Milloin Marie Curie sai Nobel-palkinnon?
Marie Curie
Uransa aikana Marie Curie löysi aviomiehensä Pierre Curien kanssa kaksi radioaktiivista alkuainetta: poloniumin ja radiumin. Lisäksi hän havaitsi toriumin olevan radioaktiivista. Pierre ja Marie Curie saivat jaetun Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1903 – Curiet saivat sen radioaktiivisuuden tutkimuksesta ja Henri Becquerel radioaktiivisuuden löytämisestä. Marie Curie sai uransa aikana toisenkin Nobelin, vuonna 1911 Nobelin kemianpalkinnon, koska oli onnistunut ensimmäisenä eristämään puhdasta radiumia ja oli löytänyt kaksi uutta alkuainetta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Curie omistautui lähes yksinomaan röntgenkuvausmenetelmien kehittämiseen.
Nobelin rauhanpalkinto
Rauhanpalkintoja ei jaettu maailmansotien aikana vuosina 1914–1916 ja 1939–1943. Lisäksi palkinto on jätetty myöntämättä vuosina 1918, 1923, 1924, 1928, 1932, 1948, 1955, 1956, 1966, 1967 ja 1972. YK:n rauhanturvajoukot saivat Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1988, ja se jaettiin 10. joulukuuta 1988 Oslossa. Palkintoon oikeutettuja YK:n rauhanturvaajia on maailmassa noin puoli miljoonaa 53 eri maasta; Suomessa palkinnon saajia on noin 20 000 (YK:n rauhanturvatehtävissä 1988 tai sitä ennen palvelleet). Presidentti Martti Ahtisaari sai Nobelin rauhanpalkinnon 2008. Norman Borlaug
Vuonna 1968 Borlaug sai Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsenyyden. Kaksi vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto ansioistaan maailman elintarvikehuollon kehittämisessä. Niels Bohr
Tanskan kuninkaallinen tiedeakatemia valitsi 1917 Bohrin Kööpenhaminan yliopiston professoriksi ja vastikään häntä varten perustetun Teoreettisen fysiikan instituutin johtajaksi vuonna 1921. Paikkansa Kööpenhaminassa hän piti loppuelämänsä. Vuonna 1922 hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto kvanttimekaniikan "Kööpenhaminan tulkinnan" ja atomimallinsa kehittämisestä, josta hänet tunnetaan kaikkein parhaiten. Bohr puhui 11. joulukuuta 1922 palkintojakotilaisuudessa pitämässään luennossa sähködynamiikasta ja atomin stabiilisuudesta. Luettelo Nobel-palkinnon saaneista naisista
Nobelin fysiikan, kemia ja taloustieteen palkintojen saajista päättää Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia. Lääketieteen palkinnoista päättää Karoliininen instituutti ja rauhanpalkinnoista Norjan suurkäräjien asettama komitea.. Maurice Wilkins
Maurice Hugh Frederick Wilkins (15. joulukuuta 1916 – 5. lokakuuta 2004) oli englantilainen tiedemies. Hän syntyi Uudessa-Seelannissa. Hänen perheensä muutti Birminghamiin Englantiin, kun hän oli 6-vuotias. Maurice Wilkins, Francis Crick ja James Watson saivat vuonna 1962 lääketieteen Nobel palkinnon DNA:n molekyylirakenteen ja sen merkityksen keksimisestä. Rosalyn Sussman Yalow
Rosalyn Sussman Yalow (19. heinäkuuta 1921 New York – 30. toukokuuta 2011 New York) oli yhdysvaltalainen lääketieteellinen fyysikko, joka palkittiin radioimmunomenetelmän kehittämisestä Nobelin lääketieteen palkinnolla vuonna 1977. Hän oli järjestyksessä toinen nainen, jolle on myönnetty Nobelin lääketieteen palkinto. Ensimmäinen oli Gerty Cori. Rudyard Kipling
Nobel-palkintoja oli alettu jakaa vuonna 1901 ja Kipling oli ensimmäinen englanninkielinen nobelisti. Palkinnonjakotilaisuudessa Tukholmassa 10. joulukuuta Ruotsin akatemian sihteeri Carl David af Wirsén ylisti sekä Kiplingiä että englantilaisen kirjallisuuden kolmea vuosisataa: Marshall Nirenberg
Nirenberg sai työstään Nobelin fysiologian ja lääketieteen palkinnon vuonna 1968. Palkinnon jakoivat hänen kanssaan Har Gobind Khorana, joka löysi nukleiinihappojen synteesin, ja Robert W. Holley, joka selvitti lähetti-RNA:n kemiallisen rakenteen. Samana vuonna Nirenberg sai National Medal of Honorin; vuonna 1966 hänelle oli myönnetty National Medal of Science. Marie Corridon
Marie Louise Corridon ( – 26. toukokuuta 2010) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa naisten 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä Lontoon kesäolympialaisissa 1948. Samassa joukkueessa hänen kanssaan uivat Ann Curtis, Thelma Kalama ja Brenda Helser. Irène Joliot-Curie
Irène Joliot-Curie (o.s. "Curie", s. 12. syyskuuta 1897 − k. 17. maaliskuuta 1956) oli ranskalais-puolalainen fyysikko ja kemisti. Hän oli Marie ja Pierre Curien tytär ja naimisissa Frédéric Joliot-Curien kanssa. Yhdessä miehensä kanssa hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1935 alkuaineiden radioaktiivisten isotooppien syntetisoinnista. Marie Curie
Curie oli kuitenkin agnostikko ja entinen katolinen kristitty, mutta juutalaisväitteet pysyivät elossa vielä pitkän aikaa. "Excelsior"-lehti hyökkäsi voimakkaasti Curieta vastaan rasistisilla kommenteilla, jotka perustuivat Curien kasvonpiirteiden erittelyyn. Liberaalilehdistö tuki Curien valintaa, mutta oikeistolehdet olivat onnistuneet vahingoittamaan Curien julkisuuskuvaa tarpeeksi, ja Branly valittiin 23. tammikuuta 1911 suoritetussa äänestyksessä kahden äänen enemmistöllä. Nobel-palkinto
Ruotsalainen keksijä Alfred Nobel määräsi vuonna 1895 kirjoittamassaan testamentissa, että suurin osa hänen omaisuudestaan käytettäisiin hänen kuolemansa jälkeen viiden palkinnon perustamiseen ”niille, jotka edeltävänä vuonna ovat eniten hyödyttäneet ihmiskuntaa”. Testamentti määräsi myös, että palkinnot myöntäisi tietyt neljä instituutiota: Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia (fysiikka ja kemia), Karoliininen instituutti (fysiologia tai lääketiede), Ruotsin akatemia (kirjallisuus) sekä Norjan Nobel-komitea (rauha). Sykliini
Leland H. Hartwell, Tim Hunt ja Paul M. Nurse saivat vuoden 2001 lääketieteen Nobel-palkinnon löydettyään sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit, jotka ovat keskeisiä molekyylejä solusyklin säätelyssä.
