Milloin Iivana IV Julma on syntynyt?
Iivana Julma
Iivana Julma eli Iivana IV (25. elokuuta 1530 Moskova – 28. maaliskuuta 1584 Moskova) oli Venäjän ensimmäinen tsaari (keisari). Alkukielisessä nimityksessä "Ivan Groznyi" () sana "groznyi" tai "grozni" ei tarkoita julmaa, vaan toisaalta enemmänkin ”ankaraa”, pelonsekaista kunnioitusta herättävää, toisaalta suurta, suurenmoista. Venäläisessä traditiossa hänestä käytetään nimitystä Ivan Vasiljevitš isänsä ja edeltäjänsä Vasili III:n mukaan. Hänet muistetaan parhaiten julmuudestaan ja vainoharhaisuudestaan, mutta hänen valtakaudellaan Venäjä myös laajeni huomattavasti; hänen kaudellaan Venäjä valloitti Kazanin, Astrahanin ja Siperian kaanikunnat ja Venäjästä tuli yksi maailman suurimmista valtioista. Toisaalta Iivana menestyi kehnosti Liivinmaan liittoa, Ruotsia, Tanskaa ja Puola-Liettuaa vastaan käymässään sodassa. Iivana oli hyvin väkivaltainen henkilö ja legendan mukaan surmasi poikansa ja perijänsä Ivanin, mikä alle 20 vuotta myöhemmin johti Venäjää varhaiskeskiajalta saakka hallinneen Rurikin dynastian päättymiseen, koska Iivanan toinen poika ja seuraaja Fjodor I kuoli lapsettomana.
Astrahanin sotaretki
Myös Venäjä kuului Kultaisesta ordasta irronneisiin valtioihin. Vaikka Itä-Roomalta omittu kristinusko oli säilynyt sen pääuskontona, se oli perinyt ordalta monia hallinnollisia ja poliittisia piirteitä, kuten esimerkiksi sekularismin. Se oli ollut myös poliittisesti ja taloudellisesti sitoutunut ordaan ja maksanut tälle veroja. Sekä ruhtinaskunnan ajan että myöhemmän tsaarin valtakunnan itäiset raja-alueet olivat hajanaisesti asuttua aromaastoa, jonka vuoksi eri kaanikuntien tataarien oli helppo tehdä ryöstö- ja sotaretkiä sen alueelle sotien sytyttyä tai jos veroja ei ollut maksettu. Venäläiset olivat pyrkineet irtautumaan veronmaksuista kaanikunnille sekä näiden poliittisesta vaikutusvallasta ja parantamaan rajojensa turvallisuutta jo Moskovan suuriruhtinaiden aikana. Venäjän aluevalloitukset sekä sen uusi asema Itä-Euroopan poliittisena ja taloudellisena mahtina näkyivät, kun vuonna 1547 valtaan noussut Iivana IV Julma julistettiin ensimmäiseksi "kaiken Venäjän tsaariksi". Uudesta kuninkaallisesta arvonimestä huokui kunnianhimo: ensimmäistä kertaa venäläishallitsija asettui samanarvoiseen asemaan mongolivaltakuntien hallitsijoiden kanssa. Vaikka Iivana oli nuori noustessaan valtaistuimelle, hän pyrki alusta lähtien kääntämään vallinneet olosuhteet Venäjän eduksi valtaamalla kaanikuntien alueita ja asettamalla niiden johtoon omia suosikkejaan. Moskovan Venäjä
Hallitsijan itsevaltaisuus sai huippunsa Iivana IV Julman hallituskaudella (1547–1584). Iivana, joka ensimmäisenä käytti säännöllisesti titteliä tsaari (edeltäjät olivat käyttäneet satunnaisesti), saattoi teloituttaa ylimyksiä pienimmästäkin vastarinnasta. Toisinaan Iivana kohteli omia kaupunkejaan vihollisena: Novgorod hävitettiin erityisen verisesti. Julmuudestaan huolimatta Iivana oli kuitenkin varsin kaukonäköinen valtiomies, joka sääti uuden lakikokoelman, kohensi papiston moraalia, löi Kultaisen Ordan jäljellä olleet kaanikunnat ja rakennutti "Pyhän Vasilin katedraalin" nykyiselle Punaiselle torille. Isabella Katolilainen
Isabellan vanhemmat olivat Kastilian Juhana II ja tämän toinen vaimo Portugalin prinsessa Isabella. Juhana II:n kuoltua ennenaikaisesti 1454 Kastilian kuninkuuden peri kolmivuotiaan Isabellan vanhin velipuoli Henrik IV. Aikalaiskronikoitsijat haukkuivat Henrikiä huonoksi kuninkaaksi ja vielä huonommaksi ihmiseksi, saamattomaksi ja peräänantavaksi. Kruununperijänä oli hänen tyttärensä Johanna (Juana, s. 1462), jonka huhuttiin olevan aatelismies Beltrán de la Cuevan tytär, josta syystä tyttö sai pilkkanimen la Beltraneja. Opritšnina
Opritšnina () oli nimitys alueille, jotka Venäjän tsaari Iivana IV Julma vuosina 1565–1572 erotti muusta valtakunnasta suoraan oman henkilökohtaisen hallintonsa alaisiksi. Näitä alueita hän hallitsi opritšnikeiksi kutsuttujen viranomaisten avulla. "Opritšnina" tarkoitti alun perin erityistä hovia, jonka kautta mainittuja alueita hallittiin. Sanalla voidaan tarkoittaa myös näiden alueiden muusta Venäjästä poikennutta hallintoa tai yleensä kyseistä ajanjaksoa Venäjän historiassa. Opritšninan ajalle oli ominaista tsaarin ja opritšnikkien terrorihallinto. Opritšnina sorti etenkin siihen kuulumatonta Venäjää, zemštšinaa, mutta kärsi pian myös itse järjestelmästä tsaarin toistuvien puhdistusten vuoksi. Astrahanin kaanikunta
Venäjän tsaari Iivana IV Julma valtasi Astrahanin pohjoisen naapurin Kazanin kaanikunnan 1552 ja lähetti sotilaitaan myös Astrahaniin. Vuonna 1554 Venäjä nosti Astrahanissa valtaan kaani Derviş Alin, joka hallitsi Venäjän vasallina. Derviş Ali kuitenkin liittoutui Krimin kaanikunnan kanssa ajakseen Venäjän pois alueelta. Niinpä Venäjän armeija hyökkäsi uudelleen Astrahaniin 1557. Nyt kaanikunta vallattiin ja liitettiin suoraan Venäjän alaisuuteen. Kaani Derviş Ali onnistui kuitenkin pakenemaan Azovin linnaan. Astrahanin kaanikunnan nogaiväestö karkotettiin Kazakstaniin ja Dagestaniin. Heitä myös pakeni Krimin kaanikunnan ja Osmanien valtakunnan alueille Asovanmeren ympäristöön. Tataariväestö sai jäädä alueelle, mutta heihinkin kohdistettiin sortotoimenpiteitä. Kaarle IV (Ranska)
Kaarle IV Kaunis, (n. ) oli viidestoista ja viimeinen niin sanottuun suoraan kapetingidynastiaan kuulunut Ranskan kuningas, joka hallitsi vuosina 1322–1328. Hän oli myös Navarran kuningas nimellä Kaarle I, hän oli ennen valtaan tuloaan Marchen kreivi. Roviolla polttaminen
Vanhaan aikaan Venäjällä kuolemaantuomittuja laskettiin hitaasti kahleista tai köysistä roikkuen alas liekehtivään kuiluun. Tavan aloittajaksi mainitaan Iivana Julma.Suomessa viimeinen noitana poltettu oli ruoveteläinen Antti Lieroinen vuonna 1643. Joulu
Ennen vuotta 1774 vietettiin Suomessa pyhäpäivinä myös kolmatta joulupäivää eli apostoli Johanneksen päivää 27. joulukuuta sekä neljättä joulupäivää eli viattomien lasten päivää 28. joulukuuta. Kuningas Kustaa III kuitenkin vähensi ne kahteen, koska aatelisten ja porvarien mielestä pitkät pyhät laiskistivat palkollisia liikaa. Kolmatta ja neljättä joulupäivää on nimitetty myös "pikkupyhiksi" tai "arkipyhiksi". Maria Temrjukovna
Vaikka Iivanan kerrotaan olleen mieltyneen kabardeihin kuuluneen Temrjukovnan kauneuteen, avioliitolla oli lähinnä poliittiset perusteet. Kabardit asuivat Kaukasiassa Astrahanin kaanikunnan etelärajan alueilla. Vuonna 1554 Iivana Julma valtasi kaanikunnan ja asetti sen vasallihallitsijakseen Derviş Alin. Kuitenkin jo seuraavana vuonna Derviş Ali nosti Venäjän valtaa vastustaneen kapinan, jonka Iivana taltutti 1556. Tällä kertaa Iivana rupesi vakiinnuttamaan valtaansa Kaukasiassa monin eri keinoin. Iivanan lailla kabardikansan hallitsija Temrjuk oli sodassa Krimin kaanikunnan kanssa, joten kabardit näyttäytyivät Iivanalle sopivina liittolaisina. Myös Temrjuk halusi hyvät välit Moskovan Venäjän kanssa. Hän oli julistanut itsensä Venäjän vasalliksi ja lähettänyt Moskovaan poikansa Salmukin, josta Iivana piti. Rudolf IV (Itävalta)
