Milloin Filip IV kuoli?
Filip IV (Espanja)
Filip IV kuoli vuonna 1665 luottaen siihen, että hänen poikansa, tuolloin vasta kolmivuotias Kaarle II, nostaisi Espanjan taas kunniaan. Filip luotti siihen, että hänen periaatteensa, kuten Espanjan vallan laajentaminen ja katolisen kirkon voimistaminen protestantismia vastaan, saisivat seuraajassa innokkaan puolustajan. Henkisesti jälkeenjäänyt Kaarle ei näitä toiveita pystynyt täyttämään ja hänen kuoltuaan ilman perijää 1700 seurasi Espanjan perimyssota. Filip IV (Ranska)
Filip IV Kaunis () (1268 – 29. marraskuuta 1314, Fontainebleau) oli Ranskan kuningas 1285–1314. Hän oli yhdestoista niin sanotun suoran Kapeting-dynastian hallitsija. Hän oli myös Navarran kuningas nimenään Filip I.
Amyntas IV
Amyntas IV oli Makedonian nimellinen kuningas vuonna 359 eaa. Hän oli Perdikkas III:n poika, mutta oli isänsä kuollessa liian nuori hallitsemaan. Perdikkaan nuoremmasta veljestä Filippoksesta tuli Amyntaan holhooja ja Makedonian hallitsija. Jo samana vuonna Filippos julisti itsensä kuninkaaksi. Amyntas murhattiin Aleksanteri Suuren noustessa valtaan vuonna 336 eaa. Filip II (Espanja)
Filip II (, 21. toukokuuta 1527 Valladolid – 13. syyskuuta 1598 Escorial) oli ensimmäinen virallinen Espanjan kuningas 1556–1598, Napolin ja Sisilian kuningas 1544–1559 ja Portugalin kuningas (hallitsijanimellä Filip I) 1580–1598 sekä Englannin kuningas 1554–1558 vaimonsa Maria I:n puolisona. Hän oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle V:n ja Portugalin kuninkaan Manuel I:n tyttären, Isabellan, ainoa eloonjäänyt laillinen perillinen. Jo ennen 1556 alkanutta hallituskauttaan hän hoiti itse Länsi-Intiaan liittyviä asioita. 
Vuonna 1556 Kaarle V luopui vallasta ja Filip sai Espanjan ja Alankomaat. Vuonna 1580 hän peri myös Portugalin kruunun äitinsä kautta. Filip IV (Ranska)
Vuonna 1296 leimahti ensimmäinen konflikti, kun Filip määräsi papiston maksamaan veroja. Paavi protestoi vedoten bullaan, joka kielsi kuningasta verottamasta papistoa, mutta paavin piti antautuman maallisen ruhtinaan edessä. Vuonna 1301 Filip pidätytti erään piispoista, minkä seurauksena paavi nostatti voimakkaan vastarinnan Filipin harjoittamalle politiikalle. Paavi kutsui kaikki Ranskan piispat valmistelemaan Ranskan kuningaskunnan reformia ja sen kuninkaan rankaisemista. Suurin osa piispoista jätti kuitenkin noudattamatta kehotusta. Syynä olivat heidän näkemyksensä niin sanotusta gallikaanisesta kirkosta, jonka mukaan kirkko ei saanut olla missään vaiheessa riippuvaisempi paavista kuin valtakunnan kuninkaasta. Filip II (Burgundi)
Kuoleman jälkeen Filip II Rohkean ruumis balsamoitiin ja sijoitettiin sinkkiarkkuun. Arkku sijoitettiin Champmolen kartusaaniluostarin kirkon kuoriin 16. kesäkuuta vuonna 1404. Sisälmykset lähetettiin Hallin Notre-Damen kirkkoon säilytettäviksi. Vuonna 1792 Filipin ruumis siirrettiin pyhän Bénignen katedraaliin Dijoniin. Vallankumoukselliset avasivat hänen hautansa myöhemmin vuonna 1793, ja se tuhottiin. Muistomerkki entisöitiin 1800-luvun alkupuolella, ja nykyisin hautamuistomerkki on nähtävissä Dijonin Beaux-museossa, joka sijaitsee entisessä Burgundin herttuoiden palatsissa. Don Carlos (1545–1568)
Carlos, Asturian ruhtinas (tunnettu nimellä Don Carlos; 8. heinäkuuta 1545 Valladolid – 25. heinäkuuta 1568 Madrid) oli Espanjan kuningas Filip II:n vanhin poika ja Espanjan kruununprinssi, joka kuoli vankeudessa salaperäisissä oloissa juoniteltuaan isäänsä vastaan. Hänen kuolemaansa liittyy Filip II:ta koskeva musta legenda, jonka mukaan kuningas olisi surmauttanut poikansa. Tarina on innoittanut myöhempiä kertojia. Filip V (Espanja)
Kaarle II kuoli 1. marraskuuta 1700 ja tieto saapui Versaillesiin 9. marraskuuta. Ludvig XIV ilmoitti 16. marraskuuta hoville, että hän oli hyväksynyt Kaarle II:n testamentin. Ludvig XIV esitteli 17-vuotiaan pojanpoikansa, joka ei puhunut sanaakaan espanjaa, sanoilla ”Herrat, tässä teille on Espanjan kuningas!” Melkein kaikki muutkin Euroopan kuninkaalliset tunnustivat uuden hallitsijan, Itävaltaa ja keisarikuntaa lukuun ottamatta. Pariisin parlamentti vahvisti tunnustuskirjeellä 1. helmikuuta 1701 Filip V:n oikeuden myös Ranskan kruunuun. Päätös osoittautui merkittäväksi, kun Ranskan rojalistit Bourbonien päähaaran sammuttua 1880-luvulla kiistelivät Ranskan teoreettisesta kruununperimysjärjestyksestä. Filip IV (Ranska)
Filip IV oli velkaantunut pahasti Temppeliherrain ritarikunnalle, ja hän päätti hyökätä tätä oman aikansa pankkiirijärjestelmää vastaan. Varhain 13. lokakuuta 1307 Guillaume de Nogaret’n johtamat joukot suorittivat salaisen operaation ja pidättivät lähes kaikki Ranskan alueella olleet temppeliherrat. Seuranneessa oikeudenkäynnissä, jossa käytettiin kiduttamalla saatuja todisteita, noin 50 temppeliherraa poltettiin roviolla. Heitä syytettiin kerettiläisyydestä, sodomiasta ja moraalittomuudesta. Myös järjestön suurmestari Jacques de Molay tuomittiin roviolle vuonna 1314. Samalla Temppeliherrojen hallinnassa ollut omaisuus takavarikoitiin. Filip IV sai paavi Klemens V:n asettumaan Avignoniin 1309, ja vuonna 1312 hän taivutteli Klemens V:n suostumaan siihen, että Temppeliherrain ritarikunta hävitettiin lopullisesti. Filip II (Espanja)
Filip oli neljästi naimisissa. Vuosina 1554–1558 hän oli naimisissa Englannin katolisen kuningattaren Maria I:n kanssa. Satavuotinen sota
Ranskan kuningas Kaarle IV kuoli vuonna 1328 jättäen vain naispuolisen perillisen, mikä merkitsi kapetingien niin sanotun suoran kuningassuvun miespolvisen linjan päättymistä. Englantilaisten mielestä lähin kapetingien miespuolinen perijä oli nyt Edvard II:n ja Kaarlen sisaren Isabellan poika Edvard III. Elisabet Ranskalainen (1602–1644)
Elisabet oli Ranskan kuninkaan Henrik IV:n ja Maria de’ Medicin tytär. Hän meni naimisiin Filipin kanssa vuonna 1615. 
