Milloin käytiin Narvikin taistelu?
Narvikin taistelu
Narvikin taistelut käytiin 9. huhtikuuta - 8. kesäkuuta 1940 Norjassa Narvikin sataman ja sen ympäristön hallinnasta Norjan valtauksen aikana toisessa maailmansodassa Saksan ja liittoutuneiden välillä. Ne voidaan jakaa Ofotfjordissa käytyihin kahteen meritaisteluun ja maalla käytyyn taisteluun kaupunkia ympäröivillä vuorilla. Syynä alueesta käytyihin taisteluihin oli Narvikiin Kiirunasta Ruotsista tuleva junarata ja satama, joka aina sulana mahdollisti ympärivuoden rautamalmin kuljetuksen edelleen. Narvikin ensimmäinen taistelu
Narvikin ensimmäinen taistelu oli 10. huhtikuuta 1940 Narvikin edustalla käyty meritaistelu, joka oli osa Norjan taisteluita toisessa maailmansodassa. Taisteluun osallistui Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan laivastojen hävittäjiä. Narvikin toinen taistelu
Narvikin toinen taistelu oli 13. huhtikuuta 1940 Narvikin edustalla käyty meritaistelu, joka oli osa Norjan taisteluita toisessa maailmansodassa. Taisteluun osallistui Yhdistyneen kuningaskunnan ja Saksan laivastojen osastot.
Ruotsin–Norjan sota (1814)
Norjan armeija onnistui pysäyttämään Ruotsin hyökkäyksen Lierissä 2. elokuuta ja toisen kerran Matrandissa 5. elokuuta. 3. elokuuta kuningas Kristian VIII saapui rintamalle ja hänet suostuteltiin vaihtamaan taktiikkaansa ja käyttämään Rakkestadiin sijoitetut joukot vastahyökkäykseen ruotsalaisia vastaan. Käsky vastahyökkäykseen annettiin 5. elokuuta, mutta peruutettiin muuteman tunnin jälkeen. Norjalaiset joukot perääntyivät Glomma-joen yli Langnesissa. Viimeinen suuri taistelu käytiin 9. elokuuta sillanpäässä Langnesissa, jossa ruotsalaiset joukot ajettiin pois. Ruotsi pääsi kuitenkin voitolle Kjølbergin sillan taistelussa 14. elokuuta. Taistelun jälkeen Ruotsilla oli tyhjä tie Norjan pääkaupunkiin Kristianiaan. KNM Narvik
Alus tilattiin 1960 Hortenin laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 1964 ja alus laskettiin vesille 8. tammikuuta 1965. Alus valmistui 30. marraskuuta 1966. Narvikin taistelu
Narvikin puolustuksesta vastasivat rannikkopanssarilaivat "KNM Eidsvold" ja "Norge", jotka olivat saaneet "Keltin" lähettämän varoituksen. Kumpikin alus valmistautui taisteluun lataamalla tykkinsä ja jakamalla miehistölle pelastusliivit. Viisitoista yli neljä aamulla saksalaiset havaitsivat "Eidsvoldin", joka aloitti vilkkulampulla viestityksen saapuville aluksille. Saksalaiset eivät kyenneet vastaamaan viestiin, jolloin "Eidsvold" ampui varoituslaukauksen. "Wilhelm Heidkamp" pysähtyi ilmoittaen lähettävänsä upseerin keskustelemaan vaihtoehdoista. Gerlach kuljetettiin veneellä "Eidsvoldille", jossa saksalaisupseeri vietiin komentosillalle keskustelemaan Odd Isaachsen Willochin kanssa. Kalmarin sota
Rauha solmittiin Knäredissä 20. tammikuuta 1613. Rauhan vuoksi Ruotsin täytyi luopua oikeuksistaan Jäämeren rannikkoalueisiin. Narvikin taistelu
"Z9 Wolfgang Zenker", "Z13 Erich Koellner" ja "Z19 Hermann Künne" laskivat aluksilla olleet 139. rykmentin I pataljoonan maihin Herjangsfjordissa Bjerkvikissä. Joukkojen tehtävänä oli vallata Norjan maavoimien 6. prikaatin varastot Elvegårdsmoenissa, mikä tapahtui lähes ilman vastarintaa. "Z18 Hans Lüdemann" ja "Hermann Künne" laskivat kaksi komppaniaa vuoristojääkäreitä (1. ja 6. komppania) Ramnesiin ja Hamnesiin valtaamaan Norjan vuonoa suojaavat rannikkolinnakkeet, jotka osoittautuivat olemattomiksi. "Z17 Diether von Roeder" jäi Ofotsfjordiin valvomaan aluetta. "Z12 Erich Giesen" saapuminen viivästyi moottorivian vuoksi eikä se osallistunut pääjoukon toimintaan. Maunu Eerikinpojan ristiretki
Maunu Eerikinpojan ristiretki oli Ruotsin ja Novgorodin välinen sota vuosina 1348–1351. Sota on ensimmäinen, joka on dokumentoitu hyvin niin ruotsalaisissa kun novgorodilaisissakin lähteissä. Ruotsin papisto ja erityisesti Pyhä Birgitta kannattivat sotaa Novgorodia vastaan. Narvik
Narvikin satama ja sen kautta saatava rautamalmi olivat strategisesti erittäin tärkeitä natsi-Saksalle. Narvikin hallintaa voidaan pitää jopa tärkeimpänä syynä Saksan hyökkäykselle Tanskaan ja Norjaan vuonna 1940. Taisteluissa satama vaurioitui pahoin ja kaupunki paloi käytännössä maan tasalle. Norjalaiset joukot pitivät Narvikin lähistöllä puoliaan maihinnousseita saksalaisia vastaan ja jopa ajoivat nämä mottiin. He eivät kuitenkaan päässeet purkamaan mottia, ennen kuin maan eteläosa oli menetetty saksalaisille ja maan hallitus antautunut. Narvik vapautui miehityksestä vasta vuonna 1945. Poitiers’n taistelu (732)
Fredegardin kronikan mukaan taistelu merkitsi Kaarlelle ratkaisevaa voittoa, mutta se ei estänyt muita arabiarmeijoita jatkamasta toimiaan Espanjassa. Kaarle ei saanut myöskään valtaansa Akvitaniaa, joka alistui frankkien valtaan vasta Kaarle Suuren aikoina. Muslimit eivät enää tehneet sotaretkiään yhtä pohjoiseen, mutta he lujittivat valtaansa Ranskan eteläosissa valtaamalla Narbonnen. Kaarle soti alueella heitä vastaan vuosina 732 ja 733 ilman menestystä. Historiankirjoitus piti Poitiers’n taistelua pitkään käännekohtana, joka pysäytti islamin etenemisen Euroopassa. Myöhemmin on esitetty teoria siitä, että arabien sotaretki ei ollut enempää kuin ryöstöretki, joka pysähtyi heti vakavamman vastarinnan edessä. Fimreiten taistelu
Fimreiten taistelu oli Sognevuonossa lähellä Fimreiten kylää Norjassa käyty meritaistelu, joka ratkaisi Norjan kuninkuuden. Sverre Sigurdinpoika tavoitteli Maunu Erlinginpojan kruunua taistelussa, joka käytiin 15. kesäkuuta 1184. Klodvig I
Vuonna 481 Klodvig, Kilderik I:n ja Basinen poika, nousi nykyisen Belgian Tournain seudulla asuvien saalilaisten frankkien johtoon. Klodvig oli vasta viidentoista päästessään valtaan, mutta alkoi nuoresta iästään huolimatta hankkiutua määrätietoisesti eroon kilpailijoistaan. Hänen kruunauksensa osoittautui alkukohdaksi ensimmäiselle frankkidynastialle, merovingeille, joiden nimi tulee hänen legendaarisesta isoisästään Merovechista. Jälkikäteen tarkasteltuna Klodvigin menestys oli suurelta osin seurausta frankkien omaksumasta roomalaisten sotataidosta. Tätä kuvastaa Klodvigin sotilaitten joukossa vallinnut kuri, joka tuli hyvin esiin Soissons’in taistelussa (486). Klodvig voitti tuolloin viimeisen Rooman valtaa Galliassa edustaneen sotapäällikön, Syagriuksen. Oman lisänsä Klodvigin menestykseen toi hänen liittonsa Gallian kirkon ja sitä kautta gallialais-roomalaisen eliitin kanssa. Arrasin taistelu (1917)
Arrasin taistelu oli ensimmäisessä maailmansodassa Arrasissa Ranskassa 9. huhtikuuta – 16. toukokuuta 1917 käyty taistelu. Arrasissa Brittiläinen siirtoarmeija hyökkäsi osana ranskalaisen kenraali Robert Nivellen suunnittelemaa hyökkäystä, jolla saksalaiset piti saada perääntymään Aisnejoen taakse. Koko operaatiota kutsutaan nimillä Aisnen ensimmäinen taistelu ja Nivellen offensiivi. Kuusikymmenvuotinen sota
Sota jatkui seuraavana kesänä, kun Sigismund hyökkäsi Ruotsin hallitsemalle Vironmaalle (nykyinen Pohjois-Viro) tavoitteenaan vallata se. Hyökkäys ei kuitenkaan mennyt suunnitelmien mukaan, ja Ruotsi valtasi suuren osan Puolan Liivinmaata. Seuraavana kesänä 1602 puolalaiset saivat lisäjoukkoja ja löivät ruotsalaiset Kokenhausenin taistelussa. Sotaonni kääntyi, ja 1604 Ruotsilla oli jäljellä Baltiassa enää kolme kaupunkia: Tallinna, Narva ja Pärnu.
