Milloin Drayson Bowman aloitti ammattilaisuransa?
Drayson Bowman
Juniorina Bowman pelasi neljä kautta WHL-joukkue Spokane Chiefsissä. Hän voitti Chiefsissä Memorial Cupin vuonna 2008 ja hänet nimettiin WHL:n toiseen tähdistökentälliseen 2009. Hänen ammattilaisuransa alkoi kaudella 2009-2010, kun hän pelasi Carolinan AHL-yhteistyöjoukkueissa Albany River Ratsissa ja Charlotte Checkersissä. Kansainvälisellä tasolla Bowman on edustanut Yhdysvaltoja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa 2009.
Bryan Young
Kesäkuussa 2006 Young teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2006–2007 kolmella sarjatasolla neljässä eri joukkueessa. Young aloitti kautensa AHL-joukkue Milwaukee Admiralsissa, josta hän siirtyi 22 pelaamansa ottelun jälkeen ECHL-joukkue Stockton Thunderiin. Loppukaudesta Young nousi takaisin AHL:ään, tällä kertaa Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin joukkueeseen. Yhteensä hänen tulokaskautensa AHL:ssä toi 32 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen, kuten myös neljässä playoff-ottelussa. Young debytoi kauden aikana myös Oilersin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Young pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 9. maaliskuuta 2007 vieraissa Anaheim Ducksia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.19 minuuttia. Bob Cousy
Cousyn ura National Basketball Associationissa alkoi vuonna 1950. Hänen joukkueensa oli Boston Celtics, jossa hän pelasi aina vuoteen 1963. Pelaajauransa jälkeen Cousy toimi valmentajana, 1969–1972 Cincinnati Royalsissa ja 1972–1974 Kansas City-Omaha Kingsissä. Peliuralta vetäytymisvuonnaan hän julkaisi omaelämäkertansa "Basketball Is My Lifen". Jukka Gustavson
Gustavsonin ensimmäisiä yhtyeitä olivat porvoolainen Hollymakers ja Toj Limited, joita seurasi vuosina 1967–1969 The Roosters. Kesällä 1969 Gustavson liittyi Wigwamiin, joka oli alun perin perustettu Kristianin taustayhtyeeksi. Ronnie Österbergin, Mats Huldénin ja Nikke Nikamon trioon oli liittynyt laulajaksi englantilainen Jim Pembroke. Gustavson soitti Wigwamissa vuosina 1969–1974 ja oli mukana yhtyeen neljällä ensimmäisellä levyllä. Wigwamin vuoden 1974 "Being"-levyä on luonnehdittu joskus Gustavsonin ensimmäiseksi soololevyksi, sillä hän on säveltänyt ja sanoittanut suurimman osan sen materiaalista. Vuonna 1977 Gustavson vieraili Wigwamin "Dark Album" -levyllä ja on soittanut Wigwamin joillakin paluukeikoilla. Murray Kaufman
Radiouransa Kaufman aloitti 1953 WMCA-asemalla New Yorkissa, jonne hän aluksi teki myöhäisillan haastatteluohjelmaa, kunnes hän sai oman yöohjelmansa. Vuonna 1958 hän siirtyi WINS-asemalle "Swingin’ Soiree" -ohjelman isännäksi. Vuotta myöhemmin hän sai Alan Freedin ohjelmapaikan ja tuli pian New Yorkin suosituimmaksi DJ:ksi. 1965 Kaufman siirtyi WOR-FM:lle, jolta edelleen vuonna vuonna 1969 NBC:n "Monitor" -ohjelman isännäksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1971. Sen jälkeen hän siirtyi Kaliforniaan isännöimään syndikoitua "Soundtrack of the '60s" -ohjelmaa, mutta joutui terveyssyistä luopumaan jo vuoden jälkeen. Edson Buddle
Buddle aloitti ammattilaisuransa vuonna 2000, kun hän liittyi Long Island Rough Ridersiin. Hän auttoi joukkuetta voittamaan koillisdivisioonan tehden 11 maalia ja neljä syöttöä. Buddle oli myös ehdolla vuoden tulokaspalkinnon saajaksi mutta jäi äänestyksessä toiseksi. Rick Bowness
Bruins-pestin jälkeen Bowness palkattiin kesällä 1992 laajennusjoukkue Ottawa Senatorsin päävalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kolme täyttä kautta ja osan neljännestä ennen kuin hänet erotettiin marraskuussa 1995 kesken kauden 1995–1996. Uudeksi päävalmentajaksi tuli loppukaudeksi Dave Allison. Senatorsin alkutaival oli vaikea, kuten useimmilla muillakin 1990-luvulla NHL:ään liittyneillä laajennusjoukkueilla. Joukkue jäi Bownessin sitä valmentaessa joka vuosi NHL:n viimeiseksi. Joulukuussa 1995 hänet palkattiin New York Islandersin apuvalmentajaksi silloisen päävalmentajan Mike Milburyn alaisuuteen. Tammikuussa 1997, kesken kauden 1996–1997, Milbury, joka oli päävalmentaja-aikanaan myös Islandersin GM, astui syrjään päävalmentajan paikalta ja Bowness nimitettiin hänen seuraajakseen. Bowness toimi Islandersin päävalmentajana maaliskuuhun 1998, jolloin hänet erotettiin. Drayson Bowman
Bowman pelasi taas Carolinan harjoitusleirillä 2010-2011, mutta palasi kuukaudeksi AHL:ään. Carolinan vaihtaessa farmijoukkuetta, Bowman siirtyi uuteen yhteistyöseuraan Charlotte Checkersiin. Hän teki 30 pistettä 51 ottelussa kymmenenneksi sijoittuneessa Charlotten joukkueessa. Hänet kutsuttiin NHL:ään 10. maaliskuuta 2011. Hän pelasi jäljellä olevan kauden 2010-2011 aikana Carolinassa 23 ottelua, joissa kirjautti tililleen yhden syöttöpisteen. Keskimäärin hänelle kertyi jääaikaa 10 minuuttia ottelussa. Carolina ei päässyt pudotuspeleihin joten se palautti Bowmanin takaisin AHL:ään pelaamaan pudotuspelejä Charlotten kanssa. Hän teki 15 pelissä tehot 2+6=8. Charlotte tippui konfrenenssin finaaleissa Binghamton Senatorsille. Clara Bow
Kuvatessaan "Gritiä" New Yorkin Queensin Astoriassa sijaitsevalla Pyramid Studiosilla, Hollywoodin independet-studio Preferred Picturesin Jack Bachman otti yhteyttä Bow’hun. Bachman halusi tehdä Bow’n kanssa kolme kuukautta kestävän koesopimuksen, johon sisältyi 50 dollarin viikkopalkka. Aluksi Bow oli epäröinyt, mutta lopulta suostui. Kesällä 1923 hänet kiinnitettiin "Maytime" -elokuvaan.
Bow ystävystyi elokuvakolumnisti Louella Parsonsin kanssa 21. heinäkuuta 1923. Parsons haastatteli Bow’ta "The New York Morning Telegraphille". Kun Bow joutui vuonna 1931 iltapäivälehtien riepottelemaksi, Parsons puolusti häntä. Hän sanoi Bow’sta muun muassa näin: ”hän on niin virkistävän teeskentelemätön kuin hän ei olisi koskaan kohdannut minkäänlaisia keinoja teeskentelyyn” ja ”hänellä ei ole mitään salaisuuksia maailmalta, hän luottaa kaikkiin… hän on melkein liian hyvä…”. Bruce Dickinson
Dickinsonin aloitti musiikillisen uransa 1970-luvulla esiintyen paikallisissa pubeissa eri yhtyeiden riveissä. Vuonna 1979 hänestä tuli Samson-yhtyeen laulaja. Hän erosi Samsonista vuonna 1981 saatuaan kutsun liittyä Iron Maidenin laulajaksi, ja hän debytoi yhtyeen laulajana vuonna 1982 studioalbumilla "The Number of the Beast". Dickinsonin ensimmäisen aikakauden aikana Iron Maiden julkaisi monia heavy metalin merkittävimpiin albumeihin luettavia tuotoksia, ja Dickinsonista tuli yksi kaikkien aikojen arvostetuimmista keulahahmoista ja heavy metal -laulajista. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1993 panostaakseen uraansa sooloartistina, ja julkaisi neljä sooloalbumia ennen paluutaan Iron Maideniin vuonna 1999. Robin (sarjakuvahahmo)
Dick Grayson on alkuperäinen Robin, joka esiteltiin vuonna 1940 kahdeksanvuotiaana akrobaattina, joka vanhempiensa kanssa esiintyi sirkuksen mukana ohjelmanimellä ”Lentävät Graysonit”. Eräässä esityksessä Gotham Cityssä rikospomo Tony Zucco uhkaili esiintyjiä ellei sirkuksen omistaja maksaisi kiristysrahoja. Omistaja kieltäytyi maksamasta, ja samana iltana Zucco kävi sabotoimassa trapetsia, joka johti illan esityksessä Graysonin vanhempien, Johnin ja Maryn kuolemaan. Bruce Wayne otti nuoren orvoksi jääneen pojan huostaansa ja alkoi samalla tutkia tapausta. Lopulta kaksikko tutki yhdessä Graysonin vanhempien murhaa, ja he saivat viimein syyllisen kiinni. Batman oli vakuuttunut nuoren pojan taidoista ja päätti paljastaa olevansa Bruce Wayne. Sittemmin hän opetti Graysonille taistelulajeja ja erinäisiä älykkyyttä vaativia taitoja. Grayson seikkaili Robinin roolissa 1940-luvulta lähtien aina 1980-luvun alkuun saakka, jonka aikana hän muun muassa liittyi Teinititaaneihin. 1980-luvun aikana "The New Teen Titans" sarjakuvan suosion myötä Grayson vaihtoi alter egonsa Nightwingiksi. Hän on toiminut myös Batmanin roolissa kahteen otteeseen 1990-luvulla ja vuonna 2009 Grant Morrisonin tekemissä Batman-sarjakuvissa. Sarah Brightman
