Milloin Hanoi Rocksin viimeinen keikka pidettiin?
Hanoi Rocks
Keväällä 2009 Hanoi Rocks soitti jäähyväisikseen kahdeksan keikkaa kuudessa päivässä Tavastialla, jossa 1980 oli tehnyt toisen keikkansa ja saanut Seppo Vesterisen managerikseen. "Finaalissaan" yhtye oli tiukassa vireessä ja esimerkiksi Ilta-Sanomien arvostelija Pasi Kostiainen antoi vihoviimeiselle, pääsiäismaanantaina soitetulle keikalle täydet viisi tähteä. Viimeiseltä keikalta julkaistiin Buried Alive-video. Hanoi Rocks
18. lokakuuta Hanoi Rocks veti perinteisen syksyn Tavastia Klubi-keikkansa, jotka olivat loppuunmyytyjä. Yllättäen 21. lokakuuta Hanoi Rocksin manageri Virpi Immonen ilmoitti yhtyeen lopettavan toimintansa keväällä 2009. Yhtye vetäisi loppuun marraskuun 2008 Britannian pienkiertueen, jonka jälkeen tekisi Japanin kiertueen vuoden 2009 alussa. Yhtyeen viimeiset keikat olisivat tämän jälkeen Tavastialla, josta yhtyeen historia alkoi. Eron syyksi ilmoitettiin se, että keulahahmot Michael Monroe ja Andy McCoy kokivat tehneensä jo kaikkensa yhtyeen eteen. Vuonna 1985 kesken jäänyt työ olisi nyt suoritettu loppuun. Tästedes Monroe ja McCoy keskittyisivät omiin sooloprojekteihinsa, jotka oli jätetty sivuun Hanoi Rocksin uudelleensynnyttyä kesällä 2001. Tätä jo ennakoikin 19. syyskuuta julkaistu Michael Monroen soolosingle "Pirates of the Baltic Sea", joka tehtiin tuenosoitukseksi Itämeren suojelutyölle. "Pirates of the Baltic Sea" on The 69 Eyesin Jussi 69:n ja Jyrki 69:n perustaman luonnonsuojeluryhmän nimi. Monroen soolosinglellä kitaroita soittivat Adam Bomb ja Backyard Babiesin Dregen, rumpuja Jussi 69 ja taustalaulajana toimi Warrior Soulin Kory Clarke. Hanoi Rocks
Hanoi Rocks oli suomalainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1979–1985 ja myöhemmin vuodesta 2001 kevääseen 2009. Yhtyeen viimeinen keikka pidettiin 12. huhtikuuta 2009. Yhtyeen uuden aallon musiikkityylistä on käytetty muun muassa glam punk -nimitystä. Vaikutteita on tullut glam rockista, punk rockista sekä melodisesta hard rockista. Lisäksi yhtyeen musiikillisena pohjana ovat perinteinen rock and roll ja blues, joiden vaikutuksen voi kuulla kitarariffeissä ja kappaleiden sointukuluissa.
People Like Me
People Like Me on 22. huhtikuuta 2002 julkaistu suomalaisen Hanoi Rocksin comeback-single ja uudelleen syntyneen yhtyeen ensimmäinen EP ja julkaisu. Kokonaisuudessaan "People Like Me" on yhtyeen historian 12. single ja kuudes EP. Single on albumilta Twelve Shots on the Rocks, joka julkaistiin 29. marraskuuta 2002. Se menestyi hyvin Suomen singlelistoilla myyden kultaa ja nousi Suomen singlelistan ykköseksi vuonna 2002 viikoilla 17 ja 18. Timpa Laine
Vuonna 2001 yhtyeeseen liittyi myös kolmas tamperelainen, Costello Hautamäki, ja kun vielä Michael Monroen ja entisen Hanoi Rocksin kitaristin Andy McCoyn välit lämpenivät, syntyi yhtye Michael Monroe and Andy McCoy Hanoi Rocks Revisited, eli lyhyemmin Hanoi Rocks Revisited, joka teki ensimmäisen keikkansa vuoden 2001 Ruisrockissa Turussa. Michael Monroe Tour Band esiintyi vielä 12. tammikuuta 2002 Helsingin Tavastia-klubissa. Hanoi Rocks oli hajonnut kesäkuussa 1985, mutta syntyi nyt uudelleen. Laine soitti vuonna 2002 Hanoi Rocksin comeback-levyllä "Twelve Shots on the Rocks" ja vuonna 2003 Monroen soololevyllä "Whatcha Want". Vuonna 2003 Laine myös kiersi yhtyeen kanssa Yhdysvalloissa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Japanissa. Laine erosi Hanoi Rocksista vuoden 2004 loppupuolella perheeseensä syntyneen pojan vuoksi. Yhtye korvasi hänet Andy ”A. C.” Christellillä. Remu Aaltonen
Remu teki viimeisen, "Last Call" -nimisen ja 15 keikkaa sisältävän kiertueen Hurriganes-yhtyeensä kanssa Suomessa vuodenvaihteessa 2017–2018, minkä jälkeen hän lopetti esiintymisensä. Viimeinen konsertti Helsingin jäähallissa pidettiin 20. tammikuuta 2018. Remu on ilmoittanut tekevänsä jäähyväiskeikkojen jälkeen vielä yhden alkukantaisen rocklevyn. Hanoi Rocks
Elokuun 1985 McCoy, Suicide, Kaltio ja Terry Chimes perustivat yhtyeen Cherry Bombz, jonka laulajattareksi otettiin McCoyn tuttava Anita Chellemah. Alkuvuodesta 1986 Dave Tregunna korvasi Kaltion. Syksyllä 1986 yhtye hajosi, kun se ei menestynyt Hanoi Rocksin tasoisesti. Tästä huolimatta yhtye on yksi menestyneimpiä Hanoi Rocksin jäsenten perustamia yhtyeitä, koska se sai julkaistua useamman julkaisun ja sai laajaa kansainvälistä huomiota. Michael Monroe työskenteli syksyn 1985 asuintoverinsa Stiv Batorin kanssa ja siirtyi sooloartistiksi Yhdysvaltoihin vuoden 1985 marras-joulukuusta lähtien. Hanoi Rocks
Konserteissa esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen uusi rumpali Terry Chimes. Chimes oli oppinut kappaleet todella nopeasti, viidessä päivässä. Hän soitti konsertit teknisen tarkasti ja selvästi, mutta alun perin häntä ei ollut tarkoitettu yhtyeen vakinaiseksi jäseneksi. Tuolloin Hanoi Rocksin uudeksi rumpaliksi kaavailtiin vielä muun muassa The Damnedin Rat Scabiesia ja Generation X:n Mark Laffinia. Myös Mötley Crüen Tommy Lee oli tarjoutunut soittamaan Kulttuuritalolla, mutta hän ei päässyt Yhdysvalloista yhtyeensä kiertueen takia. Osasyy on luultavasti myös se, ettei heavy metal -tyylisesti rumpuja soittanut Lee olisi sopinut soittamaan Hanoi Rocksissa toisin kuin punkrumpali Chimes. Hanoi Rocks
Uuden rumpalin tulo ajoittui juuri festarikauden alkuun, joten yhtye ei esiintynyt kovin tiheästi uudella kokoonapanolla. Syyskuun 5., 6. ja 28. päivä yhtye esiintyi Ruotsin Kägelbanan, Sweden Rock ja Peace & Love Festival-festivaaleilla. Heinäkuussa yhtye esiintyi Kuopion kansainvälisillä viinifestivaaleilla, Simerockissa, Ruisrockissa, Rukarockissa ja Puustockissa. Joukossa oli yksi esiintyminen Viron Haapsalussa American Beauty Car Show’ssa. Toinen ulkomaankeikka oli Norjan Metal Rock Fest-festivaaleilla elokuussa, jolloin yhtye esiintyi myös Ankkarockissa. Yhtye siis keikkaili keväällä ja kesällä vähemmän kuin aiempina vuosina. Hanoi Rocks
Razzlen kuoleman jälkeen yhtye vaipui toivottomuuteen, kun yhtyeen uusi kantava voima oli kuollut vain kahden ja puolen vuoden yhdessäolon jälkeen. Razzlen kuolemasta kuultuaan Sam Yaffa meni täysin hysteeriseksi, Suicide muuttui puhumattomaksi, Monroe meni šokkiin ja McCoy oli raivoissaan. Seppo Vesterinen muistutti heidän eläneen vauhdikasta ja vaarallista elämää ja Razzlen juoneen ja viettäneen perinteistä rock and roll -elämää. Hanoi Hannah
Erityisen tunnetuksi Ngọ tuli vuonna 1965 aloitetuista amerikkalaisia vastaan suunnatuista radiolähetyksistään Vietnamin sodan aikana. Lempinimensä "Hanoi Hannah" hän sai amerikkalaisjoukoilta ja nimi annettiin toisen maailmansodan Tokion Ruusun ja Korean sodan Seoul City Suen mukaisesti. Hanoi Hannahin lähetykset olivat tyypillisesti 30 minuuttia pitkiä ja niihin kuului kuluneen kuukauden aikana kuolleiden amerikkalaissotilaiden nimien luettelo. Muita lähetysten aiheita olivat esimerkiksi amerikkalaisten sotatoimien kritisointi, sodan vastaisen liikkeen kehuminen ja amerikkalaisten luokka- ja rotuerojen esilletuonti. Lähetyksiin kuului myös musiikkia ja niissä esitettyjä artisteja olivat esimerkiksi Pete Seeger ja Joan Baez, jotka olivat tulleet tunnetuiksi sodan vastustajina. Lähetysten tarkoitus oli psykologinen sodankäynti amerikkalaisia vastaan, mutta varsinaisia todisteita niiden hyödyllisyydestä ei ole. Usein lähetykset lähinnä suututtivat tai huvittivat kuuntelijoitaan. Jotkut amerikkalaiset sotavangit kuvailivat kovaäänisillä kuulutettuja lähetyksiä hyödyllisiksi niiden toimiessa yhtenä harvoista uutisten lähteistä ulkomaailmasta. Pariisin rauha vuonna 1973 alkoi tehdä Hanoi Hannahin lähetyksistä tarpeettomia ja ne lopetettiin vuoden 1975 jälkeen. Ngọ muutti miehensä kanssa vuonna 1976 Hồ Chí Minhin kaupunkiin, jossa hän työskenteli televisioalalla. Ngọ kuoli Hồ Chí Minhin kaupungissa 30. syyskuuta 2016 ollessaan noin 85-vuotias. Lordi (yhtye)
Lordi piti 20-vuotisjuhlakonserttinsa Simerock-festivaaleilla, Rovaniemellä 11. elokuuta 2012, joka oli samalla kosketinsoittaja Awan viimeinen keikka yhtyeen kanssa. Mukana keikalla oli Mr. Lordin "Kuorosodasta" tuttu Rock ’n’ Rollo -kuoro. Lavastuksessa nähtiin poikkileikkaus yhtyeen uran varrelta. Mr. Lordi esiintyi Simerockin lavalla jo ennen yhtyeen juhlakonserttia, kun hän lauloi dueton Martti Servon kanssa Martti Servo & Napander-yhtyeen keikalla. Hurriganes
Remu & Hurriganes lopetti toimintansa syksyllä 2017 alkaneeseen "Last Call" -kiertueeseen, jonka konserteissa vuorottelivat vierailevat laulusolistit Mato Valtonen ja Michael Monroe. Kiertue päättyi tammikuussa 2018 Helsingin jäähallissa pidettyyn ”Viimeinen keikka” -nimiseen konserttiin. Monroen ja kuuluttajana toimineen Valtosen lisäksi konsertissa esiintyi lukuisia vierailevia artisteja, kuten laulaja-kitaristi Dimitri Keiski, Dave Lindholm, yhtyeen alkuperäiskitaristi Ile kallio, myöhempi kitaristi Janne Louhivuori, tuottaja-sanoittaja Richard Stanley sekä tuottajana ja sessiojäsenenä 1980-luvulla toiminut Pave Maijanen. Päätöskonsertissa Helsingissä äänitetty albumi "Last Call – Live In Helsinki" nousi virallisen albumilistan kärkeen tammikuussa 2019. Albumi julkaistiin CD+DVD:nä, tuplavinyyli-albumina ja C-kasettina. Don’t You Ever Leave Me
Kesällä 1985 Don't You Ever Leave Me päätyi Puolan singlelistan 5. sijalle. Yhtye oli jo tällöin hajonnut, mutta Hanoi Rocks teki viimeisen kiertueensa Puolassa 9.-19. toukokuuta 1985. Tämän jälkeen yhtye hajosi kesäkuun puolivälissä. Länsimaissa kiertäneelle yhtyeelle Puolan suosio oli outoa, varsinkin kun suosio tuli juuri niihin aikoihin, jolloin yhtyeellä ei enää sisäisesti mennyt hyvin. Puolassa yhtyeestä tuli suosittu 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. René Berg
Maaliskuussa 1985 Michael Monroe ja Nasty Suicide pyysivät Bergiä yhtyeestä lähteneen basisti Sam Yaffan tilalle. Berg oli yhtyeen vanha kaveri ja soittanut myös tilapäisesti Andy McCoyn kanssa. Uusi Hanoi Rocks -kokoonpano Monroe, McCoy, Suicide, Berg ja Chimes levytti Hanoi Rocksin viimeisen levyn "Rock & Roll Divorce" toukokuussa 1985 Puolan kiertueella. Berg ei kuitenkaan sopinut kokoonpanoon, koska hänet koettiin liian sooloilevaksi, ja hän sai potkut yhtyeestä kiertueen jälkeen Lontoossa. Hän soitti myös viimeisillä Hanoi Rocksin demoilla, joista vain Bergin tekemä "Fast Car" julkaistiin vuonna 1992 Hanoi Rocksin "Lean on Me" -kokoelmalla. Hän teki myös Monroen ja Suiciden kanssa kappaleen "Rock & Roll", joka löytyy albumilta "Rock & Roll Divorce". Muita vuonna 1985 nauhoitettuja demoja ei ole julkaistu. Hanoi Rocks
Perjantain konsertti oli nähtävästi ilmoitettu alkavaksi kello 19.00, mutta yhtye aloitti soittamisen kello 20.30. Yleisö alkoi muuttua hysteeriseksi, kun kainalosauvoilla kulkenut Monroe klinkkasi lavalle muun yhtyeen kanssa. Monroe sanoi yleisölle vain ""Hei tytöt"" ja kiljunta täytti koko Kulttuuritalon. Yhtye on kuvaillut Kulttuuritalon keikkoja todellisen Hanoi Rocksin viimeisiksi. McCoyn mukaan konsertti oli perinteinen, eikä ylimääräisiä sooloja tai kikkailuja soitettu. Yhtye halusi tehdä parhaansa konserteissa. Muuten syrjässä pysyvä Nasty Suicide revitteli kunnolla jo soundcheck-vaiheessa niin, että miksaaja sanoi hänelle ""Muista, ettet ole täällä vain pitämässä hauskaa"". Vaikka yhtye oli energinen ja erityisesti Suicide, on konserttien, erityisesti perjantain esiintymistä, tunnelmaa kuvailtu haikeaksi. Yleisradion tallentaman konserttinauhan perusteella tiedetään ainakin osa esitetyistä kappaleista: Ankkarock
Ankkarockin järjestelyistä vastasi Vantaan Festivaalit Oy ja tapahtuman promoottorina toimi myös Tavastia-klubin silloinen johtohahmo Juhani Merimaa. Vuodesta 2001 Vantaan festivaalit ryhtyi vastaamaan myös Ruisrockin järjestelyistä. Viimeinen Ankkarock järjestettiin vuonna 2010. I Want You
I Want You / Kill City Kills on marraskuussa 1980 julkaistu suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin ensimmäinen single ja julkaisu. Singlen kannessa yhtyeen nimenä on Hanoi Rocks with Andy McCoy. Hanoi Rocks solmi levytyssopimuksen Johannan Atte Blomin kanssa marraskuussa 1980, jolloin myös ”I Want You” ilmestyi. Alun perin ”I Want You / Kill City Kills”-singlen piti olla kitaristi ja lauluntekijä Andy McCoyn soolojulkaisu, mutta kun Hanoi Rocks perustettiin toisen kerran elokuussa 1980 singlestä tuli yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Single oli ensimmäinen Michael Monroen laulama myyntiin tarkoitettu äänite. Jan Stenfors
Muusikko-Stenfors esiintyy edelleen, mutta lähinnä vain vierailevana yllätysartistina silloin tällöin. Esimerkiksi 27. heinäkuuta 2005 Jan Stenfors esiintyi vanhojen ystäviensä Dave Tregunnan ja Timo Kaltion brittiläisen Void-yhtyeen kanssa ”Tavastia-klubin pikkulavalla” Semifinal-klubissa, jossa esiintyvät hieman vähemmän tunnetut yhtyeet. Vuonna 1990 perustettu yhtye on nykyään nimeltään "Transystem V".