Elisabetin kuolemaan 1644 asti kestäneestä liitosta syntyi kahdeksan lasta. Näistä kuusi kuoli aivan pieninä, ja viides lapsi, kruununperijä Baltasar Carlos, menehtyi 16-vuotiaana 1646. Ainoastaan ensimmäisen liiton nuorin lapsi, tytär Maria Teresa selvisi aikuisikään ja meni myöhemmin naimisiin Ranskan aurinkokuninkaan Ludvig XIV:n kanssa. Henrik IV (Ranska)
Henrik IV oli alun perin protestantti Henrik Navarralainen, joka nuoruudessaan esiintymällä katolisena vältti täpärästi joutumasta pärttylinyön verilöylyn uhriksi. Henrik IV:stä tuli laillinen kruununperijä Anjoun herttuan kuoleman jälkeen 1584, koska hän oli Ludvig IX:n jälkeläinen ja Kapetingien viimeinen miespuolinen perillinen. Hän joutui kuitenkin taistelemaan kruunusta katolista liigaa vastaan, joka ei hyväksynyt protestanttista kuningasta. Aiempi kuningaskin Henrik III liittyi lopulta Henrik IV:n joukkoihin, mutta hänet murhattiin pian. Henrik IV oli Henrik III:n kuoltua nimellisesti kuningas vuodesta 1589, mutta katolinen liiga vastusti häntä yhä. Filip Komea
Hänen isänsä oli tuleva keisari Maksimilian ja äitinsä Burgundin Maria. Filip peri Alankomaat äidiltään alaikäisenä, mutta täysi-ikäiseksi tultuaan hän kiinnostui enemmän Espanjan hallitsemisesta. Vuonna 1496 hän meni naimisiin Kastilian ja Aragonian kruununperijän Johanna Mielipuolen kanssa. Vuonna 1504 Johanna peri äidiltään Kastilian kruunun ja Filip tunnustettin hänen kanssahallitsijakseen. Johannan isä Ferdinand toimi aluksi sijaishallitsijana, ja Filip nousi häntä vastaan. Ferdinand luopui vaateistaan vasta vuonna 1506. Samaan aikaan Johannan tila oli käynyt vakavaksi ja Filip julistettiin yksin hallitsijaksi. Hän ehti kuitenkin hallita vain kuukauden ennen kuin kuoli kuumeeseen. Filippos I Filadelfos
Filippos I Filadelfos oli Seleukidien valtakunnan hallitsija, joka osallistui valtakunnan lopunaikojen sisällissotiin. Hän oli Antiokhos VIII Grypoksen neljäs poika. Hän laittoi diadeemin päähänsä vuonna 95 eaa. yhdessä vanhemman veljensä Antiokhos XI:n kanssa sen jälkeen kun heidän serkkunsa Antiokhos X oli tappanut heidän isoveljensä Seleukos VI:n. Hän sai vakiinnutettua valtansa Antiokiassa joskus vuoden 92 eaa. jälkeen ja selvisi nuoremman veljensä Demetrios III:n hyökkäyksistä. Hänen valtakautensa päättyi viimeistään 83 eaa., kun Armenian kuningas Tigranes I valloitti Syyrian. Historiassa ei ole enää mainintoja hänestä tämän jälkeen, mutta roomalaisten lyöttämissä kolikoissa on hänen muotokuvansa. Diadokki
Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. hänen kenraalinsa alkoivat riidellä siitä, kenestä tulisi hänen seuraajansa. Meleagros ja jalkaväki tukivat Aleksanterin velipuolta Filipposta. Ratsuväen johtava kenraali Perdikkas suosi Aleksanterin ja Roksanen vielä syntymätöntä lasta. Päädyttiin kompromissiin, jossa Filippoksesta tulisi Makedonian kuningas ja hän hallitsisi lapsen kanssa, siinä tapauksessa että se olisi poika (kuten olikin, Aleksanteri IV). Perdikkaasta tulisi koko valtakunnan hallitsija ja Meleagroksesta hänen sijaisensa. Pian Perdikkas murhautti Meleagroksen ja muut jalkaväen komentajat ja hallitsi yksinään. Filip IV (Ranska)
Filip IV haudattiin edeltäjiensä tavoin Saint-Denisin luostarin basilikaan. Vallankumouksen (1793) melskeissä hänen hautansa tuhottiin, kuten muidenkin basilikaan haudattujen henkilöiden. Juhana II (Kastilia)
Juhana ei itse kyennyt vastustamaan voimakasta kansleriaan, mutta hänen toinen vaimonsa Isabella sai aikaan Lunan pidätyksen ja teloituksen vuonna 1453. Juhana II kuoli 20. heinäkuuta 1454 ja jätti maansa hallinnon raunioiksi ja kansan jakautuneeksi. Kuninkaaksi hänen jälkeensä nousi Henrik IV (1454–1474), heikko hallitsija, jonka taustalla hääri Juan Pacheco, joka näki itsessään Lunan työn jatkajan. Filip III (Ranska)
Filip itse joutui kuitenkin itse sotilaitaan vaivanneen epidemian uhriksi. Hänen sairasvuoteensa siirrettiin Perpignaniin, jossa hän kuoli 5. lokakuuta 1285. Kuollessaan hän oli 41-vuotias, ja hän oli hallinnut kovalla otteellaan 16 vuoden ajan. Majorkan kuningas, joko kuului hänen seurueeseensa, järjesti hänelle mahtavat hautajaiset. Kuninkaaksi Filip III jälkeen tuli hänen toinen poikansa Filip IV Kaunis, koska kruununperijä ja hänen vanhempi veljensä Louis oli kuollut jo 12-vuotiaana. Kilderik III
Frankkien valtakunnassa valta oli jo pitkään keskittynyt major domusten eli käskynhaltijoiden käsiin, eikä major domus Kaarle Martel ollut nimittänyt uutta kuningasta Teoderik IV:n kuoltua. Kun Martel kuoli vuonna 741, syttyi kuitenkin kapina, ja Martelin pojat Karloman ja Pipin Pieni katsoivat viisaaksi valita uuden merovingikuninkaan rauhoittaakseen tilannetta. Kilderik nousi heidän myötävaikutuksellaan valtaistuimelle vuonna 743. Karloman vetäytyi luostariin 747, ja Pipin Pieni nousi yksin frankkien todelliseksi hallitsijaksi. Rudolf IV (Itävalta)
Rudolf IV Habsburgilainen (lempinimi "der Stifter", ”perustaja”; 1. marraskuuta 1339 Wien – 27. heinäkuuta 1365 Milano) oli Habsburgin sukuun kuulunut Itävallan herttua vuosina 1358–1365. Hän julisti itsensä arkkiherttuaksi ja samalla Itävallan arkkiherttuakunnaksi, ja liitti Tirolin valtakuntaansa vuonna 1365. Varhaisesta kuolemastaan huolimatta hänellä oli merkittävä rooli Habsburgien suvun ja Itävallan historiassa. Vastauskonpuhdistus Ruotsissa
Puolassa Sigismund suunnitteli valtansa palauttamista Ruotsissa. Voimankäyttö vaikutti ainoalta keinolta, mutta Puolan sejm ei suostunut tukemaan kuningastaan. Niinpä Sigismund etsi liittolaisia muualta. Espanjan kuningas Filip II oli kiihkeä katolinen, joka halusi tehdä Itämerestä katolisen sisämeren ja katoliseksi käännetystä Ruotsista tukikohtansa, jonka avulla hän voisi hyökätä Espanjan imperiumista irti pyrkivää Alankomaita vastaan ja saada revanssin Englannista, joka oli edellisenä vuosikymmenenä kukistanut Espanjan ”voittamattoman armadan”. Ajatuksena oli, että kun Sigismund saisi palautettua valtansa Ruotsissa, hän luovuttaisi Älvsborgin linnoituksen Espanjalle. Myös paavi suhtautui näihin ajatuksiin myönteisesti. Sigismund ei kuitenkaan ehtinyt solmia liittoa Espanjan kanssa: Espanja oli talousvaikeuksissa, pitkällisten sotien väsyttämä ja vanha Filip II kuoli vuonna 1598. Roomassa "Missio Suetican" toteutus oli keskeytetty, kun paavin huomio kiinnittyi kokoamaan pyhä liiga osmanien valtakuntaa vastaan. Lokakuussa 1596 turkkilaiset voittivat Habsburgien ja Transilvanian joukot Keresztin taistelussa ja vuonna 1597 Rooma kielsi nuntius Malaspinaa antamasta lupauksia ja sitomasta kirkkoa konfliktiin pohjoisessa. Heinäkuussa 1598 Sigismund hyökkäsi Ruotsiin tarkoituksenaan vakiinnuttaa valtansa, jonka jälkeen hän voisi nimittää virkoihin katolisia sekä katolismielisiä ja hiljalleen tuoda Ruotsi katolisen kirkon alaisuuteen. Sigismund kärsi kuitenkin tappion sodassa Kaarlea vastaan ja lokakuussa hän lähti takaisin Puolaan. Katalonian sisällissota