Kesällä 1605 Kaarle IX kokosi uuden armeijan ja lähti uuteen hyökkäykseen Liivinmaalla. Uusi armeija kuitenkin lyötiin Kirkholman taistelussa. Uudestaan ruotsalaiset kokeilivat vuonna 1608, mutta myös uusi yritys epäonnistui. Vuonna 1611 Kaarle kuoli ja osapuolet solmivat välirauhan keskittyessään sotatoimiin Venäjällä. Ulvilan taistelu
Kolme päivää myöhemmin Kurck kohtasi Klaus Flemingin joukot ja he suuntasivat yhdessä kohti Pirkkalaa, jonne nuijamiesten pääosasto oli edennyt Jaakko Ilkan johdolla. Jouluaattona käynnistyneessä Nokian taistelussa Flemingin ja Kurckin joukot löivät parituhatpäisen nuijamiesten armeijan. Falköpingin taistelu
Falköpingin taistelu (myös Åslen taistelu) oli helmikuussa vuonna 1389 Falköpingin ulkopuolella Ruotsissa käyty taistelu, jossa Tanskan kuningattaren Margareetan kannattajat löivät Ruotsin kuninkaan Albrekt Mecklenburgilaisen joukot. Falköpingin taistelu ratkaisi käytännössä sen, että Albrekt joutui luopumaan Ruotsin kruunusta (1395). Pohjoiset ristiretket
Ruotsalaiset tekivät 1100-luvulla useita ryöstöretkiä Itämeren toiselle puolelle. Novgorodilaisten lähteiden mukaan ruotsalaiset hyökkäsivät Laatokalle vuosina 1142 ja 1164. 1200-luvun alussa Länsi-Suomi oli kristittyä aluetta, ja paikalliset suurmiehet ilmeisesti tunnustivat ruotsalaisten kuninkaan vallan. Alue sai myös pian oman piispan. Vuonna 1237 paavi Gregorius IX kehotti ruotsalaisia tekemään ristiretken hämäläisiä vastaan, jotka olivat luopuneet kristinuskosta. Tämän toiseksi ristiretkeksi kutsutun sotaretken ajankohta on kiistelty. Vuonna 1240 ruotsalaiset hyökkäsivät Novgorodia vastaan Inkerissä. Novgorodilaiset kukistivat ruotsalaiset Nevan taistelussa. 1200-luvun lopulla Eerik Pyhän pyhimyskultti levisi Ruotsissa ja Eerikin tekemää, luultavasti fiktiivistä, ensimmäistä ristiretkeä käytettiin esikuvana tuleville ristiretkille itään. Eerikiä käytettiin propagandamielessä aina keskiajan loppuun asti. Ruotsalaiset ja novgorodilaiset sotivat Karjalan ja Inkerin herruudesta vuosikymmenien ajan. Vuonna 1323 solmittu Pähkinäsaaren rauha ei kuitenkaan lopettanut vihanpitoa. Muun muassa Ruotsin tunnetuin pyhimys Pyhä Birgitta julisti ristiretkeä venäläisiä vastaan. Tämä ristiretki toteutettiin Maunu Eerikinpojan johdolla vuonna 1348. Ruotsalaiset valtasivat Pähkinäsaaren linnoituksen, joka kuitenkin menetettiin pian. Vielä vuonna 1378 paavi Urbanus VI julisti ristiretkeä harhaoppisia venäläisiä vastaan. Viimeinen ruotsalainen ristiretki venäläisiä vastaan tapahtui vuonna 1496. Tämä sotaretki tehtiin kostona venäläisten vuonna 1495 tekemälle hyökkäykselle. Ruotsalaiset valtasivat muun muassa Ivangorodin. Nevan taistelu
Taistelua ei mainita yhdessäkään länsimaisessa lähteessä, mutta Ruotsin tiedetään olleen sisällissodassa vuodesta 1222 vuoteen 1248, jolloin Birger-jaarli sai vallan. Vaikka tarina mainitsee norjalaiset Ruotsin liittolaisina, Ruotsi ja Norja olivat tuolloin todellisuudessa sodan partaalla toistensa kanssa muun muassa vuoden 1225 Värmlannin liitoksen takia. Borodinon taistelu
Borodinon taistelu (venäjäksi Бородинское сражение, "Borodinskoe sraženie"; ranskaksi Bataille de la Moskova, 7. syyskuuta 1812 Moskovan lähistöllä oli suurin ja tuhoisin taistelu isänmaallisessa sodassa ja myös kaikissa Napoleonin sodissa. Ranskan ensimmäisen keisarikunnan Grande Armée hyökkäsi keisari Napoleon I:n johdolla Borodinon kylän luona. Venäjän keisarikunnan armeijaa komensi jalkaväenkenraali Mihail Kutuzov. Ranskalaiset onnistuivat valloittamaan taistelukentän tärkeimmät kohteet, mutta epäonnistuivat suurista tappioistaan huolimatta tuhoamaan suuren osan Venäjän keisarillisen armeijan joukoista. Napoleon menetti lähes kolmasosan armeijastaan kaatuneina tai haavoittuneina. Narvan taistelu (1944)
Narvan taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Narvan kaupungista Virossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin vallannut Baltian maat itselleen vuonna 1941 operaatio Barbarossan aikana. Taistelu alkoi 2. helmikuuta 1944 ja päättyi Saksan torjuntavoittoon 10. elokuuta 1944. Itse kaupungin puna-armeija sai vallattua 26. heinäkuuta 1944. Saksalaiset vetäytyivät kaupungista Sinimägein kukkuloille ja onnistuivat torjumaan puna-armeijan hyökkäyksen Tannenbergin Linjan taistelussa. Myöhemmin seuranneissa Riian ja Tallinnan offensiiveissä Neuvostoliitto sai vallattua Viron itselleen 26. syyskuuta 1944 mennessä. Riika saatiin vallattua 24. lokakuuta 1944 mennessä ja Liettua Memelin taistelussa 28. tammikuuta 1945 mennessä. Loput Baltian maista ja siellä olevista saksalaisjoukoista antautuivat lopullisesti 8.–10. toukokuuta 1945 Neuvostoliiton valloitettua Berliinin ja Saksan antauduttua. Nauvon taistelu
Saksalaisten miehitettyä Ahvenanmaan maaliskuun alussa, päättivät he yrittää punaisten hallussa olleen Turun valtaamista etenemällä mantereelle Houtskarin, Korppoon, Nauvon ja Paraisten kautta. Tarkoituksena oli varmistaa Hankoon tehtävän Itämeren-divisioonan maihinnousun oikea sivusta. Varsinais-Suomen suojeluskuntalaista koottu Saariston vapaajoukko otti Houtskarin haltuunsa 25. maaliskuuta ja valtasi Korppoon kolme vuorokautta myöhemmin käydyssä taistelussa. Itämeren-divisioonan noustua maihin Hangossa 3. huhtikuuta, hyökkäsivät saksalaiset valkoisten tukemana Nauvoon seuraavana päivänä. Samassa yhteydessä yritettiin vallata myös Korppoon eteläpuolella sijaitseva Lomin saari, jossa oli noin 300 venäläisen sotilaan varuskunta. Nauvon taistelu
Hyökkäys Iso-Nauvoon tapahtui saarta Korppoosta erottavan Storströmmenin salmen kautta, missä joukot ylittivät jäästä avoimena olleen laivaväylän saksalaisten pioneerien rakentamaa siltaa pitkin. Hyökkäyksen oikea osasto joutui välittömästi maihinnousun jälkeen vihollisen tulitukseen ja vetäytyi Torasinlahden kautta Vandrockiin, kunnes saksalaisten tykistötuli pakotti punaiset perääntymään. Vasen osasto sen sijaan onnistui yllättämään punaiset Mielisin kylässä, joka vallattiin talo kerrallaan. Keskellä hyökännyt osasto eteni saaren sisäosiin ja pääsi asemiin korkealle Husbergenin kalliolle. Punaisten käydessä vastaiskuun Torasin suunnalla, päätti saksalaisosastoa johtanut kapteeni Schweinfuhr keskeyttää hyökkäyksen. Saksalaiset jättivät myös Mielisin kylän, jonne Saariston vapaajoukon miehet jäivät vielä asemiin. Jäätä pitkin perääntyessään joutuivat saksalaiset vielä kahden sumusta ilmestyneen venäläisen sota-aluksen tulitukseen. Narvikin taistelu
Vara-amiraali William Whitworth lähetti Narvikiin yhdeksän hävittäjän suojaamana taistelulaiva "HMS Warspiten" sekä rannikon edustalle viiden hävittäjän suojaamana lentotukialus "HMS Furiousin". Osasto saapui 13. huhtikuuta Ofotvuonoon havaiten saksalaisten heikon tilanteen polttoaineen vähyyden vuoksi. "Warspitelta" laukaistu Fairey Swordfish upotti Herjangsfjordissa havaitsemansa sukellusveneen "U-64". Taistelu Norjasta
Toukokuun alussa liittoutuneet saivat Narvikin rintamalle ensimmäiset panssarivaununsa ja maihinnousukalustonsa, ja Narvikia alettiin saartaa. 7. toukokuuta norjalaiset valtasivat strategisesti tärkeän ylängön, josta oli jo näköala Narvikiin. Ranskan muukalaislegioona nousi maihin 12. toukokuuta ja valtasi Bjerkvikin. Bjerkvikissä saksalaiset tekivät vastarintaa. Kylä kärsi taistelussa pahoja vaurioita ja lukuisia siviilejä kuoli. Øyjordin liittoutuneet sen sijaan saivat haltuunsa ilman vastarintaa, sillä saksalaiset olivat paenneet. Tämän jälkeen Narvikin saksalaisjoukot oli saarrettu. Etelämpänä kenraali Feuersteinin saksalainen 2. vuoristodivisioona lähti etenemään kohti pohjoista, tarkoituksenaan auttaa eristyksissä olevaa kenraali Dietliä. Saksalaisten hyökkäys etenikin, ja pakotti liittoutuneet kiirehtimään Narvikin valtausta. Britit ja norjalaiset hidastivat Feuersteinia räjäyttämällä siltoja ja käyden viivytystaisteluja. Narvikin toinen taistelu
