Montako elokuvaa Alfred Hitchcock ohjasi?
Alfred Hitchcock
Hitchcock on yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista elokuvaohjaajista. Hän julkaisi kaikkiaan yli 50 elokuvaa, joista huomattava osa on saanut klassikkomaineen. Hän tuli tutuksi myös menestyneiden televisiosarjojen "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1962) ja "The Alfred Hitchcock Hour" (1962–1965) isäntänä. Edellistä on jopa pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaista televisiosarjoista. Vuonna 2002 "MovieMaker"-lehti nimesi Hitchcockin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi elokuvaohjaajaksi. Hitchcockia on sanottu ”kaikkien aikojen kuuluisimmaksi elokuvaohjaajaksi”.
Gaumont British Picture Corporation
1920-luvulla Gaumont British oli yksi Britannian suurimmista elokuvateatterien omistajista. 1927 Gainsborough Pictures -yhtiöstä tuli Gaumont Britishin tytäryhtiö. Tehtävänjako yhtiöiden välillä oli selkeä: Gaumont British tuotti laatuelokuvia ja Gainsborough B-elokuvia. Gaumont British tuotti 1933-1938 seitsemän Alfred Hitchcockin elokuvaa (muun muassa "39 askelta" ja "Nainen katoaa"). Alma Reville
Reville meni naimisiin Alfred Hitchcockin kanssa 2. joulukuuta 1926 Brompton Oratoryssa Lontoossa. Avioliitto kesti Hitchcokin kuolemaan (1980) asti. Reville oli kääntynyt katolilaisuuteen ennen heidän avioliittoaan. Alma oli yhden päivän puolisoaan nuorempi. Heillä oli yksi lapsi, tytär Patricia Hitchcock. Alfred Hitchcock
Transatlanticin konkurssin jälkeen Hitchcock solmi Warnerin kanssa sopimuksen useasta elokuvasta. Niistä ensimmäinen, "Esirippu laskee" (1950), sai kuitenkin edellisten elokuvien tapaan laimean vastaanoton. Sitä seurannut "Muukalaisia junassa" (1951) oli kuitenkin valtava menestys ja aloitti Hitchcockin paluun elokuvamaailman huipulle. Teemallisesti elokuvan murhia ”vaihtavat” miehet jatkavat jo "Epäilyksen varjossa" esiintynyttä teemaa kahdesta samankaltaisesta ihmisestä, jotka edustavat tavallaan yhden persoonan hyvää ja pahaa puolta. Alfred Hitchcock
Gainsborough oli tässä vaiheessa laajentumassa, ja tuottaja Michael Balcon ehdotti Hitchcockille oman elokuvan ohjaamista. Balcon oli tarkkaillut Hitchcockin työskentelyä vuosien ajan ja oli vakuuttunut, että Hitchcock pystyisi ohjaamaan elokuvan. Cutts, joka oli myös yhtiön osakas, vastusti sitä. Balconin perusteluina oli, että tuotannon laajentuessa Cutts ei mitenkään ehtisi ohjata kaikkia Gainsboroughin elokuvia, ja lisäksi oli halvempaa käyttää jo palkkalistoilla olevaa työntekijää kuin palkata joku ulkopuolinen. Balcon sai tahtonsa läpi ja Hitchcock sai ensimmäisen elokuvan ohjattavakseen. The Pleasure Garden
Gainsborough oli tässä vaiheessa laajentumassa ja tuottaja Michael Balcon ehdotti Hitchcockille oman elokuvan ohjaamista. Balcon oli tarkkaillut Hitchcockin työskentelyä vuosien ajan ja oli vakuuttunut, että Hitchcock pystyisi ohjaamaan elokuvan. Cutts, joka oli myös yhtiön osakas, vastusti sitä. Balconin perusteluina oli, että tuotannon laajentuessa Cutts ei mitenkään voinut ohjata kaikkia Gainsborough'n elokuvia ja lisäksi oli halvempaa käyttää jo palkkalistoilla olevaa työntekijää kuin palkata joku ulkopuolinen. Balcon sai tahtonsa läpi ja Hitchcock sai ensimmäisen elokuvan ohjattavakseen. Topaz
Topaz on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen vakoiluelokuva vuodelta 1969. Elokuva perustuu Leon Urisin menestysromaaniin, jonka Hitchcock valitsi paremman puutteessa, jotta voisi aloittaa jälleen elokuvan tekemisen. Käsikirjoituksen elokuvaan teki Samuel A. Taylor, joka oli aiemmin käsikirjoittanut Hitchcockin "Vertigon". Alfred Hitchcock
Oikeussalidraama "2 pisaraa viiniä" (1947) oli Hitchcockin viimeinen Selznickille tekemä elokuva, ja se epäonnistui lähes täydellisesti. Elokuvan valtavat tappiot vaikuttivat osaltaan siihen, että Selznickin itsenäinen levitysyhtiö joutuu lopettamaan toimintansa. Roald Dahl
Dahlin tuontannosta on tehty elokuva-, televisio- ja näytelmäsovituksia. Esimerkiksi Alfred Hitchcock ohjasi Alfred Hitchcock esittää -sarjaan neljä Dahlin novelliin "Man from the South" perustuvaa jaksoa. "Jali ja suklaatehdas" on elokuvattu kahdesti 1971 ja 2005. Köysi (elokuva)
Köysi ("Rope") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1948. Elokuva pohjautuu Patrick Hamiltonin samannimiseen näytelmään vuodelta 1929, joka puolestaan perustuu löyhästi Leopoldin ja Loebin 1924 tekemään murhaan, jota on käytetty aiheena monissa dramatisoinneissa. Alfred Hitchcock
"Psykon" taustalla oli Hitchcockin pyrkimys tuottaa halvalla laadukas kauhuelokuva. Elokuva-alaa tiiviisti seuranneena Hitchcock oli huomannut, miten esimerkiksi American International Pictures tuotti mitättömällä budjetilla pökkelömäisiä elokuvia, jotka kuitenkin tuottivat huomattavia voittoja. "Psykon" tuotanto eteni ripeästi, sillä sitä tehtiin kuin "Alfred Hitchcock esittää" -sarjan jaksoa: mustavalkoinen kuvaus, pieni budjetti, ei uusia lavasteita. "Psykon" ensi-ilta oli erittäin suuri yleisömenestys. Pelkästään Yhdysvalloissa se tuotti yli 15 miljoonaa dollaria, ja 800 000 dollarin budjetin elokuva olikin Hitchcockin tuottoisin. Kriitikkojen mielipiteet olivat ristiriitaisia, ja monet kriitikot olivat närkästyneitä jo siitä, että joutuivat katsomaan elokuvan "tavallisten" katsojien joukossa. "Psyko" mullisti kauhuelokuvan lajityypin perusteellisesti, sillä se esitteli tavallisen oloiselta vaikuttavan psykopaattisen murhaajan ja siirsi kauhuelokuvan tapahtumapaikat arkielämän ympyröihin. "Psykon" menestys laukaisikin lukemattomien samankaltaisten elokuvia tulvan. Alfred Hitchcock
Tuottajat Michael Balcon ja Ivor Montagu antoivat Hitchcockille vapaat kädet elokuvan "Mies joka tiesi liikaa" tekoon, ja se oli sekä arvostelu- että yleisömenestys. Vaikka se rikkoi kaikki siihenastiset brittiläiset yleisöennätykset, se oli tappiollinen, koska sitä esitettiin kakkoselokuvana kiinteään hintaan. Hitchcockille "Mies joka tiesi liikaa" merkitsi läpimurtoa, jonka ansiosta hän sai seuraavan elokuvan tekoon vapaammat kädet ja suuremman budjetin. Sidney Streetin piiritys
Piiritys tallennettiin osittain filmille. Piiritys oli esikuvana Alfred Hitchcockin vuonna 1934 ohjaaman elokuvan "Mies joka tiesi liikaa" loppukohtaukselle ja vuonna 1960 piirityksestä tehtiin myös oma elokuvansa, "The Siege of Sidney Street". Hitchcock (elokuva)
Elokuva alkaa elokuvan Vaarallinen romanssi ensi-illassa, jossa Alfred Hitchcock antaa haastattelua toimittajalle, puhuen kuin maailman huipulla. Haastattelu kuitenkin loppuu kun toimittaja kysyy 60-vuotiaalta Hitchcockilta, olisiko tämän aika jo lopettaa elokuvien teko ja siirtyä eläkkeelle. Alfred Hitchcock
