Mikä on Israelin pääkaupunki?
Palestiina (alue)
Israel valloitti myös Jerusalemin kaupungin itäosan, joka on liitetty Israeliin ja se on julistettu Israelin pääkaupungiksi. Useat maat eivät hyväksy Israelin vaatimusta kaupungista eivätkä siten Israelin julistusta, jonka mukaan koko Jerusalem on Israelin pääkaupunki. Jerusalem on kolmen uskonnon pyhä kaupunki, ja tärkeä myös kristityille ja muslimeille. Vuoteen 2018 asti yksikään toinen valtio ei kuitenkaan tunnustanut Jerusalemia Israelin pääkaupungiksi, eikä pitänyt lähetystöään siellä. Yhdysvallat siirsi 14. toukokuuta 2018 lähetystönsä virallisesti Jerusalemiin, mikä aiheutti palestiinalaisten laajoja protesteja. Juutalaisille kaupunki oli Israelin kuninkaiden Daavidin ja Salomon aikainen pääkaupunki. Kaupunki on jakautunut osiltaan juutalaisten ja arabien asuttamiin osiin. Palestiinan hallinto on vaatinut itselleen kaupungin itäosaa oman valtionsa pääkaupungiksi. Jerusalem
Kaupunkia 20 vuotta jakanut rajalinja poistettiin kesäkuussa 1967 kuuden päivän sodan jälkeen. Poliittiset tapahtumat ja itsemurhaterroristien iskut ovat kuitenkin johtaneet siihen, että Jerusalem on yhä näkymättömällä muurilla kahtia jaettu kaupunki. Sen länsiosa on ollut Israelin pääkaupunki vuodesta 1949, ja itäpuoli on palestiinalaisten suunnitelmissa itsenäisen Palestiinan valtion pääkaupunki. Arabiliitto on esityksessään suhteiden normalisoinnista Israelin kanssa asettanut yhdeksi ehdoksi että Palestiinaan perustetaan palestiinalaisvaltio, jonka pääkaupunkina on Jerusalem. Monet valtiot kuitenkin pitävät edelleen lähetystönsä Tel Avivissa. Luettelo valtioista, joilla on useampi kuin yksi pääkaupunki
Tämä on luettelo valtioista, joilla on useampi kuin yksi pääkaupunki eli joissa valtion hallinnolliset elimet sijaitsevat useammassa kuin yhdessä kaupungissa. Israel ei ole tässä listassa, sillä sen pääkaupunki on kiistanalainen. Tel Avivissa sijaitsee monien valtioiden suurlähetystöjä, mutta maan parlamentti eli Knesset sijaitsee Jerusalemissa. Israel
Israel pitää pääkaupunkinaan Jerusalemia, ja siellä sijaitsevat knesset ja suurin osa hallinnosta. Kansainvälinen yhteisö, mukaan lukien Suomi, ei ole tunnustanut Jerusalemia pääkaupungiksi, ja valtaosa suurlähetystöistä sijaitsee Tel Avivissa.
Länsimuuri
Jerusalemin Israel-tutkimus­laitoksen vuonna 2007 tekemän mielipide­tutkimuksen mukaan 96 prosenttia Israelin juutalaisista vastustaa Israelin vetäytymistä Länsi­muurilta. Puheessaan Jerusalem-päivänä 2009 Israelin pääministeri Benjamin Netanyahu julisti: "Kotelin yllä liehuva lippu on Israelin lippu... Pyhät paikkamme, Temppelivuori – pysyy Israelin suvereniteetin alaisena ikuisesti." Kairo
Kairo (, "al-Qāhira" eli ’voittoisa’) on Egyptin pääkaupunki. Se sijaitsee Niilin itärannalla Pohjois-Egyptissä. Kaupungin väkiluku on lähes 8 miljoonaa ja sitä ympäröivällä metropolialueella elää arviolta 16–20 miljoonaa ihmistä. Puhuttaessa Kairosta, viitataan usein suur-Kairoon, joka käsittää myös esimerkiksi länsirannalla sijaitsevan Gizan. Kairo on lähi-idän suurin ja Afrikan toiseksi suurin kaupunki Lagosin jälkeen. Se on myös arabimaiden kulttuurinen, taloudellinen ja poliittinen keskus. Asukkaat käyttävät Kairosta yleensä nimitystä "Misr", joka tarkoittaa ’Egyptiä’. Kairo on UNESCO:n maailmanperintökohde. Juudea
Raamatun kertomuksen mukaan Juudan kuningaskunta syntyi, kun yhtenäisen Israelin kuningas Salomon kuoleman jälkeen Jerobeam sai pohjois- ja keskiosat valtakuntaa alaisuuteensa ja Salomon poika Rehobeam jäi hallitsemaan vain eteläistä osaa eli Juudaa, jonka pääkaupunki oli Jerusalem. Traditionaalisen kronologian mukaan ajoitettu arkeologinen todistusaineisto ei kuitenkaan kerro yhteisestä israelilaisesta valtakunnasta ennen Jerobeamin aikaa. Israel
Israelin elokuvavienti on kasvussa kansainvälisesti menestyneiden elokuvien myötä. Elokuvat ovat aiemmin usein käsitelleet Israelin ja arabien vastakkainasettelua. Israelin kauppa- ja teollisuusministeriön alainen Israelin elokuvakeskus edistää ja tukee maan elokuva-alaa. Elokuva-arkisto "Steven Spielberg Jewish Film Archive" Jerusalemin Heprealaisessa yliopistossa on maailman suurin juutalaisen elokuvan arkisto. Juutalaisten historia
Raamatun mukaan kansa oli pitkän aikaa jakautunut itsehallinnollisiin yhdyskuntiin, mutta 1020-luvulla eaa. valittiin kansalle yhteinen kuningas, Saul. Saulin seuraajan Daavidin kerrotaan yhdistäneen kansan ja luoneen kunnollisen valtion, jonka pääkaupunki oli Jerusalem. Naapurikansoista muun muassa filistealaiset, aramealaiset, ammonilaiset, moabilaiset ja edomilaiset alistettiin Israelin vasalleiksi. Luettelo diplomaattisista edustustoista Israelissa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Israelissa. Tällä hetkellä Tel Avivissa on 87 suurlähetystöä. Jerusalem
Yhdistyneiden Kansakuntien jakosuunnitelma suositteli Jerusalemin muodostamista kansainväliseksi vapaakaupungiksi, mitä suunnitelmaa ei koskaan toteutettu. Israelin itsenäisyyssodan päätyttyä vuonna 1948 Jerusalem jaettiin Israelin ja Jordanian kesken. Jerusalemin vanha kaupunki joutui Jordanialle, mutta sen länsipuolella sijaitsevat, pääasiassa juutalaissiirtolaisten asuttamat esikaupungit Israelille, jonka alue Jerusalemin kohdalla työntyi kielekkeenä Jordanian (Länsirannan) sisään. Tämä Länsi-Jerusalem julistettiin Israelin pääkaupungiksi, mutta sellaiseksi sitä ei kansainvälisesti hyväksytty. Jaetun kaupungin poikki kulkenut raja suljettiin, eikä israelilaisilla ollut pääsyä esimerkiksi Itkumuurille. Israel
Israel hyökkäsi sisällissodan repimään Libanoniin vuonna 1982 tarkoituksenaan torjua Libanonin puolelta maan pohjoisosiin tehtyjä terrori-iskuja. Muodostettuaan 40 kilometrin levyisen turva-alueen Israelin armeija jatkoi hyökkäystä sisämaahan ja valloitti myös maan pääkaupungin Beirutin. PLO, joka oli pitänyt päämajaansa kaupungissa, pakeni Tunisian pääkaupunkiin Tunisiin. Israel veti joukkonsa maasta pääosin vuonna 1986 mutta jatkoi miehitystä Etelä-Libanonin turvavyöhykkeellä tukemansa puolisotilaallisen Etelä-Libanonin armeijan (SLA) kanssa. Israel vetäytyi alueelta vuonna 2000, minkä jälkeen sen ottivat hallintaansa Hizbollah-järjestö sekä YK:n rauhanturvajoukot. Israelin pääministeri
Israelin pääministeri (, suora käännös "hallituksen pää") on Israelin ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä ministeri Israelin hallituksessa ja käytännössä Israelin valtion johtaja; Israelin presidentti on pitkälti seremoniallinen hahmo Israelin politiikassa. Nykyinen pääministeri on Benjamin Netanjahu. El Al
El Al ("Israel Airlines", , , IATA LY ICAO ELY kutsukoodi ELAL) on Israelin kansallinen lentoyhtiö. El Al lentää Afrikkaan, Aasiaan, Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan ja Lähi-itään. Lentoyhtiön päälentoasema on Ben Gurionin kansainvälinen lentokenttä Tel Avivissa; yhtiön pääkonttori on Jerusalemissa. Lentoyhtiön logo on sininen Daavidin tähti Israelin lipun muodossa. Eilat
Eilat on kaupunki Israelin eteläisessä kärjessä Punaisenmeren Akabanlahden rannalla. Vuoden 2016 lopussa Eilatin asukasluku oli 50 072. Eilatin läheisyydessä sijaitsee Jordanian satamakaupunki Akaba ja Egyptin Taba. Eilat on kuulunut arvonlisäverottomaan alueeseen vuodesta 1985. Kaupungissa sijaitsee Eilatin satama ja nykyisin matkailu muodostaa merkittävän osan kaupungin taloudesta. Akabanlahden koralliriutat ovat suosittu matkailukohde. Israel
Sodan päätyttyä Israelin haltuun jäi suurempia alueita kuin YK:n jakosuunnitelmassa oli kaavailtu. Samalla Egypti miehitti Gazan ja Transjordania Länsirannan. Suuri määrä arabeja pakotettiin lähtemään asuinalueiltaan tai pakeni väkivallan uhkaa. Arabisiviilien joukkomurhia esiintyi ja palestiinalaisten asumisyhteisöjä tuhottiin. Noin puolet alkuperäisväestöstä siirtyi tai karkotettiin pois uuden juutalaisvaltion alueelta, käytännössä vailla mahdollisuutta palata. YK:n mukaan kaikkiaan 711 000 ihmistä . Näihin päiviin asti jatkuneen Lähi-idän kriisin vuoksi on pakolaiskysymys edelleen ratkaisematta. Israelin perustamisen jälkeen alkoi Euroopasta muuttaa alueelle suurin joukoin holokaustista selviytyneitä juutalaisia, ja maan väkiluku kaksinkertaistui ensimmäisen itsenäisyysvuoden aikana. Seuraavan vuosikymmenen aikana 600 000 juutalaista pakeni tai karkotettiin ympäröivistä arabimaista ja Iranista Israeliin. Israelin itsenäisyyssota
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdistynyt kuningaskunta otti nykyisen Israelin alueen hallintaansa mandaattialueena. Alueelle oli 1800-luvulta lähtien, mutta erityisesti toisen maailmansodan jälkeen siirtynyt runsaasti juutalaisia sekä juutalaisten luoman elinkeinoelämän houkuttelemana arabeja, ja maa-alueita oli siirtynyt maakauppojen seurauksena turkkilaisilta feodaaliruhtinailta juutalaisten käsiin. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä nykyisen Israelin, Länsirannan ja Gazan lisäksi myös Jordanian käsittävän alueen asukkaista noin 90 prosenttia oli arabeja ja noin 10 prosenttia juutalaisia. Nykyinen Israel on kuitenkin vain noin 20 prosenttia tästä alueesta. Suurin osa juutalaisista asui nykyisen Israelin alueella.
