Mihin roturyhmään karjalankarhukoira kuuluu?
Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira on pääasiassa hirven ja karhun metsästykseen käytettävä suomalainen pystykorvarotu. Rodun kantakoirat ovat kotoisin Karjalasta, jossa niitä käytettiin erilaisten riistaeläinten metsästykseen. Karjalankarhukoira on Suomessa yleinen. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 5 (Pystykorvat ja alkukantaiset koirat). Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira on tyypillinen pohjoinen pystykorvarotu. Ruumiinrakenteeltaan se on keskikokoinen, jäntevä ja melkein neliömäinen: rungon pituus on vain hieman korkeutta suurempi. Turkki on tuuhea ja kaksikerroksinen, kuten pohjoiselle pystykorvalle sopii: pehmeää pohjavillaa peittää karkeahko ja suora päällyskarva. Karva on pidempää kaulassa, selässä ja reisien takaosassa. Karjalankarhukoiran hallitseva väri on yleensä musta, mutta myös niin sanottu karhunruskea sallitaan karvapeitteessä. Toisinaan syntyy myös täysin valkoisia karjalankarhukoiria, vaikkakin harvakseltaan. Koiralla on yleensä selvärajaisia valkoisia merkkejä kaulassa, päässä, rinnassa, vatsassa ja raajoissa. Valkoinen ei saa olla vallitseva väri. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 57 ja nartuilla 52 cm; korkeintaan kolmen senttimetrin poikkeama tästä sallitaan.
Karkeakarvainen istrianajokoira
Karkeakarvainen istrianajokoira on jalostettu lyhytkarvaisesta muodosta risteyttämällä sitä griffon vendeénin kanssa. Suomessa rotu on vielä melko harvinainen ja tuntematon. Ensimmäiset viisi karkeakarvaista istrianajokoiraa on tuotu Suomeen 2008 Serbiasta. Karkeakarvainen saksanseisoja
Karkeakarvainen saksanseisoja on saanut mainetta uupumattomana ja rohkeana metsästäjänä kaikenlaisessa maastossa. Se on monipuolinen metsästyskoira, joka sopii hyvin kaiken riistan metsästykseen. Keskiaasiankoira
Keskiaasiankoira () on Keski-Aasian alueelta kotoisin oleva suurikokoinen laumanvartijarotu, joka tunnettiin pitkään nimellä keskiaasianpaimenkoira. Vuonna 2012 Suomen kennelliitto muutti nimen keskiaasiankoiraksi, mikä kuvaakin rotua paremmin sillä se ei ole perinteinen paimenkoira vaan luetaan laumanvartijoihin. Karhu
Karhu on Suomen kansalliseläin. Koirat
Koirat ("Canis") on koiraeläinten heimoon kuuluva suku. Suku on varsin vanha, se on ollut olemassa mioseenikaudelta lähtien. Siihen luetaan nykyään kuuluvaksi kuusi lajia alalajeineen, vaikkakaan eri lajien luokittelusta ei olla aivan yksimielisiä. Lajien geenit ovat lähes identtiset. Lisäksi kaikki "Canis"-suvun lajit pystyvät lisääntymään keskenään, ja syntyneet risteymät ovat myös lisääntymiskykyisiä. Esimerkiksi punasusi ja dingo on toisinaan luokiteltu omiksi lajeikseen. Kinkaju
Kinkaju eli kierteishäntäkarhu ("Potos flavus") on Keski- ja Etelä-Amerikan sademetsissä elävä puolikarhulaji. Laji on joskus luokiteltu virheellisesti puoliapinaksi tai sivettieläimeksi. Paimenkoira
FCI:n roturyhmä 1 sisältää lammas- ja karjakoirat (paitsi sveitsinpaimenkoirat). Se jakautuu kahteen alaryhmään. Rodun jälkeen suluissa on sen numero sekä alkuperämaa. Afrikanmerikarhu
Afrikanmerikarhu ("Arctocephalus pusillus") on eteläisellä pallonpuoliskolla elävä korvahyljelaji, suurin merikarhuista. Se käsittää kaksi maantieteellistä alalajia, jotka ovat ulkonäöltään, käyttäytymiseltään ja geeneiltään lähes identtiset: Kainkoira
Kainkoiraa käytettiin yhteen aikaan metsästykseen ja se tuli alun perin nykyisestä Yamanashin prefektuurista, entisestä Kai no kunista (mistä nimikin on lähtöisin), ennen kuin se levisi eteläisille Japanin Alpeille. Kainkoirat voidaan jakaa kahteen kategoriaan sen perusteella, mitä riistaa ne koulutettiin metsästämään: villikarjutyyppiin, sekä peuratyyppiin. Rodun on arveltu kehittyneen Ashiyasun kylässä, mikä koostui suurimmaksi osaksi metsästävistä perheistä. Täten sen selviytyminen riippui täysin voimakkaista ja hurjista koirista, jotka pystyivät metsästämään pienissä laumoissa ja kyläläiset omistautuivat koirilleen olennaisena osana elämässään. Nämä tekijät saattoivatkin vaikuttaa siihen, että kainkoira on hyvin puhdas ja tasapainoinen rotu. Siitä tehtiin suojelukohde 1933, aiemmin kuin mistään muusta japanilaisesta koirarodusta.Kai Ken Aigokai (Kai Dog Protection Society - KKA) on vanhin ja ylivoimaisesti suurin Kai-rekisteri, joka rekisteröi joka vuosi noin 800-900 pentua. Heidän toimistonsa sijaitsee edelleen Yamanashissa, ja klubilla on vuosittain kaksi kelloa (näyttelyitä) keväällä ja syksyllä. Karkeakarvainen kettuterrieri
Karkeakarvainen kettuterrieri on varsinkin kettujen, mutta myös muuhun luolametsästykseen kehitetty koirarotu. Koala
Koala eli pussikarhu ("Phascolarctos cinereus") on australialainen puissa elävä pussieläin. Se on koalojen heimon ainoa jäljellä oleva laji. Koala syö ravinnokseen eukalyptusten lehtiä ja koska lehdet ovat myrkyllisiä, se kykenee syömään vain joitakin eri eukalyptuslajeja. Lehdet ovat kuitupitoisia, vähäravintoisia ja vaikeasti sulavia, joten koala nukkuu suurimman osan päivästä säästäen näin energiaa. Koalan tunnistaa helposti kookkaasta kuonostaan ja mäyrämäisestä olemuksestaan. Nautarotu
Karjarodut ovat pitkän jalostuksen tuloksena saatuja nautarotuja, joissa korostuvat tietyt piirteet. Suomessa käytetään paljon ulkomailta tuotuja rotuja. Roduilla on korostettu jotain tyypillistä ominaisuutta, kuten lihan tai maidon tuotantoa, nopeakasvuisuutta tai muuta etsittyä ominaisuutta. Karkeakarvainen istrianajokoira
Rodun karkea karva on hyvin säänkestävä. Peitinkarva on noin 5-8cm pitkää ja koiralla on pohjavilla. Koiran pääväri on puhtaan valkoinen ja siinä yleensä on oransseja laikkuja. Korvat ovat lupat ja häntä piiskamainen. Koiran yleisilmeeseen kuluvat tuuheat kulmakarvat ja viikset. Englanninpesukarhukoira