"Mutta kuka murhasi Harryn?" (1955) oli Hitchcockin omien sanojen mukaan hänen yhdysvaltalaisista elokuvistaan englantilaisin. Elokuvan brittiläinen musta huumori ei kuitenkaan purrut yhdysvaltalaiseen yleisöön ja arvostelijakaartiin, mutta sitä paremmin elokuva menestyi Britanniassa ja Ranskassa. Hitchcockin kuuluisuuden kannalta paljon merkittävämpi oli vuoden 1955 toinen projekti: televisiosarja "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1965). Hitchcockia edustanut agentuuri oli ajautunut viihdekonserni MCA:n omistukseen, ja sitä kautta Hitchcockilta kysyttiin kiinnostusta televisiosarjan tekemiseen. Hitchcock suostui ja perusti sitä varten Shamley Productions -yhtiön. Sarjan tuottajaksi hän kutsui entisen luottotyöntekijänsä Joan Harrisonin. Hitchcock itse esitteli jokaisen jakson omalla sarkastisella, mustan huumorin höystämällä tyylillään. Televisioesiintymiset tekivät Hitchcockista etenkin Yhdysvalloissa ennennäkemättömän kuuluisan. Televisiosarjan suosio poiki myös lukuisia oheistuotteita, kuten taskukirjoja, joiden nimet olivat tyyliin ”Tarinoita, joita en saanut tehdä televisiossa”, sekä jännityslukemisto Alfred Hitchcock Magazinen (1956–). Televisiotuotannon ansiosta Hitchcockin varallisuus kasvoi huomattavasti, ja vuonna 1964 hän oli jo MCA:n (ja sitä kautta myös Universalin) viidenneksi suurin omistaja. Alfred Hitchcock
Yhdysvaltalainen Famous Players-Lasky -elokuvatuotantoyhtiö perusti vuonna 1919 tytäryhtiön Famous Players-Lasky British ja elokuvastudion Islingtoniin. Kun Hitchcock kuuli, että ensimmäinen elokuva olisi Marie Corellin romaanin "The Sorrows of Satan" filmatisointi, hän osti romaanin ja suunnitteli siihen välitekstit. Famous Players-Laskyyn ne eivät kuitenkaan tehneet vaikutusta, sillä yhtiö oli päättänyt kuvata toisen romaanin "The Great Dayn". Hitchcock palasi seuraavana päivänä uusien piirustusten kanssa ja saikin aluksi muutamia pieniä töitä – ensimmäisenä "The Great Dayn" (1921) – ennen kuin hän sai välitekstien suunnittelijana täysipäiväisen työpaikan vuoden 1920 loppupuolella ja irtisanoutui Henleyltä. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuonna 2000 Brittiläinen elokuva-instituutti kutsui tuhat asiantuntijaa arvioimaan maan kaikkien aikojen parhaita elokuvia. Eniten ääniä saivat "Kolmas mies" (1949), "Lyhyt onni" (1945) ja "Arabian Lawrence" (1962). Sadasta parhaasta elokuvasta Alec Guinness on yhdeksän, Michael Caine on seitsemän ja Julie Christie kuuden pääosassa. David Lean ohjasi niistä kuusi. Brittiläissyntyiset Alfred Hitchcock ja Charles Chaplin tekivät suuren osan urastaan Yhdysvalloissa. Vaarallisia valheita
Vaarallisia valheita ("Suspicion", 1941) on Alfred Hitchcockin ohjaama romanttinen psykologinen trilleri, pääosissa Cary Grant ja Joan Fontaine avioparina. Muissa rooleissa esiintyvät Sir Cedric Hardwicke, Nigel Bruce, Dame May Whitty, Isabel Jeans ja Heather Angel. Psyko (vuoden 1960 elokuva)
"Psykoa" pidetään yhtenä Hitchcockin parhaista elokuvista, ja elokuvakriitikot ja -tutkijat kehuvat sitä elokuvataiteen työnä. Elokuva asetti uuden hyväksyttävyyden tason väkivallalle, poikkeavalle käytökselle ja seksuaalisuudelle amerikkalaisissa elokuvissa, ja sitä pidetään laajalti yhtenä ensimmäisistä esimerkeistä slasher-genressä. Hitchcockin kuoleman jälkeen vuonna 1980 Universal Studios alkoi tuottaa tarinalle jatkoa: kolme jatko-osaa, uudelleenfilmatisointi ja televisiosarja. Rebekka (elokuva)
"Tuulen viemää" ja "Rebekka" olivat niin valtavia menestyksiä, että Selznick International Pictures joutui häivyttämään voitot taseestaan eikä sen vuoksi voinut tuottaa elokuvia ennen kuin vuonna 1944 ("Kunnes palaat"). Hitchcock oli edelleen Selznickin palkkalistoilla, mutta Selznick joutui lainaamaan Hitchcockin muille studioille, jotta Hitchcock olisi työllistetty. Alfred Hitchcock
"Linnuissa" (1963) Hitchcock jatkoi kauhuelokuvalinjalla. Se oli Hitchcockin siihenastisen uran kallein elokuva ja elokuvan mainoskampanja oli myös poikkeuksellisen suuri. Elokuvassa ei ollut lainkaan musiikkia. Hitchcockin vakiosäveltäjä Bernard Herrmann vastasi kuitenkin koko elokuvan äänimaailmasta, joka suunniteltiin äärimmäisen tarkasti. Arvostelijoiden reaktio oli laimeahko, ja vaikka lintuja ja erikoistehosteita kehuttiin, henkilöitä pidettiin latteina ja elokuvan alkua hidastempoisena. Katsojia tämä ei kuitenkaan haitannut, vaan "Linnuista" muodostui suuri yleisömenestys. Alfred Hitchcock
Hitchcockin elokuvallisen kerrontatavan perusperiaatetta voi ehkä parhaiten kuvata Hitchcockin omalla määritelmällä šokista ("shock") ja jännityksestä ("suspense"). Šokki on Hitchcockin mukaan kohtaus, jossa miehet pelaavat korttia huoneessa, jossa tapahtuu yllättäen räjähdys – Hitchcockilla pitkäveteinen kohtaus, jonka lopussa on paljon melua. Jännitystä on sen sijaan sama kohtaus, jossa katsoja tietää, että pöydän alla on aikapommi. Hitchcock myönsi tosin, että tällaisessa jännitystilanteessa pommi ei saisi räjähtää. Hitchcock rikkoi kuitenkin omaa "sääntöään" useasti (esimerkiksi "Sabotaasi" ja "Psyko"). Parhaita esimerkkejä tästä lienee "Vertigo – punainen kyynel", jossa Hitchcock paljastaa elokuvan keskeisen yllätyksen jo puolivälissä elokuvaa. "Vertigon" tekovaiheessa Hitchcock joutui puolustelemaan tätä poikkeuksellista juonenkäännettä. Hitchcockin mukaan oli tärkeää, että katsoja tietää enemmän kuin sankari, sillä silloin katsoja ymmärtää kumpaakin osapuolta ja myös tajuaa, mitä kumpikin ajattelee ja miksi he toimivat niin kuin toimivat. Hitchcockille juuri tämä oli elokuvan todellista draamaa – ei šokeeraava yllätysloppu. Alfred Hitchcock
Sir Alfred Joseph Hitchcock, KBE (13. elokuuta 1899 Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 29. huhtikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän siirtyi 1939 Hollywoodiin, jossa hän teki useimmat merkittävimmistä elokuvistaan. Alfred Hitchcock esittää
Alfred Hitchcock esittää () on antologiamuotoinen televisiosarja, jonka isäntänä toimi Alfred Hitchcock. Sarja sisältää draamaa ja jännitystä. Ohjelman ensiesitys oli 2. lokakuuta 1955, jolloin Hitchcock oli ohjannut elokuvia jo yli 30 vuotta. Sarja päättyi 1962, jolloin sitä oli esitetty 268 osaa. Hitchcock ohjasi sarjaan vain 17 jaksoa. Alfred Hitchcock
"Lintujen" yleisömenestyksen jälkeen "Marnie – vaarallisella tiellä" (1964) sai nuivan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin. Hitchcockille "Marnie" oli myös jäähyväiset monelle pitkäaikaiselle työtoverille. Kuvaaja Robert Burks, joka oli kuvannut kaikki Hitchcockin elokuvat vuodesta 1951 alkaen "Psykoa" lukuun ottamatta, kuoli tulipalossa pian elokuvan valmistumisen jälkeen. Myös leikkaaja George Tomasini kuoli pian elokuvan valmistumisen jälkeen. Säveltäjä Bernard Herrmannillekin se jäi viimeiseksi Hitchcock-elokuvaksi. Alfred Hitchcock
