Näyttelikö Charlie Chaplin myös äänielokuvissa?
Charles Chaplin
Chaplin aloitti elokuvauransa vuonna 1914 ja esiintyi aluksi Keystone-, Essanay-, Mutual- ja First National -elokuvayhtiöiden lyhytelokuvissa. 1920-luvulla hän ryhtyi tekemään pitkiä mykkäelokuvia, joista tunnetuimpia ovat "Kultakuume" (1925), "Kaupungin valot" (1931) ja "Nykyaika" (1936). Hän siirtyi menestyksekkäästi äänielokuvaan poliittisella satiirillaan "Diktaattori" (1940), mutta 1940-luvulla uraa varjostivat yksityiselämän skandaalit ja kommunismiepäilyt. Chaplinin mentyä vuonna 1952 elokuvansa "Parrasvalot" ensi-iltaan Lontooseen maahanpaluulupa Yhdysvaltoihin peruttiin, ja hän jäi loppuelämäkseen asumaan Eurooppaan. Geraldine Chaplin
Chaplin puhuu äidinkielensä englannin lisäksi sujuvasti myös ranskaa ja espanjaa, ja hän on näytellyt kaikilla kolmella kielellä. Hänen tunnetuimmat elokuvansa lienevätkin espanjalaisen elokuvaohjaaja Carlos Sauran kanssa 1970-luvulla kuvatut yhdeksän elokuvaa, joista tunnetuin on "Cria cuervos – korppi sylissä" (1976). Chaplin myös käsikirjoitti osan elokuvista. Espanjan elokuva-akatemia (Academia de las Artes y las Ciencias Cinematográficas de España) myönsi hänelle tunnustuksen urastaan vuonna 2006. Ranskassa hän on näytellyt esimerkiksi Jacques Rivetten ja Alain Resnais’n ohjauksessa. Chaplin on myös näytellyt kolmessa Robert Altmanin elokuvassa ja sai toisen Golden Globe -ehdokkuutensa sivuroolistaan "Nashvillessä" (1975). Kolmannen Golden Globe -ehdokkuuden hän sai näyteltyään isoäitiään Hannah Chaplinia isänsä elämästä kertovassa elokuvassa "Chaplin" (1992).
Charlie Sheen
Sheen teki ensimmäisen elokuvaesiintymisensä jo yhdeksänvuotiaana vuonna 1974 toimiessaan avustajana televisioelokuvassa "Teloitusjoukon edessä" ("The Execution of Private Slovik"), jossa hänen isänsä näytteli pääosaa, ja vuonna 1979 hän toimi avustajana niin ikään isänsä tähdittämässä elokuvassa "Ilmestyskirja. Nyt" ("Apocalypse Now"). Varsinaisen näyttelijänuransa hän aloitti vuonna 1984 ja hänen läpimurtoelokuvansa oli Oliver Stonen ohjaama "Platoon – nuoret sotilaat" ("Platoon") vuodelta 1986. Sheen esitti elokuvan päähenkilöä, sotamies Chris Tayloria. Vuonna 1987 hän näytteli toista pääosaa, Bud Foxia, saman ohjaajan elokuvassa "Wall Street – rahan ja vallan katu" ("Wall Street") parhaan miespääosan Oscarilla palkitun Michael Douglasin ollessa Gordon Gekko. Myös Sheenin isä Martin esiintyi elokuvassa esittäen Bud Foxin isää Carl Foxia. Charles Chaplin
Chaplin oli kutsunut Yhdysvaltoihin myös veljensä Sydneyn, joka hänkin päätyi näyttelijäksi Keystonelle. Sydney Chaplin saavutti suosiota komedioillaan, joissa esitti ”Gussle”-nimistä hahmoa, ja hän esiintyi elokuvissa 1920-luvun lopulle saakka. Pian Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen hän alkoi myös toimia Chaplinin managerina ja neuvotteli tämän seuraavat elokuvasopimukset, joista taloudellisesti merkityksellisin oli sopimus Mutualin kanssa. Hän esiintyi myös sivuosissa useissa Chaplinin elokuvissa. Clara Bow
"Villikissa" oli Bow’n ja Paramountin ensimmäinen äänielokuva. Paramount oli antanut Bow’lle vain kaksi viikkoa aikaa valmistautua hänen ensimmäiseen äänielokuvaansa, kun taas Metro-Goldwyn-Mayer oli antanut heidän suurelle tähdelleen, Greta Garbolle, peräti kaksi vuotta aikaa valmistautua omaan äänielokuvadebyyttiinsä. "Villikissasta" julkaistiin myös mykkäelokuvaversio elokuvateattereihin, joissa ei ollut vielä äänielokuvien esittämiseen tarvittavia laitteita. Elokuva sai kriitikoilta sekalaiset arvostelut. Bow’n brooklyniläisaksentti sai erityisesti kritiikkiä osakseen. Eräs kriitikko kuvaili hänen äänensä olevan "pehmeä kontra-altto, napakka ja luonnollinen", kun taas toinen sanoi, että Bow’lla on "karski äänensävy, joka ei ole kovin kevyttä herkille tärykalvoille". "Variety" kuitenkin kirjoitti Bow’n äänen olevan "tarpeeksi hyvä" selvitäkseen siirtymisessä mykkäelokuvasta äänielokuvaan. "Film Daily" totesi myös, ettei Bow’n "vahvassa ja metallisessa" äänessä ollut mitään vikaa. Suurin osa mediasta kuitenkin piti Bow’ta kaikesta huolimatta kelvollisena äänielokuvanäyttelijänä. Sekalaisista arvioista huolimatta "Villikissa" oli yleisömenestys.
Bow’n äänenlaatu ja hänen brooklyniläisaksenttinsa ei ollut ongelma hänelle itselleen, ihailijoilleen tai Paramountille. Vastoin yleistä luuloa, Bow’n ääni ei tuhonnut hänen elokuvauraansa. Itse asiassa Bow, kuten Charlie Chaplin, Louise Brooks ja monet muut mykkäelokuvien näyttelijät, ei hyväksynyt tätä mullistavaa uutuutta. Bow sanoi vihanneensa äänielokuvia, ja hänellä oli ollut suuria epäluuloja niitä kohtaan. Hänen mukaansa äänielokuvat olivat "jäykkiä ja rajoittavia". Lisäksi Bow kärsi mikrofonikammosta, josta hän ei aluksi päässyt eroon. Silminnähden hermostunut Bow joutui tekemään monia uusintaottoja "Villikissan" kuvauksissa, koska hänen silmänsä olivat vaeltaneet koko ajan yläpuolella olleeseen mikrofoniin. Charles Chaplin
Keystone-elokuvastudion edustaja näki Chaplinin esiintyvän tämän toisen Yhdysvaltain-kiertueen aikana, ja hänelle tarjottiin vuoden elokuvasopimusta aluksi 150 dollarin viikkopalkalla. Chaplin hyväksyi tarjouksen ja muutti loppuvuodesta 1913 Los Angelesiin. Charles Chaplin
Chaplin valitsi ensimmäiseksi uudeksi roolikseen naisia viettelevän ja tappavan murhaajan hahmon mustassa komediassa "Ritari Siniparta" (1947). Elokuvan idean hän oli saanut Orson Wellesiltä. "Comedy of Murders" -työnimellä kulkenut hanke ei aluksi läpäissyt sensuuria. Elokuva kritisoi kapitalismia ja sotaa ja sai Yhdysvalloissa huonon vastaanoton kriitikoilta, jotka näkivät siinä naisvihaa ja kommunismia. Myöskään yleisö ei innostunut elokuvasta, jota jopa boikotoitiin. Sen sijaan elokuva menestyi hyvin Euroopassa, erityisesti Ranskassa. "Ritari Siniparran" tuotannon aikoihin Chaplin alkoi myös ohjata anonyymisti näytelmiä, kuten Albert Camus’n "Caligulan" ja W. Somerset Maughamin "Sadekauden", pienelle The Circle -teatterille, jonka perustajia oli hänen poikansa Sydney Chaplin. Charles Chaplin
First Nationalilla Chaplin ohjasi ensimmäisen pitkän elokuvansa "Chaplinin poika" (1921). Elokuva poikkesi Chaplinin edellisistä siinä, että se yhdisti komedian ja draaman, mikä oli epätavallista tuon ajan komedioille. Se oli sekä kriittinen että taloudellinen menestys, ja Chaplinia alettiin sen myötä pitää yhä enemmän vakavasti otettavana elokuvantekijänä kuin vain slapstick-koomikkona. Elokuvan toisesta päänäyttelijästä, Jackie Cooganista, tuli sen myötä yksi Hollywoodin ensimmäisistä lapsitähdistä. Charles Chaplin
Keystone- ja Essanay-sopimusten aikaiset elokuvansa Chaplin oli kuvannut yhtiöiden studioilla, mutta jo Mutual antoi Chaplinille Lone Star -studion yksinomaan hänen elokuviensa tuottamista varten. Siirryttyään First Nationalille Chaplin rakennutti Hollywoodiin oman studion, jolla kuvasi suurimman osan elokuvistaan. Toisin kuin monet muut mykkäelokuvan ajan ohjaajat, Chaplin kuvasi vain harvoin studionsa ulkopuolella. Studio on vuodesta 1969 kuulunut Los Angelesin suojeltuihin kulttuurisesti ja historiallisesti merkittäviin muistomerkkeihin. Charles Chaplin
Chaplin oli etenkin mykkäelokuvan monitaitoisimpia henkilöitä: hän näytteli, ohjasi, käsikirjoitti, tuotti ja lopulta myös sävelsi elokuviensa musiikin. Hän oli myös yksi United Artists -elokuvayhtiön perustajista ja hänellä oli oma studio, joten hän pystyi tuottamaan elokuvansa täysin itsenäisesti. Vesa-Matti Loiri
Näyttelemisen ohella Loiri on tehnyt myös muutaman ääniroolin. Vuonna 1993 Loiri teki debyyttinsä ääninäyttelijänä Disneyn animaatioelokuvassa "Aladdin", jossa hän esitti Henkeä. Kyseisen elokuvan suomenkielinen ääniraita sai paljon tunnustusta, ja Disney palkitsi sen kaikkein parhaimpana Aladdinin dubbauksena. Loiri sai erityismaininnan "ainutlaatuisen omaperäisestä" roolisuorituksestaan. Vuonna 1996 hän ääninäytteli pääroolin elokuvassa "Kaikenkarvainen Charlie". Elokuva oli tosin valmistunut jo vuonna 1989. Charles Chaplin