Viime vuosina Stenforsin esiintyminen keikoilla kuitenkin on tihentynyt. Huhtikuussa 2009 Stenfors kävi vierailemassa Hanoi Rocksin jäähyväiskeikoilla Tavastialla kolmena päivänä. Tätä ennen hän oli vieraillut "uuden" Hanoi Rocksin keikalla vain vuonna 2003 Turun Karibiassa Costellon lähdettyä yhtyeestä. Kesällä 2009 esiintyi Stenfors, Puka Oinonen & Päivi Pousar-Pilvi Trio kesätapahtumissa esimerkiksi Sipoon Simsalön "Midnight Sun Guitar Festival" kitarafestivaalilla 30. heinäkuuta 2009. Hanoi Rocks
Lauantaina ja sunnuntaina 19.– 20. marraskuuta Hanoi Rocks veti kuuluisat ja legendaariset The Marquee Clubin keikkansa. Sunnuntai-iltana nauhoitettiin yhtyeen ensimmäinen livelevy ja viides albumi "All Those Wasted Years" sekä samanniminen live-videotaltiointi. Uuden levyn julkaisuun rohkaisi edellisen "Back to Mystery City"n hyvä menestyminen. Koko syksyn Hanoi Rocks oli keikkailut Englannissa, mutta Suomessa yhtye esiintyi vasta joulun jälkeen. Hanoi Rocks
Tammikuussa 1982 Hanoi Rocks teki Lepakossa ensimmäiset musiikkivideonsa, jotka tehtiin kappaleista ”Tragedy”, ”Oriental Beat”, ”Motorvatin'”. Samassa kuussa ilmestyi toinen albumi "Oriental Beat" Johanna Kustannuksen julkaisemana ja nousi albumilistojen kärkipaikoille niin Suomessa kuin muissakin Pohjoismaissa. Levyn kansi aiheutti pientä kohua, koska takakannessa on kuvattuna McCoyn tyttöystävän Anna Jederbyn rinnat maalattuina. Levyn musiikki on suoraviivaista rockia, mutta Gyp Casinon kehnosta soittokunnosta kertoo erään kappaleen epätasainen rumpukomppi ja eräs lyömättömäksi jäänyt tahti. Kevään 1982 yhtye vietti Ruotsissa, ja samoihin aikoihin yhtye teki ensimmäisen Japanin läpimurtonsa ”Tragedy”-singlellä. Toukokuussa ilmestyi single ”Love's an Injection / Taxi Driver” ja EP ”Love's an Injection / Malibu Nightmare / Taxi Driver / Problem Child / In the Year 79”. Hanoi Rocks
YK:n julistaman ""Nuorten vuosi 1985"" aloitti Eurovision Europe A-Go-Go, joka oli lauantaina 5. tammikuuta esitetty 500 miljoonan eurooppalaisen televisiokatsojan seuraama rockshow. Europe A-Go-Go -show’hun valittiin Euroopan parhaimmat rockyhtyeet. Suomea edusti Hanoi Rocks, mutta koska muista Pohjoismaista ei löytynyt yhtä suurta ohjelmaan kelpaavaa kansainvälisen luokan tähteä, se edusti koko aluetta. Hanoi Rocks soitti Suomen osuuden Helsingin Kulttuuritalolla torstaina ja perjantaina 3.–4. tammikuuta. Suomen konserttien kuvausten ja nauhoitusten ohjauksesta vastasi Heikki Harma. Perjantain konsertti lähetettiin Eurovisiolle Europe A-Go-Go -show’ssa esitettäväksi. Kokonaisuudessaan viisi ja puoli tuntia kestäneessä televisioshow'ssa ei näytetty Euroopan huippuyhtyeiden kokonaisia konsertteja, vaan vain pätkiä niistä. Yleisradio näytti koko Hanoi Rocksin Kulttuuritalon perjantain konsertin televisiokatsojille myöhemmin keväällä 1985. Hanoi Rocksin historian kannalta esiintymiset olivat erittäin tärkeitä ja vedenjakajavaihe yhtyeen historiassa. Käytännössä alkuperäinen Hanoi Rocks hajosi näiden esiintymisten jälkeen. Guns N’ Roses
Guns N’ Roses esiintyi ensimmäisen kerran seitsemään vuoteen uudenvuodenkonsertissa 2001 kahden tuhannen hengen yleisölle Las Vegasin House of Bluesissa. Yhtye esiintyi lähes kahden tunnin ajan soittaen 21 kappaletta, mukaan lukien uudet kappaleet ”The Blues”, ”Oklahoma”, ”Chinese Democracy”, ”Madagascar” ja ”Silk Worms”. Tammikuussa yhtye esiintyi Rio de Janeiron Rock in Rio -festivaaleilla 200 000 hengen yleisölle. Rock in Rion menestyksen vanavedessä tiedotettiin myös Lontoossa, Glasgow’ssa, Manchesterissa ja Birminghamissa järjestettävistä konserteista, mutta kiertue jouduttiin perumaan kitaristi Bucketheadin vatsansisäisen verenvuodon vuoksi. Hänen sairautensa hidasti myös jo myöhästyneen "Chinese Democracyn" edistymistä. Cherry Bombz
Kesällä 1985 Hanoi Rocksin hajottua Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio ja Terry Chimes perustivat McCoyn ja Suiciden johdolla Cherry Bombzin, jonka laulajaksi otettiin Toto Coelo -yhtyeessä vaikuttanut näyttävän ulkomuodon omannut eksoottinen Anita Chellemah. Puhtaalla Glam rock- ja glam punk-linjalla jatkanut Cherry Bombz sai paljon huomiota maailman musiikki- ja viihdelehdistössä Hanoi Rocksin perijänä. Yhtyeen musiikki kuulostikin Hanoi Rocksilta vain naisen laulamana. Cherry Bombz esitti monia Hanoi Rocksin kappaleita, joita ei oltu ehditty levyttää Hanoi Rocks -albumeille. Ensimmäinen kokoonpano ehti levyttää Britanniassa alun perin julkaistun 7" singlen "Hot Girls In Love / Feline Feeling" ja Japanissa sekä Yhdysvalloissa julkaistun EP:n "Hot Girls In Love / 100 Degrees In The Shade / Feline Feeling / Oil & Gasoline". Lisäksi yhtyeen piti levyttää kokonainen LP, mutta rahat eivät riittäneet kuin "mini-LP:hen" eli käytännössä EP:hen The Cherry Bombz, joka sisälsi samat kappaleet kuin aiemmin julkaistu EP, lisättynä vain kappale "Pin-Up Boy". Loppuvuoden 1985 yhtyeessä jäsenenä ehtinyt olla Timo Kaltio korvattiin vuoden 1986 alusta lähtien Dave Tregunnalla (The Lords of the New Church, Sham 69). Tämä kokoonpano ehti julkaista 7" singlen "House Of Ecstasy / Declaration", EP:n "House of Ecstasy / Declaration / Countryfield Inner City Blues /Running (Back To Your Lover)" ja live-LP:n "Coming Down Slow", joka julkaistiin vuonna 1987 yhtyeen jo hajottua. Lisäksi syntyivät vielä keikkavideot "Hot Girls In Love" ja "Live At The Marquee" sekä kokoelmakasetti "100 Degrees In The Shade" vuonna 1986. Yhtye ehti kiertää Yhdysvalloissakin, mutta syksyllä 1986 yhtye hajosi, kun McCoy antoi Chellemahille potkut. Cherry Bombzin muut jäsenet olivat jo kauan olleet tympääntyneitä laulajattareensa. Mötley Crüe
Mötley Crüe ja sen jäsenet tulivat tunnetuiksi railakkaista elämäntavoistaan – lähinnä alkoholin ja huumeiden käytöstä. Elämäntavat vaikuttivat myös yhtyettä lähellä olevien ihmisten elämään. Hanoi Rocksin rumpali Razzle (Nicholas Dingley) kuoli auto-onnettomuudessa, kun 9. joulukuuta 1984 Hanoi Rocksin ja Mötley Crüen jäsenten päiviä kestäneen juhlimisen jälkeen Vince Neil sekä Razzle lähtivät kohtalokkaalle viinanhakumatkalle. Neil ajoi, ja paluumatkalla auto suistui vastaantulevien kaistalle törmäten toiseen autoon. Razzle kuoli onnettomuudessa, mutta Neil selvisi naarmuitta. Eräänlaiseksi korvaukseksi tästä tapaturmasta Mötley Crüe ehdotti Hanoi Rocksille yhtyeiden yhdistämistä, mitä ei kuitenkaan tapahtunut. Basisti Nikki Sixx oli kuolla 1987 heroiinin yliannostukseen, mutta kuin ihmeen kaupalla hän selvisi, kun Guns N' Roses -yhtyeen Slash ja Nikkin limusiinikuljettajan hälyttämät ensihoitajat lopulta elvyttivät hänet. Mötley Crüen jäsenten elämäntyyli oli tuhota koko yhtyeen, kunnes managerit Doug Thaler ja Doc McGhee puuttuivat asiaan. He patistivat jäsenet vieroitushoitoon, jossa he kävivät useita kertoja. Jan Stenfors
Hanoi Rocks siirtyi ensin Tukholmaan ja sieltä myöhemmin Lontooseen, josta tuli yhtyeen uusi kotikaupunki. Lontoossa yhtye tutustui rockin rinnakkaisilmiöihin, kuten vapaaseen seksiin, huumeisiin ja alkoholiin. Erityisesti Andy McCoy ja Nasty Suicide kunnostautuivat huumesekoiluissa ja rankassa rock and roll -elämäntavassa. Suiciden elämä meni vuosina 1982–1983 niin lujaa, että hänen yhtyeestä erottamistaan mietittiin kesällä 1982. Samoihin aikoihin Suicide oli kuolla lontoolaisen ravintolan vessassa ilmeisesti huumeiden yliannostukseen. Alkuvuodesta 1983 Suicide heittäytyi pää edellä portaat alas rumpali Razzlen niskaan ja mursi jalkansa. Huhtikuussa 1983 hän pääsi otsikoihin hajotettuaan Tel Avivissa hotellihuoneen ja viskeltyään sen kalustoa parvekkeelta. Heinäkuun puolessa välissä 1983 yhtye joutui käyttämään muutamalla keikalla varakitaristia Suiciden sairaalahoidon vuoksi. Suiciden munuaiset ja muu ruumis pettivät eräillä rock-festivaaleilla hänen nautittuaan neljä-viisi päivää yhteen menoon amfetamiinia, heroiinia, kokaiinia, hasista sekä kaksi pullollista viinaa ja eri särkylääkkeitä sekaisin. Hän kävi erittäin lähellä kuolemaa ja joutui dialyysihoitoon. Sleaze rock
Isossa-Britanniassa syntyi samanlainen sleaze rock -liike, mutta se oli yhdysvaltalaiseen vastineensa verrattuna sen musiikillinen tyyli perustui huomattavasti Hanoi Rocksiin, Facesiin ja Johnny Thundersiin. Hanoi Rocks oli soittanut Lontoossa vuosina 1981-1984 merkittävillä klubeilla, kuten The Marquee Clubilla. Tämä oli vaikuttanut huomattavasti sellaisten yhtyeiden, kuten Dogs D'Amour, The Quireboys, Soho Roses, Kill City Dragons sekä muiden syntymiseen. Amerikkalaiset yhtyeet olivat enemmän kaupallinen menestys, mutta brittiläiset jäivät jatkamaan Lontoon Hanoi Rocks -kulttia. Nämä yhtyeet eivät tavoitelleet taloudellista hyötyä, vaan halusivat soittaa Hanoi Rocks -kultin mukaisesti esikuvansa tapaan. Andy McCoy
Hanoi Revisited esiintyi 2001 Ruisrockissa Michael Monroen taustabändin toimiessa taustalla. Tammikuussa 2002 yhtye esiintyi Ranskassa Cannesin Midem-musiikkimessuilla. Tällöin taustalla oli lontoolainen kustannusyhtiö Rock Hard Publishing sekä suomalainen RLF Music, joiden taustavaikuttajina toimivat muun muassa Herman Rarebell (Scorpionsin entinen rumpali), Tatu Huhanantti, Juha Palotie, Ilkka Hulkko ja Marco Tikkanen. Hanoi Rocksin toinen tuleminen oli alkanut. Hanoi Rocks
Asuttuaan heinä–elokuun aikana Razzlen luona McCoy, Anna ja Razzle siirtyivät Lontoosta, Hollannin, Kööpenhaminan ja Tukholman kautta Helsinkiin. Helsingin Lepakossa Hanoi Rocksin uusi kokoonpano aloitti öisen harjoittelunsa. Elokuussa julkaistiin Lontoossa kolmas albumi "Self Destruction Blues". Vaikka levyllä soittaa rumpuja vielä Gyp Casino, erittäin glam-tyylisessä levynkannessa poseeraakin jo Razzle. Lokakuussa albumi julkaistiin Suomessa ja ”Love's An Injection” nousi viikon ajaksi Suomen singlelistan ykköseksi, Kerrang!-lehti julkaisi ensimmäisen artikkelinsa yhtyeestä ja yhtye solmi levytyssopimuksen japanilaisen "Nippon Phonogram"in kanssa. Loppuvuosi 1982 meni esiintymisissä Englannissa ja Suomessa. Razzlen ensimmäinen esiintyminen Hanoi Rocksin riveissä oli 3. lokakuuta Helsingin Lepakossa ja 14. lokakuuta Fulhamissa hän esiintyi ensi kerran maanmiehilleen. Michael Monroe
Michael Monroe, ensin Mike Monroe (oikealta nimeltään Matti Antero Kristian Fagerholm, s. 17. kesäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen rockmuusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocks -yhtyeen laulajana. Monroe perusti yhtyeen vuonna 1979 Nasty Suiciden ja Stefan Piesnackin kanssa. Vuonna 2012 "Wall Street Journal" mainitsi Monroen ehkäpä maailman arvostetuimmaksi vähemmän tunnetuksi rockmuusikoksi. Tragedy