Alfred Hitchcock oli ollut jo useita vuosia tyytymätön Selznickin kanssa tekemäänsä sopimukseen. Toisaalta kyse oli ollut rahasta, toisaalta valinnanvapauden puutteesta. Ajatus omasta tuotantoyhtiöstä alkoi konkretisoitua Hitchcockin Lontoon-matkalla 1944, kun hän keskusteli asiasta vanhan ystävänsä Sidney Bernsteinin kanssa. Neuvottelut jatkuivat kesällä 1945 ja Transatlantic Pictures -yhtiön perustamisesta kerrottiin julkisuudessa huhtikuussa 1946, kun "2 pisaraa viiniä" oli vielä tuotannossa ja Hitchcockin välinpitämättömyys koko elokuvaa kohtaan oli julkinen salaisuus Hollywoodissa. Transatlantic Picturesin ensimmäinen elokuva oli jännityselokuva "Köysi" (1948), joka oli samalla Hitchcockin ensimmäinen värielokuva. Elokuvan vastaanotto oli laimeaa, mutta se onnistui kuitenkin tuottamaan voittoa. Transatlanticin toinen elokuva, Britanniassa valmistunut historiallinen pukudraama "Kauriin merkeissä" (1949), epäonnistui kuitenkin niin täydellisesti, että yhtiö ajautui konkurssiin. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1934 elokuva)
"Mies joka tiesi liikaa" kuvattiin Lime Groves -studioilla hyvin lyhyessä ajassa ilman suurempia ongelmia. Hitchcock on tunnettu siitä, että hän kuvauksissa harvoin katsoo kameran läpi, mitä oikeastaan kuvataan, koska elokuva on hänellä ”valmiina” päässä. Tämän elokuvan kuvauksissa hän joutui kuitenkin tekemään niin, sillä Hitchcock sai vaikutelman, ettei saksalainen kuvaaja Cyrt Courant noudattanut hänen ohjeitaan. Auttavalla saksan kielen taidollaan Hitchcock teki kuitenkin kuvaajalle tahtonsa selväksi ja sen jälkeen se ei enää aiheuttanut ongelmia. Suurempi ongelma oli sensuuriviranomaisten kanssa, sillä elokuvan lopussa rekonstruoidaan kuuluisa Sidney Streetin katupiiritys vuodelta 1911, jolloin armeijan joukot tulivat aseineen poliisiin apuun. Sensuurin mielestä koko asiaa ei tulisi edes mainita eikä brittipoliiseilla saisi olla aseita saati sitten että he ampuisivat. Kompromissiksi saatiin, että poliisit hakisivat aseet läheisestä liikkeestä. Hitchcock ei tästä kuitenkaan piitannut vaan antoi näyttää, kuinka poliisille tuodaan autolla tarvittavat aseet. Jälkikäteen tästä ei kuitenkaan enää aiheutunut ongelmia sensuuriviranomaisten kanssa. Täydellinen rikos
Täydellinen rikos () on Alfred Hitchcockin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1954. Elokuva perustuu Frederick Knottin menestysnäytelmään, ja Knott kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksen. Elokuvan pääosissa ovat Grace Kelly, Ray Milland ja Robert Cummings. Elokuva oli ensimmäinen Hitchcockin ja Kellyn kolmesta yhteisestä elokuvasta. Tippi Hedren
Hedren työskenteli 1950–1960-luvulla mallina muun muassa mainoksissa, ja elokuvaohjaaja Alfred Hitchcock löysi hänet etsiessään Grace Kellyn kaltaista näyttelijätärtä. Hitchcock teki Hedrenin kanssa henkilökohtaisesti monivuotisen sopimuksen ja painosti sekä valmensi tätä poikkeuksellisen intensiivisesti, määräten jopa pukeutumistyylin. Hitchcock myös ilmoitti, että näyttelijättären lempinimi olisi kirjoitettava puolilainausmerkkeihin: ’Tippi’. Salainen asiamies
Hitchcock oli elokuvia tehdessään tunnetusti hyvin epäpoliittinen, koska politiikka tavallisesti vain sotki jännityselokuvan rakennetta. "Salainen asiamies" oli jo kuitenkin kolmas peräkkäinen elokuva (muina "Mies joka tiesi liikaa" ja "39 askelta"), jossa elokuvan konnat ovat ilmiselvästi tunnistettavissa saksalaisiksi, vaikka heitä näissä elokuvissa ei suoraan nimitetäkään saksalaisiksi. Takaikkuna
Takaikkuna ("Rear Window") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1954. John Michael Hayes kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen Cornell Woolrichin novellin "It Had to be Murder" pohjalta. Pääosia näyttelivät James Stewart ja Grace Kelly, joille kummallekin se oli toinen elokuva Hitchcockin kanssa. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Vuokralainen ("The Lodger: A Story of the London Fog") on Alfred Hitchcockin ohjaama mykkä brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin kolmas ohjaus ja ensimmäinen, jota voidaan pitää aitona ”Hitchcock-elokuvana”. Köysi (elokuva)
"Köysi" oli Hitchcockin uran käännekohta: ensimmäinen värielokuva (Technicolor), ensimmäinen itsenäisenä tuottajana, ensimmäinen Warnerille ja ensimmäinen James Stewartin kanssa. Lisäksi se oli tekninen haaste, jollaisista Hitchcock oli aina pitänyt. Alfred Hitchcockin filmografia
Alfred Hitchcock ohjasi myös jaksoa. Alfred Hitchcock
Romanttinen jännityselokuva "Kohtalon avain" (1946) on Hitchcockin arvostetuimpia elokuvia. Se oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys, ja varsinkin elokuvan pääosassa esiintynyt Ingrid Bergman sai ylistäviä arvosteluja. Hitchcockin ohjaus on kuin oppitunti elokuvan teosta: tapahtumien kulku ja jännityksen rakentaminen on moitteetonta. Elokuvan vaikuttavimpia kohtauksia ovat pitkä kamera-ajo juhlavieraiden yleiskuvasta erikoislähikuvaan Bergmanin kädessä olevaan avaimeen ja Cary Grantin ja Bergmanin pitkä suutelukohtaus. 2 pisaraa viiniä
Tuottaja David O. Selznick lyhenteli Hitchcockin elokuvaa. Käsikirjoitusta oli työstänyt jo Hitchcockin vaimo ja työtoveri Alma Reville, ja on vihjailtu että hän olisi lisäillyt tarinaan asianajajan kahden naisen välissä tempoilusta omia kokemuksiaan kaunotarten keskellä työskentelevästä aviomiehestä. Alfred Hitchcock
Hitchcock on sanonut lapsuutensa olleen yksinäistä. Hän kertoi lapsuudestaan mielellään tarinaa, kuinka hänen ollessaan noin viisivuotias isä rankaisi häntä jostakin pahanteosta lähettämällä hänet paikalliselle poliisiasemalle paperilapun kanssa. Asemalla päivystävä poliisi luki lapun ja lukitsi Alfredin vähäksi aikaa selliin. Tapahtuman todenperäisyydestä ei ole minkäänlaista varmuutta. Donald Spoto on analysoinut tätä kertomusta Hitchcock-elämäkerrassaan 1983. Jos tarina on tosi, William Hitchcockin kasvatusmenetelmät ovat olleet varsin kyseenalaisia. Jos se taas on ollut Hitchcockin omaa keksintöä, se heijastaa aikuisen Hitchcockin kokemusta omasta lapsuudestaan ja isästään. Spoto huomauttaa myös, että Hitchcock oli tunnetusti monenlaisten tarinoiden ja kaskujen kertomisen mestari, ja tämä kertomus on saattanut olla tietoinen harhautus, joka antoi haastattelijoille pätevältä kuulostavan psykologisen selityksen lukuisiin Hitchcockin elokuviin. Olipa tarina totta tai ei, se kuitenkin kuvastaa syyllisyyden keskeistä asemaa Hitchcockin koko tuotannon kantavana teemana. Alfred Hitchcock