Sykliinit säätelevät solusykliä kiinnittymällä sykliineistä riippuvaisiin kinaaseihin (Cdk, "eng Cyclin dependent kinase"), jolloin nämä kinaasit aktivoituvat. Toimiakseen sykliini-Cdk-kompleksin on oltava oikeasta kohdasta fosforyloitunut. Tietyt sykliini-Cdk-kompleksit esiintyvät tietyissä solusyklin vaiheissa. Kun sykliini-Cdk-kompleksit ovat vieneet solun seuraavaan solusyklin vaiheeseen, sykliinit tuhotaan. Tuhoaminen tapahtuu liittämällä sykliiniin ubikitiiniä, joka ohjaa proteiineja tuhottaviksi proteosomeihin. Myös sykliinien tuhoaminen on olennaista solusyklin kannalta. Esimerkiksi M-sykliineihin kuuluvat sykliinit huolehtivat Cdk:n kanssa, että kromosomit kiinnittyvät tumasukkulaan. Kun M-sykliinit hajotetaan, alkaa anafaasi, jossa sisarkromatidit erkanevat toisistaan. Sykliini-Cdk inaktivoidaan tuhoamalla nimenomaan sykliini, Cdk:ta sen sijaan ei tuhota. Marie Curie
Joulukuussa Marie aloitti oman väitöstyönsä kirjoittamisen. Hänen tutkimuskohteenaan olivat Henri Becquerelin vasta löytämät ”uraanisäteet” (radioaktiivisuus). Muu fyysikkoyhteisö sivuutti Becquerelin löydön, koska sitä kiinnostavampana pidettiin röntgensäteilyä, jonka saksalainen Wilhelm Röntgen oli havainnut muutama kuukausi ennen Becquerelia. Giosuè Carducci
Giosuè Carducci (27. heinäkuuta 1835 – 16. helmikuuta 1907) oli italialainen runoilija ja kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1906. Häntä pidetään modernin Italian epävirallisena kansallisrunoilijana. Hän toimi myös opettajana ja kääntäjänä ja käänsi Vergiliuksen teoksia ja osia "Iliaasta" italiaksi. Carducci toimi aktiivisesti myös kulttuuripolitiikassa ja oli muun muassa koulutusta ja kulttuuririentoja järjestävän Società Dante Alighierin perustajajäsen. Hänen poliittiset mielipiteensä olivat ailahtelevaisia, ja hän on kirjoittanut yhtä tulisieluisia tekstejä tasavallan puolesta kuin sitä vastaan. Hänet äänestettiin Senaatiin vuonna 1890. 
Carduccin maine kirjailijana perustuu hänen runoihinsa, mutta myös proosatuotanto on laajaa. Ranska
Ranskassa on syntynyt 49 Nobel-palkittua henkilöä. Heistä 7 on saanut fysiikan, 9 kemian, kaksi taloustieteen ja 12 lääketieteen ja fysiologian palkinnon. Ranskan tieteen ja filosofian kenties maineikkain hahmo on René Descartes. Luonnontieteilijöistä Louis Pasteur on antanut nimensä maidonsäilytysmenetelmälle pastöroinnille ja luonut perustan nykyaikaiselle lääketieteelle, ja Antoine Lavoisier on nykyaikaisen kemian isä. Marie Curie
Työn ohessa hän ryhtyi omatoimisesti lukemaan eri tieteenalojen kirjallisuutta, koska ei ollut täysin varma mitä lähtisi opiskelemaan. Vähitellen fysiikka ja matematiikka alkoivat tuntua ilmeisimmiltä valinnoilta. Kemiaa hän ei unohtanut täysin, vaan kävi kemiantunneilla erään sokerijuurikastehtaan työntekijän luona. Marie Curie
Palkinto jaettiin perinteen mukaisesti 10. joulukuuta 1903, mutta uupuneet Curiet eivät jaksaneet matkustaa Tukholmaan. Pierre ei myöskään liiemmin pitänyt julkisuudesta ja suurista tapahtumista. Nobelisteilta vaaditaan luennon pitämistä, missä he kuvailevat oman työnsä tärkeyttä. Luennon vuoksi Curiet kuitenkin tekivät matkan Ruotsiin vuonna 1905. Pierren pitämässä luennossa hän erottaa selvästi, mikä osa oli Marien ansiota ja mikä yhteistä. Nobel-palkinto oli perheelle erittäin tervetullut, sillä palkinnon ohella nobelisteille annettiin suurehko rahasumma, puolet Nobelista merkitsi 70 000 silloista kultafrangia (vuoden 1903 kurssilla 141 358 kruunua, vuoden 2008 kurssilla noin 743 000 €). Pierre Curie
Curie meni naimisiin puolalaisen Maria Skłodowskan (myöh. Marie Curie) kanssa, joka oli aiemmin muuttanut Ranskaan opiskelemaan matematiikkaa ja fysiikkaa. Curiet kokivat paljon vastoinkäymisiä heidän radioaktiivisuuteen liittyvissä tutkimuksissaan. Laboratorion olosuhteet olivat huonoja, ja jotta toimeentulo oli mahdollista, oli heidän pakko tehdä paljon opetustyötä. Suuri työtaakka heijastui stressaantumiseen. Pierre ja Marie saivat kaksi tytärtä, Irène Curien (1897) ja Ève Curien (1905). Ève Curie
Curie nimitettiin vuonna 1952 NATO:n pääsihteerin erikoisneuvonantajaksi. Ève Curielle myönnettiin 13. heinäkuuta 2005 Kunnialegioonan merkki. Italia
Guglielmo Marconi sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1909 radioon liittyvästä kehitystyöstä, Enrico Fermi vuonna 1938 ydinfysiikasta ja Carlo Rubbia vuonna 1984 alkeishiukkasten tutkimuksesta. Giulio Natta sai vuonna 1963 Nobelin kemianpalkinnon polymeerikemiasta. Maria Goeppert-Mayer
Vuonna 1948 Marie Goeppert-Mayer alkoi tutkia maagisia lukuja. Häneltä meni vuosi niiden selityksen löytämiseen ja toinen vuosi sen seurausten ymmärtämiseen. Hänestä oli rohkaisevaa, että Jensen, Haxel ja Suess päätyivät samaan selitykseen riippumattomasti. Goeppert-Mayer tapasi Hans D. Jensenin, ja joitakin vuosia myöhemmin nämä kilpailijat eri puolilta Atlanttia päättivät julkaista yhteisen kirjan. Teos "Elementary Theory of Nuclear Shell Structure" ilmestyi vuonna 1955, ja vakiinnutti Goeppert-Mayerin aseman ydinfysiikan johtavana asiantuntijana. Hans D. Jensen sai Nobelin yhdessä Goeppert-Mayerin kanssa. Alfred Hershey
Alfred Day Hershey (1908-1997) oli yhdysvaltalainen mikrobiologi, joka sai vuonna 1969 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Max Delbrückin ja Salvador Luriain kanssa virusten lisääntymismenetelmiin ja geneettiseen rakenteeseen liittyvästä tutkimuksesta. Frédéric Passy
Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Punaisen Ristin perustajan, sveitsiläisen Henri Dunant'n kanssa 10. joulukuuta 1901. Palkinto myönnettiin tuolloin ensimmäisen kerran. Äiti Teresa
Äiti Teresa sai lukuisia huomionosoituksia työstään, ja hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1979. Katolinen kirkko julisti äiti Teresan autuaaksi vuonna 2003, ja pyhimykseksi hänet julistettiin 4. syyskuuta 2016. Marie Curie
