Missä joukkueessa Larry Bird lopetti uransa?
Larry Bird
Larry Joe Bird (s. 7. joulukuuta 1956 West Baden Springs, Indiana) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän edusti koko ammattilaisuransa Boston Celticsiä.
Wayne Gretzky
Gretzkyn kaksi viimeistä NHL-kautta päättyi jo runkosarjaan. Hän pelasi uransa viimeisen ottelun Rangersin paidassa 18. huhtikuuta 1999 Madison Square Gardenissa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Gretzky merkkautti viimeisessä ottelussaan yhden syöttöpisteen Brian Leetchin maaliin. Rangers hävisi ottelun jatkoajalla 2–1. Gretzkystä tuli NHL:n toiseksi viimeinen pelaaja, joka oli aloittanut uransa WHA-liigassa. Viimeiseksi jäi hänen pitkäaikainen joukkuetoverinsa Mark Messier. Larry Bird
Birdin ja Magic Johnsonin välinen kilpailu lisäsi sarjan kiinnostavuutta, ja he olivat 1980-luvun tärkein taistelupari sarjassa. Bird oli mukana niin sanotussa Dream Teamissa vuoden 1992 olympialaisissa, kun Yhdysvallat voitti olympiakultaa. Olympialaisten jälkeen hän lopetti pelaajauransa. Lenny Wilkens
Wilkens aloitti NBA-uransa vuonna 1960 ja vetäytyi pelaajana vuonna 1975. Hän osallistui yhdeksään NBA:n tähdistöotteluun ja oli sen MVP ("Most Valuable Player") 1971. Hänen ammattilaisseurojaan olivat Atlanta Hawks, Seattle SuperSonics, Cleveland Cavaliers ja Portland Trail Blazers. Hän on sittemmin toiminut päävalmentajana seuraavissa ammattilaisseuroissa:Seattle SuperSonics jäädytti hänen pelipaitansa numeron vuonna 1979. Bill Bridges
Chicago Packers varasi Bridgesin NBA:han 32. vuorolla . Hän debytoi NBA:ssa vuonna 1963 ja pelasi vuoteen 1971 asti St. Louis / Atlanta Hawksissa, minkä jälkeen hän edusti vielä kolmea muuta NBA-seuraa kunnes lopetti NBA-uransa 13 kauden jälkeen vuonna 1975. Viimeisellä kaudellaan Bridges voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden. Hän pelasi ssa vuosina 1967, 1968 ja 1970, ja vuosina 1969 ja 1970 hänet valittiin . Lawrence Wright
Ammattilaisuransa Wright aloitti Harlem Globetrottersissa, josta hän siirtyi KK Igokeaan. Kauden jälkeen Wright siirtyi Sportingiin. Vuonna 2010 hän liittyi suomalaiseen Korihaihin. Yhden pelikauden jälkeen Wright siirtyi Kanadan pääsarjassa pelanneeseen Halifax Rainmeniin. Pelikauden jälkeen hänet valittiin sarjan ykköstähdistöjoukkueeseen. Kaudeksi 2012–2013 Wright liittyi Basket Club d'Orchiesiin, joka pelasi Ranskan kolmostasolla. Hän ei kuitenkaan edustanut seuraa koko kautta, vaan siirtyi kesken kauden luxemburgilaiseen Eschiin. Kaudeksi 2013–2014 Wright palasi Suomeen, jossa hän siirtyi Kouvojen joukkueeseen. Hän pelasi Kouvoissa syksyllä 2013 kahdeksan ottelua. Kaudeksi 2014–2015 Wright teki sopimuksen I-divisioona A:ta pelanneen Oulun NMKY:n kanssa. Mark Hardy
Hardy ryhtyi IHL:n Detroit Vipersin pelaaja-apulaisvalmentajaksi toukokuussa 1994. Kaudella 1995–96 hän jatkoi samassa tehtävässä, mutta joukkueeksi tuli IHL:n Los Angeles Ice Dogs. Kesken kauden hänet myytiin kuitenkin takaisin Detroitiin. Hardy lopetti uransa pelaajana keväällä 1996, ja hän siirtyi takaisin Long Beachiin siirtyneen Ice Dogsin apulaisvalmentajaksi. Lopetuspäätös ei kuitenkaan pitänyt, sillä hän pelasi Long Beachin kokoonpanossa kaudella 1997–98 25 peliä runkosarjassa ja 17 pudotuspeliä. Takaisin NHL:ään Hardy palasi vuonna 1999, kun hänet nimettiin Los Angeles Kingsin apulaisvalmentajaksi. Hän jatkoi Kingsin apulaisvalmentaja vuoteen 2006 asti, jolloin hänet nimettiin Chicago Blackhawksin apulaisvalmentajaksi. Hardy siirtyi takaisin Los Angelesin apulaisvalmentajaksi kaudeksi 2008–2009. Larry Bird
Bird harjoitteli mielellään yksin, jolloin hän pystyi mielestään harjoittelemaan enemmän. Hän mietti aina, miten voisi analysoida heikkouksiaan ja parantaa peliään, mutta hänen mukaansa tärkein asia oli kuitenkin joukkueen voitto eivätkä omat tilastot. Kentällä Bird ei välittänyt vartalonsa suojaamisesta, vaan syöksyi irtopallojen perään. Tämän vuoksi hän esimerkiksi loukkasi usein kyynärpäänsä syöksyessään parkettiin kyynärpää edellä. Bird tuli yleensä ensimmäisenä harjoituksiin ja lähti viimeisenä, ja NBA:ssa pelatessaan hän nukkui usein Celticsin kotiareenalla. Larry Bird
Ennen seuraavaa kautta Boston Celticsin takamies Gerald Henderson myytiin, joten Danny Ainge sai enemmän vastuuta. Kaupassa Celtics sai ensimmäisen kierroksen varauksen, jonka seura käytti Len Biasin varaamiseen myöhemmin vuonna 1986. Joukkueen kausi alkoi hyvin, ja kuudentoista ottelun jälkeen se oli hävinnyt vain kerran. Ottelussa Detroitia vastaan Kevin McHale rikkoi Birdin piste-ennätyksen, mutta viikkoa myöhemmin Bird otti ennätyksen takaisin, kun hän teki Atlantaa vastaan 60 pistettä. Runkosarjan päätteeksi Celtics oli voittanut 63 ottelua, mikä oli viisi voittoa enemmän kuin toiseksi parhaalla joukkueella. Pudotuspeleissä Celtics kohtasi ensin Clevelandin. Celtics voitti kaksi ensimmäistä ottelua, mutta hävisi kolmannen. Bird joutui olemaan kolmannesta ottelusta sivussa kyynärpäänsä takia, mutta palasi kolmanteen otteluun, jonka Celtics voitti ja pääsi näin jatkoon. Seuraavalla kierroksella Celtics kohtasi Detroitin, jonka se voitti voitoin 4–2. Konferenssin finaaleissa Celtics voitti Philadelphian voitoin 4–1 ja pääsi NBA-finaaleihin, jossa seura kohtasi edellisen vuoden tapaan Lakersin. Celtics aloitti loppuottelusarjan voitolla, mutta hävisi seuraavan ottelun Magic Johnsonin hyvän pelin takia. Celtics voitti neljännen pelin, mutta hävisi kaikki muut, joten Lakers voitti mestaruuden. Bird ei heittänyt loppuottelusarjassa hyvin, minkä ajateltiin johtuvan tämän kipeytyneestä kyynärpäästä. Birdin mukaan syy oli kuitenkin Michael Cooperin hyvä puolustus. Kauden päätteeksi hänet valittiin toista kertaa perättäin liigan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Fredrik Ljungberg
Kesällä 2010 Ljungberg myytiin Chicago Firelle. Hän pelasi Chicagossa vuoden 2010 loppuun ja siirtyi sen jälkeen Skotlannin valioliigan Celticiin. Hän ehti pelata MLS:ssä yli 50 ottelua. Ljungberg pelasi loppukauden aikana Celticissä vain seitsemän ottelua eikä jatkanut joukkueessa kauden jälkeen. Hän teki elokuussa 2011 sopimuksen J. Leaguen Shimizu S-Pulsen kanssa. Ljungberg purki sopimuksensa helmikuussa 2012 ja oli sen jälkeen puoli vuotta sopimuksettomana, kunnes hän ilmoitti elokuussa lopettavan uransa. Chris Ford
Ford pelasi yliopistokoripalloa Villanovan yliopistossa neljän kauden ajan. Vuonna hän osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Detroit Pistons varasi hänet tilaisuuden seitsemäntenätoista pelaajana. Ford edusti seuraa kuusi kautta ja aloitti vielä kauden 1978–1979 Pistonsissa, mutta siirtyi kolmen ottelun jälkeen Boston Celticsiin. Kausi oli tilastollisesti hänen parhaansa, sillä hän teki 15,6 pistettä ottelua kohden. Ford voitti seuran paidassa ainoan NBA-mestaruutensa kaudella 1980–1981. Hän päätti NBA-uransa vuonna 1982. Mario Lessard
Lessard aloitti National Hockey League -uransa Los Angeles Kingsissa 1978. Hän edustikin seuraa läpi ammattilaisuransa. Viimeiseksi kaudeksi muodostui 1983–1984. Nelson Emerson
Emerson lopetti pelaajauransa vuonna 2002. Hän pelasi 12 NHL-kauden aikana yhteensä 771 runkosarjaottelua ja teki 488 tehopistettä, 195 maalia ja 293 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pääsi pelaamaan kuutena vuonna, kahdesti St. Louis Bluesissa (1992 ja 1993), kerran Ottawa Senatorsissa (1999) ja kolmesti Los Angeles Kingsissä (2000–2002), ja teki 40:ssä ottelussa 22 tehopistettä, seitsemän maalia ja 15 syöttöpistettä. Pelaajauransa jälkeen Emerson toimi vuosina 2006–2008 Los Angeles Kingsin apuvalmentajana, minkä jälkeen siirtyi työskentelemään seuran pelaajakehityksen osastolle (). National Basketball Association