Rudolf IV Habsburgilainen (lempinimi "der Stifter", ”perustaja”; 1. marraskuuta 1339 Wien – 27. heinäkuuta 1365 Milano) oli Habsburgin sukuun kuulunut Itävallan herttua vuosina 1358–1365. Hän julisti itsensä arkkiherttuaksi ja samalla Itävallan arkkiherttuakunnaksi, ja liitti Tirolin valtakuntaansa vuonna 1365. Varhaisesta kuolemastaan huolimatta hänellä oli merkittävä rooli Habsburgien suvun ja Itävallan historiassa. Kaarle XIV Juhana
Kaarle XIV Juhana kuoli Tukholmassa 8. maaliskuuta 1844. Hänen valtakautensa aikana vallitsi keskeytymätön rauha, ja molemmat valtakunnat vaurastuivat merkittävästi. Kaarle XIV Juhanaa seurasi hänen poikansa Oskar I Ruotsin ja Norjan kuninkaana. Iivana Julma
Iivana oli kaksijakoisesti erittäin uskonnollinen mutta myös erittäin väkivaltainen henkilö, joka otti omakätisesti osaa mielikuvituksekkaisiin kidutuksiin ja joukkosurmiin, joiden syynä oli lähinnä hänen oma vainoharhaisuutensa. Hän näki vihollisia ja salaliittoja kaikkialla. Iän karttuessa hänelle ei riittänyt enää yksittäisten kohdehenkilöiden kiduttaminen kuoliaaksi, vaan mahdollisesti koko suku, lapset, naiset, rakennukset, kotieläimet, palvelijat ja lähitienoon talonpojat tuhottiin. Eräässä testamentin versiossa hän piti itseään maailman syntisimpänä ihmisenä. Johannes Paavali I
Johannes Paavali I (alkuperäinen nimi Albino Luciani, 17. lokakuuta 1912 Forno d' Canale, nyk. Canale d'Agordo – 28. syyskuuta 1978) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi 34 päivän ajan vuonna 1978. Vatikaanin julkaiseman epävirallisen paaviluettelon mukaan hän oli järjestyksessä 263. paavi. Filip IV (Ranska)
Filip IV oli Ranskan kuninkaan Filip III Rohkean (1245–1285) ja hänen ensimmäisen puolisonsa Isabella Aragonialaisen (1247–1271) toiseksi vanhin poika, joka eli täysi-ikäiseksi. Filip IV kutsuttiin myös nimellä ”rautakuningas” tai ”marmorikuningas”, jotka kuvasivat hänen vakavaa ja ankaraa henkilöään. Eräs hänen ankarimmista arvostelijoistaan, Pamiersin piispa Bernard Saissat, sanoikin hänestä: ”komein mies tässä maailmassa, mutta ei pysty muuhun kuin tuijottamaan muita kuin pöllö”. Filip IV:een kohdistui hänen hallitsija-aikanaan runsaasti kritiikkiä, jopa paavi Bonifacius VIII piti häntä rahanväärentäjänä. Kaarle I (Itävalta)
Kun keisari Frans Joosef kuoli 21. marraskuuta 1916, Kaarle nousi keisariksi 29-vuotiaana. Hänestä tuli myös keisarillis-kuninkaallisen armeijan sotamarsalkka. Kaarle oli samanaikaisesti Itävallan keisari Kaarle I ja Unkarin kuningas Kaarle IV eli unkarilaisittain ”IV. Károly”. Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581
Öljymaalauksen korkeus on 199,5 ja leveys 254 senttimetriä. Se kuuluu Moskovassa toimivan Tretjakovin gallerian kokoelmiin. Maalausta vandalisoitiin vuonna 1913, kun Abram Balašov -niminen mielisairas mies hyökkäsi sen kimppuun veitsen kanssa ja vaurioitti kangasta hahmojen kasvojen kohdalta. Teos saatiin pian kunnostettua entisen näköiseksi. Toukokuussa 2018 teosta vandalisoitiin uudestaan, kun juopunut venäläismies hyökkäsi sen kimppuun galleriassa metallisen kaidetolpan kanssa ja onnistui vahingoittamaan sitä. Kangas repeytyi kolmeen osaan ja kehykset vaurioituivat. Mies ilmoitti teon syyksi maalauksen ”historiallisten faktojen epäuskottavuuden”. Iivo Ahava
Iivo Ahava (synt. Afanasjev, 19. helmikuuta 1896 Uhtua – 16. huhtikuuta 1919 Papinkoski) oli vienankarjalainen upseeri, joka Suomen sisällissodan aikana johti heimosotureita vastaan taistellutta punaisten pohjoista retkikuntaa. Myöhemmin hän oli mukana perustamassa brittien alaisuudessa toiminutta Muurmannin legioonaa ja ehti vielä ennen epäselvissä olosuhteissa tapahtunutta kuolemaansa vaikuttamaan karjalaisten nationalisten muodostamassa Karjalan rykmentissä. Ahavaa on myös kutsuttu ”punaiseksi heimosoturiksi”, sillä hänen tärkein aatteensa oli karjalainen kansallisuusaate. Varsinaisista heimosotureista poiketen Ahava kuitenkin kannatti itsenäistä Itä-Karjalaa ja vastusti alueen liittämistä Suomeen. Viktor Vasnetsov
Viktor Mihailovitš Vasnetsov (; 15. toukokuuta 1848 Vjatkan läänin Lopjalin kylä – 23. heinäkuuta 1926 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, jonka päätyö on Kiovan Vladimirin basilikan suurisuuntainen koristaminen bysanttilaistyylisillä freskoilla. Muita tunnettuja maalauksia ovat muun muassa "Lentävä taikamatto" (1880), "Iivana tsaarinpoika Susihukan selässä" (1889), "Iivana Julma" (1897), "Haikea Aljonuška" (1881), "Mahtipontiset urhot" (1898). Temrjuk (ruhtinas)
1500-luvun alussa aikoinaan mahtava Kultainen orda vetäytyi Kaukasian alueelta itään jättäen sinne perinnökseen aiemmin hallitsemiaan kaanikuntia, kuten Krimin, Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat. Kaanikunnat ajautuivat kiistoihin alueiden omistuksesta. Monet Kaukasian kaanikuntien ja pienempien alueiden hallitsijoista etsivät tukea Venäjästä, joka Iivana IV Julman johdolla valtasi Kazanin ja Astrahanin kaanikunnat, ja liitti ne alueisiinsa vuosien 1552-1556 aikana. Kaani Devlet I Girayn hallitsema Krimin kaanikunta kävi aktiivisesti sotaa Venäjää vastaan Kaukasian omistuksesta. Vakiinnuttaakseen valtaansa alueella Iivana IV Julma rakensi Kaukasiaan linnakkeita ja toi sinne varuskuntia. Hän etsi myös liittolaisia, jonka sai Temrjukin johtamasta Kabardiasta. Liittoutuman sinetöimiseksi hiljattain ensimmäisen vaimonsa menettänyt Iivana solmi avioliiton Temrjukin tyttären Kutšenein kanssa 1561. Häiden kynnyksellä Kutšenei kääntyi Islaminuskosta Venäjän ortodoksiseen kirkkoon ja otti itselleen venäläisemmältä kuulostavan nimen, Maria Temrjukovnan. Venäjän historia
Järjestys palautui 1613 kun viidenkymmenen kaupungin edustajat valitsivat valtaan Iivana Julman veljenpojan pojan Mikael Romanovin. Romanov-suku hallitsi Venäjää sen jälkeen aina vuoteen 1917. Uuden dynastian välttämätön tehtävä oli järjestyksen palauttaminen. Moskovan onneksi sen pääviholliset, Puola-Liettua ja Ruotsi olivat katkerassa keskinäisessä konfliktissa, joka mahdollisti Moskovalle rauhan solmimisen Ruotsin kanssa 1617 ja aselevon Puola-Liettuan kanssa 1619. Otto IV
Otto IV (syntyi 1175 tai 1176 – kuoli 19. toukokuuta 1218) oli vuodesta 1198 toinen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kahdesta kuninkaasta ja keisari vuodesta 1209 kuolemaansa asti. Hän oli ainoa Welf-sukua edustanut Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari. Valtaistuimelle häntä seurasi keisari Fredrik II. Ismail Bey
Ismail oli Venäjän tsaari Iivana IV Julman liittolainen ja esti muun muassa toisen liittolaisensa Jusuf-kaanin sotaretken Moskovaan 1553. Ismail osallistui yhdessä Venäjän armeijan kanssa Astrahanin kaanikunnan valtaamiseksi tehtyyn sotaretkeen 1554. Sotaretki päättyi voittoisasti, ja Venäjä nosti Astrahanin vasallihallitsijaksi Derviş Alin. Valloituksen jälkeen Ismail sai tehtäväkseen vartioida Astrahanin teitä ja kulkureittejä maalla, kun Iivana lupasi itse pitää huolta joki- ja merireiteistä. Iivana suunnitteli myös Krimin kaanikunnan valtaamista, johon hän pyysi Ismailin tukea ja neuvoa. Iivana Julma (elokuva)
Elokuva sukeltaa 1500-luvulla eläneen Venäjän tyrannimaisen tsaarin Iivana Julman mielenliikkeisiin. Tsaari kokoaa vallan itselleen, ja papit ja pajarit ryhtyvät juonittelemaan häntä vastaan. Iivana VI
