Milloin Filip V kuoli?
Filip V (Espanja)
Filip V (, ; 19. joulukuuta 1683 Versailles, Ranska – 9. heinäkuuta 1746 Madrid) oli Espanjan kuningas vuosina 1700–1746, lukuun ottamatta lyhyttä ajanjaksoa vuonna 1724. Hän oli Espanjan ensimmäinen Bourbon-sukuinen hallitsija.
Filip I (Ranska)
Filipin vanhemmat olivat Ranskan kuningas Henrik I ja Kiovan prinsessa Anna. Filip voideltiin Reimsissä kuninkaaksi 23. toukokuuta 1059 7-vuotiaana, noudattaen tavaksi muuttunutta käytäntöä, että voitelu tehtiin voidellun isän vielä eläessä. Filipin äiti Anna toimi kuitenkin hallitsijana vuodesta 1060 vuoteen 1066, hän oli Ranskan ensimmäinen kuningattar, joka toimi sijaishallitsijana poikansa alaikäisyyden aikana. Kuningatar Annan apuna sijaishallintoa hoitamassa olivat nuoren kuninkaan setä Flanderin kreivi Baudouin V ja Reimsin arkkipiispa-herttua Gervais. Filip II (Orléans)
”Ensimmäisenä veriprinssinä” Filip nimitettiin sijaishallitsijaksi Ludvig XIV:n kuoltua 1. syyskuuta 1715, jolloin uusi hallitsija Ludvig XV oli vasta viisivuotias. Ludvig XIV oli kuitenkin testamentissaan varmistanut, että suuri osa vallasta jäi kahden hänen tunnustamansa aviottoman pojan käsiin. Mikäli Ludvig XV kuolisi, heidän oli määrä tunnustaa Ranskan kruunun perijäksi Orléansin herttuan sijasta Ludvigin toinen pojanpoika, Espanjan kuningas Filip V. Niinpä Filip Orléans aloittikin sijaishallitsijakautensa järjestämällä Ludvig XIV:n testamentin kumotuksi Pariisin parlamentissa 12. syyskuuta 1715. Hän otti myöhemmin Ranskassa käyttöön polysynodiana ("la polysynodie") tunnetun kokeellisen hallintojärjestelmän, jossa ministerit korvattiin neuvostoilla. Järjestelyn tarkoituksena oli lisätä ylhäisaatelin valtaa, mutta se osoittautui tehottomaksi ja siitä luovuttiin syyskuussa 1718. Auttaakseen valtiontaloutta toipumaan Ludvig XIV:n ajan sotien rasituksista Filip asetti vuonna 1717 skotlantilaisen pankiirin John Law’n johtamaan talousuudistuksia. Seurauksena oli kolme vuotta myöhemmin tapahtunut taloudellinen romahdus. Filip II (Orléans)
Filip II, Orléansin herttua (2. elokuuta 1674 Saint-Cloud – 2. joulukuuta 1723 Versailles) oli Orléansin suvun päämies ja Ranskan sijaishallitsija kuningas Ludvig XV:n alaikäisyyden aikana vuosina 1715–1723. Ranskan historiassa kyseinen kausi tunnetaan nimellä "La Régence" ja Filipiin viitataan usein nimityksellä regentti. Filip IV (Espanja)
Vaimonsa ja ainoan poikansa kuoltua Filip IV meni uusiin naimisiin 1649 Itävallan Maria Annan kanssa. Liitto kesti Filipin kuolemaan, ja lapsia syntyi viisi. Näistä vanhin, Margarita Teresa, meni naimisiin keisari Leopold I:n kanssa. Kolme seuraavaa lasta kuolivat pieninä, mutta nuorin toisen avioliiton lapsista, vuonna 1661 syntynyt Kaarle II, seurasi Filipiä Espanjan kuninkaana. Filip III (Ranska)
Filip III:n suuri hetki koitti, kun 25. elokuuta 1270 häntä tervehdittiin uutena kuninkaana keskellä 8. ristiretkeä. Tapahtuma sattui keskellä erämaata ja ruton vainomassa leirissä Tunisiassa lähellä Karthagoa. Useat ristiretkeen osallistuneet merkittävät aristokraattiset sotilaat olivat menehtyneet tauteihin ja taisteluihin, kuten edesmennyt kuningaskin Ludvig IX Pyhä. 26-vuotias Filipkin oli vakavasti sairas leirissä raivoavista taudeista, kun hän vastaanotti vasallisensa uskollisuudenvalat. Ennen kuolemaansa hänen isänsä Ludvig Pyhä oli jo nimennyt Saint-Denisin apotin Matthieu deVendômen ja Simon de Clermont de Neslen valtakunnanhoitajiksi. Filip puolestaan vahvisti kirjeillään heidän tehtävänsä. Samanaikaisesti, huomioiden sairautensa ja olosuhteidensa hankaluudet, hän vahvisti tulevan kruununperijän täysi-ikäisyyden rajaksi 14 vuotta. Filip II (Burgundi)
Filip II sai Burgundin herttuakunnan apanage-läänityksenä Isältään Juhana II:lta, joskin vasta hänen veljensä Ranskan Kaarle V toteutti isänsä toiveen heti valtaan noustuaan. Burgundin herttuakunta oli palautunut Kuninkaan omistuksen, sillä pitkäaikainen hallitsijasuku, joka polveutui Ranskan kuninkaan Robert II:n nuoremmasta pojasta, oli sammunut miespuolesta kun vain 15-vuotias herttua Filip I eli Filip de Rouvres oli kuollut vuonna 1361. Filip IV (Ranska)
Filip IV oli Ranskan kuninkaan Filip III Rohkean (1245–1285) ja hänen ensimmäisen puolisonsa Isabella Aragonialaisen (1247–1271) toiseksi vanhin poika, joka eli täysi-ikäiseksi. Filip IV kutsuttiin myös nimellä ”rautakuningas” tai ”marmorikuningas”, jotka kuvasivat hänen vakavaa ja ankaraa henkilöään. Eräs hänen ankarimmista arvostelijoistaan, Pamiersin piispa Bernard Saissat, sanoikin hänestä: ”komein mies tässä maailmassa, mutta ei pysty muuhun kuin tuijottamaan muita kuin pöllö”. Filip IV:een kohdistui hänen hallitsija-aikanaan runsaasti kritiikkiä, jopa paavi Bonifacius VIII piti häntä rahanväärentäjänä. Filip V (Ranska)
Filip V Pitkä kuoli ilman eloonjääneistä miespuolisia perillisiä. Näin vakiintunutta tapa noudattaen paronit valitsivat Ranskan uudeksi kuninkaaksi Filipin nuorimman veljen, joka hallitsi nimellä Kaarle IV Kaunis. Näin tyttäret sivuutettiin perimyksestä ja kansalliset edut tulivat esiin ranskalaisen prinssin suosimisena kruununperimyksessä. Ludvig XIV
Grand dauphinin toinen poika valittiin Espanjan kuninkaaksi vuonna 1700, ja hän otti nimekseen Filip V. Samalla hän luopui kaikista vaatimuksistaan Ranskan kruunuun ns. Espanjan perimyssodan yhteydessä ja sen päättäneessä Utrechtin rauhassa. Näin Ludvig XIV toteutti haaveensa saada oman sukunsa Bourbon-dynastian jäsen Espanjan valtaistuimelle. Huolimatta useista muutoksista Bourbon-suku on säilyttänyt Espanjan kruunun hallussaan aina meidän päiviimme saakka, ja kuningas Felipe VI on näin ollen Ludvig XIV:n jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa. Orléansin piiritys
Englannin kuningas Henrik V oli Troyesin sopimuksen mukaan saanut perimysoikeuden Ranskan kruunuun Kaarle VI:n kuollessa. Henrik ehti kuitenkin kuolla ennen appeaan Kaarle VI:tä. Näin Englannin valtaistuimelle nousi vähän alle vuoden ikäinen Henrik VI. Kun myös Kaarle VI melko pian kuoli, tuli Henrik VI:sta englantilaisten mielestä myös Ranskan kuningas. Tätä eivät hyväksyneet edesmenneen Kaarle VI:n pojan ("dauphinin", kruununprinssin) kannattajat, koska he pitivät tätä niin sanottua Bourgesin kuningasta ainoana oikeana Ranskan hallitsijana. Ajankohdan merkittävin, varakkain ja mahtavin hallitsija Burgundin Filip III Hyvä havitteli Ranskan kruunua, olihan hän edesmenneen Kaarle VI:n serkku. Poliittisessa tilanteessa tämä ”Lännen suuri leijona”, kuten häntä myös kutsuttiin, oli katsonut liittoutumisen englantilaisten kanssa omien kunnianhimoisien tavoitteidensa kannalta paremmaksi. Filip IV (Ranska)
