Mistä ruoista pantoteenihappoa voi saada?
Pantoteenihappo
Pantoteenihappo eli B-vitamiini vaikuttaa ihmisellä energia-aineenvaihduntaan, ihon toimintaan ja steroidihormonien muodostumiseen. Pantoteenihappoa on lähes kaikissa ruoka-aineissa. Kaikki B-vitamiinit ovat entsyymien tarvitsemien koentsyymien esiasteita. Pantoteenihappoa tarvitaan muun muassa koentsyymi-A:n valmistamiseen. Pantoteenihappo on väriltään kellertävää ja hygroskooppista ja se liukenee veden lisäksi ainakin dietyylieetteriin, etyyliasetaattiin ja jääetikkaan.
Glykogeenisyntaasi
Jotta glykogeenisyntaasi voisi lisätä glukoosiyksiköitä muodostaakseen polymeerin vaatii se primeerikseen polysakkaridin, joka sisältää vähintään kuusi glukoosiyksikköä. Tämän saa aikaiseksi glykogeniinientsyymi. Glykogeenisyntaasista on kaksi eri muotoa, aktiivinen a-muoto ja inaktiivisempi fosforyloitu b-muoto, jonka eräisiin seriiniaminohappoihin on liittynyt fosforyyliryhmä. On useita kinaaseja, jotka fosforyloivat a-muodon b-muodoksi, tällaisia ovat muun muassa glykogeenisyntaasille spesifiset proteiinikinaasi A eli cAMP-riippuvainen proteiinikinaasi ja glykogeenisyntaasikinaasi-3 sekä useampia proteiineja fosforyloiva kaseiinikinaasi 2. Proteiinifosfataasi 1 -entsyymi aktivoi glykogeenisyntaasia poistamalla fosfaattiryhmiä entsyymistä. Maito
Laktoosi eli maitosokeri pilkkoutuu imeväisikäisen lapsen suolistossa laktoosia hajottavan laktaasientsyymin avulla pienemmiksi sokereiksi, glukoosiksi ja galaktoosiksi, jotka imeytyvät hyvin suolistosta. Osalla aikuisväestöstä laktaasin tuotanto on luonnostaan heikentynyt tai lakannut kokonaan, jolloin pilkkomaton laktoosi jää suolistoon aiheuttaen mahavaivoja. Oireyhtymää kutsutaan laktoosi-intoleranssiksi. Suomessa kaupoissa on saatavissa sekä vähälaktoosisia että laktoosittomia maitotuotteita. Apteekeissa myydään myös laktoosia pilkkovaa entsyymiä sisältäviä kapseleita. Lakritsi
Suurina määrinä lakritsi toimii laksatiivina ja lakritsin sisältämä glykyrretiinihappo (CHO, CAS-numero 1405-86-3) eli lakritsihappo nostaa verenpainetta. Sitä mainostetaan lähes rasvattomana makeisena, mikä onkin tehnyt siitä laihduttajien suosikin - mustassa lakritsissa kun on rasvaa vain 0,5 %. Lakritsi sisältää myös runsaasti pitkäkestoista energiaa. Todellisuudessa lakritsissa on kuitenkin kaloreita runsaasti (100 grammaa lakritsia sisältää 300–400 kilokaloria). Ero suklaaseen on vain noin 30 prosenttia. Emodiini
Emodiinia saadaan muun muassa paatsamalajien ("Rhamnus") kuten esimerkiksi Suomessa kasvavan korpipaatsaman ("Rhamnus frangula") kuoresta ja juuresta sekä sennasta, aaloesta, suolaheinästä ja raparperista. Frangulaemodiinia on paatsaman puoliraaoissa marjoissa. Paatsaman kuivattu kuori sisältää antrakinoniglykosideja, muun muassa franguliinia. Franguliinin hajotessa syntyvä emodiini ärsyttää paksusuolen seinämää ja lisää näin suolen liikettä ja vaikuttaa ulostavasti. Rohtoa voi käyttää ummetukseen vain tilapäisesti, sillä jatkuva käyttö aiheuttaa riippuvuutta. Orapaatsamasta ("Rhamnus catharticus") on ulostuslääkkeenä käytetty kuoren lisäksi myös kypsiä kuivattuja siemeniä ja marjojen mehua. Paatsaman marjoista valmistetaan keltaista lakkaa. Veganismi
