta oli julistettu perustetuksi vuonna 1871. Karjala-kysymys
Pariisin rauhanneuvotteluissa Paasikiven johtama valtuuskunta olisi halunnut keskustella rajakysymyksestä, mutta Suomen annettiin antaa vain yksi lausunto näkemyksistään eikä rajantarkastuksista keskusteltu. Pariisin rauhansopimuksessa Suomen rajat vahvistettiinkin samoiksi kuin ne olivat olleet jo vuoden 1944 välirauhansopimuksen mukaan. Karjalan palautuskysymys käsitti nyt myös Petsamon aluepalautuksen. Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoneuvosto
Viimeinen huoltohallintoalueista, Yhdysvaltain Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue, hajosi 1. lokakuuta 1994, kun siihen kuulunut Palau saavutti itsenäisyyden. Tämän jälkeen huoltohallintoneuvosto päätti lakkauttaa toistaiseksi toimintansa 1. marraskuuta 1994 lukien. Tämä tarkoittaa, että neuvosto ei enää pidä säännöllisiä kokouksia (se voidaan tosin kutsua ylimääräiseen kokoukseen puheenjohtajan päätöksellä tai jäsenten sitä vaatiessa) eikä yleiskokous enää valitse siihen vaihtuvia jäseniä. Neuvoston jäseninä ovat siis enää Yhdysvallat, Britannia, Ranska, Kiinan kansantasavalta ja Venäjä. Huoltohallintoneuvosto on siis edelleenkin muodollisesti olemassa, sen lakkauttaminen vaatisi YK:n peruskirjan muuttamista yleiskokouksessa.