Koska Chaplinin elokuvat rakentuivat alusta lähtien hänen esittämiensä hahmojen varaan, hänen elokuviaan on usein pidetty vahvasti omaelämäkerrallisina ja itsetutkiskeluina. François Truffaut’n mukaan Chaplinin tuotannon keskeinen teema oli ihmisen identiteetti. Chaplin myönsi omaelämäkerrallisuuden itsekin. Erityisesti hänen on nähty käsittelevän elokuvissaan, kuten "Chaplinin poika" (1921) ja "Parrasvalot" (1952), omaa lapsuuttaan 1900-luvun vaihteen Lontoossa. Sergei Eisenstein jopa kirjoitti Chaplinin ”infantiilista katseesta”, joka mahdollisti hänelle yhteiskunnan tarkastelun lapsen amoraalisesta ja naiivista näkökulmasta. Myös elokuvien muiden hahmojen, kuten esimerkiksi elokuvan "Nainen Pariisissa" (1923) päähenkilöiden, on uskottu edustavan Chaplinin persoonan eri puolia. Kulkuri-hahmon hylkäämisen jälkeen Chaplinin esittämät hahmot ja Chaplin yksityishenkilönä alkoivat sekoittua yhä voimakkaammin, ja André Bazinin mielestä "Parrasvaloissa" oli jo mahdotonta erottaa taiteilijaa luomuksestaan. Charles Chaplin
"Kultakuumetta" seurasi lähes yhtä menestynyt "Sirkus" (1928), jonka tuotantoprosessi oli kuitenkin vaikea studiolla sattuneen tulipalon, negatiivin vahingoittumisen, Chaplinin toisen avioeron ja vero-ongelmien takia. Chaplin sai elokuvasta erikois-Oscar-palkinnon ensimmäisessä Oscar-gaalassa. "Sirkuksen" kuvausten aikaan hän kokeili myös pelkkänä elokuvatuottajana toimimista ja tuotti Josef von Sternbergin varhaiskauden elokuvan "A Woman of the Sea", jonka pääosassa oli Chaplinin entinen luottonäyttelijä Edna Purviance. Sitä ei kuitenkaan koskaan esitetty julkisesti, ja nykyisin sitä pidetään kadonneena. Leonard Nimoy
Nimoy esiintyi silloin tällöin ääninäyttelijänä animaatioissa, kuten Galvatronina "" -elokuvassa (1986), "Futurama"- ja "Simpsonit"-televisiosarjoissa sekä Disneyn piirroselokuvassa "Atlantis – Kadonnut kaupunki" (2001), josta hänet huomioitiin Annie-ehdokkuudella parhaasta ääninäyttelemisestä elokuvassa vuonna 2001. Nimoy lainasi myös ääntään vuoden 2005 tietokonepeliin "Civilization IV" ja oli vuoden 2011 "" -elokuvassa Sentinel Primen äänenä. Louis Chirillo
Ääniroolien ohella Chirillo on jatkanut cameoroolien tekemistä televisiossa ja elokuvissa. Sydney Earle Chaplin
Chaplin taisteli toisessa maailmansodassa George S. Pattonin Yhdysvaltain maavoimien 3. armeijassa, ja palattuaan Kaliforniaan perusti vuonna 1946 ystäviensä kanssa pienen The Circle-teatterin, jonka näytelmissä hän alkoi myös näytellä. Teatteri on edelleen toiminnassa El Centro-nimellä. Charlie Sheen
2000-luvulla Sheen alkoi näytellä elokuvien lisäksi myös televisiosarjoissa. Ensin hän esiintyi sarjassa "Spin City", jonka pääosassa hän aloitti vuonna 2000 Parkinsonin tautia sairastavan Michael J. Foxin jätettyä sarjan. Hänet palkittiin roolistaan Charlie Crawfordina Golden Globella kategoriassa paras miespääosa televisiosarjassa (musikaali tai komedia). Vuodesta 2003 vuoteen 2011 Sheen esiintyi pääosassa tilannekomediassa "Miehen puolikkaat" ("Two and a Half Men"). Hän oli Charlie Harperin roolista kahdesti ehdolla Golden Globen ja neljästi Emmyn saajaksi. Charlie siirtolaisena
Van Beuren Studiosin Amedee Van Beuren osti 1932 Chaplinin Mutual-komediat 10 000 dollaria kappale, lisäsi niihin Gene Rodemichin ja Winston Sharplesin säveltämän musiikin ja äänitehosteita ja antoi ne esitykseen RKO Radio Picturesin kautta. Chaplinilla ei ollut minkäänlaisia mahdollisuuksia estää esitystä. Charly
"Charly" on kertomus heikkolahjaisesta Charlie Gordonista (Cliff Robertson), joka haluaisi kehittää älyään. Elokuvan alussa Charlie on käynyt kaksi vuotta iltakoulua, jossa Alice Kinnian (Claire Bloom) on opettanut häntä lukemaan ja kirjoittamaan. Kirjoittaminen sujuu kuitenkin niin huonosti, ettei hän osaa kirjoittaa edes omaa nimeään. Nolan North
North päätyi ääninäyttelemisen pariin sattuman kautta ja teki ensimmäisen ääniroolinsa videopeliin "Interstate '82" vuonna 1999. Seuraavan kerran häntä kuultiin kalan roolissa samannimiseen elokuvaan perustuvassa videopelissä "The Cat in the Hat". Ensimmäiset roolit North teki animaatioon vuonna 2006 "The Grim Adventures of Billy & Mandy" ja "Ben 10" sekä animaatioelokuvassa "Ultimate Avengers". Vuonna 2007 North tunnetaan myös elokuvasta "TMNT", jossa hän toimi Raphaelin äänenä. Samana vuonna North antoi äänensä "n" päähahmolle Nathan Drakelle. Hän ääninäyttelee Drakea myös pelin jatko-osissa "" (josta North huomioitiin Spike Video Game Awards -ehdokkuudella vuonna 2009) ja "". North on myös animaatiossa "Wolverine and the X-Men" Kykloopin ääniroolissa. Häntä kuultiin vuonna 2009 "Deadpoolin" äänenä hahmon ensimmäisessä esiintymisessä animaationa elokuvassa "Hulk vs". North koe-esiintyi myös Mikki Hiiren ääniroolia varten sen jälkeen, kun hahmon ääninäyttelijä Wayne Allwine kuoli. North teki yhteensä yksitoista vierailua koe-esiintyessään roolia varten, joka lopulta meni Bret Iwanille. Ääninäyttelijä
Kuitenkin erittäin tunnetut julkkisnäyttelijät vaativat useita tuhansia dollareita kertaäänityksestä. Esimerkiksi Cameron Diazille maksettiin 20 miljoonaa dollaria hänen ääninäyteltyään animaatioelokuvassa "Shrek" Prinsessa Fionaa. Tämän myötä esimerkiksi videopelikehittäjät palkkaavat mieluummin ammattilaisen kuin Hollywood-näyttelijän tekemään äänirooleja. "Tales of Symphonian" tuottaja Nao Higo kertoi haastattelussa ääninäyttelemisen vaativan erilaisia kykyjä kuin teattereissa ja televisiossa näyttelemisen. Eikä tunnetun näyttelijän saaminen äänirooliin välttämättä tarkoita hyvää tulosta. Charles Chaplinin filmografia
Chaplin teki ensimmäisen elokuvasopimuksensa Keystone-yhtiön kanssa vuonna 1914, ja siirtyi pian myös ohjaamaan ja ideoimaan omat elokuvansa. Hän esiintyi yhtiölle työskennellessään yhteensä 36 lyhytelokuvassa, näytellen yhdessä aikansa suosituimpien elokuvakoomikoiden, kuten Fatty Arbucklen ja Mabel Normandin, kanssa. Kultakuume (elokuva)
Elokuva menestyi loistavasti, ja Chaplinin mukaan se on ”elokuva, josta haluan tulla muistetuksi”. Chaplin itse ei ollut täysin tyytyväinen elokuvaansa. Myöhemmin vuonna 1942, äänielokuvan läpimurron jälkeen, Chaplin ajanmukaisti mykkäelokuvansa poistamalla välitekstit ja lisäämällä musiikin, ääniefektejä ja kertojan äänen (Chaplin itse). Tässä versiossa "Musta-Larsen"-hahmon nimi muuttui "Musta-Larsoniksi". Molemmat elokuvaversiot ovat mukana "The Chaplin Collectionissa" julkaistussa "Kultakuumeen" DVD-versiossa (2003). Charles Chaplin
Chaplin ohjasi näyttelijöitään esittämällä näiden roolit ja vaatimalla näitä noudattamaan tarkasti esityksensä mallia. Chaplin suosi elokuvissaan kokemattomia näyttelijöitä luultavasti yleensä juuri siksi, että hänen oli helppo muokata näiden roolisuorituksia. Charles Chaplin
Chaplin on elokuvahistorian merkittävimpiä elokuvantekijöitä, ja hänen teoksillaan on ollut vaikutusta muihinkin kuin koomikoihin. Monia hänen elokuviaan, kuten "Charlie siirtolaisena", "Chaplinin poika", "Kultakuume", "Kaupungin valot", "Nykyaika" ja "Diktaattori", pidetään nykyisin elokuvahistorian klassikoina, ja Yhdysvaltain kongressin kirjasto on valinnut ne kulttuurisesti, esteettisesti tai historiallisesti merkittävien elokuvien arkistoonsa. Chaplinin elokuvia on 2000-luvulla alettu yhä useammin esittää filharmonisten orkesterien säestyksellä. Hynden Walch
Vuonna 1998 hän teki ääniroolin elokuvassa "". Tämän jälkeen hän on ollut mukana useissa animaatioissa, kuten "Batman"-sarjassa Harley Quinnin äänenä. Hänen äänitöihinsä kuuluvat myös "Adventure Time", "Ipanat", "Justice League", "Super Robot Monkey Team Hyperforce Go!", "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" ja "". Näiden ohella Walch on dubannut animea, minkä hän on kertonut olevan huomattavasti vaikeampaa kuin alkuperäisten ääniroolien tekeminen. Charles Chaplin
Kohusta huolimatta "Parrasvalot" menestyi Euroopassa hyvin ja sai jopa Britannian kuninkaallisen perheen huomion. Sen sijaan Yhdysvalloissa elokuvan ensi-iltaa boikotoitiin, ja monet elokuvateatterit vetivät sen pois ohjelmistoistaan. Saul Chaplin