"Minä tunnustan" -elokuvan (1953) tekemistä Hitchcock oli suunnitellut jo 1930-luvulta lähtien. Rippisalaisuuteen perustuva elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Perinteisempi – tai ”hitchcockmaisempi” – "Täydellinen rikos" (1954) menestyi jo paremmin. Sen pääosaan Hitchcock valitsi Grace Kellyn, jonka hän varasi heti myös kahteen seuraavaan elokuvaansa. "Täydellinen rikos" oli Hitchcockin viimeinen Warnerille tekemä elokuva, jonka jälkeen hän siirtyi Paramount Picturesille. Farmarin naimakauppa
Farmarin naimakauppa ("The Farmer's Wife") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1928. Se kertoo leskeksi jääneen maanviljelijän halusta löytää uusi vaimo. John Michael Hayes
Hayes teki käsikirjoituksen neljään Alfred Hitchcockin ohjaamaan elokuvaan: "Takaikkuna" (1954), "Varkaitten paratiisi" (1955), "Mutta... kuka murhasi Harryn?" (1955) ja "Mies joka tiesi liikaa" (1956). Michael Balcon
Balcon aloitti uransa elokuva-alalla levittäjänä 1919. Hän perusti yhdessä Victor Savillen kanssa 1921 Victory Motion Pictures -tuotantoyhtiön. 1924 hän perusti Graham Cuttsin kanssa Gainsborough Pictures -yhtiön, jota hän johti 12 vuotta. Gaumont British osti Gainsborough’n 1931 ja Balcon jatkoi siellä tuotannonjohtajana vuoteen 1936 asti. Gainsborough’n aikana Balcon antoi Alfred Hitchcockille tämän ensimmäisen ohjaustyön ja Gaumont Britishin aikana hän tuotti useita Hitchcockin elokuvia. Frenzy
"Frenzy" oli Hitchcockin paluu juurilleen. Se oli Hitchcockin ensimmäinen elokuva Britanniassa lähes 20 vuoteen (edellinen oli "Kauriin merkeissä" 1949). Elokuvassa on myös useita vaikutteita Hitchcockin Englannin-kauden elokuvista: alkukohtaus on kopioitu lähes sellaisenaan "Nuoresta ja viattomasta" ja psykopaattista murhaajaa pelkäävä kaupunki on kuin suoraan "Vuokralaisesta". Lisänä olivat vielä "Psykon" psykopaatti ja yksi Hitchcockin lempiteemoista: viatonta miestä syytetään rikoksesta, jota hän ei ole tehnyt. Alfred Hitchcock
Hitchcockin vakionäyttelijöitä olivat Kellyn lisäksi Ingrid Bergman, James Stewart ja Cary Grant. Muita kuuluisia pääroolien esittäjiä olivat Henry Fonda, Montgomery Clift, Sean Connery, Janet Leigh ja Anthony Perkins. Michael Balcon
Michael Balcon, KBE, () oli Alexander Kordan ja J. Arthur Rankin ohella yksi merkittävimpiä brittiläisiä elokuvatuottajia. Hänet tunnetaan Alfred Hitchcockin varhaisten elokuvien tuottajana sekä myöhemmin Ealing Studios -yhtiön menestyksen luojana. Kohtalon avain
"Notorious" lukeutuu Hitchcockin parhaimpiin elokuviin, ja sen kuvaus ja visuaalinen tyyli ovat monien mielestä parasta, mitä Hitchcock on tehnyt – Roger Ebertin mielestä jopa parasta, mitä kukaan ohjaaja on tehnyt. Siinä Hitchcock pureutuu pintaa syvemmälle ihmissuhteiden kuvaamisessa. Ingrid Bergman
Hänen tunnetuimpiin elokuviinsa kuuluvat myös Alfred Hitchcockin trillerit "Noiduttu" (1945), "Kohtalon avain" (1946) ja "Kauriin merkeissä" (1949). Hitchcock ja Bergman olivatkin hyviä ystäviä aina Hitchcockin kuolemaan asti. Hitchcock (elokuva)
Vaikeudet eivät kuitenkaan pysähdy siihen, kun sensuurit ovat erittäin vaativia elokuvan väkivallan leikkaamisen suhteen. Samaan aikaan Alfredin vaimo Alma, alkaa viettämään aikaa kirjailija Whitfield Cookin kanssa, ja Alfred alkaa pian epäilemään että heillä on salasuhde. Paineet Hitchcockin sisällä alkavat kasvamaan ja hänen hermonsa käyvät kireäksi, kun sekä elokuvan että yksityiselämän ongelmien hoitaminen alkavat molemmat käydä raskaaksi, joka johtaa lopulta hänen lyyhistymiseensä ylirasituksesta. Nuori ja viaton
Nuori ja viaton ("Young and Innocent", Yhdysvalloissa "The Girl Was Young") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1937. Se muistuttaa asetelmiltaan hänen pari vuotta aikaisempaa menestystrilleriään "39 askelta". Kummassakin syytön mies joutuu pakenemaan ja todistamaan syyttömyytensä. Noiduttu
Noiduttu ("Spellbound") on Alfred Hitchcockin ohjaama psykologinen jännityselokuva vuodelta 1945. Elokuva pohjautuu romaaniin "The House of Dr. Edwardes", jonka on kirjoittanut John Palmer salanimellä Francis Beading. Alfred Hitchcock
"Topaz" oli Hitchcockin uran kallein elokuva ja samalla myös tappiollisin. "Frenzy" (1972) oli monin tavoin paluu juurille. Se kuvattiin Englannissa, ja budjetti oli vaatimaton. Monet kohtaukset tuovat mieleen "Vuokralaisen" (1926), ja elokuvan alkukohtaus on kuin suoraan "Nuoresta ja viattomasta" (1937). "Frenzystä" tuli suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Se tuotti yhtä paljon kuin "Psyko" kaksitoista vuotta aikaisemmin. Nihkeimmät arvostelut tulivat Britanniasta, jossa ei pidetty elokuvan vanhanaikaisesta Lontoo-kuvasta. 39 askelta
"39 askelta" on tavallaan synteesi Hitchcockin aikaisemmista elokuvista. Allmovien Bruce Eder toteaa, että "39 askelta" kokoaa kaikki Hitchcockin aikaisempien elokuvien parhaimmat oivallukset ja yhdistää ne nerokkaasti yhdeksi ainoaksi elokuvaksi. Monet näistä teemoista – kuten väärä mies, viileä blondi ja englantilainen huumori – tulisivat toistumaan lukuisissa muissa Hitchcockin elokuvissa. Väärä mies
Väärä mies on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1956. Se perustuu tositapahtumiin ja kertoo miehestä, jota syytetään rikoksesta jota hän ei ole tehnyt. 2 pisaraa viiniä
2 pisaraa viiniä tai Kaksi pisaraa viiniä ("The Paradine Case") on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1947. Elokuva on oikeussalidraama, jonka tapahtumat sijoittuvat Englantiin. Se kertoo englantilaisesta asianajajasta, joka rakastuu naiseen, jota syytetään murhasta, ja miten se vaikuttaa hänen ja hänen vaimonsa väleihin. Nainen katoaa
Launder ja Gilliat saivat todeta, että heidän käsikirjoituksestaan oli tullut Hitchcock-elokuva eikä heidän osuuttaan noteerattu. He aloittivat sittemmin yhdessä menestyksekkään uran tuottajina, ohjaajina ja käsikirjoittajina. Heidän elokuvansa "Vihreä vaara" ("Green for Danger", 1947) sanotaan olevan parhaita niistä "Hitchcock-elokuvista", joita Hitchcock itse ei itse tehnyt. Jamaica Innin rannikkorosvot
Tässä vaiheessa Hitchcock oli jo sopinut Selznickin kanssa, että Daphne du Maurierin romaaniin perustuva "Rebekka" olisi Hitchcockin ensimmäinen Hollywood-elokuva. Erikoisen sattuman kautta hänelle tarjottiin elokuvattavaksi toista du Maurierin romaania "Jamaica Inniä". Romaanin oikeudet oli ostanut Erich Pommerin ja Charles Laughtonin Mayflower Pictures. Hitchcock oli työskennellyt Pommerin kanssa Saksassa elokuvassa "Die Prinzessin und der Geiger" 1924. Hitchcockin mielestä romaanissa oli ainesta ja hän allekirjoitti sopimuksen. Rebekka (elokuva)