Tragedy / Café Avenue on helmikuussa 1981 julkaistu 7-tuumainen Hanoi Rocksin toinen single ja julkaisu. Tämä 7" tuumainen single "Tragedy" julkaistiin hieman ennen samassa kuussa ilmestynyttä esikoisalbumia "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks". Tragedy ja Café Avenue ovat tunnetuimmat hitit Hanoi Rocksin aivan varhaisesta tuotannosta. Vaikka Tragedy julkaistiin näytepalana tulevalta albumilta, "Café Avenue" julkaistiin vasta singleistä kootulla "Self Destruction Blues"-albumilla, eikä silloinkaan samana raakaversiona kuin tällä singlellä. Andy McCoy
Michael Monroen ja Andy McCoyn välit lämpenivät uuden Hanoi Rocks CD-boksin julkistamistilaisuuden jälkeen. McCoy teki mm. yllätysvierailun Monroen esiintyessä Turussa Hellacoptersin lämmittelijäbändi Crystal Extasyn kanssa. Monroe ja McCoy kävivät myös maaliskuussa 2001 studiossa äänittämässä toistaiseksi julkaisemattoman kappaleen 'Best Of Both Worlds'. Keväällä 2001 Monroe ja McCoy ilmoittivat esiintyvänsä yhdessä nimellä "Hanoi Revisited". Samana vuonna ilmestyi McCoyn elämäkerta "Sheriffi McCoy". Hanoi Rocks
Mötley Crüe tuli tervehtimään kaupunkiin lauantaina 8. joulukuuta saapunutta Hanoi Rocksia. Mötley Crüen laulaja Vince Neil oli juhlinut ystäviensä kanssa jo monta päivää, mutta Hanoin saapuminen kaupunkiin oli ainoa syy jatkaa juhlia. Jo 5. marraskuuta Vince Neil oli julistanut Helsingissä: ""Odotan todella tapaamistani Hanoi Rocksien kanssa, kun palaamme Amerikkaan. Kotona haluan näyttää heille kaikki paikat. He ovat mukavia poikia, Razzle ja muut. Meillä tulee varmasti olemaan hauskaa"". Hanoin poikien saavuttua he jatkoivat juhliaan. Tuntui että Vincen juomavarasto ei ehtyisi ikinä. Kaikki päättyi kuitenkin traagisesti kesken Hanoi Rocksin ja Mötley Crüen juhlinnan. Oluet loppuivat ja Razzle sekä laulaja Vince Neil lähtivät hakemaan lisää lauantai-iltana 9. joulukuuta 1984. Paluumatkalla Neil törmäsi juuri hankkimallaan vuoden 1972 "De Tomaso Panterallaan" kahteen muuhun autoon. Neilin vieressä istunut Razzle vietiin sairaalaan, jossa hänet julistettiin kuolleeksi kello 19.12. Auto oli ilmeisesti kaatunut juuri Razzlen puolelle, jolloin tämä oli saanut surmansa heti iskun saatuaan. Onnettomuudessa loukkaantui myös 18-vuotias nainen ja 20-vuotias mies. Pertti Kurikan Nimipäivät
Pertti Kurikka ilmoitti lopettavansa rockin soiton täytettyään 60 vuotta ja yhtye lopetti toimintansa Kurikan syntymäpäivänä 26. joulukuuta 2016. On the Rocks -klubilla Helsingissä pidetyn keikan liput maksoivat 60 senttiä. Helsingin Sanomien Otto Talvio kuvailee yhtyeen viimeistä keikkaa hikiseksi, ahtaaksi ja tunteikkaaksi. Hanoi Rocks
Uuden Hanoi Rocksin tyyli on erilainen kuin 1980-luvun Hanoi Rocksin. Monroe onkin korostanut Hanoi Rocksin paluun olleen ""rebirth"" (uudelleen syntyminen) eikä ""reunion"" (uudelleen yhdistyminen). Yhtyeen fanien mielipiteet ovat jakautuneet: osa pitää nykyistä yhtyettä törkeänä alkuperäisen Hanoi Rocksin irvikuvana, osa taas nykyistä yhtä hyvänä kuin alkuperäistäkin tai osalle asia on aivan sama. Tosin uusi Hanoi Rocks on saanut hiteillään uuden nuoren kannattajakunnan, joka ei ole kokenut alkuperäisen Hanoi Rocksin aikaa. Se osoittaa, että uusi Hanoi Rocks on edelleen kilpailukykyinen musiikkimarkkinoilla, eikä kyse ole vain nostalgiasta ja sillä ratsastamisesta. Uuden Hanoi Rocksin musiikki onkin tyyliltään alkuperäistä raskaampaa, ja siinä näkyy Michael Monroen soolotuotannon vaikutus. Hanoi Rocks
Kesäkuussa 1982 yhtye siirsi kotipaikkansa Lontooseen. Yhtye ei vielä tuolloin viettänyt varakasta seurapiirielämää, mutta rock and roll-elämän varjopuolet haittasivat yhtyettä osittain. McCoy suunnitteli Nasty Suiciden erottamista yhtyeestä ja tämän korvaamista René Bergillä.Tämän McCoy kiistää kirjassa Andy-Rock'n Roll Star. (Lamppu Laamanen, Johnny Kniga 2018)
Suiciden railakas elämäntapa nimittäin oli alkanut riistäytyä käsistä ja heikentää hänen musiikillisia taitojaan. Samoihin aikoihin Michael Monroe tapasi Johnny Thundersin keikalla Hanoi Rocksia ihailleen Razzlen eli Nicholas Dingleyn. Monroe luuli Razzle Dingleytä itse pääesiintyjä Thundersiksi. Myöhemmin Razzlelle selvisi Monroen olleen laulaja yhtyeessä, jonka tyyliin hän oli ihastunut "Sounds"-lehteä lukiessaan. Kolmen keikan katsomisen jälkeen Razzle ilmestyi takahuoneeseen ja ilmoitti haluavansa Hanoi Rocksin rumpaliksi, vaikka murtamalla yhtyeen rumpalin jalan. Pian Andy McCoy ja Michael Monroe pyysivät Razzlea yhtyeen rumpaliksi hotellihuoneessaan. Yhtyeen alkuperäinen rumpali Gyp Casino olikin jo kyllästynyt yhtyeeseen, ja hänen välinsä muihin yhtyeen jäseniin olivat viilenneet. Casinon huumeidenkäyttö oli riistäytynyt käsistä, ja hän puhui avoimesti masentuneena itsemurhasta. Niinpä McCoy erotti Gyp Casinon 25. kesäkuuta "Sundance Summer Festival" -festivaaleilla Kouvolan Selänpään lentokentällä tämän hyökättyä McCoyn kimppuun kesken keikan. Syynä hyökkäykseen oli se, että McCoy oli tapellut tyttöystävänsä ja Casinon lapsuudenystävän Annan kanssa. Kaiken lisäksi Gyp Casinon jälkeen McCoyn kimppuun hyökkäsivät kolme järjestyksenvalvojaa, joita McCoy löi kitaralla päähän. Lopulta McCoy pakeni lavalta takahuoneeseen ja hajotti raivoissaan sen. Myöhemmin McCoy joutui tulemaan Kaukoidästä Alavudelle käräjäoikeuteen vastaamaan pahoinpitelysyytteisiin. Tuomiosta valitettiin Vaasan hovioikeuteen, joka kumosi tuomion ja vapautti syytteistä McCoyn ja ilmeisesti myös koko yhtyeen. 27. heinäkuuta 1982 Gyp Casino soitti Tavastialla viimeisen keikkansa Hanoi Rocksin riveissä. Astoria (musiikkiklubi)
Hanoi Rocks aloitti viimeisen Englannin-kiertueensa vuonna 2008 Astoria-klubilta. Astorian tiloissa pitkään toiminut G-A-Y -klubi muutti toiseen yökerhoon kesällä 2008. Hanoi Rocks
Huhuja Hanoi Rocksin paluusta liikkui tasaisin väliajoin. Helmikuussa 2001 ilmestyi neljän CD:n Hanoi Rocks -kokoelma. Monroen ja McCoyn välit lämpenivät tämän kokoelman julkistustilaisuudessa ja sitä seuranneessa Andy McCoyn vierailussa Michael Monroen ja Crystal Extacyn yhteiskeikalla Turussa, ja ajatus Hanoi Rocksin herättämisestä henkiin nousi esille. Monroen mukaan Andy McCoy oli muuttunut paljon sitten 1980-luvun ja 1990-luvun alun. Monroe kertoi keskusteluyhteyden syntymiseen vaikuttaneen McCoyn pääseminen irti heroiiniriippuvuudesta. Samoin McCoy oli alkanut arvostaa Monroen sävellys-, sovitus- ja sanoitustaitoja. Maaliskuussa 2001 Monroe ja McCoy kävivät yhdessä studiossa äänittämässä ensimmäisen kerran sitten vuoden 1985. Session tuloksena syntyneen raidan 'Best Of Both Worlds' ilmestymisestä on liikkunut huhuja siitä saakka. Huhtikuussa 2001 Monroe ja McCoy ilmoittivat esiintyvänsä saman vuoden kesällä nimellä "Hanoi Rocks Revisited" Ruisrockissa Mickey Cranen (kitara), Timpa Laineen (basso) ja Lacun (rummut) avulla. Vastaanotto oli hyvä ja vuonna 2002 Hanoi Rocks julkaisi 17 vuoteen ensimmäisen uuden albumin nimeltä "Twelve Shots on the Rocks". Albumi ja siltä julkaistut singlet "People Like Me" sekä "A Day Late, A Dollar Short" menestyivät hyvin Suomen single- ja albumilistoilla. Vuonna 2005 ilmestynyt uusi albumi "Another Hostile Takeover" nousi ilmestyttyään Suomen albumilistan viidenneksi ja Japanin albumilistan sijalle 13. Albumin myynti jäi Hanoi Rocksin aikaisempiin levyihin verrattuna vaatimattomaksi. Pete Malmi
Pete Malmi kuoli 47-vuotiaana helsinkiläisessä sairaalassa 24. marraskuuta 2007, yli vuoden jatkuneen sairaalahoidon jälkeen. Andy McCoy omisti osan kiitoksistaan "just edesmenneelle Pete Malmille" ottaessaan vastaan Hanoi Rocks -yhtyeen saamaa RockFinlandia-palkintoa 5. joulukuuta 2007 Helsingin Jäähallissa pidetyn konserttitapahtuman yhteydessä. Fashion (Hanoi Rocksin kappale)
Singlen kansi on ensimmäinen julkaisu, jossa on kuvattuna Hanoi Rocksin nykyinen kokoonpano. Samalla se on ensimmäinen kerta uudelleensyntyneen Hanoi Rocksin aikana, kun levyn kannessa esiintyvät muutkin kuin nykyisen Hanoi Rocksin perustajahenkilöt Michael Monroe ja Andy McCoy. Hanoi Rocks
14. helmikuuta–7. maaliskuuta yhtye teki pienen Pohjois-Euroopan kiertueen, joka kattoi kolme keikkaa Ruotsissa, viisi keikkaa Saksassa ja 11 keikkaa Britanniassa. Andy Christell
Seuraava Christellin ja Bloomin yhtye "Groovies Inc" vuonna 2003 ei saanut aikaiseksi kuin demoja. Tämän jälkeen Christell oli mukana Conny Bloomin yhtyeessä "Conny Bloom Band", joka julkaisi livelevyn "Been There, Done What?" sekä soitti lyhyen aikaan Space Age Baby Jane -yhtyeessä, mutta ei koskaan ollut varsinainen yhtyeen jäsen. Hanoi Rocks oli ottanut Conny Bloomin kitaristikseen Costello Hautamäen eroamisen ja Steve Klassonin kokeilun jälkeen vuonna 2004. Vuonna 2005 Conny Bloom ehdotti uuden yhtyeensä Hanoi Rocksin laulajalle Michael Monroelle ja kitaristille Andy McCoylle yhtyeen uudeksi basistiksi ystäväänsä Andy Christelliä. Christell todettiin heti sopivaksi ja hän oli mukana vuonna 2001 uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin toisella albumilla Another Hostile Takeover. Hanoi Rocks on hajonnut jälleen vuonna 2009. Andy McCoy
Vuonna 1979 Matti Fagerholm oli koonnut McCoyn vaikutuksella yhtyeen "Hanoi Rocks". Yhtyeessä soitti jo McCoyn ystävä Stenfors. Alkuvuonna 1980 Andy McCoy muutti taiteilijanimekseen "Andy Suicide" ja antoi Hanoi Rocksissa soittavalle Jan Stenforsille taiteilijanimen "Nasty McCoy". Ensimmäisen Hanoi Rocksin kokoonpano ei ollut pitkäikäinen, ja Hulkko eli Suicide oli vain sen taustavaikuttaja. Hulkko oli keksinyt yhtyeen nimen Monroen kanssa 14-vuotiaana yhdistämällä Johnny Thundersin kappaleen "Chinese Rocks" heroiinia tarkoittavan nimen ja pinkkiä Vietnamissa jalostettua heroiinia tarkoittavan ilmaisun "Hanoi rocks". Hulkko ja Fagerholm päättivät elokuun tienoilla 1980 koota kesällä hajonneen Hanoi Rocksin uudella kokoonpanolla. Andy McCoy erosi juuri ennen syksyn kiertuetta erittäin suositusta Pelle Miljoona Oy:stä ja muutti Stenforsin ja Fagerholmin kanssa Tukholmaan. Hulkko otti uudelleen nimekseen Andy McCoy ja Stenfors sai nimen "Nasty Suicide". Samoihin aikoihin Fagerholm otti nimekseen Michael Monroe, jonka sukunimi oli aiemmin ollut Hulkon käytössä. Kun McCoy kadotti basistiksi kaavaillun ruotsalaisen Björne Fröbergin puhelinnumeron, McCoy pyysi Pelle Miljoona Oy:n Sami Takamäkeä yhtyeeseen. McCoy nimesi Sami Takamäen Sam Yaffaksi, koska tämä näytti hänen mielestään appelsiinilta. Rumpaliksi löydettiin Michael Monroen ja McCoyn vanha tukholmalainen ystävä Jesper Sporre, joka sai taiteilijanimekseen "Gyp Casino". Ilosaarirock
Vuonna 1996 kävijöitä oli 23 000. Helsingin Sanomat kertoi muun muassa, että festivaalilla on ollut tapana laittaa "päälavan viimeiseksi esiityjäksi jompikumpi Alangon rockia laulavista pojista" ja vuonna 1996 paikan sai 4R.