Lokakuussa 1466 Lorrainen Juhana löi prinssi Ferdinandin joukot Viladamatissa. Prinssi kärsi suuria tappioita, ja Empúriesiin leiriytynyt Lorrainen Juhana pakeni poikansa kanssa Tarragonaan. Juhana pakotettiin kutenkin pian palaamaan Ranskaan hakemaan lisäjoukkoja. Kaiken aikaa Ferdinand yritti lietsoa kapinaa Ranskan Ludvig XI:ta vastaan saadakseen liittoutuman Englannin, Burgundin, ja Aragonian välille. Vuonna 1468 lapsettoman Henrik IV:n veli Alfonso de Trastamara y avis kuoli. Juhana naitti poikansa Ferdinandin Henrik IV:n siskopuolen Isabellan kanssa, jotka menivät naimisiin ja joista tuli Espanjan kuningaskunnan hallitsijoita vuonna 1469. Henrik IV (Englanti)
Hallituskautensa loppupuolella Henrikiä vaivasi heikkenevä terveys. Hän kärsi ihosairaudesta ja ajoittaisista kohtauksista, jotka lopulta johtivat hänen kuolemaansa maaliskuussa 1413. Tautia ei ole osattu määritellä, mutta sille on annettu useita mahdollisia selityksiä epilepsiasta sydänsairauteen. Henrikiä ei haudattu Westminster Abbeyyn, vaan tapojen vastaisesti Canterburyn tuomiokirkkoon. Frankkien valtakunta
Pipin työnsi arabit lopullisesti Pyreneiden taakse vuonna 759. Sen jälkeen hän joutui kukistamaan kapinat Akvitaniassa ja Baijerissa. Pipin kuoli vuonna 768. Valtakunta jaettiin hänen poikiensa Kaarlomanin ja Kaarlen kesken, mutta Kaarloman kuoli jo vuonna 771, jonka jälkeen Kaarle hallitsi yksin frankkeja. Kaarle sai lisänimen Suuri, ja hänen aikanaan frankkien valtakunnan mahti oli huipussaan. Kaarle IV (Ranska)
Kaarle IV:n kuolema vain 33-vuotiaana jätti koko valtakunnan epävarmuuden tilaan. Kuningatar Jeanne oli viimeisillään raskaana, ja hän synnytti 1. huhtikuuta 1328. Oli järjestettävä sijaishallitsija, ja Pariisiin kokoontuneet valtakunnan paronit valitsivat edesmenneen serkun Charles de Valoisin pojan Filip de Valoisin. Filip Schwabenilainen
Filip valittiin Würzburgin piispaksi vuonna 1190 tai 1191. Vuonna 1195 Filipistä tuli Toscanan herttua ja vuonna 1196 Schwabenin herttua. Filip valittiin Saksan kuninkaaksi 8. maaliskuuta 1198 ja kruunattiin Mainzissa 8. syyskuuta samana vuonna. Filippos II
Filippos salamurhattiin Molossian Aleksanterin ja Kleopatran häiden jälkeisten kilpailujen aikana syksyllä 336 eaa. Murhaaja oli Pausanias. Taustalla epäillään olleen paljon laajempi salajuoni. Myös Aleksanterin ja Olympiaan on epäilty olleen osakkaita tässä salaliitossa. Pian Filippoksen kuoleman jälkeen Aleksanteri III julistettiin kuninkaaksi. Maria Anna (Espanjan kuningatar, 1634–1696)
Maria Anna (; 24. joulukuuta 1634 tai 1635 – 16. toukokuuta 1696) oli Espanjan kuninkaan Filip IV:n puoliso ja Espanjan sijaishallitsija poikansa Kaarle II:n alaikäisyyden aikana vuosina 1665–1675. Filip VI
Filipillä ja Johannalla oli lapset:Läheistä riippuen mainitaan, että Filip VI avioitui toisen kerran 19. tammikuuta tai 29. tammikuuta 1348, siis jopa vain kuukauden leskeyden jälkeen. Nyt puolisona oli nuori Navarran Blanche (1333–1398). Tämä oli Evreux’n kreivin Filippen (1319–1343) ja Navarran kuningattaren Johanna II:n (1311–1349) tytär. Tästä avioliitosta syntyi yksi tytär Filip VI:n kuoleman jälkeen: Malcolm IV
Malcolm IV (1141–1165) oli Skotlannin kuningas. Hän nousi isoisänsä David I:n seuraajaksi 12-vuotiaana vuonna 1153, kun hänen isänsä oli kuollut vuotta aiemmin. Malcolm oli hauras ja hurskas, ja hän jäi jatkuvasti alakynteen, kun Englannin Henrik II sekaantui Skotlannin asioihin. Malcolm oli luvannut isoisälleen puolustaa oikeuksiaan Pohjois-Englannin kiistanalaisiin alueisiin, mutta Henrik pakotti hänet allekirjoittamaan Chesterin sopimuksen, jolla suurin osa niistä taattiin Englannille. Neljäs ristiretki
Rikhard I Leijonamieli oli keskeyttänyt kolmannen ristiretken osittain sen vuoksi, että Filip oli tunkeutunut hänen läänityksilleen Ranskassa. Rikhard ja Filip kieltäytyivät aluksi yhteistyöstä, mutta solmivat myöhemmin viiden vuoden aselevon. Rikhard sai kuitenkin yllättäen surmansa erään linnan piirityksessä Ranskassa vuonna 1199. Richardin kuolema uhkasi koko hankkeen toteutumista, joten Innocentius lähetti saarnaajia ympäri Eurooppaa nostamaan kristittyjen mielialoja. Filip IV (Ranska)
Vuoden 1306 kapinoiden yhteydessä Filip IV Kaunis oli paennut Temppeliherrojen turvaan, ja sen Temppeliherrat soivat hänelle siitä suurempaa numeroa tekemättä. Tähän nöyryytykseen on lisättävä vielä Filipin oma halu Temppeliherrojen jäsenyyteen, joka häneltä kuitenkin evättiin. Lisäksi Filip Kauniilla oli pysyvä rahapula, jota hänen jatkuvat sotansa vaativat; hänellä ei ollut keinoja lisätä papiston verotusta, ja hän oli ajanut pois maasta juutalaiset ja lombardit, joiden omaisuuden hän oli takavarikoinut. Nämä operaatiot eivät olleet tuottaneet kuitenkaan riittävästi varoja valtion kassaan. Kaarle IV (keisari)
Kaarle IV (14. toukokuuta 1316 – 29. marraskuuta 1378) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. Bagrat IV
Bagrat IV (, 1018 – 24. marraskuuta 1072) oli Georgian kuningas Bagrationi-dynastiasta vuosina 1027–1072. Pitkän ja tapahtumarikkaan hallituskautensa aikana Bagrat yritti rajoittaa suuraatelin vaikutusvaltaa ja varmistaa Georgian itsenäisyyden Bysantin ja seldžukkien valtakunnista. Useiden toisiinsa sekoittuneiden konfliktien sarjassa Bagrat onnistui kukistamaan voimakkaimmat vasallinsa ja kilpailijansa Liparitidi-suvusta, tuomaan useita feodaalialueita suoraan hallintaansa ja alistamaan Lorrin ja Kakhetin kuninkaat sekä Tbilisin emiirin vasalleikseen. Hänen bysanttilaisiin arvonimiinsä kuuluivat "nobelissimos", "kuropalates" ja "sebastos". Isabella de France