1980-luvun loppupuolella NBA:han liittyi neljä uutta joukkuetta: Charlotte Hornets (nykyisin New Orleans Pelicans), Miami Heat, Orlando Magic ja Minnesota Timberwolves. Yksi kaikkien aikojen parhaista pelaajista, Michael Jordan, liittyi NBA:han Chicago Bullsin joukkueeseen vuonna 1984. Jordan johdatteli yhdessä Scottie Pippenin kanssa Bullsin kuuteen mestaruuteen vuosina 1991–1998. Jordan kuului Yhdysvaltain ”Dream Teamiin” vuoden 1992 Barcelonan olympialaisissa yhdessä Pippenin, Larry Birdin, Magic Johnsonin ja monen muun supertähden kanssa. Jeff Fisher
Fisher pelasi yliopistossa kulmapuolustajana USC:n joukkueessa ja oli voittamassa yliopistomestaruutta vuonna 1978. Hänet varattiin NFL:ään Chicago Bearsin joukkueeseen, jossa hän oli mukana voittamassa Super Bowlia vuonna 1985. Loukkaantumiset lopettivat kuitenkin Fisherin uran lyhyeen.Fisher aloitti valmentajana loukkaannuttuaan pahasti. Hän toimi apuvalmentajana Chicago Bearsissa, Philadelphia Eaglesissa, Los Angeles Ramsissa sekä San Francisco 49ersissa. Vuonna 1994 silloinen Houston Oilers palkkasi hänet päävalmentajakseen kesken kauden ja hänet vakinaistettiin kauden jälkeen. Joukkue on sen jälkeen muuttanut nimeään Tennessee Oilersiksi ja siitä Tennessee Titansiksi vuonna 1999. Fisher johdatti joukkueensa Super Bowliin vuonna 2000, mutta joukkue hävisi St. Louis Ramsille. Fisherin ja Titansien tiet erosivat kauden 2010 päätteeksi. Arne Friedrich
Wolfsburgissa Friedrich pelasi ainoastaan 15 ottelua, kunnes siirtyi kaudeksi 2012–2013 MLS-liigan Chicago Fireen. Siellä hän pelasi 23 ottelua ja teki niissä yhden maalin. Friedrich lopetti uransa kesällä 2013. Terry Carkner
Carkner edusti Detroit Red Wingsiä kahden kauden ajan. Näistä jälkimmäisellä, kaudella 1994–1995, hän oli pelaamatta osan kautta sopimuserimielisyyksien vuoksi. Red Wings eteni vuonna 1995 Stanley Cupin voitosta pelattuihin loppuotteluihin, mutta Carkner ei pelannut tuona vuonna yhtään pudotuspeliottelua. Elokuussa 1995 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Florida Panthersin kanssa, jossa pelasi uransa neljä viimeistä kautta. Puolustavan puolustajan (stay-at-home defenceman) roolissa pelannut Carkner oli kaudella 1995–1996 osa Stanley Cup -loppuotteluihin edennyttä Panthersin joukkuetta. Hän pelasi vuoden 1996 pudotuspeleissä 22 ottelua ja antoi neljä maalisyöttöä. Jesse Hubbard
NLL:ssä Hubbard nimettiin kauden tulokkaaksi kaudella 1999. Hubbard siirtyi MLL-liigaan vuonna 2001, pelaten aina vuoteen 2008 New Jersey Priden riveissä. Vuonna 2008 hänet kaupattiin Los Angeles Riptideen, josta hänet kaupattiin vuonna 2009 Washington Bayhawksiin. Hubbard kuitenkin kärsi loukkaantumisesta ennen kauden alkua, eikä pelannut lainkaan kaudella 2009. Tämän jälkeen hän myös lopetti uransa kokonaan. Doug Bodger
Viimeisillä kausillaan Bodger teki lyhyet visiitit kolmessa eri seurassa. Joulukuussa 1997, kesken kauden 1997-1998, San Jose Sharks kauppasi Bodgerin New Jersey Devilsiin yhdessä Dody Woodin kanssa vaihdossa John MacLeaniin ja Ken Suttoniin; hän pelasi seurassa kauden loppuun. Kesäkuussa 1998 Devils kauppasi hänet Los Angeles Kingsiin vaihdossa neljännen kierroksen varausvuoroon saman kesän varaustilaisuudessa. Yhden kauden kestäneen Kings-uran jälkeen Bodger teki elokuussa 1999 rajoittamattomana vapaana agenttina 1+1-muotoisen sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Bodger ei kuitenkaan onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa Canucks-miehistössä ja joulukuussa 1999 hänet lähetettiin farmijoukkueeseen. 14. joulukuuta 1999 Bodger ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Larry Robinson
Vuonna 1989 Robinson siirtyi vapaana agenttina Los Angeles Kingsiin, jossa pelasi uransa kolme viimeistä kautta. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1992. Brad Bird
Valmistuttuaan Kalifornian taideinstituutista hän pääsi heti töihin Disney-yhtiöön, mutta hän lähti pian yhtiöstä elokuvan "Topi ja Tessu" (1981) valmistuttua. Bird siirtyi työskentelemään televisioanimaatioiden parissa käsikirjoittajana, ohjaajana ja tuottajana. Hän muun muassa liittyi Klasky Csupo -yhtiöön vuonna 1989 ja kehitti siellä "Simpsoneista" puolen tunnin kestoisen piirretyn. Vuonna 1990 hän ohjasi jakson "Komedian kuningas" ("Krusty Gets Busted") ja työskenteli sarjassa ensi sijassa johtavana konsulttina vuoteen 1997 asti. Simpsoneiden ohella Bird työskenteli muun muassa "Kukkulan Kuningas" ja "The Critic" -televisiosarjojen parissa. NBA:n työsulku 1998–1999
Palkkakattoa voitiin kiertää seuroissa ns. Larry Bird-poikkeuksen nojalla. Tämä säännös tehtiin vuonna 1988, kun Boston teki Birdin kanssa uuden sopimuksen, joka ylitti palkkakaton. Vuonna 1995 tehtiin sopimus, jossa NBA-pelaajan kolmelle ensimmäiselle pelivuodelle asetettiin kattopalkka, mutta tämän jälkeen pelaajasta tulisi vapaa pelaaja. Tällä hidastettiin ensimmäisten pelivuosien palkkakehistystä, mutta kolmen vuoden jälkeen pelaajan palkka moninkertaistui. Tämän johdosta pelaajat kilpailuttivat itseään kolmen pelivuoden jälkeen, jolloin heidän palkkansa myös moninkertaistui. Adam Burt
Burtin kausi jäi lyhyeksi, 27:n ottelun mittaiseksi, loukkaantumisen vuoksi. Kaudella hän ei pelannut lainkaan ja vuonna 2002 hän ilmoitti pelaajauransa päättymisestä. Adam Burt pelasi 13 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 737 runkosarjaottelua, joissa hän teki kaikkiaan 152 tehopistettä, 37 maalia ja 115 syöttöpistettä, ja yhteensä 21 pudotuspeliottelua, joissa hän antoi yhden maalisyötön. Hän pelasi NHL:n pudotuspeleissä neljänä vuonna, Hartfordin mukana vuosina 1990 ja 1992 ja Philadelphian mukana vuosina 1999 ja 2000. New York Knicks
Kaudelle 1982–1983 päävalmentajaksi tuli Atlanta Hawksissa vuonna 1978 vuoden valmentajaksi valittu Hubie Brown. Richardson siirtyi vaihtokaupalla Golden State Warriorsiin ja tilalle tuli pistelinko Bernard King. Kausilla 1982–1983 ja 1983–1984 Knicks eteni konferenssivälieriin. 1984–1985 King pelasi uransa parasta kautta tekemällä yhdessä ottelussa 60 pistettä New Jersey Netsiä vastaan ja voittamalla toistaiseksi ainoana Knicks-pelaajana liigan korintekijätilaston. Kingin ura lähti kuitenkin saman kauden loppupuolella hiipumaan polven ristisidevamman takia ja Knicks jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Larry Fitzgerald
Arizona Cardinals varasi Pittsburghin yliopistossa pelanneen Fitzgeraldin vuoden 2004 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisen kierroksen kolmantena pelaajana. Kaudella 2008 Fitzgerald pääsi pelaamaan Cardinalsin riveissä NFL:n mestaruusottelussa, Super Bowlissa. Cardinals kuitenkin hävisi ottelun 27-23, Fitzgeraldin kahdesta maalista huolimatta. Nick Boucher
Boucher pelasi kahden kauden ajan alempien sarjojen joukkueissa Pee Dee Pridessä, Elmira Jackalsissa ja Muskegon Lumberjacksissa ennen siirtymistään Eurooppaan. Kaudella 2006–2007 hän pelasi EIHL:ssä Basingstoke Bisonissa ja alankomaalaisen Eredivisie -liigan joukkueessa Tilburg Trappersissa, jossa hän voitti liigan mestaruuden. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi Pohjois-Amerikkaan IHL-joukkue Fort Wayne Kometsiin. Boucher pelasi joukkueessa uransa loppuun asti lukuun ottamatta 18 ottelun vierailua AIHL-joukkue Sydney Bearsissa. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi kaksi kertaa kausina 2008–2009 ja 2011–2012. Lisäksi kaudella 2008–2009 hänet valittiin IHL:n vuoden maalivahdiksi, hänet nimettiin ensimmäiseen tähdistöön ja hän oli ehdolla koko liigan parhaaksi pelaajaksi, joksi kuitenkin valittiin Todd Robinson. Hän voitti Kometsissa neljä mestaruutta, joista kolme IHL:ssä ja yhden CHL:ssä. Toisella CHL-kaudellaan Kometsissa Boucher nimettiin tähdistöottelun aloittavaksi maalivahdiksi. Boucherin ura päättyi, kun hänen molemmat lonkkansa leikattiin kesäkaudella. Boucherilla oli mahdollisuus paluuseen tammikuun lopulla vuonna 2013, mutta hän vetäytyi ammattilaisjääkiekosta vedoten toistuviin lonkkaongelmiinsa. 26. lokakuuta 2013 Fort Wayne Komets jäädytti Boucherin numeron 33 yhdessä Chuck Adamsonin numeron 1 kanssa. Boucherista tuli nuorin Kometsin pelaaja, jonka numero on jäädytetty. Larry Bird