Vegaanisia proteiinin lähteitä ovat pavut, linssit,herneet, pähkinät, siemenet, ja täysjyvävilja. Kasviproteiinien aminohappokoostumus on pääsääntöisesti eläinproteiineja heikompi. Viljassa on usein vähän lysiiniä ja palkokasveissa metioniinia. Kaikkia aminohappoja ei tarvitse saada samalla aterialla, vaan riittää, kun syö päivän aikana monipuolisesti eri proteiinin lähteitä. Ruoka-aineita, jotka sisältävät kaikki välttämättömät aminohapot, ovat muun muassa soija, kvinoa, kikherneet, mustapavut, kurpitsansiemenet, cashew- ja pistaasipähkinät, mustasilmäpavut sekä spelttivehnä. Soijavalmisteet, kuten tofu, tempe ja soijarouhe ovat aminohappokoostumukseltaan erinomaisia proteiinin lähteitä. Karotenoidit
Karotenoidit (latinan sanasta "carota" ’porkkana’) ovat luonnollisia pigmenttejä, joita esiintyy kasvien ja muiden yhteyttävien eliöiden viherhiukkasissa. Ne ovat väriltään keltaisia, oransseja tai punaisia, koska ne absorboivat enimmäkseen sinistä ja vihreää valoa aallonpituusalueella 450–550 nm. Ne osallistuvat yhteyttämiseen ja suojaavat eliötä auringon ultraviolettisäteilyltä. Karotenoidit jaetaan kahteen ryhmään: hapettomiin karoteeneihin ja hapellisiin ksantofylleihin. Yhteensä niitä on useita satoja erilaisia. Piihappo
Ortopiihappoa esiintyy useissa ihmisen kudoksissa kuten luissa, aortassa ja maksassa. Sen otaksutaan olevan ihmiselle välttämätön hivenaine, joskaan saantisuosituksia ei ole voitu määrittää. Sitä esiintyy ravinnossa koliinilla stabiloituneena. Sen puutoksen on kuitenkin todettu aiheuttavan vaurioita luustossa ja kollageenin vähentymistä sekä eräiden tutkimusten mukaan myös hiusten ja kynsien haurastumista, abate brittle nail syndrome. Pantenoli
Pantenolia valmistetaan pantolaktonin ja 3-aminopropanolin välisellä reaktiolla. Tuote puhdistetaan tislaamalla hyvin alhaisessa paineessa. Pantenolia käytetään kosmetiikkatuotteissa kuten voiteissa ja shampoissa kosteuttavana ainesosana ja se myös lisää ihon joustavuutta. Yhdiste stimuloi ihon pintakerroksen solujen kasvua ja tämän vuoksi sitä käytetään palovammojen ja haavojen hoitoon käytetyissä voiteissa. Se myös vähentää haavojen ja palovammojen kutinaa. Pantenolia käytetään joko raseemisena seoksena tai puhtaana R-enantiomeerina eli dekspantenolina. Pantolaktoni
Pantolaktoni on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee muun muassa veteen, etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja kloorattuihin hiilivetyihin. Pantolaktoni on optisesti aktiivinen yhdiste. R(-)-enantiomeerin kiertokyky vesiliuoksessa on -50 ja S(+)-enantiomeerin kiertokyky vesiliuoksessa on +50. Pantolaktonia muodostuu ihmiselimistössä maksassa pantoteenihapon aineenvaihduntatuotteena. Fosfoenolipalorypälehappo
Kasvit voivat valmistaa korismaattia fosfoenolipyruvaatista sikimaattireitin avulla. Korismaatista voidaan edelleen syntetisoida aromaattisia aminohappoja tryptofaania, tyrosiinia ja fenyylialaniinia. Omega-3-rasvahapot