Ilosaarirock oli loppuunmyyty vuodesta 1998 vuoteen 2011 asti. Hanoi Rocks
Nuo kaikki eri ainekset yhdistyivät yhtyeen persoonallisten taitojen kanssa Hanoi Rocksin aivan omaksi tyyliksi, jota voidaan kuvailla melodiseksi hard ja glam rockiksi sekä glam punkiksi. Britanniassa yhtye on luokiteltu glam punkiksi, jolla tarkoitetaan glam rockin ja punkin yhdistymisestä syntynyttä tyylisuuntaa. Tässä mielessä "glam punk" on Hanoi Rocksille osuva luokittelu. Monroe on välillä kiistänyt Hanoi Rocksin olleen tai olevan glam rock -yhtye mutta toisaalta myös myöntänyt sen moneen kertaan. Yhtye ei ole ilmeisesti koskaan pitänyt tyylinsä luokittelua kovin tärkeänä. Guns N’ Roses
Albumia seurannut kiertue käynnistyi syyskuussa loppuunmyydyllä konsertilla Hampurista, ja viimeiset albumin promootioesitykset tehtiin vuonna 1988. Yhtye kiersi muun muassa lämmittelijänä Aerosmithin "Permanent Vacation" -albumin kiertueella, mutta alkoi herättää jopa enemmän huomiota kuin itse Aerosmith: "Rolling Stone" oli lähettänyt kiertueelle toimittajansa tekemään kansikuvajutun Aerosmithista, mutta lopulta lehti nosti Guns N’ Rosesin pääjutun aiheeksi. Elokuussa 1988 Guns N’ Roses esiintyi Castle Doningtonissa Englannissa Monsters of Rock -festivaaleilla Iron Maidenin, Kissin, Megadethin ja David Lee Rothin rinnalla. Festivaali sai dramaattisen käänteen, kun kaksi katsojaa tallautui kuoliaaksi ihmismassan seassa Guns N’ Rosesin konsertin aikana. Hieman alle kuukausi myöhemmin yhtye esitti ”Welcome to the Junglen” MTV Video Music Awards -palkintogaalassa, jossa yhtye palkittiin parhaana uutena artistina. Hanoi Rocks
Cherry Bombzin sisällä McCoylla ja Suicidella oli The Suicide Twins-projekti, jota alettiin arvostaa vasta myöhemmin. McCoy-Suicide yhteistyö hajosi loppuvuodesta 1986. Tämän jälkeen McCoy katosi pimentoon ja Suicide puuhasi projekteja René Bergin kanssa. Samaan aikaan vuonna 1987 Monroen ensimmäinen sooloalbumi "Nights Are So Long" julkaistiin Yhdysvalloissa. Monroe alkoi menestyä sooloartistina ja huippuvuosi oli 1989, jolloin häneltä ilmestyi Billboard-listan sijalle 161. yltänyt menestysalbumi Not Fakin' It, jonka levytyksen aikoihin Monroe oli aloittanut yhteistyönsä Guns N' Rosesin kanssa. Kunnianosoituksena esikuvalleen Guns N' Roses julkaisi samana vuonna Uzi Suicide-levymerkiltään kaikki Hanoi Rocksin albumit Two Steps From The Movea ja Rock & Roll Divorcea lukuun ottamatta. Monroen ja GNR:n, josta Monroen kanssa olivat tekemisissä erityisesti Axl Rose ja Slash, yhteistyö jatkui ainakin vuoteen 1992 asti. Andy McCoy
Elokuussa 1985 Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano (Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio, Terry Chimes) perusti McCoyn ja Suiciden johdolla Cherry Bombzin, jonka laulajaksi otettiin Toto Coelo -yhtyeessä vaikuttanut Anita Chellamah. Glam rock ja glam punk -linjalla jatkanut Cherry Bombz sai paljon huomiota maailman musiikki- ja viihdelehdistössä Hanoi Rocksin perijänä. Cherry Bombz esitti monia Hanoi Rocksin kappaleita, joita ei oltu ehditty levyttää Hanoi Rocks -albumeille. Ensimmäinen kokoonpano ehti levyttää Britanniassa alun perin julkaistun 7" singlen "Hot Girls In Love / Feline Feeling" ja Japanissa sekä Yhdysvalloissa julkaistun EP:n "Hot Girls In Love / 100 Degrees In The Shade / Feline Feeling / Oil & Gasoline". Lisäksi yhtyeen piti levyttää kokonainen LP, mutta rahat eivät riittäneet kuin ”mini-LP:hen” eli käytännössä EP:hen "The Cherry Bombz", joka sisälsi samat kappaleet kuin aiemmin julkaistu EP, lisättynä vain kappale ”Pin-Up Boy”. Loppuvuoden 1985 yhtyeessä jäsenenä ehtinyt olla Timo Kaltio korvattiin vuoden 1986 alusta lähtien Dave Tregunnalla (Lords of the New Church, Sham 69). Tämä kokoonpano ehti julkaista 7" singlen "House Of Ecstasy / Declaration", EP:n "House of Ecstasy / Declaration / Countryfield Inner City Blues /Running (Back To Your Lover)" ja live-LP:n "Coming Down Slow", joka julkaistiin vuonna 1987 yhtyeen jo hajottua. Lisäksi syntyivät vielä keikkavideot ”Hot Girls In Love” ja ”Live At The Marquee” ja kokoelmakasetti ”100 Degrees In The Shade” 1986. Yhtye ehti kiertää Yhdysvalloissakin, mutta syksyllä 1986 yhtye hajosi, kun McCoy antoi Chellamahille potkut. Yhtye oli jo kauan ollut tyytymätön laulajattareensa.
Andy McCoy ja Nasty Suicide julkaisivat kesällä 1986 The Suicide Twins -nimisenä duona akustisen albumin "Silver Missiles And Nightingales" jo ennen Cherry Bombzin ”House of Ecstasy” -singlejä. Syksyllä 1986 Cherry Bombzin hajottua The Suicide Twins teki muutamia kiertueita Suomessa, kunnes duo hajosi vuoden 1986 lopussa. Duon aikana ja albumilla Suicide käytti taiteilijanimenään "Nasty Superstar". Michael Monroe
Keväällä 1994 ilmestyi albumi "Demolition 23." ja sitä seurasi muutto Lontooseen, josta voitiin järjestää Euroopan ja Japanin kiertueet. Jay Hening ei kuitenkaan päässyt passiongelmien takia pois Yhdysvalloista, joten kitaristiksi tuli Nasty Suicide. Demolition 23. menestyi hyvin ja nopeasti albumin saadessa hyvän vastaanoton. Demolition 23 on menestynein Hanoi Rocksin jäsenten yhtyeen hajoamisen jälkeen perustama yhtye. Lisäksi se on ainut Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen toiminut levyttänyt yhtye, jossa on ollut enemmistö vanhan Hanoi Rocksin jäsenistä. Kiertueyhtyeissä kolmikko Monroe-Suicide-Yaffa oli soittanut ennenkin. Demolition 23. soitti hard rockia ja punkia. Toisessa Tavastian konsertissa 14. helmikuuta 1995 lavalle astui myös Andy McCoy. Tämä on toistaiseksi viimeisin kerta, kun kaikki Hanoi Rocksin ydinjäsenet ovat olleet yhtä aikaa lavalla. Hanoi Rocks
Elokuussa 1980 Punk-lehden "Joukkohauta"-haastattelussa Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy ilmoittivat perustavansa Hanoi Rocksin uudelleen. Syyskuussa 1980 McCoy erosi Pelle Miljoona Oy:stä. Basistiksi kaavailtiin Jesu Hämäläistä, mutta tämä kieltäytyi. Seuraavaksi kaavailtiin tukholmalaista Björne Fröbergiä, mutta Andy McCoy kadotti tämän puhelinnumeron. McCoyn kanssa Pelle Miljoona Oy:ssä soittanutta basisti Sami Takamäkeä pyydettiin mukaan, kun tämä palasi Lontoosta. Takamäki suostui ja sai uudessa yhtyeessään nimekseen Sam Yaffa, koska McCoyn mukaan hän näytti appelsiinilta. Takamäki itse on sanonut eräässä Radio Rockin haastattelussa, että hän otti taiteilijanimen sarjakuvahahmolta eräästä sarjakuvasta, jota luki, kun yhtye siirtyi Tukholmaan. Demolition 23.
