Mikä on aikuisen herukkakoin siipiväli?
Herukkakoi
Aikuisen herukkakoin siipiväli on 14-17 millimetriä. Etusiivet ovat ruskeat, joissa on kolme laajaa hopeanvalkoista täplää. Takasiivet ovat vaaleammat ja tuhkanharmaat. Pää on okran keltainen. Toukka on ennen talvehtimista vaalea. Talvehtinut toukka on punainen, jonka pää, niska, peräkilpi ja rintajalat ovat mustat. Tällöin toukan pituus on 4 millimetriä. Täysikasvuinen toukka on ennen koteloitumistaan 10-11 millimetriä pitkä ja harmahtavan vihreä, jonka takaruumiissa näkyy punertavaa väritystä.
Matarakiitäjä
Toukka on nuorena vihreä ja vanhempana likaisen vihreänkirjava tai tummanruskea ja sen sivuilla on rivi kookkaita, vaaleankeltaisia täpliä. Toukan peräpäässä oleva sarvi on ainakin osittain punainen. Täysikasvuinen toukka on 75–85 mm pitkä.
Matarakiitäjä lienee Suomen yleisin kiitäjäperhoslaji ja sitä tavataan ainakin eteläiseen Lappiin saakka. Pohjoisempana sitä tavataan ilmeisesti vaeltajana. Varmimmin perhosen tapaa paikoissa, missä kasvaa mataroita tai horsmaa. Lentoaika on yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin mutta elo-syyskuussa on tavattu joko etelästä vaeltaneita tai täällä kehittyneitä toisen sukupolven yksilöitä. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta Euroopan poikki Siperiaan, Japaniin ja Kiinaan aina Himalajalle saakka. Lisäksi matarakiitäjää tavataan Pohjois-Amerikassa. Herukkakirva
Siivettömät yksilöt ovat hentorakenteisia, vaalean kellertäviä tai vihertäviä ja selkäpuolella on yleensä vihreä, melko epäselvä pitkittäisjuova. Selkäpuolella on myös paksuja karvoja. Verkkosilmät ovat punaiset. Tuntosarvet, raajat, vaharauhasputket ja takaruumiin kärjen cauda ovat vaaleat. Cauda on lyhyt, tuntosarvet ovat noin 1,2 kertaa ruumiin pituiset ja vaharauhasputket hyvin ohuet ja 2–4 kertaa caudan pituiset. Siivellisillä yksilöillä on takaruumiin yläpinnalla tumma laikku. Koiraat ovat siivettömiä. Ruumiin pituus 1,6–2,3 mm. Villakarvajalka
Täysikasvuisena 30–37 mm pitkiä toukkia tapaa huomattavasti aikuista perhosta yleisemmin. Nuori toukka on kirkkaan keltainen, keltaisten karvatupsujen peittämä ja selkäpuolella on neljä vaaleampaa karvatupsua. Myöhemmin selkäpuoli ja kylkien karvoitus muuttuu ensin ruskeammaksi ja lopulta lähes mustaksi. Toukan peräpäässä on oranssinpunaisten karvojen muodostama piikkimäinen tupsu.
Villakarvajalan levinneisyys jatkuu Länsi-Euroopasta Keski-Aasian poikki Itä-Aasiaan Suomessa lajin yleisyys on vaihdellut suuresti. Nykyisin se on melko harvinainen ja sen levinneisyys painottuu itäiseen Etelä-Suomeen. Aikuiset perhoset lentävät touko-kesäkuussa. Lajilta tunnetaan hyvin harvinainen toinen sukupolvi syys-lokakuussa. Herukkakoi
Perhoset käyvät läpi täydellisen muodonmuutoksen, joiden vaiheet ovat aikuinen, muna, toukka ja kotelo. Herkuleskehrääjä
Molempien sukupuolten siivet ovat ruskeankirjavat ja niissä kulkee vaalea raita. Siivissä on myös läpinäkyvät kolmiomaiset täplät. Herkuleskehrääjänaaraan siipien kärkiväli voi olla 25 cm ja naaraat ovat jonkin verran koiraita kookkaampia. Koiraalla takasiipien kannukset ovat kuitenkin huomattavasti pitemmät. Paritteluun valmis naaras päästää ilmaan feromoneja, joiden tuoksu houkuttelee koiraita paikalle. Aikuisella naaraalla ei ole syömiseen soveltuvia suuosia vaan sen elämän ainoa tehtävä on paritella ja munia, minkä jälkeen se kuolee. Sammakkohaukka
Sen pituus on 30–36 cm, ja naaras on koirasta suurempi. Aikuisen siivenkärjet ovat hyvin näkyvästi mustat. Koiras on päältä harmaa, alta valkea, ja sen silmät ovat punaiset. Naaraan rinta ja alapuoliset peitinhöyhenet ovat punaruskeat, silmät keltaiset. Nuorilla linnuilla naama on harmaa, ja ne ovat päältä ruskeita. Silmät ovat keltaiset. Alapuolen yläosa on juovikas, reidet ovat viirulliset. Mustat siivenkärjet eivät ole yhtä selvät eivätkä alapuoliset siivet juovikkaat (paitsi peitinhöyhenet). Kehrääjämittari
Mittariksi kehrääjämittari on kookas ja helposti tunnistettava, kuollutta lehteä muistuttava perhonen. Etusiivet ovat teräväkärkiset, niiden pohjaväri on punaruskea ja siipien poikki kulkee kaksi ruskeaa tummavarjosteista viirua. Ulompi poikkiviiru on lähes suora; sisempi mutkittelee jonkin verran. Keskitäplä erottuu hyvin. Tunnusomaisena tuntomerkkinä siiven kärkiosassa on valkoinen, siiven keskiosan puolelta tummavarjoinen pilkku. Takasiivet ovat koiraalla hieman ja naaraalla selvästi etusiipiä vaaleammat. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampamaiset. Siipiväli on 40–49 mm. Mehiläishaukka
Mehiläishaukan pituus on 52–60 cm, siipien kärkiväli 135–150 cm ja paino noin 440-1000 grammaa. Sen ääni on heleä, vaimea naukuva vihellys "pii-ly", hieman kirskuvampi kuin hiirihaukalla. Guineanlintuhaukka
Guineanlintuhaukan siipiväli on koirailla 18,4–20,3 cm ja naarailla 20,4–24,3 cm. Sen pituus on noin kolme viidesosaa siipivälistä. Koiraat painavat 150–235 grammaa, naaraat 170–265 grammaa. Vaikka kaikki petolintunaaraat ovat koiraita suurempia, näillä ero on tavallista suurempi. Aikuisen silmät, vahanahka ja jalat ovat keltaiset tai kellanoranssit. Itäisen alalajin aikuiset ovat päältä tummanharmaita mutta pää on vaaleampi. Alapuolella siinä on punaruskeaa ja valkoista. Pyrstö on musta ja siinä on kaksi tai kolme täplää. Nuoret ovat päältä mustia ja alta valkoisia, eikä niissä ole merkkejä. Afrikanhiirihaukka
Aikuisen afrikanhiirihaukan pituus on 55-60 senttimetriä ja paino yksi kilogramma. Sen siipiväli on 125-135 senttimetriä. Nokilokki
Linnun pituus on 42–45 cm, siipien kärkiväli 105–118 cm ja paino 400–500 g. Keskikokoinen lokki, jonka höyhenpuku on hyvin tumma: aikuisen linnun selkäpuoli on tummanruskea ja harmaa, pää ja kurkku noenharmaat, rinta vaaleanharmaa, vatsa, pyrstö ja laikku kaulan sivuilla valkoiset, sekä siivenkärjet mustat. Nokka on kellahtava, kärjestä musta ja aivan nokan kärki on punainen, koivet ovat keltaiset ja silmärengas punainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu on pääasiassa tummanruskea, sen vatsa on valkoinen, nokka ja koivet ovat harmaat. Matarakiitäjä
Melko kookas perhonen, jonka siipiväli on 60–80 mm. Naaras on hiukan koirasta kookkaampi. Etusiipien pohjaväri on vaaleankeltainen. Siiven etu- ja takareunassa on leveä, yhtenäinen, ruskea alue ja raja ruskean ja kellertävän värin välillä on melko terävä. Takasiiven poikki kulkee leveä, kellertävä vyö, joka muuttuu punaiseksi siiven takaosaa kohti. Siiven reunassa vyö muuttuu valkoiseksi. Vyön molemmin puolin on selvät, tummat raidat. Perhosen vartalo on tukeva, väritykseltään ruskea ja keskiruumiin ulkolaidoilla on valkoiset raidat. Takaruumiin sivuilla on mustaa ja vaaleanruskeaa raidoitusta.Muistuttaa hyvin paljon viirukiitäjää. Kuivilla paikoilla elävien populaatioiden perhosyksilöt ovat värisävyltään vaaleampia kuin kosteilla tai viileillä paikoilla elävät. Preeriahaukka
Pariutuminen tapahtuu muuttomatkalta palattua. Reviirin koko on 59–315 neliökilometriä. Pesä on tavallisesti kalliojyrkänteen ulkonemalla eikä siinä ole muuta kuin kuoppa, johon naaras munii 2–6, keskimäärin viisi munaa. Muninta tapahtuu kahden päivän välein ja naaras hautoo 29–31 päivää. Koiras voi joskus osallistua haudontaan, mutta pääasiassa se hankkii perheelle ruoan. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä keskimäärin 38 päivää vanhoina ja itsenäistyvät keskimäärin 65 päivän kuluttua. Emot ovat pesällä erittäin aggressiivisia ja häätävät pesän lähistöltä niin maakotkat, kaliforniankondorit, amerikanhuuhkajat kuin amerikanhiirihaukat sekä maapedot. Heinätavi
Heinätavi on 37–41 cm pitkä ja sen siipiväli on 53–59 cm. Juhlapukuisella koiraalla on ruskea pää ja silmän edestä pitkälle niskaan kulkeva valkoinen juova. Rinta on ruskea ja muodostaa selvän rajan valkoisen vatsan kanssa. Siivet ovat päältä vaaleanharmaat ja niissä on kaksi leveää valkeaa juovaa. Naaras on ruskeankirjava. Sillä on vaalea silmäkulmanjuova sekä vaalea täplä nokan tyvellä. Lisäksi kurkku on beigenvalkea. Heinähukka
Heinähukka on hyvin yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Lentoaika on Suomessa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.
Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana ja tavallisimmin heinähukan tapaa syksyllä toukkien etsiessä talvehtimispaikkaa tai keväällä kun toukat lähtevät uudestaan liikkeelle. Toukat koteloituvat keväällä maahan rakentamansa harvan, putkimaisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää 5–8 viikkoa. Haarahaukka
Haarahaukan pituus on noin 55–60 cm ja sen siipien kärkiväli on 135–155 cm ja Naaras painaa noin 850 grammaa ja koiras 807 g. Lajin ääni muistuttaa lokkien kirkunaa, myös värisevää "kui-i-i-i" ja joskus naukuvia ääniä. Preeriahaukka
Linnun pituus on 37–47 cm, siipien kärkiväli 90–113 cm ja paino 420–1 100 g, keskimäärin 686 g. Naaras on hieman koirasta kookkaampi. Se on kookas, melko vaalea jalohaukka, selkäpuolelta ruskehtava tai harmahtava ja vatsapuolelta lähes valkoinen. Lennossa erottuvat tummat kainalohöyhenet. Laji on suosittu haukkametsästäjien keskuudessa. Pesäkoisa
Pesäkoisa on olemukseltaan pitkänomainen, sukupuolidimorfinen perhoslaji. Koiraan etusiivet ovat pohjaväriltään kellertävänvalkoiset, ja niiden kärkiosa on siiven puolenvälin tienoolta lähtien ruskea. Ruskean värin sävy ja määrä vaihtelevat yksilöittäin, ja joillakin yksilöillä siivessä voi näkyä myös kaksi terävästi mutkittelevaa, ruskeaa poikkiviirua. Siiven etureunassa voi olla mustaa väriä. Naaraan etusiivet ovat kauttaaltaan tuhkanharmaat, mutta niidenkin sävy vaihtelee. Siiven keskiosassa on selvästi erottuva, pyöreä, musta laikku, ja joskus myös naaraan siivissä erottuu kaksi tummempaa poikkijuovaa. Molemmilla sukupuolilla etusiiven ulkoreunassa on rivi pieniä mustia täpliä ja takasiivet ovat vaaleat, kärkeä kohti tummuvat. Siipiväli 23–38 mm. Réunioninsuohaukka
Linnun pituus on 54 cm. Koiraan pää on pääasiassa musta, selkä on tumma, käsisulat ja kyynärsulat ovat vaaleanharmaat, pyrstössä ei ole raitaa, alapuoli on valkoinen. Naaras ja nuori yksilö on tummanruskea ja pyrstössä on juovia. Nirkot
Nirkkolajien siipiväli vaihtelee 20–100 mm. Heimon yhdistävänä piirteenä säärissä sijaitsevien okien kärkiosat ovat sahalaitaiset ja keskiruumiin takaosassa sijaitsevaan kuuloelimeen liittyy "bulla"ksi kutsuttu osa. Myös toukkien pinnan sukasten sijainnit ja toukan suuosat ovat heimolle tunnusomaiset. Takaruumiin neljännen jaokkeen vatsakilpeen liittyy kannuksia, joissa on litteitä, suomumaisia karvoja. Aikuisina perhosina nirkot ovat rotevatekoisia, kapeasiipisiä ja huomattavan karvaisia lajeja. Takasiivet ovat huomattavasti etusiipiä lyhyemmät ja kiinnittyvät etusiipeen frenulumin avulla. Imukärsän kehitysaste vaihtelee ja koiraiden tuntosarvet ovat kaksoiskampamaiset. Useimmat nirkot ovat harmaanruskeita ja lentävät öisin, mutta värikirjo kattaa myös valkoisia ja kellansävyisiä lajeja. Muutamilla trooppisilla lajeilla on hopeanhohtoisia täpliä. Poikkeuksena tähän "Dioptinae"-alaheimossa on päiväaktiivisia, värikkäitä lajeja. Lepäävän perhosen siivet asettuvat kattolaskuisesti takaruumiin sivuille. Monarkkiperhonen
Monarkkiperhosen siipien kärkiväli on noin 8,5–12,5 cm. Koiraan siipien yläpuolen pääväri on kastanjanruskea. Siipien suonien kohdat ja reunat ovat mustat. Reunassa on kaksi riviä valkeita täpliä. Koiraalla on takasiipien yläpinnalla koirastäplä, joka tuottaa feromoneja. Siipien alapinnan pääväri on vaaleampi kuin yläpinnan. Naaraan siipien pääväri on vaaleampi kuin koiraalla ja siipisuonet tummempia.
Monarkkiperhosen alkuperäiseen levinneisyysalueeseen kuuluu Amerikassa alue Kanadan eteläosista Amazonasin alueelle. Laji on levinnyt 1800-luvulla uusille alueille sopeuduttuaan uusiin ravintokasveihin. Sitä tavataan myös Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Atlantin itäpuolella sen esiintymisalueeseen kuuluvat Kanariansaaret Lanzarotea lukuun ottamatta, Azorit ja Madeira. Monarkkiperhonen puuttuu Aasian, Afrikan ja Euroopan mantereilta, mutta on satunnaisena vaeltajana tavattu monissa Atlantin rannikon maissa Euroopassa. Lentoaika on ympäri vuoden useina sukupolvina, ensimmäinen sukupolvi huhtikuusta alkaen.