Selznick ei ollut lainkaan tyytyväinen Hitchcockin kuvaustapaan. Tapansa mukaan Hitchcock kuvasi vain sen, mitä käsikirjoituksessa sanottiin. Hollywoodin tapaan olisi kuulunut kuvata kohtaukset myös kokonaisina, eri kuvakulmista sekä käyttää lähi- ja puolilähikuvia. Tällainen tuotantotapa antoi tuottajalle mahdollisuuden leikata elokuva haluamallaan tavalla. Hitchcockin kuvaustavalla elokuva voitiin leikata vain Hitchcockin etukäteen suunnittelemalla tavalla. Selznick yritti muuttaa Hitchcockin työskentelytapaa mutta turhaan. Psyko II (romaani)
Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle 
psykologiselle trillerilleen "Psyko", johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin. Alfred Hitchcock
BIP:n jälkeen Hitchcock siirtyi Gaumont Britishille, joka oli BIP:n ohella Britannian johtava elokuvatuotantoyhtiö. Hitchcockin ura Gaumontilla ei kuitenkaan alkanut hyvin, sillä hän sai ohjattavakseen "Waltzes from Vienna" -musiikkielokuvan (1933), jota hän itse piti uransa pohjanoteerauksena. Alfred Hitchcock
Äänielokuvan tulon myötä musikaali- ja revyyelokuvia tehtiin runsaasti, koska se koettiin oivaksi tavaksi osoittaa äänielokuvan mahdollisuudet. Niinpä Hitchcock joutuikin osallistumaan episodielokuvaan "Elstree Calling" (1930), jonka Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor kuittaa sanoilla ”omituinen välinäytös”. "Junoa ja riikinkukkoa" (1930) voidaan pitää Hitchcockin ensimmäisenä todellisena äänielokuvana, sillä elokuva tuotettiin alusta alkaen äänielokuvana. Irlantilaisia käsittelevä aihe oli perienglantilaiselle Hitchcockille täysin vieras, mutta kriitikoiden mielestä hän käsitteli irlantilaisia mestarillisesti. "Epäiltynä murhasta" (1930) vahvisti jälleen Hitchcockin mainetta jännityselokuvien ohjaajana, vaikka se olikin enemmän tyypillinen ”kuka sen teki” -tarina kuin jännitykseen perustuva Hitchcock-elokuva. Sitä seurannut "Rikkauden huuma" (1931) epäonnistui kuitenkin täydellisesti. Hitchcockin viimeiset elokuvat British International Picturesille olivat nopeasti tehdyt tilaustyöt "Talo numero 17" (1932) ja "Lord Camber’s Ladies" (1932), joka oli Hitchcockin ainoa pelkkänä tuottajana tekemä elokuva. Alfred Hitchcock
Alkuvuonna 1978 Hitchcock aloitti "The Short Night" -elokuvan valmistelut. Käsikirjoittajana oli aluksi Ernest Lehman mutta hänen tilalleen palkattiin loppuvuodesta David Freeman, joka sai käsikirjoituksen valmiiksi toukokuussa 1979. Käsikirjoituksen ohella myös esituotanto oli käynnissä: storyboardin tekeminen alkoi kuten myös sopivien näyttelijöiden etsintä. Koko projekti peruttiin kuitenkin, kun Hitchcock erosi 9. toukokuuta 1979. Universal ei haikaillut, sillä Hitchcockin toimisto tyhjennettiin parissa päivässä. Hitchcockille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1979. Robin Wood
Wood opiskeli Cambridgen yliopistossa kirjallisuutta ja valmistui opettajaksi. Hänen merkittäviä teoksiaan on 1965 ilmestynyt Hitchcock-tutkielma " Hitchcock's Films", joka oli ensimmäinen englanniksi julkaistu vakava tutkielma Hitchcockista. Sen jälkeen hän kirjoitti teoksia useista merkittävistä ohjaajista. Hän suhtautui elokuvaan hyvin syvällisesti, ja hänen näkemyksensä oli auteur-keskeinen. Hän itse piti itseään ennen kaikkea kriitikkona, kuten hän toteaa teoksessaan "Personal Views" (1976). Hänen pääteoksensa on "Sexual Politics and Narrative Film: Hollywood and Beyond" (1998). Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen ohjaustyö oli brittiläis-saksalainen yhteistuotanto "The Pleasure Garden" 1925. Ulkokuvaukset tehtiin Italiassa ja studiokuvaukset Saksassa. Sen vastaanotto oli myönteinen, mutta se ei ollut arvostelu- tai yleisömenestys. Kunnolliseen levitykseen se pääsi vasta, kun Hitchcockin "Vuokralaisesta" (ensi-ilta syyskuussa 1926) oli tullut menestys. Seuraavaksi valmistunut melodraama "The Mountain Eagle" (1926) on ainoa Hitchcockin ohjaamista elokuvista, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä elokuvaa "Number 13").
Vuonna 1927 ensi-iltansa saanut "Vuokralainen" oli Hitchcockin ensimmäinen jännityselokuva. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä pidettiin jopa kaikkien aikojen parhaana brittielokuvana, ja teknisten innovaatioidensa ansiosta Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ensimmäinen ”Hitchcock-elokuva”. Siinä Hitchcock käytti myös ensimmäisen kerran syyttömänä syytteeseen joutuvan miehen teemaa, jota hän muunteli lukuisissa myöhemmissä elokuvissaan. "Vuokralaisessa" on myös Hitchcockin ensimmäinen cameorooli. Franz Waxman
Waxman oli Oscar-ehdokkaana kaksitoista kertaa. Palkinnon hän sai vuonna 1950 elokuvasta "Auringonlaskun katu" ja seuraavana vuonna elokuvasta "Paikka auringossa". Waxmanin muihin elokuviin kuuluvat muun muassa Alfred Hitchcockin ohjaamat "Rebekka" (1940), "Vaarallisia valheita" (1941) ja "Takaikkuna" (1954). Alfred Hitchcock
"Väärän miehen" jälkeen Hitchcock aloitti elokuvan "Vertigo – punainen kyynel" valmistelut, jotka kestivät odotettua kauemmin. Elokuvan pääosassa piti olla Vera Miles, mutta hänen tultuaan raskaaksi tilalle palkattiin Kim Novak. "Vertigon" ensi-iltavastaanotto oli vaisu: kriitikot kehuivat vain Kim Novakin roolisuoritusta. 1960-luvulla Hitchcock veti "Vertigon" pois levityksestä, ja se sai uusintaensi-iltansa pari vuosikymmentä myöhemmin 1983. Sen jälkeen "Vertigon" maine Hitchcockin parhaana ja syvällisimpänä elokuvana on vain kasvanut. Sight & Sound -lehden äänestyksessä 2012 se valittiin maailman parhaaksi elokuvaksi. Brian De Palma
Melko pian De Palma alettiin tuntea Alfred Hitchcockin ohjaustyylin seuraajana. Hän onkin tunnustautunut Hitchcockin ihailijaksi ja pitää tätä esikuvanaan. De Palma on ennen muuta jännityselokuvan ohjaaja, ja nimenomaan niissä Alfred Hitchcockin vaikutukset näkyvätkin. "Tappava tunnustus" (1980) lainaa paljon "Psykoa", ja "Kuolema tulee kahdesti" (1984) on yhdistelmä "Takaikkunaa" ja "Vertigoa". Alfred Hitchcock
Kriitikot repivät Hitchcockin seuraavan elokuvan "Revitty esirippu" (1966) täysin riekaleiksi, ja yleisö oli samaa mieltä. Vuonna 1969 ensi-iltansa saanut "Topaz" sai murhaavan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin. Hitchcockin ura ja maine olivat vaakalaudalla. Kolmen toinen toistaan huonomman elokuvan jälkeen Hitchcockin ura oli vuonna 1969 pohjalukemissa. Katsojat ja kriitikot alkoivat jo arvella Hitchcockin olevan vanhuudenhöperö. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