Alfalinoleenihappoa (ALA) merkittävästi sisältäviä ravintoaineita ovat pellavansiemenöljy, hamppuöljy, rypsiöljy ja saksanpähkinä. Muita hyviä lähteitä ovat muut ruokaöljyt, pellavansiemenet, paahdettu rouhittu pellava ja hampunsiemenet. Karnosiini
Lihan karnosiini menettää kuumennettaessa antioksidantti- ja muita vaikutuksiaan. Sata grammaa naudan pihvilihaa sisältää noin 125 mg karnosiinia. Pihvin syönnin jälkeen plasman karnosiinipitoisuus nouse noin 10 mg/l:aan ja korkeimmillaan se on 3,5 tunnin kuluessa, jolloin pitoisuus on noin 30 mg/l. Sen jälkeen plasman karnosiini alkaa vähetä, kunnes 5,5 tunnin kuluttua sitä ei enää ole mitattavia määriä. Palytoksiini
Palytoksiinia valmistavat ainakin trooppisten ja subtrooppisten vyöhykkeiden "Palythoa"-suvun korallieläimet ja "Ostreopsis"-suvun panssarilevät tai varsinaisesti ehkä niissä elävät bakteerit. Aine rikastuu muissa eliöissä ravintoketjun kautta, eli ainetta tuottaneita eliöitä syöneet kalat, ravut ja muut eliöt voivat sisältää palytoksiinia. Vastaavasti näitä syöneet eliöt kerryttävät itseensä aiempaa enemmän myrkkyä. Ainetta esiintyy myös palytoksiinia tuottavien eliöiden läheisyydessä elävissä eliöissä kuten sienieläimissä, simpukoissa, meritähdissä ja polttiaiseläimissä. Hapankaali
Hapankaali on kaalista maitohappokäymisen avulla valmistettava elintarvike, jota voi syödä sellaisenaan tai käyttää ruoanvalmistuksessa. Hapankaali sisältää vain vähän energiaa mutta paljon C-vitamiinia, entsyymejä, koliinia ja asetyylikoliinia. Maitohappokäymisen ja runsaskuituisuutensa vuoksi se on vatsaystävällistä. Joidenkin lähteiden mukaan hapankaali sisältää myös B-vitamiinia, mutta tämä tieto on nykyään kiistanalainen. Tryptamiini
Tryptamiini on aineenvaihduntatuote jota esiintyy pieninä pitoisuuksina eläimissä, kasveissa ja elintarvikkeissa. Tryptamiini on biogeeninen amiini, jollaisia voi muodostua elintarvikkeisiin pilaantumisen yhteydessä. Muiden muassa aivojen välittäjäaine serotoniini kuuluu tryptamiineihin. Tryptamiini nostaa verenpainetta ja aiheuttaa ruokamyrkytyksen. Tryptamiinia esiintyy nisäkkäiden aivoissa luontaisesti ja sillä uskotaan olevan rooli neuromodulaattorina tai välittäjäaineena. Tryptamiini toimii TAAR agonistina, serotoniinia vapauttavana aineena ja serotoniiniaktiivisuuden lisääjänä. Sen hajottaa elimistössä MAO-A ja MAO-B. Rottien aivojen tryptamiinipitoisuus on noin 3,5 pmol/g. Rypsiöljy
Rypsiöljyn rasvahappokoostumus on ravitsemuksellisesti monipuolinen.Komission asetuksessa (EU) N:o 432/2012 on hyväksytty terveysväitteen ”alfalinoleenihappo edistää veren kolesteroliarvojen pysymistä normaalina” käyttö pakkausmerkinnöissä. Edullinen vaikutus saavutetaan nauttimalla päivittäin 2 grammaa alfa-linoleenihappoa. Suositeltu määrä saadaan 20 grammasta eli puolestatoista ruokalusikallisesta rypsiöljyä. Yhdysvalloissa on sallittu myös vastaavanlaisen rypsiöljyväitteen kertominen kuluttajille. Rypsiöljyn terveysvaikutuksia on tutkittu osana Itämeren ruokavaliota, jossa se korvaa kovaa eläin- ja maitorasvaa. Itämeren ruokavalio vähensi haitallisen LDL-kolesterolin pitoisuutta ja nosti HDL-kolesterolin pitoisuutta 4–6 kuukauden tutkimusjakson aikana. Vuonna 2010 julkaistun suomalaistutkimuksen mukaan rypsiöljyn rasvahappokoostumus on elimistön välttämättömien rasvojen kannalta "paras mahdollinen", ja se alentaa elimistön fibrinogeeniarvoja paremmin kuin mikään muu rasva, esimerkiksi oliiviöljy. Tutkimuksen tekijät arvelevat rypsiöljyn siksi ehkäisevän dementiaa, diabetesta ja aivoinfarktia. Sparteiini
Sparteiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sitä esiintyy luonnossa sekä (-)- että (+)-isomeereina. (+)-Sparteiinia voidaan kutsua myös pakykarpiiniksi. Sparteiinin isomeereista (-)-sparteiinia esiintyy muun muassa keltalupiinin ("Lupinus luteus") siemenissä. Toista enantiomeeria (+)-sparteiinia tavataan jänönvihmasta ("Cytisus scoparius"), "Lupinus pusillus"-lupiinista ja eräistä väriherneiden ("Genista")- ja "Sophora"-sukujen hernekasveista. Kasvit syntetisoivat sparteiinia lysiinistä. Arakidonihappo
Arakidonihappoa saadaan eläinperäisestä ravinnosta, muun muassa kananmunista ja lihatuotteista. Arakidonihapon ja sen aineenvaihduntatuotteiden on epäilty vaikuttavan moniin tauteihin, muun muassa syöpään ja masennukseen. Fosfopanteteiini
Fosfopanteteiini on prosteettinen ryhmä asyylikantajaproteiineissa. Tämä proteiini on osa useita entsyymikomplekseja esimerkiksi rasvahapposyntaasia, polyketidisyntaaseja, gramisidiini-S-syntaasia sekä ei-ribosomaalisia peptidisyntaaseja. Näissä entsyymikomplekseissa karboksyylihappopohjainen susbtraatti on sitoutuneena fosfopanteteiinin tioliryhmään. Fosfopanteteiinin tehtävä on aktivoida näiden karboksyylihappojen karboksyyliryhmiä tekemällä niistä reaktiivisemman tioesterin. Karsinogeeni
Keinotekoisia eli ruoan lämpökäsittelyn tai paistamisen tuloksena syntyviä karsinogeeneja on paljon muun muassa palaneessa tai paistetussa ruoassa. Vähiten niitä on tuoreissa kasviksissa. Paistaminen aiheuttaa monenlaisia termisiä reaktioita, joista erityisesti epätäydellinen palaminen tuottaa karsinogeeneja. Yksi esimerkki on aminohappo asparagiinin, luonnollisen ravinteen sekä sokerien reaktio, joka tuottaa akryyliamidia erityisesti tärkkelystä sisältäviin ruokiin, kuten leipiin, ranskanperunoihin ja sipseihin. Akryyliamidin on eläinkokeissa havaittu aiheuttavan syöpää, mutta tutkimukset sen karsinogeenisuudesta ihmisille ovat kesken. Kärventäminen, aivan kuten tupakan poltto, tuottaa tyydyttymättömiä yhdisteitä, jotka ovat karsinogeenisia yllä mainitun mekanismin mukaan. Lihaa, kalaa ja makkaroita paistettaessa ja varsinkin hiillostettaessa syntyy mutageenisia heterosyklisiä amiineja ja polyaromaattisia hiilivetyjä, jotka ovat suurina annoksina jyrsijöille karsinogeenisia. Elintarvikevirasto suositteleekin suosimaan keitettyjä ja haudutettuja ruokia. Specific Carbohydrate Diet
Elaine Gottschallin kirjaan "Breaking the Vicious Cycle" perustuvan ruokavalion taustalla on Sidney V. Haasin keliakiaakikoille 1920-luvulla kehittämä ruokavalio. Alkuvaiheen jälkeen ruokavalioon kuuluvat mm. useimmat vihannekset ja hedelmät, liha, kala, muna, kovat juustot, palkokasvit ja rasvat. Hieman paleoruokavalion tapaan SCD suosii perusruoka-aineita einesten ja prosessoidun tai teollisesti valmistetun ruoan sijaan. Makeutusaineena voi käyttää hunajaa tai makeita hedelmiä.