Brightman aloitti uransa Hot Gossip -tanssiryhmän jäsenenä, ja julkaisi useita diskomusiikin singlejä sooloartistina. Vuonna 1981 hän teki West End -debyyttinsä musikaalissa "Cats" ja tapasi säveltäjä Andrew Lloyd Webberin, jonka kanssa meni naimisiin. Hän tähditti monia West End- ja Broadway-musikaaleja, mukaan lukien The Phantom of the Opera, jossa hän oli ensimmäinen Christine Daaén roolissa. Musikaali julkaistiin CD:nä vuonna 1987, ja se myi maailmanlaajuisesti 40 miljoonaa kappaletta. Aubrey Coleman
Coleman on pelannut ammattilaisurallaan NBA:n kehitysliigassa, Turkissa, Italiassa, Tšekissä, Ranskassa, Argentiinassa ja Suomessa, joista jälkimmäisessä hän pelasi keväällä 2014 17 ottelussa 21,3 pisteen, 5,2 levypallon ja 2,5 syötön keskiarvoilla. Hän palasi Suomen pääsarjaan Bisons Loimaaseen tammikuussa 2016 loppukauden kattaneella sopimuksella. Helmikuun 2016 alussa Bisonsin ilmoitettiin kärsivän talousvaikeuksista, ja Coleman lähti seurasta. Bisons ilmoitti talousvaikeuksiensa lisäksi Colemanin olleen koeajalla ja tämän saaneen hyvän tarjouksen muualta. Brandon Kozun
Kozun aloitti jääkiekkoilun kolmevuotiaana vuonna 1993. Hänen varsinainen junioriuransa alkoi AJHL-sarjaa edustaneen Calgary Royalsin riveissä kaudella 2006–07. Tuolla kaudella hän pelasi 11 ottelua myös WHL-joukkue Calgary Hitmenissä onnistuen kertaalleen maalinteossa. David Bowie
Vuonna 1980 Bowie teki debyyttinsä Broadwaylla Elefanttimiehenä. Roolisuoritus oli kehuttu ja menestyksekäs. Mikkel Beckmann
Beckmann aloitti ammattilaisuransa Lyngby BK:ssa 2004. Joukkue nousi Tanskan Superliigaan kaudella 2007−2008. Fanit kutsuivat häntä ja toista Lyngbyn luottohyökkääjää Kim Aabechia "Aabeckmanin" kaksikoksi. Beckmann pelasi joukkueessa yhteensä 105 ottelua ja teki niissä 20 maalia kesään 2008 mennessä. Hän ei kyennyt pelaamaan kylmissä oloissa, joten loppukauden hän istui lähinnä vaihtopenkillä runsaan lumentulon takia. Bolo Yeung
Yeung alkoi 10-vuotiaana harrastaa kamppailulajeja, muun muassa taijita, ja kiinnostui myöhemmin myös kehonrakennuksesta. Hän saavutti kehonrakennuksessa Mister Hongkong -tittelin, jota hän piti hallussaan kymmenen vuotta. Sittemmin 1970-luvun alussa hongkongilainen Shaw Brothers Studio elokuvayhtiö kiinnitti Yeungiin huomiota ja tarjosi hänelle näyttelijän työtä. Yeung esiintyi fyysisen olemuksensa vuoksi useimmiten roiston rooleissa. Hänen ensimmäiset elokuvat olivat "The Wandering Swordsman" ja "The Heroic Ones". Yeung esiintyi hongkongilaisten elokuvien lisäksi 1970-luvun puolessa välissä muutaman kerran japanilaisten tuotannoissa, kuten televisiosarjassa "Fight! Dragon". Vuonna 1973 Yeung esiintyi Bruce Leen kanssa elokuvassa "Lohikäärmeen kidassa" ja vuonna 1985 Sammo Hungin ja Jackie Chanin kanssa elokuvassa "My Lucky Stars – onnen lohikäärmeet". Vuonna 1988 Yeung päätyi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain elokuviin sitten vuoden 1973 esiinnyttyään yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa elokuvassa "Bloodsport – viimeiseen asti". Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi toistamiseen Van Dammen kanssa elokuvassa "Kaksoisisku", jossa Yeungilla oli edellisen tapaan roiston rooli. Sittemmin hän esiintyi koko 1990-luvun pääosin yhdysvaltalaisissa elokuvissa, kuten "Breathing Fire", "Tiger Claws", "Ironheart", "Shootfighter" ja "Shootfighter II". Yhdysvaltain koripallomaajoukkue
Kun vuonna 1989 kansainvälinen koripalloliitto salli ammattilaispelaajien osallistumisen maaotteluihin, sai Yhdysvaltain joukkue käyttöönsä maailman kovimpana koripallosarjana pidetyn NBA-liigan ammattilaistähdet. Tästä lähtien joukkue tunnettiin kolmissa seuraavissa arvokisoissa nimellä The Dream Team, "unelmajoukkue". Alkuperäiseen Dream Teamiin kuuluivat Charles Barkley, Larry Bird, Clyde Drexler, Patrick Ewing, Magic Johnson, Michael Jordan, Christian Laettner, Karl Malone, Chris Mullin, Scottie Pippen, David Robinson ja John Stockton. Joukkuetta valmensi Chuck Daly. Don Beauman
Beauman teki nimeä itselleen urheiluautokilpailuissa, ja lähti Formula 1:siin vuonna 1954 Connaught A-Type -autolla, jota sponsoroi rikas Sir Jeremy Boles. Hän sijoittui 1954 Britannian Grand Prix:ssa Silverstonen radalla. Hän saavutti kohtalaista menestystä Formula 2:ssa, kuten useita kolmansia ja neljänsiä sijoja toisen sijan Madgwick Cup -kilpailussa Goodwoodin radalla. Vuonna 1955, viikonloppuna ennen Britannian Grand Prix:ta, hän menehtyi onnettomuudessa Leinster Trophy -kilpailussa. Joe Frazier
Frazier oli menettänyt työpaikkansa teurastamossa olympialaisten aikana, eikä hän voinut harjoitellakaan loukattuaan peukalonsa. Hän joutui työskentelemään vahtimestarina vuoden, ennen kuin siirtyi ammattilaisuralle syyskuussa 1965. Frazieria alusta alkaen tukenut valmentaja Yancey Durham kokosi 40 liikemiehestä manageriryhmän, jonka johtajana toimi F. Bruce Baldwin. Jokainen sijoitti nyrkkeilijään aluksi 250 dollaria, mikä kattoi Frazierin harjoituskulut ja 100 dollarin viikkopalkan. Durham toimi sekä hänen valmentajanaan että managerinaan. Mick Ronson
Mick Ronsonin kitaransoittoa ja taustalaulua kuultiin ensimmäistä kertaa Bowien albumilla "The Man Who Sold the World" vuonna 1970. Hän esiintyi myös "Hunky Dorylla" (1971), "Ziggy Stardustilla" (1972), "Aladdin Sanella" (1973) ja "Pin Upsilla" (1973) ja teki levyille myös jousisovituksia. Tämän jälkeen Ronson lähti Bowien taustayhtyeestä, eikä hän esiintynyt enää albumilla "Diamond Dogs" (1974). David Nyman
Debyyttinsä liigatasolla Nyman teki kaudella 2013, jolloin hän pääsi kentälle neljä kertaa; kahdesti avauskokoonpanoon sekä kahdesti vaihdosta. Jaro-kauden jälkeen hän pelasi JBK sen ollessa Kakkosessa 2014 ja 2015 sekä kauden 2016 seuran pudottua Kolmoseen. Drayson Bowman
Varauksensa jälkeen Bowman otti osaa ensimmäiseen NHL:n harjoitusleiriinsä syyskuussa 2007, mutta palasi Spokaneen pelaamaan junioritasolla. Kolmannella täydellä WHL:ssä pelaamallaan kaudella Bowman oli joukkueensa paras pistemies tehden 66 ottelussa 82 pistettä. 42 maalillaan hän sijoittui liigan jaetulle neljännelle sijalle. Bowman teki joukkuestaan eniten pisteitä myös pudotuspeleissä, jossa iski 20 pistettä 21 otteluun. Chiefs voitti Ed Chynoweth Cupin eli WHL:n mestaruuden. Liigan mestaruuden turvin Chiefs sai osallistui Memorial Cupiin Kitchenerissä, Ontariossa. Turnauksen avauspelissä Bowman iski hattutempun jatkoajalla 5-4 voitetussa ottelussa Belleville Bullsia vastaan. Bowmanille merkittiin maali turnauksen kaikissa neljässä ottelussa. Hän teki voittomaalit molemmissa otteluissa Kitchener Rangersia vastaan. Chiefs ja Rangers kohtasivat lohkovaiheessa ja finaalissa. Chiefs voitti Memorial Cupin finaalissa Kitchenerin maalein 4-1. Bowman teki neljässä pelaamassaan ottelussa kuusi maalia, jolla voitti maalipörssin. Pistepörssissä hän sijoittui kahdeksalla pisteellään kolmanneksi Kitchener Rangersin pelaajien Justin Azevedon ja Matt Halischukin jälkeen. Lisäksi Bowman nimettiin Memorial Cupin tähdistökentälliseen. Darkman
Darkman on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Sam Raimi ja pääosassa on Liam Neeson. Ricky Burns