Saul Chaplin (19. helmikuuta 1912 New York – 15. marraskuuta 1997 Los Angeles), oik. Saul Kaplan, oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän tuli tunnetuksi elokuvamusiikillaan ja voitti kolme Oscar-palkintoa sekä Grammyn. Hän teki yhteistyötä muun muassa sanoittaja Sammy Cahnin kanssa. Tunnetuimpiin Chaplinin kappaleisiin kuuluvat ”Bei Mir Bist Du Schoen”, ”Rhythm Is Our Business”, ”The Anniversary Song” ja ”Please Be Kind”. Charles Chaplin
Chaplin siirtyi lopullisesti äänielokuvaan Adolf Hitleriä parodioivalla satiirillaan "Diktaattori" (1940), jossa hän käytti hyväkseen Pikku kulkurin ja Hitlerin samankaltaista ulkonäköä. Hitler kiehtoi ja kauhistutti Chaplinia, joka oli syntynyt tätä vain muutamaa päivää aikaisemmin. "Diktaattori" oli Chaplinin uran kallein elokuva, mutta se myös tuotti eniten lipputuloja. Sen sijaan kriitikot olivat jakautuneet elokuvasta ja erityisesti sen päättävästä puheesta. Elokuva aiheutti myös poliittista kohua useiden maiden kieltäessä sen esityksen ja Yhdysvaltain senaatin alkaessa tutkia sitä antifasistisen propagandan levittäjänä, joskin tutkimuksesta luovuttiin Japanin hyökättyä Pearl Harboriin joulukuussa 1941 ja Saksan julistaessa sodan Yhdysvaltoja vastaan. Chaplinin elokuvat olivat kiellettyjä natsi-Saksassa. Saul Chaplin
Chaplin siirtyi Columbialta Metro-Goldwyn-Mayerille vuonna 1949. Hän sovitti lauluosuuksia vuoden 1949 "Ilo irti" -elokuvaan ja oli musiikkiohjaajana seuraavan vuoden elokuvassa "Sano se sävelin". Vuonna 1951 hän ja Johnny Green voittivat Oscar-palkinnon elokuvan "Pariisin lumoissa" musiikista. Toisen Oscarinsa Chaplin voitti vuonna 1954 elokuvasta "Seitsemän veljeksen morsiamet", jossa musiikkiohjaamisesta vastasi hänen lisäkseen Adolph Deutsch. Chaplinin muita elokuvia Metro-Goldwyn-Mayerilla olivat "Anna suukko äkäpussi!" (1953), "Tytöt (elokuva)" (1957), "Skandaalihäät" (1956) ja "Hilpeä hulivili" (1958). Crispin Freeman
Dubbauksien lisäksi hän tehnyt useita äänirooleja videopeleihin, sekä alkuperäisiä äänirooleja Ice Age 2:een ja Hämmästyttävään Hämähäkkimieheen. Yksi hänen mieleenpainuvimmista äänirooleista on Tsume animesarjassa "Wolf's Rain", joka oli hyvä tarinaltaan ja tuotantoryhmältään. Samainen ryhmä oli aikaisemmin työskennellyt Cowboy Bebopin englanninkielen dubbaamisessa, jossa Freeman oli hetkellisesti mukana tehtyään sarjaan muutaman sivuroolin. Freeman on Hämähäkkimies ja Wolverine and the X-Men animaatiosarjojen ohella ääninäyttelyt vihollisten lisäksi myös supersankareita. Hän oli Teräsmiehen äänenä Justice League Heroes videopelissä vuonna 2006 ja kolme vuotta myöhemmin Rautamiehen äänenä :ssa. Elokuva
Äänielokuva löi itsensä läpi 1920-luvun loppupuolella, "The Jazz Singer" (1927) oli ensimmäinen pitkä puhuttu elokuva (vaikkakaan ei ensimmäinen äänielokuva). Kun äänielokuva yleistyi, monet mykkäkaudella menestyneet elokuvatähdet joutuivat aloittamaan uransa uudestaan. Esimerkiksi Buster Keatonille ja muille mykkäkoomikoille ei ollut enää paljon kysyntää, vaan yleisö kaipasi Groucho Marxin ja Mae Westin kaltaisten koomikoiden jatkuvaa vitsailua. Suoranaista riehaantumista dialogin mahdollisuudesta ilmensivät puheeseen perustuvat Hollywoodin slapstick- ja screwball-komediat. Aluksi ääni toteutettiin optisella ääniraidalla, jonka kamera tallensi suoraan filmille kuvan tavoin. Tämän tekniikan äänenlaatua pidetään kuitenkin yleisesti heikkona, ja niinpä magneettisen äänentallennuksen keksimisen myötä ääni tallennettiin myöhemmin nauhalle, joka siirrettiin esityskopion perforoidulle magneettiääniraidalle. Nykyään digitaalinen äänitekniikka on elokuvien äänityksessä normaalia. Charles Chaplin
Elokuvan "Nainen Pariisissa" kuvausten aikana vuonna 1923 Chaplin kihlautui elokuvatähti Pola Negrin kanssa. Yhdeksän kuukautta kestänyt myrskyisä suhde oli hyvin julkinen, vaikka Chaplin pyrki yleensä pitämään yksityiselämänsä poissa julkisuudesta. Suhteen on arvioitu olleen osaksi julkisuustemppu, jolla hän hankki huomiota uudelle elokuvalleen ja Negri alkavalle Hollywood-uralleen.
Seuraavana vuonna Chaplin avioitui 16-vuotiaan näyttelijä Lita Greyn kanssa. Grey oli 12-vuotiaana esiintynyt elokuvissa "Chaplinin poika" ja "Turha on kävellä" ja 15-vuotiaana sai "Kultakuumeen" naispääosan. Kuvausten aikana Chaplin ja Grey aloittivat suhteen, jonka seurauksena Grey tuli raskaaksi ja pari avioitui. Kultakuumeen pääosaan Chaplin vaihtoi Georgia Halen. Ennen avioeroaan vuonna 1927 pari sai kaksi poikaa, Charles nuoremman (1925–1968) ja Sydneyn (1926–2009). Greyn sensaatiomainen avioerokanne, jossa hän syytti Chaplinia muun muassa uskottomuudesta ja seksuaalisesta perversiosta, aiheutti yhden Chaplinin uran suurimmista skandaaleista. Samaan aikaan Yhdysvaltain veroviranomaiset vaativat häneltä yli miljoonaa dollaria maksamattomia veroja. Chaplin keskeytti "Sirkuksen" kuvaukset ja matkusti New Yorkiin, jossa hän sai hermoromahduksen. Hän suostui lopulta maksamaan Greylle ennätykselliset 825 000 dollarin avioerokorvaukset, antoi tälle lasten huoltajuuden ja käytti tapaamisoikeuttaan vasta 1930-luvulla. Grey julkaisi myöhemmin avioliitosta kaksi paljastuskirjaa, "My Life with Chaplin" (1966) ja "Wife of the Life of the Party" (1995). Charlie Adler
Vuonna 1998 Adler kuitenkin palasi takaisin Warnerille tekemään muutamia rooleja aluksi Toonsylvaniaan ja sai myöhemmin vuonna 2005 useamman vierasesiintymisen Loonatics Unleashedissa. Vuoden 1998 aikoihin Adler halusi uralleen vaihtelevaisuutta ja päätti ryhtyä ääniohjaajaksi ja saikin aluksi ohjata Nickelodenille muutamia jaksoja ennen Ipanat-elokuvan ääniohjaamista. Menestyksen myötä Adler on tehnyt useimmiten ääniohjaajan työtä Nickelodeonin tuotantoihin, sekä muutamia Disneylle. Disneyltä tarjoutui kuitenkin sitä ennen uusi päärooli Brandy ja Herra Whiskers -sarjasta, sekä myöhemmin sivurooleja Vaihdokeista, johon hän ääniohjasi muutaman jakson. Charles Chaplin
Varsinkin Chaplinin ensimmäisiä Essanay-elokuvia on pidetty samantyylisinä kuin hänen ohjauksensa Keystonelle, mutta niissä oli myös muutoksia. Keystonella Pikku kulkurin hahmo oli ollut melko rahvaanomainen ja väkivaltainen, mikä oli herättänyt myös paljon kielteistä arvostelua ja sensuurin huomion. Vaikka nämä elementit eivät vielä täysin kadonneetkaan, hän alkoi vähitellen sekoittaa komedioihinsa myös paatosta ja romantiikkaa. Elokuvaa "Kulkuri" (1915) pidetään tästä ensimmäisenä esimerkkinä. Lisäksi elokuviin vakiintui yhteiskuntaluokkien eriarvoisuuden kuvaaminen, vaikka yhtenäistä poliittista sanomaa niissä ei ollutkaan. Chaplin valitsi elokuviensa uudeksi naisnäyttelijäksi Edna Purviancen, joka näytteli Chaplinin elokuvissa seuraavat kahdeksan vuotta. Charles Chaplin
Chaplinilla oli vuosina 1941–1942 suhde Joan Barry -nimiseen naiseen, jonka kanssa hän myös teki elokuvasopimuksen studionsa kautta. Sopimus irtisanottiin keväällä 1942, mutta suhteen loppuajankohdasta on useita versioita. Barry murtautui ase kädessä joulukuussa 1942 Chaplinin Beverly Hillsissä olleeseen kotiin. Tammikuussa 1943 hänet löydettiin ilmeisesti barbituraattien yliannostuksesta johtuneessa sekavassa tilassa Beverly Hillsistä ja pidätettiin. Hän sai ehdollisen tuomion irtolaisuudesta maksamattomien hotellilaskujen takia, ja hänet määrättiin koeajalle sekä lähtemään Beverly Hillsistä. Barry lähti New Yorkiin mutta palasi toukokuussa Los Angelesiin. Hän yritti tavata Chaplinin, koska uskoi odottavansa tämän lasta. Chaplinin valituksesta hänet kuitenkin pidätettiin jälleen ja tuomittiin lyhyeen vankeuteen koeaikansa ehtojen rikkomisesta. Candi Milo
Milo teki myös näytelmärooleja vuosien 1984–1990 aikana elokuvissa ja muutamia vierailevia esiintymisiä televisiossa, kuten "The Tonight Show Starring Johnny Carson" -ohjelmassa, jonka myötä hän sattumalta ryhtyi ääninäyttelijäksi elokuvan Cool Worldin myötä, jossa Milo loi 12:lle eri hahmoille ääniä. Samalla hänestä on tullut yksi tunnetuimmista ääninäyttelijöistä ja on luonut yli 200:lle animaatiohahmolle ääniä.