Englanninpesukarhukoira on vahvatahtoinen, ellei jopa omapäinen ja vaatii enemmän kärsivällisyyttä koulutuksessa kuin toiset rodut. Nuorena se on normaalisti äärimmäisen aktiivinen, leikkisä ja huomionhakuinen ja kaipaa paljon liikuntaa. Se asettuu herkeämättömästi joka paikkaan eikä se siksi sovi ihmisille jotka eivät halua koiria sohvilleen ja sänkyihinsä. Jotkut uskovat että värin sallitun vaihtelevuuden vuoksi kasvattajat ovat kyenneet keskittymään paremmin älykkyyden ja metsästysominaisuuksien kaltaisten piirteiden jalostamiseen. Kuten kaikki pesukarhukoirat, myös tämä rotu on yleensä hyväluonteinen ja erittäin sosiaalinen. Vauhkoontuneisuus ja aggressiivisuus luokitellaan "United Kennel Club":n rotumääritelmän mukaan virheiksi. Vinttikoira
Vinttikoirat kuuluvat FCI:n roturyhmään 10. Vinttikoirien roturyhmään kuuluu FCI:n luokittelun mukaan 13 koirarotua, mutta yleensä vinttikoiriin luetaan kuuluvan myös ryhmään FCI 5 (pystykorvat ja alkukantaiset koirat) kuuluvat vinttikoirat. Vinttikoirien ulkonäkö vaihtelee sileäturkkisesta karheaan ja painon mukaan muutamasta kilosta jopa kuuteenkymmeneen. Koirarotu
Canis familiaris inostranzewi, ("inostranzewinkoira" eli "laatokankoira") oli venäläisten laikojen, karjalankarhukoiran ja suurimpien arktisten rekikoirien kantarotu, joka kehittyi kivikaudella Itä-Euroopassa. Se oli myös alkukantainen, mutta kookkaampi kuin suokoira. Kangalinkoira
Kangalinkoira on kotoisin Itä-Turkista ja saanut nimensä Kangal-nimisestä kaupungistä Sivasin alueelta, joka on tunnettu erityisen hyvälaatuisista yksilöistään. Sen esi-isiä ovat mitä todennäköisimmin olleet Keski-Aasiasta nykyiseen Anatoliaan 10000 eaa. ja 1300 jaa. välillä kulkeutuneiden paimentolaisheimojen, kuten kayi-klaanin, ikivanhat laumanvartijakoirat. Nämä koirat ovat mitä todennäköisimmin olleet sukua keskiaasiankoiralle, kenties jopa edustaneet sen kantarotua. Nykyisen muotonsa turkkilainen rotu sai 1300-luvun alussa ja on säilynyt siitä lähtien lähes muuttumattomana. Karut sää- ja ympäristöolosuhteet ovat muokanneet siitä aikojen saatossa sitkeän karjalaumojen suojelijan, joka kykenee puolustamaan niitä miltä tahansa villipedolta. Karja
Karjalla tarkoitetaan lähinnä elintarviketuotantoon tarkoitettuja kotieläimiä, ennen muuta nautakarjaa, mutta myös esimerkiksi porokarja on käsitteenä yleisesti käytetty, ja karjatalouden piiriin luetaan yleensä myös esimerkiksi siat, vuohet ja lampaat. Kotieläiminä pidettävät linnut, kuten kukot, kanat, kalkkunat ja ankat ovat siipikarjaa. Leikkimielisesti metsästyksen yhteydessä saatetaan puhua esimerkiksi myös hirvikarjasta. Vielä kauempana alkuperäisestä merkityksestään on vaikkapa ”vaalikarja”. Amphicyon
Amphicyon eli "kaksimuotoinen koira" on sukupuuttoon kuollut petoeläinsuku. Se kuului "Amphicyonidae"-heimoon eli ”koirakarhuihin”. "Amphicyon" näyttikin koiran ja karhun risteytykseltä. Se oli harmaakarhun kokoinen ja sillä oli erittäin vahvat leuat, jotka murskasivat luita, mutta se söi myös kasveja. "Amphicyon"illa oli myös sudenkaltaiset hampaat, pitkä häntä ja tukevat jalat. Se oli silti liian raskasrakenteinen juostakseen pitkiä matkoja saaliinsa perässä, joten se luultavasti vaaniskeli saalistaan ja hyökkäsi sen kimppuun. "Amphicyon"in eläessä Afrikan, Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian välissä oli maasiltoja, joita pitkin "Amphicyon" pystyi levittäytymään näille päämantereille. Amphicyon eli 20–1 miljoonaa vuotta sitten ja hävisi, luultavasti tulevan jääkauden ilmastonmuutoksen takia. Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira on riistaa haukkuva ja sen pysäyttävä suurriistanmetsästyskoira, joka pystyy työskentelemään laajalla alueella itsenäisesti. Suuntavaisto ja hajuaisti ovat erittäin hyvät ja refleksit hyvin nopeat. Karjalankarhukoira on metsästäessään peloton. Jotkin yksilöt soveltuvat myös pienriistan metsästykseen. Rodun karjalaisia kantakoiria käytettiinkin varsin monenlaisen riistan metsästämisessä. Karhu
Karhu tulee sukukypsäksi 3–5 vuoden ikäisenä, ja sukukypsyys jatkuu sen jälkeen pitkään. Karhujen kiima ajoittuu touko–heinäkuuhun, ja pariutumismenoihin kuuluvat urosten taistelut naaraista. Karhu parittelee kesä–heinäkuussa, mutta munasolu kiinnittyy kohdun seinämään vasta loppusyksyllä. Karhunaaras kantaa pitkään, jopa 270 vuorokautta. Pentuja on yleensä kerrallaan 1–4, ja ne syntyvät tammi–helmikuussa talvipesään. Pentu saa talvipesässä ravintonsa emonsa maidosta. Karhunaaras ei saa pentuja joka vuosi, vaan se synnyttää vain 2–4 vuoden välein. Karkeakarvainen bosnianajokoira
Bosanski oštrodlaki gonič barak eli karkeakarvainen bosnianajokoira, joka tunnetaan myös nimellä "barak", on Bosniassa metsästyskoirista jalostettu koirarotu. Tätä rotua on alun perin käytetty jäljestämiseen. Karjalankarhukoira
Karhukoirien metsästysominaisuuksia testataan karhunhaukkutaipumuskokeissa ja hirvenhaukkukokeissa. Karjalankarhukoiran kanssa voi osallistua myös metsästyskoirien jäljestämiskokeisiin ja linnunhaukkukokeisiin. Intialaiset vinttikoirat
Muita tähän ryhmään lukeutuvia rotuja ovat muun muassa kaikadinkoira, kanni, maratinvinttikoira ja vanjarinvinttikoira. Mäyräkoira
Mäyräkoira () on lyhytjalkainen ja pitkäselkäinen koirarotu. Saksasta peräisin oleva rotu on alun perin jalostettu mäyräjahtiin. Mäyräkoirat muodostavat oman FCI-roturyhmän nro 4. Mäyräkoiran lyhytjalkaisuus johtuu periytyvästä mutaatiosta, joka estää luiden kasvun sikiövaiheessa täyteen pituuteen. Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoiralla on voimakkaan metsästysvaiston lisäksi myös vahva vahtimisvietti. Joillakin yksilöillä voi esiintyä myös puolustusviettiä. Karjalankarhukoiran kanssa voi metsästyksen ohella käydä vetokoirakokeissa, tottelevaisuuskokeissa (TOKO) tai pelastuskoirakokeissa. Myös agilityn harrastaminen on mahdollista. Virginiankettukoira