Oliko kyseessä temppeliherrojen kirous vai yksinkertainen onnettomuus, kun marraskuussa 1314 Filip Kaunis joutui Oise-joen rannalla onnettomuuteen ja putosi hevosen selästä. Kolme vuorokautta myöhemmin 29. marraskuuta 1314 Filip IV Kaunis kuoli 46-vuotiaana Fontainebleaun linnassa – samassa, jossa hän oli syntynytkin. Hän oli hallinnut Ranskaa rautaisella otteellaan 29 vuotta. Filip II (Ranska)
Filip II Augustus (ransk. Philippe II Auguste) (21. elokuuta 1165 – 14. heinäkuuta 1223) oli seitsemäs suoraan Kapeting-dynastiaan kuulunut kuningas, joka hallitsi vuosina 1180–1223. Henrik V (Ranska)
Henri Charles Ferdinand Marie Dieudonné d’Artois, Chambordin kreivi (29. syyskuuta 1820 Pariisi – 24. elokuuta 1884 Frohsdorf, Itävalta) oli Ranskaa hallinneen Bourbon-suvun viimeinen päämies ja erään tulkinnan mukaan Ranskan kuningas nimellä Henrik V viikon ajan elokuussa 1830. Myöhemmin hän oli legitimistien tukema kruununtavoittelija kuolemaansa asti. Kolmannen tasavallan alkuvaiheessa 1870-luvulla Bourbonien valtaanpaluu näytti Ranskassa mahdolliselta, mutta Chambordin kreivin taipumaton vanhoillisuus useissa kysymyksissä vei häneltä tarvittavan kannatuksen. Filippos IV
Filippos IV (k. 297 eaa.) oli Makedonian kuningas lyhyen ajan vuonna 297 eaa. Hänen isänsä oli Kassandros, yksi Aleksanteri Suuren seuraajista, joka oli kaapannut vallan Makedoniassa. Filippos ei ehtinyt hallita kuin lyhyen ajan isänsä kuoleman jälkeen. Don Carlos (1788–1855)
Don Carlos pakotettiin vuonna 1833 siirtymään Portugaliin, jossa hän yritti saada tukea langoltaan, kuningas Mikaelilta. Hän siirtyi sieltä edelleen Kirkkovaltioon. Ferdinand VII kuoli syyskuussa 1833, jolloin Isabella julistettiin uudeksi hallitsijaksi. Don Carloksen kannattajat, joita tästä alkaen kutsuttiin karlisteiksi, julistivat puolestaan hänet kuninkaaksi nimellä Kaarle V. Hän palasi Espanjaan Englannin kautta ja ryhtyi heinäkuussa 1834 johtamaan kannattajiaan Baskimaasta käsin. Seurauksena oli monta vuotta kestänyt sisällissota. Don Carlos ei ollut sotilaallisena johtajana erityisen osaava. Karlistien lahjakkaan ylipäällikön Tomás de Zumalacárreguin kuoltua vuonna 1835 heidän sotilaallinen menestyksensä alkoi heiketä ja aloite siirtyi kuningattaren hallituksen joukoille. Vuonna 1839 karlistien komentaja Rafael Maroto solmi rauhan Vergarassa, ja Don Carlos joutui lähtemään uudelleen maanpakoon. Hän asui ensin Ranskan Bourgesissa ja vuodesta 1847 Itävallassa. Vuonna 1845 hän ilmoitti luopuvansa kruununtavoittelusta poikansa Carlos Luisin hyväksi ja käytti sen jälkeen arvonimeä Molinan kreivi. Henrik II (Ranska)
Henrik II (31. maaliskuuta 1519 – 10. heinäkuuta 1559) oli Ranskan kuningas vuosina 1547 – 1559. Henrik II oli edellisen kuninkaan Frans I:n poika, jonka valtakautta leimasivat italialaissodat Habsburgien Itävaltaa vastaan, sekä protestanttisten hugenottien raa'at vainot (heitä mm. poltettiin suuret määrät roviolla). Henrik II:n äärikatolisuus ei kuitenkaan estänyt häntä liittoutumasta saksalaisten protestanttien kanssa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria Kaarle V:tä ja myöhemmin tämän poikaa Filip II:ta vastaan. Filip Komea
Filip I (22. heinäkuuta 1478 – 25. syyskuuta 1506), tunnetaan myös Filip Komeana, oli ensimmäinen Habsburg-sukuun kuulunut Kastilian kuningas. Kaarle (Valois)
Kuningas Ludvig X:n ennenaikainen kuolema 1316 sai Kaarlen tavoittelemaan merkittävää poliittista roolia, mutta hän ei voinut estää veljenpoikaansa Poitiers'n Filipiä tulemasta sijaishallitsijaksi ja pian sen jälkeen kuninkaaksi nimellä Filip V. Filip V (Ranska)
Filip V Pitkä (ransk. "Philippe V le Long", 1293, Lyon – 3. tammikuuta 1322, Pariisi) oli Ranskan kuningas 1316–1322 ja Kapeting-suvun 14. hallitsija. Hän oli Navarran kuningas nimellä Filip II. Flanderi (kreivikunta)
Kreivien Baudouin IV (988 – 1035 ja Baudouin V (1935 – 1067, joka kuoli Ranskan kuninkaan Filip I holhoojana ja Vilhelm Valloittajan appena, muodostavat Flanderin kreivikunnan ensimmäisen vaiheen kukoistusajan. Joskin tämä aikana alueellinen laajeneminen etelään pysähtyy, niin se kuitenkin jatkuu kohden Keirarikuntaa Schelden toisella puolen. Keisarit ovat perustaneen rajavasallikuntiaan alueelle: Vanenciennes, Ename ja Antwerpen, sekä vahvistaneet Cambrain piispan valtaa. Tähän Flanderin kreivit vastasivat anastamalla Valenciennesin vuonna 1007, vastapalvelukseksi annettiin Waein alue, joka oli Gentistä pohjoiseen ja Alostin alue, joka jäi Schelden ja Dendrejoen väliin. Täten muodostui myös keisarillisen Flanderin alue ja Keiveistä tuli myös Pyhän keisarikunnan ruhtinaita. Avioliitto tulevan kreivin Paudouin VI:n ja Hainaut’n kreivikunnan perillisen Richilden välillä mahdollisti näiden kahden kreivikunnan henkilökohtaisen unioni (1067 – 1070). Philippus Arabs
Marcus Julius Philippus (noin 200 – syys- tai lokakuu 249), usein Philippus Arabs (Philippus Arabialainen), oli Rooman keisari vuosina 244–249. Hän oli kotoisin pienestä kylästä Rooman Arabian ja Syyrian provinssien rajalta ja nousi keisariksi kun edellinen keisari Gordianus III kuoli epäselvissä olosuhteissa Persian vastaisen sotaretken aikana. Philippus ehti hallita Rooman valtakuntaa yli viisi vuotta ennen kuin sai surmansa Deciusta vastaan käydyssä taistelussa. Bonifatius VIII
Hän kärsi tappion Ranskan Filip IV Kaunista vastaan yrittäessään estää papiston verotusta. Riita Filipin kanssa kärjistyi lopulta siihen pisteeseen, että paavi julisti Filipin pannaan vuonna 1303. Filipin kansleri Guillaume de Nogaret saarsi paavin Anagniin ja vaati häntä eroamaan. Bonifatius kieltäytyi jyrkästi. Bonifatius vapautettiin kolmen päivän päästä, mutta hän kuoli kuukauden kuluttua tapauksesta. Filip V (Ranska)
Avioliitosta Burgundin Johannan kanssa syntyi kaikkiaan kuusi lasta:Filip V Pitkä on haudattu muiden Ranskan monarkkien ja keskeisten monarkian palvelijoiden tapaan Saint Denis'n luostarin basilikaan, jossa olevat haudat joutuivat vallankumouksen vuosina hävityksen kohteiksi. Filippos II
Filippos II (, 382–336 eaa.) oli Makedonian kuningas vuosina 359–336 eaa. Filippos yhdisti hajanaisen Makedonian voimakkaaksi kuningaskunnaksi ja uudisti sen armeijan. Hän sai valtansa alle ympäröivät alueet, kuten Traakian, Thessalian ja myös Kreikan kaupunkivaltiot. Ennen kuolemaansa hän oli suunnitellut hyökkäystä Persian valtakuntaa vastaan. Hänen poikansa Aleksanteri Suuri toteutti isänsä suunnitelman ja valtasi koko Persian valtakunnan ja enemmänkin. Espanjan perimyssota