Bird kärsi selkäkivuista koko turnauksen ajan, mutta pystyi silti parhaassa pelissään tekemään 19 pistettä Saksaa vastaan. Yhdysvaltojen Dream Team voitti kaikki ottelunsa suurella piste-erolla. Pienin marginaali oli loppuottelussa, jossa Yhdysvallat voitti Kroatian 32 pisteellä. Jimmy Conrad
Conrad aloitti jalkapalloharrastuksensa pelaamalla Santa Anita Stallionsin juniorijoukkueessa. Hän pelasi myös koulunsa Temple City High Schoolin joukkueessa Mountain View Youth Soccer Leaguessa. Vuosina 1994 ja 1995 hän pelasi jalkapalloa San Diego State Universityn joukkueessa, kunnes siirtyi Kalifornian yliopistoon UCLA:aan. 1997 Conrad voitti UCLA:n joukkueen kanssa . Conradia ei varattu MLS:ään, joten hän teki sopimuksen A-Leaguessa pelanneen San Diego Flashin kanssa. Joukkue voitti Tyynenmeren divisioonan mestaruuden ja 1999 Conrad siirtyi MLS:n San Jose Clashiin (vuodesta 2000 San Jose Earthquakes). 2001 Conrad oli mukana voittamassa MLS:n mestaruutta. Vuonna 2003 hän siirtyi liigan palkkakaton vuoksi Kansas City Wizardsiin (vuodesta 2010 Sporting Kansas City). Hän oli seuraavana vuonna joukkueensa mukana voittamassa Lamar Hunt U.S. Open Cupia. Samana vuonna hänet valittiin liigan toiseksi parhaaksi puolustajaksi. Seuraavana vuonna hänet valittiin liigan parhaaksi puolustajaksi. Greg Smyth
Smyth pelasi NHL:ssä ensimmäisen ottelunsa kaudella 1986–1987 Philadelphia Flyersin paidassa. Hän siirtyi kaudeksi 1988–1989 Quebec Nordiquesiin, jossa hän pelasi neljä kautta. Smythin viimeinen kausi NHL:ssä oli 1996–1997. Hän lopetti uransa BISL-kauden 1999–2000 jälkeen. Jürgen Klinsmann
Seuratasolla Klinsmann pelasi Saksassa, Englannissa ja Italiassa. Hän lopetti peliuransa kesällä 1998 edustettuaan viimeksi Tottenham Hotspuria. Hän teki paluun jalkapallokentille vuonna 2003 salanimellä Jay Goppingen kalifornialaisessa Orange County Blue Starissa, joka pelasi Pohjois-Amerikan amatööriliigassa. Hän teki kahdeksassa pelaamassaan ottelussa viisi maalia.Klinsmann aloitti valmennusuransa korkealta, kun hänet nimitettiin 2004 Saksan jalkapallomaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi Rudi Völlerin seuraajaksi. Yhdessä manageri Oliver Bierhoffin ja apulaisvalmentaja Joachim Löwin kanssa Klinsmannin ei tarvinnut stressata MM-karsinnoista kotikilpailuihin 2006. Harjoitusotteluissa ei kuitenkaan tullut toivottuja tuloksia ja Saksa hävisi muun muassa Italialle 4–1. Klinsmannia kritisoitiin myös hyökkäysvoittoisesta taktiikasta, joka ärsytti puolustusvoittoisen jalkapallon kannattajia. Larry Murphy
Murphy pelasi 21-vuotisella urallaan (1980–2001) kuudessa seurassa. Kingsin lisäksi hän pelasi Washington Capitalsissa, Minnesota North Starsissa, Pittsburgh Penguinsissa, Toronto Maple Leafsissa ja Detroit Red Wingsissä. Don Meredith
Meredith pelasi ennen ammattilaisuraansa kolme kautta, 1957–1959, texasilaisen Southern Methodist Universityn (SMU) amerikkalaisen jalkapallon joukkueen pelinrakentajana. Chicago Bears varasi hänet NFL:ään vuoden 1960 NFL Draftin kolmannella kierroksella, numerolla 32, mutta kauppasi hänet pian silloiseen tulokasseuraan Dallas Cowboysiin. Meredith nousi muutaman kauden jälkeen Cowboysin aloittavaksi pelinrakentajaksi toimittuaan aluksi Eddie LeBaronin varamiehenä.
Meredith johdatti Cowboysin kahdesti NFL:n loppuotteluun, kausina 1966 ja 1967, mutta Green Bay Packers vei molemmilla kerroilla voiton. Ensiksi mainitun kauden päätteeksi hänet nimettiin NFL:n vuoden pelaajaksi, Bert Bell Awardin saajaksi. Hän heitti tuolla kaudella 24 touchdown-syöttöä ja 2805 jaardia, jotka jäivät hänen uransa parhaiksi lukemiksi. Hänet valittiin urallaan myös kolmeen NFL:n tähdistöotteluun eli Pro Bowliin, kausina 1966–1968. Hän lopetti pelaajauransa kauden 1968 jälkeen, pelattuaan NFL:ssä yhdeksän kautta. Vuonna 1976 Meredith ja samana vuonna hänen kanssaan pelaajauransa lopettanut keskushyökkääjä Don Perkins nimettiin toisena ja kolmantena pelaajana Dallas Cowboysin Ring of Honoriin. Hänen pelaajauransa jälkeisiin kunnianosoituksiin kuuluu myös valinta College Football Hall of Fameen vuonna 1982. Larry Bird
Kaudella 1999–2000 Pacers voitti runkosarjassa 56 ottelua ja voitti jälleen divisioonansa. Pudotuspelien vastustajat olivat samat kuin edellisvuonnakin, ja Indiana voitti Milwaukeen voitoin 3–2, Philadelphian 4–2 ja New Yorkin 4–2. NBA:n loppuotteluissa Pacers kohtasi Los Angeles Lakersin, jossa pelasivat muun muassa Kobe Bryant ja Shaquille O'Neal. Ottelusarja päättyi Pacersin 4–2-tappioon. Kauden jälkeen Bird lopetti päävalmentajana, mutta jatkoi seuran taustajoukoissa. Larry Bird
Viimeisellä yliopistokaudellaan Bird ei halunnut antaa haastatteluja, koska ei ollut varma, osaisiko käsitellä lehdistöä oikealla tavalla. Sen takia monet ihmiset saivat hänestä kuitenkin huonon kuvan. NBA:ssa Bird joutui antamaan haastatteluja, mutta ei pitänyt sitä enää ongelmana. Ron Reed
Reed pelasi Major League Baseballissa vuosina 1966–1984. Hänen joukkueitaan olivat Atlanta Braves (1966–1975), St. Louis Cardinals (1975), Philadelphia Phillies (1976–1983) ja Chicago White Sox (1984). Reed oli All-Star-pelaaja vuonna 1968. Torgeir Bryn
Bryn on ainoa norjalainen NBA:ssa pelannut koripalloilija. Hän pelasi kolme ottelua Los Angeles Clippersissä kaudella 1989–1990. Hän palasi takaisin Eurooppaan vuonna 1993, ja lopetti uransa lopullisesti 45-vuotiaana vuonna 2010. Larry Bird
Bird sai stipendin Indianan yliopistoon ja muutti pienestä kaupungista 33 000 oppilaan kampukselle. Hän ei sopeutunut uuteen ympäristöön ja palasi kotikaupunkiinsa ennen kuin kuukauttakaan oli kulunut, ennen koripalloharjoitusten alkua. Hän siirtyi lyhyeksi ajaksi paikalliseen junior collegeen, mutta jätti senkin kesken ja meni töihin kaupungille. Bird ei pelannut missään joukkueessa säännöllisesti, mutta osallistui erilaisiin kesäliigoihin ja AAU:n peleihin. AAU:ta hän pelasi Hancock Construction -joukkueessa. Pelaaja-agentit soittelivat Birdille, mutta hän ei hyväksynyt agenttien tarjouksia. Kun Indianan osavaltionyliopiston värvääjä näki Birdin pelaavan, hän halusi tämän mukaan koulun joukkueeseen. Bird tuli mukaan koululle ja pyöritti oppilaita lyhyessä harjoituspelissä, vaikka pelasi farkut ja tennistossut jalassa. Lopulta vuonna 1975 Bird lähti opiskelemaan Indianan osavaltionyliopistoon. Hän joutui jättämään kauden 1975–1976 väliin NCAA:n sääntöjen vuoksi, mutta hän käytti ajan kuitenkin hyödykseen ja harjoitteli koulutuntien välissäkin. Larry Bird
Birdin lapsuuden perhe oli köyhä, ja hänellä on viisi sisarusta. Hänen isänsä oli alkoholisoitunut Korean sodan veteraani. Vanhemmat erosivat Larryn ollessa lukiossa, ja pian eron jälkeen hänen isänsä teki itsemurhan. Larry oli tuolloin 19-vuotias. Nuoruudessaan hän joutui myös asumaan lyhyitä aikoja isoäitinsä luona, koska kotona oli liian ahdasta. Hänen isoveljensä, Mark Bird, pelasi yliopistokoripalloa. Larry Bird
Bird pelasi pääasiassa laitahyökkääjänä. Ennen kuin hän siirtyi NBA:han, media väitti häntä hitaaksi. Lisäksi hänen sanottiin olevan liian pehmeä, eikä hänen levypallopeliään pidetty hyvänä. NBA:ssakaan Bird ei ollut nopea, mutta hänen levypallopelinsä ihastutti muun muassa Bob Cousya. Bird oli hyvä kolmen pisteen heittäjä ja voitti kolme kertaa . Siitä huolimatta hän ei heittänyt ensimmäisillä kausillaan paljoakaan kolmen pisteen heittoja. Bird oli niin varma heitostaan, että saattoi harjoitella kolmen pisteen heittoja silmät kiinni. Bob Cousy ylisti Birdiä NBA:n siihen mennessä parhaaksi pelaajaksi. Hänet tunnettiin luovasta ja hyvästä peliälystään. Michael Jordan