Virginiankettukoira on amerikkalainen koirarotu, yksi neljästä kettukoirasta. 1700-luvulla se risteytettiin vihikoiran kanssa minkä tuloksena syntyi pesukarhukoira. Kishunkoira
Kishut polveutuvat vanhoista, keskikokoisista koirista, joita oli entisaikoina Japanissa. Rotu muotoutui Kishun vuoristoalueella Wakayaman ja Mien maakunnissa. Kishu on erittäin vanha rotu ja monien lähteiden mukaan jopa vanhempia kuin Akita tai Shiba. Alkuaikoina näiden koirien karvapeitteessä oli selvät värimerkit esim. punainen, seesami ja juovikas (brindle). Kuitenkin vuodesta 1934 lähtien tälle rodulle hyväksyttiin vain yksivärinen karvapeite. Värimerkilliset karvapeitteet katosivat rodusta vuoteen 1945 mennessä, eikä niitä enää ilmennyt. Kishuja käytetään metsästykseen, nykyisin pääasiassa villisian, mutta aikoinaan myös peuran. Rotu sai nimensä alueen mukaan, jossa se oli 
kehittynyt. Se nimettiin ”kansallisaarteeksi” vuonna 1934. Merikarhut
Merikarhuja on kahdessa suvussa: pohjanmerikarhu suvussa "Callorhinus", sekä kahdeksan lähinnä eteläisten merten lajia suvussa "Arctocephalus". DNA-tutkimuksen mukaan nämä eivät ole yhtenäinen ryhmä, vaan pohjanmerikarhun läheisimmät sukulaiset ovat merileijonien ryhmässä. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut merikarhu-termin hylkäämistä myös lajinimistä. Sileäkarvainen kettuterrieri
Sileäkarvainen kettuterrieri () on Englannissa luolametsästykseen kehitetty koirarotu. Se on toimelias, keskikokoinen ja melko kevytrakenteinen mutta voimakas terrieri. Sileäkarvaisen kettuterrierin karkeakarvainen sisarrotu on karkeakarvainen kettuterrieri. Koiran kylkiluut
Koiran kylkiluut (, ) on Kanadan Luoteisterritorioissa elävä intiaanikansa, jonka perinteiset asuinalueet ulottuvat Ison Karhujärven etelärannikolta Ison Orjajärven North Arm-lahden rannoille. Heitä on arviolta 3 220 ja suuri osa heistä, 2 110 henkilöä, puhuu edelleen dogribin kieltä, joka kuuluu athabasca-kieliin. Koiran kylkiluiden nimitys tulee tarusta, jonka mukaan he polveutuivat mieheksi muuttuvasta koirasta. Sama tarina on tosin yleinen muillakin alueen intiaaneilla. Omakielinen nimitys on "Tłı̨chǫ". Mäyräkoira
Mäyräkoirat jaetaan kolmeen ryhmään sekä karvalaadun että koon perusteella. Karvalaadut ovat karkea-, pitkä- ja lyhytkarvainen. Lyhytkarvaista kutsutaan joskus myös sileäkarvaiseksi. Koon perusteella mäyräkoirat jaetaan normaalikokoisiin, joiden rinnanympärys on yli 35 cm, kääpiomäyräkoiriin (30–35 cm) ja kaniinimäyräkoiriin (alle 30 cm). Normaalikokoiset mäyräkoirat painavat noin yhdeksän kilogrammaa. Rinnanympärys pitää mitata ennen 15 kuukauden ikää. Britanniassa ja Yhdysvalloissa mäyräkoirat jaetaan koon perusteella kahteen ryhmään massan mukaan: normaalikokoinen painaa 9-12 kg ja pienoismäyräkoira 4,5-5 kg. Chihuahua (koira)
Chihuahua on hyvin pienikokoinen seurakoirarotu. Se on FCI:n tunnustamista roduista pienin. Chihuahuoita on olemassa sekä lyhyt- että pitkäkarvaisia, jotka rekisteröidään erikseen. Yhdessä rekisteröitynä rotu olisi vuonna 2015 ollut Suomessa neljänneksi suosituin. Vuonna 2015 pitkäkarvaisia chihuahuoita rekisteröitiin 636 (15. suosituin rotu) ja lyhytkarvaisia 699 (12. suosituin). Chihuahua on ollut etenkin Amerikassa erittäin suosittu rotu, minkä vuoksi pentuja on kasvatettu paljon myös pentutehtaissa. Metsästyskoira
Hirvikoiriin luokitellaan yleensä keskikokoiset pohjoismaiset metsästyskoirat, eli jämtlanninpystykorva, harmaa- ja mustanorjanhirvikoira, valkoinen ruotsinhirvikoira, hälleforsinkoira, hedenkoira ja karjalankarhukoira. Myös laika-rodut eli itäsiperian-, länsisiperian-, venäläis-eurooppalainen, jakutian-, tšukotkan- ja kamtšatkanlaika ovat ennen kaikkea hirvi- ja karhukoiria, mutta toisinaan ne luetaan omaksi alaryhmäkseen erotuksena pohjoismaisista hirvikoirista. Lisäksi mm. akitaa käytettiin alun perin karhun ja kauriin metsästykseen, ja keskikokoisia japanilaisia pystykorvia käytetään kotimaassaan edelleen mm. villisian metsästykseen. Myös korealaiset pystykorvat, kuten koreanjindonkoira on jalostettu kotimaassaan vastaavaan käyttötarkoitukseen vartioinnin lisäksi. Koira
Koira eli kesykoira ("Canis lupus familiaris", aiemmin "Canis familiaris") on suden kesy, jalostettu muoto. Se kuuluu nisäkkäiden luokkaan ja koiraeläinten heimoon. Koalat
Koalat eli pussikarhut ("Phascolarctidae") on harvaetuhampaisten pussieläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Siihen kuuluu yksi hengissä säilynyt laji (koala), kuusi fossiilien perusteella hyvin tunnettua lajia, viisi vähemmän tunnettua fossiililajia sekä kaksi fossiilia, joiden taksonomiasta tieteilijät eivät ole päässeet yksimielisyyteen, mutta jotka on asetettu tähän heimoon. Unkarinvizsla
Unkarinvizsloja on lyhyt- ja karkeakarvaisia. 
Vizslat ovat lempeitä, ystävällisiä ja tarmokkaita metsästyskoiria. Unkarinvizslalla on kotimaassaan Unkarissa erinomainen maine työkoirana. Se nauttii suunnattomasti päästessään veteen noutamaan ammutun linnun. Kumppanina se on hyvä ja lempeä perheenjäsen, mutta saattaa olla melko suojeleva, joten se vaatii määrätietoisen käsittelyn. Asiaan perehtyvälle se on helppo koulutettava, oikea monitoimikoira. Uros saattaa olla aggressii­visempi kuin narttu, mutta kumpikaan ei sovi vahtikoiraksi. Ne ovat uskollisia ja toimeliaita metsästys­koiria. Vizsla on sin­nikäs, voimakas ja tyylikäs seisoja. Unkarinvizsla sopii lapsiperheisiin, joihin se usein otetaan pikemmin seura- kuin metsästyskoiraksi. Rotu on jalostettu kotimaassaan monipuoliseksi metsästyskoiraksi ja loistavan hajuaistinsa ja oppivan luonteensa on helposti koulutettavissa tehtävään. Suomessa rotu kuuluu Saksanseisojakerho Ry:n alaisuuteen. Rotu on hyvin energinen ja vaatii paljon liikuntaa, joten pelkäksi kotikoiraksi se ei sovellu. Vizsloilla on voimakas riistavietti ja jo tämänkin vuoksi rotu ei ole seurakoirarotu. Unkarinvizsla on menestynyt rotuna myös agilityssä.