Isabella de France (noin 1292 Pariisi–1358) oli Ranskan kuninkaan Filip IV Kauniin ja hänen puolisonsa Navarran kuningattaren Jeanne I:n tytär. Hänestä tuli Englannin kuninkaan Edvard II:n puolisona Englannin kuningatar. Häntä kutsutaan myös Ranskan naarassudeksi ("La Louve de France"), koska hän oli luonteeltaan erityisen väkivaltainen. Filip V (Ranska)
Filip V Pitkä kuoli ilman eloonjääneistä miespuolisia perillisiä. Näin vakiintunutta tapa noudattaen paronit valitsivat Ranskan uudeksi kuninkaaksi Filipin nuorimman veljen, joka hallitsi nimellä Kaarle IV Kaunis. Näin tyttäret sivuutettiin perimyksestä ja kansalliset edut tulivat esiin ranskalaisen prinssin suosimisena kruununperimyksessä. Gilbert du Motier de Lafayette
Lafayette puhui viimeisen kerran edustajainhuoneessa 3. tammikuuta 1834. Helmikuussa hän sairastui keuhkokuumeseen, josta toivuttuaan sairastui uudelleen maaliskuussa ja menehtyi 20. toukokuuta 1834. Hänet haudattiin vaimonsa viereen yksityiselle Picpusin hautausmaalle. Kuningas Ludvig Filip määräsi sotilashautajaiset estääkseen kansan osallistumisen. Suuret väkijoukot kokoontuivat protestoimaan hautajaisten sulkemista. Mikael IV
Vuonna 1040 serbit onnistuivat kuitenkin irrottamaan oman kuningaskuntansa keisarikunnasta, ja myös bulgaarit ja slaavit kapinoivat. Jälkimmäinen kapina kuitenkin torjuttiin onnistuneen sotaretken myötä, johon myös keisari Mikael IV osallistui. Hän kuoli pian sotaretken jälkeen. Louis Ferdinand (Preussin prinssi)
Friedrich Ludwig Christian (tunnettu yleisesti nimellä Louis Ferdinand; 18. marraskuuta 1772 – 10. lokakuuta 1806 Saalfeld) oli Preussin prinssi ja sotilas. Hän oli prinssi August Ferdinandin poika ja kuningas Fredrik Suuren veljenpoika. Louis Ferdinand kunnostautui vuosina 1793–1794 käydyssä sodassa Ranskaa vastaan. Napoleonin sotien aikana vuonna 1804 hän pyrki saamaan sotaliiton Preussin ja Itävallan välille Ranskaa vastaan. Kun neljännen liittokunnan sota vuonna 1806 puhkesi, hän sai komentoonsa ruhtinas Hohenlohen komentaman armeijan 8 000 miestä käsittäneet etujoukot. Louis Ferdinand kaatui Saalfeldin taistelussa 10. lokakuuta ranskalaisen ratsumiehen surmaamana. Filip IV (Ranska)
Legendan mukaan kovaonninen Jacques de Molay olisi viime sanoikseen haastanut sekä paavin että Filip IV:n vastaamaan teoistaan vielä vuoden sisällä Jumalan eteen taivaalliseen tuomioistuimeen. Filip IV (Ranska)
Filip IV joutui vuonna 1302 riitaan paavi Bonifacius VIII:n kanssa. Paavi vaati bullassaan "Unam Sanctum" kaikkien elollisten alistumista paavin tahtoon. Saadakseen tukea taistelussa paavia vastaan Filip IV kutsui kokoon valtiosäädyt ("États généraux"). Bonifaciuksen vaatimukset ja sekaantuminen politiikkaan johtivat lopulta vakavaan välirikkoon. Filip IV:n kansleri, Guillaume de Nogaret, julisti Bonifaciuksen harhaoppiseksi, ja paavi puolestaan julisti Filip IV:n pannaan. Filip antoi vangita Bonifaciuksen 7. syyskuuta vuonna 1303 Anagnin kylässä Italiassa, jossa paavi oli viettämässä kesäänsä. Paavi Bonifacius VIII kuoli pian vapauttamisensa jälkeen. Filip IV (Espanja)
Vaimonsa ja ainoan poikansa kuoltua Filip IV meni uusiin naimisiin 1649 Itävallan Maria Annan kanssa. Liitto kesti Filipin kuolemaan, ja lapsia syntyi viisi. Näistä vanhin, Margarita Teresa, meni naimisiin keisari Leopold I:n kanssa. Kolme seuraavaa lasta kuolivat pieninä, mutta nuorin toisen avioliiton lapsista, vuonna 1661 syntynyt Kaarle II, seurasi Filipiä Espanjan kuninkaana. Don Carlos (1788–1855)
Carlos María Isidro de Borbón y Borbón, kreivi de Molina (tunnettu yleisesti nimellä Don Carlos; 29. maaliskuuta 1788 Madrid, Espanja – 10. maaliskuuta 1855 Trieste, Itävalta (nyk. Italiassa)) oli toiseksi vanhin Espanjan kuningas Kaarle IV:n aikuisiksi eläneistä pojista. Vanhemman veljensä Ferdinand VII:n kuoltua vuonna 1833 hänestä tuli ensimmäinen karlistien tukema kruununtavoittelija, joka esiintyi laillisena kuninkaana nimellä Kaarle V. Hävittyään ensimmäisenä karlistisotana tunnetun sisällissodan hän joutui viettämään loppuelämänsä maanpaossa. Philippus II
Marcus Julius Severus Philippus, usein Philippus II tai Philippus nuorempi (238 – 249) oli Rooman keisari Philippus Arabsin poika. Hänen äitinsä oli Philippuksen vaimo Marcia Otacilia Severa. Philippus Arabs nousi valtaan vuoden 244 alussa ja saman vuoden heinä- tai elokuussa Philippus nuorempi nimitettiin isänsä perijäksi ("Marcus Julius Severus Philippus nobilissimus Caesar"). Jossain vaiheessa heinäkuun 11. päivän ja elokuun 30. päivän välillä vuonna 247 hänet korotettiin kanssahallitsijaksi (Imperator Caesar Marcus Julius Severus Philippus pius felix invictus Augustus), vaikka olikin tuskin edes 10-vuotias. Vuosina 247 ja 248 nuori Philippus toimi konsulina yhdessä isänsä kanssa. Syys- tai lokakuussa 249 vallankaappaaja Decius kuitenkin voitti Philippus Arabsin armeijan Veronan lähellä käydyssä taistelussa, jossa Philippus sai surmansa. Pian tämän jälkeen pretoriaanikaarti murhasi Philippus nuoremman Roomassa. Gregorius IV
Paavi Gregorius IV:n oli paavina syyskuusta 827 – 25. tammikuuta 844. Hänen oikea nimensä on tuntematon sekä syntymäpaikka ja -aika ovat tuntemattomat. Myös hänen kuolinpaikkansa on tuntematon. Gregorius IV tunnetaan siitä, että hän nimitti Ansgarin Hampurin ja Bremenin arkkipiispaksi ja Pohjolan apostoliksi. Kaarle IV (Espanja)
Kaarle IV (11. marraskuuta 1748 – 20. tammikuuta 1819) oli Espanjan kuningas 1788–1808. Hän oli Kaarle III:n toiseksi vanhin poika, mutta nousi vallanperijäksi, koska vanhempi veli Felipe oli jälkeenjäänyt ja kärsi epilepsiasta. Filippo de Filippi
Filippo de Filippi (20. huhtikuuta 1814 Pavia – 9. helmikuuta 1867 Hongkong) oli italialainen tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä. Filippos V
Filippos V (, 238–179 eaa.) oli Makedonian kuningas 221–179 eaa. Hän oli Demetrios II:n poika ja kuului Antigonidien hallitsijasukuun. Isänsä kuollessa vuonna 230/229 eaa. Filippos oli vain yhdeksän vanha. Hänen serkkunsa Antigonos Doson toimi maan hallitsijana aina kuolemaansa asti vuonna 221/220 eaa. Filippos oli tällöin 18-vuotias. Valladolid
Palacio Real de Valladolid (Plaza de San Pablo -aukio) oli Espanjan kuninkaallisen perheen koti vuosina 1601–1606. Kuningas Filip IV syntyi palatsissa. Palatsin on suunnitellut arkkitehti Luis de Vega. Filip II (Burgundi)
Hän kuoli Hallessa, joka on nykyisen Belgian alueelle ja Brabantin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. 27. huhtikuuta 1404. Filip IV (Ranska)