Vuonna 1917 annettiin Balfourin julistus, jossa Iso-Britannia sitoutui tukemaan Maailman Sionistijärjestön tavoitetta juutalaisten ”kansallisen kodin” perustamisesta. Tämän jälkeen juutalaisten maahanmuuttajien määrä oli suorastaan räjähtänyt ja alueen kansanryhmien välit kiristyivät. Israel
Alun perin maanviljelyyn perustunut talous on kasvanut voimakkaasti erityisesti itsenäistymisen jälkeisinä vuosikymmeninä, ja Israelin talous on nykyaikainen ja monipuolinen. Merkittäviä vientituotteita (yht. lähes 30 miljardia vuonna 2003) ovat mm. raskas koneteollisuus (sisältää myös aseteollisuuden), muistipiirit ja prosessorit, elektro-optiikan tuotteet, tietokoneohjelmistot, lääketeollisuuden tuotteet, hiotut timantit, maataloustuotteet kuten Jaffa-appelsiinit, kemikaalit ja vaatetus. Israelin ja Juudan historia
Valtakunnan jakauduttua kahtia Israelin kuningaskunnan johtaja Jerobeam muutti pääkaupunkinsa Sikemiin ja sijoitti temppeleihinsä Elohimiä kuvaavat vasikan kuvat. Tämä oli Mooseksen antaman kuvantekokiellon vastaista, ja pohjoisen Jahven papit vastustivat sitä. Israelissa taisteltiin noin 50 vuotta kuningashuoneesta, ja monia valtaistuimelle nousseita kuninkaita kuoli vain lyhyen hallintokauden jälkeen. Lopulta valtaan nousi voimakas kuningas Omri, joka voitti maata uhkaavat moabilaiset ja siirsi pääkaupungin Samariaan. Israelin talous
Tunnetuimmat matkailukohteet ovat Eilat, Jerusalem, Tel Aviv, Tiberias ja Genesaretinjärvi, Haifa, Zefat (Safed), Kuollutmeri sekä Be'er Sheva ja Negevin autiomaa. Nähtävyydet ovat historiallisia rakennuksia, kaupunkeja ja paikkoja tai luontonähtävyyksiä. Tunnetuimpia nähtävyyksiä Jerusalemissa ovat raamatulliset kohteet vanhassakaupungissa ja sen läheisyydessä kuten myös Genesaretinjärven ympäristössä. Tsefat on uskonnollisten pyhiinvaeltajien kohde, ja korkealla oleva kaupunki tarjoaa hienot näköalat. Tel Aviv ja Haifa ovat suurkaupunkeja. Kuolleellamerellä sijaitsevat suolaisen veden kylpylät ja hotellit, luonnonpuistoja ja Masadan vuorilinnoitus. Negevin autiomaassa, Galileassa ja Golanin ylängöllä on huikeita näköalapaikkoja ja kauniita luonnonpuistoja. Eilatissa on uimarantoja, ja se on parhaita sukelluskohteita maailmassa. Salomon temppeli
Raamatun mukaan Daavidin ensimmäinen teko kuninkaana oli valloittaa Jerusalem ja julistaa se hänen kuningaskuntansa pääkaupungiksi. Kuitenkaan kaupunki ei ollut täydellinen valinta kaikilta osin. Moorian vuori oli tärkeä paikka, jossa Aabraham aikoi uhrata poikansa Iisakin, siten temppeli oli rakennettava sinne. Daavidin sanotaan valloittaneen Jerusalemin 1004 eaa., jolloin hän teki siitä hallituksensa keskuksen. Hän toi liitonarkin kaupunkiin. Jerusalemista syntyi poliittinen ja hengellinen keskus juutalaisille. Kuningas Daavidia käskettiin olla rakentamatta temppeliä ja rakentamisen suoritti hänen poikansa Salomo. Uskonnollisten rituaalien keskittyminen temppeliin teki Jerusalemista paikan pyhiinvaellukselle ja merkittävän kaupan keskuksen. Jerusalemin kolmas temppeli
Ristiretkeläisten perustama Jerusalemin kuningaskunta hallitsi Jerusalemia vuosina 1099–1187 ja uudestaan 1229–1244. Tämän jälkeen se joutui jälleen muslimien hallintaan, mutta myös mongolit tekivät pian sota­retkiä Syyriaan ja Palestiinaan. Tällaisten sota­retkien aikana Nahmanides kirjoitti kirjeessään pojalleen seuraavanlaisen kuvauksen maasta ja temppelistä:
Toiveet temppelin jälleenrakentamisesta ovat joissakin piireissä virinneet uudelleen sen jälkeen, kun nykyinen Israelin valtio vuonna 1949 perustettiin, ja varsinkin sen jälkeen kun se kesäkuussa 1967, kuuden päivän sodassa sai vallatuksi muun muassa Jerusalemin vanhan­kaupungin, jossa Temppeli­vuorikin sijaitsee. Valta­virran juutalaisuudessa, myös ortodoksi­juutalaisuudessa, temppelin jälleen­rakentamisen odotetaan yleensä tapahtuvan vasta juutalaisten Messiaan saapuessa. On kuitenkin perustettu järjestöjä, joiden tarkoituksena on saada temppeli välittömästi rakennetuksi mahdollisimman pian, mutta ne edustavat vain pientä vähemmistöä edes ortodoksi­juutalaisista. Sellaisia järjestöjä ovat:Temppeli-instituutti on jopa valmistanut temppelin rakentamisessa käytettäviksi tarkoitettuja esineitä. Israelin valtio ei ole myöntynyt tällaisiin hankkeisiin eikä tukenut niitä, vaan se on jättänyt Temppeli­vuoren hallinnan islamilaiselle waqf-säätiölle. Sitä vastoin erään­laisena korvikkeena temppeli­alueen rajalla sijaitseva Länsimuuri eli Itkumuuri on saanut entistäkin korostuneemman uskonnollisen ja valtiollisen aseman. Ramallah
Ramallah () on palestiinalainen kaupunki Länsirannan keskiosissa. Kaupungin asukasluku vuonna 2016 oli arviolta 35 140. Se sijaitsee kymmenen kilometriä Jerusalemista pohjoiseen ja on al-Birehn kaupungin naapurikaupunki. Kaupunkia pidetään usein Palestiinan valtion (ent. palestiinalaishallinto) "de facto" hallinnollisena pääkaupunkina. Ramallah oli alkujaan kristitty kaupunki, mutta nykyisin muslimit muodostavat enemmistön kaupungin väestöstä. Kristityt ovat kaupungissa edelleen merkittävä vähemmistö. Israelin–Palestiinan konflikti
Yhdistyneet kansakunnat esitti vuonna 1947 suunnitelman Palestiinan jakamiseksi juutalais- ja arabivaltioon. Molemmat osapuolet olivat tyytymättömiä jakoon. Kumpikaan valtioista ei olisi saanut yhtenäistä maa-aluetta ja Jerusalem olisi jäänyt arabivaltion alueelle. Juutalaisvaltioon olisi myös jäänyt suurehko arabivähemmistö. Juutalaiset ja arabit ajautuivat sotaan heti YK:n jakosuunnitelman tultua julki 30. marraskuuta 1947. Sodan ensimmäistä vaihetta nimitetään Palestiinan mandaattialueen sisällissodaksi. Israel julistautui itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948 brittien poistuttua maasta. Jerobeam I
Jerobeam valitsi pääkaupungikseen Sikemin. Tehdäkseen eroa Juudeaan hän rakensin Juudean pääkaupungin, Jerusalemin, temppelille kilpailijoita Beteliin ja Daniin. Hän asetti papeiksi myös miehiä, jotka eivät olleet leeviläisiä. Näiden uskonnollisten syntien takia Jerobeamin suku katkesi. Jerobeamin lopulta suorittaessa uhriseremoniaa hänen "kätensä kuivettui". Sen jälkeen hän pyysi Jumalan miestä lepyttämään ja rukoilemaan Herraa, Jumalaansa ja tämä teki niin, minkä johdosta käsi palautui jälleen toimintakykyiseksi, mutta Jerobeam ei muuttanut tapojaan. Tätä on tulkittu polion aiheuttamaksi halvaukseksi. Israelin–Palestiinan konflikti
Konflikti kuuluu osana laajempaan arabien ja Israelin väliseen konfliktiin. Siihen on haettu ratkaisua esittämällä kahden valtion mallia, jossa palestiinalaisalueista muodostettaisiin itsenäinen Palestiinan valtio. Kahden valtion mallilla on paljon kannatusta molemmissa maissa, mutta rajalinjasta ei ole päästy yhteisymmärrykseen. Etenkin Jerusalemin kysymys on ongelmana, sillä palestiinalaiset haluaisivat jakaa Jerusalemin. Eräänä rajalinjana on esitetty ennen vuotta 1967 käytössä ollutta vuoden 1949 aselepolinjaa, jossa Gaza, Länsiranta ja Itä-Jerusalem kuuluisivat palestiinalaisille. Rauhanaloitteet eivät kuitenkaan ole tuottaneet tulosta. Ashdod
Ashdod (hepr. אַשְׁדּוֹד, arab. اشدود‎, إسدود "Isdud") on kaupunki Israelissa Välimeren rannalla noin 53 kilometriä Jerusalemista länteen. Tel Aviv sijaitsee noin 32 km pohjoiseen ja Askalon 20 km etelään Ashdodista. Vuoden 2016 lopussa sen väkiluku oli 221 591 ja se kuuluu eteläiseen hallintoalueeseen. Kaupungilla on pitkä historia, mutta se raunioitui ajan saatossa. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1956. Keski-Israelin hallintoalue