Milo on ääninäytellyt animaatioissa, kuten ChalkZone, Tiny Toons, Mucha Lucha, Astro Boy, The Life and Times of Juniper Lee, Pet Alien, W.i.t.c.h., Cow & Chicken ja Dexterin laboratorio, jossa hän korvasi uransa lopettaneen Christine Cavanaughin äänittämän Dexterin. Christopher Walken
1980-luvulla Walkenin ensimmäinen elokuva oli Michael Ciminon "Portti ikuisuuteen", josta tuli taloudellinen katastrofi. Walken esiintyi 1980-luvulla myös James Bond -konna Max Zorinina elokuvassa "007 ja kuoleman katse". Seuraavalla vuosikymmenellä hän esiintyi taloudellisesti menestyneessä elokuvassa "Batman – paluu" ja Quentin Tarantinon elokuvassa "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta", jossa hän on vain yhdessä kohtauksessa pitkässä monologissa. Muita Walkenin rooleja oli muun muassa Tony Scottin "True Romancessa" ja Tim Burtonin elokuvassa "Päätön ratsumies". Vuonna 1997 Walken esiintyi tuholaistorjuja Caesarina koko perheen komediassa "Hiiri, jota ei saatu hengiltä". Walken jatkoi Scottin kanssa yhteistyötä 2000-luvulla tekemällä elokuvat "Koston liekki" ja "Domino", joista etenkin ensin mainittu oli menestys. Vuonna 2003 Walken sai toisen Oscar-ehdokkuutensa, kun hänet huomioitiin roolistaan Steven Spielbergin elokuvassa "Ota kiinni jos saat", jossa hän näyttelee kuuluisan huijarin Frank Abagnale Jr:n isää. Televisio-, elokuva- ja teatterirooliensa lisäksi Walken on esiintynyt kolmessa musiikkivideossa. Hänet on nähty Madonnan videossa "Bad Girl", Skid Row’n "Breakin’ Down" -videossa ja Fatboy Slimin "Weapon of Choice" -videossa. Lisäksi Walken on tehnyt ääninäyttelemistä useissa videopeleissä. Charles Chaplin
Chaplin pääsi 1909 ryhmän mukana esiintymään Folies Bergère -teatteriin Pariisiin, ja seuraavana vuonna hän lähti ensimmäiselle Yhdysvaltain-kiertueelleen, joka kesti kevääseen 1912. Chaplin oli yksi kiertueen pääesiintyjistä, ja hänen sijaisnäyttelijänään toimi myöhemmin Stan Laurelina tunnettu Stanley Jefferson. Myöhemmin samana vuonna Chaplin palasi Yhdysvaltoihin toiselle kiertueelle. Charles Chaplin
Chaplin yhdisti elokuvissaan usein draamaa ja komediaa. Niiden yhdeksi vahvaksi teemaksi vakiintui jo varhaisessa vaiheessa yhteiskunnan eriarvoisuuden esittäminen. Niin Chaplinin kulkuri-hahmo kuin hänen myöhemmät hahmonsa ovat yhteiskunnan ulkopuolella olevia ihmisiä, jotka turhaan yrittävät parantaa asemaansa. Lyhytelokuvissa hän käsitteli köyhyyden lisäksi myös esimerkiksi huumeriippuvuutta, siirtolaisuutta, nälkää, rikollisuutta, homoseksuaalisuutta ja uskonnollista tekopyhyyttä. "Kultakuumeessa" hän käsitteli ahneuden epäinhimillistäviä piirteitä ja "Nykyajassa" (1936) teemana on työläisten huono kohtelu ja tuotantoyhteiskunnan nurja puoli. Nykyaika (elokuva)
Nykyaika ("Modern Times") on vuonna 1936 valmistunut yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Charles Chaplin, joka myös näytteli elokuvan pääosan. Elokuva on Chaplinin kannanotto pienen ihmisen puolesta koneistumista ja modernisaatiota vastaan, sillä Chaplinin mielestä koneet ja teollisuuden tehostamispyrkimykset olivat syyllisiä joukkotyöttömyyteen ja lamaan. Elokuvan myötä Chaplin jätti jäähyväiset rakastetulle tavaramerkilleen ja alter egolleen kulkurihahmolle, joka oli nostanut hänet suurten ohjaajien ja näyttelijöiden joukkoon. "Nykyaika" on "Kultakuumeen" (1925) ohella Chaplinin tunnetuimpia elokuvia. Kid Auto Races at Venice
Elokuvassa "Kid Auto Races at Venice" Kulkuri-hahmo esiintyy ensimmäisen kerran yleisölle. Chaplin keksi kuitenkin hahmon todennäköisesti elokuvaan "Charlie hotellissa", jonka kuvaukset alkoivat aikaisemmin. Chaplin oli etsinyt Keystone Studiosin puvustamosta vaatteita, jotka muodostaisivat ristiriitaisen asukokonaisuuden. Vaatteet oli otettu käyttöön "Charlie hotellissa" -elokuvan hahmolle, mutta "Kid Auto Races at Venice" kuvattiin, kun "Charlie hotellissa" -elokuvan kuvaukset olivat tauolla. Saul Chaplin
Vuonna 1940 Chaplin ja Cahn saivat sopimuksen elokuvamusiikin tekijöinä Columbia Pictures -yhtiöltä ja muuttivat Hollywoodiin. Kaksi vuotta myöhemmin Cahn jätti yhteistyökumppaninsa siirtyäkseen sanoittamaan muiden säveltäjien kappaleita. Hän aloitti yhteistyön Jule Stynen kanssa ja saavutti myöhemmin mainetta säveltäjä Jimmy Van Heusenin aisaparina. Chaplin jäi Columbialle ja keskittyi yhä enemmän elokuvauraansa, toimien ensin säveltäjänä ja sovittajana ja vähitellen myös musiikkiohjaajan ja tuottajan tehtävissä. Hän oli musiikkiohjaajan apulaisena elokuvissa "Kansikuvatyttö" (1944), "Nyt ja joka ilta" (1945) ja "Al Jolson" (1946). Ritari Siniparta (elokuva)
"Ritari Siniparta" oli ensimmäinen Chaplinin pitkä elokuva, jossa hän ei esittänyt kuuluisaksi tullutta kulkurihahmoaan. Chaplin näytteli itse pääosaa, harmaahapsista ranskalaista herrasmiestä monsieur Verdoux'ta. Tämä hurmasi varsinkin iäkkäitä, varakkaita naisia, vei heidän rahansa ja lopulta murhasi heidät. Kaksoiselämää (vuoden 1914 elokuva)
Kaksoiselämää ("Caught in a Cabaret"; tunnetaan myös nimillä "Yllätettynä ravintolassa", "Ylpeys häviön enteenä" ja "Chaplin tarjoilijana") on yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, jonka pääosissa ovat Charlie Chaplin ja elokuvan ohjannut sekä tuottanut Mabel Normand. Chaplin (kirja)
Omasta Chaplin-kokemuksestaan 1970-luvulla von Bagh muistaa, kuinka hän avasi tuoreen Sight and Sound -lehden, jossa "Nykyaika" sai kolme tähteä, ja huomauttaa, ettei ”edes kehtaa muistella, mitkä – – elokuvat – – saivat neljä tähteä. Rappio alkoi tästä”. Von Bagh huomauttaa myös usein unohduksiin jääneestä seikasta, että mykkäelokuvien esitysnopeus oli aikanaan paljon hitaampi. Hän siteeraa Max Linderin tytärtä Maud Linderiä: ”...nopeus vaihteli 16:sta korkeintaan 20 kuvaan sekunnissa. Kun katsomme näitä elokuvia nykyaikaisilla projektoreilla, jotka pyörittävät 24 kuvaa sekunnissa, ne näyttävät nopeilta ja nykiviltä.” Myös digitaalista muotoa von Bagh paheksuu: ”harva ohjaaja kärsii tästä – – yhtä traagisesti kuin Chaplin”. Charles Chaplin
Essanay-sopimuksensa päätyttyä vuoden 1915 lopussa Chaplin hyväksyi Mutual-elokuvayhtiön tarjouksen kahdestatoista lyhytelokuvasta. Sopimukseen kuului ennätyksellinen 10 000 dollarin viikkopalkka ja 150 000 dollarin bonus, ja niin Chaplin oli Yhdysvaltojen parhaiten palkattuja ihmisiä. Tämän kuten muutkin sopimukset neuvotteli veli Sydney. Chaplinin lähdön jälkeen Essanay julkaisi kaksi Chaplin-elokuvaa, jotka oli koostettu osittain häneltä jääneestä materiaalista. Chaplin ja Essanay ajautuivat vuoteen 1923 kestäneeseen oikeuskiistaan. Chaplin syytti yhtiötä työnsä hyödyntämisestä ja muokkaamisesta ilman lupaa, ja Essanay puolestaan syytti Chaplinia sopimusrikkomuksesta. Charles Chaplin
Chaplin kutsui Mutualilla viettämiään vuosia uransa onnellisimmiksi, ja sopimuksen aikaista puoltatoista vuotta pidetään hänen tasaisesti luovimpana aikanaan. Chaplin kehitti Essanaylla aloittamiaan teemoja pidemmälle, ja erityisesti elokuvia "Charlie poliisina" (1916) ja "Charlie siirtolaisena" (1916), on pidetty varhaisina mestariteoksina. Mutualilla Chaplin oli entistä itsenäisempi, sillä yhtiö perusti hänen elokuviensa tuottamista varten oman yhtiön, antoi hänen käyttöönsä oman studion ja julkisti elokuvat hänen aikataulunsa mukaan. Näyttelemisen, ohjaamisen ja tarinoiden ideoinnin lisäksi Chaplin alkoi vuodesta 1916 toimia myös elokuviensa tuottajana. Shoreditch
Shoreditchilla on entisaikoina ollut maine East Endin köyhänä alueena, jossa oli paljon rikollisuutta, prostituutiota ja sosiaalisia ongelmia mutta myös vireää kulttuurielämää teattereineen ja varietee-esityksineen. Charlie Chaplin esiintyi siellä ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin. Shoreditchissa sijaitsivat The Theatre- ja Curtain-teatterit, joille Shakespeare kirjoitti näytelmiä ja näytteli niissä itsekin. Gainsboroughin studio, jossa Alfred Hitchcock aloitti uransa, sijaitsi Hoxtonissa, joka usein luetaan kuuluvaksi Shoreditchiin. John Forsythe
Forsythe ryhtyi näyttelijäksi vastoin isänsä tahtoa aloittaen uransa kuunnelmissa ja Broadwaylla ennen kuin Warner Bros. kiinnitti hänet. Toisen maailmansodan aikana Forsythe esiintyi viihdyttäjäjoukoissa.