Unkarinvizslan sanotaan polveutuvan unkarilaisten valloittajien mukanaan tuomista koirista, joita kutsuttiin myös turkkilaisiksi keltaisiksi koiriksi. Nykykäsityksen mukaan rotu ei kuiten­kaan ole todennäköisesti 150 vuotta vanhempi ja se on pointterin, saksanseisojan, kopon ja württem­bergin risteytyksen tulos. Vizslasta tuli nopeasti suosittu, mutta rotu lähes hävisi maailmansotien aika­na. Toisen maailmansodan jälkeen tehdyissä risteytyksissä vizslaan mahdollisesti risteytettiin italiana­jokoiraa. risteytyksen tulos. Unkarinvizsla kuuluu FCI:n roturyhmään 7. Suomessa unkarinvizslan rodunomaisia käyttöominaisuuksia mitataan kanakoirien erikoiskokeella (KAER), ja sen rotujärjestö on Saksanseisojakerho ry. Leijonanharjas
Leijonanharjas on kanirotu, joka on kehitelty 1980-luvulla. Se kuuluu kääpiökaneihin. Pohjoismaihin se on levinnyt Suomen kautta. Rotu hyväksyttiin pohjoismaiseen kanistandardiin 1. lokakuuta 2003. Ennen tätä, 1. maaliskuuta 2002, rotu hyväksyttiin standardiin Englannissa. Historia Suomessa on vielä lyhyt, sillä rotu on vielä melko uusi tulokas. Kaikki väriyhdistelmät ovat hyväksyttyjä. Kääpiökoira
Kanarialaisen bichon frisén lisäksi bichon-rotuihin luokitellaan italialainen bolognese, madagaskarilainen coton de tuléar, kuubalainen havannankoira, ranskalainen löwchen ja Välimeren alueen maltankoira. Karhu
Kaikki karhun alalajit ovat tukevarakenteisia, isopäisiä ja kyttyräselkäisiä. Niillä on tuuhea turkki ja vahvat tassut, jotka soveltuvat paremmin kaivamiseen kuin puissa kiipeilyyn. Karhun korvat ovat pienet ja pyöreäpäiset, mutta kuitenkin selvästi erottuvat. Etelänkarhunsammal
Etelänkarhunsammal tai taigakarhunsammal ("Polytrichastrum pallidisetum") on sammallaji. Se kuuluu "Polytrichaceae"-heimoon ja karhunsammalten sukuun. Etelänkarhunsammalen luultiin hävinneen Suomen luonnosta metsien uudistamistoimien, ojituksen ja turpeenoton takia, mutta sitä löytyikin Etelä-Hämeestä ja Pohjois-Karjalasta melko tavanomaisista metsistä. Tämä vaikeasti tunnistettava laji siirrettiin puutteellisesti tunnettujen luokkaan. Etelänkarhunsammalen elinympäristöä ovat kangasmetsät, kalliot, korvet ja järven- ja joenrannat. Karkeakarvainen saksanseisoja
Uroksen säkäkorkeus on 61–68 cm ja nartun 57–64 cm. Pää on melko pitkä, kallo leveä ja kuono voimakas. Silmien tulee olla tummat ja kirkkaat, korvien keskipitkät ja riippuvat. Rintakehä on syvä ja melko leveä. Karkeakarvainen saksanseisoja on neliömäinen, korkeintaan 3 cm korkeuttaan pitempi. Suomessa hännän typistäminen ei ole sallittua. Typistämättömänä häntä ulottuu kintereeseen asti. Karvan tulee olla karkeaa, rungonmyötäistä ja sormilla koettaessa selvästi kierteistä. Karvanpeitteen tulee olla peittävää. Koiralla tulee olla pohjavillaa. Karkeakarvaisen saksanseisojan rodullisia tuntomerkkejä ovat myös tuuhea parta ja kulmakarvat. Väri on joko valkopohjainen ruskein merkein, valkopohjainen mustin merkein, ruskea päistärikkö, musta päistärikkö tai kokoruskea. Kishunkoira
Kishunkoira ("Kishu") on melko harvinainen japanilainen koirarotu. Se on yksi maan kuudesta alkuperäisestä pystykorvarodusta, ja kuuluu keskikokoisiin "shika inu" -rotuihin. Japanissa se on kaikkein suosituin shika inu, mutta muualla maailmassa harvinainen. Japanilaiset koirarodut
Siinä missä Siebold piti kesykoiraa ja paariakoiraa sekarotuisina, hän oli vastaavasti huolissaan metsästyskoiran sisäsiittoisuudesta ja tulevien sukupolvien kapeasta geenipoolista. Näistä neljästä rotutyypistä ainoastaan puhdas metsästyskoira sopisi teoriaan Canis familiaris japonicus -rodun asemasta shiban kantarotuna. Karkeakarvainen kettuterrieri
Rodun syntymaa on n. 1500-luvun Englanti. Jo alun perin koiria oli kahta karvatyyppiä, sekä myös mustaruskea värimuunnos. Valkovoittoista väriä alettiin suosia pian sen jälkeen kun huomattiin tumman värin olevan huonompi luolametsästyksessä, koska koiria ammuttiin vahingossa riistaeläimenä. Rotu virallistettiin vuonna 1876 Englannissa, jolloin sileäkarvainen ja karkeakarvainen laskettiin yhdeksi roduksi, kunnes ne erotettiin toisistaan 1920-luvulla. Ensimmäiset yksilöt tuotiin suomeen 1900-luvulla, sileäkarvaista kettuterrieriä myöhemmin. Karkeakarvainen kettuterrieri
Suomessa rodun kanta on hyvin tasokas. Rotu on Suomessa suosittu, vuonna 2002 rekisteröitiin Suomen Kennelliittoon 145 pentua. Rotu on jakautunut käyttö- ja näyttelylinjaisiin, ja niissä on eroja luonteissa ja ulkomuodossa. Vaikka rotu onkin suosituin seurakoirana, soveltuu se myös muuhun harrastamiseen ja käyttöön. Sininenpesukarhukoira
Normaaleissa olosuhteissa koira on erinomainen perheen ja lasten kanssa. Koulutettuna se on ymmärtäväinen, ystävällinen koira. Sen kirsu kuitenkin voi saattaa sen hankaluuksiin, joten ruokaa ja roskia ei koskaan pitäisi jättää sen ulottuville. Rotu tervehtii vieraita merkittävällä ulvonnallaan, mikä usein virheellisesti tulkitaan aggressiivisuudeksi, ja se nuuskii esineet läpikotaisin, kunnes on tyytyväinen. Yleensä tämä on vain tapa, jolla rotu oppii tuntemaan esineitä. Koska sinisellä pesukarhukoiralla on vahva hajuaisti, siitä saa erinomaisen metsästys- tai jäljestyskoiran. Se ajaa mitä tahansa pientä eläintä puuhun ja käsittee niitä pesukarhuroduista parhaiten. Karvari
Karvari on kookas, 29–37 mm:n pituinen, musta ja yläpuolelta lähes kalju kovakuoriainen. Peitinsiivet ovat mustat tai tummanruskeat ja niissä on kolme kapeaa pitkittäisharjannetta ja etuselän sivuilla kolme piikkiä, joista keskimmäinen on muita pitempi ja terävämpi. Koiraan tuntosarvet ovat leveät ja sahamaiset, naaraalla kapeammat. Koiraalla tuntosarvissa on 12 jaoketta, naaraalla yleensä vain 11. Silmät ovat suuret ja leuat voimakkaat.