Iivana VI (, 23. elokuuta 1740 Pietari – 16. heinäkuuta 1764 Pähkinälinna) oli Venäjän keisari vuosina 1740–1741. Hän nousi valtaan sijaishallitsijanaan äitinsä Anna Leopoldovna vuonna 1740 vain neljän kuukauden ikäisenä isotätinsä keisarinna Annan kuoltua ja menetti sen seuraavana vuonna, kun Pietari Suuren tytär Elisabet kaappasi vallan. Yrjö IV
Yrjö IV (George Augustus Frederick; 12. elokuuta 1762 – 26. kesäkuuta 1830) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kuningas ja Hannoverin kuningas vuosina 1820–1830. Hän oli neljäs Hannover-sukuinen hallitsija ja oli jo aiemmin toiminut sijaishallitsijana "prinssihallitsijan" nimikkeellä edellisen kuninkaan, isänsä Yrjö III:n tultua ”mielisairaaksi”. Yrjö IV:tä seurasi valtaistuimelle hänen nuorempi veljensä Vilhelm IV. Venäjä
Iivana IV:n kävi Liivinmaan sotaa Puolaa, Liettuaa ja Ruotsia vastaan päästäkseen Itämeren rannikoille ja sen myötä paremmin käsiksi kaupankäyntiin meriteitse. Sotatappiot, epidemiat ja katokaudet heikensivät valtiota ja Krimin tataarit onnistuivat polttamaan Moskovan vuonna 1571. Iivana Julman poikien kuolema sekä nälänhätä vuosina 1601–1603 johtivat maan sisällissotaan ja ulkovaltojen sekaantumiseen 1600-luvun alkupuolen ”sekasorron aikana”. 1600-luvun puoliväliin mennessä Venäjän siirtokuntia oli perustettu jo itäiseen Siperiaan, Tšuktšien niemimaalle sekä Amurjoen ja Tyynen valtameren rannoille aina Beringinsalmelle asti. Molodin taistelu
Vuonna 1552 alkanut sota käynnistyi, kun tsaari Iivana IV Julma valtasi Kazanin kaanikunnan, jonka laillisena perijänä Krimin kaani Devlet I Giray piti itseään. Venäjä valtasi myös kaanin tavoitteleman Astrahanin 1554-1556. Krimin kaanikunnan vasalli-isäntä ja liittolainen Osmanien valtakunta osallistui sotaan 1568, mutta turkkilaisten ja tataarien yhteinen sotaretki Astrahaniin 1569 epäonnistui karvaasti. Venäjä ja Osmanien valtakunta solmivat rauhan 1570, jonka jälkeen kaani Devlet jatkoi sotatoimia Venäjää vastaan itsenäisesti. Kaani keräsi armeijan, jonka avulla hän valtasi ja poltti Moskovan 1571 ajaen tsaari Iivanan pakoon kaupungista. Pelastaakseen tilanteen tsaari lupasi kaanille poistuvansa Astrahanista, mutta seuraavana vuonna kaanille valkeni, ettei Iivana aio pitää lupaustaan. Hän keräsi uuden sotajoukon, joka lähti marssille kohti Moskovaa. Tsaari ja hänen kenraalinsa olivat kuitenkin ennakoineet tataarien saapuvan uudelleen ja valmistelleet huolellisesti vastatoimia. Vilhelm IV (Iso-Britannia)
Vilhelm IV (William Henry; 21. elokuuta 1765 – 20. kesäkuuta 1837) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kuningas ja Hannoverin alueen kuningas vuosina 1830–1837. Hän oli viides Hannover-sukuinen hallitsija ja edellisen kuninkaan Yrjö IV:n nuorempi veli. Hän palveli nuoruudessaan laivastossa ja hänet tunnettiin myöhemmin lempinimellä "merimieskuningas". Vilhelm IV:tä seurasi valtaistuimelle hänen veljentyttärensä Viktoria, ja hänen vaimonsa oli kuningatar Adelaide. Aleksanteri IV (paavi)
Aleksanteri IV, syntymänimeltään "Rinaldo Conti" (n. 1199 – 25. toukokuuta 1261), oli katolisen kirkon paavina 12. joulukuuta 1254 – 25. toukokuuta 1261. Häntä on kuvattu iloiseksi ja ystävälliseksi, mutta ei erityisen älykkääksi. Hän oli sukua Innocentius III:lle ja Gregorius IX:lle. Iivana Julma
On todennäköistä, että Iivanan uskonnollisuuteen on vaikuttanut vahvasti se, että hänen isänsä ja edeltäjänsä Vasili III kuoli yllättäen Iivanan ollessa kolmivuotias, ja äitinsä viitisen vuotta myöhemmin. Hänellä oli opettajinaan jopa neljä vaikutusvaltaista kirkonmiestä metropoliitta Makari ja pappi Sylvester ja ortodoksiset munkit Maksim Grek ja Vassian Patrikejevitš, jotka uhkasivat hänelle kovaa kohtaloa, jos hän käyttää väärin yksinvaltaansa. Taikauskoon vaikutti puolestaan saksalaissyntyinen lääkäri ja astrologi Eliseus Bomelius, joka tulkitsi hänelle muun muassa Kassiopeian supernovan 1572 ja suuren komeetan 1577. Epäluuloisuuteen johtivat ilmeisesti pajarien huono kohtelu lapsuusaikana sekä mieluisimpien vaimojen mahdolliset myrkytyskuolemat sangen nuorina. Iivana Julman kuvakronikka
Käsikirjoitus tehtiin luultavasti vuosien 1568 ja 1576 välisenä aikana, joskin mahdollisesti työ aloitettiin jo 1540-luvun lopulla. Tsaarin luottomies Aleksei Adašev oli mukana teoksen luomisessa. Noin kymmenen munkin ja 15 kuvittajan uskotaan osallistuneen käsikirjoituksen tekemiseen. Iivana II
Iivana II (; 30. maaliskuuta 1326 – 13. marraskuuta 1359) oli Iivana Kalitan toinen poika, joka seurasi veljeään Semjonia Moskovan ja Vladimirin suuriruhtinaana vuosina 1353–1359. Ennen tätä hän hallitsi Ruzaa ja Zvenigorodia. Venäjän historia
1300-luvulta alkaen Moskovan suuriruhtinaat pyrkivät yhdistämään Venäjän maat alaisuuteensa. Tässä menestynein oli Iivana III Suuri (1462–1505), joka laski modernin Venäjän perustukset. Hän kaksinkertaisti Moskovan alueet liittämällä suurimman osan silloista Pohjois-Venäjää mukaan lukien Novgorodin Moskovaan ja myöhemmin kolminkertaisti ne lännestä hankituilla alueilla. Hän kehitti hallintoa itsevaltaisuuden suuntaan typistäen aatelisten ja paikallisruhtinaiden vallan. Iivana irtisanoutui Kultaisen ordan vero-orjuudesta ja avasi tien sen lopulliselle kukistamiselle. Iivana nai kukistuneen Bysantin viimeisen keisarin tyttären ja ajatus Venäjästä kolmantena Roomana alkoi kehittyä. Sitä levitti etenkin munkki Filofei Pihkovalainen kirjeissään Iivanan seuraajalle Vasili III:lle. Iivana Julma
Pyhän Vasilin katedraali eli Pokrovan Jumalanäidin katedraali rakennettiin Moskovan Punaiselle torille 1555 Kazanin kaanikunnasta saavutetun voiton kunniaksi. Iivanan kerrotaan olleen niin ihastunut kirkon kauneuteen, että hän sokaisi arkkitehdit, jotta he eivät pystyisi rakentamaan mitään upeampaa. Novgorodin tasavalta
Iivana Julma epäili edelleenkin Novgorodia vehkeilystä Moskovaa vastaan ja päätti tehdä lopun siitä kokonaan. Lopullisesti Novgorodin valta luhistui, kun Iivana IV Julma hävitti kaupungin vuonna 1570. Juhana II (Kastilia)
Juhana ei itse kyennyt vastustamaan voimakasta kansleriaan, mutta hänen toinen vaimonsa Isabella sai aikaan Lunan pidätyksen ja teloituksen vuonna 1453. Juhana II kuoli 20. heinäkuuta 1454 ja jätti maansa hallinnon raunioiksi ja kansan jakautuneeksi. Kuninkaaksi hänen jälkeensä nousi Henrik IV (1454–1474), heikko hallitsija, jonka taustalla hääri Juan Pacheco, joka näki itsessään Lunan työn jatkajan. Ivan Mazepa
Mazepan syntymävuoden on arveltu olleen vuosien 1629 ja 1644 välillä. Erään tiedon mukaan tarkka syntymäpäivä olisi 20. maaliskuuta 1639. Mazepa kuului ukrainalaiseen aatelissukuun, joka omisti tilan Kamenetsin (myöhempi Mazepyntsi) kylässä Bila Tserkvan seudulla. Hänen isänsä oli rekisteröity kasakka. Mazepa opiskeli Kiovan Mohyla-kollegiossa ja Varsovan jesuiittakollegiossa. Hän pääsi paašipojaksi Puolan kuningas Juhana II Kasimirin hoviin ja opiskeli vuosina 1656–1659 kuninkaan lähettämänä asetaitoja Deventerissä Hollannissa, minä aikana hän matkusteli myös muualla Länsi-Euroopassa. Palattuaan ulkomailta Mazepa oli muutamia vuosia Puolan hovin erikoistehtävissä Ukrainassa kunnes palasi sukutilalleen vuonna 1663. Hän peri vuonna 1665 kuolleelta isältään Tšernihivin kuninkaallisen juomanlaskijan arvon.