Baskit – Navarran kuningaskunta ja Baskimaa (”Biskaja”) – olivat tukeneet kuningasta Habsburgin tavoittelijaa vastaan ja alkujaan säilyttivät käytäntönsä ("fueros"). Espanjan kruunun keskittämistarmo ei kuitenkaan niitä säästänyt. Vuonna 1718 sen jälkeen kun Filip V oli yrittänyt lakkauttaa käytännön tuomalla tullimaksut rannikolle ja Pyreneille, baskit Gipuzkoassa ja Biskajan aateliset tarttuivat aseisiin rannikkoalueilla. Filip V lähetti joukkoja ja kapina ("matxinada") kukistettiin verisesti. Huolimatta sotilaallisesta menestyksestään Filip V lopulta perui päätöksensä ja toi tullin takaisin Ebro-joelle (1719). Baskit onnistuivat säilyttämään perinteiset instituutionsa ja lakinsa. Filip V (Ranska)
Vuonna 1307 Filip V Pitkä avioitui Burgundin Johannan (v. 1291–1330) kanssa. Johannasta tuli Burgundin kreivitär (v. 1315–1330) nimellä Johanna II isänsä Burgundin kreivin Othon IV:n kuoltua. Myöhemmin hänestä tuli myös Artois'n kreivitär (v. 1329–1330) hänen äitinsä Artois'n kreivittären Mahout’n kuoltua. Filip III (Ranska)
Filip III Rohkea ("", 30. huhtikuuta 1245 Poissy Ranska – 5. lokakuuta 1285 Perpignan Ranska) oli Ranskan kuningas vuosina 1270–1285. Hän on kymmenes suoraan Kapeting-dynastiaan kuulunut kuningas. Mikael V
Kun Mikael IV kuoli vuonna 1041, Mikael V:stä tuli Zoen uusi kanssahallitsija. Mikaelin valtaistuimelle nousun takana oli hänen setänsä Johannes, jonka Mikael kuitenkin pian karkotti luostariin. 18. huhtikuuta ja 19. huhtikuuta välisenä yönä hän määräsi myös Zoen karkotettavaksi. Kuullessaan tästä Konstantinopolin kansalaiset vihastuivat ja syrjäyttivät Mikaelin. Hänet sokeutettiin ja lähetettiin luostariin, missä hän kuoli 24. elokuuta 1042. Kaarle V (keisari)
Viimeisen sodan Kaarle kävi Fransin poikaa ja seuraajaa Henrik II:ta vastaan vuodesta 1551 lähtien. Kaarle saavutti aluksi voittoja Lorrainessa, jossa hän valloitti Metzin, mutta Italiassa ranskalaiset voittivat hänet. Kaarle luopui kruunusta sodan vielä kestäessä ja jätti sodan johdon pojalleen Filip II:lle ja veljelleen Ferdinand I:lle. Ludvig Filip I
Ludvig Filip hallitsi vaatimattomasti ja vältti ylimielisyyttä ja edeltäjiensä tuhlailevaa rahankäyttöä. Aluksi häntä rakastettiin kovin ja nimitettiin kansalaiskuninkaaksi ja porvarimonarkiksi, joskin hänen tukensa tuli etenkin varakkaasta porvarillisesta keskiluokasta. Myöhemmin hänen hallintonsa nähtiin muuttuvan enenevässä määrin konservatiiviseksi ja monarkistiseksi. Työläisten olot huononivat, ja vuoden 1847 talouskriisi sai kansan jälleen nousemaan kuningastaan vastaan.
Euroopan hulluna vuotena 24. helmikuuta 1848 Ludvig Filip luopui kruunusta nuoren pojanpoikansa hyväksi. Peloissaan edellisten hallitsijoiden kohtalosta hän pakeni salassa Englantiin. Kansalliskokous päätti aluksi nimittää Ludvig Filipin pojanpojan kuninkaaksi, mutta yleisen mielipiteen painostamana presidentiksi valittiin Louis Napoleon Bonaparte, joka myöhemmin teki vallankaappauksen ja julistautui elinikäiseksi presidentiksi ja keisariksi. Filippa (kuningatar)
Englannin Filippa (4. kesäkuuta 1394 – 5. tammikuuta 1430) oli Englannin Henrik IV:nnen tytär, josta tuli Eerik XIII Pommerilaisen puolisona Tanskan, Ruotsin ja Norjan kuningatar. Eerik ja Filippa vihittiin vuonna 1406, ja he asettuivat asumaan Kalmarin linnaan. Seuraavina vuosina Filippa vieraili usein Vadstenan luostarissa. Stefanus V
Stefanus V oli paavina syyskuusta 885 – 14. syyskuuta 891. Fotiosta koskevissa kiistoissa hän jatkoi paavi Pyhä Nikolaus I:n jyrkkää linjaa. Hän nousi paaviksi joulukuussa 885 ilman että asiasta olisi sovittu frankkien kuninkaan Kaarle Paksun kanssa. Kuningas pahastui ja epäsi paavilta apujoukot taisteluissa saraseenejä vastaan. Paavi kääntyi silloin Guido Spoleton, Italian mahtavimman ruhtinaan puoleen. Kaarle Paksun kuoltua paavi joutuikin kruunaamaan Guidon Rooman keisariksi ja Italian kuninkaaksi. Tuohon aikaan oli useita kilpailevia mahtimiehiä jotka käyttivät kuninkaan ja keisarin titteliä. Aleksanteri V
Aleksanteri V (kuoli 294 eaa.) oli Makedonian kuningas 297–294 eaa. veljensä Antipatros II:n kanssa. Hän oli Kassandroksen poika ja edeltäjänsä Filippos V:n veli. Kuninkaiden äiti Thessalonike suosi Aleksanteria. Lopulta Antipatros murhasi äitinsä ja syrjäytti veljensä. Aleksanteri liittoutui Antigonos I:n pojan Demetrioksen kanssa ja tämän avulla hän saikin Antipatroksen syrjäytettyä. Mutta Demetrios kääntyikin Aleksanteria vastaan ja antoi murhata hänet. Demetrioksesta tuli nyt Makedonian kuningas ja uuden Antigonidi-dynastian perustaja. Felipe VI
Felipe VI (koko nimeltään Felipe Juan Pablo Alfonso de Todos los Santos de Borbón y Grecia, s. 30. tammikuuta 1968 Madrid) on ollut Espanjan kuningas vuodesta 2014. Hän on aiemman kuninkaan Juan Carlos I:n ja kuningatar Sofían kolmas lapsi. Felipe on nimetty Espanjan ensimmäisen Bourbon-sukuisen kuninkaan Filip V:n mukaan. Hänellä on kaksi sisarta, Elena ja Cristina. Felipe VI edustaa Bourbon-sukua, joka puolestaan polveutuu ikivanhasta kapetingien hallitsijasuvusta. Mikael V
Mikael V Kalafates (kreikaksi "Μιχαήλ Καλαφάτης", 1015 – 24. elokuuta 1042) oli Bysantin keisari lyhyen ajan vuosina 1041–1042. Hän oli keisari Mikael IV:n sisarenpoika. Manuel I Komnenos
Roger II kuoli helmikuussa 1154, ja häntä seurasi valtaistuimelle Vilhelm I. Uuden kuninkaan valtaa vastustettiin laajoilla kapinoilla Sisiliassa ja Apuliassa, jonka pakolaisia tavattiin Bysantin hovista. Fredrik I Barbarossa, Konradin seuraaja, epäonnistui yrityksessään päihittää normannit. Kaikki nämä tapahtumat yhdessä rohkaisivat Manuelia hyödyntämään niitä lukuisia poliittisia epävakauksia, joita Apenniinien niemimaalla tuohon aikaan esiintyi. Hän lähetti kenraalinsa Mikael Palaiologoksen ja Johannes Dukaksen, joista molemmille oli suotu arvonimi "sebastos", bysanttilaisten joukkojen, kymmenen laivan ja suuren kultamäärän kanssa valloittamaan Apulian 1155. Kenraaleja ohjeistettiin ostamaan Fredrik I:n tuki, sillä hän myös suhtautui vihamielisesti normanneihin ja oli tuolloin Alppien eteläpuolella, mutta Fredrik kieltäytyi, koska hänen miehensä halusivat palata Alppien pohjoispuolelle niin pian kuin mahdollista. Paikallisten paronien avulla Manuelin sotaretki alkoi kuitenkin edetä vauhdilla, kun koko eteläinen Italia yhtyi kapinaan Sisilian kruunua ja kokematonta Vilhelm I:tä vastaan. Seurasi menestyksekkäiden tapahtumien ketju, kun linnoitus toisensa jälkeen taipui joko hyökkääjien voiman tai kullanhimon edessä. Espanjan perimyssota
Espanjan perimyssota (1701–1714) oli suuri eurooppalainen konflikti 1700-luvun alussa, joka syttyi kun viimeinen Habsburg-suvun Espanjan kuningas, heikko ja lapseton Kaarle II, kuoli vuonna 1700. Hän oli hallinnut suurta imperiumia, ja kysymys hänen seuraajastaan oli jo kauan vaivannut hallitsijoita ympäri Eurooppaa. Ongelma yritettiin ratkaista jakamalla imperiumi kelvollisten ehdokkaiden kesken Ranskan (Bourbon), Itävallan (Habsburg) ja Baijerin (Wittelsbach) hallitsijasuvuista, mutta yritykset lopulta epäonnistuivat, ja kuolinvuoteellaan Kaarle II järjesti koko Espanjan perinnön Filip V:lle, Anjoun herttualle, Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n toiseksi vanhimmalle pojanpojalle. Filipin hallitessa Espanjaa Ludvig XIV varmistaisi suurta hyötyä dynastialleen, mutta joidenkin valtiomiesten mielestä dominoiva Bourbonin suku olisi uhka Euroopan vakaudelle ja se vaarantaisi vallan tasapainon. Filip V (Espanja)