Karvaria tavataan Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki Lähi-Itään ja Etelä-Siperiaan. Suomessa levinneisyys rajoittuu lounais- ja etelärannikolle painottuen lounaaseen. Karakarat
Karakarat ovat jalohaukkojen heimoon kuuluvia lintuja. Animal Diversity Webin mukaan karakarat kuuluvat "Polyborinae"-alaheimoon yhdessä amerikanhaukkasten ("Micrastur") kanssa. Karhukopla
Karhukopla () on Carl Barksin luoma Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä konnajoukko, joka toistuvasti pyrkii ryöstämään Roope Ankan rahat, mutta epäonnistuu yrityksissään ja joutuu vankilaan. Karhukopla esiintyi ensimmäisen kerran tarinassa "Ankkalinnan pamaus" ("Terror of the Beagle Boys") vuonna 1951. Karhu
Karhuja on maailmassa yhteensä noin 230 000 yksilöä, suurimmat populaatiot Venäjällä (noin 120 000), Yhdysvalloissa (32 500) ja Kanadassa (21 750). Euroopassa on yhteensä noin 14 000 karhua. Etelä-Euroopassa ja Alpeilla on useita pieniä populaatioita, jotka elävät eristyksissä muista. Myös Aasiassa on eristyneitä populaatioita, mutta niiden suuruudesta ei ole luotettavaa tietoa. Intiassa on alle tuhat karhua hajaantuneena moneen ryhmään. Kiinassa on kaksi populaatiota, toinen alle tuhat, toisessa alle 6 000 yksilöä. Japanin Hokkaidolla on ilmeisesti noin 2 000 karhua. Paariakoira
Nykyisin paariakoiria esiintyy eniten Kaakkois-Aasiassa ja Etelä- ja Itä-Euroopassa. Aiemmin mainittujen rotujen lisäksi niihin kuuluu yleisimpien luokittelujen perusteella mm. koreanjindonkoira, vaikka FCI lukeekin ensiksi mainitun aasialaisiin pystykorviin eikä alkukantaisiin rotuihin. Metsästyskoira
Coonhound-rotuihin luokitellaan mustaruskea pesukarhukoira ("Black & Tan Coonhound"), punainen pesukarhukoira ("Redbone Coonhound"), sininen pesukarhukoira ("Bluetick Coonhound"), englanninpesukarhukoira ("American English Coonhound"), walkerinpesukarhukoira ("Treeing Walker Coonhound") ja plottinajokoira ("Plott Hound"). Suomen kennelliitto on nimennyt ainoan FCI:n tunnustaman coonhound-rodun, mustaruskean pesukarhukoiran, pelkäksi pesukarhukoiraksi. Tämä saattaa aiheuttaa sekaannusta, mikäli FCI päättää tulevaisuudessa tunnustaa muutkin coonhound-rodut. Lisäksi Suomen Kennelliitto on kansallisella tasolla tunnustanut muista pesukarhukoirista plottinajokoiran ja sinisenpesukarhukoiran, joista jälkimmäisellä ei ole vielä virallista suomenkielistä nimeä, vaan se tunnetaan meilläkin bluetick coonhoundina. Mustakarhu
Mustakarhu ("Ursus americanus"), joskus myös Amerikan mustakarhu tai baribali, on Pohjois-Amerikan mantereen yleisin karhulaji. Mustakarhu on oma lajinsa eikä ruskeakarhun alalaji, toisin kuin esimerkiksi harmaakarhu ja kodiakinkarhu. Englanninpesukarhukoira
Englanninpesukarhukoira ("English Coonhound") on nimestään huolimatta amerikkalainen koirarotu, joka tunnetaan toisinaan "punatäplikkäänä pesukarhukoirana" ("Redtick Coonhound"). Yleensä sitä kasvatetaan kotimaansa eteläosissa. Karkeakarvainen kettuterrieri
Rotu ei kuulu Suomen Kennelliiton PEVISA:an (Perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelma), mutta jalostukseen käytettävien koirien tutkimista suositellaan. Koska rodun yksilöitä on tutkittu hyvin vähän, ei tarkkaa tietoa rodun terveystilanteesta ole. Rotuyhdistyksen vuonna 2005 tekemän terveyskyselyn mukaan suurimpina ongelmina karkeakarvaisilla kettuterriereillä on allergiat, iho-ongelmat ja korvatulehdukset. Ranskanspanieli
Ranskanspanieli ("épagneul français") on ranskalainen koirarotu. Se kuuluu FCI:n ryhmään 7 eli Kanakoirat ja alaryhmään 7.1.2 eli Mannermaiset spanielityyppiset kanakoirat. FCI:n luokitus perustuu yleensä pitkälti ulkonäölliseen rotutyyppiin, ja suurin osa spanieleista (mm. brittiläiset ja amerikkalaiset spanielit) onkin ryhmässä 8, tarkemmin ottaen ylösajavien koirien alaryhmässä. Ranskanspanielin ohella muutkin ranskalaiset spanielit kuuluvat kuitenkin aiemmin mainittuun kanakoirien ryhmään. Suomessa ei ole tällä hetkellä elossa yhtään rodunedustajaa, mutta sinne rekisteröitiin 1990-luvun alussa 2 yksilöä. Englanninpesukarhukoira
Englanninpesukarhukoira kuuluu amerikkalaiseen "coonhound"-tyyppiin. Bukovinankoira
Romanialaisia laumanvartijoita on kolmea eri rotua: romanianpaimenkoira, karpaattienkoira ja bukovinankoira. Koska laumanvartijan käyttötarkoitus eroaa tyypillisestä lampaita paimentavasta koirasta, suomenkielisestä nimestä puuttuu kahden jälkimmäisen kohdalla sana "paimen", vaikka sekä romanialaisessa että englantilaisessa nimessä se esiintyykin ("ciobănesc" = "paimenkoira"). Tämä rodun alkuperäistä tehtävää selkeyttävä käytäntö vaikutti myös mm. siihen, miksi kaukasianpaimenkoirasta tuli kaukasiankoira, keskiaasianpaimenkoirasta keskiaasiankoira ja anatolianpaimenkoirasta anatoliankoira. Nykyisin FCI 2 -ryhmän laumanvartijoista ainoastaan karstinpaimenkoiran nimessä esiintyy sana "paimen". Muurahaiskarhut
Muurahaiskarhut ovat hampaattomia, pitkähäntäisiä ja pitkäkyntisiä nisäkkäitä, jotka tunnetaan muurahaisten ja termiittien syöjinä. Aiemmin kaikki muurahaiskarhut luokiteltiin Myrmecophagidae-heimoon, mutta nykyisin pikkumuurahaiskarhu on erotettu omaan Cyclopedidae-heimoonsa. Nämä kaksi muurahaiskarhujen heimoa muodostavat Pilosa-lahkoon kuuluvan Vermilingua-alalahkon. Tahltaninkarhukoira
Tahltaninkarhukoira oli kanadalainen koirarotu. Suurin osa asiantuntijoista uskoo sen kuolleen sukupuuttoon. Camarguenkarja