Lopetettuaan baseball-uransa Jordan vieraili Chicago Bullsin harjoituksissa ja harjoittelikin välillä joukkueen kanssa. Hän kieltäytyi ensin kommentoimasta paluutaan medialle, mutta maaliskuussa 1995 hän ilmoitti palaavansa Chicagoon. Hän käytti pelinumeroa 45 aikaisemman numeronsa 23:n asemesta. Paluuottelussaan Indianaa vastaan Jordan teki 19 pistettä, mutta heitti huonosti. Hän luotti kuitenkin siihen, että peli paranisi vielä. Jordanin paluuottelu televisioitiin Yhdysvalloissa koko maassa, ja se oli katsotuin runkosarjaottelu viiteen vuoteen. Hänen otteensa paranivat peli peliltä, ja viidennessä ottelussa hän teki New Yorkia vastaan jo 55 pistettä. Jordan pelasi Chicagon joukkueessa 17 runkosarjan ottelua, joista joukkue hävisi neljä. Chicago eteni pudotuspeleihin, joiden ensimmäisellä kierroksella se voitti Charlotten voitoin 3–1. Toisella kierroksella Chicago kohtasi Orlandon, jossa pelasi muun muassa Shaquille O'Neal. Ottelupari päättyi Orlandon 4–2-voittoon. Larry Bird
Bird on esiintynyt myös videopeleissä. Vuonna 1983 ilmestyi "", jossa ovat mukana Bird ja Julius Erving. Pelille ilmestyi myös jatko-osa. Bird on ollut vuodesta 2006 mukana edistämässä erään viiniyrityksen myyntiä. Jari Kurri
Kurri on Jokereiden kasvatti. NHL-urallaan hän edusti Edmonton Oilersia, Los Angeles Kingsiä, New York Rangersia, Mighty Ducks of Anaheimia sekä Colorado Avalanchea. Kurri pelasi myös yhden kauden ajan Italian Serie A:ssa edustaen HC Devils Milanoa. Edmonton Oilers Kurrin NHL:ään vuoden 1980 varaustilaisuudessa numerolla 69, ja hän debytoi NHL:ssä kaudella 1980-1981. Kaiken kaikkiaan Kurri pelasi NHL:n runkosarjassa 1 251 ottelua tehopistein 601+797=1 398. Hän muodosti Edmontonissa ja myöhemmin myös Los Angelesissa pelatessaan tehokkaan tutkaparin keskushyökkääjä Wayne Gretzkyn kanssa. Kurri voitti kaikki viisi Stanley Cup -mestaruuttaan edustaessaan Edmontonia. Kurri päätti uransa NHL:ssä kauteen 1997-1998, jolloin hän pelasi Colorado Avalanchessa. Hän oli lopettaessaan NHL:n kaikkien aikojen eniten maaleja, syöttöjä ja pisteitä tehnyt eurooppalainen pelaaja. Andrew Brunette
Brunette ilmoitti pelaajauransa päättymisestä helmikuussa 2013, jolloin hänet nimitettiin neuvonantajaksi Minnesota Wildin organisaatioon. Hän pelasi 16 kautta kestäneellä NHL-urallaan 1 110 ottelua runkosarjassa ja 49 pudotuspeleissä. Pisteitä hän teki runkosarjassa 733, 268 maalia ja 465 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 35, 17 maalia ja 18 syöttöpistettä. Larry Bird
Muista liigan pelaajista Bird ihaili eniten Magic Johnsonia. Birdin ja Johnsonin välinen kilpailu oli 1980-luvun tärkein vastakkainasettelu NBA:ssa, ja HBO:n urheilujohtajan Ross Greenwoodin mukaan se jopa pelasti NBA:n. Sekä Bird että Johnson olivat joukkuepelaajia, vaikka koripallo oli vielä 1970-luvulla ollut yksilökeskeinen laji. Heidän välilleen luotua kilpailuasetelmaa edisti myös ihonvärien ero: Bird on valkoinen ja Johnson musta. Lisäksi Bostonin ja Lakersin välillä oli ollut aikaisemminkin vihanpitoa. Birdin ja Johnsonin tulo NBA:han synnytti liigaan uuden kultakauden. Julkisuudessa he esiintyivät lähes vihollisina, mutta yksityiselämässään he olivat hyviä ystäviä. Bird olikin ensimmäisiä, joille Johnson ilmoitti HIV-tartunnastaan. Larry Blair
Larry Blair pelasi vuodet 2003–2007 yliopistokoripalloa yhdysvaltain NCAA-sarjassa Liberty Flamesin joukkueessa. Viimeisenä yliopistokautenaan 2006–07 hän teki joukkueelleen pisteitä 20,4 keskiarvolla. Brent Sutter
Kesken kauden 1991-1992 Sutter kaupattiin Chicago Blackhawksiin yhdessä Brad Lauerin kanssa vaihdossa Adam Creightoniin ja Steve Thomasiin. Sutter pelasi Chicagossa seitsemän kautta vuosina 1991–1998 ennen kuin lopetti uransa vuonna 1998. Deion Sanders
49ersissa Sanders vietti vain yhden kauden, vaikka joukkue onnistui voittamaan kauden päätteksi Super Bowlin. Hän siirtyi kovan kohun ja suurten rahasummien saattelemana toiseen mestarikandidaattiin Dallas Cowboysiin. Monipuolisena pelaajana Sanders pelasi Dallasissa monien puolustuksen pelipaikkojen lisäksi ajoittain myös hyökkäyksessä laitahyökkäjänä. Viiden Cowboys-kauden jälkeen Sanders siirtyi vapaana agenttina kaudeksi Washington Redskinsin riveihin, jonka jälkeen ilmoitti lopettavansa peliuransa. Gary Lineker
Tottenhamin-vuosien jälkeen Lineker pelasi vielä Japanin J. Leaguen Nagoya Grampus Eightissä kaksi kautta. Hän kärsi useista loukkaantumisista ja päätti lopulta lopettaa pelaajauransa syksyllä 1994. David Schneider
Kesällä 2007 Schneider allekirjoitti NHL-seura Tampa Bay Lightningin kanssa vuoden sopimuksen . Schneider pelasi koko kauden Tampa Bayn farmijoukkueessa Norfolk Admiralsissa AHL-liigassa. Kaudeksi 2008–2009 Schneider teki ns. artistisopimuksen Ruotsin Elitserienissa pelanneen Djurgårdenin kanssa. Alkukauden hän pelasi kuukauden sopimuksella SM-liigan Tapparassa ennen siirtymistään Djurgårdeniin lokakuussa. Kauden 2009–2010 Schneider pelasi Sveitsin liigan HC Ambrì-Piottassa, minkä jälkeen hän lopetti uransa. Larry Bond
Päästyään Minnesotan St. Thomas Collegesta vuonna 1973 Bond työskenteli tietokoneohjelmojana kaksi vuotta ennen kuin hänet valittiin komentajakouluun Rhode Islandille. Hän liittyi laivastoon vuonna 1975 ja valmistui vuoden päästä. Bond oli laivastossa kuusi vuotta palvelemassa hävittäjällä ja rannikkovalvojana Washingtonissa. Laivaston jälkeen hän työskenteli laivasto-analyytikkona puolustusvoimille. Angry Birds
Vuoden 2012 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen kisamaskotti Hockey Birdin suunnitteli Rovion suunnittelija Toni Kysenius. Hockey Birdin esikuvana toimi entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti Pasi Nurminen. Kesäkuussa 2012 Rovio teki yhteistyösopimuksen NFL-seura Philadelphia Eaglesin kanssa. Yhteistyösopimukseen kuuluu uuden maskottilintu -seuralogon suunnittelu syksyksi 2012. B. J. Armstrong
Armstrong pelasi yliopistokoripalloa Iowan yliopiston paidassa, jossa hän teki viimeisenä kautenaan 18,6 pistettä ottelua kohden. Hän ilmoittautui , jossa hän oli Chicago Bullsin 18:s varaus. Armstrong pelasi Chicago Bullsissa aina vuoteen 1995 saakka, jolloin Toronto Raptors varasi hänet laajentumisvaraustilaisuudessa. Hän ei kuitenkaan siirtynyt seuraan, vaan liittyi Golden State Warriorsiin. Kahden kauden jälkeen Armstrong lähti seurasta ja liittyi Charlotte Hornetsiin. Hän pelasi seurassa maaliskuuhun 1999 saakka, jolloin Hornets vaihtoi hänet Los Angeles Lakersin kanssa. Vielä saman päivän aikana Lakers luopui hänen oikeuksistaan. Uuden sopimuksen Armstrong teki Orlando Magicin kanssa muutamaa päivää myöhemmin ja pelasi kauden loppuun seurassa. Armstrong lopetti ammattilaisuransa Bullsin paidassa kaudella 1999–2000. Bernard King
New Yorkissa ollessan hän osallistui tähdistöotteluun kaksi kertaa, minkä lisäksi hän voitti sarjan pistekuninkuuden kaudella 1984–1985. King valittiin myös kaksi kertaa perättäin sarjan . Hän edusti New Yorkia vuoteen 1987 asti, jonka jälkeen hän siirtyi Washington Bulletsiin. King edusti joukkuetta tammikuuhun 1993 asti, jolloin hänet vapautettiin. King oli joutunut jättämään kauden 1991–1992 väliin, eikä hän ollut pelannut Washingtonin paidassa peliäkään kaudella 1992–1993. Helmikuussa 1993 hän teki sopimuksen New Jersey Netsin kanssa ja pelasi uransa viimeiset NBA-ottelut joukkueessa. Sam Bird
Bird ajoi kaudella 2010 GP2-luokassa ART Grand Prix -tallissa. Bird saavutti yhden voiton Italian Monzassa ja neljä kolmossijaa. Bird sijoittui loppupisteissä viidenneksi. Bird siirtyi iSport tiimiin kaudeksi 2011. Hän keräsi 45 pistettä ja sijoittui sarjan kuudenneksi. Vuonna 2012 Bird ajoi Formula Renault 3.5 -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan kolmanneksi. Vuonna 2013 Bird teki paluun GP2-sarjaan uudessa Russian Time-tallissa. Hän voitti viisi kilpailua ja sijoittui lopulta sarjassa toiseksi mestaruuden voittaneen Fabio Leimerin jälkeen. Vuonna 2014 Bird siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan jossa hän kilpailee nykyään LMP2-luokassa. Ray Lewis
Baltimore Ravens varasi Lewiksen NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, 26. pelaajana. Hän kohtasi ennakkoluuloja, koska hänen ei uskottu pystyvän murtautua kokoonpanoon tukimiehen rooliin siihen pienen kokonsa takia. Lewis voitti Super Bowlin Baltimore Ravensin riveissä kausilla 2000 ja 2012.