Kaarle II kuoli 1. marraskuuta 1700 ja tieto saapui Versaillesiin 9. marraskuuta. Ludvig XIV ilmoitti 16. marraskuuta hoville, että hän oli hyväksynyt Kaarle II:n testamentin. Ludvig XIV esitteli 17-vuotiaan pojanpoikansa, joka ei puhunut sanaakaan espanjaa, sanoilla ”Herrat, tässä teille on Espanjan kuningas!” Melkein kaikki muutkin Euroopan kuninkaalliset tunnustivat uuden hallitsijan, Itävaltaa ja keisarikuntaa lukuun ottamatta. Pariisin parlamentti vahvisti tunnustuskirjeellä 1. helmikuuta 1701 Filip V:n oikeuden myös Ranskan kruunuun. Päätös osoittautui merkittäväksi, kun Ranskan rojalistit Bourbonien päähaaran sammuttua 1880-luvulla kiistelivät Ranskan teoreettisesta kruununperimysjärjestyksestä. Kaarle V (keisari)
Kaarlen isä kuitenkin kuoli pian ja nuori kruununperillinen siirtyi tätinsä Margareeta Itävaltalaisen holhoukseen ja varttui tämän burgundilaisen ritariaatteen kyllästämässä hovissa. Margareeta oli Alankomaiden käskynhaltija ja hallitsi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ”kruununjalokiveä”: Reinin suistoa ja Hollannin maakunnan suuria kauppakaupunkeja. Filip Komean kuollessa Kaarle oli vain kuusivuotias. Kaarlen kehitys oli hidasta ja muutenkin hän vaikutti sopimattomalta hallitsemaan mitään. Koska hän myös oli sulkeutunut ja vähäpuheinen, hänen oli hankala luoda tarpeellisia suhteita hovissa. Edvard V
Edvard V (2. marraskuuta 1470 – 1483?) oli Englannin kuningas huhtikuun 9. päivästä 1483 syrjäyttämiseensä asti. Häntä ei ehditty kruunata, sillä hänen setänsä Rikhard III, josta oli tullut sijaishallitsija Edvard V:n isän Edvard IV:n kuollessa, sulki 12-vuotiaan pojan ja tämän yhdeksänvuotiaan veljen Rikhard Shrewsburylaisen Lontoon Toweriin. Heitä ei nähty sen koommin. Rikhard III otti vallan itselleen, ja yleisesti hänen uskotaan murhanneen prinssit, joskaan mitään suoranaisia todisteita ei ole löytynyt. Vuonna 1674 työmiehet löysivät Towerista kahden lapsen luut, joiden on epäilty kuuluneen Edvard V:lle ja Rikhardille. Luiden alkuperää ei ole kyetty varmistamaan. Kaarle V (keisari)
Kaarle V:n testamentin mukaan Unkarin, Dalmatian, Kroatian ja muiden itäisten alueiden kuninkuus tuli kuulumaan hänen
pojanpojalleen, Filip II:n pojalle, Asturian prinssi Kaarlelle, joka kuitenkin kuoli nuorena. Pietarinkirkko
Avignonin vankeuden ja vastapaavien ajanjakson päätyttyä paavi palasi pysyvästi takaisin Roomaan. Vatikaanin palatsi ja vanha Konstantinuksen aikainen basilika olivat paavin poissa ollessa jääneet rappiolle, ja Nikolaus V:n pontifikaatin alkaessa basilikan kunto oli jo hälyttävä, joten pian heräsi ajatus sen korjaamisesta ja laajentamisesta. Pian kävi ilmeiseksi, että peruskorjausta parempi vaihtoehto olisi uuden kirkon rakentaminen. Paavi Nikolaus V pyysi tehtävään arkkitehti Bernardo Rossellinon, jonka suunnittelema basilika oli uskollinen vanhalle pylväshallin tyyliselle pohjakaavalle, paitsi että lisäyksenä Rossellino oli piirtänyt kupolin ristin sakaroiden yhtymäkohtaan. Tämän suunnitelman perusteella valmistui aikanaan vain uusi kuori "Tribuna di San Pietro", koska Nikolaus V kuoli 1455. Fredrik Vilhelm II
Fredrik Vilhelm II (, 25. syyskuuta 1744 Berliini – 16. marraskuuta 1797 Potsdam) oli järjestyksessään neljäs Preussin kuningas. Hän hallitsi vuodesta 1786 kuolemaansa vuoteen 1797 asti. Hän epäonnistui monissa hallintotoimissaan ja hänen neuvonantajansa eivät olleet hyviä. Kuningas pyrki sensuurin ja uskontoediktin avulla jarruttamaan valistusaatteen leviämistä, ja häntä on usein pidetty setänsä ja edeltäjänsä Fredrik Suuren vastakohtana. Toisaalta hän oli taiteiden suosija ja hänen valtakaudellaan Preussi sai haltuunsa suuren osan Puola-Liettuasta Puolan jaoissa vuosina 1793 ja 1795. Brandenburgin portti rakennettiin hänen valtakautensa aikana. Filip I (Ranska)
Filip I (23. toukokuuta 1052 – 29. heinäkuuta 1108 Meulan) oli Ranskan kuningas 1060—1108. Filip kuului kapetingien sukuun. Filip II (Espanja)
Filip II:n isä, keisari Kaarle V (Espanjan kuninkaana Kaarle I), asetti poikansa Espanjan varakuninkaaksi vuonna 1543. Hän oli alusta alkaen aina kuolemaansa saakka, espanjalaisten alamaisten suosiossa. Vuodet 1548–1551 Filip II oleskeli isänsä hovissa Brysselissä ja vieraili myös Saksassa, mutta ei tuntenut oloaan kotoisaksi näissä Habsburgien valtakunnan pohjoisissa osissa. Hän tunsi lopulta valtakuntansa pohjoisosia kohtaan niin suurta inhoa, että ei poistunut Pyreneiden pohjoispuolelle enää kertaakaan vuoden 1559 jälkeen. Ferdinand Katolilainen
Ferdinand Katolilainen ( tai "Fernando el Catolico", tai "Ferran el Catòlic", 10. maaliskuuta 1452 – 25. tammikuuta 1516) oli Aragonian ("Ferdinand II"), Kastilian ja Leónin ("Ferdinand V"), Sisilian, Napolin ("Ferdinand III") ja Navarran kuningas ja Barcelonan kreivi. Filip IV (Ranska)
Filip IV oli velkaantunut pahasti Temppeliherrain ritarikunnalle, ja hän päätti hyökätä tätä oman aikansa pankkiirijärjestelmää vastaan. Varhain 13. lokakuuta 1307 Guillaume de Nogaret’n johtamat joukot suorittivat salaisen operaation ja pidättivät lähes kaikki Ranskan alueella olleet temppeliherrat. Seuranneessa oikeudenkäynnissä, jossa käytettiin kiduttamalla saatuja todisteita, noin 50 temppeliherraa poltettiin roviolla. Heitä syytettiin kerettiläisyydestä, sodomiasta ja moraalittomuudesta. Myös järjestön suurmestari Jacques de Molay tuomittiin roviolle vuonna 1314. Samalla Temppeliherrojen hallinnassa ollut omaisuus takavarikoitiin. Filip IV sai paavi Klemens V:n asettumaan Avignoniin 1309, ja vuonna 1312 hän taivutteli Klemens V:n suostumaan siihen, että Temppeliherrain ritarikunta hävitettiin lopullisesti. Perseus (Makedonia)
Vuonna 179 eaa. Filippos V kuoli ja Perseuksesta tuli kuningas. Filippoksella oli ollut toinenkin poika, roomalaismielinen . Demetrios oli kunnostautunut ollessaan lähettiläänä Roomassa. Mustasukkainen Perseus sai isänsä luulemaan että Demetrios aikoi kaapata vallan ja Filippos antoi myrkyttää poikansa. Filip Schwabenilainen
Filip oli Fredrik I Barbarossan ja tämän vaimon Beatricen viides ja nuorin poika. Filipin veli oli keisari Henrik VI. Filip nai Bysantin keisari Isaak II Angeloksen tyttären, Irene Angelinan, joka oli jäänyt leskeksi. He saivat neljä tytärtä: Vastauskonpuhdistus Ruotsissa