Camarguenkarja on väriltään musta nautakarjarotu. Se elää nimensä mukaisesti Ranskan Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella, Rhône-joen suistossa sijaitsevalla Camarguen kosteikkoalueella. Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira ilmoittaa riistan haukkumalla, mutta ei hauku turhaan metsästäessään. Koira pitää riistan paikoillaan haukkumalla ja juoksemalla edestakaisin eläimen ympärillä, kunnes omistaja ehättää paikalle. Karjalankarhukoira voi pitää riistan aloillaan hyvinkin pitkiä aikoja. Jos esimerkiksi karhu yrittää lähteä tiehensä koiran piirityksestä, koira voi yrittää pitää sitä paikoillaan näykkimällä. Jos karhu karkaa, ottaa hyvä karhukoira sen uuteen haukkuun pitkänkin seuraamisen jälkeen. Koirarotu
Ryhmän 1 uskotaan olevan vanhin ja siihen kuuluvat afrikkalaiset ja aasialaiset koirat. Ryhmä 2 sisältää mastiffityyppiset koirat, ryhmä 3 paimenkoirat ja ryhmä 4 modernit metsästyskoirat (joista suurosa jalostettiin Euroopassa 1800-luvulla). Koirarotu
Esimerkki päinvastaisesta menettelystä, alun perin samaan koirakantaan kuuluvan, valtioiden rajan eristämän kahden eri populaation yhdistämisestä on Suomen ja Venäjän kennelliittojen välinen yhteistyö suomenpystykorvan ja karjalais-suomalaisen laikan yhdistämisessä samaksi roduksi vuonna 2006. Aiemmin karjalais-suomalaisina laikoina rekisteröidyt venäläiset koirat saavuttivat kansainvälisesti tunnustetun rodun aseman ja suomenpystykorva sai uusia sukulinjoja, jotka auttavat rotujen geenipoolin ja terveyden edistämisessä. Myös maremmano-abruzzese syntyi alun perin kahden italialaisen vuoristokoiran, maremman- ja abruzzienpaimenkoiran populaatioiden yhdistämisestä, koska kyseessä oli käytännössä yksi rotu joka rekisteröitiin alun perin virheellisesti kahdeksi eri roduksi pelkän alkuperäalueen perusteella. Kauluskarhu
Kauluskarhu eli sepelkarhu eli Aasian mustakarhu ("Ursus thibetanus") on Keski- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Kaukoidässä elävä karhulaji. Se voi kasvaa 180 senttimetriä pitkäksi ja 150 kilogramman painoiseksi. Karhut (suku)
Karhut ("Ursus") on karhujen heimoon kuuluva suku. Nykyisin suvun lajeista neljä on elossa. Karhujen suvun lajeilla on useita alalajeja. Koiraeläimet
Koiraeläimet ("Canidae") on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu hieman yli 30 lajia. Ne ovat levinneet maapallolla laajalle ja eri lajit ovat sopeutuneet hyvin erilaisiin elinympäristöihin. Koiraeläimet ovat pääosin muita nisäkkäitä saalistavia lihansyöjiä, mutta osa lajeista on sopeutunut syömään myös muuta ravintoa. Useimmat koiraeläimet elävät ja saalistavat laumoissa. Aisteista etenkin kuulo- ja hajuaisti ovat kehittyneet erittäin herkiksi. Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira on yleisesti terve rotu. Se kuuluu Suomen Kennelliiton PEVISA-ohjelmaan, jolla pyritään ehkäisemään perinnöllisiä sairauksia. Koirilta tutkitaan silmät ja lonkat ennen niiden käyttämistä jalostukseen. Terveys on asetettu jalostustoiminnan tavoitteista ensimmäiseksi, joten jalostukseen käytetään vain terveitä, käyttöominaisuuksiltaan hyviä ja keskenään riittävän vierassukuisia koiria. Lonkkavikoja ja silmäsairauksia esiintyy jonkin verran, mutta ne ovat huolellisen jalostuksen ansiosta harvinaisia. Karjalankarhukoira on kohtalaisen pitkäikäinen rotu: Useat yksilöt ovat saavuttaneet 15-18 vuoden iän. Metsästyskoira
Lintukoiria käytetään nimensä mukaisesti pääasiassa lintujen metsästykseen. Monissa FCI:n ulkopuolisissa maissa lintukoirille on yksi yhteinen roturyhmä, kuten esimerkiksi "gundog" tai "sporting group". FCI on kuitenkin jakanut lintukoirat kahteen eri luokkaan: ryhmään 7 eli kanakoirat ja ryhmään 8 eli noutajat, ylösajavat koirat (käytännössä spanielit) ja vesikoirat. Kanakoirien ryhmä jaetaan kahtia mannermaisiin (7.1) ja brittiläis-irlantilaisiin (7.2) kanakoiriin. Ensiksi mainitut luokitellaan joko seisoja- (7.1.1), spanieli- (7.1.2) tai griffon-tyyppisiin (7.1.3) rotuihin. Carnianajokoira
Carnianajokoira ("Segugio Carnico") on italialainen koirarotu, jota FCI ja Italian Kennelliitto eivät kumpikaan ole hyväksyneet. Karhepääskyt
Karhepääskyt ("Stelgidopteryx") ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Karhepääskyjen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Katalonianpaimenkoira
Katalonianpaimenkoira on Pohjois-Espanjan Kataloniasta kotoisin oleva keskikokoinen paimenkoira. Se kuuluu FCI-roturyhmään 1 – Lammas- ja karjakoirat. Karjalan ryhmä
Karjalan ryhmä, josta ryhmäpäällikkö Sihvo käytti nimitystä Karjalan armeijakunta oli valkoisten itäarmeijaan kuuluva ryhmittymä Suomen sisällissodassa. Komentajana toimi jääkärieverstiluutnantti Aarne Sihvo (toimi aikaisemmin karjalanjoukkojen v.t. komentajana ja 18. huhtikuuta alkaen Ryhmä Sihvon Komentajana). Oranssiharjakotinga
Oranssiharjakotinga ("Rupicola rupicola") on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintu. Koiraiden höyhenpuku on kirkkaan oranssi ja päätä koristaa puolikuunmuotoinen töyhtö. Naaraat ovat väritykseltään ruskehtavia ja ovat paljon vaatimattomamman värisiä. Se on toinen harjakotingojen suvun kahdesta lajista, toinen on tuliharjakotinga. Oranssiharjakotinga elää metsäisillä seuduilla etelä-Amerikan koillisosissa. Ruokavalio koostuu pääosin hedelmistä, ajoittain lisänä on pieniä käärmeitä ja liskoja. Suomenlapinkoira
Suomenlapinkoira on hieman keskikokoa pienempi pitkäkarvainen ja pystykorvainen paimenkoira. Se on toinen kahdesta suomalaisesta lappalaiskoirarodusta lapinporokoiran lisäksi. Rotua on käytetty alun perin porojen paimentamiseen, mutta nykyään sitä käytetään lähinnä seura- ja harrastuskoirana poronhoitoalueen ulkopuolella. Suomenlapinkoira kuuluu pystykorvaisten ja alkukantaisten koirien FCI-roturyhmään 5. Karjalankarhukoira
Karjalankarhukoira muistuttaa ulkonäöllisesti venäläis-eurooppalaista laikaa, joka polveutuu myös muun muassa syrjäänien koirista. Australian töpöhäntäinen karjakoira