Maria Skłodowska syntyi Varsovassa Puolassa Venäjän keisarikunnassa vuonna 1867. Hänen opettajavanhempansa Władysław ja Bronisława Skłodowska (o.s. Boguska) kastoivat viidennen ja viimeiseksi jääneen lapsensa Maria-nimiseksi, mutta hänestä puhuttiin yleensä Manyana, perhepiirissä hän oli Manya aina. Hän itsekin käytti Manya-nimeä esimerkiksi allekirjoituksissaan. Äiti oli ollut paikallisen tyttökoulun rehtori – tässä koulussa Maria itse asiassa oli syntynyt – ja isä opetti julkisessa oppilaitoksessa matematiikkaa ja fysiikkaa. He pitivät myös puolankielisiä oppitunteja salaa, sillä venäläiset olivat kieltäneet sen venäläistämisohjelmassa. Radikaaleja he eivät olleet, vaikka toivoivatkin Puolalle vähintään itsehallintoa. Marian isän isä Józef Skłodowski oli myös pätevöitynyt opettajan ammattiin. Salvador Luria
Salvador Edward Luria (1912-1991) oli italialaissyntyinen, yhdysvaltalainen tutkija, joka sai vuonna 1969 Nobelin lääketieteen palkinnon yhdessä Max Delbrückin ja Alfred Hersheyin kanssa virusten lisääntymismenetelmiin ja geneettiseen rakenteeseen liittyvästä tutkimuksesta. Marie Curie
Marie Curie jatkoi magnetismitutkimuksiaan vuoteen 1897 saakka. Hän oli edellisenä vuonna hankkinut todistuksen, joka oikeutti hänet opettamaan fysiikkaa. Hän oli fysiikassa vuosikurssinsa paras ja matematiikassa toiseksi paras. Curie oli tullut raskaaksi, ja esikoinen Irene, tuleva Nobel-palkinnon saaja, syntyi syyskuun alussa 1897. Samana vuonna, jona Irene syntyi, Marie suoritti kaksi tutkintoa, sai stipendin ja päätti tutkimuksensa karkaistujen teräslajien magneettisuudesta. Puola
Kaksinkertainen nobelisti Marie Curie kasvoi Puolassa, joskin työskenteli ja opetti myöhemmin Ranskassa. Hänen jälkeensä fysiikan nobelin ovat saaneet Albert Michelson 1907, Isidor Rabi 1944, Maria Goeppert-Mayer 1963, Klaus von Klitzing 1985 ja Georges Charpak 1992. Curien lisäksi muita puolalaistaustaisia kemian nobelisteja ovat olleet Walther Nernst 1920 ja Roald Hoffmann 1981. Donald Arthur Glaser
Sumukammio oli vielä 1950-luvun alussa tutkijoiden tärkein työkalu hiukkasten tunnistamiseen. Niillä oli kuitenkin heikkoutensa, sillä niitä oli hankala käyttää. Glaser korvasi kaasun nesteellä. Hiukkas jätti nesteeseen kuplavanan, jonka pystyi valokuvaamaan. Glaserin kehittämä kuplakammio pystyi näyttämään hiukkasen reitin tarkemmin kuin kaasulla täytetty sumukammio, koska neste on tiheämpää kuin kaasu. Ensimmäinen kuplakallio oli vain tuuman leveä, mutta fyysikot rakensivat 1960- ja 1970-lukujen aikana suurempia laitteita, kunnes toiset laitteet korvasivat ne. Glaser oli vasta 25-vuotias, kun hän kehitti kuplakammion. Hän sai 34-vuotiaana vuonna 1960 keskintönsä ansiosta Nobelin fysiikanpalkinnon. Vuotta aiemmin hän oli siirtynyt Berkeleyyn Kalifornian yliopistoon. Victor Grignard
François Auguste Victor Grignard (6. toukokuuta 1871, Cherbourg-Octeville – 13. joulukuuta 1935, Lyon) oli ranskalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1912 Grignard-reaktioissa käytettävän Grignardin reagenssin keksimisestä. Myös toinen ranskalainen kemisti Paul Sabatier sai Nobelin kemianpalkinnon samana vuonna. Theodore William Richards
Theodore William Richards (31. tammikuuta 1868, Germantown – 2. huhtikuuta 1928, Cambridge) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1914 työstään useiden alkuaineiden atomimassojen selvittämisessä. Hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen Nobelin kemianpalkinnon voittaja. Marie Curie
Marie Curien maine oli noussut, koska radiumia pidettiin todellisena ihmeaineena, joka parantaisi vaikeita sairauksia. Curieta alkuvuodesta 1921 tapaamassa käynyt yhdysvaltalainen naistenlehdentoimittaja William Brown Meloney kysyi, mitä hän ja hänen ystävänsä voisivat tehdä arvostamansa tutkijan hyväksi. Marie Curie vastasi, että kipeimmin olisi tarvetta grammalle radiumia. Sen avulla hän pystyisi toteuttamaan monia vielä ajatuksen asteella olevia töitä. Meloney järjesti kampanjan radiumin keräämiseksi. Vielä samana vuonna Curie sai kutsun Yhdysvaltoihin. Presidentti Warren G. Harding luovutti hänelle henkilökohtaisesti amerikkalaisten naisjärjestöjen keräämän gramman puhdasta radiummetallia. Ranskalaisten virkamiesten saatua tietää Yhdysvaltain presidentin antamasta ”huomionosoituksesta” heille tuli kiire järjestää Curielle hyvitykseksi kunnialegioonan kunniamerkki, mutta Curie kieltäytyi siitä kuten hänen miehensäkin oli tehnyt. William Giauque
William Francis Giauque (12. toukokuuta 1895 Niagara Falls – 28. maaliskuuta 1982 Berkeley) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1949 panostuksestaan kemiallisen termodynamiikan parissa erityisesti tutkimuksista, jotka koskevat aineiden käyttäytymisestä äärimmäisen alhaisissa lämpötiloissa. Nobel-palkinto
Nuorin palkittu on Malala Yousafzai (rauhanpalkinto 2014), joka oli 17-vuotias. Tiedenobelisteista nuorin on Lawrence Bragg (fysiikanpalkinto 1915), joka oli 25-vuotias. Naisia palkituista on 49. Mairead Corrigan
Mairead Corrigan (s. 27. tammikuuta 1944) on pohjoisirlantilainen rauhanaktivisti. Hän perusti yhdessä Betty Williamsin kanssa 1976 rauhanliikkeen, joka järjesti laajoja mielenosoituksia ja rauhanmarsseja. Hän sai Williamsin kanssa vuoden 1976 Nobelin rauhanpalkinnon. Dorothy Crowfoot Hodgkin
Dorothy Mary Crowfoot Hodgkin (omaa sukua Crowfoot) (12. toukokuuta 1910 Kairo – 29. heinäkuuta 1994 Shipston-on-Stour) oli brittiläinen biokemisti ja proteiinien kristallografisen tutkimuksen pioneeri. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1964 tärkeiden biokemiallisten yhdisteiden röntgensädeanalyysistä. Nobelin rauhanpalkinto
Järjestöistä Kansainvälinen Punainen Risti on saanut rauhanpalkinnon kolmesti vuosina 1917, 1944 ja 1963 sekä YK:n pakolaiskomissariaatti (UNHCR) kahdesti vuosina 1954 ja 1981. Yhdysvaltalainen kemisti Linus Pauling oli ennen rauhanpalkintoaan (1962) saanut Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1954. Selma Lagerlöf