Burns aloitti ammattinyrkkeilyn vuonna 2001. Vuonna 2006 Burns kärsi uransa ensimmäisen tappion otellessaan ylemmän höyhensarjan euroopan mestaruusottelussa jossa Alex Arthur löi hänet kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Uransa toisen tappion Burns kärsi vuonna 2007 Carl Johannesonille. Vuonna 2010 Burnsista tuli ylemmän höyhensarjan WBO liiton metari hänen lyötyään Roman Martinezin kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisessä ottelussa. Burns puolusti mestaruutta kolmesti ennen siirtymistään kevytsarjaan jossa hän pääsi suoraan WBO liiton mestaruusotteluun Michael Katsidista vastaan. Kamppailussa Burns voitti Katsidisin kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Burns puolusti mestaruutta menestyksekkäästi viisi kertaa voittaen muut ottelut selkeästi mutta kamppailu Raymundo Beltrania vastaan päättyi tasatulokseen. Seuraavan ottelunsa Burns hävisi kaikin tuomariäänin Terence Crawfordille. Tämän jälkeen Burns pääsi suoraan kevytsarjan WBC liiton mestaruusotteluun Dejan Zlaticaninia vastaan mutta hävisi kamppailun hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen. Vuonna 2015 Burns otteli kolmesti kahden ottelun päättyessä voittoon ja ylempään kevytsarjaan tapahtuneen siirtymisen myötä Omar Figueroa junioria vastaan käyty ottelu päättyi selkeään pistetappioon. Vuonna 2016 Burns nosti painonsa ylempään kevytsarjaan ja pääsi suoraan WBA liiton mestaruusotteluun jossa voitti Michele Di Roccon teknisellä tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Burns on puolustanut mestaruuttaan kahdesti. Ensimmäisessä puolustusottelussa Burns kohtasi Kiryl Relikhin voittaen ottelun yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Toisessa puolustusottelussa Burns hävisi Julius Indongolle kaksitoistaeräisessä ottelussa kaikin tuomariäänin. Amy Dumas
Dumas aloitti painiuransa nähtyään Rey Mysterio Jr.:n painivan World Championship Wrestlingin "Monday Night Nitro"-ohjelmassa; hän halusi tietää lisää showpainista, ja matkusti Meksikoon katsomaan paikallisia esityksiä ja opettelemaan painia. Työskenneltyään jonkin aikaa ns. "independent"-promootioissa Dumas'lle tarjottiin sopimusta Extreme Championship Wrestlingin kanssa 1999. Hän debytoi ECW:ssä kehätyttönä nimellä Miss Congeniality, ja myöhemmin esiintyi nimellä Angelica. ECW:n suuri tähti Rob Van Dam esitteli Dumas'n Dory Funk nuoremmalle, joka kutsui hänet oppimaan painia perheensä perustamaan Funking Conservatoryyn Floridassa loppuvuodesta 1999. Koulutuksen päätteeksi Funkit tekivät hänen esiintymisistään videon ja lähettivät sen silloiselle World Wrestling Federationille. WWF palkkasi hänet saman vuoden lopussa, ja Lita debytoi helmikuussa 2000. Mike Tyson
Edelliset 2 ottelua olivat osa yhdysvaltojen olympiakarsintoja 201 lbs painoluokassaMike Tyson otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa 6. maaliskuuta 1985 Albanyssa, New Yorkissa, jolloin hän kohtasi Hector Mercedesin. Hän voitti ottelun ensimmäisessä erässä. Tyson voitti kaikki vuonna 1985 käymänsä ottelut tyrmäysvoitoilla. Vuonna 1986 Tyson otteli 20 kertaa. Tysonin ensimmäinen televisioitu ottelu oli kehäraakki Jesse Fergusonia vastaan. Tyson mursi Fergusonin nenän kohokoukulla viidennessä erässä. Kuudennen erän lopussa tuomari keskeytti ottelun. Tyson voitti ensimmäisen nyrkkeilymestaruutensa ottelemalla Trevor Berbickin kanssa WBC:n mestaruudesta. Tysonilta kesti kaksi erää tulla 20-vuotiaana kaikkien aikojen nuorimmaksi raskaan sarjan maailmanmestariksi. Tysonin uran kehitystä on verrattu nuoreen Joe Louisiin. Edson Barboza
Barboza aloitti harjoittelemaan thainyrkkeilyä kahdeksan vuotiaana ja aloitti kilpailemaan 16-vuotiaana. Hän saavutti ammattilaisena tilastot 25–3, joissa 22 voittoa tuli tyrmäyksellä ja niistä 17 päättyi ensimmäisessä erässä. Barboza voitti muun muassa kolmesti Rio de Janeiron osavaltion mestaruuden ja kahdesti Demolition Fight mestaruuden São Paolossa. Hän lopetti uransa thainyrkkeilyssä ja siirtyi vapaaotteluun managerinsa neuvosta. Brasiliassa tuona aikana thainyrkkeilijöiden oli hankala saada sponsoreita, eikä hän voinut näin siirtyä ottelemaan Japaniin K–1 turnauksiin. Bryce Salvador
Salvador pelasi ennen ammattilaisuraansa viisi kautta juniorisarja WHL:n Lethbridge Hurricanesissa. Keväällä 1997, viimeisen juniorikautensa päätteeksi, hän oli voittamassa WHL:n mestaruutta. Tampa Bay Lightning varasi Salvadorin kuudennella kierroksella numerolla 138 . Hän jäi kuitenkin ilman sopimusta Lightningin kanssa. Salvador aloitti ammattilaisuransa syksyllä 1997 St. Louis Bluesin silloisessa farmijoukkueessa Worcester IceCatsissä AHL:ssä. NHL:ssä hän aloitti kaudella 2000–2001. Brendan Rodgers
Rodgersin pelaajaura alkoi Pohjois-Irlannin Valioliigan Ballymena Unitedissa, josta siirtyi pian Readingiin. Hän ei kuitenkaan ehtinyt pelata yhtään liigaottelua ennen kuin hänen uransa päättyi 20-vuotiaana loukkaantumiseen. Rob Bowman
Rob Bowman (s. 15. toukokuuta 1960) on yhdysvaltalainen televisio- ja elokuvaohjaaja sekä tuottaja. Hän on työskennellyt muun muassa televisiosarjoissa "Star Trek – uusi sukupolvi", "Salaiset kansiot" ja "Castle". Hän on ohjannut elokuvat "X-Files – taistelu tulevaisuudesta" (1998), "Tulen valtakunta" (2002) ja "Elektra" (2005). Bob Kauffman
Seattle SuperSonics varasi Kauffmanin NBA:han kolmannella varausvuorolla . SuperSonicsin lisäksi Kauffman edusti NBA:ssa Chicago Bullsia, Buffalo Bravesia ja Atlanta Hawksia. Hänet valittiin Bravesin-aikanaan un vuosina 1971, 1972 ja 1973. Pelaajauransa jälkeen Kauffman valmensi Detroit Pistonsia kaudella 1977–1978. Dave Duerson
Ennen ammattilaisuraansa Duerson pelasi Notre Damen yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa, ja suoritti taloustutkinnon. Hän sai NFL-varauksen vuonna 1983, jolloin Chicago Bears varasi hänet varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Hän vakiinnutti paikkansa seuran avauskokoonpanossa kolmannella ammattilaiskaudellaan, kaudella 1985, ja oli voittamassa tuolla kaudella ensimmäistä Super Bowlin mestaruuttaan (Super Bowl XX). Hänet valittiin Chicagon-vuosinaan neljästi peräkkäin NFL:n tähdistöotteluun eli Pro Bowliin, kausina 1985–1988. Matti Hagman
Hagmanin ammattilaisura sai lähtölaukauksen kesällä 1975, kun hänet varattiin sekä NHL:n että WHA:n varaustilaisuudessa. Hagman aloitti NHL-varauksen tehneessä Boston Bruinsissa vuonna 1976. Tuohon aikaan eurooppalaiset pelaajat eivät olleet vielä tehneet läpimurtoaan. Bostonin valmentaja Don Cherry lukeutui eurooppalaispelaajia aliarvioivien valmentajien joukkoon. Niinpä Hagman ei missään vaiheessa saanut kovinkaan paljoa peliaikaa. Matti Hagman pelasi puolitoista kautta Bostonissa ja ehti kokea joukkueensa mukana Stanley Cupin finaalinkin 1977 ennen siirtymistään WHA-liigan Quebec Nordiquesiin, jossa teki kovat tehot. John Drew Barrymore
John Drew Barrymore syntyi vuonna 1932 näyttelijälegenda John Barrymoren ja näyttelijätär Dolores Costellon perheeseen. He erosivat pian hänen syntymänsä jälkeen ja John Drew Barrymore lähetettiin alun perin sotilasakatemiaan, mutta päättikin seurata kuuluisan sukunsa jalanjälkiä näyttelijänä. Barrymore alkoi esiintyä pienen budjetin elokuvissa 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, muttei koskaan saavuttanut samanlaista yltiöpäistä menestystä kuin isänsä aikoinaan. John Drew Barrymore nähtiin mm. Fritz Langin elokuvassa "Huulipunamurhaaja" (1956). Hänen uransa näyttelijänä lopulta päättyi 1970-luvulla. John Drew Barrymore kärsi isänsä tavoin vaikeasta alkoholiriippuvuudesta, ja hän menehtyi syöpään 72-vuotiaana vuonna 2004. Brad Boyes
Boyes sai NHL-varauksen Toronto Maple Leafsin varattua hänet 24. pelaajana ensimmäisellä kierroksella. Ammattilaisuransa hän aloitti kaudella 2002–2003, jonka hän pelasi osaksi Toronton farmiseurassa St. John's Maple Leafsissa AHL:ssä ja osaksi San Jose Sharksin farmiseurassa Cleveland Baronsissa samassa liigassa. Sharks hankki Boyesin pelaajaoikeudet itselleen maaliskuussa 2003 kaupassa, jossa se sai lisäksi ensimmäisen kierroksen varausvuoron saman vuoden varaustilaisuudessa ja antoi vaihdossa Torontolle Owen Nolanin. Boyes pelasi kauden aikana 65 AHL-ottelua St. John's Maple Leafsin riveissä tehden tehot 23 maalia ja 28 syöttöpistettä ja 15 ottelua Baronsin riveissä tehoin seitsemän maalia ja kuusi syöttöpistettä. Kauden jälkeen hänet valittiin AHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. David Bowie