Tunnetun legendan mukaan Mazepa olisi nuoruudessaan vietellyt Volyniassa Falbowski-nimisen puolalaisen maanomistajan vaimon, ja saatuaan tietää tästä aviomies olisi rankaissut Mazepaa sitomalla hänet takaperin villin hevosen selkään, mistä koettelemuksesta hän hädin tuskin selvisi hengissä. Juuri villihevostarina innoitti monia romantiikan ajan kirjailijoita ja taiteilijoita käsittelemään Mazepaa. Tarinan teki kuuluisaksi Mazepan aikalainen, puolalainen kronikoitsija Jan Chryzostom Pasek, mutta se on todellisuudessa sepitettä. Iivana Bogdanov
Iivana Bogdanov, "Boudano", "Pitkä-Iivana"(1843 Suistamo –1911) oli karjalainen kanteleensoittaja. Hän työskenteli viilaajana Läskelän tehtaalla. Häntä pidetään erittäin taitavana kanteleensoittajana, ja hän voitti Sortavalan laulujuhlilla palkintoja. Rudolf IV (Itävalta)
Keisari Kaarle IV:n vuonna 1356 antama kultainen bulla korotti osan Saksan ruhtinaista vaaliruhtinaiksi, jotka saisivat osallistua keisarinvaaliin. Rudolfin pettymykseksi Habsburgeja ei huomioitu tässä yhteydessä, vaikka he olivat keisarikunnan vaikutusvaltaisimpia ruhtinassukuja. Tultuaan vain 18-vuotiaana hallitsijaksi Rudolf IV teetti vuosina 1358–1359 nimellä "Privilegium Maius" tunnetun väärennetyn asiakirjan ja joukon sitä tukevia väärennöksiä, joiden nojalla hän väitti myös Habsburgeille kuuluvan merkittäviä etuoikeuksia Saksan ruhtinaiden keskuudessa. Kyseessä oli muunneltu versio keisari Fredrik Barbarossan vuonna 1156 antamasta "Privilegium Minus" -oikeuskirjasta, jolla Itävallan herttuakunta oli perustettu. Rudolf IV:n teettämässä väärennöksessä Habsburgeille myönnettiin sen sijaan pfalzkreiviä vastaava arkkiherttuan arvo. Hän väärennytti myös Fredrik Barbarossan ja kolmen 1200-luvulla eläneen keisarin nimissä kirjoitettuja kirjeitä, joissa nämä oikeudet edelleen vahvistettiin, sekä vuodelle 1058 päivätyn keisari Henrik IV:n kirjeen, jossa mainittiin vahvistetuiksi Julius Caesarin ja Rooman keisari Neron Itävallalle myöntämiä oikeuksia. Kun Rudolf IV esitti väärennetyt oikeuskirjat keisari Kaarle IV:lle, tämä antoi ne oppineen Francesco Petrarcan tutkittaviksi, joka totesi ne väärennöksiksi. Keisari kieltäytyi näin ollen tunnustamasta tekaistuja oikeuksia, mutta Rudolf IV alkoi tästä huolimatta käyttää arkkiherttuan arvoa ja myönsi itselleen myös uuden Krainin herttuan arvon. Keisarin vastustuksesta huolimatta hän alkoi käyttää myös hallitsijan symboleita, kuten ruhtinaankruunua. Eliseus Bomelius
Eliseus Bomelius (n. 1530 Westfalen – 1579 Moskova) oli seikkailija, lääkäri, astrologi ja alkemisti, joka saapui diplomaatti Savinin seurassa Venäjälle, jossa saavutti suurta vaikutusvaltaa tsaari Iivana IV Julman hovissa. Mutaga IV Mbikije
Mutaga IV Mbikije, (n. 1892 – 1915) oli Burundin kuningas eli "Mwemi" 21. elokuuta 1908 – 30. marraskuuta 1915. Hänen isänsä oli kuningas Mwezi IV Gisabo. Kuninkaalla oli kaksi poikaa, prinssi Ignace Komatari (k. 1964) ja häntä kuninkaana seurannut Mwambutsa IV. Jälkimmäisen ollessa alaikäinen sijaishallitsijana toimi Mutaga IV:n vaimo kuningatar Ririkumutima. Iván Molina
Iván Molina (s. 16. kesäkuuta 1946) on kolumbialainen tennispelaaja. Ranskan avoimissa 1974 hän voitti sekanelinpelin Martina Navrátilován kanssa voitettuaan loppuottelussa Rosie Reyesin ja Marcelo Laran. Ranskan avointen 1977 sekanelinpelin loppuottelussa hän hävisi Florenta Mihai kanssa Mary Carillolle ja John McEnroelle. Juliana (Alankomaat)
Kuningatar Juliana ("Juliana Emma Louise Wilhelmina van Oranje-Nassau", 30. huhtikuuta 1909 – 20. maaliskuuta 2004) oli Alankomaiden kuningatar äitinsä kuningatar Vilhelmiinan vallasta luopumisesta 1948 alkaen kunnes itse antoi vallan tyttärelleen Beatrixille vuonna 1980. Vuosina 1980–2004 hän oli Alankomaiden kuningataräiti. Venäjän–Krimin sota (1552–1576)
Venäjän–Krimin sota 1552–1576 käytiin Krimin kaanikunnan ja Moskovan Venäjän välillä. Se alkoi tsaari Iivana IV Julman vallattua Kazanin kaanikunnan, jota Krimin kaani Devlet I Giray oli tavoitellut osaksi omaa valtakuntaansa. Sota kesti lähes koko Devlet Girayn hallinnon ajan ja päättyi Krimin tataarien tappioon. Sodan seurauksena Venäjän ja itäisten kaanikuntien väliset voimasuhteet muuttuivat Venäjälle edullisemmaksi. Jerusalemin Jumalanäiti
Tsaari Iivana Julma siirsi Jerusalemin Jumalanäidin vielä Moskovaan, josta Napoleon omien sotiensa aikana varasti sen ja vei Pariisiin. Ikoni on nykyisin Notre Damen katedraalissa Pariisissa. Kaarle IV (Ranska)
Kuitenkin Kaarle IV Kaunis voideltiin kuninkaaksi 11. helmikuuta 1322 veljensä Filip V Pitkän jälkeen. Hän lisäsi Ranskan kuninkaan titteliin myös Navarran kuninkaan tittelin, vaikka toisaalla Ludvig X:n tytär oli virallisesti jo aiemmin saanut Navarran kuningaskunnan haltuunsa nimellä Johanna II. Tapani IV
Tapani IV (n. 1133 – 11. huhtikuuta 1165) oli Unkarin kuningas vuonna 1163. Hän oli kuninkaiden Géza II:n ja Ladislaus II:n veli. Gézan kuoltua keväällä 1162 valtaan nousi vanhin poika Tapani III. Kuuden viikon kuluttua sedät syrjäyttivät tämän Bysantin joukkojen tuella. Ladislaus hallitsi ensin, mutta hän kuoli jo tammikuussa 1163. Silloin valta siirty Tapanille. Arkkipiispa kieltäytyi kruunaamasta häntä kuninkaaksi, ja hänet mainitaan usein vastakuninkaaksi. Tapani IV noudatti avoimesti tukijansa Bysantin keisarin Manuel I Komnenosin käskyjä, hänestä tuli äärimmäisen epäsuosittu, ja veljenpojan oli helppo palata valtaan. Tapani IV joukkoineen lyötiin Székesfehérvárissa, ja apuun tulossa olleet Bysantin joukot kääntyivät takaisin Unkarin rajalta. Kazanin kaanikunnan valloitus 1552
Laajeneva ja voimistuva Moskova kykeni vähitellen aktiiviseen ulkopolitiikkaan. Vuonna 1505 valtaan nousi Vasili III (1479–1533), joka pyrki ensin laajentamaan valtakuntaansa edelleen länteen päin. Vastassa oli kuitenkin voimakas Puola-Liettua, mutta Vasilin joukot onnistuivat valloittamaan Smolenskin ja Pihkovan. Kaakossa Rjazanin ruhtinaskunta liitettiin Moskovan yhteyteen. Vasili III:n kuollessa seuraavalla hallitsijalla, Iivana IV:llä (1530–1584) oli hallittavanaan valtio, joka oli edellisen 50 vuoden aikana laajentunut lähes kaksinkertaiseksi. Kaarle XIV Juhana
Kaarle XIV Juhana (Ruotsissa: "Karl XIV Johan", Norjassa: "Karl III Johan"; 26. tammikuuta 1763 – 8. maaliskuuta 1844) oli Ruotsin ja Norjan kuningas vuosina 1818–1844 (Norjan kuninkaana hallitsijanimellä Kaarle III Juhana). Hän oli Napoleonin marsalkka ja alkuperäiseltä nimeltään Jean-Baptiste Jules Bernadotte. Vuonna 1810 ruotsalainen paroni Karl Otto Mörner tarjosi Bernadottelle Ruotsin kruunua. Bernadotte tiedusteli Napoleonin mielipidettä ja suostui. Hänet valittiin kruununperijäksi 21. elokuuta 1810 ja kruunattiin 1818. Stefanus IV
Stefanus IV oli paavina 22. kesäkuuta 816 – 24. tammikuuta 817. Heti valintansa jälkeen hän komensi roomalaiset vannomaan uskollisuutta Ludvig Hurskaalle. Hän kruunasi Ludvigin Reimsissä ja kuoli Roomassa pian palattuaan kruunajaisista. Frans I (Itävalta)
Frans nousi valtaistuimelle vuonna 1792 isänsä, keisari Leopold II:n jälkeen. Tuolloin hänestä tuli Rooman keisari hallitsijanimellä Frans II sekä Itävallan arkkiherttua ja Unkarin ja Böömin kuningas. Napoleonin kukistettua Saksalais-roomalaisen keisarikunnan Frans julisti itsensä vuonna 1804 Itävallan keisariksi hallitsijanimellä Frans I; kaksi vuotta myöhemmin hän luopui virallisesti Rooman keisarin arvonimestään. Hän on Euroopan historian ainoa hallitsija, joka on kantanut yhtaikaa kahta eri keisarinarvoa, ja on siksi saanut kutsumanimen "Doppelkaiser" ("kaksoiskeisari"). Selim I
Selim I (1465 – 23. syyskuuta 1520) tunnetaan myös nimillä ”Julma”, ”"Yavuz"” (rohkea turkiksi) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1512 vuoteen 1520. Iivana Julma vaihtaa ammattia
"Iivana Julma vaihtaa ammattia" oli vuonna 1973 Neuvostoliiton suosituin elokuva yli 60 miljoonalla katsojallaan. Sitä on esitetty Venäjän televisiossa usein myöhemminkin uudenvuodenpyhien aikoihin. Kaarle IV (Espanja)