Vuonna 1909 Selma Lagerlöfille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto. Akatemian perusteluissa todettiin, että palkinto myönnettiin Lagerlöfille "hänen runotuotantoansa leimaavan ylevän ideaalisuuden, mielikuvituksen rikkauden ja ilmaisun sielukkuuden tähden". Lagerlöf oli ehdolla useita kertoja, mutta hänen ehdokkuuttaan vastusti Akatemian silloinen vakituinen sihteeri Carl David af Wirsén. Vuonna 1909 Wirsén kuitenkin hävisi äänestyksessä akatemian jäsenten enemmistölle, jotka halusivat kaikesta huolimatta myöntää kunnianosoituksen Lagerlöfille. Hän oli ensimmäinen nainen maailmassa ja ensimmäinen ruotsalainen, jolle myönnettiin kirjallisuuden Nobel-palkinto. Vuodesta 1909 Lagerlöf asui ajoittain Mårbackassa, jonka hänen oli onnistunut ostaa takaisin Nobel-palkinnon palkintorahoilla. Maria Goeppert-Mayer
Goeppert-Mayer on ensimmäinen nainen joka sai Nobelin teoreettisesta fysiikasta. Hänet kutsuttiin Heidelbergin tiedeakatemian jäseneksi 1950 ja Yhdysvaltojen kansalliseen tiedeakatemiaan 1956. American Physical Society jakaa vuosittain hänen mukaansa nimetyn palkinnon huomattavalle naispuoliselle fyysikolle. Naiset ja tiede
Lise Meitner oli fyysikko, joka tutki radioaktiivisuutta ja ydinfysiikkaa. Hän löysi ydinfission yhdessä Otto Hahnin kanssa. Maria Goeppert-Mayer oli fyysikko. Goeppert-Mayer on yhdessä Marie Curien kanssa ainoat naiset, jotka ovat saaneet Nobelin fysiikanpalkinnon. Goeppert-Mayer sai palkintonsa vuonna 1963 atomin kuorirakenteen tutkimisesta. Rosalind Franklin oli kemisti. Hän teki merkittävää uraauurtavaa tutkimusta (DNA, virukset ja hiili). Hänet tunnetaan erityisesti osuudestaan DNA:n rakenteen selvittämiseen vuonna 1953. Barbara McClintock sai Nobelin fysiologian palkinnon 1983 tutkimuksistaan maissin genomin liikkuvien DNA-elementtien eli transposonien parissa. Pierre Curie
Curie kuoli liikenneonnettomuudessa aamulla 19. huhtikuuta 1906. Matkalla laboratorioonsa hän jäi rankkasateessa kärryjen alle ollessaan ylittämässä "rue Dauphinea" Pariisissa. Hänen päänsä murtui ja Curie kuoli nopeasti. Ennen kuolemaansa Pierre Curie kiinnostui spiritismistä ja osallistui alan istuntoihin. Polymeraasiketjureaktio
Ensimmäisen PCR:n kaltaisen menetelmän kuvasi norjalainen Kjell Kleppe tutkimusryhmänsä kanssa jo vuonna 1971, jolloin Kleppe julkaisi yhdessä Nobel-palkitun H. Gobind Khoranan kanssa artikkelin "Repair replication of short synthetic DNA's as catalyzed by DNA polymerases" "Journal of Molecular Biologyssa". Artikkelissaan he käytännössä kuvasivat PCR:n perusteet. Artikkeli perustui Kleppen kokeisiin, joissa hän oli ensin kaksin- ja sitten nelinkertaistanut pienen synteettisen DNA-pätkän kahden alukkeen ja DNA-polymeraasin avulla. Kleppen työ jäi kuitenkin vähälle huomiolle ja vasta Kary Mullis ja hänen työtoverinsa Cetus Corporationissa kehittivät menetelmää niin pitkälle, että PCR-tekniikasta tuli laboratoriotyöskentelyn arkea. Kary Mullis sai vuonna 1983 aloittamastaan työstä Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1993. Arthur Currie
Currie lyötiin ritariksi vuonna 1917 ja hänelle myönnettiin monia korkeimmista ansiomerkeistä. Maailmansodan jälkeen hän toimi Kanadan miliisijoukkojen ylitarkastajana ja yleni Kanadan armeijan ensimmäiseksi kenraaliksi. Vuodesta 1920 hän toimi kuolemaansa asti Montrealissa toimivan McGill-yliopiston rehtorina ja kanslerina. Naiset ja tiede
Brittiläinen matemaatikko Ada Lovelace kirjoitti kuvauksen Charles Babbagen varhaisesta mekaanisesta yleistietokoneesta eli analyyttisestä koneesta. Lovelace kirjoitti koneelle ohjelman ja häntä kutsutaan joskus ensimmäiseksi tietokoneohjelmoijaksi. Lovelacen äiti oli koulutettu Cambridgen yliopistossa ja äiti päätti että tyttärelle opetetaan matematiikkaa ja tiedettä. Fyysikko ja kemisti Marie Curie sai Nobelin palkinnon ensimmäisenä naisena vuonna 1903. Fysiikan palkintoa ei myönnetty yksin Marielle, vaan yhdessä miehensä, fyysikko Pierre Curien, kanssa. Vuonna 1911 Marie sai kemian Nobelin palkinnon radioaktiivisten poloniumin ja radiumin löytämisestä ja tutkimuksesta. Kurt Alder
Kurt Alder (10. heinäkuuta 1902 – 20. heinäkuuta 1958) oli saksalainen kemisti, joka sai kemian Nobelin palkinnon vuonna 1950 yhdessä opettajansa Otto Dielsin kanssa Diels-Alder-reaktion keksimisestä. Mairead Corrigan
Mairead Corrigan elätti itsensä sihteerinä nuoresta iästä alkaen. Hän toimi samalla aktiivisesti kirkon avustustyössä lasten ja nuorten parissa. Hän aloitti julkisen toimintansa jouduttuaan silminnäkijäksi traagisessa onnettomuudessa, jossa hänen sisarensa kolme lasta sai surmansa. Heidän ylitseen ajoi auto, jota kuljettaneen IRA-aktivistin brittisotilaat ampuivat kesken ajomatkan. Tapahtuman silminnäkijä, Betty Williams alkoi kerätä nimikirjoituksia rauhan saamiseksi ja vastaavien järjettömien kuolemantapausten estämiseksi. Williams ja Corrigan perustivat rauhanliikkeen nimeltä Peace People. He saivat Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1976. Charles Nicolle
Charles Jules Henry Nicolle (21. syyskuuta 1866 Rouen, Ranska − 28. helmikuuta 1936 Tunis, Ranskan Tunisia) oli ranskalainen bakteriologi. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon 1928 työstään, jossa hän osoitti vaatetäiden toimivan pilkkukuumeen levittäjinä. Fysiikka
Vaikka fysiikalla on usean tuhannen vuoden historia, fyysikot eivät olleet 1900-luvun alussa vieläkään yhteisymmärryksessä aineen rakenteesta. Tuolloin vallitsevana mielipiteenä oli samankaltainen kuin Demokritoksen aiemmin esitetty idea. Fyysikot totesivat, että aine koostuu atomeista. Ennen 1900-lukua J. J. Thomson suunnitteli kokeen, joka vaikutti käsitykseen atomien rakenteesta. Kokeessa havaittiin, että katodisäteet koostuivat negatiivisesti varautuneista hiukkasista, elektroneista. Yksi atomin rakenneosista oli löytynyt. Thomson sai havainnostaan Nobelin fysiikanpalkinnon ja myöhemmin hänen poikansa sai Nobelin fysiikanpalkinnon elektronien aaltoluonteen löytämisestä.