Monarkkiperhonen elää monenlaisissa ympäristöissä. Se muuttaa Pohjois-Amerikassa sankoin joukoin etelään elokuusta alkaen. Itäinen kanta muuttaa Meksikon keskiosiin, läntinen talvehtii Kalifornian rannikon keskiosissa. Talvehtinut kanta alkaa yleensä lisääntyä vasta sen jälkeen, kun se jättää talvehtimispaikkansa helmi-maaliskuussa. Itäinen kanta muuttaa keväällä suunnilleen Yhdysvaltojen Teksasiin ja Oklahomaan. Vasta seuraavat sukupolvet muuttavat pohjoisemmaksi Yhdysvalloissa ja Kanadaan. Töyhtöviherkaija
Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 140 g. Sen höyhenpuku on pääosin kellanvihreä, siipisulat ja pyrstön kärkiosa violetit, naama musta, otsa punainen ja päälaella pystyssä sojottavat kaksi pidentynyttä höyhentä ovat mustat ja punakärkiset. Nokka on tumma, iiris oranssinpunainen ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on himmeämmän värinen. Viherriikinkukko
Viherriikinkukko ("Pavo muticus") on kanalintuihin kuuluva aasialainen lintulaji. Se on yksi suurimmista kanalintulajeista, siipien kärkiväli voi olla 120 cm. Toisin kuin intianriikinkukko, viherriikinkukko on kohtalaisen hyvä lentäjä. Filippiinienhaukkapöllö
Linnun koko on pyrstö mukaan lukien 21–26,5 cm, ja sen siipien väli on 16,5–20,5 cm. Amerikanhiirihaukka
Sen pituus on 45–65 cm, siipien kärkiväli ja paino 800–1 300 grammaa. Naaras on suurempi kuin koiras. Herkkutatti
Herkkutatti ("Boletus edulis", aiemmin myös "kivitatti" ja hepotatti,) on arvostettu ruokasieni, jota tavataan lähes kaikkialla pohjoisen pallonpuoliskon havu- ja sekametsissä. Se on tanakka, kiinteä ja muodoltaan helposti tatiksi tunnistettava. Sen malto on kiinteää ja pähkinämäistä. Suurimmat herkkutatit painavat yli kilon. Herkkutatti elää symbioosissa useiden puulajien kanssa, mutta se kasvaa mieluiten metsänpohjassa, jossa ei ole aluskasvillisuutta. Aavikkohaukka
Aavikkohaukan lentosiluetti muistuttaa tunturihaukkaa, ja se on melkein yhtä isokin: 
Pituus 47–55 cm, siipien kärkiväli 130 cm, naaraan paino 850 grammaa, koiraan 1 100 grammaa. Päältä ruskea, alta vaalea. "Housut" tummat. Hyvin samannäköinen kuin keltapäähaukka. Lajista tunnetaan 2 alalajia, läntinen "F. c. cherrug" ja itäinen "F. c. milvipes". Herukanversosääski
Herukanversosääski ("Dasineura tetensi") on äkämäsääskien heimoon kuuluva hyönteinen. Se on mustaherukoiden tuholainen. Aikuinen herukanversosääski on noin 1,5-2 mm pitkä ja väriltään kellanruskea. Naaraan takaruumis on vaalea. Herukanversosääsken toukat ovat väriltään valkeita tai punertavia ja pituudeltaan 2-3 mm. Munat ovat valkeahkoja ja noin 0,7 mm pitkiä. Toukkien aiheuttama imentävioitus aiheuttaa kasvin uuden versokasvun sykeröitymistä. Herukanversosääskiä voidaan torjua kemiallisesti dimetoaattia ja malationia sisältävillä torjunta-aineilla. Riikinkukkokehrääjät
Riikinkukkokehrääjät vaihtelevat keskikokoisista erittäin kookkaisiin. Siipien kärkiväli on tyypillisesti 3–15 cm, mutta heimon suurimmalla lajilla, atlaskehrääjällä ("Attacus atlas"), peräti 30 cm. Muutamien lajien naarailla siivet ovat surkastuneet tynkämäisiksi. Lajien ulkonäkö vaihtelee paljon, mutta siipien yleisväri vaihtelee harmaan, punertavan, keltaisen, vihreän tai ruskean eri sävyissä. Monilla lajeilla on siiven keskellä samankeskisistä kehistä muodostuva pyöreä, tai kuunsirppiä muistuttava silmätäplä. Toisaalta tällainen tunnusomainen kuvio kuitenkin puuttuu lähes kuudeltasadalta heimon lajilta. Siipikuvioista etusiiven sisempi- ja ulompi poikkiviiru sekä takasiiven ulompi poikkiviiru ja sisempi reunasarake ovatkin luultavasti yleisimmin erottuvat kuviot. Koiraiden etusiiven kärki kaartuu hyvin monilla lajeilla sirppimäisesti ulospäin. Takasiipeen saattaa liittyä kannus, joka eräillä suvun "Eudaemonia" lajeilla voi olla jopa kuusi kertaa etusiiven pituinen. Oleanterikiitäjä
Aikuisen oleanterikiitäjän siipiväli on 90–110 mm. Etusiivet ovat vihreän eri sävyjen kirjomat. Lisäksi vaaleina erottuvien, ohuiden ja voimakkaasti mutkittelevien poikkiviirujen välisellä alueella on nähtävissä vaaleanpunaista ja violettia väriä. Myös siiven tyvessä on vaaleanpunainen täplä. Aivan siiven kärjessä on Y-kirjaimen muotoinen vaalea kuvio. Takasiivet ovat tyvestä harmaat, ulompaa vihreät ja niissä on vaalea reunajuova. Myös perhosen ruumiissa on useita vihreän eri sävyjä. Ulkonäkönsä puolesta oleanterikiitäjää ei voi sekoittaa mihinkään toiseen Euroopassa tavattavaan kiitäjäperhoseen. Kaktushiirihaukka
Kaktushiirihaukka on suurikokoinen hiirihaukka. Sen pituus on 44–60 cm, siipiväli 118–143 cm, ja se painaa 865–1 240 grammaa. Aikuiset linnut ovat päältä harmaita ja alta ja takaosasta valkoisia, jossa on himmeää vaaleanharmaata tai punertavaa raidoitusta. Lyhyt pyrstö on valkoinen, ja melkein päässä siinä on musta poikkiraita. Mustikkakehrääjä
Mustikkakehrääjä muistuttaa tyypillisessä lepoasennossaan huomattavasti enemmän kuollutta lehteä kuin hyönteistä. Etusiivet ovat pohjaväriltään punertavan ruskeat, ja niiden poikki kulkee kolme, epäselvää tummanharmaata poikkiviirua. Siiven keskellä erottuu tummanharmaa laikku ja himmeä, tumma keskitäplä. Siipien kärkiosa on tummanharmaa. Takasiivet ovat tummanharmaat, ja niiden keskellä on vaaleampi vyöhyke. Siipiripset ovat valkoiset, siipisuonten kohdalta tummat, minkä vuoksi siipien ulkoreuna vaikuttaa mutkittelevalta. Naaraat ovat koiraita raskasrakenteisempia ja siipien kuviointi on vähemmän selkeää. Ruumis on tuuhean, punertavanruskean karvotuksen peitossa. Siipiväli on koiraalla 26–38 mm ja naaraalla 29–45 mm. Haapakiitäjä
Toukka on nuorena sinivihreä, vanhemmiten kirkkaanvihreä. Sen kyljissä on ohuita vaalita vinojuovia ja peräpäässä on vaalea piikki. Täysikasvuisena toukka on 70–80 mm pitkä. Haamulintuhaukka
Haamulintuhaukan siipien kärkiväli on noin 80cm, joten se on sukulaistaan kanahaukkaa hieman pienempi. Kaikkien lintuhaukkojen naaraat ovat suurempia kuin saman lajin koiraat, eikä haamulintuhaukan uskota poikkeavan tästä säännöstä. Väritykseltään haamulintuhaukat ovat selkäpuolelta liuskeenharmaita ja alta valkoisia. Nuoruuspukuisia haamulintuhaukkoja ei tiettävästi ole havaittu. Etelänsirkkahaukka
Aikuisen etelänsirkkahaukan pituus on 34–37 senttimetriä, siipien kärkiväli 84–94 senttimetriä ja pyrstön pituus noin 14 senttimetriä. Se painaa keskimäärin 279 grammaa, ja naaras on hieman koirasta isompi. Haukka on pääväriltään tummanharmaa, mutta pyrstö on musta ja jalat ovat oranssit. Silmät ovat verenpunaiset. Mustat ja valkoraidalliset siivet ovat pitkät ja ulottuvat pyrstöön asti. Pää on leveä ja pyöreä. Laji muistuttaa samaan sukuun kuuluvaa sirkkahaukkaa ("Ictinia mississippiensis"). Helokkikiitäjä
Laji on kooltaan vaihteleva ja sen siipiväli on 30–60 mm. Ruumis ja etusiivet ovat kirjavat vihreän eri sävyissä eikä se juuri muistuta muita elinalueellaan tavattavia kiitäjäperhosia. Etusiiven ulkoreuna on syvään hampainen ja siiven poikki kulkee kaksi leveää poikkiviirua, joiden välinen alue on muuta siipeä tummempi. Keskitäplä on musta, melko laaja ja siitä ulottuu siiven ulkoreunaan saakka ohut vaalea viiru. Takasiivet ovat kirkkaan keltaiset ja niissä on tumma ulkoreuna. Seychellienharakkatasku
Seychellienharakkatasku on noin 18–21 cm pitkä, ja aikuinen lintu on väritykseltään sinisenkiiltävän musta, lukuun ottamatta leveää valkoista siipijuovaa. Nokka ja koivet ovat väriltään niin ikään mustat. Nuorten lintujen höyhenistä puuttuu aikuisille tyypillinen kiilto, mutta muuten ne muistuttavat ulkonäöltään aikuisia. Silmäkiitäjä
Toukka on väriltään vihreä, hivenen sinertävänsävyinen ja kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Sen kyljillä on vaaleita vinojuovia ja peräpäässä on turkoosinsininen piikki. Täysikokoinen toukka on 60–80 mm pitkä.