Hieman ennen osastojen kohtaamista "HMS Warspiten" Fairey Swordfish kellukekone upotti Saksan laivaston sukellusveneen "U-64", joka makasi ankkurissa Herjangsfjordissa lähellä Bjerkvikiä. Pian tämän jälkeen seuranneessa taistelussa saksalaisalukset "Z13 Erich Koellner", "Z9 Wolfgang Zenker", "Z11 Bernd von Arnim", "Z18 Hans Lüdemann", "Z19 Hermann Künne", "Z2 Georg Thiele", "Z17 Diether von Roeder", "Z12 Erich Giese" joko tuhoutuivat vihollistulessa tai upottautuivat. Härgmäen taistelu
Härgmäen taistelu käytiin 2. elokuuta 1560 nykyisen Latvian alueella Ērģemen eli Härgmäen tienoilla Valgan lähistöllä osana Liivinmaan sotaa eräänä ratkaisutaisteluna. Taistelun osapuolina olivat Iivana Julman johtama Venäjä ja Saksalainen ritarikunta. Iivanan päämääränä oli saavuttaa reitti Viljandiin, joka oli Saksalaisen riarikunnan tärkein tukikohta Liivinmaalla. Venäläisten sotapäällikköinä olivat Ivan Mstislavski ja Pjotr Šuiski ja historioitsija Nikolai Karamzinin mukaan Tarttoon kokoontuneina 60 000 ratsukkoa, 40 piiritys- ja 50 kenttätykkiä. Eidsvollin kansalliskokous
Napoleon oli hävinnyt Leipzigin taistelun lokakuussa 1813 ja Tanskalla oli huonot tulevaisuudennäkymät. Ruotsi puolestaan oli jäsenenä Napoleonin ja siten myös Tanska-Norjan vastaisessa Kuudennessa liittokunnassa. Se oli kuitenkin menettänyt Suomen Venäjälle vain muutamaa vuotta aiemmin vuonna 1809 ja kruununprinssi Kaarle Juhana halusi varmistaa, ettei ainakaan maan länsirajalta Norjasta tulisi uusia uhkia. Ruotsi olikin saanut liittoumalta lupauksen saada Norja itselleen. Kuudennen liittokunnan voitto Leipzigissa aiheutti diplomaattisen paineen Tanskaa kohtaan, ja liittoutuma hyökkäsi nyt sitä vastaan Holsteinin kautta. Talven aikana myös poikkeuksellisen runsas jäämassa Skagerrakissa pahensi entisestään Norjan eristyneisyyttä emämaastaan. Kuningas Fredrik VI antautui 6. tammikuuta 1814, erosi liitosta Napoleonin kanssa ja jätti Norjan Ruotsin valtapiiriin. 14. tammikuuta solmittiin Kielin rauha Tanskan ja Ruotsin sekä Tanskan ja Britannian välillä. Länsirintama (toinen maailmansota)
Manner-Euroopan hiljaiselon jatkuessa Saksa aloitti huhtikuussa 1940 hyökkäyksensä operaatio Weserübungin mukaisesti Tanskaan ja Norjaan. Syynä operaatioon oli epäluottamus Norjan puolueettomuuteen ja siten sen malmivarojen hyödyntämismahdollisuuksiin. Operaatiossa Saksa valtasi Tanskan ja Norjan kovien taisteluiden jälkeen menettäen Narvikin taisteluissa pääosan laivastonsa moderneista hävittäjistä. Osa Saksan laivaston raskaista pinta-aluksista joutui lisäksi telakalle. Barvenkovon–Lozovan offensiivi
Barvenkovon-Lozovan offensiivi (eli ensimmäinen Izjumin taistelu) oli puna-armeijan operaatio toisessa maailmansodassa itärintamalla. Operaatio toteutettiin 18. - 31. tammikuuta 1942, jolloin puna-armeija eteni 90-100 kilometriä tuhoten Saksan 298., 68. ja 257. jalkaväkidivisioonat. Neuvostoliiton mukaan saksalaiset menettivät 25 000 sotilasta kaatuneina. Navarinon taistelu
Navarinon taistelu oli Kreikan vapaussodassa käyty meritaistelu Navarinossa 20. lokakuuta 1827. Taistelun osapuolina olivat Osmanien valtakunnan laivasto sekä liittoutuneet Britannian Kuninkaallinen laivasto, Ranskan laivasto ja Venäjän keisarikunnan laivasto. Tarton offensiivi
Tarton offensiivi tai Tarton taistelu tai Emajoen taistelu oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton 3. Baltian rintaman hyökkäys Saksan Pohjoisen armeijaryhmän joukkoja vastaan vuonna 1944. Hyökkäyksen päämääränä oli lyödä Saksan 18. armeija ja vallata Tarto, mikä mahdollistaisi Viron nopean miehityksen. Neuvostojohto suunnitteli etenemistä Riianlahdelle, jolloin armeijaryhmä Narvan joukot jäisivät mottiin. Hyökkäys alkoi 10. elokuuta 1944, jolloin Neuvostoliiton 67. armeija murtautui Saksan XXVIII armeijakunnan puolustuksen läpi vallaten Võrun 13. elokuuta. 16. elokuuta neuvostojoukot ylittivät Peipsijärven edeten saksalaisten vasempaan sivustaan. 3. Baltian rintaman joukot valtasivat Tarton 25. elokuuta saaden sillanpään Emajoen pohjoispuolelle. Saksalaiset ja virolaiset joukot aloittivat vastahyökkäyksen Emajoen eteläpuolella tuhoten kaksi neuvostojoukkojen sillanpäätä ja yrittivät vallata Tarton takaisin 4.-6. syyskuuta 1944 edeten kaupungin pohjoisosiin, mutta neljä Neuvostoliiton kivääridivisioonaa torjuivat yrityksen. Taistelun seurauksena Viron kansallismuseo tuhoutui ja Tarton yliopisto kärsi 40 miljoonan ruplan vahingot. Saksan Armeijaryhmä Narvan joukot vetäytyivät Latviaan 17. syyskuuta operaatio Asterissa. Porkunin taistelu
Porkunin taistelu oli toisessa maailmansodassa virolaisista muodostetun n ja Neuvosto-Virolaisen 8. kiväärirykmenttiin kuuluneen 249. kiväärirykmentin välinen taistelu, joka käytiin 21. syyskuuta 1944 Porkunin kylän ja Porkunijärven lähistöllä seitsemän kilometrin päässä Tamsalusta. Taistelussa 8. kiväärirykmentti piiritti 1500 akselivaltojen sotilasta, jotka yrittivät vetäytyä Tannenberg-linjaan Sinimäkien alueelle. Taistelussa kaatui 500 virolaissotilasta ja 1 000 neuvostosotilasta. Eloonjääneet 700 vangittiin. Paikalliset kyläläiset hautasivat 273 sotilasta saksalaisissa univormuissa. Hastingsin taistelu
Taistelu jatkui koko iltapäivän. Vilhelm houkutteli englantilaisten asevelvollisia irrottautumaan puolustusasemistaan lavastamalla joukkojensa pakokauhua, jolloin puolustajat lähtivät takaa-ajoon. Silti Haraldin raskaat joukot pysyivät asemissaan ja torjuivat normannien hyökkäykset. Illan hämärtäessä Harald haavoittui, tarun mukaan kasvoihin osuneesta nuolesta. Nähdessään kuninkaansa kaatuvan englantilaiset menettivät taistelutahtonsa ja normannien jälleen hyökätessä englantilaisten armeijan pääosa pakeni kentältä. Vilhelm oli voittanut. Austerlitzin taistelu
Austerlitzin taistelu (2. joulukuuta 1805/11 Frimaire An XIV FRC), joka tunnetaan myös nimellä Kolmen keisarin taistelu, oli yksi tärkeimmistä ja ratkaisevimmista Napoleonin sotien taisteluista. Taistelussa, jota pidetään Napoleonin suurimpana voittona, Ranskan "Grande Armée" kukisti vahvuudeltaan suuremman venäläis-itävaltalaisen armeijan, jota johtivat tsaari Aleksanteri I ja Pyhä Rooman keisari Frans II. Taistelu käytiin lähellä Austerlitzin kylää Itävallan keisarikunnassa. Austerlitz toi kolmannen liittokunnan sodan pikaiseen päätökseen itävaltalaisten allekirjoittaessa Pressburgin rauhan samassa kuussa. Taistelua kutsutaan usein taktiseksi mestarityöksi muiden historiallisten taisteluiden, kuten Cannaen ja Gaugamelan, ohella. Kreivisota
Kreivisota () oli Tanskassa vuosina 1533–1536 käyty sisällissota, jonka seurauksena Tanskassa tehtiin uskonpuhdistus. Sodassa olivat vastakkain hansakaupunki Lyypekin tukema luterilainen porvaristo ja aateliston tukema Tanskan kuningas Kristian III. Myös Ruotsi liittyi sotaan, kun Lyypekki ja hansaliitto julistivat sodan Tanskalle ja Ruotsille. Ouriquen taistelu
Ouriquen taistelu käytiin 26. heinäkuuta 1139 Ouriquessa, nykyisen Alentejon alueella Etelä-Portugalissa. Siinä Alfonso I:n joukot sotivat emiiri Ali ibn Yusufin johtamia almoravidimaureja vastaan. Taistelu johti portugalilaisten joukkojen voittoon. Englannin sisällissota
Syksyllä 1644 rojalistit menettivät toisen tukialueensa (Walesin ohella), kun skottien ja parlamentin yhdistynyt armeija voitti Marston Moorin taistelun 2. heinäkuuta ja York sekä Newcastle menetettiin samana syksynä. Talvella 1644–1645 parlamentti uudelleenorganisoi armeijansa ja syntyi niin sanottu uusimallinen armeija (), joka löi Kaarlen Nasebyn taistelussa 14. kesäkuuta 1645. Toukokuussa 1646 Kaarle lopulta antautui skoteille. Borodinon taistelu