Keski-Israelin hallintoalue () on yksi Israelin kuudesta hallintoalueesta. Hallintoalueen pääkaupunki on Ramla, suurin kaupunki on Rishon LeZion. Center Districtin asukasluku vuonna 2005 oli 1 613 700. Israelin tilastokeskuksen mukaan asukkaista 88 % on juutalaisia, 8 % arabeja ja 4 % luokittelemattomia (suurin osa on venäläisiä joilla on juutalaisia sukujuuria). Tel Aviv
Kaupungin koko metropolialueella asuu 2,4 miljoonaa ihmistä, joista varsinaisessa Tel Aviv-Jaffassa noin 418 000, mikä tekee siitä Israelin toiseksi suurimman kaupungin. Bat Jam, Holon, Ramat Gan, Giv’atajim, Bnei Brak, Petah Tikva, Rishon LeZion, Ramat Ha-Sharon ja Herzlija ovat muita Tel Avivin suurkaupunkialueeseen kuuluvia kaupunkeja. Israelin historia
Arabimaat tekivät ratkaisevan erehdyksen solmimalla kesäkuussa aselevon Israelin kanssa. Israelin onnistui uudelleen järjestellä, rekrytoida ja kouluttaa lisää sotilaita ja organisoida 60 000 miehen tehokas armeija. Aselepo pelasti myös Jerusalemin kaupungin, joka oli nääntymäisillään nälkään Jordanian saarrettua sen. Aselevon aikana eri juutalaiset aseelliset ryhmät, Haganah, Palmah, Irgun ja Lehi yhdistettiin Israelin puolustusvoimiksi. Arabivaltioiden ei onnistunut käyttää aselepoa yhtä tehokkaasti ja ne eivät halunneet kuluttaa sodassa enempää rahaa ja miehiä. Aselevon jälkeen Israelin onnistui lyödä egyptiläiset takaisin ja vapauttaa Jerusalem. Israel hyökkäsi Lodin ja Ramlan palestiinalaiskaupunkeihin, jotka olivat Jerusalemiin johtavan tien varrella ja tapettuaan joukon siviilejä, karkottivat suurimman osan jäljelle jääneistä. Israelin joukot myös tuhosivat lukuisia arabikyliä Tel Avivin ympäristöstä. Sodan jälkeen Keski-Israelissa ei käytännössä ollut enää palestiinalaisasutusta. Arish
1900-luvulla kaupungin aluetta ehdotettiin juutalaisten alueeksi, jonne sionistit olisi ollut mahdollista sijoittaa lähelle Pyhää maata antamatta näille kuitenkaan Palestiinaa. Hanke kaatui kuitenkin brittien Egyptin pääkonsuli Evelyn Baring Cromerin vastustukseen. Lopullisesti kaupungista tuli osa Egyptiä, kun britit ja Osmanien valtakunta sopivat Välimeren ja Akabanlahden välisen rajansa tarkasta kulusta vuonna 1906. Israel miehitti kaupungin kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 ja tuhosi brittien aikanaan rakentaman rautatien Arishin ja Suezin välillä. Israelin miehitysaika päättyi vuonna 1979. Siinain pohjoisosissa on toiminut useita islamistisia äärijärjestöjä. Yksi niistä on vuonna 2011 perustettu Ansar Beit al-Maqdis, joka liittyi vuonna 2014 Isis-järjestöön. Egyptin armeijan tukikohdat Arishissa ja muualla Siinailla ovat olleet järjestön iskujen kohteita. Betlehem
Israelin itsenäisyyssodan johdosta vuonna 1948 Betlehemiin saapui suuri joukko pakolaisia Palestiinan muilta alueilta, mikä johti lopulta kristittyjen jäämiseen perinteisesti kristityn enemmistön omanneen kaupungin vähemmistöksi. Kaupunkia hallittiin vuosien 1948 ja 1967 välillä osana Jordanian hallitsemaa Länsirantaa ja kaupunki kuului Jerusalemin kuvernoraattiin. Kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 Israelin armeija valtasi Betlehemin ilman vastarintaa. Kupunki luovutettiin lopulta Palestiinalaishallinnolle vuoden 1993 Oslon sopimuksen perusteella. Toisen intifadan aikana vuonna 2002 Israel teki joukon ratsioita Länsirannan kaupunkeihin ja 2. huhtikuuta sen joukot etenivät Betlehemiin. Siviilit ja paikallisten asejoukkojen jäsenet pakenivat Jeesuksen syntymäkirkkoon, jota Israelin joukot piirittivät yli viiden viikon ajan kirkossa olleiden asemiesten lopulta antautuessa 10. toukokuuta. Israel
Euroopan unioni on Israelin tärkein kauppakumppani ja vienti unionin alueelle muodostaa 28 prosenttia Israelin kokonaisviennistä. Vuonna 1995 solmittu kauppasopimus, joka korvasi vuonna 1975 solmitun yhteistyösopimuksen, sallii Israelin tuoda EU:n alueelle teollisuustuotteita ilman tuontitulleja ja pyrkii edistämään yhteistyötä investointien ja lainsäädäntöjen yhtenäistämisen osalta. EU:n ja Israelin välillä on ollut erimielisyyksiä Länsirannan ja Gazan siirtokunnissa valmistettujen tuotteiden tuonnista EU:iin israelilaisina tuotteina, mutta kiista sovittiin kesällä 2004. Arabimaiden boikotti on pitänyt arabimaiden kanssa käydyn kaupan vähäisenä, mutta muun muassa Egypti ja Jordania ovat avanneet kaupan. Tel Aviv
Kahden vuoden ajan, vuosina 1948–1950 Tel Aviv oli käytännössä Israelin pääkaupunkina. Vaikka Israel virallisesti pitää pääkaupunkinaan Jerusalemia, YK:n turvallisuusneuvosto tuomitsi päätöksessään numero 478 sen liittämisen Israeliin laittomaksi. Suurin osa valtioista pitää lähetystönsä Tel Avivissa. Israelin historia
Brittien poistuttua alueelta Israel julistautui itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948 ennen Britannian mandaatin umpeutumista keskiyöllä 15. toukokuuta. Ympäröivät arabivaltiot Egypti, Syyria, Jordania ja Libanon sekä Irak hyökkäsivät heti sen jälkeen Israeliin. Maiden sotilasoperaatiot eivät olleet keskenään koordinoituja. Taisteluja käytiin useissa lyhyissä jaksoissa, joiden välillä oli tulitaukoja. Syttyneessä sodassa siirtomaajärjestelmää vastustanut Neuvostoliitto tuki Israelia, kun taas Britannia vanhana siirtomaaisäntänä tuki edelleen arabeja itsenäistyvää siirtomaataan vastaan. Israel
Brittien poistuttua alueelta Israel perustettiin 14. toukokuuta 1948 Palestiinan alueelle ennen Britannian mandaatin umpeutumista keskiyöllä 15. toukokuuta. Konflikti laajeni, kun Egyptin, Syyrian, Jordanian, Libanonin ja Irakin joukot hyökkäsivät Israeliin. Syttyneessä sodassa siirtomaajärjestelmää vastustanut Neuvostoliitto tuki Israelia, kun taas Britannia vanhana siirtomaaisäntänä tuki edelleen arabeja itsenäistyvää siirtomaataan vastaan. Taistelut käytiin lähinnä palestiinalaisille määrätyllä alueella. Daavid
Israelin valta ulottui Damaskokseen asti. Näihin aikoihin suurvallat Egypti ja Assyria elivät voimatonta aikaa eivätkä kyenneet puuttumaan Palestiinan maan asioihin auttaakseen Israelin naapureita. Daavid myös kehitti Israelin uskonnollista elämää. Hän teki Jerusalemista Israelin ja Juudan pääkaupungin ja uskonnollisen keskuksen. Valtiolle tehtiin egyptiläisen mallin mukainen virkamiespyramidi. Daavid perusti vakinaisen armeijan, ja hänen henkivartiokaartinsa koostui ulkomaisista palkkasotureista (1. Kuninkaiden kirjan "kreetit ja pleetit"). Daavidin aikana nousi monia kapinoita keskushallintoa vastaan, muun muassa hänen poikansa Absalomin johtama, ja hovissa juoniteltiin häntä vastaan hänen ollessaan jo vanha. Juutalaisuus
Historiantutkijat määrittelevät juutalaisuuden erottuneen muista Lähi-idän uskonnoista 600-luvulta eaa. alkaen. Sitä ennen kautta Lähi-idän palvottiin samantyyppisin menoin useita keskenään sukulaisuussuhteissa olevia jumalia, joiden nimet saattoivat vaihdella paikasta toiseen. Ylijumala tunnettiin nimillä Anu, Assur, Marduk, Ēl ja Baalsamem. Muilla jumalilla oli omat tehtävänsä, ja ihmiset kääntyivät tarpeen tullen eri jumalan puoleen. Ehdottomaan auktoriteettiasemaan asetettuja pyhiä kirjoja ei ollut. Israelin ja Juudan kuningaskunnissa oli oma pääjumalansa Jahve, jolle kuningas Salomo oli rakennuttanut temppelin Juudan pääkaupunkiin Jerusalemiin. Kuningaskunnissa oli kuitenkin muidenkin jumalien kuin Jahven kultteja: tärkeä ja yleisesti palvottu oli etenkin naispuolinen Ašera, ylijumala Elin puoliso. Monoteismia ei vielä tunnettu, vaan oman kansallisjumalan kultti oli henoteistinen, yhtä jumaluutta suosiva. Israelin–Palestiinan konflikti