Levinneisyydeltään eurooppalainen, yleinen laji. Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Etelä-Skandinaviaan, Iraniin ja Altaivuorille. Espanjassa ja Portugalissa lajia tavataan vain paikoittain etelässä. Suomessa silmäkiitäjää tavataan Etelä- ja Keski-Suomessa. Aikuiset perhoset lentävät öisin yhtenä sukupolvena toukokuun lopulta heinäkuun lopulle. Isohaukkakehrääjä
Isohaukkakehrääjä on 23-25,5 cm pitkä ja sen siipiväli on 54-60 cm. Sen höyhenpuku on väriltään tummanruskeankirjava. Sillä on terävät siiet ja keskipitkä pytstö, jonka kärjessä on matala lovi. Siipien käsisulat ovat kuviottoman mustat ja niiden keskellä on leveä valkoinen poikkijuova, joka on naaraalla epäselvempi kuin koiraalla. Huhtinirkko
Siivet ovat läpikuultavat, ja niiden pohjaväri on vaaleanharmaa. Etusiiven etureunan puolella on ruskeaa varjostumaa. Siiven poikki kulkee kaksi selvästi erottuvaa vaaleaa poikkiviirua. Etusiiven takareunassa, lepäävällä perhosella selkäpuolella, on selvä, tummista suomuista muodostuva tupsu. Takasiivet ovat harmaat, ja niissä on vaalea poikkiviiru. Siipien reunan ripset ovat vaaleat, mutta siipisuonten kohdalla tummat. Keskiruumis on enimmäkseen tumma, takaruumis ruskea. Naaras on selvästi koirasta kookkaampi ja raskastekoisempi. Lisäksi naaralla on pidemmät ja kapeammat siivet kuin koiraalla. Siipiväli koiraalla on 39–44 mm ja naaraalla 40–49 mm. Kenkänokka
Kenkänokka on varsin suurikokoinen lintu. Sen pitkäjalkaisella ja hieman hontelolla haikaramaisella ruumiilla on pituutta 100–120 senttimetriä, joskin suuret yksilöt voivat saavuttaa lähes 1,4 metrin pituuden. Kenkänokalla on myös suuret siivet, joiden kärkiväli voi olla yli 2,6 metriä. Tästä huolimatta se lentää varsin harvoin ja suosii suolla kahlatessaan pitkiä ja siroja jalkojaan, joiden pitkät varpaat estävät lintua vajoamasta upottavaan liejuun. Silloin, kun kenkänokka joutuu turvautumaan lentotaitoonsa, se suosii yleensä energiaa säästävää liitelyä lämpimissä ilmavirtauksissa, joskin turvautuu vaaran uhatessa myös rivakkaan soutulentoon. Väritykseltään kenkänokka on varsin vaatimaton. Sen höyhenpeite on lähes kauttaaltaan tasaisen sinisenharmaa. Selkäpuolella on havaittavissa aavistuksen verran vihreää sävyä. Pään takaosassa on lyhyt ja sotkuinen takaraivotöyhtö. Linnun suuret keltaiset silmät sijaitsevat kaukana toisistaan, mutta sillä on silti laaja stereonäön alue, mikä mahdollistaa tehokkaan etäisyyksien arvioinnin. Läiskäkoit
Läiskäkoiden kolmeen sukuun kuuluu maailmassa noin 80 lajia, joista Euroopassa tavataan yhdeksän ja Pohjoismaissa kuusi. Lajimäärä on suurin Pohjois-Amerikassa, missä lajeja on 50. Ne ovat pieniä, hokkaruumiisia perhosia, joiden siipiväli vaihtelee yleensä 6–11 mm välillä. Etusiivet ovat pitkät, takasiivet hyvin kapeat ja takasiivissä on erittäin pitkät siipiripset. Siipisuonitus on tunnusomainen, etusiiven diskaaliala on venynyt, mutta takasiivestä se puuttuu kokonaan. Verkkosilmät ovat suuret, mutta pistesilmät puuttuvat. Imukärsä on pitkä, huuli- ja leukarihmat ovat lyhyet. Tuntosarvet ovat pitkät, yleensä lähes etusiiven pituiset, ja niiden tyvessä on leveiden suomujen muodostama suomutupsu. Lepäävä perhonen pitää ruumistaan ylävistoon vinottain alustaan nähden. Lehmähaikara
Lehmähaikara on väriltään suurimmaksi osaksi valkoinen, mutta sillä on keltainen töyhtö ja pitkät keltaiset koristehöyhenet selässä ja rinnassa. Se on selvästi pienempi kuin jalohaikara ja silkkihaikara. Jalat ovat pesimäaikana oranssit, muulloin harmaat. Nokka on keltainen ja lyhyempi kuin monilla muilla haikaroilla. Lehmähaikara on 46–56 senttiä pitkä, sen siipiväli on 88–96 senttiä ja se painaa 340–390 grammaa. Hierakkalehtimittari
Koko esiintymisalueellaan harvinainen laji jota tavataan soilla ja kosteilla niityillä. Perhonen on kaikkialla esiintymisalueellaan erittäin paikoittainen. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, mutta häiritsemällä ne saattavat olla ajettavissa lentoon myös päivällä. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Koisayökkönen
Etusiipien pohjaväri on kellanharmaa. Siiven kärkiosa on harmaanruskea ja etureunassa on siiven keskivaiheilla laaja, kolmionmuotoinen ja tumma varjostuma. Lisäksi siiven keskiosassa on musta, pitkänomainen laikku. Sisempi ja ulompi poikkiviiru erottuvat tummina ja etenkin sisempi poikkiviiru on terävästi mutkitteleva. Osa yksilöistä on kuvioinniltaan varsin himmeitä. Takasiivet ovat vaaleanharmaat ja niissä on tumma keskitäplä. Huulirihmat ovat pitkät ja muodostavat perhosen pään etuosaan kärsämäisen ulokkeen. Siipiväli 18–21 mm. Japaninhämyhaikara
Kooltaan japaninhämyhaikara on haikaraksi pieni ja kasvaa surimmillaan noin 49 cm pitkäksi ja sen siipiväli on 87 cm. Selästään ja siivistään laji on kasvanjanruskea ja pää, kaula ja niska ovat punaruskeat. Vatsa on vallea mustin juovin. Nuorilla linnuilla päälaki on musta ja kaulassa on raidoitusta. Siivissä on myös valkoisia höyheniä. Japaninhämyhaikaran nokka on lyhyehkö ja tukeva ja väriltään tumman harmaa. Lajin silmien ympärillä on kellertävän vihreä rengas. Ulkonäöltään japaninhämyhaikara muistuttaa etelänhämyhaikaraa ("G. melanolophus"), joka eroaa japaninhämyhaikarasta mustan päälaen, pitkän työhdön ja aikuisillakin linnuilla siipien valkoisen värin suurempana määränä. Huutomerkkiyökkönen
Huutomerkkiyökkönen on keskikokoinen, varsin helposti tunnistettava yökköslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään tasaisen vaaleanruskeat ja siiven kärki on yleensä muuta siipeä tummempi. Rengastäplä on hieman siiven pohjaväriä tummempi mutta erottuu joskus heikosti. Munuaistäplä on mustareunainen ja pohjaväriltään tummanruskea. Paras tuntomerkki on kuitenkin siiven tyvestä kärkeä kohti osoittava keilatäplä, joka on väriltään hyvin tumma ja erottuu selkeästi vaikka perhosta katsoisi kauempaakin. Takasiivet ovet lähes valkoiset. Siipiväli on 34–46 mm. Perhosen ruumis on yökkösille tyypilliseen tapaan tukeva, karvainen ja väritykseltään tasaisen ruskea. Pään takana, keskiruumiin etuosassa on helppona tuntomerkkinä musta, vaakasuora raita, joka näkyy selvästi kun perhosta katsoo edestäpäin. Heinähukka
Heinähukan koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koirasperhoset ovat punertavan ruskeita ja naaraat vaalean rusehtavanharmaita. Etusiiven poikki kulkee molemmilla sukupuolilla kaksi kapeaa, vaaleaa raitaa kun takasiipien väritys on tasainen. Erotuksena muista samantapaisista lajeista, heinähukan etusiivessä ei ole vaaleaa keskitäplää. Koirailla on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet. Siipiväli on 40–65 mm ja naarasyksilöt ovat selvästi koiraita kookkaampia.