Hän esiintyi urallaan Alfred Hitchcockin elokuvissa "Mutta... kuka murhasi Harryn?" (1955) ja "Topaz" (1969). Suurimman menestyksensä hän saavutti kuitenkin televisiossa: Forsythe tunnetaan saippuasarja "Dynastian" öljypohatta Blake Carringtonina ja "Charlien enkeleiden" salaperäisen nimikkomiehen äänenä. Forsythe antoi äänensä Charles Townsendille myös "Charlien enkelit" -aiheisissa elokuvissa "Charlien enkelit" (2000) ja "" (2003). Kaahari katkoviivalla
Kaahari katkoviivalla ("The Chase") on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan pääroolissa on Charlie Sheen. Elokuvan pienissä sivurooleissa on Red Hot Chili Peppers -yhtyeen jäseniä sekä tuottaja Cassian Elwesin näyttelijäveli Cary Elwes. Elokuva ei ilmestyessään saavuttanut merkittävää suosiota. Cheryl Chase
Chase aloitteli uraansa 1990-luvulla tehden ääniä "Ren ja Stimpy" -animaatioon, sitä ennen hän kuitenkin sai pitkäaikaisimman ääniroolinsa "Ipanat"-animaatiosta. Chase ääninäytteli Annikaa vuosien 1991–2002 välisenä aikana ja oli mukana myös "Ipanat"-sarjaan perustuvissa elokuvissa ja videopeleissä. Vuonna 2003 hän jatkoi Annikan ääniroolissa Ipanoiden spin-off-sarjassa "All Grown Up" aina vuoteen 2006 asti. Crispin Freeman
Ääninäyttelijäksi Freeman päätyi, kun hänen kaverinsa sai ääniroolin animesarjasta "Peacock King". Kyseinen kaveri tiesi Freemanin olleen suuri animefani ja kehotti häntä soittamaan Central Park Medialle päästäkseen dubbaajaksi. Aluksi Freeman ei innostunut ajatuksesta sillä hän itse katsoi animea mieluummin tekstityksillä, kuin dubattuna. Sittemmin hän muisteli kuinka itse oli lapsena katsonut useita piirrettyjä ja tajusi, että useat ihmiset tutustuivat animeen englanniksi dubattujen versioiden kautta. Tämän myötä Freeman on tehnyt urallaan useita dubbauksia animesarjoihin, kuten Digimon, Hellsing, Naruto, Rave Master, Slayers, Zatch Bell ja Blood +. Samalla hän kiinnostui yhä enemmän ääninäyttelemisestä, sillä animaatio tarjoaa monipuolisempia rooleja, jotka eivät rajoitu ulkonäköön vaan kykyyn. Erityisen kiinnostunut Freeman on animen dubbaamisesta sen myyttisen tarinoiden vuoksi, joita hänen mukaansa ei ole Hollywoodissa tehdyissä näytelmäelokuvissa. Ainoastaan "Matrix" elokuvat ovat onnistuneet tarinan kerronnassa. Freeman palkittiin kuudesti ADR-palkinnolla kuukauden ääninäyttelijänä animen dubbauksista. Nainen Pariisissa
Vaikka kriitikot pitivät elokuvasta, yleisömäärät laskivat rajusti kahden viikon esittämisen jälkeen. Chaplin oli hyvin suosittu 1920-luvulla ja monet menivät katsomaan elokuvaa odottaen näkevänsä Chaplinin Kulkurin roolissaan. Elokuvan ensi-illassa jaettiin lentolehtisiä, jossa kerrottiin elokuvan poikkeavan Chaplinin normaaleista töistä, mutta yleisön toivottiin nauttivan siitä. Elokuvan alussa esitettiin myös teksti, jossa ilmoitettiin ettei Chaplin näyttele elokuvassa. Charlien enkelit
Sarjan pohjalta on tehty 2000-luvulla kaksi elokuvaa, "Charlien enkelit" ja "Charlien enkelit – kurvit suoriksi", joissa enkeleinä nähdään Drew Barrymore, Lucy Liu ja Cameron Diaz. Sekä sarjassa että elokuvassa Charlien äänenä on näyttelijä John Forsythe. Jim Cummings
Vuonna 1984 kenties kuuluisin ääninäyttelijä Mel Blanc huomasi Cummingsin lahjakkuuden ääninäyttelemisessä Cummings työskenteli videoliikkeessä vuosina 1979–1984, jossa hän antoi demonsa kuunneltavaksi yhdelle parhaista asiakkaistaan, joka oli myös B-luokan kauhuelokuvien ohjaaja. Hän kuunteli demoa ja tarjoutui antamaan sen Don Bluthille, joka oli Disneyn entinen animaattori ja oli perustanut oman yhtiönsä. Cummings pääsi vielä demonsa kanssa Blancin luokse joka kuunteli demoa ja oli mielissään miehen lahjakkuudesta. Kolme viikkoa myöhemmin Cummingsin teki ensimmäisen koe-esiintymisensä televisiosarjaan Dumbo's Circus. Menestyksen myötä aloitti uransa ääninäyttelijänä vuonna 1985. Hänen ensimmäisen rooli oli Dumbo's Circus televisiosarjassa, jossa Cummings toimi Lionelin äänenä. Hän äänitti yhteensä 120 jaksoa, jonka jälkeen Cummings palkkasi itselleen agentin. Tämän myötä hän sai töitä radion ja television parista. Vuonna 1987 Cummings valittiin Nalle Puhin ääniroolin jatkajaksi ja vuonna 1999 Tikrun ääneksi. Sitä ennen Cummings oli Tri. Robotnikin äänenä "Sonic the Hedgehog" -animaatiossa, jotka esitettiin vuosina 1993–1994. Yksi hänen suosikki ääninäyttelijöitään oli parhaiten vatsastapuhujana tunnettu Paul Winchell, jonka tekemän kirjan kuinka tulla vatsastapuhujaksi Cummings luki 9-vuotiaana. Hän ehti työskennellä Winchellin kanssa Disneyn animaatiosarjassa "Nalle puhin uusissa seikkailuissa" ja korvasi sarjan aikana Winchellin roolin Tiikerinä. Sittemmin sarjan jälkeen Cummings työskenteli päärooleissa useissa Disneyn piirrossarjoissa, kuten "Tikun ja Takun pelastuspartio", "Pilipalipilotit", "Hopon poppoo", "Varjoankka" ja "Aladdin". John DiMaggio
Ääninäyttelemisen DiMaggio aloitti jo 1990-luvun alussa, mutta on toiminut vasta vuodesta 1997 täysipäiväisenä ääninäyttelijänä. Ääninäyttelemisen pariin hän päätyi kysyttyään näyttelijäystävältään miten tämä ansaitsee elantonsa, johon ystävä oli vastannut ääninäyttelemisen. DiMaggio kiinnostui tavasta ansaita rahaa ja vaihtoi agenttinsa ääninäyttelemiseen perehtyneeseen agenttiin, jonka ansiosta hän sai ensimmäisen ääniroolinsa Toyotan radiomainokseen. Muutettuaan Los Angelesiin DiMaggio päätyi animaatioiden pariin toimiessaan ennen sitä mainosäänenä televisiossa ja radiossa. Vuonna 1999 hän sai uransa merkittävämmän ääniroolin "Futuramasta". Sen myötä DiMaggio sai yhä useampia äänirooleja muun muassa Disneyn piirrossarjoissa, kuten "Kim Possible" ja "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme". Lisäksi DiMaggio on lainannut ääntään videopeleihin, esimerkiksi Wakka- ja Kimahri-nimisille hahmoille "Final Fantasy X:ssä", Marcus Fenixille "Gears of War" -pelisarjassa sekä muutamaan pienempään rooliin peleissä "Final Fantasy XII" ja "Halo 3." DiMaggio toimi myös Vesimiehen äänenä animaatiosarjassa "Batman – pelottomat". Alun perin hän koe-esiintyi vain Batmanin roolia varten, mutta sarjan ääniohjaajan Andrea Romanon mielestä DiMaggio sopi paremmin Vesimiehen rooliin. Möyhemmin DiMaggio oli mukana kolmannessa DC Comicsin animaatioelokuvaprojektissa, jossa hän oli Jokerin äänenä elokuvassa "". Elokuvan tuottajan Bruce Timmin mukaan he halusivat antaa DiMaggiolle isomman roolin kuin aikaisemmissa heidän tekemissään elokuvissa. Taide-elokuva
Varhainen taide-elokuva kehittyi sitä mukaa kun elokuvaohjaajat oivalsivat elokuvan ilmaisumahdollisuudet. Yhdysvalloissa ohjaajat David Wark Griffith ja Mack Sennett tekivät ennen ensimmäistä maailmansotaa kunnianhimoisia mykkäfilmejä. Eri tyylilajeista nousi ensin vahvimmaksi komedia, kärkinimenä Charles Chaplin. 1920-luvulla alkanut äänielokuvien tuotanto loi draamalle entistä vahvemmat mahdollisuudet. Charles Chaplin
Chaplin, Mary Pickford, Douglas Fairbanks ja D. W. Griffith perustivat vuonna 1919 oman levitysyhtiönsä United Artistsin. Yhtiön perustaminen oli ilmeisesti vastaveto Hollywoodin isoja studioita vastaan, jotka pyrkivät kontrolloimaan paremmin tähtiensä työtä ja palkkavaatimuksia muodostamalla monopolin elokuvien tuotannolle, levitykselle ja esitykselle. UA oli uraauurtava elokuvateollisuudessa, sillä se toi ensimmäisenä esiin idean elokuvantekijästä studiojärjestelmän ulkopuolella toimivana itsenäisenä tuottajana. Tarinan mukaan tuottaja Richard Rowland kommentoi yhtiön perustamista toteamalla ”hullujen ottaneen mielisairaalan johdon”. UA:lla Chaplin siirtyi lopullisesti tekemään pitkiä elokuvia. Uusi työpaikka
Essanay Studios palkkasi vuoden 1914 lopulla Chaplinin ja antoi tälle 1 250 dollarin ja 10 000 dollarin allekirjoitusbonuksen. Chaplin matkusti joulukuun lopulla yrityksen Chicagon-studiolle tekemään elokuvaa. Hänen ensimmäiselle elokuvalle annettiin nimeksi "Uusi työpaikka". Tyyliltään se oli melko samantapainen kuin Chaplinin Keystonelle tekemät elokuvat, ja siinä hänen hahmonsa aiheuttaa epäpätevyydellään sekasrotoa ja tirskuu aiheuttamaansa kaaosta. Elokuvaa varten ei todennäköisesti tehty käsikirjoitusta, ja elokuvassa Chaplin käyttää hupailuun monia erilaisia tavaroita. Charles Chaplin
Poliittisen tilanteen muututtua 1960- ja 1970-luvuilla Chaplinin maine alkoi kuitenkin kohentua ja hänelle myönnettiin urastaan erilaisia tunnustuksia, kuten Oxfordin yliopiston kunniatohtorius ja Cannesin elokuvajuhlien elämäntyöpalkinto. Hän varusti suurimman osan pitkistä elokuvistaan uusilla sävellyksillä ja sai myös 1940- ja 1950-luvun elokuvansa elokuvateattereihin Yhdysvalloissa. Esitykset saivat paljon myönteistä palautetta ja kiinnittivät uuden sukupolven huomion Chapliniin elokuvantekijänä. Chaplin julkaisi muistelmansa "Oma elämäkertani" vuonna 1964. Elämäkerta ei ollut arvostelumenestys mutta myi hyvin, ja se käännettiin useille kielille.