Ensimmäinen kahakka tapahtui 4. syyskuuta 1812 Ranskan marsalkka, Napolin kuningas Joachim Murat’n ratsuväen kohdatessa kenraaliluutnantti Pjotr Konovnitsynin jälkijoukot. Kahakan jälkeen Konovnitsyn siirsi joukkonsa Kolotša-joen yli reduttiin, jonka puolustusta johti kenraaliluutnantti Andrei Gortšakov. Reduttissa oli 11 000 miestä ja 46 tykkiä. Etelässä olevaa venäläisten puolustusta vanhalla Smolenskin tiellä vahvisti kenraalimajuri Akim Karpov kuudella kasakkarykmentillä. Falkirkin taistelu
Ennen Falkirkin taistelua skotit olivat voittaneet englantilaiset Stirlingin sillan taistelussa ja sen seurauksena englantilaiset oli karkotettu Skotlannista ja Wallacen johtama skottiarmeija ryösteli nyt Northumberlandia. Kesäkuussa 1297 Wallace kuuli kuitenkin Edvard I:n olevan Yorkshiressä suuren armeijan kanssa ja hän päätti vetäytyä Skotlannin puolelle. Northumberland oli ryöstetty niin täydellisesti, ettei Wallace uskonut englantilaisten saavan huoltoa sieltä ja heidän olisi näin pakko vetäytyä. Edvard oli kuitenkin osannut arvata tämän suunnitelman. Hän olikin määrännyt laivastonsa pohjoiseen. Laivojen tarkoituksena oli kuljettaa ruokaa ja muita tarvikkeita ja täydentää armeijaa aina tarvittaessa sen kulkiessa pitkin rannikkoa. Abukirin taistelu
Abukirin taistelu () oli Ranskan vallankumoussotien meritaistelu, joka käytiin Niilin suulla sijaitsevalla Abukirinlahdella 1. elokuuta 1798. Taistelussa Horatio Nelsonin johtama englantilaisten Välimeren laivasto tuhosi ranskalaisen laivasto-osaston, joka suojasi Napoleonin maajoukkojen yhteyksiä Ranskaan. Trafalgarin taistelu
Trafalgarin taistelu oli lokakuussa 1805 ranskalais-espanjalaisen laivaston ja Britannian laivaston välillä käyty meritaistelu. Napoleonin sotiin kuuluvassa taistelussa amiraali Pierre-Charles Villeneuven johtama Ranskan laivasto kohtasi vara-amiraali Horatio Nelsonin komentaman Britannian laivaston. Taistelu on eräs maailman historian kuuluisimmista meritaisteluista ja yksi Napoleonin sotien tärkeimmistä taisteluista. Naulasaaren taistelu
Naulasaaren taistelu oli Suomen sisällissodan taistelu, joka käytiin 28.–29. huhtikuuta 1918 Viipurin maalaiskunnan Naulasaaren ja Rasalahden kylissä. Kyseessä oli Viipurin taisteluun liittyvä Karjalan rintaman viimeinen taistelu, joka oli myös koko sodan viimeisiä yhteenottoja valkoisten ja punaisten välillä. Operaatio Tungsten
Operaatio Tungsten oli toisen maailmansodan sotilasoperaatio maaliskuussa 1944 saksalaisen taistelulaiva Tirpitzin tuhoamiseksi Norjassa. "Tirpitzin" korjaukset olivat valmistumassa 1944 ja Amiraliteetti päätti toteuttaa iskun taistelulaivan Venäjän saattueille aiheuttaman uhan poistamiseksi.
__notoc__
Hyökkäysosastoon jaettiin kahteen osaan. Ensimmäinen osastoon koottiin taistelulaivat "HMS Duke of York" ja "HMS Anson", lentotukialus "HMS Victorious", risteilijä "HMS Belfast". Osaston suojana oli kaksi hävittäjäryhmää, joista ensimmäisessä olivat "HMS Onslaught", "HMS Javelin", "ORP Piorun", "HMCS Sioux", "HMCS Algonquin" ja toisessa (liittyi mukaan Fär-saarilta) "HMS Milne", "HMS Meteor", "HMS Matchless", "HMS Marne", "HMS Ursa" ja "HMS Undaunted". "HMS Victoriousilla" oli kannellaan 827 ja 829 laivueet (NAS) (Fairey Barracuda) sekä 1834 ja 1836 NAS (F4U Corsair) Narvikin toinen taistelu
Britannian laivasto-osasto, johon kuuluivat taistelulaiva "HMS Warspite", Tribal-luokan hävittäjät "HMS Bedouin", "HMS Cossack", "HMS Punjabi" ja "HMS Eskimo" sekä "HMS Kimberley", "HMS Hero", "HMS Icarus", "HMS Forester" ja "HMS Foxhound", tunkeutui 13. huhtikuuta Ofotfjordiin tuhotakseen siellä olleen Kriegsmarinen fregattenkapitän Erich Beyn alaisuudessa olleen kahdeksan hävittäjän osaston. Laivasto-osaston ilmasuojana oli lentotukialus "HMS Furiousin" lentokoneet. HMS Walker
Alus suojasi 1. toukokuuta edelleen evakuointia Andalsnesissä ilmahyökkäysten kiihtyessä, minkä jälkeen se jatkoi maajoukkojen tukemista sekä saattueiden suojaamista alueella. Alus tulitti 28. toukokuuta "HMS Beaglen", "HMS Famen" ja "HMS Havelockin" kanssa Rombakin vuonon rantojen kohteita Narvikin taisteluiden aikana. "HMS Walker" suojasi 8. kesäkuuta viimeistä evakuointisaattuetta Harstadista. Wagramin taistelu
Wagramin taistelu oli Itävallassa 1809 käyty Napoleonin sotien taistelu, joka päätyi ranskalaisten voittoon. Vain muutama viikko aikaisemmin Itävalta ja Ranska ottivat yhteen Aspern-Esslingin taistelussa, jonka Napoleon joukkoineen hävisi. Hän oli kuitenkin ottanut opikseen ja janosi kostoa itävaltalaisille. Neretvan taistelu
Neretvan taistelu tai (Tapaus Valkoinen) oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja Jugoslavian partisaanien välinen taistelu miehitetyssä Jugoslaviassa. Saksalaisjoukkojen jouduttua perääntymään Pohjois-Afrikassa vuonna 1942, Saksan sodanjohto pelkäsi liittoutuneiden maihinnousua Balkanille. Adolf Hitler määräsi Alexander Löhrin kukistamaan partisaaniesiintymät Jugoslaviassa. Suunnitelman tarkoituksena oli kukistaa partisaanien luoma Bihaćin tasavalta. Suunnitelma pantiin alulle 8. tammikuuta Löhrin tavattua Italian 2. armeijan komentajan Mario Roattan Zagrebissa. Kolmiosainen suunnitelma alkoi 20. tammikuuta 1943 ja taistelun aikana saksalaiset ja Četnikit hyökkäsivät partisaanien hallitsemiin Likan, Kordunin, Banijan, Cazinin, Grmečin, Drvarin, Glamočin, Livnon, Jajcen, ja Ključin kaupunkeihin. Partisaanit onnistuivat vetäytyessään valtaamaan Imotskin, Ljubuškin, Široki Brijegin, Prozorin ja Jablanican kaupungit italialaisilta. Partisaaniosastojen jäätyä mottiin Neretvan lähistölle heidän johtajansa Josip Broz Tito määräsi tuhoamaan joen ylittävät sillat perääntyessään. Taistelut päättyivät maaliskuussa 1943 akselivaltojen taktiseen voittoon partisaanien kärsiessä raskaita tappioita. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet kukistamaan lopullisesti partisaaniesiintymiä Jugoslaviassa. Partisaanit jatkoivat vastarintaa saksalaisia ja Četnikeitä vastaan sodan loppuun saakka. Neretvan taistelusta tehtiin myöhemmin samanniminen elokuva vuonna 1969. KNM Narvik
Alus osallistui 2001-2002 ja 2004 Naton terrorismin vastaiseen operaatioon Active Endeavouriin, jossa seurattiin Välimeren merenkulkua. Alus siirrettiin kesällä 2007 telakalle ennen kuin se sijoitettiin merimuseoon museoalukseksi kesällä 2008. Erling Skakke
Skakke oli naimisissa Sigurd Jerusaleminkävijän tyttären kanssa, ja heillä oli poika Maunu Erlinginpoika, joka valittiin Norjan kuninkaaksi vuonna 1161. Skakke otti itselleen jaarlin arvon ja hallitsi poikansa sijasta niin kauan kuin tämä oli alaikäinen. Skakke kuoli Nidarosin lähellä taistelussa Sverre Sigurdinpoikaa vastaan vuonna 1179. Operaatio Nordlicht (1944–1945)
Operaatio Nordlicht () oli toisen maailmansodan aikainen sotilasoperaatio, jossa natsi-Saksan Pohjois-Suomessa ja Pohjois-Norjassa olleet joukot vetäytyivät uudelle puolustuslinjalle Ruotsin pohjoiskärjen ja Norjan Yykeänvuonon väliin Yykeän–Narvikin alueelle. Vetäytyminen oli operaatio Birken jatkotoimi. Reconquista
Uutta hyökkäystä olivat vastassa yhtenäiset kristittyjen joukot paavin tuella ja Kastilian Alfonso VIII:n johtama Kastilian, Navarran, Aragonian, Portugalin ja frankkien armeija murskasi kalifi an-Nasirin johtaman almohadien armeijan Las Navas de Tolosan taistelussa 1212. Tämä taistelu, jonka väitetään olleen maailman kaikkien aikojen suurin taistelu ennen ensimmäistä maailmansotaa, merkitsi Iberian niemimaan kohtalon lopullista ratkeamista. Vuonna 1213 kalifi an-Nasir kuoli ja perimysriita siirsi huomion muualle. Ferdinand III, yhdistyneen Kastilian ja Leónin kuningas jatkoi etenemistä, eivätkä muslimit juuri pystyneet vastarintaan. Córdoba valloitettiin 1236 ja Sevilla 1248. Itärannikolla Aragonian ja Katalonian Jaume I valloitti Mallorcan 1230 ja Valencian 1236. Lännessä Portugali valloitti Algarven 1250. Nevan taistelu