Demolition 23. oli Michael Monroen johtama suomalais-yhdysvaltalainen Hanoi Rocksin jälkeinen hard rock-, glam punk, glam rock- ja punkvaikutteinen yhtye, joka toimi vuosina 1993–1995. Se on edelleen ainut Hanoi Rocksin jälkeinen yhtye, jossa on ollut enemmistö Hanoi Rocksin alkuperäiskokoonpanosta. Vuonna 2002 uudelleen perustetussa Hanoi Rocksissa on vain Michael Monroe ja Andy McCoy, kun taas Demolition 23:ssa oli Monroen lisäksi Nasty Suicide ja Sam Yaffa. Yhtyeestä piti tulla uusi menestyvä ja kokoonpanoltaan kiinteä yhtye, jolla olisi mahdollisuudet uuteen Hanoi Rocksin tyyliseen menestykseen. Timo Kaltio
Vuonna 1980 Kaltio aloitti työnsä Hanoi Rocksin roudarina ja avustajana. Roudarista hän siirtyi pian tekniikka- ja kitara-asiantuntijaksi, joka vastasi Andy McCoyn ja Nasty Suiciden kitaroista. Hän ystävystyi yhtyeen jäsenten kanssa, ja hänestä tuli yhtyeen luottohenkilö, joka oli Hanoi Rocksin mukana kaikkialla, myös kiertueilla. Luottohenkilönä hän tarkasti keikkapaikan tekniikan ja kitarajärjestelmät ennen esiintymistä. Vuonna 1983 hän muutti Hanoi Rocksin silloiseen kotikaupunkiin Lontooseen, jotta hän voisi paremmin auttaa yhtyettä asumalla lähellä, ja samalla hän voisi viettää aikaa näiden yhtyeen jäsenten – ystäviensä – kanssa. Samana vuonna Tumppi Varonen kokosi Problems?-kokoonpanon, johon Timo Kaltio tuli kitaristiksi. Kokoonpano levytti singlet (7") Johanna-levy-yhtiölle: "Mun tie / Pieleen mennyt ilta" ja "Sattuma / Fiiliksellä mukaan". LP:tä yhtye ei saanut tehtyä, koska levy-yhtiö Johanna ei sitä halunnut. Tumppi Varonen sanoi, että yhtye oli liian taitava, joten se ei voinut kuin hajota. Hanoi Rocks
8. maaliskuuta Hanoi Rocks voitti Erikois-Emman ja näin ollen ensimmäisen Emma-palkintonsa. Yhtyeen albumi Street Poetry oli myös ehdolla vuoden rocklevyksi. Erikois-Emma myönnettiin Hanoi Rocksille pitkästä kansainvälisestä suomalaisen musiikin pioneeriurasta, yksilöllisestä karismasta ja harvinaisen energisestä elinvoimaisuudesta. Monroe on korostanut, että nopeaan tahtiin tulleet palkinnot, joita ei ennen yhtyeelle ole myönnetty, osoittavan sen, että Hanoi Rocksia on vihdoinkin alettua arvostaa Suomessa ensimmäisenä suomalaisena rockyhtyeenä kansainvälisillä markkinoilla. Hanoi Rocks
Yhtye palasi maaliskuussa takaisin Lontooseen ja äänitti neljättä albumiaan. Huhtikuun ensimmäisellä viikolla Hanoi Rocks matkusti Israeliin. Jerusalemissa yhtyettä ei voitu kuvata Itkumuurilla, kun paikalliset luulivat Monroeta naiseksi. Michael Monroen henki oli vaarassa, kun ihmisjoukko ympäröi hänet ja alkoi sylkeä hänen päälleen. Paikallisilla klubeilla ei ymmärretty yhtyeen esittämää rockia, eikä oluttakaan saanut paastokauden aikana juoda. Erityisesti Nasty Suicidea ärsytti, kun klubeilla yleisö seisoi puvut päällänsä, eikä ollut rockissa mukana. Lopulta yhtyeen järjestämien juhlien jälkeen tympääntynyt Nasty Suicide ilmaisi mielipiteensä kiertueesta heittämällä neljännen kerroksen hotellihuoneesta ensin tuolin, sitten toisen tuolin, vielä pöydän ja lopulta betonisen parvekepöydän suoraan Mercedes Benz-taksin päälle. Lopuksi Suicide rikkoi loputkin, mitä hotellihuoneesta oli juhlien jäljiltä jäljellä, sekä löi huoneeseen sännännyttä ja jalkansa lasin sirpaleisiin haavoittunutta hotellinjohtajaa kainalosauvalla. Kainalosauvat Suicidella oli siksi, että hän oli hypännyt vuoden alussa erään lontoolaisklubin portailta alas pää edellä suoraan Razzlen niskaan ja murtanut jalkansa. Poliisit löysivät vielä McCoyn sammuneena vaatekaapista ja lopulta koko yhtye pidätettiin sekä vietiin putkaan. CBS:n paikallinen edustaja sai kuitenkin yhtyeen ulos putkasta maksamalla 50 000 $. Matka päättyi yhtyeen karkotukseen Israelista, mutta oikeusjuttua ei tullut. Razzle
Razzle, oikealta nimeltään Nicholas Dingley, (2. joulukuuta 1960 Royal Leamington Spa, Englanti – 8. joulukuuta 1984 Redondo Beach, Kalifornia) oli suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin englantilainen rumpali. Hän aloitti soittamisen Sex Pistolsin innoittamana Coventryssä 1977 ja liittyi Hanoi Rocksiin 1982. Razzle kuoli auto-onnettomuudessa Los Angelesissa kesken Hanoi Rocksin ensimmäisen Yhdysvaltain-kiertueen. Razzlea kyyditsi turmahetkellä humalassa ollut Mötley Crüe -yhtyeen laulaja Vince Neil. Razzlella oli myös vakavia huumeongelmia. Timo Kaltio
Timo "Timppa" Kaltio (tunnetaan ulkomailla myös nimillä Timo Caltio tai Tim Caltio) on suomalainen kitaristi, kappaleiden tekijä ja kitara-asiantuntija. Hänet tunnetaan Hanoi Rocksin tekniikka-asiantuntijana. Hän oli myös Tumppi Varosen Problems?-yhtyeen kitaristi ja Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen Cherry Bombzin basisti. Samoin hän on myös tehnyt yhteistyötä Guns N' Rosesin kanssa. Hänet tunnetaan myös kitaristina Nasty Suiciden viimeisestä yhtyeestä Cheap and Nasty. Boney M.
Erilaisia Boney M.-kokoonpanoja on esiintynyt Suomessa, muun muassa 26. kesäkuuta 2009 Kuopion viinijuhlilla ja 10. heinäkuuta 2010 Lahden Yöt -festivaalilla. Alkuperäinen kokoonpano on esiintynyt Suomessa vain kahdesti. Molemmat esiintymiset tapahtuivat vuonna 1989, ja ne olivat osa "Greatest Hits of All Times Vol. 1"- ja "Vol. 2" -kokoelmien promootiokiertuetta. Kuitenkin yhtye oli virallisesti hajonnut jo kolme vuotta aiemmin, vuonna 1986. Hanoi Rocks
Nasty Suicide olisi halunnut jatkaa ja yrittää Hanoi Rocksin koossa pitämistä Razzlen kuoleman jälkeen. Hänen mielestään oli järkevää yrittää vielä kevät ja kesä 1985, mutta ei kuitenkaan realistina pitänyt kovin pahana yhtyeen hajoamista. Suicide oli jo omalla tahollaan kyllästynyt yhtyeen elämäntapaan ja toimintaan. Myöhemmin Suicide on ollut lähinnä tyytyväinen kokemuksiinsa ja tienesteihinsä. Nasty Suicide soitti McCoyn kanssa vuoteen 1987 asti, jolloin hän siirtyi soittamaan muun muassa Monroen ja Bergin kanssa. Monroen ja McCoyn kamppailua yhtyeen entisistä jäsenistä kuvasi hyvin se kuinka, samaan aikaan kun, Monroe korosti Suiciden olleen hänen ainut ja paras ystävänsä, McCoy yritti loata Suiciden nimen. Suicide on halunnut olla puolueeton ja välttänyt kärkkäitä kommentteja, toisin kuin Sam Yaffa. Yaffakin on sittemmin 2000-luvun noususuhdanteisen uran ja vanhenemisen myötä on välttänyt antamasta lausuntoja aiheesta. Tiede- ja sittemmin yritysmaailmaan siirtynyt Nasty Suicide eli Jan Stenfors kommentoi yhtyeen hajoamista julkisesti todennäköisesti viimeisen kerran elokuussa 2003. Hurriganes
Vuodesta 1998 vuoteen 2018 yhtyeen solisti ja rumpali Remu Aaltonen esiintyi vaihtelevien kokoonpanojen kanssa nimellä Remu & Hurriganes. Tässä yhtyeessä ei Aaltosen lisäksi soittanut muita alkuperäisen ja tunnetun Hurriganesin jäseniä. Yhtye teki vuosina 2017–2018 "Last Call" -nimisen ja 15 keikkaa sisältävän kiertueen, jonka jälkeen se lopetti esiintymisensä. Viimeinen konsertti pidettiin Helsingin jäähallissa 20. tammikuuta 2018. Dead By X-Mas
Singlen kappaleet ovat olleet pidettyjä ja ne ovat yhtyeen alkupuolen tärkeimpiä hittejä. B-puolen "Nothing New" ei ole niin tunnettu kuin A-puolen "Dead By X-Mas", jota on pidetty kuin ennusteena yhtyeen toisen rumpalin Razzlen kuolemasta. Razzle kuoli Vince Neilin kyyditsemänä auto-onnettomuudessa juuri ennen joulua 9. joulukuuta 1984. Razzlen kuoleman jälkeen lehdet kertoivat kuinka Syracusessa Yhdysvaltain itärannikolla Hanoi Rocksin yhdellä viimeisistä keikoista viimeinen soitettu kappale oli Razzlen hyvin rummuttama "Dead By X-Mas". Myöhemmin lehdissä tätä pidettiin enteenä. Kappaleessa toistuukin kertosäkeessä lause ""I'll be dead by X-mas now anyway "" () ja sen sanat kertovat kauhutarinan. Kitaristi Andy McCoy sanoikin vuonna 1981, että kappale voisi olla totta. Razzle
Vuoden 1984 lopussa Hanoi Rocks oli ensimmäisellä Amerikan-kiertueellaan, kun Michael Monroe loukkasi esityksen aikana nilkkansa, ja yhtye joutui perumaan muutaman keikan. Tauon aikana Mötley Crüe kutsui Hanoi Rocksin jäsenet Redondo Beachille, Kaliforniaan yhtyeen laulajan Vince Neilin asunnolle. Hanoi Rocks
17. kesäkuuta Ilta-Sanomat uutisoi Michael Monroen jättäneen yhtyeen. Tähän ilmoitukseen yhtye hajosi lopullisesti. Hanoi Rocksista jäljelle jäänyt viimeinen kokoonpano (Andy McCoy, Nasty Suicide, Terry Chimes, Timo Kaltio) jatkoi toimintaansa nimellä "Cherry Bombz". Samoihin aikoihin Puolassa yhtyeen suosio kasvoi ja "Don't You Ever Leave Me" nousi Puolan singlelistan 6. sijalle. Vaikka yhtye hajosi, Puolassa todellinen Hanoi Rocks -innostus jatkui vielä 1990-luvun alussa. Hanoi Rocks
Myöhemmän vuonna 2001 perustetun Hanoi Rocksin musiikki oli tyyliltään alkuperäistä raskaampaa, efektipitoisempaa ja siinä kuuluu Michael Monroen soolotuotannon vaikutus. Esimerkiksi Michael Monroen Demolition 23. oli tyyliltään varsin lähellä myöhempää Hanoi Rocksia. McCoy oli sittemmin hyväksynyt Monroen oman sävellystyön, ja näitä Monroen omia kappaleita oli päätynyt uuden Hanoi Rocksin albumeille. Näissä kaikissa kappaleissa on voimakas hard rockin vaikutus. 2000-luvun Hanoi Rocks -tuotannossa kitarasoolot ovat lähes jokainen kitarasoolo "Another Hostile Takeoverista" lähtien efektillä sekoitettuja. Monroe on kieltänyt myöhemmän Hanoi Rocksin olevan glam rock -yhtye, eikä yhtye halunnut olla tyylillisesti sidoksissa 1980-luvun Hanoi Rocksiin muuten kuin esittämällä vanhoja hittejään. Yksi ratkaiseva ero on yhtyeessä rumpujen käyttö. Yhtyeen 1980-luvun rumpalit soittivat punktyylisesti yksinkertaisemmin. Hanoi Rocksin rumpali Lacu oli saanut enemmän vaikutteita hard rock- ja heviyhtyeistä. Demolition 23. (albumi)
Demolition 23. on Demolition 23:n ensimmäinen ja ainoa albumi, joka julkaistiin vuonna 1994. Levy ja yhtye on yksi menestyneimmistä, ellei menestynein Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeinen albumi, jolla soittavat entiset yhtyeen jäsenet. Levy menestyi hyvin, mutta pian julkaisua seuranneiden kiertueiden jälkeen yhtye käytännössä hajosi alkuvuodesta 1995, kun yhtyeen uudeksi kitaristiksi tullut ex-Hanoi Rocks Nasty Suicide erosi yhtyeestä levyttääkseen sooloalbumin. Hanoi Rocks
Yhtye soitti pääasiassa Cheap Trickin ja Fagerholmin omia kappaleita. Tavastian jälkeen yhtye esiintyi ainakin vielä Ämy-festivaaleilla sunnuntaina 15. kesäkuuta 1980. ja uudestaan Tavastialla 23. kesäkuuta 1980. Kokoonpanon käsitykset yhtyeen musiikillisesta suunnasta menivät kuitenkin ristiin, joten Fagerholm erosi. Musiikkiuralle tosissaan halunnut Fagerholm ei halunnut tuhlata aikaa huvikseen soittavan yhtyeen kanssa. Kaiken lisäksi yhtyeessä tulivat keskenään toimeen vain Fagerholm ja Stenfors, jotka olivat vanhoja ystäviä. Hanoi Rocksin kokoonpano hajosi lopullisesti, kun Helsingin rikospoliisin huumeryhmä pidätti Piesnackin. Hanoi Rocks
Loppukeväällä yhtye keikkaili Lontoossa ja Norjassa sekä julkaisi ennen uutta albumia singlen ”Malibu Beach / Rebel On The Run” ja EP:n ”Malibu Beach / Taxi-Driver / Rebel On The Run / Beer and a Cigarette”. Pian ilmestyi neljäs albumi "Back to Mystery City", joka nousi Britanniassa 87. sijalle. Englannissa singlet ja albumi julkaistiin Seppo Vesterisen ja Richard Bishopin Lick Records-levymerkillä, kun taas Suomessa albumi julkaistiin Johannalta. Levynjulkaisun jälkeen yhtye keikkaili Englannissa ja Suomessa, kunnes kesäkuussa 1983 se ilmoitti tuolloisen lähes yhdeksän miljoonan markan (silloisen 150 000£) levytyssopimuksesta monikansallisen CBS-levy-yhtiön kanssa. Sopimus oli pituudeltaan 70 sivua pitkä ja tuotti yhtyeelle heti 220 000 punnan ennakot käteen. Levytyssopimus oli suurempi kuin Twisted Sisterin, ja sen kestoksi sovittiin 6 vuotta, jona aikana tuli tuottaa 7 levyä. Two Steps from the Move
Levyn julkaisun jälkeen yhtye teki toisen kiertueensa Japaniin ja aiheutti siellä hysterian nostaen itsensä Japanin suosituimmaksi ulkomaalaiseksi yhtyeeksi. Hanoi Rocks juhli levyn julkaisua soittamalla ensi kertaa Yhdysvalloissa maaliskuun lopulla 1984 kaksi New Yorkin keikkaa, jotka olivat kumpikin täysin loppuun myytyjä. Hanoi Rocks oli lyömässä itsensä kansainvälisesti läpi täysin tällä levyllä, mutta nouseva urakehitys katkesi rumpali Razzlen kuolemaan, johon myös koko Yhdysvaltain kiertue päättyi. Hanoi Rocks
Kevään ja kesän 2007 yhtye keikkaili pääasiassa Suomessa, mutta esiintyi myös ulkomaisilla festareilla, kuten Peace & Love-festivaaleilla Borlängessä, Ruotsissa 29.-30. kesäkuuta, Budapestin Sziget-festivaalilla 14. elokuuta ja Berliinin Popkomm-festivaaleilla 21. syyskuuta. Lisäksi yhtye esiintyi televisioidussa lähetyksessä suurelle yleisölle Gröna Lundin Sommarkrysset-tapahtumassa Tukholmassa. Lisäksi The Voice -kanava teki yhtyeen Sziget-festivaalien keikasta neliosaisen laajan raportin. 