Puolassa Sigismund suunnitteli valtansa palauttamista Ruotsissa. Voimankäyttö vaikutti ainoalta keinolta, mutta Puolan sejm ei suostunut tukemaan kuningastaan. Niinpä Sigismund etsi liittolaisia muualta. Espanjan kuningas Filip II oli kiihkeä katolinen, joka halusi tehdä Itämerestä katolisen sisämeren ja katoliseksi käännetystä Ruotsista tukikohtansa, jonka avulla hän voisi hyökätä Espanjan imperiumista irti pyrkivää Alankomaita vastaan ja saada revanssin Englannista, joka oli edellisenä vuosikymmenenä kukistanut Espanjan ”voittamattoman armadan”. Ajatuksena oli, että kun Sigismund saisi palautettua valtansa Ruotsissa, hän luovuttaisi Älvsborgin linnoituksen Espanjalle. Myös paavi suhtautui näihin ajatuksiin myönteisesti. Sigismund ei kuitenkaan ehtinyt solmia liittoa Espanjan kanssa: Espanja oli talousvaikeuksissa, pitkällisten sotien väsyttämä ja vanha Filip II kuoli vuonna 1598. Roomassa "Missio Suetican" toteutus oli keskeytetty, kun paavin huomio kiinnittyi kokoamaan pyhä liiga osmanien valtakuntaa vastaan. Lokakuussa 1596 turkkilaiset voittivat Habsburgien ja Transilvanian joukot Keresztin taistelussa ja vuonna 1597 Rooma kielsi nuntius Malaspinaa antamasta lupauksia ja sitomasta kirkkoa konfliktiin pohjoisessa. Heinäkuussa 1598 Sigismund hyökkäsi Ruotsiin tarkoituksenaan vakiinnuttaa valtansa, jonka jälkeen hän voisi nimittää virkoihin katolisia sekä katolismielisiä ja hiljalleen tuoda Ruotsi katolisen kirkon alaisuuteen. Sigismund kärsi kuitenkin tappion sodassa Kaarlea vastaan ja lokakuussa hän lähti takaisin Puolaan. Adam Gottlob Moltke
Moltke oli Fredrik V:n vaikutusvaltaisin neuvonantaja ja myös kuninkaan luotettu ystävä. Hänellä oli suuri vaikutusvalta valtion asioissa ja hän vastusti voimakkaasti talonpoikien vapauttamista kartanolaitoksen alaisuudesta. Moltke yritti myös huonolla menestyksellä hillitä kuninkaan yksityiselämää. Fredrik V kuoli vuonna 1766 kirjaimellisesti hänen käsivarsilleen. Uusi kuningas Kristian VII syrjäytti Moltken, mutta kutsui hänet seuraavana vuonna järjestelemään maatalousuudistusta. Johann Struenseen saatua tosiasiallisen vallan hovissa vuonna 1770 Moltke joutui täysin syrjään ja vetäytyi asumaan tiluksilleen. Filip V (Espanja)
Lopulta Kaarle valitsi neuvonantajansa Portocarreron kardinaalin painostamana Ranskan Bourbonit. Hän teki 2. lokakuuta 1700 nuoresta Anjoun herttuasta perillisensä, joskin periaatteessa Espanjan kruununperillinen olisi ollut hänen isänsä kruununprinssi Ludvig, joka oli Kaarle II:n sisarenpoika. Mikäli Anjoun herttua kuolisi tai nousisi Ranskan valtaistuimelle, Espanjan kruunu olisi mennyt kruununprinssi Ludvigin kolmannelle pojalle Berryn herttualle, ja mikäli hän ei jostain syystä voisi vastaanottaa kruunua, sen olisi saanut arkkiherttua Kaarle, tuleva Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VI. Satavuotinen sota
Englantilaiset kuitenkin unohtivat, että Kaarle IV:n veljen Ludvig X:n kuoltua kuninkuus siirtyi lyhyeksi ajaksi hänen jälkisyntyiselle pojalleen Juhana I:lle (1416). Tämän jälkeen perimys olisi siirtynyt englantilaisen logiikan mukaan Juhanan sisarelle Jeannelle, josta tuli isänsä ja veljensä jälkeen kyllä Navarran hallitsija, mutta jolle näin kuuluva Ranskan kruunun maan herrat luovuttivat sedälle Filip V:lle. Samaa periaatetta noudatettiin Filip V:n jälkeen kun hallitsijaksi tuli Filipin tyttärien sijaan veli Kaarle IV. Tähän jo perinteeksi muodostuneeseen tapaan Kaarle IV:n kuoltua kruunu siirrettiin lähimmälle miespuoliselle perijälle, kuolleen kuninkaan serkulle Valois'n Filipille. Filip IV (Espanja)
Filip IV kuoli vuonna 1665 luottaen siihen, että hänen poikansa, tuolloin vasta kolmivuotias Kaarle II, nostaisi Espanjan taas kunniaan. Filip luotti siihen, että hänen periaatteensa, kuten Espanjan vallan laajentaminen ja katolisen kirkon voimistaminen protestantismia vastaan, saisivat seuraajassa innokkaan puolustajan. Henkisesti jälkeenjäänyt Kaarle ei näitä toiveita pystynyt täyttämään ja hänen kuoltuaan ilman perijää 1700 seurasi Espanjan perimyssota. Henrik V (Englanti)
Henrik V kuoli yllättäen punatautiin 31. elokuuta 1422. Häntä seurasi kuninkaana hänen ainoa poikansa, vasta yhdeksän kuukautta vanha Henrik VI. Kaarle V (keisari)
Kaarlen hallitsija­kaudella Espanja valloitti Amerikan mantereella asteekkien valtakunnan Meksikossa ja Inka­valta­kunnan Perussa sekä laajoja alueita muualtakin Keski- ja Etelä-Amerikassa. Kaarle myös järjesti Fernão de Magalhãesin käyttöön viisi laivaa, joiden matka, ensimmäinen maailman­ympäri­purjehdus, soi Espanjalle myöhemmin mahdollisuuden laajentaa imperiumiaan myös Tyynellemerelle ja valloittaa Filippiinit. Nämä alue­valtaukset eri puolilla maailmaa antoivat aiheen sanontaan, jota myöhemmin on käytetty myös Brittiläisestä imperiumista: sanottiin, että Kaarlen valta­kunnassa ”aurinko ei koskaan laskenut”. Se ei tosin tarkkaan ottaen pitänyt paikkaansa ennen kuin Espanja valloitti Filippiinit vasta Kaarlen seuraajan, Filip II:n hallitsija­kaudella. Espanjan perimyssota
Rauhankonferenssi Utrechtissa kokoontui 29. tammikuuta 1712. Kuitenkin vain viikkoja neuvottelujen alkamisesta, Ranskassa joukko kuninkaallisia oli kuollut, ja pian Filip V:n ja Ranskan kruunun välissä oli vain sairaalloinen kaksivuotias Ludvig. Suojatakseen Ranskan ja Espanjan valtaistuinten yhdistymistä vastaan – ja siten estää neuvottelujen kaatumisen – Filip V:tä painostettiin valitsemaan kahden kruunun välillä. Ludvig XIV oli avoin Oxfordin suunnitelmalle jonka mukaan Filip V, valitessa Ranskan, luovuttaisi välittömästi Espanjan ja Espanjan Amerikan Savoijin herttualle. Vastineeksi Filip saisi Savoijin maat, ynnä Montferratin ja Sisilian kuningaskunnaksi itselleen; jos ja kun nuori Ludvig kuolisi, Filip nousisi Ranskan valtaistuimelle, ja italialaiset alueet (paitsi Sisilia joka menisi Habsburgeille) sulatettaisiin Ranskan kuningaskuntaan. Kuitenkin Filip V, viihtyen ottomaassaan ja takuun puuttuessa Ludvigin kuolemasta, hylkäsi suunnitelman, ja luovutti vaateensa Ranskan valtaistuimeen puoltaen Espanjassa pysymistä. Hänen vastauksensa ei nostanut Savoijin herttuaa sille sijalle mitä toryt olivat toivoneet, ja se tekisi ratkaisun tekemisestä keisarin kanssa vaikeamman. Kaikesta huolimatta luopuminen nähtiin Lontoossa hyväksyttävänä perustana rauhalle. Yrjö VI
Kuningas Yrjö V kuoli 20. tammikuuta 1936 ja Albertin veli, prinssi Edward nousi valtaistuimelle ottaen nimen Edvard VIII. Hän oli naimaton, joten Albert oli seuraavana perintöjärjestyksessä. Edvard VIII kuitenkin luopui kruunusta 11. joulukuuta 1936 mennäkseen naimisiin eronneen Wallis Simpsonin kanssa. Albertista tuli nyt vasten tahtoaan kuningas, ja hänen sanotaan itkeneen tuntikausia äitinsä kuningatar Maryn luona kuultuaan veljensä päätöksestä. Kaarle V (keisari)