Israel ja palestiinalaiset riitelevät muun muassa Jerusalemista ja luonnonvaroista joita ovat viljelyskelpoinen maa ja vesi, joista on pulaa. Maapulan takia Israel on perustanut kiistellyille Gazan, Länsirannan ja Golanin alueille siirtokuntia asuttaakseen väestöä. Palestiinalaisilla ei ole Israelin mukaan oikeutta palata kotimaahansa. Palestiinalaisiin kohdistuu Israelissa syrjintää Israel
Intifadan seurauksena Israel on rakentamassa Länsirannan turva-aitaa, jonka tarkoituksena sanotaan olevan terroristien pääsyn estäminen Israelin kaupunkeihin. YK:n yleiskokous ja EU ovat kritisoineet aitaa, koska se hajottaa palestiinalaisalueita ja liittää 6–8 prosenttia kiistellyistä alueista Israeliin ennalta määräämättömäksi ajaksi. Israelin näkemyksen mukaan aita on kuitenkin vain väliaikainen ratkaisu. Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi vuonna 2004 päätöksen, jonka mukaan aita on kansainvälisen oikeuden vastainen ja se tulisi heti purkaa. Päätöksen mukaan Israel olisi myös velvollinen korvaamaan aidasta palestiinalaisväestölle aiheutuneet vahingot. Israel
Israelissa on noin 8,3 miljoonaa asukasta vuoden 2014 arvion mukaan. Virallinen kieli on heprea, arabian virallinen asema poistettiin heinäkuussa 2018. Asukkaista 78 prosenttia on juutalaisia, 17 prosenttia arabeja, loput druuseja ja muita vähemmistöjä. Israelin arabit ovat uskonnoltaan enimmäkseen sunnimuslimeja tai kristittyjä. Israelin naapurimaita ovat arabivaltiot Egypti, Jordania, Syyria, Libanon sekä joidenkin valtioiden itsenäiseksi tunnustama Palestiina. Israelin pinta-ala on 20 700 km², johon on laskettu mukaan Golanin kukkulat, mutta ei Itä-Jerusalemia tai Länsirantaa ja Gazan kaistaa. Israel
Vuonna 2004 Israelin väestölaskennassa määriteltiin kolme metropolialuetta:
Jerusalemia voisi myös kutsua metropolialueeksi, mutta sen määritteleminen on vaikeaa, koska asutus levittäytyy niin laajalle alueelle ja itse kaupungin rajat ovat epäselvät. Jerusalemin kaupungin virallinen väkiluku on 724 000 (2006). Nasaret ja sen muslimienemmistöiset lähiöt mukaan lukien alue kuuluisi myös suuriin metropolialueisiin. Israelin puolustusvoimat
Tiedusteluaineiston ja muun muassa Dimonan-ydintutkimuslaitoksessa työskennelleen israelilaisen ydinteknikon Mordechai Vanunun kertoman mukaan Israel on ainoa Lähi-idän maa, jolla on ydinase. Israel, Intia, Pakistan ja Pohjois-Korea ovat ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Maalla uskotaan olevan noin 75–400 ydinkärkeä. Israelin hallitus ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinaseiden olemassaoloa, mutta on ilmoittanut, ettei se ensimmäisenä ""tuo ydinasetta Lähi-itään"". 11. joulukuuta pääministeri Ehud Olmert myönsi saksalaisen televisiokanavan haastattelussa epäsuorasti Israelin hallussa olevan ydinaseita, kun häneltä kysyttiin Israelin oletetun ydinaseen vaikutuksesta länsimaiden mahdollisuuksiin puuttua Iranin ydinohjelmaan. Olmert luokitteli puheessaan Yhdysvaltojen, Ranskan ja Venäjän lisäksi Israelin ydinasevaltojen joukkoon: Ramallah
Yhdistyneet kansakunnat päätti jakaa Palestiinan juutalaisten ja arabien valtioihin marraskuussa 1947 ja Israelin itsenäisyyssodan alettua Ramallahiin tulvi pakolaisia etenkin israelilaisten valtaamista Lyddasta ja Ramlehista. Jordanian arabilegioona valtasi Ramallahin 15. toukokuuta 1948, mikä esti israelilaisia valtaamasta kaupunkia ja ehkäisi monien muiden alueen kaupunkien kokeman pakoaallon. Haifan ja Jaffan menetyksen jälkeen Ramallahista tuli yksi suurimmista palestiinalaiskaupungeista. Palestiinalaispakolaiset asettuivat al-Jelazonin, Kalandian, al-Amarin ja Kadouran pakolaisleireille. Israelin itsenäissyyssodan jälkeen Ramallahia hallinnoitiin osana Jordanian Länsirantaa. Israel valtasi kaupungin kuuden päivän sodan aikana 7. kesäkuuta 1967, minkä jälkeen kaupungista muodostui israelilaismiehityksen vastarinnan keskus. Jasser Arafat vietti jonkin aikaa Ramallahissa, mutta hänen jouduttuaan miltei israelilaisten pidättämäksi hän pakeni Jordanin toiselle puolelle. Israelilaiset takavarikoivat myös maita ja perustivat siirtokuntia eristäen usein kaupungin asukkaat viljelmistään maaseudulla. Israelin joukot vetäytyivät Ramallahista vuonna 1995 Oslon sopimuksen jälkeen, jolloin kaupungista tuli Palestiinalaishallinnon keskus. Arafat haudattiin Ramallahiin hänen kuolemansa jälkeen marraskuussa 2004. Lod
Lod on tärkeä liikenteen solmukohta Israelissa. Kaupungin lähellä sijaitsee Israelin tärkein lentoasema, Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema, joka aiemmin tunnettiin Lodin lentoasemana. Se työllistää suuren osan kaupungin asukkaista joko suorasti tai epäsuorasti. Lentoaseman ohella kaupungissa on merkittäviä juna- ja autoliikenteen solmukohtia. Lähi-idän historia
Moni alueen maista kuten Egypti ja Saudi-Arabia itsenäistyvät ja myöhemmin Britannian ja Ranskan mandaattialueetkin. Euroopan juutalaiset perustavat Israelin valtion vuonna 1948, ja myöhemmin suurin osa Lähi-idän juutalaisista muuttaa Israeliin. Israel ja arabimaat käyvät kolme sotaa. Hebron
Arkeologisten löydösten perusteella Hebronin alueella on ollut ihmisasutusta jo vuonna 3200 eaa. ja mahdollisesti aikaisemminkin. Muinainen foinikialainen kaupunki sijaitsi nykyisin Jebal ar-Rumaydana tunnetulla tellillä ja paikalla lienee ollut jonkinlainen uskonnollinen merkitys kulttipaikkana. Lähellä telliä sijaitsee Makpelan luola, jonne Abraham on tarinan mukaan haudattu. Mooses mainitsee Hebronin Vanha testamentissa yhtenä kaupunkina, josta israelilaiset saisivat turvapaikan sen vallattuaan ja israelilaiset kukistivat ja surmasivat Hebronin foinikialaisen kuningas Hohamin Joosuan johdolla. Myöhemmin Daavid johti ensin Juudaa ja myöhemmin yhdistynyttä Israelin kuningaskuntaa Hebronista käsin, mutta maan pääkaupunki siirrettiin sittemmin Jerusalemiin. Hebron tuhoutui Juudas Makkabin johtamassa makkabilaiskapinassa vuonna 164 eaa. ja sen jälleenrakennutti Juudean kuningas Herodes, mutta se tuhoutui jälleen ensimmäisessä juutalaissodassa Rooman keisari Vespasianuksen joukkojen käsissä ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Josephuksen mukaan vuonna 76 jaa. Abrahamin haudalla oli tuolloin rakennus ja että sen lähellä kasvanut tammi houkutteli paikalle pyhiinvaeltajia. Ensimmäisen vuosisadan loppuun mennessä kaupunkiin oli muodostunut kristitty yhteisö ja pyhiinvaeltajat jatkoivat matkoja kaupunkiin Bysantin valtakunnan alaisuudessa. Temppelivuori
Israelin itsenäistyttyä Jerusalemin vanhakaupunki, johon Temppelivuorikin kuuluu, joutui vuonna 1949 Jordanian hallintaan. Tällöin israelilaisia ei päästetty alueelle, ei edes Itkumuurille. Netanya
Netanya (), on kaupunki Israelissa ja se on Sharonin tasangon pääkaupunki. Kaupungin väkiluku on 183 200 ja sen pääelinkeino on turismi. Netanya on perustettu 1929. Palestiinan levottomuudet 2017
Palestiinan levottomuudet 2017 olivat vuoden 2017 lopussa Gazassa ja Länsirannalla tapahtuneita palestiinalaisten väkivaltaisia ja aseellisia protesteja, ja Israelin sotilaallisia vastauksia niihin. Yhdysvaltain presidentti Donald Trump tunnusti Jerusalemin virallisesti Israelin pääkaupungiksi. Päätös suututti muslimit, joiden pyhä kaupunki Jerusalem myös on. Pienehköjä levottomuuksia oli Gazassa ja Länsirannalla parina ensimmäisenä viikkona.