Bowie vaihteli ulkoista tyyliään tiuhaan jo 1960-luvulla. Vuonna 1965 hän oli modi, seuraavat kaksi vuotta hippi, minkä jälkeen hän alkoi vihdoin kehitellä omaa, hiukan naismaista tyyliään. Vuonna 1967 Bowie tutustui tanssija Lindsay Kempiin, jonka pantomiimiryhmässä hän oppi tanssia ja mimiikkaa sekä kiinnostui eriskummallisuudesta. Vuonna 1969 Bowie esitti pantomiimia Tyrannosaurus Rex -yhtyeen kiertueella lämmittelijänä, ja myöhemmin hän yhdisteli pantomiimia usein omaankin musiikkiinsa. Khalid Yafai
Yafai aloitti ammattilaisuransa vuonna 2012. Ensimmäisen merkittävän ottelun Yafal otteli vuonna 2014. Ottelussa Yafai tyrmäsi Yaqub Kareemin vartaloiskulla kolmannessa erässä. Toinen vuonna 2014 käyty merkittävä ottelu oli Everth Bricenoa vastaan. Yafai kaatoi ottelun aikana Bricenon kolmesti maahan, mutta irlantilainen nousi joka kerta ylös ja ottelu päättyi Yafain selkeään pistevoittoon. Vuonna 2016 Yafai otteli pienen WBA Intercontinental -liiton mestaruudesta Dixon Floresia vastaan tyrmäten tämän ottelun ensimmäisesä erässä. WBA-liiton mestariksi Yafai nousi voittamalla painoluokkaan liian painavan Luis Concepcionin kaikin tuomariäänin. Sugar Ray Robinson
14. helmikuuta 1951 Robinson haastoi Jake LaMottan, jonka oli kohdannut urallaan jo viidesti aikaisemmin, keskisarjan maailmanmestaruusottelussa ja voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä 13. erässä. Robinsonin ensimmäinen haastaja oli britti Randy Turpin. 10. heinäkuuta Lontoossa käydyssä kamppailussa Turpin vei voiton pisteillä. Robinson kohtasi Turpinin heti seuraavassa ottelussaan saman vuoden syyskuun 12. päivänä ja otti tittelin takaisin itselleen teknisellä tyrmäyksellä 10. erässä. Keskisarjan mestaruuttaan Robinson puolusti voitokkaasti Carl "Bobo" Olsonia ja Rocky Grazianoa vastaan. Hän otteli raskaan keskisarjan mestaruudesta 25. kesäkuuta 1952 Yankee Stadiumilla Bronxissa Joey Maximia vastaan mutta hävisi 14. erän teknisellä tyrmäyksellä. Robinson johti ottelua tuomaripisteissä vielä 13. erän jälkeen mutta ei helteen uuvuttamana enää noussut tuolistaan 14. erään. Joulukuussa Robinson ilmoitti luopuvansa keskisarjan maailmanmestaruudesta ja lopettavansa uransa. Hän kuitenkin palasi nyrkkeilykehiin vuonna 1955. Hän kohtasi joulukuussa hallitsevan keskisarjan maailmanmestarin Carl "Bobo" Olsonin titteliottelussa ja vei voiton tyrmäyksellä toisessa erässä. 18. toukokuuta 1956 hän puolusti mestaruuttaan Olsonia vastaan tyrmäämällä tämän neljännessä erässä. 2. tammikuuta 1957 hän kuitenkin hävisi mestaruuden Gene Fullmerille. Hän kohtasi Fullmerin uudelleen mestaruusottelussa samana vuonna 1. toukokuuta ja voitti tyrmäyksellä viidennessä erässä. Ensimmäisen kerran Robinson puolusti mestaruuttaan Carmen Basilioa vastaan 23. syyskuuta, mutta hävisi pistein 9–6, 5–9 ja 6–8. 25. maaliskuuta 1958 hän kohtasi Basilion uudelleen ja tällä kertaa itse voitti pisteillä ottaen itselleen viidennen kerran keskisarjan maailmanmestaruuden. 22. tammikuuta hän hävisi mestaruuden Paul Penderille ja hävisi haastajana Penderille uudelleen saman vuoden kesällä, molemmilla kerroilla tuomariäänin 2–1. Myöhemmin urallaan hän voitti vielä Gene Fullmerilta NBA:n mestaruuden. Carl ”Bobo” Olson
Robinsonia vastaan käytyjen tyrmäyshäviöiden jälkeen Olson piti vuoden taukoa otteluista. 18. kesäkuuta 1957 hän palasi kehiin raskassarjalaisena kaksi vuotta aikaisemmin ylemmässä keskisarjassa voittamaansa Joey Maximia vastaan ja saavutti 10-eräisessä kamppailussa pistevoiton. Kaksi kuukautta myöhemmin Pat McMurtry tyrmäsi hänet toisessa erässä. Hän jatkoi uraansa ja vuonna 1964 kohtasi Jose Torresin ottelussa, jonka voittajan oli määrä päästä ottelemaan maailmanmestaruudesta. Torres kuitenkin tyrmäsi hänet heti ensimmäisessä erässä kun ottelua oli käyty vain kaksi minuuttia ja 50 sekuntia. Ottelun jälkeen Olson jatkoi vielä uraansa parin vuoden ajan otellen harvakseltaan. Hän päätti uransa kärsittyään vuonna 1966 tappion Don Fullmerille. Ammattilaisurallaan hän saavutti 116 ottelusta 98 voittoa, joista 48 tyrmäyksellä, 16 tappiota ja kaksi ratkaisematonta. Matthew Ebden
Ebden teki ATP-turnausdebyyttinsä vuonna 2010 Brisbanen turnauksessa, johon hän pääsi mukaan karsintojen kautta. Hän selviytyi toiselle kierrokselle voitettuaan Jürgen Melzerin. Samana vuonna Ebden kilpaili ensimmäistä kertaa Grand Slam -turnauksessa, osallistuttuaan Australian avoimiin. Hän hävisi turnauksen ensimmäisellä kierroksella Gaël Monfilsille. Vuonna 2011 Ebden pääsi kolmessa ATP-turnauksessa puolivälieriin. Nelinpelissä Ebden voitti Newportin ATP-turnauksen Ryan Harrisonin kanssa ja Atlantan turnauksen Alex Bogomolov Jr.:n kanssa. Pat Cash
Cash aloitti ammattilaisuransa vuonna 1982 ja voitti samana vuonna Melbournessa ensimmäisen huipputason kaksinpeliturnauksensa. Seuraavana vuonna hänestä tuli nuorin pelaaja, joka on pelannut Davis Cupin loppuottelussa. Cash voitti ratkaisevassa kaksinpeliottelussa Ruotsin Joakim Nyströmin ja Australia otti Davis Cupin mestaruuden voitoin 3–2. Cub Swanson
Swanson aloitti vapaaottelemisen Total Combat promootiossa Meksikossa. Hänen ensimmäinen ottelu oli Shannon Gugertya vastaan 25. heinäkuuta 2004, jonka Swanson hävisi 15 sekunnissa takakuristuksella. Hän otteli perään toisen ottelunsa lokakuussa Joe Moralesia vastaan, jonka Swanson voitti Moralesin luovutettua Swansonin lyönneistä kahden minuutin jälkeen ensimmäistä erää. Swanson otteli kolmannen ottelunsa Total Combatissa Martin Bautistaa vastaan tammikuussa 2005. Swanson voitti takakuristuksella toisessa erässä. Darryl Maggs
Chicago Black Hawks varasi Maggsin NHL:ään vuorolla 48 neljännellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa seuraavana vuonna farmijoukkue Dallas Black Hawksissa CHL:ssä ja valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli kausi 1971–1972. Joulukuussa 1972, kesken kauden 1972–1973, hän siirtyi California Golden Sealsiin, joka antoi Black Hawksille vaihdossa Dick Redmondin sekä WHA:han siirtyneen Bobby Sheehanin NHL-oikeudet. Drayson Bowman
Memorial Cupissa menestymisen jälkeen 31. heinäkuuta 2008 Bowman solmi Carolina Hurricanesin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen 2,06 miljoonalla dollarilla. Viimeisen kautensa Chiefsissä Bowman pelasi 2008-2009. Hänet nimettiin Jared Spurgeonin ja Seth Comptonin kanssa varakapteeneiksi Justin McCraen taakse. Bowman nimettiin WHL:n ja CHL:n viikon pelaajaksi, kun hän oli tehnyt 12 pistettä kolmeen peliin 1. helmikuuta 2009 loppuneella viikolla. Seuraavassa kuussa hän ansaitsi uudelleen viikon pelaajan tittelin tekemällä kahdeksan pistettä kahdessa pelissä 15. maaliskuuta 2009 loppuneella viikolla. Hän teki kauden aikana 47 maalia, jolla sijoittui liigan maalipörssin neljänneksi. Lisäksi hän teki junioriuransa piste-ennätyksen parantaessaan edellisen kauden pistemäärää yhdellä. Hän oli toisena vuotena peräkkäin joukkueensa paras pistemies. Hänet nimettiin toiseen tähdistökentälliseen yhdessä joukkuetoverinsa maalivahti Dustin Tokarskin kanssa. Bowman ja Chiefs eivät pystyneet puolustamaan WHL:n ja CHL:n mestaruuksiaan, kun joukkue hävisi toisen kierroksen seitsemännessä ottelussa Vancouver Giantsille. Spokanen tippuminen päätti Bowmanin junioriuran. Hän lähti Chiefsistä joukkueen kaikkien aikojen viidenneksi parhaana maalintekijänä 136 osumalla. Eniten maaleja Chiefsissä tehneellä Pat Falloonilla osumia on vain kymmenen enemmän. Lisäksi hänellä on 269 pelissä 114 syöttöpistettä ja yhteensä 250 pistettä. Bow Wow
Bow Wow aloitti musiikkiuransa 5-vuotiaana, jolloin hän käytti nimeä "Kid Gangsta". Vuotta myöhemmin, 1993, hän piti keikkakiertueen kotikaupungissaan Columbuksessa. Hänen lahjakkuutensa huomasivat Snoop Dogg ja Dr. Dre, jotka antoivat hänelle lempinimen "Lil' Bow Wow". Myöhemmin Dr. Dren vaikutuksella hän pääsi levy-yhtiö Death Row Recordsin listoille. "Lil' Bow Wow" esiintyi myös Snoop Doggin Doggystyle-albumin musiikkivideolla "Gin And Juice". Terence Crawford