Australian töpöhäntäinen karjakoira ("Australian Stumpy Tail Cattle Dog") on työkoira, joka on peräisin Australiasta ja jalostettu paimentamaan karjaa. Jalostuksessa on käytetty sekä Australian alkuperäiskoira dingoa että eurooppalaisia tuontikoiria. Rotu on Suomessa erittäin harvinainen, Kennelliiton jalostustietokannan mukaan on pentue syntynyt viimeksi vuonna 2007. Karstinpaimenkoira
Karstinpaimenkoira on hyvin vanha vuoristokoira, mutta on epäselvää miten se alun perin saapui Karstin alueelle. Se on kaukaista sukua Eurooppaan tuodulle tiibetinmastiffille ja todennäköisesti Slovenian halki vaeltaneiden heimojen paimenkoirien jälkeläinen. Jo 1600-luvulta löytyy maininta koirista, jotka ovat luultavasti sen esi-isiä. Vuonna 1939 FCI hyväksyi rodun nimellä "illyrianpaimenkoira", mutta koska myös sarplaninac rekisteröitiin samalle nimelle syntyi paljon sekaannuksia. Väärinkäsitykset vaaransivat karstinpaimenkoirien kannan ja myös toinen maailmansota vaikutti siihen negatiivisesti. Sen jälkeen ei ollut jäljellä kuin enää joitain yksilöitä ja rotu oli vaarassa kadota kokonaan. Vuonna 1968 FCI lopulta tunnusti sen omaksi rodukseen. Kainkoira
Kainkoira, joulukuuhun 2012 asti pelkkä "kai", on japanilainen koirarotu. Se onkin yksi maan kuudesta alkuperäisestä pystykorvarodusta, ja kuuluu keskikokoisiin "shika inu" -rotuihin. Sitä pidetään kotimaassaan kansallisaarteena, ja sitä on kasvatettu vuosisatojen ajan. Se on äärimmäisen harvinainen koira jopa Japanissa ja on sukua muille japanilaisille pystykorville. Kaikista Japanin kansallisista koirista kainkoira on ehkä epätavallisimman näköinen. Sen silmäänpistävin piirre on brindle turkki, japaniksi torage (= tiikeriturkki), minkä takia koiraan viitataan joskus sanalla "tora inu", tiikerikoira, tai "kai tora". Turkin värit voidaan jakaa kolmeen ryhmään, pohjavärin ja raitojen vahvuuden perusteella: musta brindle ("kuro tora"), punainen brindle ("aka tora"), sekä ruskea brindle ("chu tora"), mutta musta brindle on yleisin. Kiinanharjakoira
Kiinanharjakoiria on kaksi eri muunnosta; karvaton ja karvallinen muunnos powderpuff, jota tutummin kutsutaan Suomessa puuterihuiskuksi. Englantilaisen rotumääritelmän mukaan kiinanharjakoiraa on kahta erilaista tyyppiä; kauris-tyyppi, joka on siroluinen ja jalo, sekä cobby. Cobby-tyyppi on kauris-tyyppiä rungoltaan ja luustoltaan raskaampi. Rotumääritelmä ei kuitenkaan kuvaa näitä toisistaan varsin paljon eroavia tyyppejä. Suurin osa nykykoirista on sekoitus kauris- ja cobbytyyppiä. 
Kiinanharjakoiran korvien tulee olla pystyt, mutta puuterihuiskulla sallitaan myös luppakorvat. Sen liikkeet ovat pitkät, lennokkaat, sulavat ja vinttikoiramaiset. Puuterihuiskun oikeanlaisen karvanlaadun määrittäminen on aiheuttanut sekaannusta kasvattajien keskuudessa. Rotumääritelmä vaatii, ettei sillä ole aluskarvaa vaan vain ihon päällä on harsomainen karva. Turkin mitta vaihtelee. Puuterihuiskuissa esiintyy harvakarvaisuutta johtuen karvattomuuden geenin monista esiintymismuodoista. Puuterihuiskuilla leikataan karvat pois naaman ja kaulan seutuvilta. Karvattomalla muunnoksella karvaa on otsan ja korvien alueella, hännässä ja jaloissa. Karhunruohokasvit
Karhunruohokasvit ("Tofieldiaceae") on Alismatales-lahkoon kuuluva yksisirkkaisheimo. Siihen luetaan 3–5 sukua ja 31 lajia, jotka kasvavat enimmäkseen pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla. Heimo on levinnyt myös Etelä-Amerikan pohjoisosien ja Kiinan erillisalueille. Suomen kasvistoon kuuluu heimon lajeista karhunruoho ("Tofieldia pusilla"). Mäyräkoira
Karkeakarvaisen mäyräkoiran karva on rungonmyötäinen ja sen alla on aluskarva. Koiralla on selkeä parta ja tuuheat kulmakarvat. Väri on tavallisesti vaalea tai riistanvärinen. Lisäksi sallitaan kulonkeltainen ja lyhytkarvaisen mäyräkoiran värit. Karva ei saa olla pehmeää. Karhu
Suomessa karhu on silmälläpidettävä laji. Vuonna 2014 Suomessa oli Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen arvion mukaan 1 405–1 535 karhua. Vuonna 2015 määrä oli kasvanut 1 450-1 590 yksilöön. Luonnonvarakeskuksen mukaan Suomessa on vuonna 2017 ennen metsästyskautta 1980-2100 yksilöä. Moni Suomen karhu siirtyy syksyn tullen Venäjälle. Karhuja esiintyy koko Suomessa lukuun ottamatta Ahvenanmaata, mutta kanta keskittyy Itä-Suomeen ja Lappiin. Karhu kuuluu Suomessa riistaeläimiin. Karhukirjeitä Karvoselle
Sarjan päähenkilö on karhunpoikanen Otso, joka kirjoittaa ahkerasti kirjeitä ystävälleen Karvoselle. Otson isä on tiekarhu ja äiti verokarhu. Vanhempien ollessa työmatkoilla Otso pääsee Karhumäessä asuvan Amalia-tätinsä hoiviin. Karhu
Karhu eli ruskeakarhu ("Ursus arctos") on Euroopan suurimpia petoeläimiä. Sen eri alalajeja tavataan monilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Karhun pituus on 135–250 senttimetriä ja paino 60–300 kilogrammaa, uros on selvästi suurempi kuin naaras. Karhun ruskean turkin sävy vaihtelee melkein mustasta vaalean kellanharmaaseen. Englanninpesukarhukoira
Rotu on kotoisin Kaakkois-USA:sta, jossa se kehitettiin amerikankettukoirasta, englanninkettukoirasta, eurooppalaisista metsästyskoirista ja paikallisista alkuperäiskoirista jotka jäljestivät ja ajoivat puuhun erilaisia eläimiä. Se luokiteltiin alun perin "englantilaiseksi kettu- ja pesukarhukoiraksi" ennen kuin kuusi pesukarhukoiraa eriteltiin omaksi ryhmäkseen. United Kennel Club erotteli 1940-luvulla sinisen pesukarhukoiran ja walkerinpesukarhukoiran toisistaan, mitä seurasi myös englanninpesukarhukoiran luokittelu. Stabijhoun