Hänen uransa loppui jälkimmäiseen voittoon. Shaquille O’Neal
O’Neal voitti Los Angeles Lakersissa kolme mestaruutta kausilla (2000, 2001, 2002) ja Miamissa yhden vuonna (2006). Lisäksi O’Neal kuului Yhdysvaltojen maajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994 ja olympiakultaa vuonna 1996. Hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun kesäkuussa 2011. Roy Lassiter
Ennen ammattilaisuraansa Lassiter pelasi jalkapalloa North Carolina State Universityn joukkueessa. Yliopistouran jälkeen Lassiter siirtyi kesällä 1992 pelaamaan Costa Rican sarjaan. Costa Ricassa Lassiter pelasi aina tammikuuhun 1996 asti, jolloin hän siirtyi takaisin Yhdysvaltoihin Tampa Bay Mutinyn riveihin. Lokakuussa 1996 hän siirtyi lainalle Italiaan, Serie A:n Genovaan. Laina päättyi maaliskuussa seuraavana vuonna ja Lassiter palasi Tampaan.
Tampasta hän siirtyi maaliskuussa 1998 D.C. Unitedin riveihin, jossa pelasi hieman vajaa kaksi vuotta. Washingtonista Lassiter siirtyi tammikuussa 2000 Floridaan Miami Fusionin joukkueeseen ja sieltä vuoden kuluttua Kansas City Wizardsin riveihin. Kansasissa Lassiter viihtyi vain heinäkuuhun 2001 kunnes palasi takaisin Washingtoniin.
Washingtonista Lassiter siirtyi vielä tammikuussa 2003 Virginia Beach Marinersin joukkueeseen ja sieltä edelleen vuoden kuluttua Laredoon. Laredo Heat SC jäi Lassiterin uran viimeiseksi joukkueeksi ja hän ilmoitti lopettamispäätöksestään tammikuussa 2005. Larry Bird
Toukokuussa 1997 Bird sai valmentajatarjouksia Indianasta ja Bostonista. Pian tämän jälkeen Indianasta ilmoitettiin, että Bird oli hankittu Indiana Pacersin päävalmentajaksi Larry Brownin tilalle. Ilmoitus yllätti muun muassa Danny Aingen, joka ei uskonut Birdin olevan valmentajaksi sopivaa tyyppiä. Pacersin pelaajat, kuten takamies Reggie Miller, kuitenkin pitivät Birdin näkemyksistä. Pacersin kausi 1997–1998 alkoi tappiolla, mutta seuraavassa ottelussaan joukkue voitti Golden Staten. Pacers voitti runkosarjassa 58 ottelua ja sijoittui divisioonansa toiseksi. Pudotuspeleissä se eteni konferenssin loppuotteluihin asti, mutta hävisi ne Chicagolle voitoin 4–3. Bird valittiin kuitenkin ksi. Trajan Langdon
Langdon pelasi koripallon lisäksi baseballia, jossa MLB-seura San Diego Padres varasi hänet vuonna 1994. Hän pelasikin koripallon ohella baseballia vielä yliopistossa. Langdon edusti yliopistokoripallossa Duken yliopistoa, ja viimeisenä kautena hän johdatti joukkueensa NCAA:n loppuotteluun. Yliopistouransa jälkeen hänet varattiin NBA:han ja kaudet 1999–2002 hän edusti Cleveland Cavaliersia. Ensimmäisenä NBA-kautena hän pelasi vain kymmenen ottelua loukkaantumisen takia, mutta toisena kautena Langdon teki 6,0 pistettä ottelua kohden. Kausi 2001–2002 oli hänen viimeisensä NBA:ssa ja hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Benetton Trevisoon, jossa hän voitti Italian mestaruuden. Langdon edusti seuraa yhden kauden ajan ja siirtyi tämän jälkeen Efes Pilseniin. Kauden 2004–2005 hän pelasi Moskovan Dynamossa, mutta vuodesta 2005 lähtien Langdon pelasi TsSKA Moskovassa. Seuran paidassa hän voitti Euroliigan mestaruuden vuosina 2006 ja 2008. Kauden 2010–2011 päätteeksi Langdon ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripallon. Larry Holmes
Holmes luopui voittamattomana WBC-liiton mestaruusvyöstään jouduttuaan erimielisyyksiin promoottori Don Kingin kanssa. Hänet kuitenkin tunnustettiin uuden IBF-liiton mestariksi, ja tätä titteliään hän puolusti vielä James Smithiä, David Beytä ja Carl Williamsia vastaan, kunnes menetti mestaruutensa 21. syyskuuta vuonna 1985 Las Vegasissa haastaja Michael Spinksille. Hävitessään ensimmäistä kertaa oli Holmes ehtinyt otella 48 kertaa ammattilaisena voittamattomana. "Ring Magazine" nimesi ottelun vuoden yllätykseksi. Holmes kohtasi Spinksin uudelleen 19. huhtikuuta 1986 Las Vegasin Hilton Hotelissa, jolloin voitto meni tuomariäänin 2–1 Spinksille. Tappion jälkeen hän ilmoitti lopettavansa uransa. Kai Suikkanen
Suikkanen aloitti uransa I-Divisioonassa Oulun Kärpissä kaudella 1976–1977. Seuraavaksi kaudeksi Kärpät nousi SM-liigaan. Suikkanen pelasi Kärpissä paljon Kari Jalosen ketjussa, jonka toinen laitahyökkääjä oli Pekka Arbelius. Suikkasella oli kokoonpanossa voimahyökkääjän rooli. Hän jatkoi Kärpissä kevääseen 1981 saakka, jolloin teki sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa ja siirtyi Pohjois-Amerikkaan pelaamaan. Hän pelasi Pohjois-Amerikassa kolme kautta, joiden aikana pääsi pelaamaan NHL:ssä kaksi ottelua. Kaudet kuluivat AHL-joukkue Rochester Americansissa, jonka kanssa Suikkanen voitti AHL:n mestaruuden Calder Cupin. Kesken kauden 1983–1984 hän palasi Kärppiin, jossa pelasi aina vuoteen 1990 saakka. Uransa viimeisen kauden, 1990–1991 Suikkanen pelasi TPS:ssä. Kausi päättyi mestaruuteen ja Suikkanen lopetti uransa. Mitch Richmond
Kesällä 2001 hän siirtyi vapaana pelaajana Los Angeles Lakersiin, jossa hän otti siirtyi aloittamaan ensimmäistä kertaa urallaan ottelut vaihtopenkiltä. Kauden 2001–2002 pudotuspeleissä Richmond pelasi ainoastaan kahdessa ottelussa, mutta Lakers voitti NBA-mestaruuden, joka oli myös Richmondille hänen uransa ainoa. Kauden päätyttyä hän lopetti NBA-uransa. Luc Longley
Longley pelasi NBA:ssa vuosina 1991–2001 Minnesota Timberwolvesin, Chicago Bullsin, Phoenix Sunsin ja New York Knicksin riveissä. Parhaiten hänet muistetaan Michael Jordanin johtamasta Chicagon suurjoukkueesta 1990-luvun loppupuolelta: Longley saavutti Bullsin riveissä kolme peräkkäistä NBA-mestaruutta vuosina 1996–1998. Lionel Larry
Larry kilpaili Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003 400 metrillä, mutta karsiutui alkuerissä ajalla 45,85. Vuonna 2005 hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4 x 100 metrin viestijuoksun Pan-Amerikan nuorten kisoissa. Hänen kautensa kuitenkin päättyi ennenaikaisesti takareisivammaan. Seuraavana vuonna Larry voitti NCAA:n läntisen alueen mestaruuden 400 metrillä ajalla 45,53. NCAA-finaalissa hän juoksi 400 metrillä kuudenneksi ajalla 45,43 ja oli mukana Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa, joka sijoittui 4 x 400 metrin viestijuoksussa neljänneksi. Larry juoksi saman vuoden Yhdysvaltain-mestaruuskisoissa 400 metrillä ajan 45,40, joka ei riittänyt loppukilpailupaikkaan. Morris Lukowich
Helmikuussa 1985 Jets kauppasi Lukowichin Boston Bruinsiin vaihdossa Jim Nilliin. Hän pelasi Bruinsissa kauden lopun ja muutaman ottelun syksyllä 1985 ennen kuin Los Angeles Kings poimi hänet marraskuussa 1985 riveihinsä waiver-listalta. Kingsissä Lukowich pelasi kaksi kautta, muttei onnistunut saamaan seurassa suurta roolia. Hänen NHL-uransa päättyi vuonna 1987, jolloin hän ei onnistunut enää saamaan vapaana agenttina sopimusta minkään NHL-seuran kanssa. Ennen uransa päätöstä hän pelasi vielä kauden 1987–1988 HC Meranissa Italian pääsarjassa ja kauden 1989–1990 SC Rapperswil-Jonassa Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Lukowich lopetti pelaajauransa vuonna 1990. Sue Bird
Ulkomailla Bird on edustanut WNBA-kauden ulkopuolella Dynamo Moskovaa ja Spartak Moskovaa. Spartakissa Bird on voittanut neljä Euroliiga-mestaruutta. Lyle Odelein