Seuraava 8. elokuuta julkaistu single "This One's For Rock'N'Roll" julkaistiin aluksi vain netistä ladattavana kappaleena ja se nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle 10. Single julkaistiin levymuodossa netissä myytävänä 19. marraskuuta. Demolition 23.
Yhtye esiintyi 14. helmikuuta 1995 Tavastia-klubilla Helsingissä. Esiintymisestä teki historiallisen se, että Hanoi Rocksin kuuluisimman kokoonpanon jäsenet rumpali Razzlea lukuun ottamatta esiintyivät yhdessä ensimmäisen kerran Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen. Andy McCoy nimittäin tuli lavalle soittamaan yhdessä Nasty Suiciden, Michael Monroen ja Sam Yaffan kanssa Hanoi Rocksin kappaleet ”Problem Child”, ”In the Year ’79” ja ”I Feel All Right”. Hanoi Rocks
Vastaavasti 1988 ilmestyi Andy McCoyn ensimmäinen sooloalbumi Too Much Ain't Enough. Myöhemmin samana vuonna McCoy siirtyi perheineen Lontoon kautta Los Angelesiin, jossa solmi BMG:n kanssa levytyssopimuksen. 1989 McCoy sai uudelleen kansainvälistä huomiota toimiessaan Iggy Popin Instinct-kiertueen kitaristina. Kiertueen jälkeen McCoy "hengaili" Guns N' Rosesin kanssa ja perusti 1990 yhtyeen "Shooting Gallery", joka tuotti nimeään kantavan albumin. Vuonna 1994 Shooting Gallery keikkaili Suomessa suomalaisversiona. 1995 McCoy kasasi itsensä ja teki toisen sooloalbuminsa Building On Tradition ja keikkaili "Live Ammo"-yhtyeen kanssa. 1996 McCoy yritti kasata "Briard"-yhtyeen uudelleen ja sai aikaiseksi tämän projektin kanssa albumin nimeltä "Briard Revisited" (levyllä soittavat The 69 Eyesin Archzie ja Jussi). 1999 valmistui McCoyn elämästä kertova elokuva" The Real McCoy. The Marquee Club
1980-luvulla klubilla vaikutti progressiivisen rockin uusi tuleminen ja NWOBHM, jota edusti erityisesti Iron Maiden. Ensimmäinen The Marqueella ja sen kuuluisalla pienellä lavalla soittanut suomalaisyhtye oli Hanoi Rocks, joka esiintyi siellä ensimmäisen kerran syksyllä 1981, toistamiseen vuonna 1982 ja kolmannen kerran jouluna 1983. Viimeksi mainitusta joulunajan konsertista tallennettiin live-levy "All Those Wasted Years" ja samanniminen live-videotaltiointi. Hanoi Rocks oli ainut yhtye, joka toi Marqueelle glam rock -aikakauden. Yhtye soitti klubilla myös useita muita kertoja. Until I Get You
McCoy sävelsi tämän kappaleen yhtyeen managerin Seppo Vesterisen asunnossa Kasarmikadulla Helsingissä. McCoy inhosi kappaletta, mutta Razzle piti kappaleesta ja halusi sen levylle. Lopulta myös McCoy ihastui itse tekemäänsä kappaleensa. Kappale on eräänlainen balladi ja kertoo hyvin Hanoi Rocksin omatyylisestä melodisesta hard rockista ja glam rockista. LA Guns teki kappaleesta coverin albumilleen Rips the Covers Off vuonna 2004.
Tästä kappaleesta tuli yksi Hanoi Rocksin legendaarisimmista ja suosituimmista. McCoy sävelsi tämän Tukholman metrossa 15–16-vuotiaana. Kappale kertoo nuoren ensirakkaudesta, joka tuntuu ikuiselta ja koko loppuelämän kestävältä. Seurustelun poikkimennessä maailma tuntuu romahtavan. Kappaleessa on erittäin voimakas punkin vaikutus. Tämä on itse asiassa punk-kappale, mutta siihen yhdistyy Hanoi Rocksin melodinen balladityyli, johon Michael Monroen laulutyylillä on erityinen vaikutus.
Oriental Beat voi levyllä kuulostaa liiankin yksinkertaiselta, mutta se on yksi Hanoi Rocksin suosituimmista live-kappaleista. Se on muutenkin yksi Hanoi Rocksin historian tunnetuimmista kappaleista. Konsertissa kappale yhdistyi energiseen soittoon ja lavaliikehdintään, joka oli tyypillistä erityisesti alkuperäiskokoonpanolle. Kappale on itämaishenkinen yhtyeen nimen mukaisesti. Kappale on tavallaan yhtyeen nimikappale, koska sanoissa vilahtaa lause "Hanoi Rocks every mornin"'.
Andy McCoy kirjoitti tämän kappaleen noin 10 minuutissa. Yhtye piti tästä McCoyn mukaan perinteisestä kappaleesta, mutta Hanoi Rocksin tunnetuimpien kappaleiden joukkoon se ei yllä. Hanoi Rocks
Hanoi Rocks esiintyi viimeisen kerran studiossa yhtyeenä 20. heinäkuuta esiintyessään livenä "Tommy Vance Radio One Show"'ssa BBC:n studioilla. Radio-ohjelmaa varten äänitettiin ainakin kappaleet "Underwater World", "Boulevard of Broken Dreams", "I Can't Get It" ja "Don't You Ever Leave Me", joka erosi alkuperäisestä kappaleesta siten, että Razzle puhui kappaleen puheosuudet Andy McCoyn sijaan. Puheosuudessaan McCoy kertoi pienen tarinan ystävästään Nastysta. 24. elokuuta soitettiin ensimmäiset näistä nauhoista Tommy Vance Radio One Show’ssa. Yllä mainitut neljä näissä sessioissa äänitettyä kappaletta julkaistiin myöhemmin kokoelmalla "Tracks from a Broken Dream". Heinäkuun Englannin kiertueen jälkeen elokuussa ilmestyi Suomessa vihdoinkin "Two Steps from the Move". Levyn työnimenä oli alun perin "Silver Missiles and Nightingale", mutta se vaihdettiin pois viime hetkellä. Tämä nimi sai myöhemmin paikkansa The Suicide Twinsin levyn nimenä. Syyskuussa julkaistiin singlet "Underwater World / Shakes", "Underwater World / Shakes / Magic Carpet Ride" ja "Underwater World / Oli And Gasoline/ Shakes / Magic Carpet Ride". 8. lokakuuta ilmestyi Englannissa "Two Steps from the Move" ja heti julkaisemisen jälkeen yhtye teki Englannissa yhteiskiertueen Johnny Thundersin ja Babysitters'in kanssa. Kiertue oli yleisömenestys ja siltä on nauhoitettu 21. lokakuuta Leicesterissä bootleg "Johnny On The Rocks", jonka kappaleita on päätynyt myös Uzi Suiciden julkaisemalle promokasetille "Rebels On The Run". Hanoi Rocks
Syys–lokakuussa 1981 yhtye siirtyi ensimmäisen kerran tulevaan kotipaikkaansa Lontooseen. Ennen Englantiin lähtöä yhtye oli keikkaillut Suomessa ja Ruotsissa. Lontoossa työstettiin ja äänitettiin uutta Oriental Beat -albumia marraskuussa, ja 21. marraskuuta yhtye esiintyi ensi kerran legendaarisella The Marquee Clubilla. Paikalla oli jo tuolloin CBS:n Muff Winwood, joka ei kuitenkaan vielä innostunut yhtyeestä. Marraskuun lopulla yhtye kuitenkin palasi takaisin Suomeen ja julkaisi samoihin aikoihin singlen ”Desperados / Devil Woman”. Single julkaistiin suoraan demonauhoilta ja vain Suomessa. Joulukuussa ilmestyi yllättäen vielä toinen single ”Dead By X-Mas / Nothing New”. Stiv Bators
Bator ei ehtinyt saada koskaan lapsia. Hän nai Anastasia Maisoneuven, mutta erosi pian hänestä. Vuonna 1983 Bator soitteli ja oli tekemisissä Lontoossa suomalaisen Hanoi Rocksin kanssa. Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe alkoi seurustella Batorsin entisen vaimon Anastasia Maisoneuven kanssa. Maisoneuvesta tuli taas Hanoi Rocksin kitaristin Andy McCoyn ensimmäinen vaimo. Hanoi Rocksin hajottua kesällä 1985 Michael Monroe sävelsi kappaleita Lontoon kämppäkaverinsa Stiv Batorin kanssa vuodet 1985–1986. Michael Monroe ja Stiv Bator lähtivät joulukuussa 1985 Yhdysvaltoihin työstämään Little Stevenin levyn "Sun City - Artists United Against Apartheid " nimikappaleen videota New Yorkiin. He olivat jo olleet mukana itse levyn teossa. Monroe kuitenkin ihastui nauhoitusten aikana kaupunkiin niin, että päätti jäädä sinne. Samoihin aikoihin Stiv Bator lisäsi sukunimensä loppuun ylimääräisen S-kirjaimen. Lontoosta Stiv Bators muutti Pariisiin The Lords of The New Churchin hajottua vuonna 1988. This One’s for Rock’n’roll – The Best of Hanoi Rocks 1980–2008
This One’s for Rock’n’roll – The Best of Hanoi Rocks 1980–2008 on suomalaisen rock-yhtye Hanoi Rocksin kaksilevyinen, viimeinen taltiointi. Levyille on koottu 33 tunnetuinta Hanoi Rocksin kappaletta. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 22. Hanoi Rocks
Mötley Crüen jäsenet, erityisesti Tommy Lee, yrittivät jotenkin korvata Hanoi Rocksille Neilin aiheuttaman menetyksen. Jo onnettomuuden jälkeisenä päivänä 10. joulukuuta Mötley Crüe tuli Hanoi Rocksin luo ja ehdotti yhtyeiden yhdistämistä. Yhdistämishuhut jatkuivat kevääseen 1985 saakka. Los Angelesin päälehdet omistivat etusivun Razzlen kuolemalle Televisioyhtiöt CNN:stä Japanin televisioon kyttäsivät Hanoi Rocksin jäsenien haastatteluita Razzlen kuoleman jälkeen. Tunnetut musiikkilehdet, kuten Rolling Stone, muistivat Razzlea kirjoituksissaan. Samoin eri tyylilajienkin muusikot muistivat Razzlen osanottokukkalähetyksin, kuten Cyndi Lauper ja Twisted Sister, jonka kanssa oli Hanoi Rocksilla aina ollut kilpailua ja riitaa. Kaikki keikat peruttiin joulukuulta, ja McCoy puhui jopa yhtyeen lopettamisesta, mutta Monroe ja Suicide halusivat kuitenkin vielä jatkaa. Peruutettujen keikkojen joukossa oli myös The Marquee Clubin perinteiset joulukeikat 20.–21. joulukuuta. 29.–30. joulukuuta The Clash-rumpali Terry Chimes harjoitteli yhtyeen kanssa Europe A-Go-Go-keikkoja varten. Ne olivat ainoat keikat, joita yhtye ei ollut peruuttanut. Ensimmäisen kerran onnettomuuden jälkeen Hanoi Rocksin jäseniä esiintyi julkisuudessa 31. joulukuuta Lontoon "Greyhound"-klubilla "London Cowboysin" keikalla. McCoy ja Monroe nousivat lavalle, mutta Nasty Suicide seurasi keikkaa sivusta yleisön puolelta yhdessä tyttöystävänsä kanssa. Eräänlaisen McCoyn suojattina tunnettu London Cowboys oli yksi Hanoi Rocksia ihailleista brittiläisistä yhtyeistä. 31. joulukuuta myös tuli kuluneeksi tasan neljä vuotta siitä, kun Hanoi Rocks oli aloittanut vuonna 1980 Virtain urheilutalolta menestyksen tavoittelun. Hanoi Rocks
Vuosi 1983 oli Hanoi Rocksin nopean nousun aikaa, joka kesti alkuvuoteen 1985 saakka. Yhtye oli lyönyt itsensä läpi Englannissa paljolti yhtyeen Englannin managerin Richard Bishopin avulla. Samoin yhtyeen jo vuonna 1981 alkanut menestys Japanissa jatkui. Yhdysvaltojen läpimurtokin oli lähellä, mutta uudenlaista nousevaa yhtyettä ei osattu luokitella. Englannissa Hanoi Rocks luokiteltiin heavy rockiksi ja Andy McCoy joutui selventämään yhtyeen tyyliksi:
Tammikuussa 1983 yhtye keikkaili pääasiassa Englannissa (mutta myös Lahden Kasisalilla 9. tammikuuta 1983). Puolivälissä kuuta yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Suomen, Ruotsin ja Englannin ulkopuolella, Amsterdamissa. Tammikuun 23. päivä yhtye lähti Aasian eli Kaukoidän kiertueelle, joka ei ollut kovin tuottoisa, mutta tärkeä kansainvälistä suosiota tavoittelevalle yhtyeelle. Kiertue huomioitiin brittilehdistössä laajasti ja yhtye pääsikin Sounds-lehden kanteen. Bombayssa yhtye sai 2 500-päisen yleisön täysin sekaisin: yleisö ryntäili lavalle ja pitkin salia. Poliisi katsoi tilanteen mellakaksi, jolloin tilanne vasta todelliseksi mellakaksi yltyikin. Seuraavana päivänä "The Times of India" -lehden etusivulla luki ""Rockband Causes a Riot"" (). Bombayssa Hanoi Rocks teki oman soittamisennätyksensä soittaessaan yhteenmenoon neljä ja puoli tuntia, koska paikalliset yhtyeet soittivat nimittäin jopa seitsemän tuntia. Muutaman päivän Intian matkan jälkeen yhtye siirtyi Hongkongiin, josta matka jatkui Japaniin. The Kinks