Kaarle IV (11. marraskuuta 1748 – 20. tammikuuta 1819) oli Espanjan kuningas 1788–1808. Hän oli Kaarle III:n toiseksi vanhin poika, mutta nousi vallanperijäksi, koska vanhempi veli Felipe oli jälkeenjäänyt ja kärsi epilepsiasta. Liivinmaan sota
Iivana IV yritti vuodesta 1569 lisätä vaikutusvaltaansa Baltiassa diplomaattisin keinoin. Iivanan puolelle siirtyneet aateliset ottivat yhteyden Tallinnan ja Riian kaupunkeihin, sekä Kuurinmaan herttuaan. Ne kuitenkin torjuivat näiden tarjoukset. Menestyksekkäämmin he neuvottelivat herttua Magnuksen kanssa, joka alistikin Tanskan kuninkaalta lupaa kysymättä alueensa tsaarin herruuteen vuoden 1570 kesällä. Hän sai ne takaisin läänityksinä, minkä lisäksi hän sai myös muutaman muun linnan Venäjän Baltiasta valloittamilta alueilta. Tsaari antoi myös Magnukselle Liivinmaan kuninkaan arvonimen. Tämän myötä Iivana kokosi venäläisistä ja saksalaisista palkkasotureista sotajoukon, joka hyökkäsi Magnuksen johdolla Harjumaalle vuoden 1570 elokuun lopulla. Joukot piirittivät Tallinnaa ja Paidelinnaa, kunnes ruotsalaiset, Tallinnan porvaristo ja Paidelinnan varuskunta keskeyttivät piirityksen lähes seitsemän kuukauden jälkeen. Venäläisten hyökkäystoiminta Itämerellä keskeytyi maaliskuussa 1571, kun Krimin tataarit hyökkäsivät Moskovaan. Iivanan oli tällöin pakko solmia aselepo ruotsalaisten kanssa. Venäläisten voitettua tataarit Okajoen taistelussa vuonna 1572 he saattoivat jälleen keskittyä Ruotsin vastaiseen toimintaan ja hyökkäsivätkin taas Viroon vuoden 1572 viimeisinä päivinä. Venäläiset valtasivat Paidelinnan, Karksin ja etenivät Läänemaalle. Venäläiset kärsivät kuitenkin tappion ruotsalaisille Loden taistelussa tammikuussa 1573 ja heidän oli pakko perääntyä. Ruotsin sodankäyntiä vuosina 1573–1574 haittasivat kuitenkin palkkasoturien kaksi kapinaa. Elisabet II
Kuningatar Elisabet II (Elizabeth Alexandra Mary, s. 21. huhtikuuta 1926 Lontoo) on Ison-Britannian kuningatar sekä 15 muun kansainyhteisömaan valtionpäämies, muun muassa Australian, Kanadan ja Uuden-Seelannin kuningatar. Hallitsijaksi Elisabet II nousi isänsä Yrjö VI:n kuoleman jälkeen 6. helmikuuta 1952. Hänestä tuli lokakuussa 2016 maailman pisimpään vallassa ollut elävä monarkki. Kuningattarella on edelleen teoriassa hyvinkin laajat valtaoikeudet, mutta hän ei käytä valtaansa, vaan hallitsemisesta vastaavat parlamentti ja hallitus kuten muissakin demokraattisissa maissa. Kuningatar on siis lähinnä pelkkä keulakuva useimpien muidenkin nykymonarkkien tavoin. Elisabet II on neljäs Windsor-sukuinen brittiläinen monarkki. Suku on saksalaista alkuperää, ja sen nimi oli alun perin Saksi-Coburg-Gotha, mutta nimi muutettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin saksalaistaustaisetkin koettiin Britanniassa vihollisina ja mahdollinen viha saksalaista hallitsijasukua kohtaan haluttiin välttää. Kazanin piiritys
Iivana Julman armeija ylitti vallata vankalla kaupunginmuurilla suojatun Kazanin kaupungin kaksi eri kertaa ennen onnistumistaan. Ensimmäisen kerran valtaamista oli yritetty talvella 1547-1548, jolloin varhain alkaneet sateet ja jään sulaminen tekivät tykistön kuljettamisen paikalle mahdottomaksi. Armeija vetäytyi piiritettyään kaupunkia viikon verran. Venäläisarmeija yritti uudelleen talvella 1549-1550, mutta jälleen sää valtavan voimakkaan myrskyn muodossa teki yrityksen tyhjäksi. Tällä kertaa itse armeijaansa johtanut Iivana määräsi vetäytymisen 11 päivän piirityksen jälkeen. Paluumarssilla Moskovaan hän keksi, että uuden linnakkeen rakentaminen tukikohdaksi lähelle Kazania helpottaisi tulevia sotatoimia ratkaisevasti. Uusi Svijažskin linnake rakennettiin Svijaga- ja Volgajokien yhtymäkohtaan keväällä 1551. Se sijaitsi vain reilun 30 kilometrin päässä Kazanista. Lisäksi Iivana valmisteli seuraavaksi vuodeksi suunnittelemaansa hyökkäystä hankkimalla liittolaisia paikallisista heimoista, jotka vastustivat tataareja. Malcolm IV
Malcolm IV (1141–1165) oli Skotlannin kuningas. Hän nousi isoisänsä David I:n seuraajaksi 12-vuotiaana vuonna 1153, kun hänen isänsä oli kuollut vuotta aiemmin. Malcolm oli hauras ja hurskas, ja hän jäi jatkuvasti alakynteen, kun Englannin Henrik II sekaantui Skotlannin asioihin. Malcolm oli luvannut isoisälleen puolustaa oikeuksiaan Pohjois-Englannin kiistanalaisiin alueisiin, mutta Henrik pakotti hänet allekirjoittamaan Chesterin sopimuksen, jolla suurin osa niistä taattiin Englannille. Iivana Julma
Iivana nousi valtaistuimelle Moskovan suuriruhtinaaksi kolmivuotiaana 1533 ja hänet kruunattiin tsaariksi 16-vuotiaana 16. tammikuuta 1547. Hallituskautensa alkuvuosina hän teki monia uudistuksia, uudisti lainsäädännön, perusti vakituisen armeijan, loi maapäivät (Zemski sobor), uudisti paikallishallintoa ja alisti kirkon valtiolle. Hänen hallintokautenaan Venäjälle perustettiin ensimmäinen kirjapaino 1565. Kirjanpainajat joutuivat tosin pakenemaan Liettuan suuriruhtinaskuntaan kirjankopioijien painostuksesta. Vuonna 1580 painettiin ensimmäinen koko Raamattu slaaviksi. Iivana
­
Iivana on karjalainen muunnos etunimestä Ivan (), joka on Johannes-nimen vastine Venäjällä ja muissa slaavilaisissa maissa.
Suomessa Iivana on etunimenä harvinainen ja on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan alle 40 henkilölle, joista noin puolet on miehiä, puolet naisia. Sitä ei myöskään ole suomalaisessa nimipäiväkalenterissa. Nimeä Iivana käytetään suomen kielessä kuitenkin vakiintuneesti Ivan-nimisistä Moskovan suuri­ruhtinas­kunnan ja Venäjän hallitsijoista. Isma'il I
Isma'il syntyi 17. heinäkuuta 1487 Ardabilissa. Safavidit olivat Ardabilissa vaikuttanut turkkilaisista ratsumiehistä koostunut militantti veljeskunta, jollaisia oli alueella tuolloin useita. Turkkilaiset soturit tunnettiin puolestaan yhteisnimellä "qizilbaš" () heidän käyttämiensä punaisten hattujen mukaan. Safavidien varhainen historia on epselvää. He olivat liittoutuneet valkolammasturkkilaisten eli Ak Kojunlun kanssa ja jossain vaiheessa he kääntyivät šiialaisiksi. Isma'ilin isoisä Uzun Hasan oli ak-kojunlupäällikkö, joka tunnettiin Isma'ilin sittemmin jäljittelemästä karismaattisesta ja messiaanisesta johtamistyylistään. Hänen isänsä oli qizilbašien päällikkö ja kuoli taistelussa sunnalaisia vastaan Isma'ilin ollessa vasta yksivuotias. Vale-Dmitri I
Dmitri II (), ensimmäinen kolmesta Vale-Dmitristä, oikealta nimeltään mahdollisesti Grigori Otrepjev, oli Venäjän tsaari vuosina 1605–1606. Hän väitti olevansa Iivana IV Julman nuorin poika Dmitri Ivanovitš, joka oli poikaiässä kuollut onnettomuudessa tai murhattu. Dmitri II ilmeisesti menehtyi 17. toukokuuta 1606 kapinassa. Dmitrin seuraajaksi tuli Vasili IV. Heinrich von Staden
Heinrich von Staden (1542–1582 jälkeen) oli saksalainen seikkailija, joka toimi opritšnikkinä Iivana IV Julman ajan Venäjällä. Palattuaan länsi-Eurooppaan hän kirjoitti omaelämänkerrallisen osion sisältävän kuvauksen Venäjästä ja sen hallinnosta. Hän lähetti kirjoituksensa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarille varustettuna suosituksella, että keisari käyttäisi Venäjällä vallitsevaa sekaannusta hyväkseen ja pyrkisi valtaamaan maan. Unhoon jäänyt kuvaus löytyi 1800-luvulla ja on sittemmin osoittautunut arvokkaaksi Iivana Julman ajan hallinnosta kertovaksi aikalaislähdeteokseksi. Iivana Julma
Vuonna 1565 perustettiin Opritšnina, suoraan tsaarin alaisuudessa oleva valtakunnan alue, jota hallitsivat suoraan tsaarin alaisuudessa olleet virkamiehet, "opritšnikit". Hallintojärjestelmä luotiin vastineeksi ylimystölle, joka vastusti tsaarin itsevaltaista hallintotapaa. Opritšnikit olivat eräänlainen yhdistelmä tuon ajan salaista poliisia ja kuolemanpartioita ja he pitivät ylimystön ja talonpojat kurissa väkivalloin. He teloittivat ja takavarikoivat omaisuuksia mielivaltaisesti ja tuhansia tapettiin. Järjestelmä peruutettiin viimein 1572. Terrori oli kuitenkin autioittanut alueet, joilla se oli ollut voimassa väestön paettua tsaarin hirmuvaltaa. Vastineeksi säädettiin ensimmäiset lait, jotka rajoittivat talonpoikien muuttovapautta, mikä johti sittemmin maaorjuuteen.