Kaarle luopui hallitsemistaan alueista vaiheittain. Ensin hän luovutti Sisilian ja Napolin valta­istuimet, jotka molemmat olivat paavin läänityksiä, sekä Milanon herttua­kunnan pojalleen Filipille vuonna 1554. Hän ilmoitti asiasta 25. heinäkuuta, ja vuoden lokakuussa paavi Julius III kruunasi Filipin Napolin ja Sisilian kuninkaaksi. Seuraavana vuonna, 25. lokakuuta 1555 hän ilmoitti julkisesti Alankomaiden valtiopäivillä luopuvansa näistä maista ja Charolais'n kreivikunnasta voidakseen vetäytyä luostariin. Espanjan kruunun hän luovutti tammikuussa 1556 vähin äänin Filipille. Makedonian valtakunta
Tässä vaiheessa alkoi kuitenkin konflikti laajenevan Rooman valtakunnan kanssa. Rooma halusi estää Makedonian vahvistumisen lännessä. Makedonian kuninkaaksi vuonna 221 eaa. noussut Filippos V solmi vuonna 215 eaa. Rooman-vastaisen liiton karthagolaisen Hannibalin kanssa. Ensimmäisessä makedonialaissodassa vuosina 215–205 eaa. Filippos vielä jossain määrin menestyi, mutta toisessa makedonialaissodassa vuosina 200–197 eaa. roomalaiset voittivat hänet, kun eräät Kreikan kaupungit olivat jääneet sodasta pois. Seuraavina vuosina Kreikan sisäiset levottomuudet ajoivat Filippoksen ahtaalle. Ferdinand Filip
Ferdinand Filip (; 3. syyskuuta 1810 Palermo, Sisilia – 13. heinäkuuta 1842 Neuilly-sur-Seine) oli Ranskan kuningas Ludvig Filipin vanhin poika ja kruununprinssi. Hän käytti vuodesta 1830 arvonimeä Orléansin herttua, joka siihen asti oli kuulunut hänen isälleen ennen tämän valtaannousua. Nikolaus V
Paavien harjoittaman tieteen historiassa merkittäväksi virstanpylvääksi voidaan katsoa juuri paavi Nikolaus V:n pontifikaatti vuosina 1447–1455. Nikolaus V oli ensimmäinen humanistisista paaveista, ja hän suosikin suuresti tieteitä ja taiteita. Vatikaanin tieteitä kyseinen paavi tuki erityisesti kirjojen osalta, sillä innokkaana bibliofilian harrastajana tunnettu paavi päätti perustaa Roomaan kirjaston "oppineiden yhteiseksi hyväksi", sekä hankkia sinne "kaikki kreikkalaiset ja latinalaiset kirjat, jotka ovat paavin ja apostolisen istuimen arvoisia". Nikolaus V keräsi kirjoja ympäri Eurooppaa lähettämällä asiamiehiään etsimään niitä, ja hänen kuollessaan paavinistuimelle jäi haltuunsa kyseisen aikakauden laajin kirjakokoelma, joka käsitti yli tuhatkaksisataa käsikirjoitusta. Näiden joukossa oli useita kreikankielisten antiikin filosofien kuten Aristoteleen teoksia, joita Nikolaus V:n Roomaan hankkineet idästä tulleet oppineet olivat kääntäneet. Nikolaus V:n toiminnan seurauksena syntyi Vatikaanin kirjasto "Biblioteca Apostolica Vaticana", joka oli vuosisatoja ja on yhä erittäin merkittävä tieteellinen kirjasto. Olavi V
Olavi V (2. heinäkuuta 1903, Applenton House, Englanti – 17. tammikuuta 1991, Holmenkollen, Norja) oli Norjan kuningas 1957–1991. Hän syntyi Tanskan prinssi Carlin ja Ison-Britannian prinsessa Maudin poikana, ja hänet kastettiin nimellä "Alexander Edward Christian Frederik". Hänen isänsä tultua 1905 Norjan kuninkaaksi Haakon VII:nä prinssi Alexander sai norjalaisen nimen "Olav". Olavin ensimmäinen serkku oli Iso-Britannian kuningas Yrjö VI. Heidän molempien isoisä oli Edvard VII. Filip VI
Filipillä ja Johannalla oli lapset:Läheistä riippuen mainitaan, että Filip VI avioitui toisen kerran 19. tammikuuta tai 29. tammikuuta 1348, siis jopa vain kuukauden leskeyden jälkeen. Nyt puolisona oli nuori Navarran Blanche (1333–1398). Tämä oli Evreux’n kreivin Filippen (1319–1343) ja Navarran kuningattaren Johanna II:n (1311–1349) tytär. Tästä avioliitosta syntyi yksi tytär Filip VI:n kuoleman jälkeen: Filip V (Espanja)
Filip V avioitui Savoijin Maria Luisan (1688–1714) kanssa 2. marraskuuta 1701 ja heidän avioliitosta syntyi neljä poikaa: Filip VI
Filip VI avioitui kesäkuussa 1313 Burgundin Johannan (1293–1348) kanssa. Tämän ensimmäinen puoliso kuoli todennäköisesti ruttoon, joka tuolloin raivosi Ranskassa. Johanna oli Burgundin herttuan Robert II:n ja Ranskan prinsessan Agnesin tytär, Agnes puolestaan kuningas Ludvig IX Pyhän nuorin tytär. Ludvig Filip I
Myöhemmin 1870-luvulla Napoleon III:n kaatumisen jälkeen vallanperimyksestä kiistelivät legitimistit ja orleanistit, joista ensimmäiset kannattivat kuninkaaksi Henri d'Artoisia eli Henrik V:tä ja jälkimmäiset Philippe d'Orléansia eli Ludvig Filip II:a. Filip I (Orléans)
Filip I (21. syyskuuta 1640 Saint-Germain-en-Laye – 9. kesäkuuta 1701 Saint-Cloud), jota kutsuttiin myös Ranskan Filipiksi tai Monsieur’ksi, oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n nuorempi veli. Filip V (Espanja)
Filip V:n vallassa säilymisen pelastivat James FitzJames Berwickin voitto Almanzan taistelussa vuonna 1707 ja Louis Joseph Vendômen voitto Brihuegan taistelussa vuonna 1710. Utrechtin rauhassa Filip V:n ja hänen jälkeläistensä oikeudet Espanjan kruunuun vahvistettiin. Kysymys Ranskan mahdollisesta kruunusta jäi avoimeksi. Filip V:n valtakunta pieneni Espanjan perimyssodan myötä melkoisesti. Hän menetti muun muassa Gibraltarin ja Italiassa olleet alueensa. Espanja jäi kuitenkin Ranskan vaikutusvallan alaiseksi ja eritoten asiassa kunnostautui Jean Orry, joka toimi rahaministerinä ja loi voimakasta ranskalaismallista keskitettyä hallintoa. Eniten sodasta hyötyi kuitenkin Ranskan päävastustaja Englanti. Filip Jalomielinen
Schmalkaldenin liitto kärsi lopulta tappion Kaarle V:lle vuosien 1546–1547 Schmalkaldenin sodassa, jossa Filipin vävy, Saksin herttua Morits liittoutui protestanttisia uskonveljiään vastaan. Tappiollisen Mühlbergin taistelun jälkeen Filip antautui kesäkuussa 1547 keisarin armoille, jolloin hänet ja hänen tärkein liittolaisensa Saksin vaaliruhtinas Juhana Fredrik vangittiin. Tässä tilanteessa Filip hyväksyi Kaarle V:n ehdottaman Augsburgin interimin, mutta koska Hessenin asukkaat kieltäytyivät palaamasta katoliseen uskoon, keisari ei suostunut vapauttamaan häntä. Vasta Moritsin kääntyminen keisaria vastaan ja menestyksekäs yllätyshyökkäys liitossa Filipin pojan Vilhelmin ja Ranskan kuningas Henrik II:n kanssa johtivat maaliskuussa 1552 Filipin ja Juhana Fredrikin vapauttamiseen. Protestanttien asema turvattiin viimein vuoden 1555 Augsburgin uskonrauhassa. Filip pyrki tämän jälkeen välttämään uskonsotiin ajautumista, vaikka halusikin tukea Ranskan hugenotteja ja Alankomaiden protestantteja. Filip V (Espanja)
Kuningatar Maria Luisa Savoijilaisen kuoltua Filip V avioitui uudelleen vuonna 1714 Elisabet Farnesen, Parman herttuan sisaren kanssa. Avioliiton järjesti isä Giulio Alberoni, tuleva kardinaali. Uusi kuningatar lähetti tiehensä Ursinsin prinsessan ja ministeriksi tuli Alberoni, joka hallitsi heikkotahtoista Filip V:tä. Alberonin ohjauksessa Espanja joutui sotaan Englannin ja Ranskan kanssa. Lopulta Alberoni erotettiin vuonna 1719. Pedro Pardo de Cela