Kaudella 2000–2001 Odelein pelasi NHL:ssä uutena joukkueena aloittaneessa Columbus Blue Jacketsissa, jonka kapteeniksi hänet nimettiin. Odelein toimi joukkueen kapteenina myös seuraavalla kaudella, kunnes hänet kesken kauden myytiin Chicago Blackhawksiin. Uran loppupuolella joukkueet vaihtuivat nopeammin. Odelein pelasi vielä Dallas Starsissa, Florida Panthersissa ja Pittsburgh Penguinsissa, mutta jokaisessa enintään yhden kokonaisen kauden. Odelein lopetti jääkiekkouransa keväällä 2006. Larry Bird
Larry Bird syntyi vaatimattomiin oloihin West Baden Springsiin. Hänen isänsä oli alkoholisoitunut sotaveteraani. Koska Larry ei halunnut olla kotona, hän alkoi kahdeksanvuotiaana pelata ulkona koripalloa veljiensä kanssa, jolloin hänen lahjakkuutensa tuli esiin. Koska hänen veljensä olivat isompia, hän oppi käyttämään vartaloaan pelitilanteissa. Kun Larry vieraili sukulaistensa luona Hobartissa, sikäläiset pelaajat pyysivät hänet mukaan peliinsä eräällä kentällä. Hän vakuutti muut pelaajat taidoillaan ja yllätti heidät kertomalla, ettei pelannut missään joukkueessa. Sen jälkeen Larry alkoi harjoitella entistä enemmän. Larryn juniorivalmentaja Jim Jones opetti hänelle koripallon perusteet. Lisäksi hän opetteli omia liikkeitä. Koska hänen perheensä oli köyhä, hänellä ei ollut muutakaan tekemistä. Jere Lehtinen
NHL:n Minnesota North Stars varasi Lehtisen numerolla 88, ja Lehtinen siirtyi NHL:ään voitettuaan kultaa kevään 1995 jääkiekon MM-kisoissa. North Stars siirtyi kuitenkin talousongelmien vuoksi ennen Lehtisen NHL-uran alkua Dallasiin ja vaihtoi nimensä Dallas Starsiksi. Lehtinen edusti Dallasia koko 14 kautta kestäneen NHL-uransa ollen seuransa merkittävimpiä pelaajia, ja voitti Dallasissa myös Stanley Cup -mestaruuden kaudella . Hän voitti urallaan kolmesti NHL:n parhaan puolustavan hyökkääjän palkinnon, Frank J. Selke Trophyn. Lehtinen pelasi NHL:n runkosarjassa 875 ottelua tehopistein 234+271=514. Hän päätti uransa vuonna 2010 kärsittyään viimeisinä kausina loukkaantumisista. Larry Bird
Kesällä 1987 Bird oli palautunut hyvin loukkaantumisistaan, joten hän odotti paljon kaudelta 1987–1988. Hän harjoitteli kesällä eri ohjelmalla edellisinä vuosina, mistä olikin apua. Bird tunsi itsensä nopeammaksi ja kevyemmäksi, ja harjoitusotteluissa hän heitti hyvin. Uusina pelaajina Bostoniin tulivat muun muassa Mark Acres ja Reggie Lewis, ja seura myi Sam Vincentin Seattle SuperSonicsiin. Bird aloitti kauden hyvin, ja ensimmäisessä neljässä ottelussa hän onnistui kahdesti tekemään yli 40 pistettä. Kauden seitsemännessä ottelussa Birdin molemmat akillesjänteet revähtivät. Hän joutui olemaan neljä ottelua sivussa, mutta loukkaantuminen vaivasi häntä senkin jälkeen monta kuukautta, eikä hän pystynyt tekemään haluamiaan liikkeitä. Joukkueen onneksi McHale palasi pelaamaan oltuaan pitkään sivussa loukkaantumisen vuoksi joulukuussa 1987. Tähdistöottelun jälkeen Bird mursi nenänsä ottelussa Detroitia vastaan, ja pari viikkoa myöhemmin hän sai iskun silmäänsä ottelussa Clevelandia vastaan. Iskun jälkeen Bird näki korin kahtena, mutta teki silti toisella puoliskolla enemmän pisteitä kuin ennen iskua. Silmävamman takia hän joutui kuitenkin pitämään erityisiä laseja muutaman pelin ajan. Runkosarjan päätteeksi Celtics oli voittanut 57 ottelua ja sijoittui divisioonan ensimmäiseksi, ja pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella se voitti New Yorkin voitoin 3–1. Kesken ottelusarjan valmentaja Jones ilmoitti vetäytyvänsä tehtävästään, ja että hänet korvaa Jimmy Rodgers. Pudotuspelien seuraavalla kierroksella Celtics kohtasi Dominique Wilkinsin johtaman Atlanta Hawksin. Ottelupari venyi seitsemänteen otteluun, jonka Celtics voitti. Konferenssin finaaleissa Celtics sai vastaansa Detroitin. Bird ei heittänyt Detroitia vastaan normaaliin tapaansa, mikä vaikutti joukkueen menestykseen, ja Celtics hävisikin ottelusarjan voitoin 4–2. Barry Pederson
Viimeisillä NHL-kausillaan Pederson ei päässyt enää lähelle samanlaisia pistemääriä kuin aikaisempina pelivuosinaan. Syksyllä 1991 hän teki vapaana agenttina sopimuksen Hartford Whalersin kanssa, jossa pelasi kuitenkin vain viisi runkosarjaottelua, joiden jälkeen siirtyi takaisin Boston Bruinsiin. Hän pelasi Bruinsissa kaudella 32 NHL-ottelua ennen kuin lähetettiin keväällä 1992 ensimmäistä kertaa urallaan farmisarjaan. Pederson pelasi uransa viimeiset ottelut ammattilaistasolla Maine Marinersissa AHL-liigassa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 1992. Cliff Ronning
Ronning vietti Los Angelesissa vain kyseisen kevään. Hän siirtyi kesällä Minnesota Wildiin yhdeksi kaudeksi. Seuraava kausi jäi Ronning viimeiseksi. Hän teki vuoden mittaisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Ronning ei pelannut missään , ja helmikuussa 2006 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa. Larry Bird
Ennen vuotta 1989 Bird ei pystynyt pelaamaan olympialaisissa, sillä NBA-pelaajat eivät saaneet osallistua niihin. Sääntöjä muutettiin huhtikuussa 1989, ja Yhdysvallat päätti lähettää vuoden 1992 olympialaisiin parhaan mahdollisen joukkueen. Alun perin Birdin ei ollut tarkoitus lähteä mukaan, sillä hänen mielestään olympiaturnaus oli tarkoitettu nuoremmille pelaajille. Lopulta hän päätti kuitenkin osallistua, sillä hänen uransa alkoi olla lopussa, ja hän halusi lopettaa sen voitollisesti. Yhdysvallat kokosi NBA-pelaajista joukkueen, joka sai lempinimen Dream Team, ja siinä pelasivat Birdin lisäksi muun muassa Michael Jordan ja Magic Johnson. Jovan Kirovski
Kesällä 2001 Kirovski siirtyi Englannin mestaruussarjassa pelaavaan Crystal Palaceen, jossa hän pelasi 36 sarjaottelua. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi sarjatasoa ylemmäs Englannin Valioliigaan ja Birmingham Cityyn, jossa hän puolentoista kauden aikana pelasi 23 liigaottelua. Tämän jälkeen Kirovski palasi kotimaahansa Yhdysvaltoihin, jossa hän vuosina 2004–2011 pelasi yhteensä 174 Major League Soccer -ottelua edustaen Los Angeles Galaxyä (2004–2005), Colorado Rapidsia (2005–2007), San Jose Earthquakesia (2008) ja uudestaan Los Angeles Galaxyä (2009–2011), jossa lopetti ammattilaisuransa. Kirovski voitti MLS-mestaruuden Los Angeles Galaxyssä kausina 2005 ja 2011 sekä MLS Cupin kaudella 2005. Kobe Bryant
Bryant pelasi aluksi numerolla 8, mutta kesällä 2006 hän vaihtoi pelinumeronsa 24:een, joka oli hänen ensimmäinen pelinumeronsa lukiossa. Hänen koripalloilijan juurensa juontuvat hänen isäänsä, Joe "Jelly Bean" Bryantiin, joka pelasi myös aikanaan NBA:ssa Philadelphia 76ersissa. Bryant vietti lapsuudestaan kahdeksan vuotta Italiassa ja puhuu sujuvaa italiaa. Bryant ilmoitti marraskuussa 2015 lopettavansa uransa kauden jälkeen. Tammikuussa 2016 hän kielsi myös tavoittelevansa paikkaa Yhdysvaltain joukkuessa saman vuoden Rion kesäolympialaisiin. Viimeisessä ottelussaan Bryant heitti 60 pistettä. Norm Van Lier
Van Lier pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1966–1969 Saint Francis Universityn joukkueessa. Chicago Bulls varasi hänet NBA:han 34. vuorolla . Ensimmäiset kaksi NBA-kauttaan Van Lier pelasi Cincinnati Royalsissa, minkä jälkeen hän pelasi Bullsissa vuodet 1971–1978 ja päätti uransa yhden kauden mittaisella Milwaukee Bucks -ajanjaksolla. Bulls-aikanaan Van Lier oli sarjan parhaimmistoa: hän voitti NBA:n syöttökuninkuuden kaudella 1970–1971 ja valittiin vuonna 1974. Van Lier valittiin kolmesti n ykkösviisikkoon ja viidesti kakkosviisikkoon, ja ssa hän pelasi vuosina 1974, 1976 ja 1977. Van Lier toimi pitkään asiantuntijana Bullsin ottelulähetyksissä. Hän myös näytteli 2000-luvulla "Barbershop"-elokuvassa ja sen jatko-osassa. Van Lier kuoli kotonaan Chicagossa 61-vuotiaana 26. helmikuuta 2009, samana päivänä Johnny Kerrin kanssa. Petteri Laurila