Crawford siirtyi ammattinyrkkeilijäksi vuonna 2008. Vuonna 2013 Crawford voitti vapaana olleen NABO liiton mestaruuden voittamalla Alejandro Sanabrian kudennessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Crawford ei puolustanut mestaruuttaan kertaakaan vaan kohtasi seuraavana vuonna silloisen kevytsarjan WBO liiton mestari Ricky Burnsin jonka voitti kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Crawford puolusti mestaruutta kaksi kertaa: Ensimmäisellä kerralla Crawford voitti yhdeksännen erän teknisellä tyrmäyksellä Yuriorkis Gamboan johdettuaan ottelua sitä ennen kaikin tuomariäänin. Toisessa puolustusottelussa Crawford kukisti Raymundo Beltran kaikin tuomariäänin. Tämän jälkeen Crawford siirtyi ylempään kevytsarjaan jossa kohtasi suoraan Thomas Dulormen ottelussa jonka panoksena oli väliaikainen WBO liiton mestaruus. Crawford voitti ottelun kuudennessa erässä kaadettuaan Dulormen kuudennessa erässä kolmesti lattiaan. WBC ja WBO liittojen mestari Crawfordista tuli vuonna 2016 jolloin hän kukisti WBC ja WBO liittojen vöiden yhdistämisottelussa Viktor Postolin yksimielisellä tuomaripäätöksellä kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Tämän jälkeen Crawford on puolustanut mestaruusvöitä John Molina Junioria vastaan tyrmäten tämän ottelun kahdeksannessa erässä. 19. elokuuta 2017 Crawford voitti tuolloin IBF ja WBA liittojen mestaruusvöitä hallussaan pitäneen Julius Indongon tyrmäämällä tämän kolmannessa erässä vartaloiskulla. Crawford oli käyttänyt Indongoa luvunlaskussa jo toisessa erässä päättäen ottelun seuraavassa erässä. Brian Bowles
Kääpiösarjassa () otteleva Bowles aloitti vapaaotteluammattilaisena vuonna 2006 ja siirtyi vuonna 2007, kolmen voitokkaan ottelun jälkeen, World Extreme Cagefighting -organisaatioon (WEC). Voitettuaan neljä ensimmäistä WEC-otteluaan, vuonna 2007 Charlie Valencian takakuristuksella ja Marcos Galvãon tyrmäyksellä sekä vuonna 2008 Damacio Pagen ja Will Ribeiron molemmat giljotiinikuristuksella, hän sai mahdollisuuden otella organisaation mestaruudesta. Ottelun hallitsevaa kääpiösarjan mestaria Miguel Torresia vastaan oli alun perin määrä tapahtua huhtikuussa 2009 olleessa WEC 40 -tapahtumassa, mutta Bowles joutui vetäytymään ottelusta selkävamman vuoksi. Ottelu Torresia vastaan tapahtui lopulta elokuussa 2009 olleessa WEC 42 -tapahtumassa, jossa Bowles voitti mestaruuden ensimmäisen erän tyrmäyksellä. Bobby Brown (baseballpelaaja)
Brown pelasi ensimmäisen ammattilaistason baseballottelunsa 22. syyskuuta 1946 ja viimeisensä 30. kesäkuuta 1954. Hän tuli tunnetuksi New York Yankees -joukkueesta. Hänen uransa katkaisi tilapäisesti palvelu Korean sodassa. George Foreman
Foreman aloitti ammattilaisuransa voittamalla Don Waldheimin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä, minkä jälkeen hänen kehitystään seurattiin tarkasti. Vuonna 1970 hän voitti Gregorio Pereltan ja George Chuvalon Madison Square Gardenissa. Foreman voitti MM-haastajana olleen Chuvalon teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Vuonna 1971 Foreman voitti kahdeksan ottelua, muun muassa uusintaottelun Pereltaa vastaan kymmenennessä erässä Oklahomassa, Kaliforniassa. Foreman voitti myös Charlie Politen neljännessä erässä, Boone Kirkmanin kolmannessa erässä ja Leroy Caldwellin toisessa erässä. Hän oli vasta 22-vuotias vuonna 1972, kun hänet nimettiin maailmanmestarin ensimmäiseksi haastajaksi sekä WBA:n että WBC:n listoilla. Eddie Richardson
Menestystä ei kestänyt pitkään, sillä heti seuraavassa ottelussaan Richardson kärsi pistetappion tuntemattomalle Tony Anthonylle kahdeksan erän kamppailun jälkeen. Tappioputki jatkui hänen kohdatessa tulevan suuruuden, Tyrell Biggsin vuonna 1985. Tuomari keskeytti ottelun kolmannessa erässä. Seuraavan ottelunsa Richardson voitti, mutta sitä seuraavassa ottelussa vastaan asettui siihen aikaan voittamaton yhdysvaltalainen Mike Tyson. Tyson tyrmäsi Richardsonin ensimmäisessä erässä. Richardson jatkoi uraansa vielä monen vuoden ajan kohdaten aikansa huippuiskijöitä kuten Tony Tuckerin, Jimmy Yongin ja Donovan Ruddockin, joille kaikille hän hävisi. Richardson otteli vuonna 1988 Michael Dokesia vastaan ja kohtasi vielä samana vuonna nuoren Alex Stevardin. Richardson palasi vielä niinkin myöhään kuin vuonna 1999 kehään otellen enää kahdesti. Otteluissa hän hävisi Attila Levinille ja Jameel McClinelle. Tämän jälkeen hän lopetti uransa. Sean Backman
Kaudeksi 2010–2011 vapaana agenttina ollut Backman teki 30. maaliskuuta 2010 ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Dallas Starsin kanssa. Hän aloitti kauden 2010–2011 pelaamalla farmijoukkue Texas Starsissa. 8. elokuuta 2011 Backman teki New York Islandersin kanssa yhden vuoden kahden suunnan sopimuksen. Hän joutui Islandersissakin pelaamaan farmijoukkueessa, kun esiintyi koko kauden ajan Bridgeport Sound Tigersin paidassa. New York Knicks
Kolmen heikon kauden jälkeen Red Holzman erosi päävalmentajan paikalta ja tilalle tuli kaudeksi 1977–1978 Willis Reed. Reed johdatti ensimmäisellä valmentajakaudellaan joukkueen konferenssivälieriin, mutta erosi toisen kautensa alussa jo 14 ottelun jälkeen. Holzman palasi joukkueen päävalmentajaksi ja jatkoi virassa seuraavat kolme kautta aina kevääseen 1982 asti ilman mainittavampaa menestystä. 1970–1980-lukujen vaihteen suurimpina tähtinä Knicksissä pelasivat myöhemmin Hall of Fameen valittu Bob McAdoo ja lahjakas pelintekijä Michael Ray Richardson, joka Knicksissä pelatessaan voitti ensimmäisenä pelaajana sekä syöttö- että pallonriistotilaston samalla kaudella. Richardsonin ura päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huumeongelmien takia. Craig Bellamy
Hyökkääjänä pelaava Bellamy aloitti ammattilaisuransa kaudella 1996–1997 Norwich Cityssä. Bellamy pelasi yhteensä neljä kautta Norwich Cityssä, maaliennätyksenään 17 maalia kaudelta 1998–1999. Kauden 2000–2001 Bellamy pelasi Coventry Cityssä, mutta siirtyi jo seuraavalla kaudella Newcastle Unitedin riveihin. Kolmen ja puolen kauden aikana Newcastle Unitedissa Bellamy pääsi pelaamaan muun muassa Mestarien liigassa. Jalkapalloilijan taitojensa lisäksi Bellamy on kerännyt huomiota myös vaikeilla luonteenpiirteillään. Kesken kauden, tammikuussa 2004–2005, Bellamy joutui vaihtamaan seuraa riitaannuttuaan silloisen valmentajansa Graeme Sounessin ja joidenkin joukkuekavereidensa kanssa. Uudeksi seuraksi Bellamylle tuli Blackburn Rovers. Kay Stephenson
Pelaajana Stephenson loi ammattilaisuransa San Diego Chargersissa (1967) ja Buffalo Billsissä (1968). Hän oli myöhemmin muun muassa Buffalo Billsin (1983–1985) ja Edmonton Eskimosin (1998) päävalmentajana. Matt Beleskey
NHL:ään Beleskey varattiin numerolla 112. Hänen ammattilaisuransa alkoi vuonna 2008 neljän vuoden junioriuran jälkeen. Hän teki NHL-debyyttinsä kaudella 2008–2009, kun esiintyi Ducksissa kahdessa pelissä. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta AHL-joukkue Iowa Chopsissa. Beleskey pelasi 2012–2013 työsulun aikana EIHL:ssä pelaavassa Coventry Blazessa. Dwayne Bowe
Ennen ammattilaisuraansa Louisianan osavaltionyliopiston joukkueessa pelannut Bowe varattiin NFL:n vuoden 2007 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella, 23. pelaajana. NaVorro Bowman
NaVorro Roderick Bowman (s. 28. toukokuuta 1988 District Heights, Maryland) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskimmäinen tukimies. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan San Francisco 49ersissa. Ennen ammattilaisuraa Bowman pelasi Pennsylvanian osavaltionyliopiston joukkueessa, "Penn State Nittany Lionsissa". Scotty Bowman
Bowman oli alkujaan itsekin jääkiekkoilija, mutta kärsittyään päävammasta hän joutui lopettamaan uransa. Kaksi vuotta myöhemmin, 1956 hän toimi Ottawa Junior Canadiensin valmentajana QMJHL:ssä. Kahden vuoden kuluttua joukkue voitti Memorial Cupin. Bowman siirtyi OHL:ään, ja sieltä 1966 NHL:n laajenemisen yhteydessä valmentamaan St. Louis Bluesia, joka jo seuraavana vuonna pääsi Stanley Cup -finaaliin. George Foreman