Kuningas ympäröi itsensä pätevillä neuvonantajilla, jotka näyttelivät keskeistä roolia hän politiikassaan. Nämä lainsäätäjät ja neuvonantajat olivat kokeneet tulemisensa vallan läheisyyteen jo Filip Augustuksen aikana, mutta heille ei oltu suotu samaa roolia kuin Filip Kauniin aikana. Neuvonantajat olivat opiskelleet roomalaista oikeutta, ja sen vahvasta vaikutuksesta he pyrkivät muuntamaan feodaalimonarkian entistä selvemmin kohti absoluuttista monarkiaa. Myös hallinnon keskittäminen oli tullut perintönä Ludvig IX Pyhältä, joka oli tehnyt ensimmäisiä toimenpiteitä asiassa. Ferdinand IV (Toscana)
Ferdinand IV (10. kesäkuuta 1835 Firenze – 17. tammikuuta 1908 Salzburg, Itävalta-Unkari) oli nimellisesti viimeinen Toscanan suurherttua vuosina 1859–1860, mutta hän ei tosiasiassa hallinnut valtakuntaansa. Filippos III
Filippos oli ilmeisesti mielisairas, mutta armeija valitsi hänet kuitenkin kuninkaaksi Aleksanteri Suuren kuoltua vuonna 323 eaa. Vuotta myöhemmin Aleksanterin vastasyntyneestä pojasta Aleksanteri IV:stä tehtiin myös kuningas. Kummatkin kuninkaat olivat virallisena hallitsijana vallassa. Olympias murhaututti Filippoksen vuonna 317 eaa. Metacomet
Metacomet (1639 – 12. elokuuta 1676) oli wampanoag-intiaanien tunnetuin päällikkö. Englantilaisten siirtolaisten keskuudessa hänet tunnettiin yleisesti kuningas Philipinä. Metacomet jatkoi isänsä ja veljensä viitoittamaa tietä ja pyrki pitämään kansansa suhteet kunnossa Uuteen-Englantiin. Monet kahden eri rodun väliset näkemyserot ja siirtolaisten lisääntyneet määrät johtivat välien lopulliseen huononemiseen. Vuonna 1675 alkaneessa kuningas Philipin sodassa Metacomet johti yhdistyneitä Massachusettsin ja Rhode Islandin intiaaneja Uutta-Englantia vastaan ja aiheutti valtavat menetykset siirtokunnalle. Filip IV (Ranska)
Kuningas ei ollut enää pelkästään lääninherran ("suzerain") vaan hän oli tyypillisesti monarkki ("souverain"). Tämä oli seurausta kuninkaan omassa hallinnassa olevan alueen laajenemisesta, josta puolestaan seurasi kuninkaan vaikutusvallan suora kasvu. Ensinnäkin avioliittonsa kautta hän sai hallittavakseen niin Navarran kuningaskunnan kuin myös Champagnen kreivikunnan, joiden ainoa perijä oli hänen vaimonsa, joka oli orpo ja saanut siten hallittavakseen mainitut alueet. Vuonna 1286 Filip Kaunis osti Chartesen kreivikunnan, ja vuonna 1312 Lyonin kaupungin porvarit häikäistyneinä kuningasvallan arvovallasta ja voimakkuudesta, anoivat kaupunkinsa kuninkaallisen suojelukseen. Philippus Arabs
Marcus Julius Philippus (noin 200 – syys- tai lokakuu 249), usein Philippus Arabs (Philippus Arabialainen), oli Rooman keisari vuosina 244–249. Hän oli kotoisin pienestä kylästä Rooman Arabian ja Syyrian provinssien rajalta ja nousi keisariksi kun edellinen keisari Gordianus III kuoli epäselvissä olosuhteissa Persian vastaisen sotaretken aikana. Philippus ehti hallita Rooman valtakuntaa yli viisi vuotta ennen kuin sai surmansa Deciusta vastaan käydyssä taistelussa. Philippus Arabs
Heinä- tai elokuussa 244 Philippus nimitti 6-vuotiaan poikansa Philippus nuoremman perijäkseen ("caesar"). Kesällä 247 poika korotettiin kanssahallitsijaksi ("augustus") vaikka hän olikin tuskin edes 10-vuotias. Philippuksen vaimo Otacilia Severa mainitaan viimeisen kerran kolikoissa vuonna 248, mikä on johtanut spekulaatioihin, että hän olisi kuollut samana vuonna. Kaarle (Valois)
Kaarle sai uuden tilaisuuden tavoitella kruunua 1308, kun keisari Albert Habsburgilainen kuoli. Kaarlen veli Filip IV rohkaisi häntä, koska ei halunnut itse ottaa sitä riskiä, että ei olisi tullut valituksi. Filip IV ajatteli, että oma veli olisi keisarina Ranskan kannalta myönteinen asia. Kaarlen ehdokkuus ei tuottanut tulosta, ja roomalaisten keisariksi valittiin luxemburgilainen kreivi Henrik VII. Kaarle hautoi kuitenkin edelleen ajatusta Courtenaylle kuuluvasta itäisen keisarikunnan kruunusta. Filippos V
Filippos kuoli vuonna 179 eaa. ja hänen seuraajakseen tuli hänen vanhin poikansa Perseus, josta tuli Makedonian viimeinen kuningas. Philippe d’Orléans
Philippen vanhemmat olivat kuningas Ludvig Filipin vanhin poika, kruununprinssi ja Orléansin herttua Ferdinand Filip sekä Helena von Mecklenburg-Schwerin. Isänsä kuoltua tapaturmaisesti vuonna 1842 hänestä tuli nelivuotiaana Ranskan kruununprinssi. Häntä varten luotiin uusi Pariisin kreivin arvo. Kun Ludvig Filip helmikuun vallankumouksen seurauksena joutui luopumaan kruunusta 24. helmikuuta 1848, 9-vuotiaan kruununprinssin äiti yritti saada edustajainkamarin julistamaan hänet kuninkaaksi. André Dupin ja Odilon Barrot tukivat ajatusta, mutta se kaatui tasavaltalaisten vastustukseen ja nuori kruununprinssi joutui seuraamaan muuta kuningasperhettä maanpakoon. Hän varttui osin Englannissa, osin äitinsä luona Eisenachissa. Leopold II (Toscana)
Kääntyminen vastavallankumoukselliseksi ja tukeutuminen itävaltalaisiin miehitysjoukkoihin romahduttivat Leopoldin kansansuosion. Lisäksi hän hajotti parlamentin syyskuussa 1850 ja peruutti antamansa perustuslain toukokuussa 1852. Hän kieltäytyi liittymästä vuonna 1859 uuteen sotaan Itävaltaa vastaan, mutta arvatessaan uuden vallankumouksen olevan ovella hän lähti uudelleen maanpakoon 27. huhtikuuta. Leopold ilmoitti 21. heinäkuuta 1859 luopuvansa kruunusta poikansa Ferdinand IV:n hyväksi, joka ei tosiasiassa koskaan päässyt hallitsemaan valtakuntaansa. Leopold asui tämän jälkeen maanpaossa Itävaltaan kuuluneessa Böömissä. Hän kuoli vuonna 1870 ollessaan matkalla Roomassa ja hänet haudattiin Habsburgien perinteiseen hautapaikkaan Wienin Kapusiinikirkon kryptaan. Bonifatius VIII
Hän kärsi tappion Ranskan Filip IV Kaunista vastaan yrittäessään estää papiston verotusta. Riita Filipin kanssa kärjistyi lopulta siihen pisteeseen, että paavi julisti Filipin pannaan vuonna 1303. Filipin kansleri Guillaume de Nogaret saarsi paavin Anagniin ja vaati häntä eroamaan. Bonifatius kieltäytyi jyrkästi. Bonifatius vapautettiin kolmen päivän päästä, mutta hän kuoli kuukauden kuluttua tapauksesta. Klotar IV
Vuonna 718 Kaarle löi Kilperikin uudestaan Soissonsissa, ja Kilperik joutui pakenemaan liittolaisensa, Akvitanian herttua Eudon luo. Eudo kuitenkin halusi tehdä rauhan Kaarlen kanssa, ja lopulta tehtiin sopimus, jonka mukaan Kaarle hyväksyi Kilperikin aseman frankkien valtakunnan kuninkaana ja Kilperik puolestaan Kaarlen aseman valtakunnan major domuksena. On epäselvää, milloin Klotar kuoli, mutta luultavasti Kaarle hyväksyi Kilperikin aseman kaikkien frankkien kuninkaana vasta Klotarin kuoltua. Teoderik IV