Stabijhoun (aiemmin stabyhoun) on harvinainen, Alankomaista kotoisin oleva koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 7 eli kanakoiriin. Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus on seisova lintukoira, mutta nykyään stabijhoun toimii lähes yksinomaan seura- ja harrastuskoirana. Karstinpaimenkoira
Karstinpaimenkoira on slovenialainen koirarotu. Sininenpesukarhukoira
Sininen pesukarhukoira on hellä lasten kanssa ja uskollinen, rakastava lemmikki, mutta se voi olla haastava koulutettava. Se on vähiten ihmisaggressiivinen rotu, mutta siihen ei tule luottaa kissojen tai muiden pienten eläinten kohdalla. Kuten sen ajokoirasukulaiset, se on hyvin älykäs rotu ja sillä on hämmästyttävä taito ratkaista ongelmia. Tämä voi olla erityisen ongelmallista jos sitä pidetään pienessä pihassa, koska sille tulee antaa paljon tilaa. Koulutettuna rotu on hyvin tietoinen omistajastaan. Se kuolaa silloin tällöin, varsinkin jos sille annetaan ihmisten ruokaa. Se on hyvin äänekäs, kestävä ja ulvova haukkuja. Se on jalostettu työskenteleväksi metsästyskoiraksi ja voi olla haaste laiskalle omistajalle. Koirakarhut
Koirakarhut (Amphicyonidae) on sukupuuttoon kuollut petoeläimiin kuuluva nisäkäsheimo. Sitä esiintyi eoseenin ja mioseenin välillä. Koirakarhut olivat suurten metsästäjien menestyksekäs ja monimuotoinen ryhmä, joka levittäytyi halki Euroopan, Aasian, Afrikan ja Pohjois-Amerikan. Kreodontit joutuivat heikentyessään koirakarhujen korvaamiksi, mutta aidot koiraeläimet sen sijaan syrjäyttivät koirakarhut plioseenilla. Korvakoira
Korvakoira eli korvakettu ("Otocyon megalotis") on Afrikan savanneilla, ruohotasangoilla ja puoliaavikoilla elävä koiraeläin. Nimensä se on saanut huomattavan suurista korvistaan. Korvakoira on sukunsa ("Otocyon") ainoa laji. Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on lempeä ja tottelevainen. Sillä on tyypillinen paimenkoiran luonne, ja se on erittäin aktiivinen. Aktiivisuutensa vuoksi se tarvitseekin paljon kaikenlaista toimintaa ja liikuntaa. Se on myös helposti koulutettava, uskollinen ja luotettava. Karkeakarvainen bosnianajokoira
Vankka rakenne. Pää pitkä ja kohtuullisen leveä, otsa hieman kupera. Kohtuullinen ja loiva otsapenger. Silmät ovat soikeat ja suuret ja niiden väri on kastanjanruskea. Korvat ovat keskipitkät, riippuvat ja kärjestä pyöristyneet. Suorakaiteen muotoinen, pitkä ja syvä kuono. Kirsu on väriltään joko musta tai tummanruskea. Purenta on aina leikkaava. Häntä kaartuu sapelimaisesti hieman ylöspäin. Karva on kovaa, pitkähköä ja harottavaa. Kuonossa karva muodostaa selvästi erottuvat viikset ja parran. Pohjaväri vaihtelee vehnästä ja punaisesta harmaaseen ja mustaan. Musta tai harmaa satula päävärin lisäksi on hyvin yleinen, mutta koira voi olla myös kolmivärinen (tricolor). Kaikkein yleisin väritys on vehnä harmaalla satulalla. Uros on 46-56 cm korkea ja narttu jonkin verran pienempi. Ihannepaino on 20 kg, mutta vaihtelu 16-24 kg välillä sallitaan. Karhupuisto
Karhupuisto () sijaitsee Helsingissä, Kallion kaupunginosassa. 1900-luvun alkupuolella puisto tunnettiin nimellä Agricolanpuisto. Karhupuisto on saanut nimensä siellä sijaitsevan, kuvanveistäjä Jussi Mäntysen veistoksen "Mesikämmen muurahaispesällä" mukaan. Puiston pohjoiskulmassa oleva veistos kuvaa Suomen kansalliseläintä karhua. Veistoksessa karhu on niska köyryssä polkemassa muurahaispesää. Punagraniittinen teos paljastettiin vuonna 1931. Karjalankarhukoira
Koiran pää on edestä katsottuna kolmionmuotoinen, kirsu suuri ja musta. Silmät ovat aina ruskeat ja melko pienet. Pystyt, keskikokoiset korvat ovat kiinnittyneet verrattain ylös. Purenta on leikkaava ja tiivis. Keskipitkä ja ylös kiinnittynyt häntä kaartuu kippuraksi selän päälle. Sen pitäisi koskettaa runkoa kärkiosallaan joko sivulla tai selän päällä. Häntä voi olla myös synnynnäisesti töpö; tätä ei lueta rotumääritelmässä virheeksi. Karjalankarhukoira liikkuu mieluiten laukkaamalla. Liikkeet ovat kevyet ja vaivattomat. Pesukarhu
Pesukarhu on arvokas turkiseläin, jonka metsästämistä varten on kehitetty useita koirarotuja, kuten englanninpesukarhukoira ja sininen pesukarhukoira. Pesukarhuja on istutettu riistaeläimiksi myös Eurooppaan ja Aasiaan, jossa niistä on paikoitellen ollut haittaa alueiden alkuperäisille lajeille. Kergueleninmerikarhu
Kergueleninmerikarhu ("Arctocephalus gazella") on Eteläisessä jäämeressä ja sen subantarktisilla lähivesillä elävä korvahyljelaji, joka on luettu turkishylkeisiin. Karkeakarvainen kettuterrieri
Karkeakarvainen kettuterrieri on säkäkorkeudeltaan vajaa 40 cm korkea, neliömäinen koira. Kallo on yhtä pitkä kuin kuono-osa, ja molemmat kapenevat hieman. Tummien silmien ilme on älykäs, kirsun pitää olla musta. Korvat ovat tukevat, pienet ja V:n muotoiset taittuessaan selvästi poskia kohti. Runko on lihaksikas ja tiivis. Raajojen tulee olla suorat ja tasapainoisesti kulmautuneet. Perinteisesti häntä on typistetty (Suomessa typistyskielto), pitkänä häntä ei saa kaartua selän päälle. Hampaiden pitää olla täydelliset ja tasapurennassa. Liikkeet suorat ja yhdensuuntaiset, takajaloissa joustava työntö. Karva on tiheää ja hyvin karkeaa. Runsaampi karvoitus kuonossa, kulmakarvoissa sekä jaloissa. Karkeakarvaisen kettuterrierin turkki on yleensä kirjava, eli siinä on pääosin ruskeaa, mustaa ja valkoista. Suomenkarja
Suomenkarja on yhteisnimitys kolmelle läheistä sukua olevalle suomalaisperäiselle nautakarjarodulle. Suomenkarjaa käytetään pääosin lypsykarjana, mutta joitakin yksilöitä pidetään myös kotieläinpihoilla ja lemmikkeinä. Suomenkarjan rodut eroavat toisistaan erityisesti väriltään mutta myös tuotokseltaan. Yhteisiä piirteitä ovat pieni koko ja nupous eli sarvettomuus. Länsisuomalaiset ovat hiukan muita suurempia, itäsuomalaiset taas kaikista siroimpia.