Chaplinin viimeiseksi elokuvaksi jäi Universalin tuottama värielokuva "Hongkongin kreivitär" (1967), jonka pääosissa olivat Marlon Brando ja Sophia Loren. Kriitikot pitivät elokuvaa vanhanaikaisena, ja se menestyi myös taloudellisesti huonosti, tosin sen tunnuslaulusta, Petula Clarkin esittämästä kappaleesta ”This Is My Song” tuli kaupallinen menestys. Jess Harnell
Videopeleissä Harnellin kenties tunnetuin ääniroolinsa on Crash Bandicoot. Hän oli myös "Transformers"-elokuvassa ainut ääninäyttelijä, joka teki kaksi roolia. Lisäksi Harnell on toiminut muun muassa Cartoon Network- sekä Kids WB -kanavien mainosspiikkerinä. Hän teki ensimmäisen näytelmäroolinsa elokuvassa "Särkyneiden unelmien katu" ja toisen elokuvassa "" näyttelemällä kameramies Rickyä. Pola Negri
Negri kihlautui vuonna 1923 Charles Chaplinin kanssa. Yhdeksän kuukautta kestänyt myrskyisä suhde oli hyvin julkinen, ja suhdetta on pidetty osaksi julkisuustemppuna, jolla Chaplin hankki huomiota uudelle elokuvalleen "Nainen Pariisissa" ja Negri alkavalle Hollywood-uralleen. Negrilla oli myös romanssi ajan suuren miestähden, näyttelijä Rudolph Valentinon kanssa. Valentinon kuoltua 1926 Negri herätti kohua hysteerisellä käytöksellään hautajaisissa. Charlie poliisina
"Charlie poliisina" sijoittuu lavastettuun etelälontoolaiseen maisemaan. Elokuvan lavastukset maksoivat tuohon aikaan paljon, 10 000 dollaria. Elokuvan alkuperäinen nimi "Easy Street" on todennäköisesti viittaus Lontoon Walworthin Easy Streetiin, jossa Chaplin kasvoi. Elokuvan kuvaksissa oli vaikeuksia, ja sen valmistuminen viivästyi selvästi. Mutual Film joutui antamaan helmikuun 1. päivänä lausunnon elokuvan myöhästymisen syistä. Charlie Hall
Hall näytteli urallaan kaikkiaan yli 250 elokuvassa, joista viimeiseksi jäi lyhytelokuva "So You Wanna Play Piano" (1956). Hän kuoli 60-vuotiaana vuonna 1959. Richard Cansino
Cansino aloitti näyttelemisen televisiossa 1980-luvulla, jolloin hän teki pieniä rooleja televisiosarjoihin ja elokuviin. Hän kuitenkin siirtyi ääninäyttelijäksi 1990-luvun alussa tehtyään ensimmäisiä äänirooleja televisiosarjaan Mighty Morphin Power Rangers ja OVAan Giant Robo vuonna 1993. Näiden jälkeen Cansino on työskennellyt enimmäkseen englanniksi dubattujen animesarjojen ja elokuvien parissa, sekä tehnyt useita äänirooleja videopeleihin. Hän oli muun muassa Ryun äänenä anime-elokuvassa ja sitä ennen Vegan äänenä ssa. Oona Castilla Chaplin
Oona Chaplinin vanhemmat ovat näyttelijä Geraldine Chaplin ja chileläinen elokuvaaja Patricio Castilla. Hän on Charlie Chaplinin tyttärentytär. Hän on saanut nimensä isoäitinsä Oona Chaplinin mukaan. Hän syntyi Madridissa, jonne hänen äitinsä oli asettunut 1960-luvun puolivälissä ja eli pääosan lapsuudestaan Espanjassa ja Sveitsissä, mutta vietti aikaa myös Kuubassa ja maailmalla äitinsä elokuvien kuvauspaikoilla. Chaplin puhuu espanjaa, ranskaa ja englantia. Jackie Chan
Jackie Chan on myös tunnettu laulaja Aasiassa. Hän on esiintynyt useilla eri kielillä: kantoninkiinaksi, mandariinikiinaksi, japaniksi ja englanniksi. Hän on julkaissut 20 äänilevyä 1980-luvulta alkaen, ja hän laulaa elokuviensa lopputekstikohtauksissa. Charles Chaplinin filmografia
Vuonna 1916 Chaplin siirtyi työskentelemään Mutual Film Corporationille ja alkoi myös toimia elokuviensa tuottajana. Mutual perusti hänen elokuviensa tuottamista varten emoyhtiön alaisen Lone Star Film Corporationin ja antoi Chaplinille oman Lone Star-studion Hollywoodiin. Mutualilla Chaplinin luottokuvaajaksi vakiintui Roland Totheroh, joka työskenteli Chaplinin kanssa lähes tämän koko loppu-uran ajan. Hänen luottonäyttelijöikseen Essanaylta seuranneiden näyttelijöiden lisäksi tulivat muun muassa Eric Campbell, Henry Bergman ja Albert Austin. Charlien enkelit (elokuva)
Charlien enkelit (engl. "Charlie’s Angels") on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut toimintakomediaelokuva, joka perustuu 1970-luvun samannimiseen televisiosarjaan. Elokuvan ohjasi McG ja sen pääosissa nähtiin Cameron Diaz, Drew Barrymore, Lucy Liu (kolme "enkeliä"), Bill Murray (Bosley) sekä Sam Rockwell. Charlieta esitti alkuperäisestä sarjasta tuttu John Forsythe. Charlien enkelit sai vuonna 2003 jatko-osan , jossa Bosleyta esitti Bernie Mac. Josh Keaton
"Will & Grace" -sarjan jälkeen Keaton on tehnyt useita äänirooleja videopeleihin ja teki muun muassa sivuääniä elokuvaan "Aivan villit" vuonna 2006 ja vieraili animaatiosarjassa "Ben 10" kahden jakson verran. Vuotta myöhemmin Keaton sai uransa merkittävimmän roolin animaatiosarjassa "Hämmästyttävä Hämähäkkimies", jossa hän toimii Hämähäkkimiehen äänenä. Sarjaa alettiin esittää vuonna 2008. Alun perin Keaton koe-esiintyi Hämähäkkimiehen roolin lisäksi Harry Osbornin ja Eddie Brockin roolia varten, joista hänet valittiin Hämähäkkimiehen rooliin noin 2 000 koe-esiintyjän joukosta. Keaton oli roolissa lopulta kahden tuotantokauden verran vuosien 2008–2009 aikana. Sittemmin hän jatkoi Hämähäkkimiehen ääniroolissa videopeleissä "Marvel Super Hero Squad" ja "". Lisäksi hän ääninäytteli vuonna 2011 videopeleissä "" ja "". Chaplin (elokuva)
Chaplin on vuonna 1992 valmistunut brittiläinen elokuva, joka kertoo koomikko Charles Chaplinin elämästä 5-vuotiaasta 88-vuotiaaksi. Elokuvan on ohjannut Richard Attenborough. Chaplinia näyttelee Robert Downey Jr., joka ansaitsi roolistaan Oscar-ehdokkuuden. Sivurooleissa esiintyvät muun muassa Dan Aykroyd, Kevin Kline, Geraldine Chaplin ja Anthony Hopkins. Elokuvaan musiikin säveltänyt John Barry sai myös työstään Oscar-ehdokkuuden. Louis Chirillo
Chirillo aloitti näyttelemisen aluksi kameran edessä esiityen muun muassa televisiosarjoissa "The New Addams Family", "Äärirajoilla", "Cold Squad", "Dark Angel", "Mies vailla nimeä" ja "Jake 2.0". Hänen roolinsa ovat olleet lähinnä cameoita, jonka myötä Chirillo kokeili myös ääninäyttelemistä, josta aukeni merkittävämpiä rooleja. Hän aloitti ääninäyttelemisen animaatioelokuvien "Mobile Suit Gundam: Char's Counterattack - The Motion Picture" ja "Sabrina the Teenage Witch in Friends Forever" myötä vuonna 2002. Sittemmin Chirilloa on kuultu dubbausroolien lisäksi alkuperäisissä äänirooleissa, joista tunnetuin on Dukey "Johnny Testissä". Muita animaatioita ovat olleet "", "Pucca", "Demashita! Powerpuff Girls Z" ja "". Charles Chaplin
Keystone-sopimuksen päätyttyä vuoden 1914 lopussa Chaplin siirtyi Essanay-studiolle. Uuden sopimuksen ensimmäisen elokuvan, "Uuden työpaikan", hän kuvasi yhtiön studioilla Chicagossa ja seuraavat viisi Nilesissa, San Franciscon lähellä, mutta siirtyi loppusopimuksen ajaksi takaisin Los Angelesiin. Charlie Chan
Charlie Chan on Earl Derr Biggersin luoma kuvitteellinen henkilöhahmo, joka esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1925 julkaistussa kirjassa "The House Without a Key". Chan on kiinalaista syntyperää oleva Honolulun poliisin etsivä, jonka esikuvana oli oikea honolululainen etsivä Chang Apana. Biggers kirjoitti kaikkiaan kuusi Charlie Chan -romaania ennen kuolemaansa 1933. Kirjojen lisäksi Chan esiintyi yli 40 elokuvassa, jotka tehtiin pääasiassa 1930- ja 1940-luvuilla. Radiossa Chan esiintyi vuosina 1932–1948 tehdyissä kuunnelmsarjoissa. Vuonna 1957 tehtiin 39 jaksoa "The New Adventures of Charlie Chan" -televisiosarjaa, jossa nimiroolin esitti J. Carrol Naish. Charlie Adler
Ennen ääninäyttelijän uraansa Adlerillä oli useita eri ammatteja, hän toimi muun muassa opettajana, talonmiehenä, hoitajana ja leipurina. Nykyisin hän toimii myös maalarina. Pikkutunneilla
Chaplin esittää elokuvassa humalaista, joka tulee kotiin. Chaplinin hahmo ei löydä ensin avaintaan ja sisään päästyään törmäilee kalusteiden kanssa. Elokuvan ainoa toinen näyttelijä on Albert Austin, joka esittää Chaplinin kotiin heittävää taksikuskia. Vaikka Chaplin ei elokuvassa olekaan Kulkuri, niin humalaisella hahmolla on monia yhtäläsyyksiä Kulkuriin. Hahmolla on kampaamattomat hiukset, viikset ja ylisuuret kengät. Robert Downey Jr.
Lapsuudessaan Downeylla oli useita rooleja isänsä elokuvissa: hän esiintyi ensi kerran elokuvassa "Pound", 5-vuotiaana. Downeyn ensimmäisiin elokuviin lukeutuivat muun muassa "Weird Science" (1985), "Katujen kasvatit" (1985) ja "Alta nollan" (1987), jonka kautta Downey päätyi suuremman budjetin elokuviin, kuten "Taivaallinen rakastaja" (1989) ja "Air America" (1990), jossa hän näytteli Mel Gibsonin kanssa. Vuonna 1992 Downey näytteli Charlie Chaplinia elokuvassa "Chaplin", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Roolia varten Downey opetteli muun muassa soittamaan viulua ja pelaamaan tennistä vasemmalla kädellä. 1990-luvulla Downey esiintyi muun muassa myös elokuvissa "Sydän ja sielut" (1993), "Syntyneet tappajiksi" (1994), "Richard III" (1995), "Home for the Holidays" (1995), "Kaksi tyttöä ja poikaystävä" (1997) ja "Koukkusormi" (1999). Charles Chaplin
Chaplin puhui työtavoistaan julkisesti hyvin harvoin eikä juuri päästänyt ulkopuolisia elokuviensa kuvauksiin. Tietoa on kuitenkin saatu läheisiltä, entisiltä työntekijöiltä sekä erityisesti Mutual-elokuvien aikaisesta ylijääneestä filmimateriaalista, josta elokuvahistorioitsijat Kevin Brownlow ja David Gill koostivat dokumentin "The Unknown Chaplin" (1983). Ben Turpin
Turpinin elokuvaura alkoi 1907, jolloin chicagolainen Essanay Studios palkkasi hänet yhdistetyksi koomikoksi ja talonmieheksi. Vuonna 1915 Charles Chaplin liittyi Essanayn näyttelijäkuntaan. Yhteiset elokuvaesiintymiset Chaplinit kanssa nostivat Turpinin suosiota, ja vuonna 1917 hän sai oman elokuvasarjansa Vogue-studioilta. Sitä seurasi pitkä yhteistyö tuottaja Mack Sennettin kanssa. Lyhytelokuvien ohella Turpin näytteli myös pitkissä elokuvissa, kuten Rudolph Valentinoa parodioivassa "Kierosilmä sheikissä" vuonna 1923. Turpin ansaitsi parhaimmillaan yli 3 000 dollaria viikossa, jotka hän sijoitti onnistuneesti. Turpin vetäytyi elokuvista vuonna 1924 puolisonsa heikentyneen terveyden takia. Tämän kuoltua 1925 Turpin palasi elokuviin, mutta suurimman suosion aika oli jo ohi. Turpinin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1940 valmistunut "Lattapäät lainehilla", jonka pääosia näyttelivät Oliver Hardy ja Stan Laurel. Turpin on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Charlie Adler
1990-luvulla Adler teki läpimurtonsa ääninäyttelijänä saatuaan pääroolin Veli Vemmelsäärenä Tiny Toons -sarjassa. Hän kuitenkin jätti sarjan ehdittyään äänittää 83 jaksoa 98 jaksosta, koska Warner Bros. Animation oli tuottamassa uutta sarjaa nimeltä Animaaniset, johon Adler halusi välttämättä päästä päärooliin. Ääniohjaaja Andrea Romano halusi kuitenkin tarjota Rob Paulsenin mahdollisuuden päärooliin, jonka myötä Adler pettyi ja lähti kesken Tiny Toonsin tuotannon. Se ei kuitenkaan haitannut hänen uraansa, mutta Warnerille työskentely vähentyi huomattavasti. Sen sijaan Disneyn ja Nickelodeonin tuotantojen parissa työskentely lisääntyi. Pilipalipilotit-sarjan jälkeen Adler oli mukana Varjoankassa ja Aladdinissa, jossa hän sai ensimmäisen pitkäaikaisen roolin Disneyn tuotannossa toimiessaan Mechaniclesin äänenä. Nickelodeonilla Adler oli mukana Rocko’s Modern Life -animaatiossa, jossa hän oli vakio vierasääni, ja Aaaah! Real Monstersissa hänellä oli päärooli Ickis-nimisenä hahmona. Samalla hän teki äänirooleja hieman tuntemattomiin tuotannoihin ennen päätymistään Hanna-Barberalle. Yhtiön tuottamasta Cow & Chicken -animaatiosta tuli hänen uransa toinen tunnetuin äänirooli ja kenties merkittävin sarja, kun hän esitti lähestulkoon yksin sarjan kaikkia päähahmoja. Adlerin rooleihin kuuluivat sarjan keskeiset hahmot Lehmä ja Kana, joiden lisäksi paholainen nimeltä Punainen tyyppi, sekä vieras esiintymisiä tehnyt paviaani ja useat sivuhahmot. Adler sai kuitenkin Lehmän roolista Annie-ehdokkuuden vuonna 1999 ja kertoi samalla sen olevan jälkeenpäin hänen suosikki hahmonsa. Myöhemmin Cow & Chicken sarjassa esiintyneet näätä ja paviaani saivat oman sarjan nimeltä I Am Weasel, jossa Adler jatkoi rooliaan paviaanina (I.R Baboon), sekä vierasesiintymisiä tehneen punaisen tyypin äänenä. Hän vieraili vielä Johnny Bravossa yhden jakson verran erään ohjaajan äänenä, sekä Mike, Lu & Ogissa. Carol Channing
Channing näytteli myös elokuvissa. Hän voitti Golden Globe -palkinnon ja sai Oscar-ehdokkuuden elokuvasta "Moderni Millie". Muita hänen elokuviaan olivat "Hyvitys", "The First Traveling Saleslady", "Skidoo" ja "Kersantti Pippuri". Channingin omalaatuinen ääni teki hänestä myös suositun ääninäyttelijän ja dokumenttien lukijan. Chaplin reportterina
Chaplin reportterina, myös Tienaamisen tuskat ("Making a Living") on Henry Lehrmanin ohjaama yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva, joka tunnetaan Charles Chaplinin ensimmäisenä elokuvana. Essanay Studios
Essanay Studios oli yhdysvaltalainen elokuvayhtiö. Vuonna 1907 perustettu yhtiö tuotti satoja varhaisia mykkäelokuvia.