Laurila teki lopullisesti paluun kotimaisille lentopallokentille kaudella 2008-09. Hän pelasi Hurrikaani Loimaan riveissä kauden verran lentopalloliigassa, minkä jälkeen hän pelasi uransa viimeiset vuodet Korson Vedon passarina, ensiksi lentopallon 1-sarjassa ja sittemmin lentopalloliigassa. Uransa viimeisen ottelun Laurila passasi maaliskuussa 2014 lentopalloliigan runkosarjan viimeisen kierroksen ottelussa. Ottelu oli hänelle 357. pääsarjassa. Korson Vedossa uransa päättäneen legendan paita numero kolmen jäädytettiin tammikuun 7. päivä juhlavin menoin. Ray Allen
5. helmikuuta 2009 Allen valittiin tähdistöotteluun Orlando Magicin Jameer Nelsonin tilalle. Tämä oli Allenin yhdeksäs kerta tähdistöottelussa ja toinen kerta peräkkäin, kun hänet valitaan tähdistöotteluun joukkuekavereidensa Kevin Garnettin ja Paul Piercen kanssa. 22. helmikuuta 2009 Allen rikkoi Larry Birdin vanhan ennätyksen suurimmasta määrästä peräkkäisiä onnistuneita vapaaheittoja, heittämällä 72 vapaaheittoa peräkkäin sisään. Birdin vanha ennätys oli 71. Pudotuspelien 2008-09 ensimmäisellä kierroksella Boston pelasi Chicago Bullsia vastaan. Ensimmäinen peli oli Allenille vaikea, hän heitti vain yhden pelitilanneheiton sisään yhdestätoista yrityksestä. Boston hävisi ottelun kahdella pisteellä. Allen ryhdistäytyi toisessa ottelussa ja heitti ratkaisevan kolmen pisteen heiton kaksi sekuntia ennen peliajan loppumista, tehden samalla 30 pistettä. Boston voitti ottelusarjan seitsemännessä pelissä. Konferenssin välierissä Boston kohtasi Orlandon Magicin, jossa pelasi Allenin vanha joukkuekaveri Rashard Lewis. Boston hävisi sarjan kuudennessa ottelussa. 10. joulukuuta 2009 Allen saavutti 20 000 pisteen rajapyykin. Larry Bird
Bird ilmoitti keväällä 2017 vetäytyvänsä Pacersin koripallotoimintojen johtajan paikalta. Hän ei kertonut syytä tähän, mutta hän jatkoi silti seurassa kykyjenetsijänä ja neuvonantajana. Mike Bossy
Uran loppupuolen jatkuvat selkävaivat päättivät Bossyn jääkiekkouran. Viimeiset NHL-ottelunsa hän pelasi keväällä 1987 ja hän lopetti uransa virallisesti syksyllä 1988 31-vuotiaana. Hän pelasi NHL-urallaan yhteensä 752 runkosarjaottelua, joissa hänelle kertyi 1126 tehopistettä, 573 maalia ja 553 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluita hän pelasi 129, joissa hän teki 160 pistettä, 85 maalia ja 75 syöttöpistettä. Bossyn koko NHL-uran keskiarvo on peräti 1,49 pistettä per ottelu ja tämä lukema on NHL:n kautta aikain kolmanneksi paras. Bossya edellä ovat tässä ainoastaan Wayne Gretzky ja Mario Lemiux Rod Brind’Amour
Vuonna 2010 Brind’Amour ilmoitti lopettevansa peliuransa, ja myöhemmin hänen pitkäaikainen seuransa Carolina Hurricanes ilmoitti jäädyttävänsä Brind’Amourin pelinumeron 17. Sue Bird
Bird pelasi yliopistokoripalloa Connecticutin yliopistossa. Viimeisenä yliopistokautenaan hän oli maansa paras pelaaja vapaaheitoissa ja toiseksi paras kolmen pisteen heitoissa. Bird ilmoittautui WNBA:n , jossa Seattle Storm varasi hänet tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Ensimmäisenä WNBA-kautenaan Bird teki 14,4 pistettä ja antoi 6,0 syöttöä ottelua kohden. Ensimmäisen WNBA-mestaruutensa hän voitti kaudella 2004, jolloin Storm voitti finaaleissa Connecticut Sunin. Vuonna 2006 Bird valittiin liigan vuosikymmenen kymmenen parhaimman pelaajan joukkoon. Toisen WNBA-mestaruutensa Bird voitti kaudella 2010. Christian Drejer
Laitahyökkääjänä pelannut Drejer aloitti uransa kotimaansa SISU BK:ssa, missä hänet valittiin 31,6 pisteen ottelukohtaisen keskiarvon tehtyään vuonna 2002 Basketligaenin kauden parhaaksi pelaajaksi. Hän siirtyi vuosiksi 2002–2004 Yhdysvaltoihin tasokkaaseen Floridan yliopiston joukkueeseen vaikka hänelle tarjottiin miljoonasopimuksia Euroopan huippujoukkueista. Drejer sai ensimmäisenä yliopistovuonnaan jalkavamman, joka haittasi hänen loppu-uraansa. New Jersey Nets varasi Drejerin NBA:han 51. vuorolla . Drejer oli historian ensimmäinen NBA:han varattu tanskalainen, mutta hän ei koskaan pelannut sarjassa. Hän siirtyi Eurooppaan jossa pelasi Espanjassa ja Italiassa sekä kansainvälisissä seurakilpailuissa. Vuonna 2004 Drejer voitti FC Barcelonassa Espanjan mestaruuden ja Espanjan Supercupin. Vuonna 2007 hän pelasi EuroCupin tähdistöottelussa. Drejer lopetti pelaajauransa vain 25-vuotiaana saatuaan jälleen jalkavamman vuonna 2008. Brad Park
Seuraavaksi kaudeksi Park siirtyi Detroit Red Wingsiin vapaana pelaajana ja voitti Bill Masterton Trophy -palkinnon tehtyään Red Wingsin kausiennätyksen puolustajien syöttötilastossa. Kauden 1984–1985 jälkeen yhä tehokas pelaaja joutui lopettamaan uransa polvivammojen takia. Seuraavana vuonna hän vielä valmensi Detroitin joukkuetta jonkin aikaa. Charlie Ward
Knicks-uran jälkeen Ward pelasi kahden kauden ajan San Antonio Spursissa ja Houston Rocketsissa, kunnes lopetti uransa kauden 2004-2005 jälkeen, kärsittyään viimeisten kausien ajan loukkaantumisongelmista. Sugar Ray Leonard
Vuoden 1990 Leonard piti taukoa, mutta 1991 hän kohtasi alemman keskisarjan mestarin Terry Norrisin Madison Square Gardenissa. Leonard kävi ottelussa kaksi kertaa lattiassa ja hävisi yksimielisellä päätöksellä. Välittömästi ottelun jälkeen hän ilmoitti lopettavansa uransa, mutta palasi kehään vuonna 1997 ja kärsi tappion Hector Camacholle. Tappion jälkeen Leonard ilmoitti uransa jälleen päättyneen mutta ilmoitti pian palaavansa taas. Hänen piti kohdata Tony Menefee 15. helmikuuta 1998, mutta ottelu peruuntui, koska Leonard ei pitänyt itseään tarpeeksi motivoituneena. Larry Bird
Bird oli tuohtunut aikaisin loppuneesta kaudesta, ja kesällä 1983 hän harjoitteli enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Pian pudotuspelien jälkeen seura ilmoitti, ettei Bill Fitch jatka Celticsin päävalmentajana. Tämä oli yllätys Birdille, joka piti Fitchiä sarjan parhaana valmentajana. Päävalmentajaksi nostettiin apuvalmentajana toiminut K. C. Jones. Myös pelaajistossa tehtiin muutoksia, sillä Rick Robeyn tilalle hankittiin Dennis Johnson. Omistajatkin vaihtuivat, ja uudet omistajat halusivat tehdä Birdin kanssa uuden sopimuksen, vaikka vanhaa oli vielä vuosi jäljellä. Kesän neuvottelujen jälkeen sopimus saatiinkin tehtyä. Kausi alkoi Philadelphian ja Celticsin sarjajohdossa, mutta tammikuuhun mennessä Celtics nousi sarjajohtajaksi. Runkosarjan päätyttyä Celtics oli voittanut 62 ottelua ja sai kotiedun. Runkosarjassa Boston kohtasi ensiksi Washington Bulletsin, joka voitti vain yhden ottelun. Seuraavalla kierroksella Celtics sai vastaansa New York Knicksin, jonka tähtipelaaja Bernard King oli tehnyt yli 44 pistettä ottelua kohden pudotuspeleissä. Celtics voitti kaksi ensimmäistä peliä, mutta hävisi kaksi seuraavaa. Ottelupari venyi seitsemänteen otteluun, jonka Celtics voitti. Konferenssin finaaleissa Celtics kohtasi Milwaukeen ja voitti otteluvoitoin 4–1. Loppuotteluissa Boston kohtasi Los Angeles Lakersin. Kuuden ottelun jälkeen voitot olivat tasan, joten ottelupari venyi seitsemänteen otteluun. Viimeinen ottelu päättyi Celticsin 111–102-voittoon, ja Bird juhli uransa toista NBA-mestaruutta. Hänet valittiin ensimmäistä kertaa ja finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Larry Bird