Sallitut hiilihydraatit koostuvat pääosin monosakkarideista, jotka eivät tarvitse mahahappokäsittelyn lisäksi pilkkomista ohutsuolessa, vaan ne imeytyvät suoraan suolen pintasolujen läpi verenkiertoon. Ruokavaliosta puuttuvat mm. viljatuotteet sekä tärkkelys kuten peruna ja riisi sekä laktoosipitoiset maitotuotteet. Ruokavalio ei ole hoitomuotona virallinen, koska siitä ei ole tehty riittävästi lääketieteellisiä tutkimuksia. Pantenoli
Huoneenlämpötilassa pantenoli on väritöntä ja hyvin viskoosia nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin ja vähäisessä määrin dietyylieetteriin. Yhdiste on kiraalinen ja sen R(+)-enantiomeeria kutsutaan dekspantenoliksi. R(+)-enantiomeerin kiertokyky vesiliuoksessa on +29,5. Pantenoli hydrolysoituu vahvojen happojen ja emästen vaikutuksesta. Ihmiselimistössä se hapettuu pantoteenihapoksi. Ketogeeninen ruokavalio
Ketogeenisessa ruokavaliohoidossa käytetään useimmiten muunneltua Atkinsin dieettiä. Siinä energiasta noin 65 % saadaan rasvoista, ja hiilihydraatteja nautitaan 10–15 g/vrk. Dieetin aikana potilas luopuu useimmista hiilihydraattipitoisista ruoka-aineista kuten leivästä, perunasta, kasviksista, hedelmistä, marjoista, nestemäisistä maitotaloustuotteista (kermaa ja kermaviiliä lukuun ottamatta) sekä kaikista sokereista. Niiden sijaan hän syö lähinnä öljyä, kermaa, kananmunia ja lihaa. Beheenihappo
Beheenihappo () on tyydyttynyt rasvahappo, jota esiintyy Moringa oleifera piparjuuripuun-kasvin siementen öljyssä, Pentaclethra-kasvin siementen öljyssä, rapsin öljyssä ja pähkinäöljyssä. Beheenihapon on havaittu nostavan kolesterolin arvoa ihmisessä. Beheenihappoa käytetään myös hiustuotteissa ja kosteustuotteissa. Patuliini
Patuliini on mykotoksiini, jota tuottavat useat homeet, erityisesti "Aspergillus"-, "Byssochlamus"- ja "Penicillium"-suvut ja erityisesti "Penicillium expansum". Sitä esiintyy tavallisesti mätänevissä omenoissa. Omenatuotteiden sisältämän patuliinin määrää pidetään yleisesti tuotantoon käytettyjen omenoiden laadun mittapuuna. Patuliinin toksinen vaikutus ei ole kovin suuri, mutta lukuisissa tutkimuksissa on havaittu sen olevan genotoksinen. Tämän takia sitä on pidetty potentiaalisena karsinogeeninä, vaikkei olettamusta olekaan saatu eläinkokein vahvistettua. Patuliinia voidaan käyttää myös antibioottina. Monet maat ovat asettaneet rajoituksia omenatuotteiden patuliinipitoisuudelle. WHO suosittelee patuliinin enimmäispitoisuudeksi omenamehussa 50 µg/L. Zone-dieetti
Myös niukasti ravintoaineita sisältävät ruoka-aineet kuten riisi, vehnäjauhot ja makaroni, eivät ole Zonessa suositeltuja. Maidon jalostusta pitäisi Zonen oppien mukaan vähentää, koska nykyisessä muodossa maitotuotteiden on väitetty aiheuttavan laktoosi-intoleranssia. Maito ei ole Zonen kannattajien mukaan luonnollisessa muodossa, jos siitä on poistettu rasva. Glykeeminen indeksi on liitetty myös Zoneen viime aikoina. Vitamiinien ja hivenaineiden käyttö lisäravinteina ei ole Zone-dieetissä suositeltavaa, koska vitamiinit eivät ole "luonnollisessa" muodossa. Vähän keitetty kananmuna on myös hyväksi, koska kolesterolin hapettumista ei pidetä vähän paistetussa kananmunassa haitallisena. Ravintoaine