Foreman oli 18-vuotias aloittaessaan nyrkkeilyn. Ollessaan työpalvelussa Oregonissa hän joutui tappeluun toisen nuoren kanssa, jolloin ryhmän valvoja ja nyrkkeilyintoilija Doc Broadus huomasi hänen potentiaalinsa. Hän alkoi ensimmäisenä kehittää Foremanin tekniikkaa. Foreman ihaili Jim Brownia ja halusi alun perin amerikkalaisen jalkapallon tähtipelaajaksi, mutta hän päätti kuitenkin ammatinvalintaohjelmassa kokeilla nyrkkeilyä näyttääkseen kavereilleen, ettei ole pelkuri. Harjoittelun myötä Foremanin paino putosi 113 kilosta alle 100 kiloon. Hän aloitti amatööriuransa helmikuussa 1967 ja voitti 21 käymistään 24 ottelusta. Foreman ehti voittaa Yhdysvaltain amatöörien mestaruuden vuonna 1968. Tahraksi jäi diskaaminen Länsi-Saksa–Yhdysvallat-nyrkkeilymaaottelussa. Dwayne Roloson
Edmontonissa Roloson pelasi lopulta kolme ja puoli kautta. Hänen viimeisekseen kaudekseen Edmontonissa jäi kausi 2008–2009, joka sujui häneltä hyvin. Roloson olisi halunnut jäädä joukkueeseen, mutta Edmonton olisi halunnut tehdä vain vuoden sopimuksen. Roloson siirtyi kesällä 2009 New York Islandersiin, jonka kanssa teki kaksivuotisen sopimuksen. Kesken kauden tammikuussa 2011 Roloson siirtyi Tampa Bay Lightningiin vaihdossa Islandersin nuoreen puolustajaan Ty Wishartiin. Kauden jälkeen Roloson teki vielä seuraavan kauden kattavan sopimuksen Lightningin kanssa. Tämän kauden jälkeen hän päätti lopettaa uransa, ja hänet palkattiin samantien Anaheim Ducksin farmijoukkueen Norfolk Admiralsin konsultiksi. Jack Gleeson
Gleeson aloitti teatteriharrastuksensa seitsemänvuotiaana Independent Theatre Workshopissa. Hänen ensimmäisiä elokuvaroolejaan olivat sivuosat elokuvissa "Batman Begins" (2005), "Shrooms" (2007) ja "A Shine of Rainbows" (2009). Vuonna 2010 hän esiintyi yhdessä päärooleista elokuvassa "All Good Children". Variety-lehden arvostelija piti Gleesonia elokuvan ”suurena löytönä”. Drayson Bowman
Viimeisen WHL:ssä pelatun kauden jälkeen Bowman kutsuttiin Carolinaan kesken heidän pudotuspelien. Carolina eteni itäisen konfrenenssin finaaleihin asti, jossa Pittsburgh Penguins tiputti sen suoraan neljässä ottelussa. Seuraavalla kaudella Bowman pelasi Carolinan AHL:ssä pelaavassa yhteistyöseura Albany River Ratsissa. Ensimmäisen ammattilaismaalinsa hän teki heti debyytissään Albanyssa 3. lokakuuta 2009, kun joukkue hävisi 6-3 Manchester Monarchsille. Kauden keskellä Carolina kutsui Bowmanin ylös ja hän teki debyyttinsä NHL:ssä 16. tammikuuta 2010. Hän pelasi kymmenen minuuttia ja laukoi kerran maalia kohti, kun Carolina hävisi lukemin 5-3 Atlanta Thrashersille. Bowman palasi AHL:ään ja Albanyyn, josta hänet kutsuttiin takaisin ylös NHL:ään 24. maaliskuuta Tuomo Ruudun loukkaantumisen vuoksi. NHL-komennuksen aikana Bowman teki ensimmäisen ja toisen NHL-maalinsa 6. huhtikuuta Tampa Bay Lightningin maalivahti Antero Niittymäen selän taakse, kun Carolina voitti Tampa Bayn maalein 8-5. Ottelu oli Bowmanille uran seitsemäs NHL:ssä. Kauden 2009-2010 aikana hän teki yhdeksässä pelissä kaksi maalia ja pelasi keskimäärin 12 minuuttia per ottelu. Carolinan päävalmentaja Paul Maurice kehui Bowmanin ensimmäisen NHL-komennuksen aikana hänen omaavan hyvät kädet ja loistavan peliälyn. Carolina sijoittui itäisen konfrenenssin 11. joukkueeksi, eikä päässyt pudotuspeleihin. Bowman palasi River Ratsiin pelaamaan pudotuspelejä. AHL:ssä hän teki runkosarjan 56 pelissä 17 maalia ja 32 pistettä. Hän oli 31. tulokkaiden pistepörssissä ja 10. River Ratsin joukkueen sisäisessä pistepörssissä. Bowman teki kahdeksassa pudotuspeliottelussa yhdeksän pistettä. Hän sijoittui tulokkaiden pistepörssin viidenneksi ja oli River Ratsin eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hershey Bears tiputti River Ratsin toisella kierroksella. Neil Gaiman
1980-luvun alussa Gaiman oli jonkin aikaa toimittajana tehden haastatteluja ja kirja-arvosteluja. Vuonna 1984 hän kirjoitti Kim Newmanin kanssa ensimmäisen kirjansa, Duran Duran -yhtyeen historiikin. Seuraavana vuonna yhteistyö Newmanin kanssa tuotti teoksen "Ghastly Beyond Belief", joka sisälsi otsikon mukaisia lainauksia tieteis- ja fantasiakirjallisuudesta. Vuonna 1988 häneltä ilmestyi "Don't Panic: The Official Hitchhikers Guide to the Galaxy Companion". Pian sen jälkeen hän kirjoitti yhteistyössä Terry Pratchettin kanssa koomisen ilmestyskirjan "Hyviä enteitä". Ryōsuke Iwasa
Iwasa aloitti ammattinyrkkeilyuransa vuonna 2008. Vuonna 2011 hän kärsi ensimmäisen tappionsa Shinsuke Yamanakaa vastaan tavoitellessaan kääpiösarjan mestaruutta. Iwasa kohosi vuoden 2011 marraskuussa Japanin mestariksi voittamalla Jerope Mercadon yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Hän puolusti mestaruutta kahdesti ennen kuin luopui siitä vuonna 2012. Vuonna 2015 hän pääsi IBF-liiton kääpiösarjan maailmanmestaruusotteluun mutta hävisi Lee Haskinsille pahan selkäsaunan jälkeen teknisellä tyrmäyksellä kuudennessa erässä. Clarence Goodson
Goodson aloitti ammattilaisuransa, kun hänet varattiin Major League Soccerin varaustilaisuudessa 2004, kun silloinen Dallas Burn varasi hänet. Tulokaskaudellaan hän sai pelata vain 247 minuuttia viidessä ottelussaan. Goodson pääsi avauskokoonpanoon vuonna 2005, jolloin joukkueen nimeksi vaihtui FC Dallas. Stan Bowman
Stan Bowmanin ura Chicago Blackhawksin organisaatiossa alkoi vuonna 2001, jolloin hän toimi toimitusjohtajan avustajana. Vuodet 2005-2007 hänen tittelinsä oli "Director of Hockey Operations" ja vuodet 2007-2009 Bowman oli joukkueen varatoimitusjohtaja. Stan Bowman nimettiin Blackhawksin toimitusjohtajaksi 14. heinäkuuta 2009 ja samalla edeltävä toimitusjohtaja Dale Tallon siirrettiin seuraorganisaation sisällä muihin johtotehtäviin. Bowmanin ensimmäinen kausi toimitusjohtajana päättyi NHL-historian nuorimpana toimitusjohtajana Stanley Cup -mestaruuteen, kun Blackhawks oli NHL:n paras joukkue 49 vuoden tauon jälkeen. 7. syyskuuta 2010 Bowman ylennettiin toimitusjohtajan tehtäviensä lisäksi seuran varapresidentiksi. Mestaruuden jälkeen Blackhawks joutui kireän palkkakattotilanteen vuoksi luopumaan useista pelaajistaan. Bowman onnistui kuitenkin pitämään joukkueen pelaajamateriaalin kilpailukykyisenä. Muutaman kauden pettymyksen jälkeen Blackhawks juhli jälleen mestaruutta keväällä 2013 ja 2015. Bowmanin sopimusta pidennettiin 11. syyskuuta 2013 ulottumaan aina kevääseen 2018 asti. Carlos Alomar
Carlos Alomar (s. 7. toukokuuta 1951 Ponce, Puerto Rico) on puertoricolaissyntyinen yhdysvaltalainen kitaristi, joka tunnetaan parhaiten brittimuusikko David Bowien taustayhtyeen pitkäaikaisena rytmikitaristina. Hän on soittanut yhteensä 11:llä Bowien studioalbumilla, joista ensimmäinen oli vuoden 1975 "Young Americans". Lisäksi hän on soittanut muun muassa Iggy Popin, Paul McCartneyn ja Mick Jaggerin albumeilla. Alomar on julkaissut myös yhden sooloalbumin, "Dream Generatorin", vuonna 1988. Jon Jones
Jones aloitti ammattilaisuransa toukokuussa 2008 ja voitti kolmessa kuukaudessa kuusi ottelua. Näistä viimeisessä hän voitti USKBA:n mestaruuden Moyses Gabilta teknisellä tyrmäyksellä Battle Cage Xtreme -tapahtumassa. Young Americans
Kun "The Goaster" oli valmis, David Bowie aloitti 2. syyskuuta 1974 "Diamond Dogs" -kiertueen toisen osan Los Angelesin Universal Amphitheatressa. "Diamond Dogs" -albumi nousi näihin aikoihin korkeimmalle sijaluvulleen Yhdysvalloissa, sijalle viisi.Buckley 2005, s. 243. Tällä kiertueen toisella puoliskolla myös uusi komppikitaristi Carlos Alomar oli ensimmäistä kertaa mukana.Immonen 2005, s. 72. Dan Simmons
Jo lapsena Simmons halusi kirjailijaksi. Kymmenvuotiaana hän kirjoitti ensimmäisen tieteisnovellinsa ja sitä seurasi myöhemmin jatko-osa "Ihmemaa Ozille". Simmons kuitenkin valmistui opettajaksi ja toimi ammatissa päätoimisena melkein 20 vuotta, kirjoittaen harrastuksekseen ennen kuin kirjailijan ura urkeni .