Nevan taistelu oli 15. heinäkuuta 1240 Nevajoella käyty taistelu ruotsalaisten, norjalaisten, varsinaissuomalaisten ja hämäläisten sekä Novgorodin ja karjalaisten välillä.Taistelusta kerrotaan Novgorodin ensimmäisessä kronikassa. Taginaen taistelu
Narseksen armeija lähti Salonasta Pohjois-Italiaan keväällä 552. Totila oli antanut frankkien ottaa haltuunsa suuren osan Pojoen laaksosta ja lähettänyt parhaita joukkojaan Veronaan hidastamaan roomalaisia, mutta Narses vältti heidät marssimalla lähellä rannikkoa. Kesäkuussa 552 Narseksen joukot pääsivät Ravennaan, missä heidän armeijaansa liittyi vahvistuksia, joita johtivat magister militumit Justinus ja Valerianus. Narses jäi Ravennaan yhdeksäksi päiväksi, kunnes päätti jatkaa marssia etelään. Hän jätti Ravennaan Justinuksen johtaman varuskunnan ja lähti kaupungista kohti Roomaa. Matkalla hän joutui ohittamaan goottien hallussa olleen Ariminumin (nykyinen Rimini). Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Narseksen tavoitteena oli kohdata Totilan joukot taistelussa mahdollisimman pian. Mike Nazaruk
Nazaruk palveli Yhdysvaltain merijalkaväessä Guamin taistelussa ja Guadalcanalin taistelussa toisessa maailmansodassa. Hän aloitti kilpailemisen Midget car -sarjassa voittaen ARDC-mestaruuden vuonna 1949. Hän kilpaili AAA-sarjassa vuonna 1950. Nazaruk voitti 14 Midget car -tapahtumaa, kuten Night Before the 500 -kilpailun ja ensimmäisen Midget cars -tapahtuman Terre Hauton Action -radalla vuonna 1953. Hän oli viides vuoden 1954 National Midget car -pisteissä. Nazaruk menehtyi vuoden 1955 sprint car -kilpailussa Langhorne Speedwaylla. Patrick Sarsfield
Sarsfield kunnostautui Jaakon ja Vilhelm Oranialaisen välillä Irlannissa käydyssä sodassa aluksi ratsuväen komentajana. Kuningas Jaakko ylensi hänet kenraalimajuriksi. Boynen taistelussa kärsityn tappion jälkeen Sarsfield kokosi jakobiittiarmeijan puolustamaan Limerickiä ja onnistui elokuussa 1690 kaappaamaan taitavalla iskulla Vilhelm Oranialaisen kuormaston Ballyneetyssä. Hän sai vuonna 1691 kuningas Jaakolta aatelisarvon nimellä jaarli Lucan, mutta sitä ei tunnustettu Englannissa. Sarsfield johti sodan lopussa jakobiittien viimeiseksi linnakkeeksi jääneen Limerickin puolustusta. Antautuessaan lokakuussa 1691 hän neuvotteli niin sanotun Limerickin sopimuksen, jonka oli tarkoitus turvata Irlannin katolisille uskonnonvapaus. Sen jälkeen Sarsfield siirtyi Espanjan Alankomaihin, jossa hän liittyi jälleen Ranskan Ludvig XIV:n armeijaan. Hän haavoittui englantilaisia vastaan käydyssä Landenin taistelussa Neerwindenissä 29. heinäkuuta 1693, ja kuoli joitain päiviä myöhemmin. Irlannissa hänestä tehtiin sittemmin kansallissankari. Operaatio Weserübung
Joulukuussa 1939 Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska aloittivat todellisten suunnitelmien laatimisen Suomen auttamiseksi. Heidän ajatuksenaan oli lähettää maihinnousujoukko Narvikiin Pohjois-Norjaan ja vallata malmirautatie sekä muut mahdolliset kulkureitit. Suunnitelma salli sopivasti liittoutuneiden vallata myös Ruotsin alueella olevat kaivokset. Tämän suunnitelman Chamberlain ja Halifax hyväksyivät. He luottivat lisäksi Norjan tekevän yhteistyötä liittoutuneiden kanssa, joka poistaisi osan laillisuuden mukanaan tuomista esteistä. Santavuoren taistelu
Santavuoren taistelu oli nuijasodan viimeinen taistelu, joka käytiin 24. helmikuuta 1597 Etelä-Pohjanmaalla. Santavuoren taistelu alkoi Flemingin joukkojen kohdatessa Israel Laurinpojan johtamat nuijamiehet Kurikassa Paavolan talon jokipellolla. Paavolan pellolta nuijamiehet sitten vetäytyivät Kurikan ja Ilmajoen Santavuoren suuntaan ja Marski Klaus Flemingin johtamat joukot voittivat pohjalaiskapinalliset. Nuijamiesten ja Flemingin huovien valtavat hautakummut ovat edelleen havaittavissa Paavolan pellolla Kurikassa. Skagerrakin taistelu
Skagerrakin taistelu (, ) oli ensimmäisen maailmansodan laajin meritaistelu. Se oli myös sodan ainoa taistelu, jossa käytettiin taistelulaivoja täysimittaiseen sodankäyntiin toisiaan vastaan. Taistelu käytiin Pohjanmerellä Skagerrakin salmen suulla Jyllannin länsipuolella yhden vuorokauden aikana alkaen 31. toukokuuta 1916. Siihen osallistuivat Saksan avomerilaivasto ("Hochseeflotte", 99 alusta) amiraali Reinhard Scheerin johdolla ja Britannian taistelulaivasto ("Grand Fleet", 151 alusta) laivastoamiraali Sir John Jellicoen johdolla. Taistelun taustalla oli saksalaisten suunnitelma, jolla yritettiin houkutella brittiläinen taisteluristeilijäosasto Saksan laivaston sukellusveneiden ja päävoimien tuhottavaksi. Seurauksena kuitenkin oli Grand Fleetin ja Hochseeflotten päävoimien yhteenotto. Tyypin 1936A hävittäjä
Tyyppi 1936A eli Narvik-luokka oli Saksan laivaston toisen maailmansodan aikainen hävittäjäluokka, joka jakautui kahteen alaluokkaan eli varsinaisiin tyypin 1936A ja tyypin 1936A Mob aluksiin. Luokkaan kuului kaikkiaan viisitoista 1938-1941 valmistettua alusta. Fulfordin taistelu
Fulfordin taistelu käytiin 20. syyskuuta 1066 englantilaisten ja maahan tunkeutuneiden norjalaisten välillä. Englantilaisia johtivat veljekset Mercian jaarli Edwin ja Northumbrian jaarli Morkere, norjalaisia kuningas Harald Ankara ja erotettu Northumbrian jaarli Tostig Godwininpoika. Taistelu päättyi englantilaisjoukkojen tuhoon ja johti Nortumbrian pääkaupungin Yorkin antautumiseen. Nördlingenin taistelu
Taistelun tärkein seuraus oli kuitenkin se, että Ranska ei enää voinut piiloutua Ruotsin sotilaallisen mahdin taakse kolmikymmenvuotisessa sodassa.Kardinaali Richelieu julistikin sodan 19. toukokuuta 1635 Espanjalle, kun espanjalaiset joukot olivat hyökänneet ranskalaista varuskuntaa vastaan Trierissä. Taistelu Norjasta
Narvikin edustalla kaksi vanhaa norjalaista rannikkopuolustusalusta, "Eidsvold" ja "Norge", tekivät vastarintaa kolmelle saksalaislaivalle, joka kuljetti kenraali Eduard Dietlin joukkoja Narvikiin. "Eidsvold" ampui varoituslaukauksen saksalaista "Heidkampia" kohti. Saksalaissaattuetta komentava Friedrich Bonte lähetti norjalaisalukseen neuvottelijan. Norjalaiset kieltäytyivät päästämästä saksalaisia satamaan. Saksalaisten neuvottelija lähti "Eidsvoldista", ja tämän jälkeen "Heidkamp" upotti aluksen ampumalla siihen kolme torpedoa. "Norge" alkoi tämän jälkeen tulittaa toista saksalaisalusta, "Arminia", mutta tuloksettomasti. "Armin" laukaisi torpedoja, jotka upottivat myös "Norgen". Taistelussa kuoli satoja norjalaisia uppoavien laivojen mukana. Tämän jälkeen saksalaiset ajoivat Narvikin satamaan. Narvikissa oli vain heikko maapuolustus, ja kaupungin oli antauduttava ilman taistelua. Seuraavina päivinä Kuninkaallinen laivasto teki Narvikin edustalla yllätyshyökkäyksiä Saksan laivasto-osastoja vastaan (Narvikin ensimmäinen taistelu 10. huhtikuuta ja Narvikin toinen taistelu 13. huhtikuuta). BAMO
Narvik-luokka eli piti olla Ranskan laivaston yhdeksänn aluksen muodostama miinantorjuntaluokka. Narvan marssi
Narvan marssin sävel on ilmeisesti irlantilaista alkuperää, ja sen on arveltu kulkeutuneen Ruotsiin Britteinsaarilta tulleiden värvättyjen sotilaiden mukana. Marssi on saanut nimensä vuonna 1700 käydystä Narvan taistelusta, jossa sitä perimätiedon mukaan soitettiin. Ensimmäinen tunnettu nuotinnos marssista on vuodelta 1798, jossa sen nimenä on "Marssi, käytetty Kaarle XII:n lähestyessä Narvaa". Taistelupäivänä oli sankka lumipyry, joten on luontevaa, että taistelumarssina käytettiin hidasta marssia, jotta rivit pysyisivät yhtenäisinä rynnäkköön saakka. Narvikin rautatieasema