Iivanan hallinnon jälkipuolisko oli vähemmän menestyksekäs. Länsilaajeneminen pysähtyi Liivinmaan sotiin Ruotsia, Puola-Liettuaa ja Saksalaista ritarikuntaa vastaan. 25-vuotinen sota vuosina 1570–1595 raunioitti talouden ja armeijan, ja pieniä alueita länsirajan läheisyydestä jouduttiin luovuttamaan. Iivanan paras ystävä ja neuvonantaja, ruhtinas Andrei Kurbski, loikkasi puolalaisten puolelle, ja Iivanan vaimo kuoli, mahdollisesti ylimystön murhaamana. Iivanasta tuli epätasapainoinen ja väkivaltainen. Sotaonnen kääntyminen johtui paljolti mielivaltaisista surmista, jotka veivät mennessään suuren joukon kyvykkäitä johtajia. Iivana Julma
Iivana Julmalla on ollut Venäjällä myöhemminkin suuri merkitys niille, joiden mielestä maata tulee hallita kovalla kädellä. Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin ihaili suuresti Iivana Julmaa ja näki äärimmäisen väkivaltaisen ja oikukkaan tsaarin elämässä yhtäläisyyksiä omaansa. Stalin samastui Iivanaan jopa siinä määrin, että allekirjoitti salaisia sähkeitä avustajilleen Ivan Vasiljevitšin nimellä. Elokuvaohjaaja Sergei Eisensteinin "Iivana Julma" -elokuvat oli tehty Stalinin tilaustyönä. Elokuvissa Iivana menettää vaimonsa ja ryhtyy säälittä kukistamaan kapinoivia pajareja. Myöhemmin Stalin arvosteli Eisensteinin elokuvia, koska opritšnikit esitettiin niissä huonossa valossa. Stalinille he olivat edistyksellinen armeija. Toisen maailmansodan vaikeimpien hetkien aikaan Stalin luki huolellisesti Aleksei Tolstoin kirjoittamaa näytelmää "Iivana Julma". Kirjan kanteen diktaattori oli raapustanut useaan kertaan sanan ”opettaja”. Dmitri Ivanovitš
Iivana Julman kuoltua Dmitrin vanhempi veli Fjodor I nousi valtaistuimelle. Tosiasiallinen hallitsija oli kuitenkin Fjodorin lanko, pajari Boris Godunov, jolla oli myös vaade valtaistuimeen. Boris lähetti Dmitrin ja hänen äitinsä apanaasikaupunkiinsa Uglitšiin. 15. toukokuuta 1591 Dmitri kuoli hämärissä olosuhteissa, joko tapaturmaisesti surmattuaan itsensä veitsellä epilepsiakohtauksen aikana tai Boris Godunovin surmauttamana. Jehkin Iivana
Iivana Jehkinpoika Shemeikka (21. elokuuta 1843 Suistamo – 15. maaliskuuta 1911 Helsinki), tunnetaan paremmin nimellä Jehkin Iivana, oli taitava karjalainen runonlaulaja ja kanteleen soittaja Suistamon Muuannosta. Iivana Julman kuvakronikka
Iivana Julman kuvakronikka (, "Litsevoi letopisnyi svod") on suurin kokoelma historiallisia tekstejä, joita keskiajan Venäjän aikana on koottu. Ajallisesti siinä kuvataan historiallisia tapahtumia aina kristinuskon opetuksen mukaisen luomakunnan alun kuvaelmasta vuoteen 1567. Epävirallisesti se tunnetaan myös nimellä "Tsaari-kirja" (Царь-книга). Liivinmaan sota
Iivana IV Julma tulkitsi Posvolin sopimuksen ja Tarton uskonveron maksamatta jättämisen rikkovan vuoden 1554 välirauhansopimusta ja hän keskitti venäläisiä joukkoja Liivinmaan rajalle. Jo ennen venäläisten hyökkäystä maamestari Fürstenberg oli ryhtynyt puolustusvalmisteluihin lokakuussa 1557. Valmistelut eivät kuitenkaan olleet kovin tehokkaita säätyjen välinpitämättömyyden takia. Venäläiset aloittivat hyökkäyksen 22. tammikuuta 1558. Venäläisten noin 40 000 miehen armeija hyökkäsi rajan yli Peipsijärven pohjois- ja eteläpuolelta Ivangorodista Narvaan ja Pihkovasta Vastseliinaa kohti. Kolmas hyökkäyssuunta kohdistui Ostrovista Marienhausenia ja Marienburgia kohti. Joukkoja johti Venäjän vasalli Kazanin kaani Šigal. Narva antautui toukokuussa pommitusten ja tulipalojen runtelemana. Sieltä venäläiset jatkoivat Pohjois-Viroon Tallinnan lähistölle saakka. Marienburgia vastaan hyökänneet venäläiset eivät onnistuneet valtaamaan siellä sijainnutta ritarikuntalinnaa. Epäonnistuttuaan tässä joukot etenivät Riian edustalle, josta ne kuitenkin kääntyivät takaisin hävittäen maaseutua. Hyökkäysten tuloksena venäläiset miehittivät itäisen Virumaan ja Tarton hiippakunnan. Vale-Dmitri II
Vale-Dmitri II (k. 21. joulukuuta 1610 Kaluga) oli huijari, joka teeskenteli olevansa Venäjän tsaari Iivana Julman poika, prinssi Dmitri Ivanovitš. Hän väitti samalla olevansa myös ensimmäinen vale-Dmitri, joka mukamas oli pelastunut 17. toukokuuta 1606. Toisen vale-Dmitrin oikeaa nimeä ja alkuperää ei tunneta, vaikkakin siitä on olemassa useampi versio. Jo ensimmäisen vale-Dmitrin valtakaudella kyseinen huijari väitti olevansa tämän setä, jota ei koskaan ollut olemassa. Vaikka toinen vale-Dmitri hallitsikin suurta osaa Venäjästä, häntä ei pidetä hallitsijana venäläisessä historiankirjoituksessa toisin kuin ensimmäistä vale-Dmitriä. Parnadžom
Parnadžom () tai Parnadžob (, kuoli 90 eaa.) oli Kartlin eli antiikin lähteiden Iberiana tunteman kuningaskunnan hallitsija. Hänen hallintonsa mahdollinen ajankohta oli vuosina 109–90 eaa. Hän oli neljäs Parnavaziani-dynastian kuningas. Hänet tunnetaan ainoastaan keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden kuningasluetteloista. Iivana Vasleinpoika
Ivan Vasiljevitš Patrikejev eli "Ivan Bulgak" (, n. 1440–1498) oli keskiaikainen venäläinen ruhtinas ja Pihkovan ja Novgorodin namestnik eli korkein käskynhaltija. Vuonna 1475 hän kohosi Moskovan pajarihallitukseen. Astrahanin sotaretki
Kultaisen ordan alueista käytyihin juonitteluihin ja sotiin osallistui useita osapuolia. Venäjä, joka myös katsoi olevansa oikeutettu perimään osia ordan lääneistä, käytti hyväkseen kaanikuntien ja nogai-kansan ylimysten välisen kahakoinnin synnyttämää tilaisuutta. Se ei vielä ollut riittävän vahva hyökätäkseen Krimin kaanikuntaan, joten Tsaari Iivana Julma valtasi Kazanin vuonna 1552 ja liittoutui Volgan alueen nogai-kaanien Ismail Beyn ja Derviş Alin kanssa. Näiden vuonna 1554 tekemän sotaretken ansiosta Iivana sai myös Astrahanin kaanikunnan vasalliläänikseen, jonka valtaistuimelle se sijoitti Derviş Alin. Ali kuitenkin liittoutui pian Krimin tataarien kanssa ja nousi kapinaan ajaakseen Venäjän pois alueelta. Venäläisarmeija palasi Astrahaniin ja valtasi sen uudelleen 1556–1557. Tällä kertaa Iivana Julma pyrki vakiinnuttamaan valtansa alueella monin keinoin. Vanha pääkaupunki Xacitarxan poltettiin ja sen läheisyyteen rakennettiin tilalle uusi Astrahanin kaupunki, jonka keskellä olevalle Volgajoen saarelle venäläiset pystyttivät raskaalla tykillä varustetun linnakkeen. Entisen kaanikunnan alue liitettiin kiinteäksi osaksi Venäjän alueita ja venäläiset alkoivat suorittamaan etnistä puhdistusta, jossa tataareja surmattiin ja turkkilaismyönteisiä osia nogai-kansasta vainottiin. Iivana Kalita
Iivana Kalita (; 1288–1340) oli Moskovan ruhtinas ja sitten suuriruhtinas vuosina 1325–1340 ja Vladimirin vuodesta 1328. Hänen isänsä oli Daniel, Moskovan ensimmäinen ruhtinas. Kutsumanimensä "Kalita" (kukkaro, rahasäkki) hän sai tehtyään Moskovasta rikkaan toimimalla mongolien pääveronkerääjänä Venäjällä. Iivana VI
Keisarinna Anna oli ensin nimittänyt vallanperijäkseen politiikasta kiinnostumattoman sisarentyttärensä Anna Leopoldovnan, mutta tämän synnytettyä pojan keisarinna siirsi kruunuperimyksen suoraan lapselle. Pienen Iivanan valtakausi jäi lyhyeksi. Jo vuonna 1741 Pietari Suuren tytär Elisabet kaappasi vallan alle vuoden ikäiseltä Iivanalta ja Iivana teljettiin perheensä kanssa pelättyyn Pähkinälinnan vankilaan Nevan Laatokanpuoleiseen suuhun. Myöhemmin hänet siirrettiin joksikin aikaa Käkisalmeen. Vankeusaikanaan hänet tunnettiin nimellä Vanki No 1. Hänellä oli palveluksessaan kaksi vakituista vartijaa, joiden tehtävänä oli paitsi vangista huolehtiminen myös tämän surmaamisesta huolehtiminen, jos maassa alkaisi vallankaappaus. Tosiasiassa vartijoiden asema oli yhtä huono kuin vankinsa, sillä heillä ei ollut juurikaan yhteyksiä ulkomaailmaan. He olivatkin toistuvasti pyytäneet vapautusta tehtävästään. Joulu
Paavi Pyhä Julius I vakiinnutti joulukuun 25. päivän Jeesuksen syntymäpäiväksi vuonna 345. Varhaisin tunnettu maininta joulun vietosta 25. joulukuuta on vuonna 354 laaditussa roomalaisessa kalenterista. Jo aikaisemmin kristityt olivat viettäneet 6. tammikuuta "epifania"-juhlaa eli nykyistä loppiaista Jeesuksen kasteen muistopäivänä, minkä oli uskottu tapahtuneen hänen 30. syntymäpäivänään. Aga Khan IV
Aga Khan IV (oikealta nimeltään Shah Karim Al Hussein), (persiaksi: شاه کریم حسینی، آقاخان چهارم‎, urduksi: شاه کریم حسینی، آقاخان چهارم‎) (s. 13. joulukuuta 1936, Geneve, Sveitsi) on ismailiittišiiamuslimien nizari-lahkon 49. hengellinen johtaja (Aga Khan) eli imaami vuodesta 1957 . Hän nousi valtaan 20-vuotiaana isoisänsä Aga Khan III seuraajana. Häntä pidetään profeetta Muhammadin jälkeläisenä 49:nnessä polvessa, Muhammadin tyttären Fatiman ja tämän aviomiehen Alin kautta. Aga Khan IV on yksi maailman varakkaimmista henkilöistä.