Nuori toukka on tumma ja siinä on kapeita, keltaisia poikkijuovia. Täysikasvuinen toukka on silmiinpistävä, jopa kymmensenttinen ja mustanruskea. Toukat ovat kokonaan tuuhean karvan peittämiä ja ihokontakti karvojen kanssa voi aiheuttaa voimakkaan allergisen reaktion. Keittiökoisa
Aikuinen keittiökoisa on 7–9 mm pitkä ja sen siipien kärkiväli 15–20 mm. Keittiökoisan tunnistaa selkeästi kaksivärisistä siivistä. Siiven tyviosa on tasaisen harmaa tai harmaanruskea ja kärkiosa tumman punaruskea ja metallinkiiltoinen. Punertavalla pohjalla on pari tummaa poikkiviirua. Takasiivet ovat vaaleanharmaat. Villakarvajalka
Aikuisen perhosen sukupuolet ovat selvästi erinäköisiä, ja naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi. Koiras on harmaa, ja siiven keskiosa on selvästi tummempi. Naaras on paljon vaaleampi, sen etusiipien poikkiviirut erottuvat selvemmin, eikä sen siiven keskiosa ole yhtä tumma kuin koiraalla. Etusiiven keskisarakkeessa on molemmilla sukupuolilla D-kirjaimen muotoinen täplä. Takasiivet ovet molemmilla sukupuolilla vaaleanharmaat, ja niissä on paitsi selvä diskaalitäplä, myös selkeä, tumma kaarijuova. Siipiväli koiraalla on 35–47 mm ja naaraalla 46–62 mm. Lepäävä perhonen pitää etummaista, hyvin karvaista raajapariaan ojennettuna eteenpäin ja siipiään kolmiomaisesti vartalon sivuilla. Merikotka
Sen pituus on 69–91 cm ja siipien kärkiväli 190–240 cm. Merikotka painaa 3–6 kg. Naaras on yleensä suurempi kuin koiras. Iso lintu on usein resuisen näköinen, lentäväksi räsymatoksi joskus pilkattu, sillä nuorilta linnuilta voi puuttua usein paljon sulkia. Linnun pää ja pyrstö ovat vaaleammat kuin muu höyhenpeite, pyrstö vaalenee linnun vanhetessa ja on lopulta täysin valkea. Yli kahdeksanvuotiailla linnuilla pää on lähes kermanvalkoinen. Nokka on nuorella linnulla tumma, vanhalla täysin keltainen. Kiertokiitäjä
Kiertokiitäjä on suurikokoinen perhonen, jota on vaikea sekoittaa muihin eurooppalaisiin lajeihin. Sen siipiväli on koiraalla 92–112 mm ja naaraalla 99–125 mm, joten naaraat ovat yleensä selvästi koiraita kookkaampia. Koiraan tuntosarvet ovat naaraan tuntosarvia leveämmät ja pitemmät. Etusiivet ovat harmaat, ja niissä on runsaasti tummaa kuviointia, joka on koiraalla selvärajaista, naaraalla suttuisempaa. Keskitäplä on pieni ja vaalea. Siiven etureunassa on kaksi tummaa laikkua. Takasiivet ovat harmaat, ja niissä on neljä tummaa poikkiraitaa. Ruumis on tukeva, harmaa, mutta takaruumis yläpuolelta voimakkaan vaaleanpunainen ja mustien poikkiraitojen kirjoma. Takaruumiin selkäpuolella on leveä, ruskea raita. Imukärsä on erittäin pitkä, jopa 130mm. Verkkosilmät ovat huomiota herättävän suuret. Merilokki
Aikuisen merilokin pää ja vartalo ovat valkoiset, selkä ja siivet mustat, siivenkärjissä on valkea läikkä. Tukeva nokka on keltainen ja siinä on punainen pilkku. Koivet ovat lihanpunaiset tai harmaanpunertavat. Pituus on 61–74 senttimetriä ja siipien kärkiväli 1,4–1,7 metriä. Paino voi olla yli kaksi kiloa. Selkälokista sen erottaa tanakamman olemuksen, harmahtavampien mustien osien, jalkojen värin ja äänien perusteella. Nuoret yksilöt ovat ruskehtavia parin ensimmäisen elinvuoden ajan. Ensimmäisen elinvuoden aikana merilokki voi olla vaikea erottaa saman ikäisestä harmaalokista. Aikuispuvun merilokki saa noin neljän vuoden ikäisenä. Pilkkupussimittari
Pilkkupussimittari on keskikokoinen mittari: sen siipien kärkiväli on keskimäärin noin 27–32 millimetriä. Naaras on koirasta hieman suurempi. Eteläisessä Euroopassa toinen sukupolvi, joka lentää elokuun puolivälistä syyskuun loppupuolelle, on kooltaan pienempi: sen siipien kärkiväli on keskimäärin vain noin 22 millimetriä. Perhosen siivet ovat väriltään kirkkaan vihreät ja siipien ripset ovat valkoiset. Etusiipien etureuna on väriltään kellertävä. Lajin etu- ja takasiipien keskellä sijaitsevat selvät keskipilkut, joiden avulla laji on helppo erottaa laikkupussimittarista. Takasiipien etureuna on tyveltään valkea, ja sen ulkoreuna kaareutuu tasaisesti, toisin kuin esimerkiksi melko samannäköisillä lehvämittarilla ja vihermittarilla. Siipien ulompi poikkiviiru on melko suora ja sisempi poikkiviiru näkyy vain heikosti. Koiraan tuntosarvet ovat kaksoiskampahampaiset. Nivelkärsäiset
Nivelkärsäiset tunnistaa helposti niiden suuosista, jotka ovat kehittyneet pitkäksi pistäväksi kärsäksi. Kärsän avulla ryhmän hyönteiset nauttivat nestemäistä ravintoa, joka on yleensä kasviperäistä. Luteiden alalahkosta löytyy kuitenkin myös muutamia petoja sekä verta imeviä loisia. Aikuisten nivelkärsäisten koko vaihtelee välillä 1 mm – 15 cm. Lahkon tieteellinen nimi Hemiptera tarkoittaa puolisiipistä ja viittaa tapaan, jolla monien lajien etusiipien tyviosa on paksuuntunut nahkamaiseksi ja lentämiseen sopimattomaksi. Rakenne on analoginen kovakuoriaisten peitinsiipien kanssa. Takasiivet soveltuvat lentämiseen. Osa lajeista on kokonaan siivettömiä. Hernekärsäkkäät
Hernekärsäkkäät ("Sitona") on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva kärsäkässuku, joita monta toisiaan muistuttavaa lajia. Hernekärsäkkäät ovat väriltään rusehtavia ja niiden kärsä on tylppä ja lyhyt. Ne ovat kooltaan 3,5-4,5 mm. Aikuiset kuoriaiset syövät hernekasvien taimia ja munivat taimien tyvelle, jonka jälkeen munista kuoriutuvat toukat kaivautuvat maahan. Toukat elävät herneen juuristossa vioittaen typpeä sitovia juurinystyröitä ja heikentäen siten kasvin kasvua. Hernekärsäkkäät talvehtivat aikuisina pientareilla ja muissa monivuotisissa heinäkasvustoissa.