Näissä Israel vastasi väkivallalla palestiinalaisten aggressioihin. Laajempaa intifadaa ei alussa syntynyt, mutta väkivallan kierteen kiihtyminen uhkasi.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump hyväksyi 2. joulukuuta 2017 lausunnon, jonka mukaan Jerusalem on Israelin pääkaupunki. Konressi oli säätänyt lausunnon jo vuonna 1995, mutta aiemmat Yhdysvaltain presidentit olivat jatkuvasti lykänneet päätöstä. Päätöksen kun pelättiin johtavan levottomuuksiin Lähi-idässä ja häiritsevän Oslon rauhanprosessia. Mutta Trumpin mielestä rauhanprosessi ei toiminut, ja tarvittiin jotain uutta. Trump allekirjoitti lausunnon, koska oli kristitty ja halusi tukea juutalaisia. Jerusalem
Vuonna 1977 Egyptin presidentti Anwar Sadat vieraili Jerusalemissa Israelin ja Egyptin rauhansopimuksen yhteydessä. Vuoden 1993 tehdyn palestiinalaisten ja israelilaisten välisen Oslon sopimuksen toteutuksessa useat Jerusalemia koskevat kiistakysymykset aiheuttavat konflikteja ja jännitystä Jerusalemissa. Camp Davidissa Yhdysvalloissa Israelin ja palestiinalaisten neuvottelut katkesivat muun muassa kysymykseen Jerusalemin tulevasta poliittisesta ja uskonnollisesta asemasta. Palestiina (valtio)
Palestiina (), virallisesti Palestiinan valtio () (entiseltä nimeltään Palestiinalaishallinto ()) sijaitsee Länsirannalla ja Gazan kaistalla Aasian Lähi-idässä. Palestiinan pinta-ala on noin 6 000 km² ja väkiluku noin 3,8 miljoonaa. Valtion pääkaupunki on Ramallah Länsirannalla ja Gazan kaistan keskuksena Gazan kaupunki. Israelin–Palestiinan konflikti
Israelin–Palestiinan konflikti on Israelin valtion ja palestiinalaisten välinen kiista maa-alueesta, joka sijaitsee Välimeren ja Jordan-joen välissä. Konfliktin juuret juontavat 1800-luvulle, jolloin voimistuva sionistinen liike alkoi havitella juutalaisten massamuuttoa Palestiinaan ja oman valtion perustamista juutalaisten historialliseen kotimaahan. Israelin valtio perustettiin vuonna 1948 ja palestiinalaiset katsovat sen miehittäneen heidän vuosisatoja asuttamansa alueet. Yhdistyneet kansakunnat syyttääkin Israelia palestiinalaisten rotusyrjinnästä, koska Israel on "perustanut apartheid-järjestelmän, joka hallitsee palestiinan kansaa kokonaisuudessaan." Raportin mukaan "Israel on rasistinen valtio", mikä aiheutti paljon keskustelua ja vastaväitteitä YK:n sisältä. Raportin julkaisijana toimi 18:sta arabimaasta koostuva YK:n paikallinen komissio ESCWA ja raportin tultua julki YK:n pääsihteeri vaati raportin poistoa YK:n julkaisuportaaleista, mikä myöhemmin toteutui. Myös Jerusalemin entinen pormestari ja historioitsija Meron Benvenisti on todennut, että "Israelista on tullut apartheid-valtio ja "herrakansan demokratia", jossa oikeudet koskevat vain yhtä etnistä ryhmää." Ninive
Ninive mainitaan Raamatussa Israelin pitkäaikaisen vihollisvaltion, Assyrian, pääkaupunkina useita kertoja, etenkin Kuningasten kirjoissa ja Aikakirjoissa. Esimerkiksi jakeissa 2. Kun. 19:36 ja Jes. 37:37 se mainitaan Assyrian pääkaupunkina. Se mainitaan myös Joonan kirjan jakeissa 3:3 ja 4:1, joiden mukaan Joona itsekin asui siellä jonkin aikaa. Näiden kohtien mukaan kaupunki olisi ollut niin laaja, että kävelymatka sen ympäri olisi kestänyt kolme päivää, mikä merkitsisi, että Niniven ympärysmitta olisi ollut noin 100 kilometriä. Todennäköisesti tähän on kuitenkin luettu itse kaupungin ohella myös sen lähiseudun kylät. Siinä tapauksessa tämä suunnilleen pitäisikin paikkansa, mikäli rajana pidetään kaupungin läheisyydessä eri puolilla sijainneita Kouyunjikin, Nimrudin, Karamlesin ja Khorsabadin linnakkeita. Joonan kirjassa Niniveä pidettiin jumalattomana ja syntisenä kaupunkina, jonka Herra uhkasi tuomita, mutta sitä ennen hän oli lähettänyt Joonan sinne saarnaamaan, jotta niniveläiset katuisivat syntejään. Israelin talous
Huipputekniikka on merkittävässä osassa taloudessa. Rajallisten luonnonvarojen vuoksi Israel on painottanut korkeaa koulutusta ja ollut tutkimuksen kärjessä tietotekniikassa, viestinnässä ja biotieteissä. Israelista puhutaan usein Lähi-idän Piilaaksona ja sinne sijoitetaan enemmän riskipääomaa kuin mihinkään Euroopan maahan, ja sen riskipääomasijoituksien osuus bruttokansantuotteesta on maailman korkein. Yhdysvaltojen ja Kanadan ulkopuolella Israelilla on NASDAQ-listautuneita yrityksiä eniten maailmassa. Israel tuottaa enemmän tieteellisiä tutkimuksia väkilukuun nähden kuin mikään muu maa, ja sen patenttiluvut ovat myös maailman korkeimpia. Israel
Israelista on löytynyt 2010-luvun alussa valtavia maakaasu- ja liuskeöljyesiintymiä, jotka ovat muuttamassa Israelin poliittista, taloudellista ja sotilaallista asemaa merkittävästi. Israelista viime aikoina löydettyjen öljyesiintymien arvioidaan olevan jopa saman suuruisia kuin Saudi-Arabian öljyesiintymät. Ramallah
Ramallah sijaitsee Palestiinan läpi kulkevan vuorijonon keskellä. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 872 metriä. Ympäröivä maaseutu tunnetaan hedelmällisyydestään. Kaupunkia ympäröivät myös kylät ja pikkukaupungit. Jerusalem sijaitsee noin 15 kilometriä Ramallahista etelään. Paikallinen ilmasto on lauhkea. Kesät ovat viileitä ja talvet lämpimiä. Joinakin vuosina saadaan myös lumisadetta, vaikkakaan lumipeite ei usein kestä muutamaa päivää enempää. Läheinen al-Birehin kaupunki on kasvanut kiinteäksi osaksi rakennettua aluetta Ramallahin kanssa, mutta kaupunkeja hallitaan omina yksikköinään. Israelin itsenäisyyssota
Israelin itsenäisyyssota oli Israelin itsenäistymisen yhteydessä 1948–1949 käyty sota, jossa vastakkain olivat toisaalta Israelin armeija ja juutalaiset puolisotilaalliset joukot, toisaalta Egyptin, Syyrian, Jordanian, Libanonin ja Irakin joukot sekä arabien puolisotilaalliset joukot. Israel kutsuu sotaa "Israelin itsenäisyyssodaksi" (מלחמת העצמאות) tai vapaussodaksi (מלחמת השחרור). Arabimaissa kutsutaan sotaa katastrofiksi (al Nakba, النكبة), koska se johti Israelin syntyyn ja arabien joukkopakolaisuuteen Palestiinasta. Sodasta alkoi edelleen jatkuva jännitystila Israelin ja arabimaailman välillä. Jerusalem
Jerusalemin talous on vuosisatojen ajan ollut turismin varassa, ja vielä nykyäänkin uskonnolliset maamerkit, kuten Itkumuuri, ovat kaupungin vetonaula ulkomaisille vierailijoille. Työttömyysaste oli 8,3 % vuonna 2006, mikä oli vähemmän kuin maassa keskimäärin eli 9 %. Työelämässä mukana olevien osuus on kuitenkin suurempi arabiperheissä (76,1 %) kuin juutalaistalouksissa (66,8 %) Köyhyysrajan alapuolella elävien määrä on lisääntynyt 40 prosenttia 2001–2007 välisenä aikana. Työläisen keskimääräinen kuukausipalkka Jerusalemissa oli 5 940 sekeliä eli 1 350 sekeliä vähemmän kuin Tel Avivissa. Israelin politiikka
Israelin valtiota eivät ole tunnustaneet 32 pääosin Pohjois-Afrikan ja Lähi-Idän muslimienemmistöistä maata. Jotkut ortodoksijuutalaiset eivät tunnusta maallista Israelin valtiota. Arabimaat ovat esittäneet suunnitelman suhteiden normalisoimista Israelin kanssa edellyttäen, että Israel vetäytyy vuoden 1967 rajoille, että Länsirannalle ja Gazaan perustetaan itsenäinen palestiinalaisvaltio, jonka pääkaupunki on Jerusalem, ja että palestiinalaispakolaiset saavat palata Israelin alueelle. Haifa
Haifa on yksi Israelin tärkeimmistä teollisuuden keskuksista. Paikallisiin öljynjalostamoihin tuodaan öljyä Negevistä ja muita teollisuuden tuotteita ovat esimerkiksi sementti, lasi, teräs ja tekstiilit. Kaupunki on myös kärsinyt teollisuuspainotteisuudestaan teollisuuden menettäessä merkitystään suuremmassa mittakaavassa Israelissa. Suurimpien valtionyhtiöiden pääkonttorit on siirretty Tel Aviviin ja Haifan satama kilpailee Ashdodin sataman kanssa. Mizrahijuutalaiset
Israelin valtion perustamisen, vuonna 1948, jälkeen suurin osa mizrahijuutalaisista on arabi- ja muslimimaissa kasvaneen antisemitismin takia jättänyt alkuperäisen kotimaansa, joko vapaaehtoisesti, tai pakotettuna. Pienempiä mizrahijuutalaisten muuttoaaltoja Israeliin on ollut jo 1800-luvulta alkaen, esim. Jemenistä. Nykyisen Israelin väestöstä arvion mukaan noin puolet on alkuperältään mizraheja. Israelin lisäksi muuttoliike kohdistui mm. Yhdysvaltoihin ja Ranskaan. Bnei Brak