Yöjunayhteys Narvik–Tukholma on eräs Euroopan pisimpiä junayhteyksiä, sillä junan pääteasemien välinen etäisyys on 1 579,9 kilometriä. "Norrlandståget" lähtee Tukholmasta kuuden jälkeen illalla ja saapuu Narvikiin puoli yhden jälkeen seuraavana päivänä. Junamatkaa on kuvailtu "varmasti yhdeksi valloittavimmista junalla tehtävistä matkoista Euroopassa". Taistelu Norjasta
Taistelu Norjasta, Norjan taistelu tai Norjan miehitys oli konflikti, jossa Saksa valloitti Norjan toisessa maailmansodassa huhti–kesäkuussa 1940. Operaation päätavoitteena oli varmistaa Saksan sotateollisuudelle tärkeän rautamalmin saanti Ruotsista. Operaatio eteni nopeasti ja Norja yllätettiin pahasti. Liittoutuneet saapuivat norjalaisten avuksi, ja vaikka vastaiskut maan eteläosissa jäivät tuloksettomiksi, Pohjois-Norjassa saksalaiset kokivat koko sodan ensimmäisen tappionsa Narvikin taistelussa. Saksan hyökkäys Ranskaan toukokuussa 1940 kuitenkin sai liittoutuneet vetäytymään Norjasta, jonka jälkeen maan oli antauduttava saksalaisille, ja sen hallitus lähti maanpakoon Lontooseen. Norja pysyi miehitettynä toukokuuhun 1945, jolloin brittijoukot saapuivat maahan, ja saksalaisjoukot antautuivat ilman vastarintaa. Ruotsin sotahistoria
Ruotsin vanhin historiallinen lähde, 1320-luvulla kirjoitettu Eerikinkronikka, kuvaa ruotsalaisten sotia mm. hämäläisiä ja karjalaisia vastaan. Keskiajalla Ruotsi soti etupäässä Tanskaa ja Novgorodia vastaan. Ruotsia vaivasivat myös sisäiset kiistat kuninkuutta havittelevien sukujen välillä. 1600-luvulla Ruotsi nousi suurvallaksi ja melkein koko Itämerta ympäröivä alue joutui sen vallan alle. Tämän jälkeen Ruotsin sotaonni kääntyi laskuun ja lopulta 1809 Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Tämän jälkeen Ruotsi otti osaa Napoleonia vastaan käytyihin sotiin. Viimeinen Ruotsin käymä sota oli vuoden 1814 sota Norjaa vastaan, joka vahvisti maiden välisen unionin. Bråvallan taistelu
Taistelun historiallisuus kyseenalaistettiin ensimmäistä kertaa 1900-luvun alussa. Birger Nerman arvosteli muita tutkijoita historiallisten lähteiden käyttämisestä kritiikittömästi. Hänkin oletti kuitenkin taistelun tapahtuneen, muttei välttämättä kuvatulla tavalla. Myöhemmin koko taistelun todenperäisyys on kyseenalaistettu ja jopa taistelupaikkaa on pidetty myyttisenä. Kolbergin taistelu
Kolbergin taistelu oli toisen maailmansodan taistelu, jossa neuvostoliittolaiset ja puolalaiset joukot valtasivat Kolbergin kaupungin (nyk. Kołobrzeg). Taistelu käytiin 4.–14. maaliskuuta 1945. Taistelu käytiin lähinnä katutaisteluna. Saksalaiset onnistuivat evakuoimaan meritse suurimman osan kaupunkiin piiritetyistä sotilaista ja siviileistä operaatio Hannibalissa. Narvikin taistelu
Syvemmällä vuonossa olleella "Norgella" kuultiin räjähdys, mutta tietoa tapahtumista ei ollut ennen kuin kaksi saksalaista hävittäjää ilmestyi pimeydestä. Per Askim määräsi tulen avattavaksi, mutta tulenavaus jäi lyhyeksi ja seuraava meni yli optisten tähtäyslaitteiden ollessa sään vuoksi käyttökelvottomia. "Bernd von Arnim" avasi tuloksettoman tykkitulen. Sen laukaisemista kolmesta kahden torpedon sarjasta kaksi ensimmäistä meni ohi ja kolmas osui. Osumien seurauksena "Norge" upposi alle minuutissa. Yhdeksänkymmentä miestä pelastui, mutta 101 sai surmansa. Aluksen tuhoutuminen lopetti taistelun Narvikin satamasta. Richard Neville
Richard Neville, 16. Warwickin jaarli KG (22 . marraskuuta 1428 – 14 . huhtikuuta 1471), joka tunnetaan nimellä Warwick Kuninkaantekijä, oli englantilainen aatelismies ja armeijan komentaja. Viidennen Salisburyn jaarlin poika Warwick oli aikansa vaurain ja vaikutusvaltaisin englantilainen aatelismies, jolla oli poliittisia yhteyksiä, yli maan rajojen. Yhtenä Ruusujen sodan johtajista alun perin York-suvun puolella, mutta myöhemmin siirtyi lancasterilaisten puolella, hän oli keskeinen kahden kuninkaan valtaannousussa, mikä johti lisänimeen ”Kuninkaantekijä”. Nasiriyyan taistelu
Nasiriyya oli vuonna 2003 noin puolen miljoonan asukkaan kaupunki, jonka väestön valtaosa oli šiialaisia. Kaupunki sijaitsee parin sadan kilometrin päässä Irakin pääkaupunki Bagdadista etelään ja se on tärkeä liikenteen solmukohta. Kaupungissa on esimerkiksi useita Eufratjoen ylittäviä siltoja ja sen lähellä sijaitsi myös Tallilin lentoasema ja Irakin kolmannen armeijakunnan päämaja. Irakin sodan sytyttyä Yhdysvaltain merijalkaväen Task Force Tarawa (TF Tarawa), jota komensi prikaatinkenraali Richard Natonski. TF Tarawa eteni Irakiin Kuwaitista aavikkoa pitkin ja sen ensimmäinen tavoite oli Jalibahan lentoaseman valtaus, josta se jatkoi Nasiriyyaan varhain aamulla 23. maaliskuuta. Norjan historia
Suuressa Pohjan sodassa Tanska liittoutui useiden muiden Itämeren alueen maiden kanssa Ruotsia vastaan. Parikymmentä vuotta kestäneen sodan loppuvaiheessa Ruotsi pyrki parantamaan asemaansa valloittamalla Tanskalta Norjan. Tämä vuosien 1716–1718 operaatio tunnetaan nimellä . Se päättyi Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n kaatumiseen Fredrikshaldin piirityksessä marraskuussa 1718. Narvikin taistelu
Aamun kuluessa saksalaiset valtasivat neljä norjalaista satamassa ollutta rahtialusta: "SS Cate B", "SS Eldrid", "SS Haalegg" ja "SS Saphir". Norjalaisalusten lisäksi satamassa oli neljä puolueettomien maiden alusta alankomaalainen "SS Bernisse" sekä ruotsalaiset "SS Boden", "SS Oxelosund" ja "SS Strassa". Satamassa oli vielä viisi brittiläistä rahtialusta "SS Blythmoor", "SS Mersington Court", "SS North Cornwall", "SS Riverton" ja "SS Romanby". Saksalaisia aluksia satamassa oli kaikkiaan yksitoista, joista merkittävin huoltotankkeri "SS Jan Wellem". Alus oli entinen valaanpyytäjien tehdasalus, jonka tehtävänä oli täydentää ja huoltaa saapuvat sotalaivat. Sataman toimintaa hoitivat ruotsalaiset hinaajat "Diana" ja "Styrbjörn". Taistelu Norjasta
Kenraali Feuerstein ei ehtinyt ajoissa Dietlin avuksi, vaan kenraalien Fleischer ja Auchinleckin johtamat norjalaiset, ranskalaiset, puolalaiset ja britit valtasivat Narvikin ja pakottivat saksalaiset perääntymään kaupungista kohti Ruotsin rajaa. Taistelu Narvikista oli ensimmäinen suuri maataistelu toisessa maailmansodassa, jonka liittoutuneet voittivat. Dietlin joukkojen rippeet ajettiin pienelle alueelle Bjørnefjellin ympärille, lähelle Ruotsin rajaa. Norjan 6. divisioona lähestyi niitä vääjäämättä, kun Hitler antoi Dietlille luvan vetäytyä rajan yli Ruotsiin. Sieltä heidät oli määrä evakuoida junilla. Leningradin–Novgorodin offensiivi
Leningradin–Novgorodin offensiivi oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton Leningradin, Brjanskin ja Olhavan rintamien joukkojen viimeinen ja onnistunut yritys Leningradin piirityksen murtamiseksi. Hyökkäys Saksan pohjoista armeijaryhmää vastaan alkoi 14. tammikuuta 1944 ja kaksi viikkoa myöhemmin neuvostojoukot olivat vallanneet Moskovan-Leningradin rautatien. Novgorod vallattiin takaisin 19. tammikuuta 1944. Iosif Stalin julisti 26. tammikuuta lähes 900 päivää kestäneen piirityksen päättyneen, mitä juhlittiin Leningradissa 324 tykin laukauksella. Operaatio päättyi 1. maaliskuuta, kun viimeisetkin saksalaisjoukot olivat poistuneet Leningradin alueelta Narvaan aloittaen Narvan taistelun. KNM Eidsvold
Aamulla 9. huhtikuuta 1940 Saksan laivaston osasto tunkeutui Narvikin satamaan sumun ja lumipyryn suojassa. Norjan laivaston alusten havaittua satamaan tunkeutuvat saksalaiset ne aloittivat valmistautumisen taisteluun. Hieman myöhemmin saksalaiset havaitsivat "Eidsvoldin", joka määräsi saksalaisosaston pysähtymään. Novaran taistelu (1849)
Novaran taistelu () oli Sardinian kuningaskunnan ja Itävallan välillä maaliskuussa 1849 käyty taistelu. Se oli osa Italian vallankumoussotaa ja Italian yhdistymistä. Täyden vuorokauden kestänyt taistelu päättyi Sardinian raskaaseen tappioon Piemonten (Sardinia) armeijan vetäytymiseen. Maan kuningas Kaarle Albert luopui kruunustaan poikansa Viktor Emanuel II:n hyväksi. Taistelu oli sodan viimeinen ja osoitti, ettei Sardinia voinut voittaa Itävaltaa yksin. Nördlingenin taistelu