Kuningas Henrik IV kuoli vuonna 1474. Hänen jälkeensä Kastilian valtaistuinta tavoittelivat hänen sisarensa Isabella ja tyttärensä Johanna. Leskikuningatar järjesti nopeasti tyttärensä kihlauksen Portugalin kuninkaan Alfonso Vn kanssa. Sulhanen oli morsiamen eno. Pariskuntaa ei oltu edes vihitty kun Alfonso julistautui Kastilian ja Leonin kuninkaaksi, ja tästä alkoi sota Isabellaa ja Fernidandia vastaan. Filip VI
Edvard III ei ollut unohtanut eikä antanut anteeksi sitä, että hänet pakotettiin vuonna 1331 vannomaan vasallinvala Ranskan Filip VI:lle. Näin kahden kansakunnan väliset yhteenotot alkoivat keväällä 1337. Bretagnessa käydyssä kahakassa Robert d’Artois haavoittui kuolettavasti ja hänet haudattiin St Paulin katedraaliin Lontoossa. Filip V (Espanja)
Tällöin Filip V lähestyi Itävaltaa ja sai aikaan tämän kanssa Sevillan sopimuksen vuonna 1729. Sopimuksessa Parma ja Piacenza luvattiin Filip V:n nuoremmille pojille. Puolan perimyssotaa Filip käytti vaihtokauppaan, jossa hän sai vuonna 1738 itselleen Napolin ja Sisilian, jotka oli menettänyt Utrechtin rauhassa. Suhteen Ranskaan paranivat ennalleen kun Ludvig XV:n tytär meni naimisiin Filip V:n pojan kanssa. Ludvig Filip I
Ludvig Filip I (; 6. lokakuuta 1773 – 26. elokuuta 1850) oli viimeinen Ranskan kuningas vuosina 1830–1848. Hän oli Louis Philippe d'Orléansin ("Philippe-Égalité") poika Bourbonien Orléansin sukuhaaraa ja Henrik IV:n ja Ludvig XIII:n jälkeläinen. Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan Ranskan historiassa heinäkuun monarkiaksi, sillä hän tuli valtaan heinäkuun vallankumouksen seurauksena vuonna 1830. Vuonna 1848 hän joutui vuorostaan helmikuun vallankumouksen syrjäyttämäksi. Ludvig Filipiä kutsuttiin porvarikuninkaaksi. Isabella (Kaarle V:n puoliso)
Kaarle V harkitsi pitkään Englannin prinsessan Maria Tudorin (tuleva Maria I) kihlaamista, sillä Englanti olisi ollut tärkeä liittolainen. Maria Tudor oli syntynyt 1516, joten hänen aikuistumiseensa olisi vielä aikaa. Isabellan veljen vaimo Katariina Itävaltalainen neuvotteli aktiivisesti Espanjan ja Portugalin suhteiden lähentymisen eduista. Parlamentti hoputti Kaarlea valitsemaan vaimon, joka kykenisi synnyttämään pian kruununperillisen. Niinpä Isabella ja Kaarle menivät naimisiin 11. maaliskuuta 1526 Sevillassa. Tuleva Espanjan kuningas Filip syntyi seuraavana vuonna. Fredrik V
Fredrik V (31. maaliskuuta 1723– 14. tammikuuta 1766) oli Tanska-Norjan kuningas vuodesta 1746 alkaen. Hän kärsi alkoholismista ja jätti vallan pätevien ministeriensä käsiin. Nämä onnistuivat pitämään Tanskan Euroopassa velloneiden sotien ulkopuolella Fredrikin kaksikymmenvuotisen hallituskauden ajan. Urbanus V
Urbanus kuului nuorena benediktiineihin, ja hän oli apottina kahdessa luostarissa. Tultuaan valituksi paaviksi alkoi Saksan keisari painostaa häntä, jotta hän päättäisi paavien alentavan Avignonin vankeuden ja palaisi Roomaan. Urbanus palasikin Roomaan 1367, jossa hänet otettiin riemulla vastaan. Hän kuitenkin pelkäsi valtansa hupenemista Ranskassa ja lähti takaisin Avignoniin syyskuussa 1370. Urbanus kuoli Avignonissa jo saman vuoden joulukuussa. Filip VI
Aikuistuttuaan Edvard III vannoi Filipille vasallinvalan Gascognen läänityksestä mutta riitaantui tämän kanssa ja alkoi pian vaatia koko Ranskan kruunua. Edvard toimitti Lincolnin piispan mukana Filip VI:lle kirjeen, jossa hän julistautui Ranskan kuninkaaksi. Jatkuvat ranskalais-englantilaiset yhteenotot kärjistyivät vuonna 1337 Edwardin tunkeutuessa Ranskaan, jolloin satavuotinen sota alkoi. Ranska oli teoriassa Englantiin nähden ylivoimainen Englannin vastatessa väkiluvultaan siihen aikaan vain ranskalaista herttuakuntaa mutta ranskalaisten vanhanaikainen ritariarmeija kärsi murskaavan tappion englantilaisille jousimiehille Crécyssä ja Ranskan laivasto puolestaan Sluys'ssä. Vuonna 1348 iski musta surma, joka tappoi muutamassa vuodessa kolmanneksen maan väestöstä, mukaan lukien kuninkaan vaimon. Henrik IV (Englanti)
Vuonna 1380 Henrik avioitui Mary de Bohunin kanssa. He saivat kaksi tytärtä ja neljä poikaa, joista yksi oli tuleva kuningas Henrik V. Vuonna 1406 heidän tyttärensä Filippa avioitui Kalmarin unionin maita hallinneen Eerik Pommerilaisen kanssa. Mary kuoli vuonna 1394 ja vuonna 1403 Henrik nai Navarran Joannan, Navarran kuninkaan Kaarle II:n tyttären. He eivät kuitenkaan enää saaneet lapsia. Sillä, että Henrikillä oli neljä poikaa jo valtaannousun vuonna 1399, oli todennäköisesti suuri merkitys hänen kuninkaaksi hyväksymisekseen. Olihan Rikhard lapseton ja Rikhardin laillinen perijä vasta seitsemänvuotias. Felipe VI
Felipen valtaanastumisseremonia järjestettiin 19. kesäkuuta 2014. Kuninkaana hänestä tuli Felipe VI. Edellisistä samannimistä kuninkaista on suomen kielessä käytetty nimeä Filip, mutta nykykäytännön mukaan uusien hallitsijoiden nimiä ei suomalaisteta. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Henrik V oli viimeinen saalilainen keisari. Hänen aikanaan kapinoivien herttuoiden kanssa saatiin aikaan sopimus 1121 Würzburgin valtiopäivillä ja investituurariitakin sovittiin 1122. Henrik V:n kuoltua 1125 valtaan nousi Saksin herttua Lothar Supplinburgilainen, joka liittoutui Baijerin kanssa Schwabenin ruhtinassukua Hohenstaufeja vastaan. Saksi ja Baijeri yhdistyivät naimakauppojen myötä, mutta Lotharin kuoltua 1138 Schwabenin Konrad III:sta tuli Saksan kuningas. Häntä ei kuitenkaan koskaan kruunattu keisariksi. Fredrik I Barbarossa (Saksan kuningas 1152–1190, Rooman keisari 1155–1190) oli ensimmäinen, jonka kansliassa otettiin käyttöön tapa kutsua keisarikuntaa pyhäksi. Johannes V
Johannes V (635–686) oli paavina 23. heinäkuuta 685 – 2. elokuuta 686. Hän oli syyrialaissyntyinen, ja hyvän kreikankielentaitonsa ansiosta hän pääsi paavin edustajaksi Konstantinopoliin vuoden 680 kirkolliskokoukseen. Johannes V on haudattu pietarinkirkkoon. Leo V (paavi)
Leo V oli paavina noin kuukauden ajan heinäkuulta 903 syyskuulle 903. Hänet syöksi vallasta ja mahdollisesti myös murhasi vastapaavi Kristoffer (903–904), joka joskus lasketaan varsinaiseksi paaviksi. Leo V:n paavius ajoittuu paavinvallan synkimpään aikakauteen. Hänen todennäköinen surmaajansa Kristoffer joutui puolestaan paavi Sergius III:n (904–911) teloittamaksi. Ludvig V
Ludvig V (noin 967 – 21. toukokuuta 987) oli Länsifrankkien valtakunnan eli suunnilleen nykyisin Ranskan alueen kuningas ja viimeinen karolingi-kuninkaista. Guillaume Dubois