Modernin fysiikan ja klassisen fysiikan taitteessa Pierre Curie ja Marie Curie havaitsivat, että jotkin aineet olivat radioaktiivisia. Henri Becquerel löysi samaisen ilmiön tosin aiemmin, muttei ollut varma mitä oli löytänyt. Marie Curie oli fysiikan ja kemian harvoja merkittäviä naishahmoja. Curien löytöjen pohjalta syntyi uusi fysiikan haara, ydinfysiikka. Aivan alkuaikoina röntgensäteilyn ja radioaktiivissa prosesseissa syntyneen säteilyn vaarallisuutta ei tiedostettu, ja monet tutkijat altistuivat vaaralliselle säteilylle liiaksi. Myös Marie Curie työskenteli radioaktiivisten aineiden kanssa ilman kunnollisia suojavarusteita. Hän kuoli leukemiaan 1934. Cecil Powell
Cecil Frank Powell (5. joulukuuta 1903 – 9. elokuuta 1969) oli brittiläinen ydinfyysikko. Hänelle myönettiin vuonna 1950 Nobelin fysiikanpalkinto ydinreaktion valokuvausmenetelmän kehittämisestä sekä mesonien (pioni) havaitsemisesta menetelmänsä avulla. Vuotta aiemmin Hideki Yukawa sai Nobelin fysiikanpalkinnon mesonien ennustamisesta. Powell sai vuonna 1967 Lomonosov-kultamitalin ja allekirjoitti Russellin–Einsteinin manifestin vuonna 1955. Louisa Gross Horwitz -palkinto
Louisa Gross Horwitz -palkinto () on Columbian yliopiston myöntämä vuotuinen palkinto, jota se jakaa tutkijalle tai tutkijaryhmälle tunnustuksena merkittävästä biologian tai biokemian perustutkimustyöstä. S. Gross Horwitzin testamentin ehtojen mukaan perustettiin palkinto, joka nimitettiin Louisa Gross Horwitz -palkinnoksi hänen äitinsä kunniaksi. Ensimmäinen palkinto myönnettiin vuonna 1967. Saatuaan Louisa Gross Horwitz -palkinnon 39 palkinnonsaajaa (53 %) on myöhemmin saanut joko Nobelin lääketieteen palkinnon (29) tai kemianpalkinnon (10). Matka Charleyn kanssa
"Matka Charleyn kanssa" ilmestyi vuonna 1962 muutamaa kuukautta ennen kuin Steinbeckille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto. Kirja nousi The New York Times -sanomalehden bestseller-listan ykköseksi yhden viikon ajaksi, minkä jälkeen sen syrjäytti Rachel Carsonin ympäristönsuojeluaiheinen klassikko "Hiljainen kevät". Mario Vargas Llosa
Aiemmin hyvät ystävykset Vargas Llosa ja Gabriel García Márquez riitaantuivat tammikuussa 1976 Méxicossä, jolloin Vargas Llosa löi García Márquezia, joka sai silmän mustaksi ja nenään lisäkyömyn. He eivät ole sen jälkeen olleet puheväleissä, mutta syytä tapahtumaan ei tiedetä. Hiljaisuuden on rikkonut ainoastaan García Márquezin Twitter-kommentti Vargas Llosan saatua Nobel-palkinnon: ”Nyt ovat puntit tasan.” Marie Curie
Maria Skłodowskan alkeisopetuksesta huolehtivat paikalliset koulut, mutta myös isä opetti lapsiaan. Skłodowskien toimeentulo ja perhe-elämä olivat hyvällä tolalla, kunnes Władysław vuonna 1873 erotettiin toimestaan. Władysławin oli otettava oppilaita opetettavaksi omaan kotiinsa, sillä tulot muista pienipalkkaisista opettajantöistä eivät riittäneet perheen elatukseen. Heidän luonaan asui melkein 20 oppilasta. Oppilaat lounastivat perheen kanssa, ja opetus annettiin heidän kotonaan. Muuttunut tilanne oli ilmeisesti syynä siihen, että Marian sisko Sophia (Zofia) sairastui lavantautiin ja kuoli vuonna 1876. Sophian sairastuminen ilmeisesti johti jo valmiiksi vaihtelevassa terveydentilassa olleen Marian äidin sairastumiseen tuberkuloosiin. Kahden vuoden kuluttua Bronisława-äiti kuoli, ja perheeseen kuuluivat enää Marian ja Władysławin lisäksi siskokset Bronisława (Bronia eli Bronya) ja Helena (Hela) sekä ainoa poika Józef. Peter Debye
Vuonna 1936 Peter Debyelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto hänen työstään molekyylien rakenteen selvittämisessä (dipolimomentti ja röntgendiffraktio). Virukset
Ensimmäisenä ihmisen tautina suodattuvan tekijän aiheuttamaksi havaittiin keltakuume vuonna 1902. Vuosisadan alkuvuosikymmeninä suodattuvaa taudinaiheuttajaa epäiltiin vielä jonkinlaiseksi molekyyliksi. Yhdysvaltalainen kemisti Wendell Stanley onnistui vuonna 1935 kiteyttämään tupakan mosaiikkiviruksen. Hän uskoi aluksi, että kiteet olivat proteiinia, mutta englantilaiset tutkijat Frederick Bawden ja Norman Pirie saivat selville, että ne sisälsivät proteiinin lisäksi nukleiinihappoa. Vuonna 1939 saksalaiset tutkijat Gustav Kausche, Edgar Pfankuch ja Helmut Ruska julkaisivat ensimmäiset viruksista saadut elektronimikroskooppikuvat. Wendell Stanley ja hänen käyttämiään menetelmiä kehittäneet James Sumner ja John Northrop saivat vuonna 1946 kemian Nobel-palkinnon tutkimuksistaan. André-Louis Debierne
Pierre Curien kuoltua 1906, Debierne auttoi Marie Curieta kemian tutkimuksessa ja opetuksessa usean vuosikymmenen ajan. Vuonna 1910 he ensimmäisinä valmistivat metallista radiumia nähtävissä olevia määriä. Tätä he käyttivät muiden radiumyhdisteiden valmistamiseen ja niiden ominaisuuksien tutkimiseen. Marie Curie
Marie Curie oli ensimmäinen nainen joka sai Nobelin, ja toistaiseksi ainoa nainen joka on saanut kaksi Nobelia. Tuohon aikaan naisten äänioikeudesta keskusteltiin paljon, ja vaikka Curie ei aktiivisesti osallistunut kampanjointiin sen puolesta, hänen saavutuksensa ja palkintonsa rohkaisivat monia. Rosalind Franklin
Kertomuksen mukaan Maurice Wilkins näytti salaa Watsonille ja Crickille Franklinin kuvia hänen siitä tietämättä. Miehet julkaisivat tulokset ennen Rosalind Franklinia. Rosalind Franklin kuoli syöpään 37-vuotiaana vuonna 1958. Siksikään hän ei ehtinyt saada merkittävästä työstään Nobel-palkintoa, joka myönnetään yleensä vain eläville. Wilkins, Watson ja Crick saivat Nobel-palkinnon vuonna 1962. Pierre Curie
Sorbonnessa opiskellessaan Curie sai päätökseen vuonna 1878 fysiikan maisterintutkintoa vastaavan "licence ès sciences" -tutkinnon. Tutkinnon suorittamisen jälkeen hän pääsi oitis laboratorioapulaiseksi yliopistolle. Näihin aikoihin Curie teki ensimmäisen tieteellisen työn laskettuaan lämpösäteilyn aallonpituuden ja jatkoi veljensä avustamana tutkimuksiaan kiteiden parissa. Veljekset havaitsivat kidetutkimusten seurauksena, että kiteisiin kohdistuvan mekaanisen jännityksen seurauksena syntyy sähköinen jännite kiteen vastakkaisten pintojen välille. Tätä ilmiötä kutsutaan pietsosähköiseksi ilmiöksi. Laboratorioapulaisena Curie toimi vuoteen 1882 asti, jolloin hänet asetettiin pariisilaisen teollisuusfysiikan ja -kemian koulun (ESPCI) laboratoriotoiminnan johtoon. Curiesta tuli tohtori vasta vuonna 1895, vaikka oli tehnyt jo varsin mittavan uran. Tohtoriksi väittelemisen jälkeen hänet nimitettiin Sorbonnen yliopiston fysiikan professoriksi. Rita Levi-Montalcini