Vuonna 1634 Ruotsi ja Saksi, joka oli jättäytynyt Heilbronnin liiton ulkopuolelle, aloittivat kaksi erillistä operaatiota keisarillisia vastaan: Hans Georg von Arnim johti Saksin armeijan Sleesiaan ja Böömiin, edeten aina Prahan edustalle saakka. Samaan aikaan yhdistynyt Heilbronnin liiton ja Ruotsin armeija, komentajinaan Horn ja Weimar, hyökkäsi Baijeriin. Narvikin taistelu
Gerlach yritti vakuuttaa Willochin saksalaisosaston ystävällisyydestä ja vaati norjalaisia väistymään. Willoch pyysi aikaa keskustellakseen "KNM Norgen" päällikön Per Askimin kanssa, mutta Gerloch kieltäytyi viivytyksestä. Saman aikaisesti kuitenkin viestiupseeri tiedotti tapahtumista Askimia, joka kieltäytyi saksalaisten vaatimuksista vaatien tulen avaamista. Gerlachin poistuessa aluksista hän ilmoitti neuvottelujen epäonnistumisesta punaisella valoammuksella. HMS Forester (H74)
"HMS Forester" osallistui Norjan taisteluihin 8. Hävittäjälaivueen mukana. Alus osallistui Narvikin toiseen taisteluun. Boynen taistelu
Boynen taistelu oli 11. heinäkuuta 1690 Irlannin Boynejoen luona käyty taistelu syrjäytetyn Englannin kuninkaan Jaakko II:n sekä hänen kilpailijansa Vilhelm Oranialaisen armeijoiden välillä. Se oli osa sotaa, jota käytiin Irlannin alueella sen jälkeen, kun Englannin mainio vallankumous oli johtanut katolisen Jaakko II:n syrjäyttämiseen. Taistelu päättyi Vilhelm Oranialaisen voittoon. Vaikka taistelu ei vielä päättänytkään sotaa, se on saanut valtavan symboliarvon Irlannin protestanttien keskuudessa. Varsinkin Oranialaisveljeskunta on pitänyt sen muistoa yllä. HMS Hardy (H87)
"HMS Hardyn" johtama viirikkö palasi vuoden 1940 alussa Englantiin, jossa ne liitettiin Norjaan lähetettäviin yksiköihin. "HMS Hardy" sai taas johtaakseen koko laivueensa ja se johti sen Narvikin ensimmäiseen taisteluun. Laivue hyökkäsi 10. huhtikuuta Saksan laivaston hävittäjien kimppuun. Taistelussa "HMS Hardyyh" osui "Georg Thielen" ampuma tykkituli tuhoten sillan, ruorihuoneen ja poistaen käytöstä etummaiset tykkitornit. Ohjauskyvytön alus ajoi vuonon eteläreunassa karille, jossa siihen osui edelleen. Alus tuhoutui rannassa täysin. HMS Warspite (1913)
"Warspite"stä tehtiin Kotilaivaston lippulaiva 6. joulukuuta ja tehtäväksi määrättiin partioiminen pohjoisilla vesialueilla sekä Pohjanmerellä huhtikuussa 1940 tapahtuneeseen saksalaisten Norjan valtaukseen saakka. Alus otti osaa toiseen Narvikin toiseen taisteluun 13. huhtikuuta, jolloin 15 tuuman tykeillä "Warspite" upotti saksalaisen hävittäjän "Erich Koellnerin" ja romutti hävittäjä "Erich Giesen". Lisäksi retken aikana alukselta lähtenyt Fairey Swordfish upotti saksalaisen sukellusveneen "U-64:n". "Warspite" osallistui Norjan tapahtumiin 25. huhtikuuta saakka, jolloin se määrättiin palaamaan Scapa Flow'hun. Knäredin rauha
Knäredin rauha 20. tammikuuta 1613 päätti Ruotsin ja Tanska-Norjan välillä käydyn Kalmarin sodan. Rauhanehdot olivat pääpiirteissään seuraavat:Rauhaa solmittaessa tanskalaiset olivat täysin vakuuttuneita että köyhä Ruotsi ei kykenisi maksamaan Älvsborgin lunnaita ja että he siis saisivat pitää alueen pysyvästi. Ruotsi kuitenkin onnistui lunnaiden maksussa keräämällä jokaiselta kansalaiselta lisäveron. HMS Hero (H99)
"HMS Hero" suojasi 13. huhtikuuta Narvikin toisessa taistelussa taistelulaiva "HMS Warspitea" yhdessä "HMS Icaruksen", "HMS Foxhoundin", "HMS Cossackin", "HMS Bedouinin", "HMS Punjabin", "HMS Kimberleyn", "HMS Foresterin" ja "HMS Eskimon" kanssa. Alus upotti Rombaksfjordissa torpedoimalla Saksan laivaston hävittäjän "Z18 Hans Lüdemannin", minkä jälkeen se joutui irrottautumaan taistelusta polttoaineen ja ammusten puutteen vuoksi. HMS Cossack (F03)
"HMS Cossack" suojasi 13. huhtikuuta yhdessä "HMS Heron", "HMS Foxhoundin" ja "HMS Foresterin" kanssa "HMS Warspitea", kun osasto tunkeutui Vestfjordiin tuhotakseen siellä "HMS Furiousin" lentokoneiden havaitsemat Saksan laivaston alukset. Osastoon liittyi vuonossa vielä neljä hävittäjää. Tämän niin kutsutun Narvikin toisen taistelussa alukseen osui yhdeksän Saksan laivaston hävittäjän "Dieter von Roederin" ampumaa viiden tuuman kranaattia, jotka aiheuttivat merkittäviä vaurioita sekä surmasivat yksitoista ja haavoittivat 23 miehistönjäsentä. Alus muun muassa menetti liikuntakykynsä saatuaan osuman kattilahuone numero kahteen. Operaatio Alphabet
Operaatio Alphabet oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden operaatio Norjassa olevien joukkojen evakuoimiseksi. Operaatio päätettiin toteuttaa 24. toukokuuta 1940. Narvikissa olleiden joukkojen evakuointi päätti samalla Narvikin taistelun, minkä voittaminen varmisti Saksan Norjan valtauksen. Jatkosodan hyökkäysvaihe
Päiväkäskyssään 22.6.1941 Adolf Hitler sanoi näin: ”Im Verein mit finnischen Kameraden stehen die Kämpfer des Siegers von Narvik am nördlichen Eismeer. Deutsche Divisionen unter dem Befehl des Erobers von Norwegen schützen gemeinsam mit den finnischen Boden” (suom. yhdessä suomalaisten toverien kanssa seisovat Narvikin voittaneet taistelijat pohjoisella Jäämerellä. Norjan valloittajan johdossa olevat saksalaiset divisioonat suojaavat yhdessä marsalkkansa johtamien suomalaisten vapaussankarien kanssa Suomen aluetta) Irakin sota
Yhdysvaltain johtaman Halukkaiden koalition joukot aloittivat 20. maaliskuuta 2003 hyökkäyksen Irakiin ilmaiskulla, jonka oli määrä eliminoida Irakin johto. Tämä ei onnistunut. Samana päivänä maajoukot tunkeutuivat Irakiin. Liittouman armeija pyrki yllätykseen ja siksi hyökkäsi maalla ja ilmassa miltei samanaikaisesti. Taisteluja käytiin muun muassa Nasiriyyassa ja Najafissa. Tarkoitus oli vallata Bagdad mahdollisimman nopeasti ja sen takia sotilasyksiköt pitivät kovaa vauhtia päällä. Ajoittain vastarinta oli voimakasta ja silloin käytiin kovia taisteluja. Amerikkalaiset voittivat taistelut materiaaliylivoimalla, eri aselajien saumattomalla yhteistyöllä sekä taitavalla strategialla. Monesti irakilaisten tappiot olivat hyvin suuret ja liittouman minimaalisen pienet. Basran puolustus luhistui 6. huhtikuuta 2003. Yhdysvaltain panssarit kävivät Bagdadin keskustassa ensi kertaa 5. huhtikuuta surmaten yli 2 000 irakilaista sotilasta, ilman että kukaan yhdysvaltalainen kaatui. Tästä huolimatta Saddamin tiedotusministeri Mohammed Saeed al-Sahaf julisti yhä Irakin sankarillisten joukkojen etenevän kohti voittoa, mikä herätti hilpeyttä. Liittouman joukot valtasivat Bagdadin lopullisesti 9. huhtikuuta, ja Irakin hallitus pakeni. Suurimittainen vastarinta loppui Bagdadissa 11. huhtikuuta. Kurdit hyökkäsivät pohjoisessa vallaten Kirkukin 10, huhtikuuta ja Mosulin seuraavana päivänä. Hyökkäyssota päättyi, kun yhdysvaltalaiset valtasivat Saddamin kotikaupungin Tikritin. Vuoristoarmeijakunta Norja
Armeijakunta vetäytyi 1944 Norjaan Suomen irrottauduttua sodasta ja tehtyä aselevon Neuvostoliiton kanssa. Armeijakunta nimettiin 25. marraskuuta 1944 armeijaosasto Narvikiksi () Se antautui toukokuussa 1945. Louis-Nicolas Davout
Hänen palattuaan Napoleonin kanssa Ranskaan 1799 Napoleon teki samana vuonna vallankaappauksen. Vuonna 1800 Davout osallistui Marengon taisteluun, tällä kertaa Napoleonin komennossa. Napoleon huomasi Davoutin taidot ja tekikin tästä divisoonan kenraalin hyvin pian Marengon jälkeen. Vuonna 1801 Napoleon teki Davoutista konsulin kaartin kenraalin (Napoleonista tuli konsuli vuonna 1799, ja keisari vasta 1804). Kun Napoleonista tuli keisari, Davout oli yksi niistä kenraaleista, jotka saivat Ranskan marsalkan arvonimen, ja hänestä tuli Grande Arméen kolmannen armeijakunnan päällikkö, jona hän tekikin suurimmat saavutuksensa.