Aga Khan IV syntyi prinssi Aly Khanin ja tämän englantilaissyntyinen vaimon Joan Barbara Yarde-Bullerin poikana Genevessä, vietti varhaislapsuutensa Nairobissa, Keniassa ja opiskeli Sveitsissä ja Yhdysvalloissa. Hän valmistui Harvardin yliopistosta 1959 pääaineenaan islamin historia. Aga Khanin vanhemmat erosivat vuonna 1949, ja isä Aly Khan nai amerikkalaisen näyttelijän Rita Hayworthin. Aga Khanilla on suvussaan iranilais-italialaista ja englantilaista verenperintöä. Liivinmaan sota
Samaan aikaan kun Liivinmaan liitto heikkeni monet sen naapureista vahvistuivat merkittävästi. Puola-Liettuan unioni oli myöhäiskeskiajalla noussut Keski-Euroopan voimakkaimpien valtojen joukkoon. Preussin alistamisen myötä se pääsi myös puuttumaan Baltian asioihin enenevissä määrin. Myös Skandinavian maat Ruotsi ja Tanska vahvistuivat unionitaisteluiden päätyttyä ja sisäisten uudistusten myötä. Puola-Liettuaa ja Skandinaviaa suurempi uhka oli kuitenkin idässä sijainnut Venäjä. Moskovan suuriruhtinaskunta oli laajentunut voimakkaasti kaikkiin ilmansuuntiin. Moskovan ongelma, kuten myöhemmän Venäjänkin, oli sen hallitseman Itämeren rannikkoalueen suppeus. Erityisesti pyrkimys päästä Itämerelle ajoi Iivana IV Julmaa. Venäjän tavoitteena oli estää Ruotsia ja Liivinmaan hallitsijoita liittoutumasta keskenään ja toisaalta se pyrki saamaan jalansijaa Itämeren rannalla. Venäjä oli käynyt sotaa aiemminkin Liivinmaan liiton kanssa, mutta maiden välillä vallitsi rauha, jota ylläpidettiin rauhansopimuksen uudistamisilla. Novgorodissa vuonna 1554 tehdyssä sopimuksessa Venäjän pyrkimys vaikuttaa Baltian asioihin tuli ilmi ensikertaa peittelemättömästi. Tällöin Moskova vaati Tarton hiippakuntaa maksamaan niin sanottua uskonveroa, jonka koko Liivinmaan piti taata. Ehtoihin ei Liivinmaan puolelta suostuttu ja seuraavien vuosien aikana näistä ehdoista käytiin pitkiä neuvotteluja. Johannes IV
72. paavi Johannes IV oli paavina 24. joulukuuta 640 – 12. lokakuuta 642. Hänen kastenimensä on tuntematon. Hän syntyi nykyisen Kroatian alueella (siihen aikaan Dalmatia), mutta synnyinvuotta ei tiedetä. hänestä tuli paavi Severinuksen jälkeen. Paavius alkoi vuonna 640 ja loppui hänen kuollessaan vuonna 642. Johannes IV:n kuolinpaikka on tuntematon. Filip IV (Ranska)
Filip IV Kaunis () (1268 – 29. marraskuuta 1314, Fontainebleau) oli Ranskan kuningas 1285–1314. Hän oli yhdestoista niin sanotun suoran Kapeting-dynastian hallitsija. Hän oli myös Navarran kuningas nimenään Filip I. Djak
Kuuluisimpia djakeja olivat Iivana Julman aikaiset Ivan Viskovati sekä veljekset Andrei ja Vasili Štšelkalov. Vladislav IV Vaasa
Vladislav IV Vaasa eli "Ladislaus Puolalainen" (, ) (9. kesäkuuta 1595 Krakova – 20. toukokuuta 1648 Merkinė) oli Puola-Liettuan kuningas 8. marraskuuta 1632 alkaen kuolemaansa asti. Hän oli Sigismund III Vaasan poika, hänen isovanhempansa olivat Ruotsin kuningas ja Suomen herttua Juhana III ja Katariina Jagellonica. Isabella Aragonialainen (Ranska)
Isabella Aragonialainen (1247 – 28. tammikuuta 1271) Cosenza Calabria Italia) oli Aragonian infanta ja avioliiton kautta Ranskan kuningatar (1270–1271). Hän on myös Ranskan kuninkaan Filip IV Kauniin ja Valoisin Kaarlen äiti. Suuri Venäjän sota
Suomalaisten Venäjän puolelle yli Pähkinäsaaren rauhan rajan levinnyt asutus ärsytti Iivana IV Julmaa, joka pikemminkin olisi halunnut levittää valtakuntaansa Itämerelle, varsinkin saksalaisen ritarikunnan hallitsemaan Vanhaan-Liivinmaahan. Kustaa Vaasa rohkaisi suomalaisten elinalueen laajenemista ja lupasi kolmen vuoden verovapauden niille alamaisille, jotka muuttaisivat asumaan Riitamaalle. Riitamaalla tarkoitetaan Pähkinänsaaren rauhassa Venäjälle jätettyä itäisen Karjalankannaksen osaa eli Kivennavan ympäristöä, Siestarjoen länsipuolta ja Pohjois-Inkerin pohjoisimpia osia. Jääsken asukkaat olivat jo samana vuonna kaataneet kaskea Riitamaalla, mistä alueen inkeriläiset eivät pitäneet. Tästä syystä myös Moskovan valtuuskunta ilmeisesti kävi Viipurissa valittamassa. Vuoden 1553 puolella tehtiin Inkerin puolelta ensimmäinen väkivaltainen sotaretki levinnyttä suomalaisasutusta vastaan. Suomen puolelta tähän vastattiin heti kostoretkellä, jolloin väkivaltainen kostokierre sai alkunsa. Ruotsin ja Venäjän valtakuntien välienselvittely johti tilanteeseen, jossa suomensukuiset (suomalaiset, karjalaiset ja inkeriläiset) kävivät sotimaan toisiaan vastaan. Don Carlos (1788–1855)
Carlos María Isidro de Borbón y Borbón, kreivi de Molina (tunnettu yleisesti nimellä Don Carlos; 29. maaliskuuta 1788 Madrid, Espanja – 10. maaliskuuta 1855 Trieste, Itävalta (nyk. Italiassa)) oli toiseksi vanhin Espanjan kuningas Kaarle IV:n aikuisiksi eläneistä pojista. Vanhemman veljensä Ferdinand VII:n kuoltua vuonna 1833 hänestä tuli ensimmäinen karlistien tukema kruununtavoittelija, joka esiintyi laillisena kuninkaana nimellä Kaarle V. Hävittyään ensimmäisenä karlistisotana tunnetun sisällissodan hän joutui viettämään loppuelämänsä maanpaossa. Venäjän historia
Hallitsijan itsevaltaisuus sai huippunsa Iivana IV Julman hallituskaudella (1547–1584). Pitkän valtakautensa aikana Iivana IV liitti alueeseensa Volgan rannoilla sijainneet tataarien kaanikunnat (Kazanin ja Astrahanin) ja muutti Venäjän monikansalliseksi valtioksi, jossa oli nyt myös merkittävä määrä islaminuskoisia. Iivana IV sääti uuden lakikokoelman, perusti ensimmäisen Venäjän feodaalihallinnon edustuselimen ja myönsi maaseudun alueille paikallisen itsehallinnon. Iivana IV:n valtakautta varjosti kuitenkin pitkä ja epäonnekas Liivinmaan sota, jossa Venäjä taisteli Puolaa, Liettuaa ja Ruotsia vastaan päästäkseen Itämeren rannikoille ja sen myötä paremmin käsiksi kaupankäyntiin meriteitse. Sama tarkoitus oli diplomatialla Englannin Elisabetin suuntaan: englantilaiset perustivat Vienanmerelle merireitin ja saivat Venäjällä tilapäisen kauppamonopolin. Sotatappiot, epidemiat ja katokaudet heikensivät valtiota, ja Krimin tataarit onnistuivat polttamaan Moskovan vuonna 1571. Iivana Julman poikien kuolema sekä nälänhätä vuosina 1601–1603 johtivat maan sisällissotaan ja ulkovaltojen sekaantumiseen 1600-luvun alkupuolen "sekasorron aikana". Moskovan Venäjä
Järjestys palautui 1613, kun viisikymmentä kaupungin edustajaa valitsi hallitsijaksi Iivana Julman veljenpojan pojan Mikael I Romanovin. Romanov-suku hallitsi Venäjää sen jälkeen aina vuoteen 1917. Uuden dynastian välttämätön tehtävä oli järjestyksen palauttaminen. Moskovan onneksi sen pääviholliset, Puola-Liettua ja Ruotsi olivat katkerassa keskinäisessä konfliktissa, joka mahdollisti Moskovalle rauhan solmimisen Ruotsin kanssa 1617 ja aselevon Puola-Liettuan kanssa 1619. Parsuna