Kesällä 1995 The Kinks esiintyi konserteissa Japanissa, mitä seurasi kolmiviikkoinen Yhdysvaltain-kiertue. Yhtyeen esiintyi Yhdysvalloissa viimeisen kerran 2. syyskuuta Clevelandin Rock and Roll Hall of Famessa. Tammikuussa 1996 Kinks allekirjoitti levytyssopimuksen Guardian Records -yhtiön kanssa. Maaliskuussa yhtye teki viimeiset levytyksensä. Kappaleet ”Animal” ja ”To the Bone” julkaistiin lokakuussa "To the Bone" -albumin laajennetulla kahden CD-levyn versiolla. The Kinksin viimeinen esiintyminen oli Norwegian Wood Music -festivaalilla Oslossa 15. kesäkuuta 1996. Seppo Vesterinen
Syksyllä 1980 hän ryhtyi uudelleen toista kertaa perustetun glam rockia, hard rockia ja glam punkia soittavan Hanoi Rocksin manageriksi. Englannin työparikseen hän otti Richard Bishopin, jonka kanssa perusti levy-yhtiön "Lick". Vesterinen näki heti ennakkoluulottomasti erilaisen ja erityylisen yhtyeen mahdollisuuden kansainväliseen menestykseen. Vesterinen oli mukana kaikilla Hanoi Rocksin kiertueilla ja teki työtä ankarasti sen eteen, että yhtye tulisi yhä tunnetummaksi ja tunnetummaksi maailmalla. Hänestä tuli yhtyeen isähahmo. Hanoi Rocks kuitenkin hajosi kesäkuussa 1985, vaikka Vesterinen oli yrittänyt kaikkensa yhtyeen kasassa pitämiseksi. Yhtyeen välien huononnuttua erityisesti laulaja Michael Monroe arvosteli Vesteristä, mutta muuten Monroe oli aina ollut hyvissä väleissä tämän kanssa. Seppo Vesterinen on edelleen erittäin hyvissä väleissä kitaristi Andy McCoyn kanssa. Samoin kitaristi Nasty Suicide ja basisti Sam Yaffa ovat aina olleet tyytyväisiä pääpiirteissään Seppo Vesterisen toimintaan. 1980-luvulla Vesterinen toimi myös Sielun Veljet -yhtyeen managerina. Hanoi Rocks
Myöhemmissä lehtiartikkeleissa myös muut yhtyeen jäsenet ovat arvostelleet McCoyn johtoasennetta. Michael Monroe on erityisesti kritisoinut sitä, että McCoy omi hänen mukaansa koko yhtyeen laulujenteon. Hänen mukaansa McCoy tappoi hänen yrityksensä tuottaa kappaleita ja eikä hyväksynyt Monroen tuotoksia, ja jos hyväksyi, niin laittoi kappaleen toiseksi tekijäksi Monroen oman nimensä rinnalle. Monroen syytösten mukaan hänen nimensä jätettiin joskus kokonaan pois. Hän myös ihmetteli, kuinka McCoylla oli satojentuhansien markkojen arvoisia kitaroita samaan aikaan, kun muut asuivat pienissä asunnoissa. Yhtyeen hajoamisen jälkeen McCoy alkoi korostaa olleensa voimahahmo ja yritti haalia yhtyeen jäseniä ympärilleen. Samoin Monroe yritti toimia samalla tavalla. Toisaalta Monroe ja McCoy ovat korostaneet yhdessä olleensa Hanoi Rocksin voimakaksikko, erityisesti Hanoi Rocksin uudelleen perustamisen jälkeen. Myöhemmin muut jäsenet ovat lähinnä naureskelleet näille puheille. Sam Yaffa yritti olla puolueeton ja antoi kaikille palautteeksi: Hanoi Rocks
Syyskuussa alettiin valmistella viidettä studioalbumia. Nauhalle tulivat kappaleet ”Two Steps from the Move”, ”Never Get Enough” (”Million Miles Awayn” kehitysversio), ”I Can't Get It”, ”Keep Our Fire Burning”, sittemmin kadonneet kappaleet ”Bad Love” ja ”Teenage Revolution”. Samoin nauhoitettiin myöhemmin Cherry Bombzin levyttämä kappale ”Pin Up Girl” sekä vasta yhtyeen hajoamisen jälkeen julkaistut kappaleet ”I Love You” ja ”Willing to Cross the Ocean”. 9. marraskuuta yhtye harjoitteli kovasti koko päivän, koska seuraavana päivän 10. kesäkuuta keikalle oli tulossa tuottajalegenda Bob Ezrin, joka oli tullut Yhdysvalloista varta vasten kuuntelemaan Hanoi Rocksia Bristoliin. Pian marraskuussa oli selvää, että Ezrin tuottaisi yhtyeen seuraavan studioalbumin, jota vielä tuossa vaiheessa kutsuttiin nimellä "Silver Missiles and Nightingales". Ezrin varmistui virallisesti tuottajaksi joulukuussa, ja albumin levytys oli tarkoitus aloittaa 16. helmikuuta 1984. Ensimmäisen singlen tuli ilmestyä jo maaliskuussa, mutta ilmestyminen lykkääntyi kesäkuulle. Hanoi Rocks
Andy McCoy eli Antti Hulkko ei siis kuulunut Hanoi Rocksin alkuperäiskokoonpanoon, vaan oli yhtyeen alkuvaiheessa vain sen voimakas taustavaikuttaja. Hän kuitenkin keksi yhtyeen nimen "Hanoi Rocks" Johnny Thunders/The Ramones -kappaleen "Chinese Rocks" pohjalta. Fagerholmin mukaan Hulkko ehdotti HKL:n reittilinjan 14 linja-autossa yhtyeen nimeksi Chinese Rocksia, mutta hän vastusti suoraa Johnny Thunders -lainaa. Tämän jälkeen Hulkko ehdotti nimeksi "Hanoi Rocks", jonka hän oli kuullut nähtyään dokumenttielokuvan, jossa kerrottiin Vietnamissa jalostetusta pinkistä heroiinista eli "Hanoi rocksista", jota myytiin Vietnamin sodan aikana amerikkalaissotilaille. Sen sijaan "chinese rocks" taas tarkoittaa valkoista Kiinassa jalostettua heroiinia, josta voidaan jalostaa pinkkiä "hanoi rocksia". Michael Monroe
Samana vuonna Monroe teki Hanoi Rocksia esikuvanaan pitäneen Guns N' Rosesin kanssa yhteistyötä, joka konkretisoitui Hanoi Rocksin albumien uudelleen julkaisemisena Uzi Suicidelta ja Monroen ja Axl Rosen duettona "Dead, Jail Or Rock 'N' Roll" -musiikkivideolla. Rose ja Monroe ystävystyivät yhteistyön myötä. 14. joulukuuta 1989 Yhdysvaltain-kiertueen päätöskeikalla Los Angelesissa Whisky a Go Gossa esiintyivät yhdessä Michael Monroe, Slash, Axl Rose ja Stronzo-lämppäriyhtyeen Sam Yaffakin, joka esitti Monroen kanssa muutamia Hanoi Rocks -kappaleita. Monroe ja Slash esiintyivät vielä yhdellä kiertueella, kunnes vuosi huipentui uudenvuodenaattona 1989 Monroen 70 000 ihmisen keikkaan Loudnessin, Don Henleyn, Bryan Adamsin ja Huey Lewisin kanssa Tokyo Domen stadionilla. Saman esiintyjäkaartin show nähtiin myös Osakassa ja kahdessa muussa japanilaisessa kaupungissa. Hurriganes
Hurriganesia on pidetty ensimmäisenä suomalaisena rock-yhtyeenä, joka myös kaupallisesti menestyi ulkomailla. Monet myöhemmät suomalaiset rock-yhtyeet ovat nimenneet Hurriganesin yhdeksi esikuvakseen. Näihin kuuluu muun muassa Hanoi Rocks. Hanoi Rocksin kitaristi Andy McCoy on sanonut, että 1970- ja 1980-luvuilla on ollut vain kaksi oikeaa suomalaista rock-yhtyettä: Hurriganes ja Hanoi Rocks. Richard Bishop
Lokakuussa 1981 Bishop tapasi Englannin-kiertueella olleen nuoren suomalaisyhtyeen Hanoi Rocksin. Yhtyeen suomalainen manageri Seppo Vesterinen otti Bishopin työkumppanikseen ja he alkoivat manageroida yhtyettä yhdessä. Kesällä 1982 Bishop matkusteli Yhdysvalloissa ja perusti Arizonan Phoenixissä veljensä Alanin (basso ja laulu) ja Charles Goghenin (rummut) kanssa kokeilevaa rockia soittavan Sun City Girls -yhtyeen. Vuonna 1983 Seppo Vesterinen Ja Richard Bishop perustivat oman levymerkkinsä Lick Records, jonka ensimmäinen julkaisu oli single "Malibu Beach / Rebel On The Run". Yhtyeen Britanniaan suuntautuneet julkaisut julkaistiin tästä lähtien Lick-levymerkillä, samoin siltä julkaistiin Britanniassa ennen julkaisemattomat Hanoi Rocksin kolme ensimmäistä albumia "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks", "Oriental Beat" ja "Self Destruction Blues" 12. elokuuta 1983. "Back to Mystery City" julkaistiin samoin Lick-levymerkiltä toukokuussa 1983. Yhtyeen tehtyä levytyssopimuksen CBS:n kanssa Vesterisen ja Bishopin Lick-levymerkin merkitys väheni, kun "Two Steps from the Move" julkaistiin CBS:ltä Bob Ezrinin johdolla. Viimeinen Hanoi Rocks -julkaisu Lick-levymerkiltä oli elokuussa 1985 julkaistu puolivirallinen "Rock & Roll Divorce". Tämän jälkeen Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio, Terry Chimes perusti Cherry Bombzin, jonka asioita Bishop alkoi hoitaa. Samoin Cherry Bombz -julkaisut julkaistiin Lick-levymerkiltä. Bishop uskoi Cherry Bombzin menestykseen ja sijoitti siihen osan Hanoi Rocksin laulajan Michael Monroen rahaosuudesta, joka oli syntynyt Hanoi Rocksin vanhan katalogin myymisestä. Ylioptimismi ei kuitenkaan tuottanut rahoja takaisin ja Monroe katkeroitui Bishopille pitkäksi ajaksi. Monroe syytti Bishopia ahneudestakin, mutta muut yhtyeen jäsenet olivat tyytyväisiä manageriinsa. Hanoi Rocks
Vuosi 1984 alkoi tammikuussa pienellä Suomen kiertueella. Yhtyeen asenne oli hyvä, ja kaikki jäsenet vakuuttelivat, ettei minkäänlaisia ristiriitoja ollut. Tammikuun 20. päivänä yhtye aloitti uuden albuminsa nauhoitukset. LP:stä oli tarkoitus tulla yhtyeen paras ja "rockaavampi" kuin edellinen albumi "Back to Mystery City". Helmi–maaliskuun Hanoi Rocks levytti Torontossa ja New Yorkissa. Yhtye veti ensimmäisen Pohjois-Amerikan keikkansa Torontossa 23. maaliskuuta "Larry's Hideaway"ssa. Siitä alkoi Hanoi Rocksin pieni ensimmäinen Amerikan-kiertue itärannikolla. Yhtye esiintyi Toronton ja New Yorkin lisäksi Bostonissa, Ottawassa ja Washingtonissa. Maaliskuussa Suomessa ilmestyi yhtyeen neljäs albumi "All Those Waisted Years", joka pian korjattiin seuraavassa painoksessa "All Those Wasted Years"iksi, sekä samanniminen live-videotaltiointi. Huhtikuun alussa sama levy ja video ilmestyivät Englannissa. Samoin yhtye palasi Amerikan-kiertueeltaan takaisin Lontooseen. Lontoosta jatkettiin Saksaan, josta tultiin takaisin Englantiin kiertueelle 19. huhtikuuta–5. toukokuuta. Randy Rhoads
Rhoads esiintyi viimeisen kerran 18. maaliskuuta 1982 Civic Coliseumilla, Knoxvillessä. Kosketinsoittaja Don Airey on muistellut konsertin olleen soitannollisesti kiertueen parhaita. People Like Me
Itse nimikappale "People Like Me" on Andy McCoyn ja Michael Monroen yhteistyön tulosta. Alun perin kappale on yksi alkuperäisen Hanoi Rocksin viimeisiä demoja vuodelta 1984 ennen rumpali Razzlen kuolemaa ja yhtyeen hajoamista kesällä 1985. People Like Me saatiin kuitenkin lopullisesti valmiiksi vasta vuonna 2002. Sam Yaffa