Teoderik IV tai Theuderik IV (k. 737) oli frankkien merovingikuningas vuosina 721–737. Hän oli kuningas Dagobert III:n poika. Filip II (Espanja)
Kolmannen avioliittonsa Filip II solmi Valoisin Elisabetin kanssa. Liito kesti vuodet 1559–1568, ja pari sai viisi tytärtä. Lapsista kolme kuoli synnytyksessä ja Elisabet kuoli viimeisen lapsen syntymän yhteydessä komplikaatioihin. Filip IV (Espanja)
Espanjan imperiumi oli heikkenemässä jo ennen Filip IV:n nousua valtaistuimelle, vaikkei tämä laskusuhdanne vielä juurikaan näkynyt. Filipin hallinto ei kyennyt asiaa auttamaan, vaikka hänen pitkään valtakauteensa mahtuu paljon myös menestyksiä. Melko kaoottisesti hallitun valtakunnan käytännön politiikka jäi enimmäkseen neuvonantajille, joilla, taitavuudestaan huolimatta, oli erilaisia näkemyksiä asioiden hoidosta. Suurin ongelma olivat kuitenkin aikakauden loputtomat sodat, joita Espanja kävi Alankomaita, Ranskaa ja Isoa-Britanniaa vastaan, ja joissa espanjalaisten sotaonni ei enää kestänyt. Kun tähän lisättiin vielä kolmikymmenvuotisen sodan vaatimat lisäjoukot ja yhä uudet sodat alituisesti voimistuvaa Ranskaa vastaan, ei ollut ihme, että Espanjan kansa ei juuri vaurastunut. Siirtolaisuus Espanjan Amerikkaan uusien mahdollisuuksien perään voimistui koko 1600-luvun. Filip IV (Ranska)
Huhtikuussa vuonna 1314 tämä skandaali tuli julkiseksi, ja toisena osapuolena olivat veljekset Philippe ja Gautier d’Aunai, jotka olivat hovipalvelusta suorittavia ritareita. Veljekset tuomittiin majesteettirikoksesta ankarimman mukaan: rangaistuksena oli niin sanottu kolminkertainen kuolemantuomio. Satavuotinen sota
Englantilaiset kuitenkin unohtivat, että Kaarle IV:n veljen Ludvig X:n kuoltua kuninkuus siirtyi lyhyeksi ajaksi hänen jälkisyntyiselle pojalleen Juhana I:lle (1416). Tämän jälkeen perimys olisi siirtynyt englantilaisen logiikan mukaan Juhanan sisarelle Jeannelle, josta tuli isänsä ja veljensä jälkeen kyllä Navarran hallitsija, mutta jolle näin kuuluva Ranskan kruunun maan herrat luovuttivat sedälle Filip V:lle. Samaa periaatetta noudatettiin Filip V:n jälkeen kun hallitsijaksi tuli Filipin tyttärien sijaan veli Kaarle IV. Tähän jo perinteeksi muodostuneeseen tapaan Kaarle IV:n kuoltua kruunu siirrettiin lähimmälle miespuoliselle perijälle, kuolleen kuninkaan serkulle Valois'n Filipille. Filip III (Ranska)
Filip III:n suuri hetki koitti, kun 25. elokuuta 1270 häntä tervehdittiin uutena kuninkaana keskellä 8. ristiretkeä. Tapahtuma sattui keskellä erämaata ja ruton vainomassa leirissä Tunisiassa lähellä Karthagoa. Useat ristiretkeen osallistuneet merkittävät aristokraattiset sotilaat olivat menehtyneet tauteihin ja taisteluihin, kuten edesmennyt kuningaskin Ludvig IX Pyhä. 26-vuotias Filipkin oli vakavasti sairas leirissä raivoavista taudeista, kun hän vastaanotti vasallisensa uskollisuudenvalat. Ennen kuolemaansa hänen isänsä Ludvig Pyhä oli jo nimennyt Saint-Denisin apotin Matthieu deVendômen ja Simon de Clermont de Neslen valtakunnanhoitajiksi. Filip puolestaan vahvisti kirjeillään heidän tehtävänsä. Samanaikaisesti, huomioiden sairautensa ja olosuhteidensa hankaluudet, hän vahvisti tulevan kruununperijän täysi-ikäisyyden rajaksi 14 vuotta. Filip IV (Ranska)
Aiemmin kuningaskunnan hallinto oli ollut yksi suuri kokonaisuus, joka käsitti kuninkaan hovin. Nyt siitä muodostettiin kolme yksikköä:Filip Hyvä kutsui ensimmäiset säätyjen yleiskokouksen koolle 10. elokuuta 1302, jotka vakuuttivat hänelle tukeaan taistelussa paavinvaltaa vastaan. Valtiopäivistä ei kuitenkaan muodostanut kovin merkittävää tekijää; itsevaltiutta kohden mentäessä ne lopulta lopetettiin kokonaan. Neljän kopla
Nykyään Kiinassa esitetään virallisesti että Mao kääntyi viimeisenä vuotenaan Jiangia ja hänen kumppaneitaan vastaan ja että Maon kuoleman jälkeen (9. syyskuuta 1976) nämä olisivat yrittäneet kaapata vallan (sama syytös tehtiin Lin Biaota vastaan vuonna 1971). Vielä nykyisinkin on mahdotonta tietää täyttä totuutta kyseisistä tapahtumista. Vaikuttaa siltä, että Neljän koplan vaikutusvalta oli laskussa ennen Maon kuolemaa. Kun Zhou Enlai kuoli tammikuussa 1976, hänen paikalleen ei noussut kukaan radikaalimman linjan poliitikoista, vaan siihen asti tuntematon Hua Guofeng. Filippos II
Filippos II (, 382–336 eaa.) oli Makedonian kuningas vuosina 359–336 eaa. Filippos yhdisti hajanaisen Makedonian voimakkaaksi kuningaskunnaksi ja uudisti sen armeijan. Hän sai valtansa alle ympäröivät alueet, kuten Traakian, Thessalian ja myös Kreikan kaupunkivaltiot. Ennen kuolemaansa hän oli suunnitellut hyökkäystä Persian valtakuntaa vastaan. Hänen poikansa Aleksanteri Suuri toteutti isänsä suunnitelman ja valtasi koko Persian valtakunnan ja enemmänkin. Philippus Arabs
Vuonna 243 Philippus osallistui Gordianus III:n Persian vastaiseen sotaretkeen, jota johti Priscuksen kollega, pretoriaaniprefekti Timesitheus. Sotaretki alkoi menestyksekkäästi, roomalaiset valloittivat Carrhaen ja Nisibiksen ja persialaiset voitettiin Rhesainan taistelussa. Rooman armeija lähestyi jo Persian pääkaupunkia Ktesifonia, kun yllättäen Timesitheus sairastui ja kuoli. Philippus nimitettiin hänen tilalleen, mutta epäiltiin, että hän olisi itse myrkyttämällä murhannut Timesitheuksen. Sotaretki kääntyi huonompaan suuntaan ja roomalaiset kärsivät kovia tappioita talvella 243–244. Armeijan käskettiin perääntyä takaisin länteen, mutta Gordianus kuoli epäselvissä olosuhteissa vuoden 244 alussa. Kuoleman syistä on useita tarinoita ja teorioita. Epäluotettavaksi osoittautunut "Historia Augusta" kertoo Philippuksen panetelleen Gordianusta sotilailleen ja sanoneen tätä nuoreksi ja kokemattomaksi. Teoksen mukaan Philippus oli vielä saattanut armeijan ruokahuollon sekasortoon ja syyttänyt siitä Gordianusta. Sotilaat kapinoivat ja Gordianus murhattiin. Bysanttilaiset historioitsijat Zosimos ja Zonaras kertovat suunnilleen samaa. Aurelius Victor, Eutropius ja Ammianus Marcellinus syyttävät myös Philippusta. Kristityiden historioitsijoiden Eusebioksen ja Orosiuksen mukaan Philippus kääntyi kristityksi, mikä ei kuitenkaan luultavammin ole totta. Orosius kertoo sotilaiden tappaneen Gordianuksen, mutta Eusebios ei kerro vallanvaihdon yksityiskohdista ollenkaan. On mahdollista, että sotilaat tappoivat Gordianuksen omin päin ja julistivat sitten Philippuksen keisariksi. Filip II (Espanja)