Vuonna 1968 Levi-Montalcini valittiin kymmenentenä naisena Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi. Hän sai Nobel-palkinnon vuonna 1986. Samana vuonna hänelle myönnettiin myös Albert Lasker Award for Basic Medical Research. Yhdistynyt kuningaskunta
Nobelin kirjallisuuspalkinnon ovat brittikirjailijoista saaneet Rudyard Kipling vuonna 1907, John Galsworthy 1932, T. S. Eliot 1948. Bertrand Russell 1950, Winston Churchill 1953, Elias Canetti 1981, William Golding 1983, V. S. Naipaul 2001, Harold Pinter 2005 ja Doris Lessing 2007. Sully Prudhomme
René-François-Armand Prudhomme, kirjailijanimeltään Sully Prudhomme (16. maaliskuuta 1839 – 6. syyskuuta 1907) oli ranskalainen runoilija ja esseisti, joka sai ensimmäisen Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1901. Runoilijana Prudhomme pyrki luomaan modernin ajan tieteellistä runoutta. Frédéric Joliot-Curie
Frédéric Joliot syntyi Pariisissa vuonna 1900 ja valmistui ESPCI:stä. Vuonna 1925 hän pääsi Marie Curien apulaiseksi Curie-instituuttiin, ja samalla hän rakastui Curien tyttäreen Irène Curieen. Pian he menivät naimisiin, ja vuonna 1926 he vaihtoivat molemmat sukunimensä muotoon Joliot-Curie. Äiti Teresa
Äiti Teresa vastaanotti vuonna 1973 Templeton-palkinnon ja vuonna 1979 Nobelin rauhanpalkinnon. Palkintogaalassa hän hätkäytti pyytämällä, että kaikki rahat lahjoitettaisiin Kalkutan köyhille. Se auttaisi ruokkimaan tuhansia, hän sanoi. Nobel-palkinnot jakava säätiö on julkaissut internetsivuillaan äiti Teresan lyhyen elämäkerran. Siinä kerrotaan muun muassa, että hänen avustustoimintansa toimi Kalkutan lisäksi ympäri maailmaa, myös entisen Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan alueilla. Elämäkerrassa sanotaan myös äiti Teresan auttaneen ”köyhimmistä köyhimpiä” useissa Afrikan, Aasian ja Latinalaisen Amerikan maissa. Lisäksi säätiö huomioi, että äiti Teresan järjestö toimi erilaisten luonnonkatastrofien aiheuttamien tuhojen avustustöissä ja sillä oli useita taloja muun muassa kodittomille, alkoholisteille ja AIDS-potilaille sekä Pohjois-Amerikassa, Euroopassa että Australiassa. Nobel-palkintojuhlissa professori John Sanness, Nobel-komitean jäsen, piti puheen, jossa hän luonnehti vuotta 1979 huonoksi rauhan kannalta ja viittasi useisiin sotiin ja konflikteihin sekä niistä aiheutuneisiin siviilien kärsimyksiin. Puheessaan hän totesi myös, että useimmiten Nobelin rauhanpalkinto on annettu tärkeille valtiomiehille, jotka ovat tehneet osuutensa sotien lopettamiseksi ja rauhan aikaansaamiseksi. Puheen mukaan komitea päätti 1979 antaa palkinnon ”paremman maailman puolesta työskentelevälle idealistille, jonka maailmassa sota olisi tarpeetonta ja perinteinen valtiomiesjohto liioiteltua”. Marie Curie
Nobelin fysiikanpalkinnon ehdokaskomitea perusteli palkinnonsaajia tarkoin sanamuodoin. Sanaakaan radiumista tai poloniumista ei sanottu, koska Nobelin kemianpalkinnon ehdokaslautakunta oli viestittänyt, että Curie olisi korkealla kemianpalkinnon saajaksi, kun palkintoja tulevaisuudessa jaettiin. Lisäksi uusia alkuaineita oli kyetty eristämään vasta pieniä määriä. Marie Curie
Marie Curien radioaktiivisuuteen liittyvät tutkimukset toivat hänelle mainetta sekä fysiikassa että kemiassa, ja johtivat kahteen Nobelin palkintoon. Hän keksi sanan "radioaktiivisuus" kuvailemaan havaitsemiaan uraanin ominaisuuksia. Curien hypoteesi, että radioaktiivisuus johtui atomitason ilmiöstä, oli mukana fysiikan todellisuuskäsityksen murroksessa: atomeilla, joiden oltiin ajateltu olevan aineen pienimpiä, jakamattomia osasia, olikin sisäinen rakenne. Maurice Allais
Maurice Allais (31. toukokuuta 1911 Pariisi, Ranska – 9. lokakuuta 2010 Saint-Cloud, Ranska) oli tunnettu ranskalainen taloustieteilijä. Hänelle myönnettiin vuonna 1988 Nobelin taloustieteen palkinto ”hänen uraauurtavasta työstään koskien markkinoiden teoriaa ja voimavarojen tehokasta hyödyntämistä”. Nobelin rauhanpalkinto
Vuoden 1961 rauhanpalkinto myönnettiin YK:n pääsihteerille Dag Hammarskjöldille, jonka saaman palkinnon ottivat vastaan hänen omaisensa. Hammarskjöld oli saanut surmansa lento-onnettomuudessa Rhodesiassa saman vuoden syyskuussa ollessaan selvittämässä Kongon kriisiä. Jimmy Carter
Carter sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2002 työstään rauhan, demokratian ja ihmisoikeuksien hyväksi. Hän on kolmas rauhanpalkinnon saanut Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin (1906) ja Woodrow Wilsonin (1919) jälkeen; hänen jälkeensä palkinnon on presidenteistä saanut Barack Obama (2009). Linus Pauling
Vuoden 1960 Nobelin kemianpalkinnon saaja Willard Libby arvioi, että ilmakehässä suoritettavissa ydinkokeissa vapautuvan radioaktiivisen hiilen määrä on niin pieni, ettei sillä ole merkitystä verrattuna kosmisen säteilyn altistukselle. Pauling käytti Libbyn omaa dataa ja laski, että tuohon aikaan suunnitellut ydinkokeet aiheuttaisivat puoli miljoonaa ylimääräistä keskenmenoa, 55 000 lapsen syntymisen vammaisena ja enemmän leukemiaa ja luusyöpää kuin siihenastisten ydinkokeiden fissiotuotteet. Irène Joliot-Curie
Irène Curie syntyi Pariisissa, jossa hän myös opiskeli yliopistossa ennen ensimmäistä maailmansotaa. Sodan aikana hän toimi sairaanhoitajana, ja sodan päätyttyä hän vei opintonsa loppuun. Vuonna 1925 hän väitteli poloniumin alfa-säteilystä jatkaen siis vanhempiensa viitoittamalla tiellä. Vuotta myöhemmin hän meni naimisiin äitinsä assistentin Jean-Frédérik Joliotin kanssa. Tieteellisellä urallaan hän teki paljon yhteistyötä miehensä kanssa, ja vuonna 1935 Irène Joliot-Curielle ja hänen miehelleen myönnettiin tunnustuksena Nobelin kemian palkinto. Irène Joliot-Curie oli Nobel-palkinnonsaaja jo toisessa sukupolvessa; hänen vanhempansa saivat jaetun Nobelin fysiikanpalkinnon sekä Marie Curie vielä toisen palkinnon kemian alalta. Ernst Boris Chain
Tutkimuksistaan penisilliinin ja sen käytön parissa Chainille myönnettiin vuonna 1945 Nobelin lääketieteen palkinto yhdessä Alexander Flemingin ja Howard Walter Floreyn kanssa. Vuonna 1946 hän sai Pasteurmedaillen ja 1954 hänelle myönnettiin Paul-Ehrlich-palkinto. Wolfgang Pauli