Bnei Brak tai Bene-Berak on kaupunki Israelissa Tel Avivin hallintoalueella. Bene-Berak mainitaan Joosuan kirjassa ja se oli yksi juutalaisen oppineisuuden keskuksista. Nykyisen kaupungin perustivat ortodoksijuutalaiset siirtolaiset muinaisen kaupungin oletetulle paikalle vuonna 1924. Kaupunki tunnetaan yhä ortodoksijuutalaisten keskuksena. Vuoden 2016 lopussa Bnei Brakin asukasluku oli 188 964. Gazan mielenosoitukset 2018
Yhdysvallat siirsi suurlähetystönsä Tel Avivista Jerusalemiin 14. toukokuuta 2018. Gazan ja Israelin rajalla järjestettiin suurmielenosoitus, jossa siirtoa protestoitiin. Mielenosoittajien ja Israelin armeijan välille puhkesi yhteenotto, jossa 52 palestiinalaista sai surmansa ja yli 500 haavoittui. Israel
Vaikka Israel ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinasettaan, sen yleisesti ajatellaan olevan Lähi-idän ainoa ydinasevaltio. Israel
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 vuodelta 1967 ja 338 vuodelta 1973 vaativat Israelin asevoimien vetämistä ainakin osalta vuonna 1967 vallatuista alueista. Miehitetyillä alueilla asuu noin kolme miljoonaa palestiinalaista sekä 200 000 juutalaista siirtokuntalaista. Israelilla on yhteensä 242 siirtokuntaa tai muuta siviilikohdetta Länsirannalla, 42 Golanin kukkuloilla ja 29 Itä-Jerusalemissa. Turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 446, 452, 465 ja 471 pitävät näiden siirtokuntien perustamista ja laajentamista Geneven sopimuksen vastaisina ja niiden olevan "ilman laillista pohjaa". Myös ihmisoikeusjärjestöt Amnesty International ja Human Rights Watch katsovat siirtokuntien olevan kansainvälisen oikeuden vastaisia. Israel myöntää, että jotkut pienemmistä siirtokunnista on rakennettu Israelin lakien vastaisesti. Israel käyttääkin alueista termiä "kiistellyt alueet". Golanin kukkulat
Israel liitti Golanin kukkulat itseensä vuonna 1981, mutta liitoksella ei ole kansainvälistä tunnustusta. Alueen strateginen merkitys on suuri. Syyrian pääkaupunki Damaskos sijaitsee vain 60 kilometrin päässä pohjoiseen Golanin kukkuloilta. Kukkuloilta käsin on helppo tarkkailla mahdollisia Syyrian armeijan liikkeitä ja kukkulat muodostavat myös maantieteellisen esteen mahdolliselle syyrialaishyökkäykselle. Alue on myös tärkeä vesihuollon kannalta. Alue tuottaa noin kolmasosan Israelin juomavedestä. Syyria on asettanut Golanin kukkuloiden palauttamisen rauhansopimuksen ehdoksi. Yhdysvaltojen välittämien rauhanneuvottelujen aikana vuonna 1999 Israel oli valmis palauttamaan suurimman osan alueesta, mutta se halusi pitää rajan muutama sata metriä Genesaretinjärvestä itään turvatakseen tämän vesilähteensä. Syyria taas vaati Israelia perääntymään kokonaan vuoden 1967 rajojen taakse. Israel ja Syyria kävivät neuvotteluja turkkilaisten välittäjien kautta myös vuonna 2008, mutta ratkaisua kiistaan ei syntynyt tuolloinkaan. Länsiranta
Länsiranta kuului aiemmin yhteen muun historiallisen Palestiinan kanssa, joka nykyään muodostaa Israelin valtion. Ottomaanien menetettyä Lähi-idän alueensa ensimmäisessä maailmansodassa Palestiinasta tuli Ison-Britannian mandaatti, jota se hallitsi toisen maailmansodan loppuun saakka. Sodan jälkeen Palestiinassa asuville juutalaisille ja arabeille alettiin suunnitella itsenäisyyttä. YK:n suunnitelmassa mandaatti jaettiin kahtia; juutalaiset saivat Israelin ja arabit alueen, johon kuuluivat muiden muassa Länsiranta ja Gaza. Suunnitelman mukaan Jerusalem ei olisi kuulunut kumpaankaan valtioon, vaan se olisi ollut kansainvälisessä hallinnossa. Välittömästi tämän jälkeen islamilaiset naapurimaat hyökkäsivät Israeliin. Kun sota oli ohi, Israel ja sen islamilaiset naapurit jakoivat Palestiinan arabien maat. Länsirannan sai Jordania, Gazan Egypti. Jerusalemin vanha kaupunki joutui Länsirannan osana myös Jordanialle, mutta sen länsipuolelle syntyneet, etupäässä juutalaisten asuttamat esikaupungit Israelille, jonka alueeseen täten tuli Jerusalemin kohdalle Länsirannan sisään työntyvä kieleke. Israelin talous
Euroopan unioni on Israelin tärkein kauppakumppani ja vienti unionin alueelle muodostaa 28 prosenttia Israelin kokonaisviennistä. Vuonna 1995 solmittu kauppasopimus, joka korvasi vuonna 1975 solmitun yhteistyösopimuksen, sallii Israelin tuoda EU:n alueelle teollisuustuotteita ilman tuontitulleja ja pyrkii edistämään yhteistyötä investointien ja lainsäädäntöjen yhtenäistämisen osalta. EU:n ja Israelin välillä on ollut erimielisyyksiä Länsirannan ja Gazan siirtokunnissa valmistettujen tuotteiden tuonnista EU:iin israelilaisina tuotteina, mutta kiista sovittiin kesällä 2004. Myös Suomessa on nostettu keskusteluun suomalaisten ja Suomessa toimivien yritysten yhteydet Israelin kiistanalaisiin siirtokuntiin. Usealla yrityksellä on todettu olevan yhteyksiä kiistanalaisiin siirtokuntiin. Suomessa myös myydään miehitetyillä palestiinalaisalueilla tuotettuja tuotteita, joiden alkuperäksi on virheellisesti merkitty Israel. Arabimaiden boikotti on pitänyt arabimaiden kanssa käydyn kaupan vähäisenä, mutta muun muassa Egypti ja Jordania ovat avanneet kaupan. Israel
Tunnetuimmat matkailukohteet ovat Eilat, Jerusalem, Tel Aviv, Tiberias ja Genesaretinjärvi, Haifa, Zefat (Safed), Kuollutmeri sekä Be'er Sheva ja Negevin autiomaa. Nähtävyydet ovat historiallisia rakennuksia, kaupunkeja ja paikkoja tai luontonähtävyyksiä. Tunnetuimpia nähtävyyksiä Jerusalemissa ovat raamatulliset kohteet vanhassakaupungissa ja sen läheisyydessä kuten myös Genesaretinjärven ympäristössä. Zefat (Safed) on uskonnollisten pyhiinvaeltajien kohde, ja korkealla oleva kaupunki tarjoaa hienot näköalat. Tel Aviv ja Haifa ovat suurkaupunkeja. Kuolleellamerellä sijaitsevat suolaisen veden kylpylät ja hotellit, luonnonpuistoja ja Masadan vuorilinnoitus. Negevin autiomaassa, Galileassa ja Golanin ylängöllä on huikeita näköalapaikkoja ja kauniita luonnonpuistoja. Eilatissa on uimarantoja, ja se on parhaita sukelluskohteita maailmassa. Israelin politiikka
Israel on hallintomuodoltaan parlamentaarinen demokraattinen tasavalta, jossa on yhtäläinen äänioikeus. Israelissa on 120-jäseninen parlamentti knesset. Edustajapaikat jaetaan puolueiden kannatuksen mukaan suhteellista vaalitapaa noudattaen. Knesset valitaan kansanäänestyksellä neljän vuoden välein, mutta kansanedustajat voivat järjestää ennenaikaiset vaalit äänestämällä luottamuksesta. Israelin presidentti on lähinnä edustuksellinen virka. Presidentti valitsee enemmistöpuolueen tai liittouman johtajan pääministeriksi. Eurovision laulukilpailu 2019
Sen jälkeen kun Israelin voitti vuoden 2018 kilpailun Lissabonissa, Portugalissa, Netta itse sekä Israelin pääministeri Benjamin Netanyahu ilmoittivat että vuoden 2019 kilpailu järjestettäisiin pääkaupunki Jerusalemissa, mutta EBU ja IPBC eivät vahvistaneet tätä. Myös Israelin valtiovarainministeri Moshe Kahlon sanoi haastattelussa, että vuoden 2019 kilpailu tulisi järjestää ainoastaan Jerusalemissa ja arvioi kilpailun kustannuksen olevan noin 120 miljoonaa Israelin sekeliä (noin 24 miljoonaa euroa). Jerusalemin pormestari Nir Barkat mainitsi Jerusalem Arenan (Pais Arena) sekä Teddy Stadiumin olevan mahdollisia kisapaikkoja järjestämään vuoden 2019 Euroviisuja. Jerusalemin kunta vahvisti myös, että vuoden 2019 kilpailua ei järjestettäisi vuosien 1979 ja 1999 kilpailupaikassa Jerusalemin International Convention Centressä, sen puutteellisen kapasiteetin johdosta. Antisemitismi
Juutalaiset ovat halki vuosisatojen olleet vainojen ja syrjinnän kohteena, mikä on johtanut asumiseen ghettoissa ja juutalaiseen pakolaisuuteen eli exodukseen, karkotusten, vihanpidon ja vainojen vuoksi. Israelin valtion perustaminen YK:n mandaatilla vuonna 1948 Britannian hallinnoimaan Palestiinaan kuitenkin loi juutalaiselle kansalle oman kodin ja turvapaikan. Useat muut valtiot ovat myös tarjonneet turvaa juutalaisille, esimerkiksi Yhdysvallat, jonne monet juutalaiset ovat historian saatossa paenneet, ja jossa 1700-luvun valistuksen ajalta periytyvät vapauden ja ihmisoikeuksien periaatteet ovat turvanneet elämää. Juutalaisia elääkin nykyään eniten Yhdysvalloissa ja toiseksi eniten Israelissa. Jerusalem