Hernekärsäkkäiden aiheuttamaa tuhoa voidaan rajoittaa heti kylvön jälkeen laitettavilla harsoilla tai verkoilla. Kemiallisessa torjunnassa tehoaineina voidaan käyttää esimerkiksi esfenvaleraattia, tau-fluvalinaattia ja alfa-sypermetriinia sisältäviä torjunta-aineita. Herukkakoi
Herukkakoita varten tarkkailupyydykset asetetaan touko-kesäkuun vaihteessa pensaisiin tai erillisiin tukikeppeihin korkeintaan pensaan latvuksen tasolle. Pyydyksen tehokas vaikutussäde ei ole tarkkaan tiedossa, mutta se on mahdollisesti yli 50 metriä. Riippuen tarkkailun tavoitteista pyydyksiä voidaan sijoittaa joko alueille missä on havaittu vioituksia tai koko viljelylohkon alueelle noin 100 metrin päähän toisistaan. Viuhkahaukka
Haukan elinpiiriä ovat läntisen ja keskisen Afrikan sademetsät. Sen siipiväli on 81-90 cm ja kokonaispituus 56-65 cm, johon sisältyy 30-37 cm:n pituinen pyrstö. Naaraat ovat noin 15 prosenttia koiraita suurempia. Koska pyrstö on noin 56 prosenttia linnun kokonaispituudesta, laji on yhdessä raitasuohaukan kanssa petolinnuista pisin pyrstö suhteessa sen ruumiin pituuteen. Tiikerihai
Tiikerihai on suurikokoinen haikalalaji, jolla tiikerin tapaisia raitoja, jotka auttavat haita sulautumaan meren hiekkaiseen pohjaan kasvien joukkoon. Ruumis on yleensä tummanharmaa yläpuolelta ja valkoinen alapuolelta. Tiikerihaiden normaali pituus on noin 500 senttimetriä, joka tekee niistä yhden suurimmista haista. Ne painavat noin 807 kilogrammaa ja ne voivat elää noin 50 vuotiaaksi. Pohjankorokoi
Pohjankorokoi on harmaa pikkuperhonen. Etusiivet ovat harmaat rusehtavalla sävyllä ja niissä on harvakseltaan vaaleita suomuja. Sitä ei ole mahdollista erottaa ulkonäön perusteella korokoista ("Elatobia fuliginosella"), mutta koiraan genitaalit ovat tunnusomaiset. Naarasta ei tunneta. Perhosen siipiväli on 13 mm. Nyhäsiipi
Toukka on vihreä, ja sen sivuilla on keltainen, takapäätä kohti myös punertava pitkittäisviiru. Rintajalat ovat kirkkaanpunaiset, ja peräpäässä on kaksi ylöspäin sojottavaa punaista uloketta. Täysikasvuisena toukka on 30–40 mm pitkä. Aroharmaalokki
Sen pituus on 60–68 cm, siipien kärkiväli on 140–150 cm ja paino 800–1 500 g. Väritys muistuttaa harmaalokkia, mutta jalat ovat kirkkaamman keltaiset ja pää sirompi. Nuoren linnun pää valkoisempi, nokka pidempi ja suorempi, jalat pidemmät ja selkäpuoli tummemman ruskea kuin tyypillisillä harmaalokeilla, mutta tuntomerkit menevät päällekkäin ja varma määritys on erittäin vaikeaa. Viheltäjähiirihaukka
Viheltäjähiirihaukka painaa 265–560 grammaa. Aikuisen yksilön ruumiinpituus on 34–44 senttimetriä ja siipien kärkiväli 80–100 senttimetriä. Naaraat ovat koiraita noin viidenneksen isompia. Hukkasiilikäs
Aikuisen perhosen siipiväli on 28–38 mm. Naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Preerianaurulokki
Linnun pituus on 32–36 cm ja paino 250–300 g. Juhlapukuisen vanhan linnun pää on musta, silmän ympärillä on valkoinen rengas ja nokka on tummanpunainen. Siivet ovat päältä harmaat ja uloimmissa käsisulissa on mustavalkeat kärjet. Vatsapuoli on usein vaaleanpunainen. Nuoren linnun siivet ovat päältä tummat, pyrstö on tumma ja pään sivuilla tummat lautumat. Kiharapelikaani
Linnun pituus on 160–180 cm, siipien kärkiväli 270–320 cm ja paino 10–13 kg. Hieman pelikaania suurempi, harmahtavan valkoinen suuri lintu. Lisääntymisaikana kurkkupussi on väriltään punertava ja rinnassa on vaaleankeltainen läikkä. Vanhan linnun niskassa on kiharoista höyhenistä muodostunut töyhtö. Lennossa näkyy harmaa siiven kärki. Nuoret linnut ovat yläpuolelta harmaanruskeita ja alapuolelta valkoisia. Mesimaayökkönen
Mesimaayökkönen ("Chersotis cuprea") on yleinen yökköslaji. Laji on yöaktiivinen, mutta lentää usein myös päivällä käyden kukilla ruokailemassa. UV-valo vetää hyvin lajia puoleensa. Suomessa se elää lähinnä Keski-Suomessa ja myös jonkin verran pohjoisemmassa, jonkin verran myös Oulun korkeudella. Mesimaayökkösen siipiväli on noin 3,5 cm. Se lentää heinäkuun lopusta elokuuhun. Toukat elävät lähinnä ruohovartisilla kasveilla. Talvehtii toukkana. Viidakkokissa
Viidakkokissan pituus on täysikasvuisena noin 50–94 cm ja sen hännän pituus on 23–31 cm. Täysikasvuinen yksilö painaa 4–16 kg. Lajin turkki on väriltään hiekanvärinen tai ruskehtavan harmaa ja sen kuviointi on epäselvä. Lyhyehkössä hännässä on tummia renkaita. Vihernokkakaija
Linnun pituus on noin 32 cm ja paino 230–330 g. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, yläperä ja alaselkä ovat siniset, siiven yläpeitinhöyhet sinisen ja keltaisen kirjavat, pyrstön kärki ja alapuoli kellahtavat ja siiven alapinta kellanvihreä. Nokka on punainen, koivet vihertävänruskeat ja iiris vaaleankeltainen. Naaras on hieman himmeämpi väreiltään ja sen nokka on valkoinen. Eräs yksilö on elänyt yli 14-vuotiaaksi. Avoparikaija
Poikasen silmät ovat tummat, eikä niissä ole näkyvissä iirisrengasta. Koiraspoikasen nokka on tumma ja joillakin alalajeilla pyrstön pää saattaa olla oranssi ennen ensimmäistä sulkasatoa. Avoparikaijan sukupuolen erottaa heti poikasuntuvan väristä. Naaraspoikaset ovat sysimustia koiraspoikaseten ollessa vaalean harmastaasta tumman harmaaseen. Lajilla ei ole esimerkiksi neitokakadun tapaan poikaspukua, vaan avoparikaijat ovat heti poikasesta lähtien sukupuolelleen ominaisen värisiä, vain nokanväri vaihtuu iän myötä.
Aikuinen avoparikaija on pituudeltaan 35–42 senttimetriä, sen siipiväli on 60 senttimetriä ja paino 350–600 grammaa. Härkäpää (perhonen)
Kookas perhonen, jonka naaraat ovat koiraita suurempia ja rotevampia. Lepäävä perhonen pitää siipiään kiertyneenä ruumiin sivuille ja muistuttaa erehdyttävästi tasapaksua oksanpätkää. Etusiivet ovat kiiltävän harmaat ja niissä on himmeää poikkijuovitusta. Siiven kärjessä on laaja, melko pyöreä, kellanruskea laikku, jolla on siiven puolella punaruskea reunus. Takasviivet ovat vaalean kellanruskeat ja niiden keskiosassa on harmahtavaa väriä. Ruumis on tukeva ja perhosen niskassa on kellanruskea huppumainen tupsu. Siipiväli naaraalla 53–62 mm ja koiraalla 48–56 mm. Vuorikotka
Linnun pituus on 65–72 cm, siipien kärkiväli 150–180 cm ja paino 1,5–2,5 kg. Vuorikotka on keskikokoinen kotka, joka lennossa muistuttaa suurikokoista mehiläishaukkaa pitkine siipineen ja pyrstöineen sekä eteen työntyvine päineen. Vanhat linnut ovat usein hyvin vaaleita, vatsapuolelta kellertäviä ja selkäpuolelta harmaanruskeita. Etuselässä on usein valkea laikku. Sukupuolet ovat samanvärisiä, naaras on koirasta kookkaampi. Noitanirkko
Toukka on pienenä mustan ja ruskean kirjava ja muistuttaa hieman muurahaista. Vanhempana toukka on harmahtavan ruskea, ja selkäpuolella on kuusi paria sarvimaisia ulokkeita, joista kolme ensimmäistä paria on muita pitempiä. Pää on soikea ja erottuu selvästi muusta ruumiista. Ruumiin sivuilla on mustat rauhasaukot, joista toukka voi uhattuna erittää happoa. Rintajalat ovat pitkät ja ohuet. Samoin peräjalat, jotka muodostavat toukan perään kaksi ”häntää”. Toukka pitää takaruumiinsa kärkeä aina kohollaan ja lepoasennossa sen molemmat päät ovat irti alustasta. Täysikasvuinen toukka on 60–65 mm pitkä Hierronsusikoira