"Vuokralainen" oli myös ensimmäinen Hitchcock-elokuva, jossa hän teki cameoroolin. Eräissä kohtauksissa tarvittiin extra-näyttelijöitä, joten Hitchcockin voi nähdä elokuvan alussa postihuoneessa ja lopussa ajojahtia katsovien ihmisten joukossa. Myös Hitchcockin tuleva puoliso Alma Reville nähdään cameoroolissa radiota kuuntelevana naisena. Victor Canning
Vuonna 1967 Victor Canning rakastui uuteen naiseen ja jätti perheensä. Tämän jälkeen hän kirjoitti sanojensa mukaan sellaisia kirjoja joita oli aina halunnut tehdä muttei olut aiemmin ehtinyt. Ne olivat yhä jännityskertomuksia, mutta mukana oli kiinnostavia moraalisia ongelmia ja monitahoisia henkilöhahmoja. Tämän kauden teoksista "The Rainbird Pattern" muovautui Alfred Hitchcockin käsissä tämän viimeiseksi jääneeksi elokuvaksi "Perintö" (1976). Muita Canningin myöhäistuotantoon kuuluvia teoksia ovat "The Finger of Saturn", jossa aviomiehen vaimo katoaa pariksi vuodeksi ja palaa muistinsa menettäneenä; "Birdcage", joka alkaa nunnan hukuttautumisyrityksellä; sekä "The Runaways", nuorisoromaani poliisia pakenevasta pojasta. Hitchcock (elokuva)
Elokuva loppuu kun Hitchcockin aviopari poistuu Psykon ensi-ilta näytöksestä, ja Alfred kertoo vaimolleen tämän olevan edelleen se kaunein Hitchcock blondi. Seuraavaksi Hitchcock seisoo takapihallaan, kertoen katsojalle että hänen mielensä tekee taas kerran palata elokuvantekoon, muttei taaskaan keksi aihetta seuraavalle elokuvalleen. Yhtäkkiä lintu laskeutuu hänen olkapäälleen hetkeksi, joka antaa hänelle inspiraation seuraavalle elokuvalleen. Alfred Hayes
Hänen yhdysvaltalaisia käsikirjoituksiaan ovat "Rodeon miehet" (1952, ohjaus Nicholas Ray) elokuvasovitus Maxwell Andersonin ja Kurt Weillin musikaalista "Lost in the Stars" (1974). Televisiolle hän on tehnyt työtä sarjoissa "Alfred Hitchcock esittää", "The Twilight Zone", "Nero Wolfe" ja "Mannix". Ulkomaankirjeenvaihtaja (elokuva)
Ulkomaankirjeenvaihtaja on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1940. Se kertoo amerikkalaisesta toimittajasta, joka lähetetään vuosiksi 1938–1940 Eurooppaan sotakirjeenvaihtajaksi. Jamaica Innin rannikkorosvot
Hitchcock oli aloittanut "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana sopimusneuvottelut David O. Selznickin kanssa. Selznick oli suunnitellut Hitchcockin ensimmäiseksi elokuvaksi "Titanicia". Elokuva kuitenkin hyllytettiin elokuussa 1938 eikä Hitchcockia tarvittu Hollywoodissa ennen kuin vuoden 1939 loppupuolella. Hitchcockilla oli siis yhtäkkiä runsaasti aikaa käytettävissään Britanniassa ja hän ryhtyi etsimään sopivaa materiaalia, josta hän voisi tehdä elokuvan. Frenzy
Frenzy (myös Frenzy – solmiokuristaja) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1972. Se oli Hitchcockin paluu parrasvaloihin: "Lintujen" (1963) jälkeen hän oli ohjannut kolme epäonnistunutta elokuvaa ja hänen uransa oli pohjalukemissa. "Frenzystä" muodostui kuitenkin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Alfred Hitchcock
"Rebekka" oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys ja toi Selznickille toisen parhaan elokuvan Oscar-palkinnon (edellisenä vuonna hän sai saman palkinnon elokuvasta "Tuulen viemää"). Hitchcock oli ehdolla ensimmäistä kertaa parhaasta ohjauksesta mutta hävisi John Fordille. "Tuulen viemän" ja "Rebekan" suurten tuottojen vuoksi Selznick joutui verojen välttämiseksi tekemään monimutkaisia pääomatulojen siirtoja, ja niiden takia hän joutui keskeyttämään elokuvien tuottamisen kolmeksi vuodeksi. Siksi Selznick lainasi Hitchcockin muille studioille seuraavien vuosien aikana. Psyko (romaani)
Psyko on Robert Blochin kirjoittama psykologinen kauhuromaani, joka julkaistiin vuonna 1959. Romaani kertoo henkisesti sairaasta Norman Batesista ja hänen elämästään ja tekemistään henkirikoksista pienessä Fairvale-nimisessä kaupungissa. Vuosi kirjan ilmestymisen jälkeen Alfred Hitchcock ohjasi samannimisen kirjaan pohjautuvan elokuvan, joka sai myös ajan mittaan kolme jatko-osaa. Salainen asiamies
Salainen asiamies () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1936. Se oli Hitchcockin toinen vakoiluaiheeseen perustuva elokuva. Sitä oli edeltänyt "39 askelta" (1935) ja sitä seurasi niin ikään vakoiluaiheinen "Sabotaasi" vielä samana vuonna. Hitchcock (elokuva)
Alma tuuraa häntä toipumisen ajan, jonka aikana aviopari käy läpi suuren riidan ja heidän välinsä käyvät hauraiksi. Lopulta kun elokuvan kuvaukset olivat valmiita ja tekijät katsovat sen ensimmäisen leikkauksen, joka paljastuu täysin epäonnistuneeksi. Lyhyen masennuksen jälkeen Alma kuitenkin saa aviomiehensä motivuitua ja molemmat päättävät yhdessä aloittaa Psykon leikkaamisen alusta. Viikkoja kestäneen leikkausprojektin jälkeen elokuva on viimeinkin valmis, ja Hitchcockin on vielä saatava se sensuurien läpi. Hän onnistuu keplottelemaan sen imartelun avulla, mutta Paramount Studio ei edelleenkään tahdo julkaista elokuvaa maailmanlaajuisesti. Sopimuksessa markkinointioikeudet itselleen hankkinut Hitchcock kuitenkin keksii nerokkaan markkinointitaktiikan, joka kerää katsojia niin paljon, että elokuvasta tuli yksi Hitchcockin suurimmista menestyksistä. Alfred Hitchcock
Hitchcock aloitti Selznickillä huhtikuussa 1939 ja ryhtyi Joan Harrisonin kanssa muokkaamaan "Rebekan" käsikirjoitusta. "Rebekan" tuotannon aikana Hitchcock joutui totuttelemaan Hollywoodin tuotantojärjestelmään. Selznickin kaltainen kaikkeen – myös luovaan työhön – sekaantuva tuottaja oli Hitchcockille aivan uutta, sillä Britanniassa studioiden johtajat olivat olleet vain voitosta kiinnostuneita liikemiehiä. Työskentelytavastaan Hitchcock ei kuitenkaan luopunut Selznickin painostuksesta huolimatta. Hollywoodissa oli tapana kuvata kohtauksista useita versioita eri kuvakulmista, ja kuvatusta materiaalista tuottaja pystyi halutessaan leikkaamaan itseään tyydyttävän version. Hitchcock suunnitteli elokuvat etukäteen viimeistä piirtoa myöten ja myös kuvasi vain ja ainoastaan sen, mitä oli suunnitellut. Leikkausvaiheessa kuvatusta materiaalista saattoikin tehdä vain Hitchcockin haluaman version. Alfred Hitchcock
"Vuokralaisen" menestystä seurasi kuitenkin alamäki. "Alamäkeen" (1927), "Kevytkenkäinen" (1928) ja "Kehä" (1927) saivat vielä melko myönteisen vastaanoton, mutta "Farmarin naimakauppa" (1928), "Champagne" ja "Man-saaren tuomari" (1929) menestyivät jokseenkin kehnosti. "Kevytkenkäisen" jälkeen (kuvattu 1927 mutta ensi-ilta vasta 1928) Hitchcock oli siirtynyt Gainsboroughilta British International Picturesille (BIP), joka oli luvannut suurempia budjetteja ja suurempaa taiteellista vapautta. "Vuokralaisen" nostattamat odotukset Hitchcockin kyvyistä alkoivat jo laantua, kunnes "Puhtauden lunnaat" sai ensi-iltansa 1929. Puhtauden lunnaat