Wolfgang Ernst Pauli (25. huhtikuuta 1900 Wien – 15. joulukuuta 1958 Zürich) oli itävaltalainen fyysikko. Wolfgang Pauli tunnetaan parhaiten Paulin kieltosäännön nimellä kulkevasta kvanttimekaniikkaan liittyvästä perustavanlaatuisesta periaatteesta sekä spintiloihin liittyvistä tutkimuksistaan. Paulin kieltosäännön myötä hänelle myönnettiin fysiikan Nobel-palkinto vuonna 1945. Wendell Meredith Stanley
Wendell Meredith Stanley (16. elokuuta 1904 Ridgeville, Indiana, Yhdysvallat – 15. kesäkuuta 1971 Salamanca, Espanja) oli yhdysvaltalainen biokemisti ja virologi. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1946 tupakan mosaiikkiviruksen eristämisestä. Stanley sai palkinnon yhdessä James B. Sumnerin ja John Howard Northropin kanssa. Ernest Solvay
Ernest Solvay järjesti vuonna 1911 Brysselissä tapaamisen aikakauden merkittävimpien kemistien ja fyysikoiden kesken. Tapaamiseen tulivat muun muassa Marie Curie, Albert Einstein, Max Planck, Ernest Rutherford, Henri Poincaré ja Maurice de Broglie. Tämä oli alkusysäys niin sanotulle Solvay-konferenssille, joka on sittemmin kokoontunut yli 20 kertaa. Yhdysvallat
Amerikkalaiset ovat saaneet eniten Nobel-palkintoja luonnontieteissä toisesta maailmansodasta lähtien, erityisesti fysiikan ja lääketieteen palkintoja. Yhdysvallat on ollut myös avaruustutkimuksen johtavia maita, ja Neil Armstrong astui ensimmäisenä ihmisenä kuun pinnalle Apollo 11 -lennolla heinäkuussa 1969. Human Genome Project-projekti on ollut tärkeä askel kohti monien sairauksien, kuten syövän ja Alzheimerin taudin parantamista. Henryk Sienkiewicz
Henryk Adam Aleksander Pius Sienkiewicz (5. toukokuuta 1846 – 15. marraskuuta 1916) oli puolalainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1905. Hän oli yksi 1800-luvun loppupuolen merkittävistä romaanikirjailijoista. Hän julkaisi teoksensa ajan tyylin mukaisesti jatkokertomuksina sanomalehdissä, ja oli suosittu jo omana aikanaan. Sienkiewiczin pääteos "Quo vadis" kertoo Rooman keisarin Neron aikaisesta elämästä. Muutkin teokset sijoittuvat historiaan, kertoen usein Puolan sankariajoista, minkä takia puolalaiset ovat palanneet Sienkiewiczin pariin varsinkin historiansa ankeina aikoina. Penisilliinit
Vuonna 1939 Oxfordin yliopistossa aloitettiin tutkimukset, joissa penisilliinin teho elävässä organismissa osoitettiin ensin eläinkokeilla ja vuonna 1941 kliinisissä tutkimuksissa. Avainhenkilöt tutkimuksissa olivat australialainen patologi Howard Florey ja saksalaissyntyinen kemisti Ernst Boris Chain. Vuonna 1940 brittiläinen tutkija Dorothy Crowfoot Hodgkin selvitti penisilliinimolekyylin rakenteen (kemiallinen kaava: R-CHNOS, missä R on muuttuva sivuketju) ja siten mahdollisti penisilliinin syntetisoinnin. Pian tämän jälkeen Yhdysvalloissa kehitettiin Floreyn johdolla tapa tuottaa penisilliiniä suurissa määrin teollisesti. Penisilliinin merkittävyys sairauksien hoidossa oli vuoteen 1945 mennessä ilmeinen, ja Fleming, Florey sekä Chain saivat työstään tuona vuonna lääketieteen Nobel-palkinnon. Marie Curie: Elämä
Marie Curie: Elämä () on Susan Quinnin vuonna 1995 julkaisema Marie Curien elämäkerta. Teoksen on suomentanut Kimmo Pietiläinen ja julkaissut suomeksi Terra Cognita vuonna 2001. Marie Curie
Vuonna 1911 Curie vastaanotti Tukholmasta saapuneen tiedotteen, jossa kerrottiin hänen saavan Nobelin kemianpalkinnon löytämiensä alkuaineiden ansioista. Alkuaineet tarjosivat tärkeää tietoa atomien luonteesta, mutta myös Maan entistä tarkempi iänmääritys oli mahdollista. Palkinnon hän sai joulukuussa vuonna 1911. Lacombe Lucien
Vuonna 2014 Nobel-palkittu Patrick Modiano oli "Lacombe Lucienin" käsi­kirjoitusta tehdessään julkaissut jo useita palkittuja teoksia, kuten vuonna 1972 julkaistun "Kehäbulevardit", jonka suomennos ilmestyi 1976. Sekin käsittelee Ranskan natsi­miehitys­aikaa, jota vuonna 1945 syntynyt Modiano ei ollut itse kokenut. "Lacombe Lucienin" tarina perustuukin osin ohjaaja Mallen (1932–1995) omiin nuoruus­muistoihin, ja hän toimi elokuvan toisena käsi­kirjoittajana. Marie Curie
Pierre Curie kuoli yllättäen 19. huhtikuuta 1906 jäätyään hämärässä, rankkasateisessa Pariisissa armeijavarusteita kuljettaneiden hevosvankkureiden alle. Aviomiehen kuolema oli Marie Curielle raskas isku. Kuukauden kuluttua Sorbonnen yliopisto tarjosi Marielle virkaa, ja hänen toivottiin jatkavan Pierren jalanjäljillä vaikka häntä ei heti nimettykään professoriksi. Mariesta tuli Sorbonnen ensimmäinen naisprofessori vuonna 1908. Rubidium
Vuonna 1995 Eric Cornell ja Carl E. Wieman jäähdyttivät rubidium-atomeja laserilla ja havaitsivat, että niiden nopeusjakaumassa suurin osa atomeista oli perustilassa eli atomit muodostivat Bosen-Einsteinin kondensaatin. Cornell ja Wieman saivat havainnostaan Nobel-palkinnon vuonna 2001. Max Born
Vuonna 1919 ensimmäisen maailmansodan jälkeen hänestä tuli professori Frankfurt am Mainin yliopistossa, ja sen jälkeen professori Göttingen yliopistossa vuonna 1921. Tänä aikana hän teki huomattavimmat työnsä. Julkaisussaan ”Zur Quantummechanik” vuonna 1924 hän käytti ensimmäistä kertaa termiä ”kvanttimekaniikka” ja muotoili nykyisen standarditulkinnan "todennäköisyystiheydestä" formula_1 kvanttimekaniikan Schrödingerin yhtälössä, josta hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon kolmisenkymmentä vuotta myöhemmin. Lisäksi hän teki lisätutkimusta kiderakenteista. Pierre Curie
Pierre Curie (lausunta: ; 15. toukokuuta 1859 – 19. huhtikuuta 1906) oli ranskalainen fyysikko, jonka tutkimukset radioaktiivisuuden, pietsosähköilmiön, magnetismin ja kristallografian aloilla olivat uraauurtavia. Pierre Curie työskenteli yhdessä vaimonsa Marie Curien kanssa radioaktiivisuuden parissa. Curiet ottivat käyttöön termin "radioaktiivisuus" ja vuonna 1898 Pierre avusti vaimoansa uusien alkuaineiden, poloniumin ja radiumin, löytämisessä. Curiet jakoivat Henri Becquerelin kanssa Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1903. Myös Pierre ja Marie Curien tytär Irène Joliot-Curie ja vävy Frédéric Joliot-Curie olivat radioaktiivisuutta tutkineita fyysikoita. Karoliininen instituutti