Bird on esiintynyt kolmessa elokuvassa: "Blue Chips – kovissa panoksissa" vuonna 1994, ja kaksi vuotta myöhemmin "Space Jamissa" ja "Celtics voittoon – keinolla millä hyvänsä". "Space Jamissa" oli mukana myös Michael Jordan, ja kaksikko esiintyi myös McDonald’sin mainoksessa, joka tehtiin vuoden 1993 Super Bowlia varten. Vuonna 2010 McDonald’s julkaisi uuden mainoksen, jossa Birdin lisäksi olivat LeBron James ja Dwight Howard. Sugar Ray Leonard
Paluuottelu piti järjestää jo 25. helmikuuta 1984, mutta kun lääkärintarkastuksessa havaittiin vika Leonardin oikeassa silmässä, ottelu siirtyi 11. päivään toukokuuta. Leonard kävi neljännessä erässä kanveesissa, mikä oli ensimmäinen kerta hänen urallaan, eikä hän ollut enää yhtä nopea kuin ennen. Lopulta hän voitti ottelun yhdeksännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä mutta ilmoitti sen jälkeen lopettavansa jälleen uransa. Hän sanoi menettäneensä halunsa nyrkkeillä ja tajunneensa heti kellon soitua, ettei halunnutkaan olla kehässä. Leonard jatkoi työtään lajin parissa esiintymällä asiantuntijana ottelutapahtumissa ja HBO:n ottelulähetyksissä. Bob Joyce
Joyce jatkoi uraansa vapaana agenttina ja teki pelaajasopimuksen heinäkuussa 1993 IHL:n Las Vegas Thunderin kanssa, jossa pelasi kaksi kautta. Seuraavat kaksi kautta hän pelasi saman sarjan Orlando Solar Bearsissa, jonka jälkeen syksyllä 1997 hän siirtyi pelaamaan Saksaan. Joyce pelasi Saksassa kolme kautta kolmessa eri seurassa ja voitti Saksan mestaruuden München Baronsissa keväällä 2000, jonka jälkeen hän lopetti pelaajauransa. Bill Ranford
Ranford ei vieläkään pelannut Bostonissa kokonaista kautta, vaan kesken kauden 1996–1997 hänet vaihdettiin usean pelaajan vaihtokaupassa Washington Capitalsiin. Samassa kaupassa Washingtoniin siirtyivät Adam Oates ja Rick Tocchet, toiseen suuntaan Jason Allison, Anson Carter ja Jim Carey. Ranford pelasi Capitalsissa myös kauden 1997–1998, jolloin Capitals hävisi Stanley Cup -finaaleissa Detroit Red Wingsille suoraan neljässä ottelussa. Seuraava kausi kului Tampa Bay Lightningissa ja Detroitissa. Ura päättyi Edmontoniin seuraavaksi kaudeksi tehdyn paluun jälkeen 34-vuotiaana. Tyler Kennedy
Kennedy pelasi kaudella 2015–2016 Devilsissä, mutta ilmoitti lopettavansa uransa seuraavalla kaudella. Hänelle tarjottiin joitakin kahden suunnan sopimuksia, mutta hän ei ollut valmis enää 30-vuotiaana mahdolliseen farmikomennukseen. Kennedy päättikin kauden 2016–2017 lopettaa uransa. John LeClair
Ammattilaisuransa LeClair aloitti vuonna 1991 seuranaan Montreal Canadiens. Vuonna 1994 hän siirtyi Philadelphia Flyersiin, jossa pelasi vuoteen 2004 asti. Vuosina 2005–2006 hänen seuransa oli Pittsburgh Penguins. Joulukuussa 2006 Pittsburgh vapautti LeClairin sopimuksestaan ja hän lopetti uransa. Michael Cooper
Cooper pelasi yliopistokoripalloa New Mexicon yliopistossa vuosina 1976–1978. Los Angeles Lakers varasi hänet vuoden NBA:n varaustilaisuudessa 60:ntena pelaajana. Cooper edusti koko NBA-uransa Lakersia. Hän voitti seuran paidassa viisi NBA-mestaruutta, minkä lisäksi hän oli useana vuonna sarjan puolustustähdistössä. Kaudella 1986–1987 Cooper valittiin ksi. Hänen puolustustaan kehyi muun muassa Larry Bird. Cooper lopetti NBA-uransa vuoden 1990 jälkeen, mutta pelasi Virtus Romassa Serie A:ta kaudella 1990–1991. Larry Bird
Kaudella 1981–1982 Boston Celtics voitti runkosarjassa 63 ottelua, ja Bird oli varma mestaruudesta. Hänen mukaansa joukkueen ainoa epävarmuustekijä oli takamiesten peli, vaikka siihen oltiinkin hankittu muun muassa Danny Ainge. Bird koki kyseisellä kaudella ensimmäisen loukkaantumisensa, kun hän mursi poskiluunsa ottelussa Milwaukee Bucksia vastaan. Loukkaantumisen jälkeen Bird oli pitkän aikaa vaihtopenkillä otteluiden alussa, koska Celtics voitti tällä järjestelyllä. Ennen pudotuspelejä Bird kuitenkin nousi aloitusviisikkoon. Celtics aloitti pudotuspelit Washingtonia vastaan. Washington voitti vain yhden ottelun, ja Celtics pääsi konferenssin välieriin, joissa se kohtasi edellisen kauden tapaan Philadelphian. Ensimmäinen ottelu päättyi Celticsin 40 pisteen voittoon, minkä jälkeen joukkue ylpistyi Birdin mielestä liikaa. Seuraavat kolme peliä päättyivätkin Celticsin tappioon, mutta viidennen ottelun joukkue voitti jälleen lähes 30 pisteellä. Ottelupari venyi lopulta seitsemänteen otteluun, jonka Philadelphia voitti Julius Ervingin johdolla. Kesän 1982 Bird käytti pallonkäsittelynsä ja pelivalikoimansa kehittämiseen. National League
Kauden 1891 jälkeen AA lakkautettiin ja yhdistettiin National Leagueen, joka tunnettiin laillisesti ensi vuosikymmenellä nimellä "National League and American Association". Seurat, jotka tunnetaan nykyisin nimillä Cincinnati Reds, Los Angeles Dodgers (alun perin Brooklyn) ja Pittsburgh Pirates (sekä edesmennyt Cleveland Spiders) olivat siirtyneet NL:en jo ennen vuotta 1892. Sulautumisen yhteydessä NL:en siirtyvät St. Louis Browns (nykyisin tunnetaan nimellä St. Louis Cardinals), sekä kolme muuta joukkuetta, jotka eivät selvinneet 1900-luvulle saakka. Kaksi muuta joukkuetta, jotka liittyivät ennen vuotta 1892 ja pelaavat vieläkin liigassa ovat Philadelphia Phillies ja San Francisco Giants (alun perin New York), jotka molemmat liittyivät vuonna 1883. Larry Carriere
Carriere pelasi NHL:ssä yhteensä 367 ottelua tehoilla 16+74=90. Hän lopetti uransa vuonna 1980 27-vuotiaana. Magic Johnson
Johnson oli alkuperäisen Dream Teamin jäsenenä Barcelonan olympialaisissa 1992 voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä muiden legendojen kuten Michael Jordanin ja Larry Birdin kanssa. Johnsonin NBA-ura katkesi väliaikaisesti vuonna 1991 HIV-tartunnan vuoksi. Jason Kidd
Kidd ilmoitti lopettavansa koripalloilijanuransa kauden 2012–2013 jälkeen. Paria päivää aikaisemmin Grant Hill, joka oli jakanut NBA:n vuoden tulokkaan palkinnon Kiddin kanssa vuonna 1995, oli ilmoittanut lopettavansa uransa. 12. kesäkuuta 2013 Kidd nimitettiin NBA-seura Brooklyn Netsin päävalmentajaksi. Hän edusti seuraa aiemmin pelaajana sen pelatessa vielä New Jerseyssä. Heinäkuussa 2014 Kidd siirtyi NBA-seura Milwaukee Bucksin päävalmentajaksi kolmivuotisella sopimuksella. Bucks antoi Netsille korvauksena kaksi toisen kierroksen varausvuoroa. Tammikuussa 2018 Kidd erotettiin tehtävästään. Lloy Ball
Ball teki maajoukkuedebyyttinsä vuonna 1994. Olympialaisissa hän esiintyi ensimmäisen kerran Atlantan kesäolympialaisissa vuonna 1996. Tämän jälkeen hän on esiintynyt joukkueen mukana peräti neljä kertaa olympialaisissa, mikä on lentopalloilijan ennätysmäärä Yhdysvalloissa. Kaudella 2007 hän johdatti joukkueen Amerikan Cupin voittoon sekä Amerikan mestaruuteen. Kaudella 2008 Yhdysvallat otti Ballin passipelillä historian ensimmäisen maailmanliigan voiton. Hänet palkittiin maailmanliigan parhaimpana pelaajana sekä passarina. Ball johdatti Yhdysvallat olympiakultaan kesäolympialaisissa 2008. Ball lopetti maajoukkueuransa Pekingin olympialaisiin. Braden Birch
Neljän yliopistokauden jälkeen Birch siirtyi try-outille SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon toukokuussa 2012. Heinäkuussa hän sai kauden 2013–2014 kattavan sopimuksen joukkueeseen. Birch nimettiin myös HIFK:n kapteenistoon. Marraskuussa hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä joukkueen kanssa. Viikkoa myöhemmin Birch teki loppukauden kattavan sopimuksen ECHL-joukkue Florida Everbladesin kanssa. Helmikuussa 2014 hän vaihtoi sieltä samassa liigassa pelaavaan Colorado Eaglesiin.