Austerlitzin taistelussa, nejännen liitokunnan sodassa, kolmas armeijakunta vähensi liittoutuneiden etenemisen haittavaikutuksia. Auerstädtin taistelussa hän löi preussilaisten pääarmeijan. Davoutilla 27 000, ja preussilaisilla 90 000. Davoutin maine kasvoi muun muassa Eylaun ja Friedlandin taisteluissa. Vuonna 1807 Davoutista tuli Tilsitin jälkeen Varsovan herttuakunnan kenraalikuvernööri, ja seuraavana vuonna Auerstädin herttua. Sodassa 1809 Davout oli mukana Eckmühlin ja Wagramissa, missä hän hankki paljon kunnioitusta ja mainetta. Tämän sodan jälkeen hänestä tuli Eckmühlin prinssi. Taistelu Norjasta
Vetäytymisen yhteydessä myös Narvikin malmisatama tuhottiin, jotta estettäisiin rautamalmikuljetukset Saksalle pitkäksi aikaa. Kuningas Haakon VII ja hänen hallituksensa lähtivät Isoon-Britanniaan 7. kesäkuuta samaan aikaan, kun viimeiset liittoutuneet evakuoitiin Norjasta. Norjalaisten ylipäällikkö Ruge oli kieltäytynyt lähtemästä maasta ja vaati saada jäädä miestensä kanssa sotavangiksi. Suuri määrä norjalaisia sotilaita lähti maasta osallistuakseen sotaan liittoutuneiden joukoissa. Taistelu Norjasta
Norjan hallitus neuvotteli, pitäisikö heidän lähteä maasta Ruotsiin. Pääministeri kannatti tätä, mutta kuningas Haakon kieltäytyi ehdottomasti. Norjan hallitus siirtyikin väliaikaisesti Lillehammeriin ja päätti jatkaa taistelua. Laake oli murtunut henkisesti, mutta hänen tilalleen Norjan armeijan ylipäälliköksi nimitettiin kenraali Otto Ruge jota pidettiin edeltäjäänsä tarmokkaampana. Kun Norjan armeija pantiin liikekannalle, kutsuun vastasi noin 40 000 miestä. Armeijan aseistus oli erittäin huono, mutta taisteluhenki sitä vastoin hyvä - aseisiin saapuneet olivat pääosin intohimoisia patriootteja.
14. huhtikuuta varsinainen liittoutuneiden siirtoarmeija, noin 10 000 miestä, joka muodostettiin alun perin auttamaan Suomea, nousi maihin Namsoksessa (operaatiot Henry ja Maurice), Åndalsnesissa, Ålesundissa ja Moldessa (operaatiot Primrose ja Sickle) sekä Narvikissa (operaatio Rupert). Tarkoitus oli vallata takaisin Trondheim, jotta Norjaan saataisiin suuri sillanpääasema. Joukot olivat huonosti valmistautuneet taisteluun eivätkä yhteydet norjalaisiin toimineet. Liittoutuneiden joukot eivät kyenneet yhteistoimintaan, eikä niitä oltu koulutettu sodankäyntiin pohjoisessa. Kurskin taistelu
Kurskin taistelu oli merkittävä Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu toisen maailmansodan itärintamalla 4.–22. heinäkuuta 1943. Kurskin taistelu on maailman kaikkien aikojen suurin panssaritaistelu. Saksalaiset aloittivat hyökkäyksen itärintamalla Kurskin kaupungin lähellä. Saksan armeijan tavoitteena oli oikaista kaupungin kohdalle rintamaan muodostunut mutka, jotta joukkoja tarvittaisiin koko rintamalla vähemmän ja motittaa puna-armeijan alueella olleet merkittävät joukot ja saada siten Stalingradin taistelussa menetetty aloite takaisin haltuunsa. Neuvostoliitto onnistui pysäyttämään hyökkäyksen ja saksalaiset saivat vallattua alle viidesosan tavoitteistaan. Hampton Roadsin taistelu
Hampton Roadsin taistelu oli Yhdysvaltain sisällissodan merkittävin meritaistelu. Taistelu käytiin 8–9. maaliskuuta 1862 Hampton Roadsissa Virginian osavaltiossa. Taistelu käytiin, kun Etelävaltiot yrittivät murtaa Pohjoisvaltioiden Norfolkin ja Richmondin saarron. Taistelu oli ensimmäinen ironclad-alusten kohtaaminen. Etelävaltioiden CSS Virginia onnistui upottamaan kaksi Pohjoisvaltioiden fregattia eivätkä Pohjoisvaltiot kyenneet upottamaan sitä, vaikka saivat apuun oman ironcladinsa USS Monitorin. HMS Ark Royal (91)
"HMS Ark Royal" kävi Scapa Flow'ssa täydentämässä varastoja 25.–30. toukokuuta. Täydennyksen jälkeen alus palasi Narvikin edustalle 2. kesäkuuta. Narvikin taistelun päätyttyä "HMS Ark Royal" ja "HMS Glorious" suojauksineen lähtivät 8. kesäkuuta kohti etelää. Pian lähdön jälkeen "HMS Glorious" saattajinaan hävittäjät "HMS Acasta" ja "HMS Ardent" ottivat suoremman kurssin kotisatamaan heikon polttoainetilanteensa vuoksi. "HMS Ark Royal" saattajinaan hävittäjät "HMS Diana", "HMS Acheron" ja "HMS Highlander" purjehti joukkojenkuljetussaattueen mukana pidempää reittiä. Taistelu Norjasta
Saksalaiset joukot tukenaan noin 1 000 lentokonetta hyökkäsivät Tanskaan ja Norjaan aikaisin yöllä 9. huhtikuuta 1940. Tanska vallattiin muutamassa tunnissa. Kaikkien aikojen ensimmäinen maahanlaskuhyökkäys tehtiin Oslon ja Stavangerin lentokentille Norjassa. Laivat laskivat sotilaita kuuteen eri kohteeseen. Norjan kuudella divisioonalla ei ollut panssarijoukkoja eikä tehokasta tykistöä, ja maan rannikkopuolustus oli huonosti varustettu. Kun Norjan armeijan ylipäällikkö Kristian Laake sai tiedon että saksalaiset sotalaivat liikkuivat Oslonvuonoa pitkin kohti Norjan pääkaupunkia Osloa, hän ei aluksi suhtautunut tähän kovin vakavissaan. Useimmat Oslonvuonon linnakkeet (jotka olivat vanhoja ja puutteellisesti aseistettuja) antautuivat ilman vastarintaa tai vallattiin nopeasti, mutta ikivanha linnake Oscarsborg onnistui tykistötulella ja torpedoilla upottamaan raskaan risteilijä Blücherin, joka vei mukanaan satoja sotilaita, jotkut arviot ovat puhuneet jopa tuhannesta saksalaisesta. Henkiinjääneet saksalaiset uivat rantaan, missä norjalaiset vangitsivat heidät hetkeksi. Vangiksi joutui myös Oslon hyökkäystä komentava kenraali Erich Engelbrecht. Tämä viivästytti hieman saksalaisten Oslon valtausta, ja Norjan kuningas Haakon pystyi tämän seurauksena pakenemaan Elverumiin hallituksensa kanssa. Saksalaisia laskuvarjojääkäreitä lähetettiin Elverumia kohti vangitsemaan kuningas ja maan tärkeimmät poliitikot, mutta he joutuivat norjalaisten väijytykseen ja pakenivat sekasorrossa, menettäen komentajansa, kapteeni Eberhard Spillerin. Nauvon taistelu
Taistelua seuranneena yönä myös suojeluskuntalaiset vetäytyivät Iso-Nauvosta. Tämän jälkeen Saariston vapaajoukon 250 miehen osasto miehitti Nauvon 8. huhtikuuta ja jatkoi etenemistään vapaasti kohti Turkua, jonka he ottivat haltuunsa 13. huhtikuuta. Punaisten olivat jättäneet kaupungin päivää aikaisemmin. Saksalaiset puolestaan eivät enää osallistuneet sotatoimiin Turun saaristossa, vaan Mecklenburgin jääkäripataljoona laivattiin pian Nauvon taistelun jälkeen Tammisaareen. Narvikin taistelu
Taistelussa tuhoutui kolme saksalaishävittäjää loppujen upottautuessa polttoaineen ja ampumatarvikkeiden loputtua. Hyökkäyksessä vaurioitui kolme brittiläistä hävittäjää, jolloin sai surmansa 28 ja haavoittui 55 miehistönjäsentä. Saksalaiset menettivät kaikkiaan 128 miestä kaatuneina ja 67 haavoittuneina. Alusten miehistöistä muodostettiin merijalkaväkiosasto, joka osallistui maataisteluihin. Vilhelm Valloittaja
Harald oli juuri taistelemassa pohjoisessa ja lyönyt Stamfordin sillan taistelussa toisen vihollisen, Norjan kuninkaan Harald Ankaran, jota Haraldin veli Tostig Godwininpoika oli tukenut. Harald marssi 250 mailia yhdeksässä päivässä suunnilleen samanvahvuisen armeijan kanssa kuin Vilhelmillä oli, ja kävi tämän kanssa taisteluun, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Hastingsin taistelu. Tämä tapahtui 14. lokakuuta 1066. Legendan mukaan Harald sai surmansa nuolen lävistäessä hänen silmänsä. Kerrotaan, että Vilhelm tappoi Haraldin itse. Norfolkin taistelu
Kello 00.30 Objective Norfolkin läpi kulki yhdeksän amerikkalaista pataljoonaa ja nyt amerikkalaiset havaitsivat irakilaiset lämpökameroillaan tulematta itse havaituiksi. Puolustajat tuhottiin ilman, että näillä oli mahdollisuutta vastata tuleen. 1. jalkaväkidivisioonan sektorin pohjoisosassa kohdattiin irakilaisten T-55 ja T-72-panssarivaunuja. Amerikkalaiset vetäytyivät ensimmäisten laukaustenvaihtojen jälkeen ja jatkoivat hyökkäystään kello 06.15 tuhoten irakilaisten bunkkereja, panssariajoneuvoja ja tykistöä.