Portugalissa oli vuonna 1578 kuninkaana nuori kuningas Sebastian I, jonka suurena haaveena oli tehdä ristiretki Pohjois-Afrikkaan maureja vastaan. Sebastian johti Portugalin armeijan Pohjois-Afrikkaan, missä se kärsi täydellisen tappion. Kuninkaan ruumista ei löydetty koskaan. Portugalin kuninkaaksi nousi hallitsijasuvun vanhin miespuolinen jäsen, kardinaali Henrik. Uusi kunigas Henrik I oli vanha ja lapseton mies ja anoi paavilta lupaa mennä naimisiin. Espanjan asiamiehet saivat taivuteltua paavin kieltäytymään vihkiluvasta. Vuonna 1580 kuningas Henrik kuoli. Filip johdatti nyt armeijansa Portugalin rajan yli. Bonifatius IV
Bonifatiuksen paaviuden aikana Roomaa koettelivat nälänhätä, rutto ja tulvat. Pyhä Bonifatius IV kuoli munkkiretriitissä (hän oli muuttanut oman talonsa luostariksi), ja hänet haudattiin vanhan Pietarinkirkon basilikan pylväistöön. Paavin jäämistö poistettiin hautapaikastaan kolmesti; 900- tai 1000-luvulla, toisen kerran 1200-luvun lopulla Bonifatius VIII:n kaudella ja kolmannella kerralla ne siirrettiin nykyiseen Pietarinkirkkoon 21. lokakuuta 1603. Fredrik IV
Fredrik kuoli tuberkuloosiin vuonna 1730 Odensen linnassa, ja hänet haudattiin Roskilden katedraaliin. Filip II (Burgundi)
Ranskan Filip, Burgundin herttuana Filip II Rohkea () syntyi Pontoisessa 17. tammikuuta 1342 ja kuoli Halessa, Belgiassa 27. huhtikuuta 1404. Hän oli Ranskan kuninkaan Juhana II Hyvän ja Luxemburgin Bonnen neljäs ja nuorin poika, joka hankki lisänimensä taistelleessaan isänsä vierelle Poitiersin taistelussa vuonna 1356. Filip
Suomessa nimi Filip on maaliskuuhun 2017 mennessä annettu 1489 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Filipin nimipäivä on 8. maaliskuuta. Filip IV (Ranska)
Filip Kauniin hetki koitti 18. heinäkuuta 1304, kun hän suoritti invaasion Flanderiin. Hän saavutti Mons-en-Pévèlen taisteluissa 18. elokuuta 1304 voiton flaameista. Tällöin hän liitti valtakuntansa yhteyteen Flanderin ranskankieliset alueet Lillen, Douain ja Béthunen. Kuitenkin virallinen liittäminen tapuhtui vasta vuonna 1314 Athis-sur-Orgen rauhassa. Kaarle IV (Ranska)
Kaarle IV:een päättyy ns. suoran Kapetingien dynastian historia. Hän on siis sukunsa viimeinen. Valta siirtyi hänen serkulleen, josta tuli kuningas Filip VI. Samalla hän sai kuolemallaan aikaiseksi lopullisen syyn satavuotiselle sodalle, joka tosin juontaa alkunsa jo paljon varhaisemmista vaiheista. Kaarle IV (Espanja)
Kaarle luopui vallasta vuonna 1808 poikansa Ferdinand VII:n liittouduttua ranskalaisten kanssa Godoytä vastaan. Valtaan nousi Napoleon I:n veli Joseph Bonaparte. Godoyn ja Napoleonin solmima Fontainebleaun sopimus aiheutti Espanjalle vaikean tilanteen, joka johti Pyreneiden niemimaan sotaan. Kaarle lähti ulkomaille ja asui ensin Ranskassa. Hän kuoli vuonna 1819 Roomassa. Filip II (Ranska)
Filip II Augustus kuoli 14. heinäkuuta 1223 Mantes'ssa ollessaan kuumeisena matkalla Pariisiin. Pitkän hallintokauden aikana hänestä oli tullut monien trubaduuri- ja ritarilaulujen sankari. Hän jätti kuolleessaan pojalleen Ludvig VIII Leijonalle vahvan ja hyvin hoidetun kuningaskunnan, jossa kuninkaasta oli tullut valtakunnan pää. Myöhemmistä seuraajista eritoten Ludvig IX Pyhä ja Filip VI Kaunis pitävät häntä esikuvanaan. Filip II Augustus haudattiin Ranskan kuninkaiden viimeiseen leposijaan, Pariisin pohjoispuolella olevan Saint-Denis'n luostarin basilikaan. Vilhelm IV (Iso-Britannia)
Vilhelm IV (William Henry; 21. elokuuta 1765 – 20. kesäkuuta 1837) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kuningas ja Hannoverin alueen kuningas vuosina 1830–1837. Hän oli viides Hannover-sukuinen hallitsija ja edellisen kuninkaan Yrjö IV:n nuorempi veli. Hän palveli nuoruudessaan laivastossa ja hänet tunnettiin myöhemmin lempinimellä "merimieskuningas". Vilhelm IV:tä seurasi valtaistuimelle hänen veljentyttärensä Viktoria, ja hänen vaimonsa oli kuningatar Adelaide. Filip Komea
Filip I (22. heinäkuuta 1478 – 25. syyskuuta 1506), tunnetaan myös Filip Komeana, oli ensimmäinen Habsburg-sukuun kuulunut Kastilian kuningas. Nikolaus IV
Nikolaus IV (1227–1292) oli paavina 22. helmikuuta 1288 – 4. huhtikuuta 1292. Taustaltaan hän oli fransiskaanimunkki. Hän oli hurskas ja rauhaarakastava paavi, jolla ei ollut tarvetta taistella kirkon puolesta harhaoppisia vastaan tai lähteä ristiretkille. Kuningas Philipin sota
Kuningas Philipin sota oli aseellinen välienselvittely Uuden-Englannin siirtolaisten ja intiaanien välillä. Sotaa käytiin vuosina 1675–76 ja menetykset olivat suuret kummankin osapuolen välillä. Sota nimettiin wambanoag-intiaanien ylimmän päällikön Metacometin eli kuningas Philipin mukaan. Espanjan perimyssota
Kaarle II:sta oli tullut kuningas isänsä, Filip IV:n, kuoleman jälkeen vuonna 1665, mutta hän oli fyysisesti heikko ja kykenemätön saamaan lapsia; hän oli viimeinen miespuolinen Espanjan Habsburg ja hän oli elänyt pidempään kuin kukaan oli odottanut. Kun Rijswijkin rauha toi päätökseen yhdeksänvuotisen sodan (1688–1697), Euroopan valtiomiehet alkoivat pohtia miten saisivat Espanjan kruununperimyksen ongelman ratkaistua ennen Kaarle II:n kuolemaa. Lopulta pääasialliset kilpailijat Espanjan vallasta olivat Ranskan Bourbonin suvun kuninkaan Ludvig XIV:n, ja Itävallan Habsburg-suvun keisari Leopold I:n perijät ja jälkeläiset, joista molemmat olivat Filip IV:n vävyjä ja Filip III:n lapsenlapsia; molemmat uskoivat vahvasti vaateisiinsa. Perintö oli kuitenkin niin valtava, että sen luovuttaminen kasvattaisi dramaattisesti joko Ranskan tai Itävallan valtaa, mikä Euroopan hegemonian turvaamiseksi oli äärimmäisen tärkeää koko Euroopalle. Ferdinand Filip
Ferdinand Filip (; 3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine) oli Ranskan kuningas Ludvig Filipin vanhin poika ja kruununprinssi. Hän käytti vuodesta 1830 arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua. Flanderi (kreivikunta)