1981 Simmons oli jo valmis hylkäämään ammattikirjailijan haaveensa kun hän tapasi Denverissä pidetyssä kirjoittajaseminaarissa arvostetun tiedekirjailijan Harlan Ellisonin. Tämän rohkaisusta Simmons lähetti novelinsa "The River Styx Runs Upstream" kirjoitusilpailuun. Novelli voitti ja julkaistiin seuraavana vuonna "The Twilight Zone Magazine"-lehdessä Bill Wyman
Vuonna 1981 Wyman solmi levytyssopimuksen A&M Recordsin kanssa. Musiikkiala oli muuttunut viiden vuoden aikana punkin ja uuden aallon myötä. Wyman, joka ei ollut koskaan ollut vakuuttunut tulkinnoistaan, ymmärsi nyt, että rajoittuneellakin laulutaidolla saattoi pärjätä. Kesäkuussa Wyman julkaisi suurimman hittinsä ”(Si, si) Je suis un rock star”, joka nousi Britanniassa listan 14:nnelle sijalle. Mikäli Mick Jaggerin ja David Bowien ”Dancing in the Street” -duettoa ei lasketa mukaan, ”(Si, si) Je suis un rock star” on Rolling Stones -jäsenten menestynein soolokappale. Sitä seurannut diskotyylinen ”Come Back Suzanne” jäi listojen ulkopuolelle, mutta maaliskuussa 1982 ”A New Fashion” ylsi Britannian top 40:een. Muutamaa viikkoa myöhemmin ilmestyi studioalbumi "Bill Wyman", joka sisälsi vaikutteita uuden aallon musiikista ja synthpopista. Sitä on pidetty singlehittien ympärille rakennettuna eheänä kokonaisuutena. Levy ylsi Britannian listan sijalle 55. Drayson Bowman
Drayson Bowman (s. 8. maaliskuuta 1989) on yhdysvaltalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelaa NHL-seura Montreal Canadiensissa. Hän on aiemmin pelannut Carolina Hurricanesissa, joka varasi Bowmanin 72. pelaajana . Travis Browne
Browne kiinnostui kamppailulajeista 2008 ollessaan 26-vuotias, kun hän päätyi harrastamaan brasilialaista jujutsua ja myöhemmin nyrkkeilyä. Vuotta myöhemmin Browne otteli ensimmäisen vapaaottelunsa Meksikossa helmikuussa 2009 Cage of Fire 15 -tapahtumassa. Browne voitti ottelunsa Evan Langfordia vastaan teknisellä tyrmäyksellä 43 sekunnissa. Ottelun jälkeen Browne otteli vielä kahdeksan ottelua vuoden 2009 aikana. Hän muun muassa voitti Mychal Clarkin Bellator 10 -tapahtumassa tuomariäänin, sekä tyrmäsi potkulla kymmenessä sekunnissa Brian Campbellin Gladiator Challenge 107 -tapahtumassa. Buffalo Sabres
Vuonna 1979 valmentajaksi ja pääjohtajaksi tuli Scotty Bowman, joka oli tätä ennen valmentanut Montrealin neljään peräkkäiseen Stanley Cupin. Bowmanin aikakaudella 1979–1987 joukkue oli joka vuosi pudotuspeleissä kahta viimeistä kautta lukuun ottamatta. Vuosina 1981–1986 Buffalossa pelasi Hannu Virta yhteensä 245 ottelua tehoin 25+101=126. Peter Baumann
Ensimmäisen oman levynsä Baumann teki vuonna 1976 ollessaan kiertueella Tangerine Dreamin kanssa. Vuotta myöhemmin hän jätti yhtyeen ja siirtyi soolouralle. 1980-luvulla hän perusti levy-yhtiön Private Music, joka erikoistui New Age -tyyliseen instrumentaaliseen musiikkiin. Yhtiölle levyttäneitä artisteja ovat olleet muun muassa Eddie Jobson, Patrick O'Hearn, Yanni sekä aikaisemmat yhtyetoverit Tangerine Dream. Baumann myi myöhemmin yhtiön BMG:lle ja on nykyään käytännössä vetäytynyt musiikkibisneksestä. The Guess Who
Mormoniksi kääntynyt kitaristi Randy Bachman alkoi vieraantua yhtyeen rock and roll -elämäntyylistä, mikä johti yhteentörmäyksiin Burton Cummingsin kanssa. Bachman erosi yhtyeestä heinäkuussa 1970 ja perusti yhdessä Chad Allanin kanssa Brave Belt -yhtyeen, josta muodostui pian menestyksekäs Bachman-Turner Overdrive. Bachmanin tilalle yhtyeeseen tuli kaksi kitaristia: Kurt Winter ja Greg Leskiw. Vielä vuonna 1970 ilmestyneen seuraavan albumin, "Share the Landin", nimikkokappale nousi jälleen top 10:een Yhdysvalloissa. Brandon Beemer
Beemer näytteli Shawn-Douglas Bradyä yhdysvaltalaisessa saippuasarjassa "Päivien viemää". Hänen debyyttinsä sarjassa tapahtui 29. syyskuuta 2006. Hän korvasi näyttelijä Jason Cookin, joka oli näytellyt Shawnin roolia lokakuusta 1999. 21. tammikuuta 2008 raportoitiin, että Beemer ja hänen kollegansa Martha Madison oli erotettu sarjasta. Heidän viimeinen vetonsa sarjassa oli 24. maaliskuuta 2008. Toukokuussa 2008 kerrottiin, että Beemer liittyisi osaksi "Kauniit ja rohkeat" -saippuasarjaa. Beemer teki debyyttinsä "Kauniissa ja rohkeissa" 2. heinäkuuta 2008. Christopher Bowman
Bowman tunnettiin myös tv-näyttelijänä. Jo lapsena hän esiintyi Pieni talo preerialla -tv-sarjassa yhden tuotantokauden ajan ja teki näyttelijän työtä myös urheilu-uransa jälkeen. Dennis Wideman
Wideman sai NHL-varauksen kesällä 2002, jolloin Buffalo Sabres varasi hänet numerolla 241 uusien pelaajien varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Hän ei kuitenkaan saanut seuraavien vuosien aikana sopimusta Sabresiin, joten kesällä 2004 hän solmi vapaana pelaajana sopimuksen St. Louis Bluesin kanssa. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä myöhemmin samana vuonna St. Louisin silloisen farmiseuran Worcester IceCatsin riveissä AHL-liigassa. Hän pelasi IceCatsin riveissä 79 AHL:n runkosarjaottelua, joissa syntyi tehot 13 maalia ja 30 syöttöpistettä. Wideman sijoittui Worcesterin sisäisessä pistepörssissä sijalle kolme Jay McClementin ja Jon DiSalvatoren jälkeen, AHL:n tulokkaiden pistepörssissä sijalle seitsemän ja AHL-puolustajien pistepörssissä sijalle kolmetoista. Bobby Robson
Robson aloitti ammattilaisuransa 1950 Fulhamissa. Robson pelasi lontoolaisseurassa laitahyökkääjänä vuoteen 1956, jolloin siirtyi West Bromwichiin. Robson esiintyi West Bromwichin paidassa 257 kertaa ja teki 61 maalia ennen paluutaan Fulhamiin 1962. Robson päätti peliuransa kauden 1967–1968 jälkeen. Viimeisen kautensa hän pelasi Kanadassa Vancouver Royalsissa. Tony Tuominen
Tuominen aloitti sulkapallouransa Badmintonklubben Smashin riveissä vuonna 1975. Ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa hän voitti 17-vuotiaana vuonna 1981. Samana vuonna hän edusti ensimmäisen kerran Suomen miesten maajoukkuetta Helvetia Cupissa Norjassa. Uransa aikana hän pelasi maajoukkueessa 79 kertaa, viimeisen kerran vuonna 1996. Hän voitti 15 Suomen-mestaruutta vuosina 1981–1997, kolme kaksinpelissä, kymmenen nelinpelissä ja kaksi sekanelinpelissä. Maailmanlistalla hän sijoittui parhaimmillaan 22:nneksi syksyllä 1991. Stevie Ray Vaughan
Vaughanin ensimmäinen oma yhtyeensä oli Cobras, joka oli koossa 1970-luvun puolivälissä. Seuraavaksi hän perusti yhtyeen nimeltä Triple Threat, johon kuului jo rumpali Chris Layton, jonka kanssa Vaughan jatkoi yhteistyötä myöhemmillä levyillään. Kun yhtyeen laulusolisti erosi vuonna 1978, yhtyeen nimeksi vaihtui "Double Trouble". Ryhmän basistiksi vakiintui lopulta Johnny Winterinkin kanssa soittanut Tommy Shannon, ja Vaughan itse otti laulajan tehtävät hoidettavakseen. Yhtyeestä tuli pian Texasin suosituimpia, vaikkei se ollut vielä levyttänyt mitään. Vaughan pääsi vuonna 1982 mukaan David Bowien levylle "Let's Dance". Hän kuitenkin jätti yhteistyön Bowien kanssa tämän levytyksen jälkeen keskittyäkseen soolouraansa. Floyd Patterson
12. syyskuuta 1952 Patterson aloitti ammattilaisuransa alemmassa raskaassasarjassa. Hän saapui kehään olympiajoukkueen viitta yllään ja kukisti huolella valitun vastustajansa Eddie Goldboldin neljännessä erässä tyrmäyksellä. Patterson voitti uransa ensimmäiset 13 ottelua ja niistä kahdeksan tyrmäyksellä. Kolmannessa ottelussaan Lester Jacksonia vastaan hän otteli ensimmäistä kertaa Madison Square Gardenissa, ja jo seuraavassa kamppailussaan Lulu Sabotinia vastaan hän otteli nyrkkeilyillan pääottelussa Brooklynissa. Uransa neljännessätoista ottelussa hän koki ammattilaisuransa ensimmäisen tappion, kun 7. kesäkuuta 1954 entinen maailmanmestari Joey Maxim voitti hänet pistein kahdeksassa erässä. Tämän jälkeen Patterson kohtasi Jacques Royer-Crecyn, joka ensimmäisenä nyrkkeilijänä kaatoi Pattersonin kanveesiin. Patterson voitti ottelun seitsemännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä, kun Royer-Crecyn silmäkulma aukesi. Bobby Brown (jalkapalloilija)
Skotlannin maajoukkueessa Brown debytoi tammikuussa 1946 viimeisenä amatööripelaajana A-maajoukkuetasolla. Rangers-vuosinaan Brown edusti Skotlantia viidessä maaottelussa. Brown aloitti valmennusuransa St. Johnstonen peräsimessä 1958. Hän luotsasi seuraa yhdeksän vuotta ja nosti joukkueen kaksi kertaa Skotlannin pääsarjaan divisioonamestarina. Hän jätti tehtävänsä 1967 ja siirtyi Skotlannin maajoukkueen valmentajaksi. Brownin ensimmäinen ottelu maajoukkuevalmentajana päättyi ikimuistoiseen 3–2 voittoon Englannista Wembley Stadiumilla. Muutoin hänen uransa maajoukkuevalmentajana ei sujunut ruusuisesti. Usein seurat eivät päästäneet pelaajiaan maaotteluihin ja menestys jäi vaisuksi. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1971. Louie Bellson
Bellson on työskennellyt useiden musiikinhistorian tunnetuimpiin kuuluvien jazzmuusikoiden kanssa. Näiden joukossa ovat Duke Ellington, Count Basie, Benny Goodman, Harry James, Sarah Vaughan, Art Tatum, Oscar Peterson, Pearl Bailey, Dizzy Gillespie, Tommy Dorsey, Mel Tormé ja Tony Bennett. Hänen uransa kesti 1940-luvulta syksyyn 2008, jolloin hän soitti vuosittain järjestettävillä omilla perinnepäivillään. Ura sai lentävän lähdön, sillä hän sai 1942 kiinnityksen rumpaliksi Benny Goodmanin orkesteriin. Hänellä oli myös omia yhtyeitä, ja hän julkaisi omalla nimellään noin 50 albumia. Hän oli tunnettu erityisesti big band -rumpalina, mutta soitti myös pienissä yhtyeissä. Ishman Bracey
Bracey alkoi soitella paikallisissa tanssijaisissa ja juhlissa vuoden 1917 tienoilla. Hän työskenteli myös Illinois Central Railroadilla vesipoikana. Bracey teki ensimmäiset levytyksensä Victor-merkille Memphisissä helmikuussa 1928. Toista kitaraa soitti Charlie McCoy. He palasivat uudelleen levyttämään samana vuonna 31. elokuuta. Tämän jälkeen hän levytti Paramountille New Orleans Nehi Boys -yhtyeen mukana sekä neljä kappaletta Charles Taylorin kanssa. Kaikkiaan Ishman Braceyn tunnettu levytetty tuotanto käsittää vain 16 kappaletta (tämän lisäksi Paramount julkaisi kappaleet "Low Down Blues" ja "Run to Me at Night", joita ei kuitenkaan ole löydetty). Robert Downey Jr.