Karvapeite on lyhyt ja suora ja pohjavilla erittäin tiheää. Talviturkki on hieman kesäturkkia pidempi ja tuuheampi. Väritys on yleensä tummanharmaa, kellanharmaa tai hopeanharmaa. Vaikka harmaa onkin ensisijainen väri, myös punaruskeita, fawneja, kermanvärisiä ja valkoisia yksilöitä esiintyy. Harmaalla, punaisella ja fawnilla tulee olla kuonon, leuan ja poskien alueen kattava vaalea "maski", joka ei saa kuitenkaan ulottua kuononselän alueelle. Silmien yläpuolella tulee yhtä lailla olla samansävyiset vaaleat merkit. Kermanväriset ja valkoiset yksilöt ovat jo itsessään niin vaaleita, ettei maskia eikä silmämerkkejä esiinny niillä. Keskimääräinen säkäkorkeus on uroksilla 54 cm ja nartuilla 52 cm. Urokset painavat suunnilleen 22 kg ja nartut 18 kg. Urosten tulee olla selkeästi narttuja kookkaampia. Herkuleskehrääjä
Toukka kasvaa noin 10 cm pitkäksi ja on yleisväritykseltään aluksi hyvin vaalea, myöhemmin sinivihreä. Toukka elää luonnossa muutamilla ravintokasveilla, mutta kasvatettuna hyväksyy myös hyvinkin poikkeavia lajeja. Nahanluonnin jälkeen toukka yleensä syö vanhan nahkansa. Helokkikiitäjä
Toukka on täysikasvuisena 60–70 mm pitkä. Väriltään se on harmaanruskea tai vihertävänkirjava ja aluksi sen sivuilla on vaalea pitkittäisjuova, myöhemmin rivi tummia rengasmaisia täpliä. Vanhemman toukan selkäpuoli on pientan tummien pisteiden kirjoma. Kiitäjätoukille tyypillinen peräpiikki puuttuu ja sen tilalla on pieni kellansävyinen, keskeltä tumma kohouma. Galapagosinhiirihaukka
Galapagosinhiirihaukka kasvaa noin 55 sentin pituiseksi ja sen siipiväli voi olla 120 senttiä. Se muistuttaa kooltaan ja muodoltaan amerikanhiirihaukkaa ja preeriahiirihaukkaa. Aikuisen haukan höyhenpuku on tummanruskea, lukuun ottamatta harmaan juovikkaan pyrstön vaaleita raitoja. Nuorilla yksilöillä on kurkussa ja vatsassa tummanruskeita läiskiä. Nuoret yksilöt ovat aikuisia vaaleampia, minkä vuoksi lajilla uskottiin aiemmin olevan erikseen vaalea ja tumma värimuoto. Nokka on epätallisen käyrä, ja vahvat varpaat ovat keltaiset. Silmän värikalvo on ruskea ja näköaisti erittäin hyvä. Naaraat ovat selvästi koiraita suurempia. Varoitusääni on matalaa mutta terävää kirkunaa, jossa tavut seuraavat toisiaan nopeasti. Tavallisin ääni on lyhyitä sarjoja huutoja, jotka voidaan kääntää "keer, keeu"'. Toisinaan kuulee ‘cher, cher, cher'-huutoja. Viherkaijanen
Viherkaijanen on noin 9 cm pitkä ja noin 12 g painava lintu. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta vaaleamman vihreä. Pyrstön alapuoli on keltainen. Keskimmäiset pyrstösulat ovat vihertävän siniset mustin kärjin, reunimmaiset mustat, vihreäreunaiset ja niiden kärjessä on keltaiset täplät. Silmän ympärillä oleva paljas alue on koiraalla vaaleanpunainen, naaraalla siniharmaa. Siiven keskimmäiset peitinhöyhenet ovat mustat levein vihrein reunuksin. Nokka on tummanharmaa, iiris oranssinpunainen ja koivet harmaat. Naaraan alanokan tyven höyhenet ovat ruusunpunertavat, koiraalla siniset, ja vatsa on yksivärisen vihreä, koiraalla vatsan keskellä on oranssi laikku. Nuoren linnun nokka on vaaleanharmaa, iiris punaruskea ja silmän ympäryksen paljas alue on harmaa. Vihertikka
Vihertikan höyhenpeite on pääosin vihreä. Se on selkäpuolelta tummempi, silmien ympäristö on musta ja päälaki on punainen. Koiraalla on punaista mustan viiksijuovan keskellä. Nokka ja jalat ovat harmaat. Täysikasvuisen vihertikan pituus on 30–35 senttimetriä, siipien kärkiväli 45–51 senttiä ja paino noin 200 grammaa. Haapahangokas
Haapahangokas muistuttaa erityisesti koivuhangokasta ("Furcula bicuspis"), mutta sen voi sekoittaa myös pajuhangokkaaseen ("Furcula furcula"). Haapahangokkaan siipien pohjaväri on harmaanvalkoinen, mutta perhosten sävy tummuu selvästi pohjoista kohti siirryttäessä (maantieteellinen muoto "lype"). Etusiiven poikki kulkee kaksi leveää, mustaa poikkiviirua, joista sisempi on lähes suora kun ulompi sitä vastoin kaartuu takaosastaan selvästi ulospäin. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on vaalean harmaa. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee kaksi aaltoilevaa poikkiviirua ja siiven etureunassa on kiilamainen vaaleanharmaa laikku. Takasiivet ovat harmaanvalkoiset, ulkoreunastaan tummemmat ja niissä on sumea, tumma keskitäplä. Sekä etu- että takasiipien ulkosyrjässä siipisuonten väleissä on selvästi erottuvat mustat täplät. Siipiväli 30–42 mm. Saga pedo
Täysikasvuisena "S. pedo" voi saavuttaa yli 10 cm pituuden. Väriltään se vaihtelee vaalean vihreästä ruskehtavaan ja eläimen kyljissä kulkee vaalea viiru. Siipiä ei ole lainkaan. Hepokatti saalistaa muita hyönteisiä, erityisesti heinäsirkkoja sekä pienempiä hepokatteja. Saalistavan elämäntavan vuoksi eläimen etummaiset, piikikkäät raajat ovat muuntuneet saaliin pitelemiseen sopiviksi. Lajin kaikki tunnetut yksilöt ovat naaraita ja se lisääntyy ainoastaan partenogeneettisesti. Kevätkaapuyökkönen
Yleisväriltään harmaiden kaapuyökkösten aikuiset yksilöt ovat melko vaikeita määrittää lajilleen ja erityisen paljon kevätkaapuyökkönen muistuttaa yleistä kellerväkaapuyökköstä ("Cucullia umbratica"). Etusiivet ovat pitkät, kapeat, teräväkärkiset, ulkosyrjästä hieman sisäänpäin kaartuvat ja pohjaväriltään ruskehtavan harmaat. Siiven kuviointia ovat pitkät, ohuet, mustat viirut, jotka ulottuvat siiven ulkoreunaan saakka. Takasiivet ovat ruskehtavan harmaat ja jonkin verran tummuneet. Siipiväli 43–50 mm. Keikarijalohaukka
Linnun pituus on 30–40 cm, siipien kärkiväli noin 90 cm ja paino 208–305 g (koiras), 271–460 g (naaras). Aikuisen linnun selkäpuoli on sinimusta, alapuoli vaalea, alaperä ja koipien höyhenet (housut) punertavat, pyrstö mustavalkoraitainen, koivet, nokka, vahanahka ja paljas alue silmien ympärillä on keltainen. Sukupuolet ovat samanvärisiä, nuori lintu on (kuvassa) on ruskehtava. Tuikekoit
Tuikekoit ovat pääasiassa päiväaktiivisia, pieniä perhosia, joiden siipiväli on vain 10–15 mm. Aikuisten yksilöiden siivissä on usein metallinhohtoisia täpliä tai raitoja ja perhonen voi nostaa siipensä jyrkkään kulmaan ruumiinsa yläpuolelle. Etusiiven kärki on usein kulmikas. Muutamat lajit jäljittelevät sekä liikkumistapansa että ulkonäkönsä puolesta hyppyhämähäkkejä. Harmaahaikara
Lintu on noin metrin korkuinen ja sen siipien kärkiväli on 155–195 cm. Filippiinienjalokotka
Sen koko on 65–70 cm, ja se on siten keskikokoinen kotka. Sillä on pitkähkö musta töyhtö. Kruunu ja naama ovat punaruskeat tummemmin juovin. Sen yläpuoli on tummanruskea. Pyrstössä on 4–5 tummempaa juovaa. Kurkku on valkoinen ja sitä reunustavat tummat posket. Keskellä on musta juova. Alapuoli on punaruskea mustin viiruin. Sillä on ohutjuovaiset mustavalkoiset housut. Iiris on vaalea. Lennossa siivet näyttäytyvät pyöreinä ja leveinä, lentosulat raidallisina. Nuoren linnun pää ja alapuoli ovat valkoiset, yläpuolen reunaosat ovat vaaleammat. Aikuisen höyhenpeitteen se saa yli neljävuotiaana. Haapaperhonen
Haapaperhonen on hyvin kookas perhoslaji: Uroksilla siipien kärkiväli on 69–80 mm ja naaraat voivat saavuttaa jopa 82-96 mm pituuden, tehden siitä satunnaisesti Suomen kookkaimman päiväperhosen. Siivet ovat väriltään mustanruskeat. Etusiivissä on muutamia valkeita, nauhamaisesti asettuneita täpliä. Etusiiven etureunassa on lisäksi yksinäinen valkoinen täplä sekä siiven kärjessä valkoiset ja punaiset täplät. Takasiipien laidoilla kulkee koristeellinen kuviointi, joka muodostuu valkoisesta, siipisuonten katkomasta nauhasta sekä sen ja siiven reunassa sijaitsevista oranssinpunaisista nuolenmuotoisista täplistä. Siipien alapinnat ovat oranssinruskeat ja niissä on leveä valkoinen, tummien siipisuonten katkoma nauha. Siipien tyvet ovat alapinnalta leveästi siniharmaat.