Vuonna 1895 Alfred Nobel nimesi testamentissaan Karoliinisen instituutin Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon jakajaksi. Instituutin omista tutkijoista palkinto on myönnetty jakamisen aloittamisesta vuonna 1901 vuoteen 2018 mennessä viidelle. Linus Pauling
Pauling palkittiin Nobelin kemianpalkinnolla vuonna 1954 kemiallisten sidosten tutkimuksesta ja monimutkaisten materiaalien rakenteiden selvittämisestä. Nobelin rauhanpalkinnon hän sai vuonna 1962 ydinkokeiden vastaisesta kampanjoinnista. 1920-luku
Kvanttimekaniikassa tehtiin suuria keksintöjä. Fysiikan Nobel-palkinnon sai Albert Einstein vuonna 1921 valosähköisen ilmiön selittämisestä ja Niels Bohr vuonna 1922 atomin rakenteen selvittämisestä. Edwin Hubble havaitsi galaksien olevan paljon aiemmin luultua kauempana ja liikkuvan Maasta poispäin niiden etäisyyteen suoraan verrannollisella nopeudella. Tämä osoitti että maailmankaikkeus laajenee. Suomessa Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry perustettiin jo vuosikymmenen alussa, 1921. Robert Curl
Robert Floyd Curl, Jr. (s. 23. elokuuta 1933 Alice, Texas) on yhdysvaltalainen kemisti ja Ricen yliopiston kemian emeritusprofessori. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1996 fullereenin löytämisestä. Curl jakoi palkinnon Harold Kroton ja Richard Smalleyn kanssa. François Mauriac
Mauriac valittiin Ranskan akatemiaan vuonna 1933, ja hän sai 1952 Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Joseph E. Murray
Murray teki monia merkittäviä elinsiirtokokeita, ja hänen kehittämiensä tekniikoiden ansiosta kymmenettuhannet ihmiset ympäri maailmaa ovat saaneet uuden munuaisen, sydämen, keuhkon, maksan tai jonkin muun elimen. Lisäksi hän koulutti urallaan useita johtavia elinsiirtokirurgeja. Murray sai saavutuksistaan Nobel-palkinnon yhdessä luuytimensiirtojen uranuurtajan Edward Donnall Thomasin kanssa. Nobel-komitean mukaan palkinto myönnettiin kaksikon elin- ja solusiirtoja koskevista löydöksistä. Murray valittiin uransa aikana Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian ja Institute of Medicinen jäseneksi. Lisäksi hän kuului Vatikaanivaltiota neuvovaan Paavilliseen tiedeakatemiaan. Marie Curie
Marie Skłodowskan oli syytäkin uppoutua opiskeluun, sillä hänen taidoissaan oli vielä parannettavaa muihin saman ikäisiin verrattuna. Myös uuden kielen opetteluun meni aikaa. Skłodowska saavutti ensimmäisen päämääränsä ahkeran opiskelunsa ansiosta kesällä 1893, kun hän sai suoritettua fysiikan maisterintutkinnon (). Matematiikan maisterintutkinto oli vielä kesken, sillä heikon taloudellinen tilanteen takia Skłodowska ei ollut pystynyt suorittamaan sitä loppuun. Sorbonnessa oli jo huomattu nuoren naisen kyvyt, ja ranskalaiset onnistuivat vaikuttamaan siihen, että Skłodowskalle myönnettiin stipendi. Ennen matematiikantutkinnon suorittamista ”Yhteisö kansallisen teollisuuden rohkaisemiseksi” oli pyytänyt Skłodowskaa tutkimaan erilaisten teräslaatujen magneettisia ominaisuuksia ja vertailemaan niitä teräslaatujen kemiallisiin rakenteisiin. Työtä varten hän tarvitsi laboratoriota, jota hän ryhtyikin seuraavaksi etsimään. Hänen magnetismitutkimuksiaan johti maineikas fyysikko ja värivalokuvauksen kehittäjä Gabriel Lippmann.
Laboratorion etsimisen yhteydessä Skłodowskalle selvisi, että hänen tarpeisiinsa soveltuvan laitteiston hankkimiseen saattaisi löytyä apua itsekin magneettisia ilmiöitä tutkineelta Pierre Curielta. Sopiva laboratorio löytyi Pariisin Teollisuusfysiikan ja -kemian kunnallisesta koulusta (, EPCI; nyk. ESPCI), jonka laboratoriotoimintaa Pierre itse johti. He tapasivat ensi kerran keväällä 1894, ja heidän suhteensa alkoi heti lämmetä. Niels Bohr
Niels Henrik David Bohr (7. lokakuuta 1885 Kööpenhamina – 18. marraskuuta 1962 Kööpenhamina) oli tanskalainen fyysikko. Bohr tunnetaan erityisesti yhtenä merkittävimmistä kvanttimekaniikan ja nykyaikaisen atomimallin kehittäjänä. Bohr sai vuonna 1922 Nobelin fysiikanpalkinnon juuri atomin rakenteen selvittämisestä. Bohr osallistui niin sanottuun Manhattan-projektiin, jossa Yhdysvaltojen tavoite oli kehittää ydinase. Niels Bohrin pojalle Aage Niels Bohrille on myös myönnetty Nobelin fysiikanpalkinto. Radioaktiivisuus
Kesti jonkin verran pidempään ennen kuin ionisoivan säteilyn vaikutukset geeneihin ja siten syöpäriskiin opittiin ymmärtämään. Vasta vuonna 1927 selvisi, että säteilyllä on geneettisiä vaikutuksia, kun amerikkalainen tutkija Hermann Joseph Muller julkaisi tutkimuksensa röntgensäteiden vaikutuksista kromosomeihin. Vuonna 1947 hänelle myönnettiin tästä uraauurtavasta tutkimuksesta Nobel-palkinto. Carol W. Greider
Greider sai vuoden 2009 lääketieteen Nobelin yhdessä Elizabeth H. Blackburnin ja Jack W. Szostakin kanssa tutkimuksista, jotka liittyvät siihen, kuinka kromosomien dna-nauhan päissä olevat telomeerit suojaavat soluja. William Vickrey
Vickrey kuoli vuonna 1996 kolme päivää sen jälkeen kun oli ilmoitettu hänen saavan Nobelin. Eugène-Anatole Demarçay
Vuonna 1896 hän havaitsi että näytteet juuri löydetystä samarium alkuaineesta sisälsivät vielä jotain muuta, ennestään tuntematonta ainetta. Hän eristi tämän vuonna 1901 ja totesi sen olevan uusi alkuaine, jonka hän nimesi europiumiksi. Vuonna 1898 Demarçay avusti Marie ja Pierre Curieta osoittamalla spektroskopian avulla Curien pariskunnan valmistaneen radiumia. Arthur Ashkin
Ashkin palkittiin vuonna 2018 Nobelin fysiikanpalkinnolla. Hän jakoi sen Gérard Mouroun ja Donna Stricklandin kanssa. Ashkin on 96-vuotiaana vanhin Nobel-palkittu. Nobel-komitea nosti Ashkinin saavutuksista esiin optisten pinsettien mahdollisuukset elävien organistmien tutkimisessa. Ashkinin keksintöä on käytetty monissa biologisissa tutkimuksissa, ja sen avulla pystytään mittaamaan DNA-molekyyliä ja solun sisäisiä tapahtumia. Otto Heinrich Warburg
Warburg väitteli kemiasta Berliinin yliopistossa vuonna 1906 ja lääketieteestä Heidelbergin yliopistossa 1916. Hän tuli tunnetuksi tutkiessan merieläinten aineenvaihduntaa Napolissa. Nobelilla palkittu tutkimus kohdistui soluhengitykseen liittyviin entsyymeihin. Vuodesta 1931 hän johti solubiologian Kaiser Wilhelm -instituuttia Berliinissä. Warburgille ehdotettiin toista Nobelia 1944, mutta saksalaisia oli kielletty ottamasta Nobeleita vastaan Hitlerin hallinnon aikana.