Vuodesta 1996 alkaen Downeyn uraa vaikeuttivat huumeiden käyttö ja useat pidätykset. Hänen lupaavasti alkanut, Emmy-ehdokkuudella ja Golden Globe -palkinnolla huomioitu pestinsä televisiosarjassa "Ally McBeal" kesti vain 18 jakson verran, kunnes Downeyn roolihahmo kirjoitettiin ulos sarjasta Downeyn saatua potkut kahden huumepidätyksen seurauksena. Viisi vuotta kestänyt huumeiden käytön, pidätysten, vieroitusten ja retkahdusten kierre päättyi viimein vuonna 2003, kun Downey päätti hoitaa itsensä kuntoon. "Laulava salapoliisi" (2003) oli ensimmäisiä elokuvia, jotka Downey teki vieroituksen jälkeen. Downey pystyi ottamaan työn vastaan vain, koska hänen ystävänsä Mel Gibson maksoi hänen henkivakuutuksensa elokuvaa varten. "Laulavan salapoliisin" jälkeen Downeyllä riitti töitä: hän esiintyi muun muassa elokuvissa "Gothika" (2003), "Kiss Kiss, Bang Bang" (2005), "Good Night, and Good Luck." (2005) ja "Zodiac" (2007). Drayson Bowman
Bowman nimettiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen vuoden 2009 nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin Ottawassa, Ontariossa. Hän liittyi maajoukkueeseen Chiefsin aikaisten joukkuetoverieidensa Tyler Johnsonin ja Mitchell Wahlin kanssa. Ensimmäisessä pelissään Saksaa vastaan Bowmanin nimi kuulutettiin maalintekijänä kahdesti. Kuudessa turnauksessa pelaamassaan ottelussa Bowman teki kolme maalia ja sai yhden syöttöpisteen eli teki yhteensä neljä pistettä sijoittuen joukkueen sijoittuessa viidenneksi. Yhdysvallat hävisi 5-3 Slovakian joukkueelle neljännesfinaalissa. Yhdysvallat voitti Tšekin jatkoajalla 3-2 ottelussa turnauksen viidennestä sijasta. Jason Akeson
Akeson teki Philadelphia Flyersin kanssa kolmen vuoden tulokassopimuksen, joka julkaistiin 2. maaliskuuta 2011. Hän pelasi ensimmäiset kaksi ammattilaiskauttansa AHL:ssä Adirondack Phantomsissa, jossa hän oli molempien kausien aikana joukkueen sisäisen pistepörssin ykkönen. Hän pääsi tekemään NHL-debyyttinsä 27. huhtikuuta 2013 Flyersin kauden viimeisessä runkosarjaottelussa Ottawa Senatorsia vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen maalinsa ohittaessaan NHL-uransa ensimmäisellä laukauksessa Senatorsin maalivahtina olleen Craig Andersonin. Hän pelasi myös kauden 2013–2014 Adirondackissa lukuun ottamatta kauden viimeistä runkosarjaottelua, johon hänet nostettiin Philadelphiaan. Hän jäi Philadelphiaan pelaamaan myös pudotuspeleihin, joissa joukkue tippui ensimmäisen kierroksen jälkeen New York Rangersille Akesonin tehtyä kaksi maalia. David Bowie
Bowien ensimmäinen albumi Ziggyn ja Spiders-yhtyeen jälkeen, apokalyptinen "Diamond Dogs" (1974), perustui löyhästi George Orwellin romaaniin "Vuonna 1984" ja syntyi Bowien luotsaaman musikaali-idean kaaduttua tekijänoikeuserimielisyyksiin.Immonen 2005, s. 65 "Diamond Dogs" päätti samalla Bowien glam rock -kauden. Heti levyn ilmestymisen jälkeen Bowie muutti Yhdysvaltoihin, aluksi New Yorkiin ja myöhemmin Los Angelesiin. Yhdysvalloissa hän aloitti näkyvän mainoskampanjan ja spektaakkelimaisen "Diamond Dogs" -konserttikiertueen. Dick Grayson
Batman ja Robin olivat vuosia erottamaton kaksikko, mutta ikävuosiensa karttuessa Dick Grayson kyllästyi Robinin rooliin ja otti käyttöön uuden identiteettinsä Nightwingin. Hän teki ensiesiintymisensä Nightwinginä "Teinititaanit"-lehdessä kesällä 1984 ryhtyen Gotham Cityn ongelmallisen naapurikaupungin Blüdhavenin suojelijaksi. Deathstroke, Nighwingin ja hänen johtamansa Teinititaanien pitkäaikainen arkkivihollinen, kuitenkin tuhosi kaupungin, minkä seurauksena Nightwing siirtyi nykyiseen toimikaupunkiinsa New Yorkiin. Toisinaan hän on myös toiminut myös Batmanin roolissa 1990-luvulla sekä vuonna 2009. Chris Byrd
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa Byrd otteli 28. tammikuuta 1993. Ensimmäisistä 13 ottelustaan hän voitti 10 tyrmäyksellä. 28. maaliskuuta 1995 hän voitti Yhdysvaltain raskaan sarjan mestaruuden voitolla Mike Rousesta. Kaikkiaan hän voitti 26 ensimmäistä ammattilaisotteluaan, joissa hänen tyrmäämäkseen joutuivat muun muassa Uria Grant, Bert Cooper], Frankie Swindell, Jimmy Thunder ja Ross Puritty. Ammattilaisuransa ensimmäisen tappion Byrd kärsi 20. maaliskuuta vuonna 1999 Ike Ibeauchille kylkiluuvaivaisena. Drew Barrymore
Barrymore aloitti uransa esiintymällä ainoastaan 11 kuukauden ikäisenä koiranruokamainoksessa. Barrymoren läpimurto oli Steven Spielbergin elokuvassa "E.T." vuonna 1982. Elokuva teki Barrymoresta suositun lapsitähden, ja hänestä tuli myös komediashow "Saturday Night Liven" nuorin juontaja vuonna 1982. Barrymore on kuitenkin onnistunut jatkamaan uraansa menestyneesti Hollywoodissa vielä aikuisiässä. Barrymore tunnetaan nykyään ehkä parhaiten roolistaan Dylan Sandersina suositun televisiosarja "Charlien enkeleiden" elokuvaversiossa. Barrymore sai tähden Hollywood Walk of Famelle 3. helmikuuta 2004. David Bryan
Bon Jovin ensimmäinen, niin ikään nimeä "Bon Jovi" kantanut studioalbumi julkaistiin vuoden 1984 tammikuussa. Bryan kirjoitti albumille yhdessä Jon Bon Jovin kanssa kaksi kappaletta, ”Love Lies” ja ”Breakout”. Hänen soittamillaan kosketinsoitinosuuksilla oli albumilla keskeinen asema. Pian albumin julkaisemisen jälkeen Bryan lyhensi nimensä virallisesti David Bryaniksi, koska hän oli kyllästynyt korjauttamaan syntymänimessään Rashbaum esiintyneitä kirjoitusvirheitä virallisissa yhteyksissä. "Bon Jovi" -albumin tekijätiedoissa hänen nimensä on kuitenkin yhä ilmoitettu olevan David Rashbaum. Damon Severson
Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan Severson ansaitsi harjoitusleirin jälkeen paikan Devilsin avauskokoonpanossa kaudella 2014–2015. Hän teki NHL-debyyttinsä 9. lokakuuta 2014 Philadelphia Flyersia vastaan Wells Fargo Centerissä. Ensimmäisen pisteensä hän sai syöttöpisteen muodossa 11. lokakuuta Florida Panthersia vastaan. Hän teki myös ensimmäisen maalinsa samassa ottelussa kuusi minuuttia myöhemmin iskiessään kiekon ohi Roberto Luongon. Tulokaskaudellaan Severson joutui joulukuussa kuukaudeksi sivuun, kun hänen nilkkansa murtui hänen blokattuaan Aleksandr Ovetškinin laukauksen. Tommy Morrison
Morrison aloitti ammattilaisuransa 10. marraskuuta 1988 New Yorkissa voittaen ensimmäisessä erässä William Muhammedin. Duncan MacPherson
MacPherson osallistui Islandersin harjoitusleirille syyskuussa 1984, mutta loukkaantui ja leiri jäi kesken. Hän pelasi kaksi seuraavaakin kautta vielä juniorina Saskatoonissa, kunnes syksyllä 1986 aloitti ammattilaisuransa Islandersin farmijoukkue Springfield Indiansissa. Hän kuitenkin pelasi vain murto-osan kaudesta loukattuaan polvensa lokakuussa 1986. MacPhersonia pidettiin liian hitaana NHL:aan ja keväällä 1989 New York Islanders purki hänen sopimuksensa. Lähimmäksi NHL:a MacPherson pääsi, kun hänet kutsuttiin korvaamaan loukkaantunut Gord Dineen, mutta tämä päättikin pelata, ja MacPherson joutui seuraamaan ottelun katsomosta. David Brabham
Brabhamin ammattilaiskilpaura alkoi Australiassa vuonna 1983. Siellä hän ajoi kartingia kaksi vuotta. Sen jälkeen hän siirtyi Touring car -sarjaan yhdeksi vuodeksi. Vuonna 1986 hän vaihtoi Formula Ford 1600 -sarjaan ja sen jälkeen Formula Atlantic -sarjaan vuodeksi 1987. Muutto Australiasta Eurooppaan Camel-sponsorin alla vuonna 1989 auttoi häntä liittymään Bowmanin talliin ja voittamaan Britannian Formula 3 -mestaruuden. Morgan Freeman
Freemanin ensimmäinen Hollywood-elokuva oli vuoden 1980 "Brubaker – kiveäkin kovempi". Hän sai roolista hyvän arvion muun muassa tunnetulta kriitikolta Pauline Kaelilta. Freeman joutui silti vielä muutaman vuoden esiintymään vain keskenkertaisissa elokuvissa, vaikka menestyikin samaan aikaan teatterissa. Hänen läpimurtonsa oli tunteellisen parittajan rooli elokuvassa "Yön ammattilaiset" (1987), josta hän ansaitsi myös Oscar-ehdokkuuden. Freemanin seuraavat elokuvat olivatkin laadukkaampia, ja niihin kuuluivat muun muassa "Kuivilla" (1988), "Palveluksessanne, Miss Daisy", josta Freeman oli jälleen Oscar-ehdokkaana, ja "Glory". Doyle Brunson
Brunson aloitti pokerin pelaamisen laittomilla peleillä Exchange -kadulla, Fort Worthissa, Texasissa kaverinsa Dwayne Hamiltonin kanssa. Lopulta he kiersivät ympäri Texasia, Oklahomaa ja Louisianaa pelaten isompia pelejä, ja tapailivat samalla muita ammattilaispelaajia. Pian Hamilton muutti takaisin Fort Worthiin, kun taas muut jatkoivat yhdessä kiertämistä ympäriinsä pelaten 
pokeria, golfia ja Doylen sanoin "lähes mitä vain" rahasta. He kartuttivat yhdessä yhteistä uhkapelikassaa, mutta kuuden vuoden pelaamisen jälkeen tehty ensimmäinen kunnon matka Las Vegasiin vei kaiken. Rahasumma oli kuusinumeroinen. Tämän johdosta he päättivät lopettaa pelaamisen yhdessä, mutta säilyä ystävinä.