Essanay Studiosin perustivat 1907 George Kirke Spoor ja Broncho Billy Anderson, joka oli myös yksi yhtiön tähdistä. Hän oli ensimmäinen toimintaelokuvien cowboytähti ja teki Essanaylla useita elokuvia, jotka myös käsikirjoitti itse. Essanayn muita näyttelijöitä olivat muun muassa Gloria Swanson ja Charlie Chaplin. Chaplin teki vuoden 1914 lopussa sopimuksen Essanayn kanssa ja sai palkkaa 1 250 dollaria viikossa. Hän oli Essanayllä noin vuoden, jolloin hänen taitonsa elokuvantekijänä alkoivat tulla kunnolla esiin. Johnny Yong Bosch
Power Rangersin jälkeen Boschista tuli hyvin aktiivinen ääninäyttelijä, johon hän päätyi Power Rangersi -elokuvien jälkiäänitysohjaajien kautta. Boschin täytyi dubata omat vuorosanat elokuvaan, jossa hänen tilallaan oli sijaisnäyttelijä Power Ranger asussa. Dubbausten jälkeen elokuvan tuottajat kertoivat Boschilla olevan hyvä sankarin ääni ja suostuttelivat häntä koe-esiintymään eri animen dubbauksiin, joista ensimmäinen oli äänirooli oli "Vash the Stampede" animesarjassa "Trigun" vuonna 2000. Charlie Finn
Charlie Finn (s. 18. syyskuuta 1981 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta "Rolling Kansas" ja myöhemmin vierailevastaan roolista televisiosarjassa "Life on a Stick" vuonna 2005. Hänet muistetaan myös Spudin ääniroolista Disneyn animaatiosarjassa "Jake Long – amerikkalainen lohikäärme" sekä tilannekomediasarjasta "Help Me Help You". X-Men: Dark Phoenix
Kesäkuussa 2017 avaruusoliorotu Shi’arin huhuttiin esiintyvän elokuvassa, ja Angelina Joliea kaavailtiin näyttelijäksi elokuvaan, vaikka hänen ei odotettu suostuvan. Jessica Chastainia kaavailtiin saman hahmon rooliin. Fox vahvisti Kinbergin elokuvan ohjaajaksi ja että Lawrence, Fassbender, McAvoy ja Hoult palaisivat näyttelemään vielä yhteen elokuvaan. Turnerin lisäksi, "Apocalypsen" näyttelijöistä palaavat myös Alexandra Shipp, Tye Sheridan ja Kodi Smit-McPhee, Kinbergin, Singerin, Parkerin ja Lauren Shuler Donner paljastuessa elokuvan tuottajiksi. Silloin Chastain osallistui neuvotteluihin elokuvan roiston, Feeniksin voimien hyödyntämiseen pyrkivän avaruusolennon, rooliin. Elokuvan käsikirjoituksen sanottiin ”veistettävän lähemmäksi” Chris Claremont and John Byrnen toteuttamaa alkuperäistä "Pimeän Feeniksin tarua" kuin "Viimeinen kohtaaminen". Lisäksi paljastettiin, että Dazzler esiintyisi elokuvassa, kun häneen viittaava kohtaus oli poistettu "Apocalypsesta". Anthony Galla-Rini
Hän palasi Kaliforniaan vuonna 1942 ja jatkoi opetustyötä. Hän toimi jatkuvasti myös esiintyvänä muusikkona, muun muassa kuuluisassa Trocadero-yökerhossa Hollywoodin Sunset Stripillä, josta hänet keksittiin muusikoksi elokuvien sound track -ääniraidoille. Galla-Riniä kuullaan muun muassa elokuvissa Sheriffi ("High Noon"), "Laura", "Carnival at Costa Rica", "Rhapsody in Blue", "Shine of the Harvest Moon", "The Gunfighter", "A Tree Grows in Brooklyn" ja "Sting 11". Saul Chaplin
Vuonna 1959 Chaplin erosi Metro-Goldwyn-Mayerilta. Hän jatkoi musiikin säveltämistä itsenäisesti ja osallistui toisinaan myös elokuvien tekemiseen. Hän oli tuotantotehtävissä Cole Porterin musikaalissa "Can-Can" (1960) ja seuraavan vuoden elokuvassa "West Side Story", joka perustui Leonard Bernsteinin ja Stephen Sondheimin Broadway-musikaaliin ja josta Chaplin palkittiin uransa kolmannella Oscar-palkinnolla. Hän oli yksi tuottajista myös vuoden 1965 hittimusikaalissa "Sound of Music" ja vuoden 1976 elokuvassa "Hollywood, Hollywood". Deadpool
Deadpool oli mukana elokuvassa "Hulk vs Wolverine". Elokuvassa Deadpool on lähinnä koominen sivuhahmo ja luultavasti ainoa (Wolverinen lisäksi) Ase-X:ssä mukana ollut, joka jää henkiin elokuvan lopussa. On tosin epäselvää, paranemiskyvystä huolimatta, missä kunnossa hän on, sillä lopputekstien jälkeen tulee kohtaus, jossa Hulk hyppää koko painollaan hänen päälleen. Deadpoolin äänenä toimi Nolan North.
Ryan Reynolds näytteli Deadpoolia vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa "". Elokuvan alussa hänet nähdään tavallisena ihmisenä, ilman naamiota tai arpeutuneita kasvoja. Häntä kutsutaan pelkästään Wadeksi (lopputeksteissä myös sukunimi Wilson on mukana) ja sarjakuvista poiketen tämä on aseistautunut pelkillä katanoilla, mutta hänen puhelias luonteensa on säilytetty. Elokuvan lopussa nähdään Strykerin luomus Ase XI, jolla on orgaaniset katanat, kyky teleportata, kyky optisiin säteisiin ja puhekyvyttömyys (hänen suunsa oli "sulatettu" umpeen, joten hän ei pystynyt puhumaan). Stryker kutsuu tätä ohimennen "Deadpooliksi" ja Wolverine on aivan varma siitä, että hän ja elokuvan alussa nähty Wade ovat sama henkilö. Elokuvan loppupuolella Deadpool ei hallitse kehoaan, vaan Stryker ohjaa häntä tietokoneen avulla. Charles Chaplinin filmografia
Keystone-sopimuksensa päätyttyä vuoden 1914 lopussa Chaplin allekirjoitti elokuvasopimuksen Essanay Film Manufacturing Companyn kanssa. Chaplinin Essanay-elokuvia pidetään hänen läpimurtonaan kansainväliseksi elokuvatähdeksi. Hän ohjasi ja ideoi tästä lähtien kaikki omat elokuvansa, Jesse T. Robbinsin toimiessa tuottajana ja Harry Ensignin kuvaajana. Essanaylla Chaplinin luottonäyttelijöiksi kohosivat muun muassa Bud Jamison, Lloyd Bacon ja Leo White sekä Edna Purviance, joka tuli esittämään naispääosia hänen elokuvissaan seuraavat kahdeksan vuotta. Sopimuksen alkupään elokuvissa Chaplinin vastanäyttelijänä esiintyi tunnettu koomikko Ben Turpin. Elokuvista ensimmäisen Chaplin kuvasi yhtiön studiolla Chicagossa, seuraavat viisi Nilesissä, San Franciscon lähellä ja loput Hollywoodissa. Charles Chaplin
Chaplin piti musiikkia elokuvan tärkeänä elementtinä, ja jo "Kultakuumeesta" (1925) lähtien hän sävelsi elokuviensa taustalla esitettävän musiikin. Varsinaisesti hän alkoi kuitenkin säveltää elokuviinsa musiikin vasta "Kaupungin valoista" (1931) lähtien, jolloin äänielokuvan tulo mahdollisti musiikin synkronoinnin itse elokuvaan. Chaplin osasi soittaa pianoa, viulua ja selloa, muttei ollut koskaan saanut varsinaista musiikinopetusta eikä hän tuntenut nuotteja. Sen vuoksi hän palkkasi ammattisäveltäjiä toteuttamaan ideoitaan elokuviensa musiikista. Säveltämisprosessissa Chaplin antoi aluksi säveltäjille tietoa elokuvasta ja kerto ideoitaan sävelmistä, ja sen pohjalta nämä kehittelivät varsinaista elokuvamusiikkia Chaplinin tiukassa ohjauksessa. Charles Chaplin
Chaplinin ensimmäinen elokuva Keystonella oli helmikuussa 1914 ensi-iltaan tullut "Chaplin reportterina", jossa hän näytteli silinteriä ja monokkelia pitävää keikaria. Jo seuraavassa elokuvassaan, "Kid Auto Races at Venice", hän esiintyi Pikku kulkurin hahmossa. Chaplinin oman kertomuksen mukaan hänen oltiin käsketty keksiä itselleen rooliasu studion vaatevarastossa ja roolihahmo syntyi asun kautta. Vastaavanlaisia hahmoja oli tosin esitetty jo pitkään varieteessa, ja ne ovat luultavasti olleet Chaplinin mielessä. Chaplinin uskotaan myös ottaneen mallia ranskalaisesta elokuvakoomikko Max Linderistä, jota hänen tiedetään ihailleen. Keystonella Chaplin jatkoi kuitenkin myös muiden roolien esittämistä. Ääninäyttelijä