Israel-festivaali on järjestetty vuosittain touko-kesäkuussa vuodesta 1961 lähtien, ja Jerusalem on ollut pääjärjestäjä viimeiset 25 vuotta. Siellä esiintyy paikallisia ja kansainvälisiä taiteilijoita. Länsiranta
Vuoden 1967 voittonsa jälkeen Israel alkoi hyödyntää valloittamiaan alueita. Itä-Jerusalem liitettiin Jerusalemin kaupunkiin ja sitä alettiin hallita muusta Länsirannasta erillään. Pian sinne alkoi muuttaa israelilaisia. 1970-luvulla Israel alkoi perustaa siirtokuntia Länsirannalle, aluksi vain vähän, mutta sitten yhä enemmän. Näihin siirtokuntiin muuttaneet juutalaiset saivat omistukseensa merkittävän osan alueen maa-alasta. Suurimmat siirtokunnat Ma'ale Adumim, Modi'in Illit ja Ariel ovat kymmenien tuhansien asukkaiden kaupunkeja. Israelilaisia arvioidaan asuvan vuonna 1967 miehitetyillä alueilla noin puolisen miljoonaa, joista Itä-Jerusalemissa noin 200 000. Monet juutalaissiirtokuntalaiset ovat syvästi uskonnollisia, ja he uskovat alueen olevan Jumalan juutalaisille antamaa luvattua maata. Jerusalem
Jerusalem (, , ) on kaupunki Lähi-idässä. Sekä israelilaiset että palestiinalaiset väittävät sitä pääkaupungikseen, mutta kummankaan väite ei ole laajalti tunnustettu kansainvälisesti. Arabien–Israelin konflikti
Suurin osa juutalaisista, jotka olivat jo antiikin aikana jakautuneet ympäri maailman diasporaan, pitää nykyistä Israelin ja Palestiinan aluetta ja erityisesti Jerusalemia erityisessä arvossa niiden uskonnollisen ja historiallisen merkityksen vuoksi. Siksi kautta aikojen juutalaisia on hakeutunut asumaan niille tienoille. Alueen väestön pääosa on kuitenkin modernin historian ajan ennen toista maailmansotaa ollut islaminuskoisia arabeja. Rafah
Rafah () on jaettu kaupunki Egyptiin kuuluvan Siinain alueen ja Palestiinaan kuuluvan Gazan kaistan rajalla. Kaupungin Egyptiin kuuluva osa tyhjennettiin asukkaistaan vuonna 2015. Gazan kaistaan kuuluva osa on Rafahin kuvernoraatin pääkaupunki, ja se sijaitsee noin 30 kilometriä etelään Gazan kaupungista. Vuonna 2014 siellä oli 152 950 asukasta, joista suurin osa oli Palestiinan pakolaisia. Rafahin pakolaisleiri ja Tall as-Sultan katsotaan erillisiksi paikkakunniksi. Israel
Israelin valtionpäämies on presidentti, mutta brittiläistyyppisestä enemmistöparlamentarismista seuraa, että pääministeri on käytännössä maan poliittinen johtaja. Israelin presidentti on vuonna 2014 valittu Reuven Rivlin. Pääministerinä toimii vuodesta 2009 Likud-puolueen Benjamin Netanjahu. Pääministerien asemaa vaikeuttaa knessetin hajanaisuus. Hallitukset ovat usein olleet poliittisesti heikkoja "kansallisen yhtenäisyyden hallituksia". Ennenaikaiset vaalit ovat olleet tavallisia. Eilat
Muslimit siirsivät kaupungin Bysantin ajan kaupungista kaakkoon. Rashidun- ja Umaijadien kalifaattin aikana kaupunki tuli tunnetuksi arabiankielisellä nimellä "Ayla" ja sittemmin nimellä Akaba. Nykyinen Eilat perustettiin Israelin itsenäisyyssodan tuloksena Israelin vuonna 1949 valtaamalle alueelle. Yhdistyneet kansakunnat oli äänestänyt Palestiinan jakamisesta juutalaisten ja arabien valtioihin vuonna 1947, mutta osapuolten välillä syttyi taisteluja saman vuoden marraskuussa. Israel julistautui itsenäiseksi toukokuussa 1948 ja itsenäisyyssodan taistelut keskittyivät enimmäkseen lähemmäs maan Välimeren vastaista rannikkoa. Eilat vallattiin vasta maaliskuussa 1949 tulitaukosopimuksen jälkeen. Operaatio Uvdahin aikana pieni joukko israelilaissotilaita valtasi pienen jordanialaisen vartioaseman Akaban länsipuolella. Jordania joutui hyväksymään alueen liittämisen Israeliin sen solmiessa aseleposopimuksen saman vuoden huhtikuussa. Eilatin ensimmäiset juutalaiset siirtolaiset olivat Ha-Kibbutz ha-Me’uhadin jäseniä, jotka perustivat väliaikaisen leirin Eilatin rannikolle joulukuussa 1949. Eilat kasvoi aluksi hitaasti. Vuonna 1953 sen asukasluku oli 275 ja vuonna 1956 vastaavasti 520. Huomattava muutos kaupungille oli Akabanlahden avautuminen meriliikenteelle vuonna 1956 Suezin kriisin ja Siinain miehityksen seurauksena. Tuolloin 3 500:n asukkaan Eilatista tuli hallinnollisesti kaupunki vuonna 1959. Egypti sulki jälleen lahden liikenteen vuonna 1967, mikä johti osaltaan kuuden päivän sotaan. Juutalaiset
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Vahvistamattoman perimätiedon mukaan juutalaiset ovat polveutuneet kantaisä Abrahamista. Israelin kansa sai alkunsa Kanaaninmaassa yhdistyneistä heimoista, joiden yhteinen kuningas noin vuonna 1000 eaa. oli Daavid Juudan heimosta. Juutalaisten historian ensimmäinen ajanjakso vuosina 1000 eaa.–586 eaa. käsittää Raamatussa kuvatut Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Vuonna 586 eaa. babylonialaiset hävittivät Juudan pääkaupungin Jerusalemin ja veivät merkittävän osan juutalaisista maanpakoon Babyloniaan. Myöhemmin osa heistä palasi Juudaan, mutta osa jäi pysyvästi Babyloniaan. Palanneet rakensivat uuden temppelin Jerusalemiin ja uudistivat juutalaisen uskonnon. Israelin politiikka
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 vuodelta 1967 ja 338 vuodelta 1973 vaativat Israelin asevoimien vetämistä ainakin osalta vuonna 1967 vallatuista alueista . Miehitetyillä alueilla asuu noin kolme miljoonaa palestiinalaista sekä 200 000 juutalaista siirtokuntalaista. Israelilla on yhteensä 242 siirtokuntaa tai muuta siviilikohdetta Länsirannalla, 42 Golanin kukkuloilla ja 29 Itä-Jerusalemissa. Turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 446, 452, 465 ja 471 pitävät näiden siirtokuntien perustamista ja laajentamista Geneven sopimuksen vastaisina ja niiden olevan "ilman laillista pohjaa". Myös ihmisoikeusjärjestöt Amnesty International ja Human Rights Watch katsovat siirtokuntien olevan kansainvälisen oikeuden vastaisia., Israelin mukaan siirtokunnat ovat kansainvälisen oikeuden mukaisia, vaikka se myöntää, että jotkut pienemmistä siirtokunnista on rakennettu Israelin lakien vastaisesti. Israel käyttääkin alueista termiä "kiistellyt alueet". Israel
Oikeus on itsenäinen muista valtioelimistä. Oikeusjärjestelmä on kolmiportainen ja siihen kuuluu alioikeus, piirinoikeus ja korkein oikeus. Korkeimman oikeuden tuomarit nimittää presidentti eliniäksi. Liikenne-, työvoima-, nuoriso-, sota- ja kunnallisasioissa on omat oikeusistuimensa. Perheasioissa on käytössä uskonnollinen lainsäädäntö. Juutalaisten asioita hoitaa rabbiinioikeus, muslimien asioita šariaoikeus, druusien asioita heidän omat oikeusistuimensa, sekä kymmenen tunnustetun kristillisen kirkkokunnan kirkolliset oikeudet. Eteläinen hallintoalue (Israel)
Eteläinen hallintoalue on yksi Israelin kuudesta hallintoalueesta ja se on suurin ja harvaan asutuin hallintoalue Israelissa. Sen väkiluku on 1 002 400. Sen pääkaupunki on Beersheba ja suurin kaupunki Ashdod. Asukkaista arviolta 86 % on juutalaisia ja 14 % arabeja. Juutalaisten historia
Mooseksen seuraajan Joosuan aikaan israelilaiset alkoivat vallata Kanaanin maan kaupunkeja. Palestiinassa heprealaisilla oli jo Sikem, sopimuksin saatiin haltuun Gibeon ja Tirsa. Beetel, Laakish ja Hazor valloitettiin sotimalla. Toisaalla oli tappioita, pohjoinen Daanin heimo koetti turhaan vallata maata Jerusalemin länsipuolelta.. 12 israelin heimoa liittyi yhteen Sikemissä, johon syntyi kuningas Abimelekin aikoihin israelilainen kaupunkivaltio. Ammonilaiset, moabilaiset ja midianilaiset hyökkäsivät maahan, ja heimot sotivat toisiaan vastaan. Epäjumalien palvonta levisi israelilaisten keskuudessa. Israelin keskuspaikkana oli Siilo, johon liitonarkki oli siirretty, ja josta käsin Samuel koetti yhdistää Israelia. Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema
Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema (, "Namal Te'ūfa Ben Gūryōn", , "maṭār Ben Ghuryon ad-dawlī") on Israelin suurin kansainvälinen lentoasema. Lentoasema sijaitsee lähellä Lodin kaupunkia 15 kilometriä Tel Avivista kaakkoon ja 58 kilometriä Jerusalemista luoteeseen. Lentoaseman nimi oli vuodesta 1948 vuoteen 1973 Lyddan lentoasema kunnes se muutettiin Israelin ensimmäisen pääministerin, David Ben-Gurionin, kunniaksi nykyiselle nimelle. Jerusalem