Vuonna 1719 Englanti ja Ranska aloittivat sodan Espanjaa vastaan ja jouduttuaan tappiolle Espanjan kuningas Filip V joutui seuraavan vuoden kesäkuussa luopumaan vaateistaan Ranskan kruunuun. Syksyllä 1720 Ranskassa syntynyt talouskriisi järkytti koko Orléansin herttua Filipin hallinnon suosiota. Turvatakseen oman asemansa Dubois omaksui nyt espanjalaisystävällisen ulkopolitiikan, joka nautti suurempaa kansan tukea kuin aiempi linja. Tämän merkkinä maiden välille solmittiin sopimus maaliskuussa 1721 ja alaikäinen kuningas Ludvig XV kihlattiin Filip V:n tyttären Marianan kanssa. Ranska kuitenkin pysyi lojaalina myös Englannille ja jatkoi sen liittolaisena vuoteen 1733. Filip Komea
Hänen isänsä oli tuleva keisari Maksimilian ja äitinsä Burgundin Maria. Filip peri Alankomaat äidiltään alaikäisenä, mutta täysi-ikäiseksi tultuaan hän kiinnostui enemmän Espanjan hallitsemisesta. Vuonna 1496 hän meni naimisiin Kastilian ja Aragonian kruununperijän Johanna Mielipuolen kanssa. Vuonna 1504 Johanna peri äidiltään Kastilian kruunun ja Filip tunnustettin hänen kanssahallitsijakseen. Johannan isä Ferdinand toimi aluksi sijaishallitsijana, ja Filip nousi häntä vastaan. Ferdinand luopui vaateistaan vasta vuonna 1506. Samaan aikaan Johannan tila oli käynyt vakavaksi ja Filip julistettiin yksin hallitsijaksi. Hän ehti kuitenkin hallita vain kuukauden ennen kuin kuoli kuumeeseen. Henrik Flanderilainen
Kun Balduin joutui vangiksi Adrianopelin taistelussa huhtikuussa 1205 valittiin Henrik valtakunnan hallitsijaksi. Balduinin kuoltua 20. elokuuta 1205 Henrik julistettiin keisariksi. Henrik taisteli hallituskautensa aikana Bulgarian tsaaria Kalojania ja Nikaian keisarikunnan Theodoros I Laskarista vastaan. Henrik kuoli 11. kesäkuuta 1216 eräiden lähteiden mukaan bulgarialaisen vaimonsa Marian myrkyttämänä. Johanna Mielipuoli
Pian tämän jälkeen Johannassa alkoi näkyä yhä selvemmin merkkejä henkisestä tasapainottomuudesta ja holtittomuudesta. Äitinsä kuoltua vuonna 1504 Johannasta tuli Kastilian kuningatar. Marraskuussa hän purjehti Filipin kanssa Flanderista Espanjaan, jossa Filipin oli määrä ottaa vastaan kuninkaan asema Johannan puolisona. Laivat kuitenkin haaksirikkoutuivat Englannin rannikolla ja pari päätyi Englannin Henrik VI:n vieraiksi Windsorin linnaan. He pääsivät viimein jatkamaan Espanjaan 1506. Ferdinand kuitenkin väitti Filipin pitävän Johannaa vankina ja vaati valtionhoitajan asemaa, mikä johti maan lähes sisällissotaan. Filip kuitenkin kuoli kuumeeseen 25. syyskuuta 1506 ja Johanna menetti lopullisesti järkensä. Olavi V
Kuningas Olavi V kuoli 17. tammikuuta 1991, ja hänen poikansa Harald V seurasi häntä hallitsijana. Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1688–1714)
Maria Luisa (; 17. syyskuuta 1688 Torino, Savoiji – 14. helmikuuta 1714 Madrid, Espanja) oli Espanjan kuningas Filip V:n ensimmäinen puoliso. Kaarle V (keisari)
Vuosina 1515–1523 friisiläiset talonpojat kapinoivat Pier Gerlofs Donian ja Wijard Jelckaman johdolla Kaarlen hallitusta vastaan. Kapinalliset saavuttivat aluksi menestystäkin, mutta kärsivät sittemmin useita tappiota, joiden jälkeen viimeiset kapinallis­johtajat vangittiin ja teloitettiin vuonna 1523. Filip III (Burgundi)
Filip III eli Filip Hyvä (; 31. heinäkuuta 1396 – 15. kesäkuuta 1467) oli Burgundin herttua vuodesta 1419 lähtien ja aikansa mahtavin hallitsija, jonka tavoitteena oli luoda yhtenäinen valtiokokonaisuus Ranskan ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan väliin. Hän myös toimi merkittävällä tavalla kulttuurin mesenaattina. Filip kuului Ranskaa tuolloin hallinneen Valois-suvun nuorempaan linjaan. Filippos V
Filippoksen hallituskauden aikana Makedonia taisteli Rooman valtakunnan kanssa Balkanin niemimaan herruudesta. Kynoskefalain taistelussa vuonna 197 eaa. roomalaiset kukistivat Filippoksen joukot perusteellisesti. Sebastian van Noyen
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V ja Ranskan kuningas Henrik II kävivät sotaa 1550-luvulla. Ranskan armeija tuhosi vanhanaikaiset linnakkeet Hainaut’n ja Liègen alueelta Belgiasta. Kaarle V määräsi rakennettavaksi uusia. Sebastian van Noyen rakensi uudenaikaisen bastionijärjestelmän tyyppisen linnakkeen, jolle Kaarle V antoi nimen Philippeville poikansa, Espanjan kuninkaan Filip II:n mukaan. Philippevillen linnakkeen ympärille rakentui aikaa myöten pikkukaupunki. Yrjö V
Yrjö V ("George Frederick Ernest Albert"; 3. heinäkuuta 1865 – 20. tammikuuta 1936) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kuningas, Intian keisari ja Britannian siirtomaiden valtionpäämies vuosina 1910–1936. Hän oli edellisen kuninkaan Edvard VII:n poika ja Saksi-Coburg-Gotha-suvun viimeinen brittiläinen monarkki: hän vaihtoi ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1917 saksalaisperäisen suvun nimen brittiläisemmäksi Windsoriksi. Hän oli naimisissa vuodesta 1893 Mary Teckin kanssa, ja he saivat kuusi lasta. Yrjö V aloitti vuonna 1932 nykyaikaan jatkuneen monarkin pitämän joulupäivän radiopuheen perinteen. Pyhä Felix IV
Pyhä Felix IV (k. 530) oli paavina 12. heinäkuuta 526 – 20. syyskuuta 530 (tai 22. syyskuuta). Hän muotoili kirkon mielipiteen armosta ja vapaasta tahdosta, kun häntä oli pyydetty ottamaan kantaa Galliassa levinneeseen semipelagiolaisuuteen. Felix yritti nimetä Bonifatius II:n omaksi seuraajakseen. Senaatti reagoi kieltämällä keskustelun paavin seuraajasta edellisen paavin elinaikana. Vastustajat kannattivat Dioscorusta, mutta tämän valtakausi keski vain 22 päivää, ja yleensä seuraavaksi paaviksi lasketaan Bonifatius II. Demetrios (Filippos V:n poika)
Demetrios (, k. 180 eaa.) oli makedonialainen kruununprinssi ja Makedonian kuningas Filippos V:n poika. Demetrioksen äiti oli Filippos V:n ensimmäinen vaimo, jonka nimi ei ole tiedossa. Toisen makedonialaissodan tappion jälkeen vuonna 197 eaa., hänet lähetettiin vankeuteen Roomaan sodan päättäneen sopimuksen mukaisesti. Demetrios vapautettiin vuonna 188 eaa. Syyrian sodan jälkeen. Demetrios yritti isänsä valtakauden loppuaikoina nousta valtaan, mutta Filippoksen toinen poika Perseus sai vihiä hänen aikeistaan ja Filippos käski teloittaa Demetrioksen vuonna 180 eaa. Perseuksesta tuli tällöin Makedonian kuningas Filippoksen kuoltua seuraavana vuonna. Haakon VII
Haakon VII kaatui kylpyhuoneessaan 1955, minkä seurauksena hänen reisiluunsa murtui, ja hän joutui pyörätuoliin. Menetettyään liikuntakykynsä kuningas masentui, ja hänen tilansa huononi. Hän joutui luovuttamaan tehtäviään kruununprinssi Olaville. Kuningas Haakon VII kuoli 1957, ja kruununprinssi Olav seurasi häntä valtaistuimelle Olavi V:nä. Kristian V
Kristian V (15. huhtikuuta 1646 – 25. elokuuta 1699) oli Tanskan ja Norjan kuningas vuodesta 1670 kuolemaansa saakka. Hän oli muuten kansan suosima kuningas, mutta tuhlasi valtion kassan epäonnistuneeseen yritykseen vallata Skåne takaisin Ruotsilta.