Proteiineja eli valkuaisaineita saa erityisesti lihasta, kalasta, maidosta, kananmunista ja palkokasveista. Proteiinien aminohappokoostumus vaihtelee, elimistön tarpeita tarkimmin vastaavia proteiineja saa kananmunista, mutta elimistö pystyy hyödyntämään hyvin myös kalasta, lihasta ja maidosta saatavia valkuaisaineita. Atkinsin dieetti
Kasvispohjaisen Atkinsin dieetin ongelmana on se, että kasviproteiinit esiintyvät usein yhdessä hiilihydraattien kanssa. Atkinsin dieettiä voi kuitenkin harjoittaa myös kasvispohjalta kun siihen kuuluu myös maitotuotteita ja kananmunia. Lakto-ovovegetaristinen Atkinsin dieetti suositellaan aloitettavan kakkosvaiheesta eli jatkuvasta painonpudotuksesta, jossa hiilihydraatteja nautitaan 30 grammaa päivässä. Kasviöljyjä käytetään runsaasti. Ylläpitovaiheessa viljoja ja tärkkelyspitoisia ruokia ei käytetä yhtä paljon kuin kasvisruokavaliolla yleensä. Vegaaninen Atkinsin dieetti on myös mahdollinen. Se aloitetaan jatkuvasta painonpudotusvaiheesta niin että hiilihydraatteja saadaan 50 grammaa päivässä. Riittävään proteiinin saantiin kiinnitetään erityistä huomiota. Suositeltavia proteiinin lähteitä ovat esimerkiksi siemenet, pähkinät, soijaruoat kuten tofu, seitan, kvinoa ja palkokasvit. Arginiini
Arginiinia saa elintarvikkeista, joissa on korkea proteiinitaso kuten liha, kala, pähkinät ja viljat.
Arginiinia on kaikissa valkuaisaineissa. Arginiini on hyödynnettävissä ravinnosta sitä paremmin mitä pienempi toisen aminohapon lysiinin ja arginiinin suhde on. Parhaiten arginiini on hyödynnettävissä ravinnossa, jossa tämä suhdeluku on yhtä pienempi. 
Erityisen runsaasti arginiinia on pähkinöissä ja seesamissa. Muita hyviä arginiinin lähteitä ovat sipuli, riisi, täysjyvävilja ja sienet. Arginiinia saa nykyään myös lisäravinteena luontaistuotekaupoista. Myös elimistö tuottaa arginiinia, mutta sen syntetisointi on hidasta. Pieru
Suolikaasun koostumuksen suuret vaihtelut johtuvat enimmäkseen ihmisen syömistä ainesosista. Erityisesti monimutkaiset, kolmesta tai neljästä sokerista koostuvat hiilihydraattimolekyylit ovat useimmin ruuansulatuksessa sulamatta jääviä ainesosia, jotka jäävät paksusuolen bakteerien ravinnoksi ja joista siten muodostuu eniten pahanhajuisia kaasuainesosia. Ihmisen ruuansulatus pystyy hyödyntämään parhaiten yksinkertaisia hiilihydraatteja ja sokereita. Vähiten monimutkaisia hiilihydraatteja on lihassa, kalassa, viinirypäleissä, marjoissa, perunalastuissa, pähkinässä ja kananmunassa. Niitä on enemmän pasteijoissa, perunassa, sitrushedelmissä, omenoissa ja leivässä. Eniten pahanhajuista kaasua tuottavia ainesosia on pavuissa, porkkanoissa, rusinoissa, banaanissa, sipulissa, ja maitotuotteissa. Benfotiamiini