Elokuvissa käytetään mielellään tunnettujen näyttelijöiden ääniä, jota Disneyn ja Dreamworksin elokuvissa on suosittu eniten. Ensimmäisiä esimerkkejä on "Viidakkokirja", jossa esiintyivät muun muassa Phil Harris, Sebastian Cabot ja Louis Prima. Tämän jälkeen erityisesti 1990-luvulta lähtien esimerkiksi Samuel L. Jackson, Tim Allen, Hugo Weaving, Eddie Murphy, Robin Williams ja Mike Myers ovat lainanneet ääntään animaatioelokuviin. Myös monet vanhan polven näyttelijät, kuten Paul Newman, Ian McKellen, Robert De Niro ja Peter O'Toole, ovat antaneet äänensä johonkin animaatioon. Sarjoihin perustuvissa elokuvissa mukaan saatetaan ottaa yksi tai kaksi tunnettua näyttelijää, jotka eivät kuitenkaan esiinny sarjassa. Tämä on myös aiheuttanut närkästystä ääninäyttelijöiden keskuudessa, jotka usein joutuvat tyytymään suuren budjetin elokuvissa pieniin sivurooleihin. Poikkeuksia on vain muutamia, kuten elokuvassa "Atlantis – Kadonnut kaupunki", jossa Corey Burton toimi kohtuullisessa roolissa Myyränä ja Looney Tunes -elokuvat "Space Jam" sekä "". Molemmissa vain kaksi ääninäyttelijää sai merkittävän roolin. Muun muassa Frank Welker on kertonut ymmärtävänsä roolittajan valinnan, mikäli näyttelijällä on ainutlaatuinen ääni. Billy West puolestaan on kertonut Robin Williamsin, Mike Myersin ja Eddie Murphyn ymmärtävän ääninäyttelemisen idean. West on kuitenkin kritisoinut Hollywood näyttelijöiden taidottomuutta ääninäyttelemisessä, josta he kaiken lisäksi ansaitsevat huomattavasti suuremman palkan kuin perus-ääninäyttelijä. John Kassir
Hän aloitti uransa koomikkona ja voitti muun muassa 100 000 dollaria televisiosarjasta "Star Search" vuonna 1983. Kolme vuotta myöhemmin Kassir esiintyi myös televisiossa ja vieriali muun muassa sarjoissa "Tour of Duty" ja "1st & Ten". Hän teki ensimmäisen ääniroolinsa animaatioon vuonna 1992 tehtyään sivuääniä "Eek! the Cat" animaatiosarjaan ja tuli myöhemmin samana vuonna Charlie Adlerin tilalle "Tiny Toonsiin" Veli Vemmelsäären ääneksi. Sarjan jälkeen Kassir on tehnyt enimmäkseen äänirooleja animaatioihin ja videopeleihin ollen muun muassa Deadpoolin äänenä videopelissä "". Christine Cavanaugh
Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuodelta 1995 elokuvassa "Babe – urhea possu", jossa hän ääninäytteli elokuvan nimikkohahmoa. Cavanaugh ei kuitenkaan enää ollut elokuvan jatko-osassa "Babe suurkaupungissa", jolloin Baben äänirooli annettiin "Ipanoista" tutulle Elizabeth Dailylle. Elokuvan jälkeen Cavanaugh sai merkittävimmän ääniroolinsa animaatiossa "Dexterin laboratorio", jossa hän toimi neron pojan äänenä nimeltä Dexter. Cavanaugh ehti olla hahmon äänenä yhteensä 3. tuotantokautta, ja hänet palkittiin roolistaan vuonna 2000 Annie-palkinnolla. Charles Chaplin
Ensimmäisen avioliittonsa Chaplin solmi vuonna 1918 17-vuotiaan näyttelijän Mildred Harrisin kanssa, joka kertoi odottavansa hänelle lasta. Raskaus ei ollut totta, mutta Harris tuli pian raskaaksi avioliitossa ja synnytti vuonna 1919 pojan, Norman Spencerin. Lapsi oli kuitenkin epämuodostunut ja kuoli kolmen päivän ikäisenä. Chaplin ja Harris muuttivat erilleen pian lapsen kuoleman jälkeen ja erosivat virallisesti vuonna 1920. Harrisin avioerokorvausvaatimusten takia Chaplinin oli leikattava "Chaplinin poika" Salt Lake Cityssä ja New Jerseyssä, jotta lakimiehet eivät saisi elokuvaa käsiinsä. Avioerosta raportoitiin lehdissä, mutta se ei aiheuttanut Chaplinin uraa vahingoittanutta skandaalia. Kaksoiselämää (vuoden 1914 elokuva)
Chaplin esittää elokuvassa "Kaksoiselämää" kabareetarjoilijaa, joka on aina ongelmissa pomonsa (Edgar Kennedy) ja taistelussa toisen tarjoilijan (Chester Conklin) kanssa. Chaplin pelastaa Mabelin hahmon puistossa ryöstäjältä, kun on ulkoiluttamassa mäyräkoiraansa. Chaplin esittäytyy Kreikan suurlähettilääksi, O. T. Axleksi, ja hän saa kiitoksensa Mabelin kotona tämän vanhemmilta Mabelin poikaystävän (Harry McCoy) harmiksi. Chaplin saa myös kutsun perheen pihajuhliin, mutta Mabelin poikaystävä seuraa Chaplinia töihin ja näkee tämän oikean identiteetin. Sydney Earle Chaplin
Chaplin näytteli ensimmäisen kerran elokuvissa isänsä elokuvassa "Parrasvalot" (1952), jossa sai yhden tärkeimmistä sivurooleista. Hän näytteli myöhemmin sivuosassa myös isänsä viimeisessä elokuvassa "Hongkongin kreivitär" (1967), mutta muuten sai lähinnä vaatimattomia rooleja B-luokan elokuvissa. Sen sijaan hän oli tunnettu näyttelijä Broadwaylla, esiintyen muun muassa musikaaleissa "Bells Are Ringing", mistä voitti parhaan musikaalissa esiintyneen miessivuosanäyttelijän Tony-palkinnon vuonna 1957, ja "Funny Girl", mistä oli ehdolla saman palkinnon voittajaksi vuonna 1964. Charles Chaplin
Oman studion omistaminen ja elokuvien rahoittaminen itse mahdollistivat Chaplinille poikkeuksellisen itsenäisyyden, minkä vuoksi häntä on pidetty yhtenä ensimmäisistä auteur-elokuvantekijöistä. Hän valvoi elokuviensa tuotannossa melkein kaikkea. Hän kantoi vastuun näyttelemisen, ohjaamisen, käsikirjoittamisen ja tuottamisen lisäksi myös leikkauksesta ja joskus jopa maskeerauksesta sekä puvustuksen suunnittelusta. Chaplin tahtoi myös tietoisesti antaa kuvan itsestään elokuviensa ainoana luojana, mutta elokuvahistorioitsijat ovat tuoneet esiin myös hänen luottokuvaajansa Roland Totherohin, veljen Sydney Chaplinin ja vaihtuvien avustajien, kuten Edward Sutherlandin ja Robert Floreyn, jotka ovat olleet hänelle usein tärkeänä apuna.
Chaplin ohjasi kaikki elokuvansa aina "Diktaattoriin" (1940) asti ilman varsinaista käsikirjoitusta. Lyhytelokuviensa aikaan hänellä saattoi olla aluksi vain idea tapahtumapaikasta tai muutamasta kohtauksesta. Ideoita alettiin kehitellä ja kokeilla läheisimpien työntekijöiden kanssa ja rakennettiin elokuvan lavasteet, joissa voitiin sitten improvisoida. Myös kokeilut ja harjoitukset kuvattiin. Elokuvat kuvattiin yleensä kronologisesti ja tarina rakentui kohtaus kohtaukselta. Pitkiin elokuviin siirryttyään Chaplin alkoi suunnitella elokuvien juonen huolellisemmin ennen kuvausten aloittamista, mutta kohtausten kehittely ja parantelu kokeilujen kautta jatkui edelleen. Hänet tunnettiin perfektionistina, joka saattoi kuvata samaa kohtausta jopa kymmeniä kertoja ennen kuin oli tyytyväinen. Studio pidettiin jatkuvassa valmiudessa, mutta Chaplin saattoi usein myös jättää ilmestymättä, kun inspiraatio katosi tai hän joutui juonen suhteen umpikujaan. Hän käytti elokuviensa tuottamiseen huomattavasti enemmän aikaa kuin muut elokuvantekijät, ja kuvattua materiaaliakin oli yleensä useita kertoja enemmän kuin elokuvan lopulliseen versioon päätyi. Gary Oldman
Oldman sai myöhemmin merkittävän roolin "Harry Potter" -elokuvasarjasta. Elokuvasarjassa hän näytteli Harry Potterin (Daniel Radcliffe) kummisetää Sirius Mustaa; elokuvissa "Harry Potter ja Azkabanin vanki" (2004), "Harry Potter ja liekehtivä pikari" (2005), "Harry Potter ja Feeniksin kilta" (2007) ja "Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2" (2011). Oldmanista ja Radcliffesta tuli hyvin läheiset elokuvasarjan kuvauksien aikana ja hän opetti Radcliffea soittamaan bassoa. Vuonna 2005 Oldman näytteli James Gordonia Christopher Nolanin kassa- että arvostelumenestyksen saaneessa "Batman Begins". James Gordonin roolin Oldman uusi elokuvan jatko-osassa "Yön ritari" (2008), joka saavutti vielä suuremman menestyksen. Oldman lainasi ääntään Jim Carreyn kanssa animaatioelokuvaan "Saiturin joulu", vuoden 2009 versioon. Oldman ääninäytteli elokuvassa kolmea eri roolia. Oldman myös näytteli pääosaa David S. Goyerin trillerissä "The Unborn" (2009). Vuonna 2010 Oldman näytteli Denzel Washington vastanäyttelijänään elokuvassa "The Book of Eli". Hän myös näytteli pääosaa Isä Solomonia Catherine Hardwicken ohjaamassa "Red Riding Hood – Punahilkka". Oldman ääninäytteli roiston Lordi Shenin äänen elokuvassa "Kung Fu Panda 2" (2011). Vuonna 2011 Oldman ohjasi Alex Edenin ensimmäisen singlen "Kiss Me Like the Woman You Loved" musiikkivideon. Henry Bergman
Henry Bergman (23. helmikuuta 1868 – 22. lokakuuta 1946) oli yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Bergman on tullut tunnetuksi erityisesti Charles Chaplinin luottonäyttelijänä. Hän näytteli muun muassa Chaplinin elokuvissa "Chaplinin poika", "Kultakuume", "Sirkus", "Kaupungin valot" ja "Nykyaika".