Keväällä 1994 ilmestyi albumi "Demolition 23." Sitä seurasi muutto Lontooseen, josta voitiin järjestää kiertue Eurooppaan ja Japaniin. Jay Hening ei kuitenkaan päässyt passiongelmien takia Yhdysvalloista pois, joten kitaristiksi tuli Nasty Suicide, jonka jäsenyys yhtyeessä ilmoitettiin virallisesti Helsingissä Tavastia-klubin keikan jälkeen 12. elokuuta 1994. Demolition 23. menestyi mukavasti albumin saadessa hyvän vastaanoton. Ilmeisesti Demolition 23. on menestynein Hanoi Rocksin jäsenten yhtyeen hajoamisen jälkeen perustamista yhtyeistä. Lisäksi se on ainut Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen toiminut levyttänyt yhtye, jossa on ollut mukana enemmistö vanhan Hanoi Rocksin jäsenistä. Kiertueyhtyeissä kolmikko Monroe-Suicide-Yaffa oli soittanut ennenkin. Demolition 23. soitti sleaze rockia, hard rockia ja punkia. Legendaarisella toisella Tavastian-keikalla 14. helmikuuta 1995 lavalle astui myös Andy McCoy. Tämä on toistaiseksi viimeinen kerta, kun kaikki Hanoi Rocksin ydinjäsenet ovat olleet yhtä aikaa lavalla. Hanoi Rocks
Sam Yaffan sanoista paljastuu hänen kyllästymisensä pitkäaikaiseen yhdessäsoittamiseen ja koko rock n' roll -elämäntapaan. Tuohon aikaan suomalaisen yhtyeen nouseminen kansainväliseen tietoisuuteen oli vaatinut paljon. Vaikka kansainvälistä menestystä olisikin tullut erittäin todennäköisesti vielä enemmän, ei soittamiseen ollut enää intoa rankkojen viiden vuoden jälkeen. Kaiken lisäksi vuonna 1984 yhtye oli saavuttanut todella suuria voittoja, jotka olivat lisänneet tuhlausta ja huumeidenkäyttöä. Yhtyeen legendaarisen managerin Seppo Vesterisen mukaan Hanoi Rocks oli viimeisiä yhtyeitä, jotka yrittivät elää täysillä rock and roll -unelmaa. Yhtye ei toiminut kuin yritys, vaan eli hetkessä ja vietti rankkaa elämää. Hänen mukaansa ongelma oli myös se, että yhtyeen jäsenet olivat olleet yhdessä liian kauan: Hanoi Rocks
Monroe ja McCoy katsoivat, ettei Hautamäki voinut soittaa sekä Hanoi Rocksissa että Popedassa yhtä aikaa, joten hänen tilalleen otettiin Stevie Klasson. Tosiasiassa Hautamäkeä pidettiin aivan vääränä valintana yhtyeen kitaristiksi. Monroen mukaan osaamattomat musiikkialan henkilöt järjestivät Hautamäen yhtyeen jäseneksi. Kaiken lisäksi Popedan ja Hanoi Rocksin musiikkityylit olivat Monroen mukaan liian kaukana toisistaan. Klasson tuli siis vuonna 2004 pikaisesti yhtyeen uudeksi kitaristiksi, mutta hänkin oli selvästi väärä valinta Monroen ja McCoyn mukaan. Klassonin tilalle otettiin Conny Bloom, joka oli aiottu ottaa yhtyeeseen heti kun vain olisi mahdollista. Conny Bloom oli McCoyn ja Monroen vanha tuttu jo 1980-luvun puolivälistä, kun tämä oli ollut jäsenenä Hanoi Rocksin lämmittelijänä toimineessa Gyp Casinon Road Rats -yhtyeessä. Basisti Timpan korvasi 2005 Conny Bloomin hyvä lapsuudenystävä ja Road Rats -basisti Andy "A.C" Christell, josta ei tiedetä kovin paljon, koska hän vähäpuheisena henkilönä ei ole kertonut juurikaan elämästään. Laine lopetti soittamisen loppuvuodesta 2004 perheeseen syntyneen pojan vuoksi. Lacu on kuitenkin pysynyt yhtyeessä edelleen. Glam punk
1980-luvulla Hanoi Rocks toi glam punkin uudelleen esille. Vuosina 1982-1984 Lontoossa perustettiin useita uusi glam punk-yhtyeitä, jotka soittivat samalla tavalla kuin Hanoi Rocks. Hanoi Rocksin vaikutuksesta syntyneitä yhtyeitä olivat mm. "Soho Roses", "Kill City Dragons", Dogs D'Amour ja "the Babysitters". Hanoi Rocks
Uusi albumi oli viittä vaille julkaisua valmis huhtikuun lopulla, mutta Ezrinin mielestä levyltä puuttui ratkaisevin hitti. Hitiksi vakiintui kiireessä Nasty Suiciden versio CCR:n kappaleesta "Up Around the Bend". Kappale oli yksi Nasty Suiciden suosikkikappaleista, ja hän soitti sen hienosti omalla tavallaan. 9-vuotiaana silloinen Jan "Nasse" Stenfors oli esteratsastanut Sipoossa Eriksnäsin kartanon talleilla ja saanut lainaan kappaleen sisältäneen Cosmo's Factoryn ratsastajatoveriltaan. Stenfors oli aina soitellut kyseistä kappaletta, ja lopulta se päätyi hänen mukanaan Hanoi Rocksin harjoituksiin. Hanoi Rocks oli soittanut kyseisen kappaleen jo huhtikuun alussa Saksan kiertueella televisioesiintymisen päätteeksi. Underwater World
Underwater World on elo–syyskuun vaihteessa 1984 julkaistu suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin single, viides maksisingle ja EP. Julkaisujen nimikappale "Underwater World" on otettu albumilta "Two Steps from the Move", joka julkaistiin elokuussa Suomessa ja vasta marraskuussa Britanniassa. Kappale on nauhoitettu muun albumin kanssa samoissa sessioissa New Yorkissa Record Plant -studiolla ja viimeistelty Phase One -studiolla Torontossa. Yhtyeen kappaleiden tekijä kitaristi Andy McCoy kuvaili kyseistä kappaletta elokuun 1984 Soundissa: ""Mitä siitä vois sanoo? Se on cool biisi, se svengaa. Teksteistä mä en haluu sanoo mitään. Jokainen voi tehdä omat päättelynsä."". Sittemmin Guns N' Rosesin hittikappale Welcome to the Jungle sai nimensä Underwater World-kappaleen kertosäkeestä, jossa lauletaan: ""Welcome to the ocean. Welcome to the sea. Welcome to the jungle. Deep inside of me."" Andy McCoy
Hanoi Rocksin ensimmäinen single vuodelta 1980 "I Want You / Kill City Kills" oli alun perin suunniteltu McCoyn ensimmäiseksi soololevyksi. Suuren osan Hanoi Rocksin alkuaikojen kappaleista McCoy oli säveltänyt ja sanoittanut jo ennen kyseistä yhtyettä. McCoysta tulikin yhtyeen pääasiallinen sanoittaja ja laulujen tekijä. Tosin McCoylla oli tapana laittaa kaikki Hanoi Rocksin kappaleet omiin nimiinsä, vaikka ne olisivatkin olleet bändin yhdessä hiomia tai pääasiassa esimerkiksi Michael Monroen tekemiä. I Want You
I Want You on itse asiassa ruotsalainen hitti "Jag vill ha dig", jonka McCoy vain käänsi englanniksi ja otti kappaleen omiin nimiinsä. Asia selvitettiin myöhemmin oikeudessa. "Kill City Kills" on McCoyn Ralf Örnin kanssa 16–17-vuotiaana tekemä kappale, joka on saanut innoituksensa Kill City -korttelista. Kill Cityssä monet punkkarit, kuten Hanoi Rocksin McCoy, Nasty Suicide ja Michael Monroe viettivät 15–17-vuotiaina aikaansa. ”Kill City Kills” on alun perin Maukka Perusjätkän albumilla "Ennen kolmatta maailmansotaa" oleva kappale ”Koske mua”, johon McCoy ja Örn tekivät uudet sanat ja sovituksen. Kummatkin singlen kappaleet julkaistiin vasta kolmannella studioalbumilla ja ainoalla singlekokoelmalla "Self Destruction Blues", kun ensimmäinen albumi "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks" ilmestyi jo helmikuussa 1981. Singleä ei siis julkaistu markkinoimaan tulevaa albumia, vaan oli vain ensimmäinen näytepala uudesta yhtyeestä ja sen musiikista. Andy McCoy
27. maaliskuuta 2002 Hanoi Rocksin paluu virallistettiin, kun yhtyeen kokoonpano (Andy McCoy, Michael Monroe, Costello Hautamäki, Lacu ja Timpa) julkistettiin. Pian ilmestyi single "People Like Me" ja ensimmäinen albumi 17 vuoteen, "Twelve Shots on the Rocks". Yhtye julkaisi vuonna 2005 albumin "Another Hostile Takeover ja 2007 albumin Street Poetry." René Berg
René Berg (24. helmikuuta 1956 Kent, Englanti – 28. heinäkuuta 2003 Kent, Englanti) oli englantilainen muusikko, laulaja, lauluntekijä ja kitaristi, joka oli mukana useissa eri yhtyeissä 1970-luvulta lähtien aina kuolemaan 2003 asti. Hänet tunnetaan parhaiten yhtyeistä Hanoi Rocks, Idle Flowers, Soho Vultures, René Berg Band, Herman Brood Band ja The Killers. Jan Stenfors
Jan-Markus Stenfors (s. 27. helmikuuta 1963 Sipoo), aiemmalta taiteilijanimeltään Nasty Suicide (), on suomenruotsalainen proviisori, farmakologi ja muusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocksin kitaristina ja yhtenä yhtyeen perustajajäsenistä. Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen hän soitti vanhojen Hanoi Rocks -jäsenten kanssa eri kokoonpanoissa ja yhtyeissä, muun muassa Cherry Bombzissa ja Demolition 23.:ssa. Hanoi Rocks
Kesällä 1985 alkoi koko 1980-luvun viimeiset ja 1990-luvun ensimmäiset vuodet kestänyt aktiiviinen arvuuttelu siitä, mikä oli vain puoli vuotta ennen hajoamistaan täysillä esiintyneen menestysyhtyeen lopullinen hajoamissyy. Näihin arvuutteluihin liittyivät myös erilaiset eri musiikkitahojen junailemat yhdistämissuunnitelmat, esimerkiksi japanilainen musiikkilehti tarjosi miljoonia dollareita, jotta yhtye esiintyisi jälleen yhdessä. Jokaisella yhtyeen jäsenellä on oma käsityksensä tapahtumien kuluista, mutta yleisesti on ratkaisevimpina syinä on pidetty rumpali Razzlen kuolemaa ja siitä seurannutta Sam Yaffan eroa. Koska yhtye oli muodostanut itsestään eräänlaisen perheen, oli kahden tärkeän jäsenen menetys kuolinisku sille. Lehdistössä arveltiin keskeisiksi hajoamistekijöiksi Monroen ja McCoyn välejä, mutta Monroen mukaan pahin isku yhtyeelle oli juuri näiden kahden ydinjäsenen lähtö Hanoi Rocksista. Tyngäksi jääneen yhtyeen sisäisen hengen korvaaminen uusilla jäsenillä oli käytännössä mahdotonta. Terry Chimes vanhana punkrumpalina sopi yhtyeelle, mutta Sam Yaffan paikan täyttävää basistia oli vaikea löytää. Berg osoittautui hyväksi kaveriksi, mutta huonoksi yhtyetoveriksi. Nylon Beat
Nylon Beatin viimeinen konsertti oli Helsingissä Showravintola Maestrossa 31. joulukuuta 2003, mutta kesällä 2007 duo teki kolme paluukeikkaa: Oulussa 17. elokuuta sekä Tampereella 15. ja 18. elokuuta. Duo esiintyi pitkän tauon jälkeen yksityistilaisuudessa 14. tammikuuta 2017. Kesä–heinäkuussa 2018 yhtye teki festivaalikiertueen esiintyen kymmenellä festivaalilla ympäri Suomen. Kiertueen viimeinen esiintyminen eli Nylon Beatin viimeisin keikka oli Helsingissä We Love Festival -tapahtumassa 28. heinäkuuta 2018. Michael Monroe
Talvella 2001 Monroen ja McCoyn välit lämpenivät "Hanoi Rocks 4CD Box" -kokoelman mainostustilaisuuksissa. Samoin Monroen mukaan välien lämpenemiseen oli suuri vaikutus sillä, että McCoy oli päässyt eroon huumeista ja oppinut arvostamaan hänen lahjakkuuttaan kappaleidentekijänä. Lopulta McCoy esiintyi kesällä 2001 Ruisrockissa Michael Monroe Bandin kanssa nimellä "Michael Monroe & Andy McCoy Hanoi Revisited", jonka kokoonpano oli Michael Monroe (laulu, saksofoni), Andy McCoy (kitara), Mickey Crane (kitara), Timpa Laine (basso) ja Kari "Lacu" Lahtinen (rummut). Näin ollen Michael Monroe Band toimi uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin pohjana, johon Andy McCoy liittyi. 12. tammikuuta 2002 Michael Monroe Band soitti viimeisen keikkansa Tavastia Klubilla kokoonpanolla Michael Monroe (laulu, saksofoni), Pink Gibson (tunnetaan paremmin nimellä Adam Bomb) (kitara), Costello Hautamäki (kitara), Timpa Laine (basso) ja Kari "Lacu" Lahtinen (rummut). Tästä kokoonpanosta syntyi ensimmäinen virallinen Hanoi Rocks Revisitedin eli uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin kokoonpano, kun Gibsonin tilalle tuli Andy McCoy.