Myöhemmin Bennettillä oli suuri vaikutus Hitchcockin uraan, sillä hän käsikirjoitti Hitchcock-elokuvat "Mies joka tiesi liikaa", "39 askelta", "Salainen asiamies", "Sabotaasi", "Nuori ja viaton" ja "Ulkomaankirjeenvaihtaja". 39 askelta
"39 askelelta" oli ensimmäinen elokuva, jossa Hitchcock käytti MacGuffinia. MacGuffinin ”keksiminen” oli tavallaan elokuvan perusedellytys, sillä sen nopeatempoisuus ei jättänyt sijaa pitkille selityksille siitä, miksi tämä kaikki nyt oikeastaan tapahtuu tai miten. 39 askelta
39 askelta () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1935. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin parhaimmista elokuvista, jonka ansiosta hänet huomattiin toden teolla myös Britannian ulkopuolella – ja varsinkin Yhdysvalloissa. "39 askelta" oli yksi Hitchcockin omia suosikkielokuvia, sillä hänen mielestään sen tempo oli täydellinen eikä siinä ollut kuolleita hetkiä. 39 askelta
Elokuvan menestyksen ansiosta Hitchcock alkoi saada työtarjouksia Hollywoodista. Suurta osaa niistä Hitchcock ei koskaan nähnyt, sillä Gaumont British vaikeni niistä tai antoi heti kieltävän vastauksen kysymättä lainkaan Hitchcockin mielipidettä. Tosin Hitchcock ei vielä tässä vaiheessa olisi vakavasti harkinnut lähtöä Yhdysvaltoihin, sillä hänen asemansa Britannian huippuohjaajana oli kiistaton. Lisäksi hän oli koonnut ympärilleen joukon luottotyöntekijöitä, joiden kanssa hän teki elokuvia. Frederick Knott
Knottin menestynein näytelmä "Dial M for Murder" sai kantaesityksensä Lontoossa kesäkuussa 1952. Näytelmä esitettiin pian New Yorkissakin, ja kun Alfred Hitchcock päätti ohjata siitä elokuvasovituksen, Knott sai tehtäväkseen laatia myös elokuvakäsikirjoituksen. Kolmiulotteista tekniikkaa kokeillut "Täydellinen rikos" sai ensi-iltansa 1954. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen elokuva Paramountille oli "Takaikkuna" (1954), jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen ainoaan lavasteeseen. Elokuva kuului "Epäilyksen varjon" ohella Hitchcockin omiin suosikkeihin, ja se on ylipäätään Hitchcockin arvostetuimpia ja suosituimpia elokuvia. Pääosaa näytteli Grace Kelly, joka oli myös seuraavan Hitchcockin elokuvan "Varkaitten paratiisi" (1955) pääosassa. "Varkaitten paratiisi" kuvattiin Ranskan Rivieralla kesällä 1954. Kuvausmatkan merkittävin anti liittyi Hitchcockin arvostukseen elokuvantekijänä. Hitchcock tapasi silloin vaikutusvaltaisen ranskalaisen elokuvakriitikon André Bazinin. Bazinin vähän myöhemmin Cahiers du cinéma -lehdessä julkaisema artikkeli laukaisi keskustelun siitä, oliko Hitchcock vakavasti otettava taiteilija vai vain lahjakas tarinankertoja ja elokuvatekniikan soveltaja. Bazinin mielestä Hitchcock oli vain lahjakas tarinankertoja, mutta nuorempi kriitikkopolvi suhtautui asiaan toisin. Kiistelyn yksi tulos oli kuitenkin, että Éric Rohmer ja Claude Chabrol julkaisivat 1957 ensimmäisen Hitchcockin elokuvia käsittelevän kirjan. Alfred Hitchcock
Hitchcockin kolmas sota-aikaan sijoittuva elokuva on "Pelastusvene" (1944), jonka kaikki tapahtumat sijoittuvat pelastusveneeseen. Perinteisen cameoroolinsa Hitchcock ratkaisi esiintymällä laihdutustuotteen mainoksessa lehdessä, jota eräs pelastusveneessä oleva luki. "Pelastusvene" sai jokseenkin murskaavat arvostelut, sillä sen katsottiin ihannoivan natseja. Muutamaa yhdysvaltalaista suurkaupunkia lukuun ottamatta se ei innostanut myöskään katsojia. "Pelastusveneen" kuvausten päätyttyä Hitchcock vietti 1944 kahdeksan kuukautta Englannissa. Siellä hän ohjasi Britannian tiedotusministeriölle ranskankieliset propagandalyhytelokuvat "Aventure Malgachen" ja "Bon Voyagen". Matkan tärkein anti oli kuitenkin yhteistyön tiivistyminen vanhan ystävän Sidney Bernsteinin kanssa, joka oli erittäin kiinnostunut yhteisestä, itsenäisestä tuotantoyhtiöstä Hitchcockin kanssa. Alfred Hitchcock
Islingtonin studioilla Hitchcockin kokeili myös ensimmäisen kerran ohjaamista: "Mrs. Peabody" (eli "Number 13") vuonna 1922. Famous Players-Lasky British oli kuitenkin ajautunut selvitystilaan, ja elokuvan kuvaukset keskeytettiin. Sittemmin kaikki kuvattu materiaali on kadonnut. Seuraava ohjausmahdollisuus tuli jo seuraavana vuonna, kun Islingtonin studioilla kuvatun "Always Tell Your Wife" -elokuvan ohjaaja Hugh Croise sairastui ja Hitchcock sai ohjata elokuvan loppuun. Hitchcock suoriutui tehtävästä hyvin, ja hän sai apulaisohjaajan paikan Balcon-Saville-Freedman-elokuvatuotantoyhtiöstä, joka oli vuokrannut Islingtonin studiot Famous Players-Lasky Britishin jouduttua vuonna 1923 konkurssiin. Uuden yhtiön henkilökuntaan kuului myös Alma Reville, josta pari vuotta myöhemmin tuli Hitchcockin vaimo.
Balcon-Saville-Freedman ehti tuottaa vain kaksi elokuvaa: "Nainen naista vastaan" (1923) ja "Valkoinen varjo" (1923), joissa kummassakin Hitchcock oli apulaisohjaajana, käsikirjoittajana ja lavastajana. Ensimmäinen menestyi hyvin, mutta toinen epäonnistui niin pahasti, että tuotantoyhtiön omistajat lopettivat yrityksen. Tuottaja Michael Balcon perusti kuitenkin heti uuden tuotantoyhtiön Gainsborough Picturesin, jonne myös Hitchcock siirtyi. Balcon etsi jatkuvasti yhteistyökumppaneita ja solmi 1924 sopimuksen elokuvasta "Die Prinzessin und der Geiger" UFA:n kanssa. UFA hoiti rahoituksen, ja Gainsborough Pictures vastasi puolestaan tuotannosta ja levityksestä Saksan ulkopuolella. Elokuva kuvattiin UFA:n Babelsbergin studioilla, jonne Hitchcock lähti muun kuvausryhmän mukana 1924. Kuvausmatkalla oli suuri vaikutus Hitchcockiin. Hän oli Englannissa työskennellyt vain pienessä brittiläisessä studiossa ja oli nyt tuon ajan suurimmassa ja merkittävimmässä elokuvastudiossa. Viereisessä studiossa F. W. Murnau kuvasi "Viimeistä miestä", jolla oli Hitchcockiin suuri vaikutus. Murnaulta Hitchcock oppi monia lavastukseen, trikkikuvaustekniikkaan ja elokuvakerrontaan liittyviä asioita. Murnaun – ja myös Fritz Langin, G. W. Pabstin sekä saksalaisen ekspressionismin – vaikutus näkyy ennen kaikkea Hitchcockin mykkäelokuvissa (esimerkiksi "Vuokralaisessa" ja "Puhtauden lunnaissa"). Alfred Hitchcock
"Nainen katoaa" -elokuvan myötä Hitchcockin sopimus Gaumont-Britishin kanssa umpeutui. Hitchcock oli jo neuvotellut 1937 RKO:n ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa, mutta neuvottelut kariutuivat Hitchcockin palkkapyyntöihin. "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana David O. Selznick teki Hitchcockille tarjouksen "Titanic"-aiheisesta elokuvasta. Hitchcock lensi heinäkuussa 1938 Yhdysvaltoihin neuvottelemaan sopimuksesta, joka loppujen lopuksi takasi hänelle 40 000 dollaria elokuvasta. Palkka oli lisäksi säännöllinen, eli Hitchcock sai palkkansa riippumatta siitä, kuvasiko hän elokuvaa vai ei. Lisätäkynä neuvotteluissa Selznickillä oli ollut Hitchcockia kiinnostaneet elokuvaoikeudet "Rebekkaan", josta tulisi Hitchcockin toinen Hollywood-elokuva. Afrikkalainen elokuva