Vuonna 1988 annetun Palestiinan itsenäisyysjulistuksen mukaan Jerusalem on palestiinalaishallinnon pääkaupunki, ja vuonna 2000 Palestiinan parlamentti hyväksyi lailla Itä-Jerusalemin pääkaupungikseen. Presidentti Jasser Arafat hyväksyi lain vuonna 2002. Israelin kansallismuseo
Israelin kansallismuseo () sijaitsee kukkulalla Gi'vat Ramin naapurustossa Jerusalemissa, lähellä knessetiä ja Jerusalemin heprealaista yliopistoa. Museon perusti vuonna 1965 Jerusalemin silloinen pormestari Teddy Kollek. Museon kokoelmissa on taidetta, veistoksia ja Kuolleenmeren kääröjen lisäksi useita muita arkeologisia esineitä. Israelin kuningaskunta
Israelin kuningaskunta oli valtio Lähi-idässä suunnilleen vuosina 1020–722 eaa. Israelin historia
Suunnilleen vuodesta 1970 lähtien Yhdysvalloista on tullut Israelin tärkein liittolainen. Vuonna 1979 solmittiin Egyptin ja Israelin rauhansopimus, Camp Davidin rauhan ehtojen mukaisesti. Vuonna 1993 Israel allekirjoitti Oslo I -rauhansopimuksen PLO:n kanssa ja vuonna 1994 Israelin ja Jordanian rauhansopimus allekirjoitettiin. Huolimatta ponnisteluista rauhan muodostamiseksi Israelin ja palestiinalaisten välille, joista monet asuvat Israelissa tai Israelin miehittämillä alueilla, konfliktilla on edelleen suuri merkitys Israelissa ja kansainvälissä, sosiaalisessa ja talouselämässä. Israelin itsenäisyyssota
Arabien vaatimuksesta mandaattihallinto kielsi lopulta juutalaisten maahanmuuton lähes kokonaan. Iso-Britannia kyllästyi juutalaisten laittomaan maahanmuuttoon ja alueen väestöryhmien keskinäiseen terroriin ja luovutti ongelman YK:n ratkaistavaksi. YK:n yleiskokouksessa annettiin esitys alueen jakamisesta arabi- ja juutalaisvaltioihin. Palestiinaa ympäröivät arabivaltiot vastustivat esitystä ja kieltäytyivät tunnustamasta juutalaisvaltiota, kun taas Israelin ensimmäinen pääministeri David Ben-Gurion hyväksyi suunnitelman. Arabit vastustivat YK:n suunnitelmaa, koska siinä liki puolet juutalaisvaltion asukkaista olisi ollut arabeja, mutta alueen hallinto olisi silti ollut juutalaisten käsissä. Arkia Israel Airlines
Arkia Israel Airlines on israelilainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Tel Aviv. Yhtiö on Israelin toiseksi suurin lentotyhtiö. Jerusalem
Saksan keisari Fredrik II sai Jerusalemin vuonna 1229 hallintaansa diplomaattisin keinoin, mutta vuonna 1244 muslimit valloittivat sen jälleen. Ollessaan kristittyjen hallinnassa Jerusalem oli Jerusalemin kuningaskunnan eli "Outremér"in pääkaupunki 1100–1187 ja 1229–1244. Tämän jälkeen sitä hallitsivat ensin Khwarezmidit ja myöhemmin mamelukit vuodesta 1260. Siioninvuori
Israelin itsenäisyys­sodasta 1948 vuoden 1967 kuuden päivän sotaan saakka Jerusalemin vanha­kaupunki oli Jordanian hallinnassa, eikä israelilaisilla ollut pääsyä sen pyhille paikoille. Vanhan­kaupungin länsipuoliset kaupunginosat sen sijaan olivat Israelin hallinnassa, mutta Siionin­vuori oli ei-kenenkään-maalla Israelin ja Jordanian välissä. Samalla se oli lähimpänä muinaista Jerusalemin temppeliä sijainnut paikka, jonne israelilaisilla oli pääsy, ja siellä sijainnut Daavidin hauta­rakennuksen katto muodostuikin Itkumuuria korvaavaksi paikaksi, jonne israelilaiset kiipesivät rukoilemaan. Siionin­vuorelle johtava kiemurteleva tie sai nimen Paavin tie ("Derekh Ha'apifyor") paavi Paavali VI:n vuonna 1964 tekemän historiallisen vierailun kunniaksi. Israelin–Palestiinan konflikti
Toisen maailmansodan jälkeen juutalaiset puolisotilaalliset organisaatiot kävivät taistelua brittiläistä miehityshallintoa vastaan. Vuonna 1946 oikeistolainen juutalaisjärjestö Irgun suoritti pommi-iskun Kuningas Daavidin hotelliin Jerusalemissa, joka toimi brittihallinnon päämajana. Iskussa kuoli 91 ihmistä ja loukkaantui 46, suuri osa viattomia sivullisia. Isku herätti paheksuntaa ja johti sionistisen liikkeen erkaantumiseen terrorismista ja siirtymisestä rauhanomaisempiin keinoihin, kuten juutalaisten salakuljettamiseen Palestiinaan. Tel Aviv
Tel Aviv on Israelin tärkein teollisuus-, kauppa- ja liikennekeskus. Merkittävimmät teollisuusvalmisteet ovat tekstiilit, vaatteet, elintarvikkeet (muun muassa sokeri ja sitrushedelmät), tupakka, erilaiset kemialliset valmisteet kuten hajuvedet, huonekalut sekä metalli-, sähkö- ja informaatioteknologia-alan tarvikkeet. Tel Avivin jalokivihiomot kuuluvat alallaan maailman tunnetuimpiin ja maailman suurin timanttipörssi sijaitsee Ramat Ganin esikaupungissa. Tel Avivissa ja sen ympäristössä sijaitsee yli puolet Israelin teollisuuslaitoksista. Israel
Israelin merkittävimmät valtapuolueet aivan viime aikoihin asti ovat olleet vasemmistolainen Työväenpuolue ja 1973 syntynyt oikeistolainen Likud. Ariel Sharonista tuli maan ensimmäinen näiden puolueiden ulkopuolelta tullut pääministeri Likud-puolueen hajottua sisäisiin ristiriitoihin ja Sharonin erottua siitä. Sharonin syksyllä 2005 perustama uusi keskustalainen Kadima-puolue nousi vuoden 2006 vaaleissa knessetin suurimmaksi puolueeksi, ja sen puheenjohtajasta Jehud Olmertista tuli maan pääministeri. Kadima houkutteli nimipoliitikkoja niin oikealta kuin vasemmaltakin. Vuoden 2009 vaaleissa voittajaksi nousi Likud, joka muodosti hallituksen haredien Shasin, Työväenpuolueen ja Jisrael Beiteinu -puolueen kanssa, joka luetaan lähinnä äärioikeistolaiseksi. Sionismi
Juutalaiset eivät kuitenkaan koskaan unohtaneet elävänsä diasporassa, vaan ajatus Israelista kotimaana säilyi oleellisena osana juutalaisten kansallista identiteettiä. Juutalaisten tärkein rituaali Seder päättyy sanoihin ”Ensi vuonna Jerusalemissa”. Tämän yhteyden vahvuus ja pysyvyys selittää sionismin nopean kasvun 1800-luvun pienestä poliittisesta liikkeestä useimpia juutalaisia yhdistäväksi voimaksi, joka synnytti Israelin valtion vuonna 1948. Palestiina (alue)
Jerusalemissa puhkesi mellakoita 30. marraskuuta ja 1. joulukuuta 1947, jotka pian levisivät koko alueelle. Palestiinalaiset suorittivat joukkomurhan Gush Etzionin kaupungissa ja juutalaiset Deir Yassinissä. Irgun räjäytti brittiläisen hallinnon suosiman King David Hotellin autopommilla ilmaan 92 kuolonuhria ja toistasataa vakavasti loukkaantunutta seurauksena. Brittihallinto lupasi 10 000 kultapuntaa Irgunin johtajasta Menachem Beginistä elävänä tai kuolleena. Palestiina (alue)
500-luvulla eaa. kreikkalainen historioitsija Herodotos ja myöhemmin Ptolemaios ja Plinius vanhempi käyttävät alueesta nimeä "Syria Palaestina". Roomalaisten kukistettua Juudean juutalaiskapinan 135 maakunta nimettiin Palestiinaksi ja alueen pääkaupunki Jerusalem "Aelia Capitolinaksi". Juutalaisia kiellettiin asumassa maassa kuolemanrangaistuksen uhalla. Suurin osa juutalaisista karkotettiin diasporaan Palestiinasta juutalaiskapinan jälkeen. Jerusalem
Raamatun mukaan Jerusalemin asukkaita olivat jebusilaiset, kunnes Israelin kuningas Daavid valloitti kaupungin noin 1000 eaa. ja teki siitä Israelin ja Juudan pääkaupungin. Vuonna 925 eaa. Jerusalemista tuli pelkästään Juudan pääkaupunki, kun Salomon valtakunta jaettiin kahtia Israelin ja Juudan kuningaskuntiin. Tel Aviv
Jaffan juutalaiskortteliin kohdistuneen voimakkaan siirtolaismäärän takia perustettiin vuonna 1909 kaupungin pohjoispuolelle uusi juutalaisyhteisö, joka sai nimekseen "Tel Aviv". Juridiset kaupunkioikeudet Tel Aviv sai vuonna 1913, mutta kaupunki katsotaan perustetuksi jo vuonna 1906, jolloin uusi juutalaisyhteisö sai alkunsa. Vuonna 1933 Tel Aviv ohitti väestömäärässä Jaffan. Silloin Tel Avivin väestömäärä oli noin 72 000. Vuonna 1948 David Ben-Gurion julisti Tel Avivissa Israelin itsenäiseksi tasavallaksi. Vuonna 1950 Tel Aviv ja Jaffa yhdistettiin kaksoiskaupungiksi. Tel Aviv toimi Israelin väliaikaisena pääkaupunkina vuosina 1948–1950. Samaria
Samaria oli muinaisen Israelin pääkaupunki, joka sijaitsi 60 kilometriä Jerusalemista pohjoiseen. Kuningas Omri osti Semer-nimiseltä mieheltä kukkulan ja rakennutti sen ilmeisesti syyrialaisten tuella. Suezin kanavasota
Israelin pudottamat pommit putosivat lähimmillään vain muutaman kilometrin päähän Syyrian pääkaupungista Damaskoksesta. Israel ilmoitti myöhemmin Syyrian kärsineen suuria tappioita. Syyrian mukaan se torjui onnistuneesti israelilaisten hyökkäyksen.