Haapaperhonen on levinnyt Keski-Euroopasta Keski-Aasian kautta Japaniin. Euroopassa sitä esiintyy pohjoisessa Fennoskandian keskiosissa saakka. Isolokki
Isolokki on hiukan isompi ja varsinkin vankkarakenteisempi kuin harmaalokki. Aikuisen höyhenpuku on pääosin valkoinen, sen siivet ovat päältä vaaleanharmaat, nokka on keltainen ja siinä on punainen kärkitäplä. Nuori lintu on vaaleanruskean kirjava ja sen nokka punertava, mustakärkinen. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Linnun pituus on 62-68 cm, siipien kärkiväli 150–165 cm ja paino 1,0–2,7 kg. Ääni muistuttaa harmaalokin pilkallista nauravaa kiljahtelua. Hiirihaukka
Hiirihaukka on 48–56 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 110–130 cm. Sillä on leveät siivet, paksu, lyhyt kaula sekä keskipitkä pyrstö. Rinta on keskiruskea, kainaloissa vaaleat laikut, muuten lintu on tummanruskea. Suomessa tavataan kahta alalajia. Läntinen buteo on kookkaampi ja tummempi. Itäinen vulpinus on hieman pienempi. Itäisen alalajin hiirihaukoilla on punertavan ruskea pyrstö ja muutoinkin väritys on vaaleamman tai punertavamman sävyinen. Alalajit risteytyvät keskenään ja välimuotoisia yksilöitä tavataan paljon. Sekä alapuolen valkoisen määrässä on muutoinkin paljon yksilökohtaista vaihtelua. Naaras on koirasta kookkaampi. Hernekuukunen
Hernekuukusen itiöemä on noin 20-40 cm, litistetyn pallon muotoinen jalan osuus on samanvärinen itiöemän kanssa, juurehtiva ja pituus on 10-20 cm. Halkileikattun tulevat esiin ryynimäiset kellertävät peridiolit, vanhemmiten ne muuttuvat tummanruskeisksi ja niiden sisällyksestä tulee itiöitä ja itiöemä hajoaa levittäen itiöt. Tuulihaukka
Tuulihaukka on pienikokoinen haukka, jolla on pitkät siivet ja pitkä pyrstö. Pituus on 32–35 cm ja siipiväli 70–80 cm. Selkäpuoli on punaruskea ja vatsapuoli vaalea tihein tummin täplin. Koiraan pää on harmaa, naaraan vaalea. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Tuulihaukan soidinääni on kimittävä kii-kii-kii... Piekana
Piekana on keskikokoinen petolintu, jonka pituus on 49–59 cm, siipien kärkiväli 120–150 cm ja paino 600–1 280 g. Naaras on koirasta kookkaampi. Se muistuttaa muodoltaan ja kooltaan hiirihaukkaa, mutta siivet ovat pidemmät. Harjaantunut tarkkailija erottaa jo matkan päästä nämä kaksi lajia siitä, että piekana pitää liidossa ja kaarrellessaan siipiä selvemmin V-asennossa kuin hiirihaukka. Dermatobia hominis
Aikuinen "D. hominis" on tumma, sinertävä kärpänen, jolla on kellertävä pää (kuva ). Pituudeltaan se on 10–15 millimetriä. Laji on verraten tavallinen trooppisessa Keski- ja Etelä-Amerikassa. Muiden kiiliäislajien tapaan aikuisen kärpäsen suuosat ovat surkastuneet, eikä se syö enää mitään. Aikuinen kärpänen elääkin vain reilun viikon, jona aikana se parittelee ja munii. Noitanirkko
Naaras on koirasta kookkaampi ja sävyltään ruskeampi. Etusiivet ovat harmaat tai ruskeanharmaat. Niiden tyvi on vaalean kellanharmaa kuten myös siiven poikki mutkitellen kulkeva ulompi poikkiviiru. Siiven keskiosa on sävyltään muuta siipeä ruskeampi. Siiven kärjen ja ulomman poikkiviirun välissä on rivi musta-kellertäviä täpliä. Etusiiven takareuna on punertavanruskea. Takasiivet seuraavat etusiipien sävyä, mutta ovat etureunastaan tummemmat. Ruumis ja jalat ovat harmaat tai rusehtavat ja hyvin karvaiset. Koiraan tuntosarvet ovat leveän kaksoiskampamaiset lukuun ottamatta kapeaa kärkiosaa. Naaraan tuntosarvet ovat rihmamaiset. Lepäävän perhosen siivet ovat kattolaskuisesti ruumiin sivuilla ja takasiiven etureuna työntyy esiin etusiiven alta rikkoen perhosen hahmoa. Siipiväli on koiraalla 48–59 mm ja naaraalla 56–70 mm. Kea
Kea kasvaa noin 50 senttimetrin pituiseksi ja sukupuolesta riippuen noin kilon painoiseksi (urokset 900 - 1100 grammaa, naaraat 700-900 grammaa). Höyhenpeite on oliivinvihreä, joskin siiven alapinta on helakanpunainen. Ylänokka on voimakkaasti kaareutunut, naaraalla hieman vähemmän kuin koiraalla, nokka on harmaa-mustan värinen. Nuorilla yksilöillä nokan tyvi ja silmäluomet ovat keltaiset. Keojen lento on voimakasta ja ne pystyvät lentämään hyvin myös myrskysäällä. Vankeudessa kea voi saavuttaa jopa 50 vuoden iän, luonnossa lintu elää jopa yli 30 vuoden ikään. Jaspisyökkönen
Jaspisyökkönen on keskikokoinen yökkönen, jota ei voi ulkonäkönsä perusteella sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat laajalti tasaisen turkoosinvihreät. Siiven keskellä ja ulkoreunassa vihreän värin katkaisee kapea, ruskeankirjava alue. Perhosen ikääntyessä vihreä väri haalistuu, ja viimeiset lennossa olevat yksilöt voivat olla hyvin vaaleita. Takasiivet ovat tummanharmaat. Turkoosi väri jatkuu myös keskiruumiin selkäpuolelle ja päähän. Siipiväli on 35–44 mm. Hietaheinäperhonen
Hietaheinäperhosen etusiiven pituus on alalajista riippuen 21–30 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 41,5–58,5 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajilla siipien yläpuolen pohjaväri on ruskea. Etusiiven yläpuolen postdiskaalialassa on epäselvä keltainen juova, joka on tummakehnäinen ja suonien kohdalta pohjavärin katkaisema. Naaraalla siipien yläpuolen postdiskaalijuova on vaaleampi, niukempikehnäinen ja leveämpi kuin koiraalla. Takasiiven yläpuolen reunan punakeltainen submarginaaliala on leveälti suonten katkaisema. Takasiiven alapuoli on vaalean- ja tummanharmaan kirjavoima. Vaaleanharmaata tai valkoista postdiskaalijuovaa rajoittaa tyviosaan tummempi reuna. Herkkutatti
Vanhemmiten herkkutatin lakki kasvaa halkaisijaltaan 10–30-senttiseksi. Lakki oikenee vähitellen, ja todella vanhassa yksilössä useimmiten jo etanoiden syömä pillistö tursuaa lakin reunojen alta esille. Pillistö myös muuttuu vanhetessaan kellertäväksi ja lopulta kellanvihreäksi. Vanhentuessaan sienen malto myös pehmenee. On tavattu yksilöitä jotka painavat kolme kiloa ja halkaisija oli 40 cm. Haarukkapuuyökkönen
Haarukkapuuyökkönen ("Lithophane furcifera") on Etelä-Suomessa melko yleinen yöperhonen. Sen siipien kärkiväli on 43-47 millimetriä. Haarukkapuuyökkösellä on kaksi sukupolvea, joista ensimmäinen lentää huhti-toukokuussa pajunkukilla ja toinen syys-lokakuussa. Laji on saanut nimensä etusiipien keskellä olevista juovista, jotka jakautuvat haarukkamaisesti. Haarukkapuuyökkösen toukka elää tervalepällä. Jauhokoisa
Aikuinen jauhokoisa on vaaleanharmaa, tummemman harmaiden juovien kuvioima. Vartalo on noin 12 mm pitkä, siipien kärkiväli 16-20 mm. Toukka kasvaa 2 cm pitkäksi, se on harvakarvainen ja väriltään muuten melkein valkea, mutta pää on musta. Toukka syö jauhoja ja erittää hämähäkin seittiä muistuttavaa rihmaa, joka aiheuttaa jauhojen paakkuuntumista. Aikuinen perhonen ei syö mitään.