Kreivien Baudouin IV (988 – 1035 ja Baudouin V (1935 – 1067, joka kuoli Ranskan kuninkaan Filip I holhoojana ja Vilhelm Valloittajan appena, muodostavat Flanderin kreivikunnan ensimmäisen vaiheen kukoistusajan. Joskin tämä aikana alueellinen laajeneminen etelään pysähtyy, niin se kuitenkin jatkuu kohden Keirarikuntaa Schelden toisella puolen. Keisarit ovat perustaneen rajavasallikuntiaan alueelle: Vanenciennes, Ename ja Antwerpen, sekä vahvistaneet Cambrain piispan valtaa. Tähän Flanderin kreivit vastasivat anastamalla Valenciennesin vuonna 1007, vastapalvelukseksi annettiin Waein alue, joka oli Gentistä pohjoiseen ja Alostin alue, joka jäi Schelden ja Dendrejoen väliin. Täten muodostui myös keisarillisen Flanderin alue ja Keiveistä tuli myös Pyhän keisarikunnan ruhtinaita. Avioliitto tulevan kreivin Paudouin VI:n ja Hainaut’n kreivikunnan perillisen Richilden välillä mahdollisti näiden kahden kreivikunnan henkilökohtaisen unioni (1067 – 1070). Pedro Pardo de Cela
Kuningas Henrik IV kuoli vuonna 1474. Hänen jälkeensä Kastilian valtaistuinta tavoittelivat hänen sisarensa Isabella ja tyttärensä Johanna. Leskikuningatar järjesti nopeasti tyttärensä kihlauksen Portugalin kuninkaan Alfonso Vn kanssa. Sulhanen oli morsiamen eno. Pariskuntaa ei oltu edes vihitty kun Alfonso julistautui Kastilian ja Leonin kuninkaaksi, ja tästä alkoi sota Isabellaa ja Fernidandia vastaan. Elisabet Pyhä
Pyhän Elisabetin pyhäin­jäännös­lippaasta tuli 1300-luvulla ja 1400-luvun alussa yksi Saksan tärkeimmistä pyhiinvaelluspaikoista. Hänen kulttinsa suosio kuitenkin alkoi 1400-luvulla hiipua, joskin hän edelleen aateliston suuressa suosiossaan, koska monet Saksan johtavat aatelis­suvut polveutuivat hänen tyttärestään Sofiasta. Mutta 300 vuotta Elisabetin kuoleman jälkeen yksi hänen monista jälkeläisistään, Hessenin maakreivi Filip I, joka kuului protes­tanttisen uskon­puhdistuksen johtajiin ja oli yksi Martti Lutherin huomatta­vimmista kannatta­jista, ryösti Marburgin kirkon ja vaati Saksalaista ritari­kuntaa luovuttamaan Elisabetin luut, jotta hän voisi hajottaa pyhäin­jäännökset ja siten tehdä lopun jo muutoinkin vähenemässä olleista pyhiin­vaelluksista Marburgiin. Filip poisti myös kruunatun agaateilla koristellun maljan, jossa Pyhän Elisabetin pää oli, mutta palautti sen joutuaan keisari Kaarle V:n vangitsemaksi. Myöhemmin kolmi­kymmen­vuotisessa sodassa Ruotsin sotajoukot ryöstivät maljan, ja se on nykyisin näytteillä Ruotsin historiallisessa museossa Tukholmassa. Pyhän Elisabetin kallo ja jotkin hänen luunsa ovat näkyvillä Pyhän Elisabetin konventissa Wienissä; joitakin pyhäin­jäännöksiä on edelleen pyhäin­jäännös­lippaassa Marburgissa. Henrik IV (Ranska)
Henrik IV (13. joulukuuta 1553 – 14. toukokuuta 1610) oli ensimmäinen Bourbon-sukuinen Ranskan kuningas. Hän hallitsi vuosina 1589–1610. Hän oli Navarran kuningas Henrik III vuodesta 1572. Hänen vanhempansa olivat Vendômen herttua Anton Bourbonilainen ja Navarran kuningatar Jeanne d’Albret. Elisabet Ranskalainen (1602–1644)
Elisabet Bourbon (1602–1644) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Filip IV:n ensimmäisenä puolisona Espanjan kuningatar. Johanna Mielipuoli
Pian tämän jälkeen Johannassa alkoi näkyä yhä selvemmin merkkejä henkisestä tasapainottomuudesta ja holtittomuudesta. Äitinsä kuoltua vuonna 1504 Johannasta tuli Kastilian kuningatar. Marraskuussa hän purjehti Filipin kanssa Flanderista Espanjaan, jossa Filipin oli määrä ottaa vastaan kuninkaan asema Johannan puolisona. Laivat kuitenkin haaksirikkoutuivat Englannin rannikolla ja pari päätyi Englannin Henrik VI:n vieraiksi Windsorin linnaan. He pääsivät viimein jatkamaan Espanjaan 1506. Ferdinand kuitenkin väitti Filipin pitävän Johannaa vankina ja vaati valtionhoitajan asemaa, mikä johti maan lähes sisällissotaan. Filip kuitenkin kuoli kuumeeseen 25. syyskuuta 1506 ja Johanna menetti lopullisesti järkensä. Filip IV (Ranska)
Puoliso:
Filip IV avioitui 14. elokuuta 1284 Johanna Navarralaisen (1273–1305), Navarran kuninkaan Henrik I:n ja Artoisin Blanchen vanhimman ja ainoan lapsen kanssa, ja Filip sai itselleen avioliiton myötä tittelin Navarran kuningas. Jeanne oli hallinnut Navarraa äitinsä holhoojahallinnon alaisuudessa jo vuodesta 1274 lähtien. Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1688–1714)
Maria Luisa synnytti Filipille neljä poikaa, joista kaksi eli aikuisiksi. Heistä tuli molemmista aikanaan Espanjan kuninkaita, Ludvig I ja Ferdinand VI. Maria Luisa sairastui vuonna 1711 risatautiin ja kuoli helmikuussa 1714 tuberkuloosiin vain 25-vuotiaana. Filip V nai vielä saman vuoden aikana Elisabet Farnesen, josta tuli edeltäjäänsäkin vaikutusvaltaisempi. Filip I (Ranska)
Filip I (23. toukokuuta 1052 – 29. heinäkuuta 1108 Meulan) oli Ranskan kuningas 1060—1108. Filip kuului kapetingien sukuun. Otto IV
Otto IV (syntyi 1175 tai 1176 – kuoli 19. toukokuuta 1218) oli vuodesta 1198 toinen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kahdesta kuninkaasta ja keisari vuodesta 1209 kuolemaansa asti. Hän oli ainoa Welf-sukua edustanut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Valtaistuimelle häntä seurasi keisari Fredrik II. Filip V (Ranska)
Filip V oli Filip IV Kauniin ja Navarran Johannan toinen poika ja Ludvig X Itsepäisen ja Kaarle IV Kauniin veli. Filipiä edelsi kuninkaana hänen veljenpoikansa Juhana I Postuumi, joka kuitenkin kuoli vain viiden päivän ikäisenä. Filipiä, joka oli ollut valtakunnan sijaishallitsija ennen Juhanan syntymää, epäiltiin yleisesti Juhanan kuoleman aiheuttajaksi. Filip II (Ranska)
Heti voitelunsa jälkeen Filip tarttui melkein kaikkien monarkin tehtävien toteuttamiseen, sillä sairaus piti hänen isänsä poissa hallitsemisesta ja sen rasituksista. Täysivaltainen monarkki ja valtaistuimen haltija hänestä tuli Ludvig VII:n kuoltua 18. syyskuuta 1180. Guillaume de Nogaret
Guillaume de Nogaret sai 27. huhtikuuta 1311 paavi Klemens V:lta anteeksiannon paavi Bonifatius VIII:ttä vastaan tehdystä kapinasta ja pidätyksestä. Tätä anteeksiantoa aiempi paavi Benedictus XI ei ollut suostunut antamaan. Vastapalvelukseksi anteeksiannosta paavi vaati osallistumista ristiretkelle ja useissa pyhiinvaelluspaikoissa vierailemista. Mutta näitä riittejä hän ei koskaan suorittanut. Guillaume de Nogaret kuoli maaliskuun lopulla vuonna 1313, näin hän ei ehtinyt kuulemaan temppeliritareiden suurmestarin Jacques de Molayn suorittamaa Filip IV ja kaikkien temppeliherroja vastaan toimineiden kiroamista.