Maghreb-alueen maissa elokuvatuotanto on ollut paljon vähäisempää. Kun Egyptissä parhaimmillaan tehtiin sata elokuvaa vuodessa, on esimerkiksi Algeriassa tuotettu 40 vuodessa vain 120 elokuvaa. Elokuvia alettiin tehdä lähinnä maiden itsenäistymisen jälkeen, mutta yhdessäkään maassa ei ole ollut merkittävää elokuvateollisuutta. Myös maiden poliittinen ilmapiiri on vaikuttanut elokuvien tekoon negatiivisesti. Marokossa on kuitenkin kuvattu useita ulkomaisia suurtuotantoja, kuten "Mies joka tiesi liikaa" (1956 ohj. Alfred Hitchcock), "Lawrence of Arabia" (1962 ohj. David Lean), "The Last Temptation of Christ" (1988 ohj. Martin Scorceses) ja "Gladiaattori" (ohj. Ridley Scott). Paikallisväestö toimi näissä tuotannoissa lähinnä kuitenkin avustajan tehtävissä. Maiden oma elokuvatuotanto on ollut vaihtelevan tasoista. Alfred Hitchcock
Hitchcock näyttäytyi elokuvissaan lyhyissä cameo-rooleissa 37 kertaa. Viimeinen pari ulos
Joan Crawford sanoi aina, että hän olisi toivonut Alfred Hitchcockin ohjaavan "Viimeinen pari ulos" -elokuvan. Elokuva sisältää kuitenkin monia hitchcockimaisia piirteitä. Miles Mander
Mander muistetaan parhaiten Alfred Hitchcockin elokuvista "The Pleasure Garden" (1925) ja "Epäiltynä murhasta" (1930) sekä kolmesta muskettisoturielokuvasta: "Kolme muskettisoturia" (1935, Ludvig XIII), "Kolme väärää muskettisoturia" (1939, Kardinaali Richelieu) ja "Rautanaamio" (1939, Aramis). Alfred Hitchcock
"Mutta kuka murhasin Harryn?" jälkeen Hitchcockin seuraava elokuva oli uudelleenfilmatisointi "Mies joka tiesi liikaa", joka perustui Hitchcockin omaan elokuvaan vuodelta 1934. François Truffaut’n haastattelussa Hitchcock sanoi ensimmäisen version olleen lahjakkaan amatöörin tekemä, kun taas toinen oli ammattilaisen. Elokuva oli kassamenestys: parissa viikossa siitä tuli vuoden tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa. Vuonna 1957 ensi-iltansa saanut "Väärä mies" käsittelee Hitchcockin suosikkiteemaa väärin perustein syytetystä miehestä. Erikoista on kuitenkin, että elokuva perustui tositapahtumiin ja että Hitchcock jopa säilytti tosielämän repliikit, vaikka ne heikensivät elokuvan draamallista rakennetta. John Russell Taylor pitääkin elokuvaa nopeasti tehtynä mustavalkoisena välityönä, Hitchcockin ystävänpalveluksena Warner Brothersille. Alfred Hitchcock
Vuonna 1976 valmistunut "Perintö" jäi Hitchcockin viimeiseksi elokuvaksi. Se oli komediallinen jännityselokuva, jonka vastaanotto oli suopeahko, ja varsinkin sen humoristisuutta arvostettiin. Linnut (elokuva)
Linnut ("The Birds") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen kauhutrillerielokuva vuodelta 1963. Se perustuu Daphne du Maurierin samannimiseen novelliin. Alfred Hitchcock
Ranskalaiset elokuvateoreetikot nostivat vain viihdeohjaajana pitkään pidetyn Hitchcockin 1960-luvulla suureksi "auteuriksi". Hitchcockin ainoa Oscar-palkinto on vuonna 1967 myönnetty Irving G. Thalbergin muistopalkinto. Rakkaani, paholainen
Alfred Hitchcock ohjasi romaaniin pohjalta "Vaarallisia valheita" -elokuvan vuonna 1941. Varkaitten paratiisi
Varkaitten paratiisi ("To Catch a Thief") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1955. Pääosia näyttelee kaksi Hitchcockin luottonäyttelijää: Cary Grant ja Grace Kelly. John Michael Hayes kirjoitti käsikirjoituksen David Dodgen romaanin pohjalta. Kuvaaja Robert Burks sai työstään Oscar-palkinnon. François Truffaut
Uskottomuudesta kertonutta "Pehmeää ihoa" (1964) pidettiin aikanaan epäonnistuneena, mutta sen arvostus on noussut 2000-luvulla tehdyn restauroinnin jälkeen. Ray Bradburyn romaaniin perustunut englanninkielinen "Fahrenheit 451" (1966) ajautui vaikeaan ja pitkittyneeseen tuotantoprosessiin. Samana vuonna 1966 ilmestyi Truffaut’n tekemä kirja "Hitchcock", joka perustui hänen vuonna 1962 tekemäänsä pitkään Alfred Hitchcock -haastatteluun. Kirja ja Truffaut’n aiemmat artikkelit Hitchcockista olivat vaikuttamassa brittiohjaajan maailmanlaajuiseen maineeseen auteurina. Samoihin aikoihin Truffaut viimeisteli seuraavaa Antoine Doinel -elokuvaa "Varastettuja suudelmia" (1968). Tässä elokuvassa elokuvaketju on Jean-Pierre Léaudin kumppanina naispuolinen näyttelijä: Claude Jade on nyt Léaudin kumppanina Christine Darbonin roolissa. Hänestä tuli myöhemmin Doinelin vaimo: "Varastettuja suudelmia" (1968), "Nuori pari" (1970), "Rakkaus karkuteillä" (1979). Näkökulmaotos
Alfred Hitchcock on kuuluisa näkökulmaotoksen käytöstä. Hitchcockin "Takaikkuna" sijoittuu käytännössä vain yhteen huoneeseen, sillä päähenkilö on pyörätuolissa. Katsojat näkevät näkökulmaotoksissa päähenkilön näkökulmasta, miten hän vakoilee naapureitaan. Tällaisten otosten kautta elokuvan murhamysteeri ratkeaa. Elokuvantekijät saattavat käyttää näkökulmaotosta viedäkseen katsojat kahden henkilön perspektiiviin. "Uhrilampaiden" loppukohtauksessa näytetään näkökulmaotoksessa sarjamurhaajan piilopaikka päähenkilön silmin. Tämän jälkeen näytetään myös tilanne sarjamurhaajan silmin, kun hän tarkkailee paikkaa pimeänäkölaitteen avulla. Kauhuelokuville tyypillistä on se, että katsoja näkee tilanteen vaanivan hirviön silmin. Yksi tunnetuimmista kokeiluista on Robert Montgomeryn ohjaama "Nainen järvessä", joka on kokonaisuudessa kuvattu päähenkilön näkökulmasta. Kolmiulotteisena kuvattu "Saw VII 3D" (2010) näyttää miltä monet kuolemanansoista näyttävät uhrien silmin katseltuna.
Elokuvan Alone kaikki kohtaukset, joissa pääosassa oleva murhaaja on mukana on kuvattu päähenkilön näkökulmasta, eikä katsojalle näytetä päähenkilöä kertaakaan. Howard Hawks
Hawks jäi todennäköisesti monipuolisuutensa takia jopa joidenkin aikalaistensa varjoon. Alfred Hitchcock tunnettiin ”jännityksen mestarina”, John Ford erikoistui lännenelokuviin, Orson Welles oli ”lapsinero” ja Frank Capra kuvasi omaperäisellä tunteellisuudellaan amerikkalaisuutta. Hawksin työt edustavat niin laajaa elokuvatyylien kirjoa, että hänen omaa tyyliään on vaikea hahmottaa. Lisäksi hän keskittyi usein elokuvien konkreettisiin elementteihin, kuten näyttelijöihin, tunnelmaan, toimintaan ja yleisön viihdyttämiseen, eikä pyrkinyt niin vahvasti itsetietoiseen sanomaan. Hawksin aseman tunnustaminen sai lähtölaukaisunsa 1953, kun Jacques Rivetten essee ”Génie de Howard Hawks” (”Howard Hawksin nerokkuus”) julkaistiin Cahiers du cinéma -lehdessä. François Truffaut puolestaan kirjoitti seuraavana vuonna auteur-teorian pohja-artikkelin, jossa hän nosti Hawksin ja Hitchcockin teorian keskeisiksi ohjaajiksi.