Kuuluisia parsunoita ovat Iivana Julma (1500-luvun loppu), hänen poikansa Fjodor I (1500-luvun loppu) ja prinssi Mikael Skopin-Šuiski (1600-luku). Vasili Šuiski
Ennen hallitsijakauttaan Vasili tutki Boris Godunovin salaisesta käskystä kruununperijä Dmitri Ivanovitšin, Iivana Julman pojan, kuolemaa. Vaikka on epäilty, että Boris murhautti Dmitrin, Vasili ilmoitti, että kyseessä oli itsemurha. Iivana Julma
Iivana avasi uusia kauppareittejä, perusti Vienanmeren Arkangelin englantilaisille kauppiaille ja liitti Venäjään Kazanin (1552) ja Astrakanin (1556) kaanikunnat, jolloin Volga avautui kaupalle. Tataariväestö tapettiin tai pakkokäännytettiin ja moskeijat poltettiin. Laajentuminen itään onnistui ilman suurempaa vastarintaa. Stroganovin kauppiassuku oli rakentanut kauppalinnoituksia Ob-joen varrelle ja he palkkasivat kasakkapäällikkö Jermak Timofejevitšin avukseen. Hän voitti Siperian mongolikaanin Kutšumin ja valloitti tämän pääkaupungin Kašlykin. Iivana Julma
Vuosina 1547–1558 Iivana toimi pajarineuvoston kanssa yhteistyössä. Näinä aikoina hänen onnistui saavuttaa suurimmat voittonsa kuten kansallisesti epäyhtenäisen Kazanin ja tataarien hallitseman Astrahanin valtaamisen. Tämän jälkeen hän alkoi suhtutua pajareihin yhä epäluuloisemmin ja lakkautti pajarineuvoston muun muassa opritšninakoekeilun tieltä. On kuitenkin huomattava, että pajarineuvostokaan ei ollut itsehallinnollinen elin, vaan Iivana kutsui neuvostoon tarvittaessa keitä itse halusi, usein paitsi korkea-arvoisia pajareita, myös milloinkin luotettuja djakeja ja okolnikkoja, eräänlaisia kirjureita, jotka olivat tietynlaista hoviaatelia. Venäjällehän ei syntynyt myöhemminkään varsinaista länsimaalaistyylistä hoviaatelistoa, koska Pietari Suuri sitoi aateluuden ja maanomistuksen toisiinsa. Summa theologiae
"Summa theologiae" on Tuomaan näkemysten laajin esitys. Tuomas työskenteli teoksen parissa paavi Klemens IV:n kaudesta (vuoden 1265 jälkeen) vuonna 1274 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka. Teos on kypsempi ja paremmin jäsennelty kuin Tuomaan aiempi teos, "Summa contra gentiles". Jälkimmäinen oli luonteeltaan paljon apologeettisempi, ja sen jokainen luku oli tarkoitettu muiden uskontojen tai harhaoppien uskomusten kumoamiseksi. Mwezi IV
Mwezi IV Gisabo Bikata-Bijuga (1840?–1908) oli Burundin kuningas eli "Mwemi" vuosina 1850/1852–1908. Hänen isänsä oli kuningas Ntare IV. 
Mwezi IV:n hallituskaudella vuonna 1878 London Missionary Society aloitti kristillisen lähetystyön Burundin alueella. Maa koki myös luonnononnettomuuksia.
1800- luvun lopussa saksalaiset tunkeutuivat Burundiin ja liittivät sen osaksi Saksan Itä-Afrikkaa. Vuonna 1890 saksalaiset solmivat kuninkaan kanssa sopimuksen, jolla hän säilytti asemansa kuninkaana, kunhan tunnustaa Saksan ylivallan. Dimitri
Suomessa nimi Dimitri on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu syyskuuhun 2015 mennessä hieman yli 900 ja Dmitri noin 1160 henkilölle.Vale-Dmitrit olivat Venäjällä 1600-luvun alussa esiintyneitä kruununtavoittelijoita, jotka väittivät olevansa Iivana Julman poika Dmitri Ivanovitš: Aleksandr Filjuškin
Aleksandr Iljitš Filjuškin (, s. 1970 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen historioitsija. Hän on kirjoittanut viisi venäjäksi julkaistua teosta, joista kansainvälisesti tunnetuin on englanniksi käännetty Iivana IV Julman aikaa sotahistorialliselta kannalta käsittelevä "Ivan the Terrible: A Military History" (2008). Teoksen kirjoittamista ja sitä varten tehtyä tutkimustyötä varten Filjuškin sai tukea muun muassa Yhdysvalloista ja Puolasta. Hän on myös kirjoittanut useita historiallisia artikkeleita. Juhana Yrjö IV
Juhana Yrjö IV (; 18. lokakuuta 1668 Dresden – 27. huhtikuuta 1694 Dresden) oli Saksin vaaliruhtinas vuosina 1691–1694. Iivana Suuri
Iivana III eli Iivana Suuri (; 22. tammikuuta 1440 – 27. lokakuuta 1505) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1462–1505 ja ensimmäinen koko Venäjän hallitsija vuodesta 1478. Iivana Suuri yhdisti Venäjän maat valloittamalla Novgorodin ja lyömällä Kultaisen ordan ja Liettuan. Hän kunnostutti Moskovan Kremlin ja nai Bysantin viimeisen keisarin Konstantinos XI:n veljentyttären, minkä takia Venäjää alettiin kutsua hänen seuraajansa Iivana Julman kaudella kolmanneksi Roomaksi. Iivana Suuri oli yksi Venäjän historian pitkäaikaisimmista hallitsijoista. Pietari IV (Aragonia)
Pietari IV lisänimeltään Julma oli Aragonian kuningas vuosina 1336–1387 isänsä Alfonso IV:n jälkeen. Pietarin äiti Teresa de Entenza oli kuollut lapsivuoteeseen, ja Alfonso IV:n toinen vaimo Kastilian Leonor vaati pojalleen Ferranille osuutta perinnöstä. Vuonna 1332 Alfonso IV antoikin Ferranille ensin Tortosan ja sitten Valencian. Kun sitten Alfonso IV kuoli ja Pietari nousi 16-vuotiaana valtaan, hän yritti vangita äitipuolensa Leonorin, joka kuitenkin onnistui pakenemaan Kastiliaan. Astrahanin sotaretki
Vaikka tämä suhteellisen pieneksi jäänyt konflikti oli ajankohtanaan lähinnä irrallinen selkkaus, sitä voidaan pitää alkusoittona tuleville Venäjän–Turkin sodille sekä kahden hyvin erilaisen hallitsijan valtakuntien kohtaamisena. Iivana IV Julma oli pitkäaikainen hallitsija, valloittaja ja uudistaja, joka teki Venäjästä keskiaikaisen eurooppalaisen valtion sijasta kahdelle mantereelle ulottuvan suurvallan. Hänen valloituksensa kasvattivat Venäjän kokoa noin neljään miljoonaan neliökilometriin tehden maasta monikansallisen sekä etnisesti ja uskonnollisesti kirjavan, mutta keskitetysti Moskovasta johdetun. Kazanin ja Astrahanin kaanikuntien valtaaminen loi askelsijan, josta Venäjä saattoi jatkaa valloituksiaan Aasiassa ja Kaukasiassa. Noina aikoina hänen oma onnensa oli kuitenkin kääntymässä, ja vaikka osmanien sotaretki ei juuri horjuttanut hänen asemaansa Kaukasiassa saati muualla, Iivanan hallinnon loppuaikaa leimasivat useat sotilaalliset, hallinnolliset sekä henkilökohtaiset vastoinkäymiset ja tappiot, joista hän syytti vainoamaansa pajariluokkaa. Parta
Venäjällä Pietari Suuri (1672–1725) halusi istuttaa keinoja kaihtamatta eurooppalaisen muodin kansan keskuuteen, joten hän määräsi partaveron ja jopa pakkoajeli henkilökohtaisesti jotkut pajarit ja aatelismiehet parrattomiksi. Pietari Suuren kaukainen edeltäjä Iivana Julma (1530–1580) sen sijaan oli sitä mieltä, että parran pois ajaminen oli synti, jota ”ei edes kaikkien marttyyrien veri kykene pesemään pois”.