Diabeettinen retinopatia on yleinen diabeteksen liitännäistauti, jonka syntymekanismin kaikkia vaiheita ei vielä tunneta. Tiamiini ja benfotiamiini, ruoan lisänä, saattavat kuitenkin olla avuksi taudin ehkäisyssä ja jarruttamisessa. Nämä vitamiinit ehkäisevät laktaatin ja AGE-tuotteiden syntyä viljellyissä endoteelisoluissa sekä suojaavat valtimoiden perisyyttisoluja sokeripitoisuuden vaihteluiden aiheuttamilta vaurioilta. Tiamiini ja benfotiamiini vähentävät aldoosireduktaasi-mRNA:n ilmentymistä ja aktiivisuutta, ja siten ne ehkäisevät siten sorbitolin ja glukoosin kertymistä soluihin ja lisäävät samanaikaisesti transketolaasin aktiivisuutta ihmisen endoteelisoluissa samoin kuin ihmisen ja naudan retinan perisyyteissä, joita on viljelty suuressa sokeripitoisuudessa. Siten tiamiini ja benfotamiini korjaavat kohonneen sokeripitoisuuden aiheuttamaa pyolireitin aktiivisuutta valtimosoluissa ja ohjaavat glukoosin palamista normaalille ja vaarattomalle pentoosifosfaattireitille (jolloin ei synny vapaita radikaaleja) ja vähentävät solunsisäistä vapaan glukoosin pitoisuutta ja sen muuntumista soluille myrkylliseksi sorbitoliksi. Nämä vaikutukset polyolireitillä, yhdessä tiamiinin muiden suotuisten vaikutusten kanssa, puoltavat tiamiinin ja benfotiamiinin tutkimista ja käyttöä diabeettisen retinopatian ehkäisyssä ja hoidossa. Karsinogeeni
Myös tavallisessa ruoassa on sekä keinotekoisia että luonnollisia karsinogeeneja. Luonnollisia ovat kasvien itsesuojelumyrkyt ja muut luonnonkarsinogeenit, esimerkiksi sienien sisältämät hydratsiinit tai pähkinän homeiden tuottama aflatoksiini. Ihmisellä on runsaasti erityyppisiä puolustusmekanismeja näitä ja muitakin karsinogeeneja vastaan. Foolihappo
Foolihapon saantisuositus Yhdysvalloissa ja Kanadassa on 400 µg päivässä, ja näissä maissa foolihappoa on lisätty jauhoihin vuodesta 1996. Sinä aikana on hermostoputken sulkeutumishäiriöihin liittyvien sikiövaurioiden (spina bifida ja anenkefalia) määrä vähentynyt merkittävästi. Foolihappoa on alettu lisätä jauhoihin myös Chilessä ja leipään Unkarissa, joka on EU:ssa ainoa maa, jossa foolihappoa lisätään elintarvikkeisiin. Valkogaselli
Ravinto koostuu heinistä, lehdistä, mehikasveista, vihreävartisista kasveista ja pensaista. Nimialalajin "G. l. leptoceros" ravintokasveihin kuuluvat "Nitraria retusa"-pensas, "Pituranthos tortuosus", "Acacia raddiana"-akaasia, "Cornulaca monocantha"-pensas, mykerökukkaismaisiin kuuluva "Launaea capitata", ja tatarkasveihin kuuluva "Calligonum comosum". "G. l. loderi"-alalajin tärkein ravintokasvi "Aristida pungens"-heinä, mutta se syö myös runsaasti vettä sisältäviä kasveja kuten "Anabasis articulata"-revonhäntäkasveja, "Arthrophytum schmittianum"-kasvia, "Helianthemum kahiricum"-päivännoutokasvia sekä vesimeloneja. Valkogaselli saa vettä myös lehtiin kerääntyvästä vesikasteesta. Se saa näin kaiken tarvitsemansa veden, mutta voi myös juoda mikäli vettä on tarjolla. Gammalinoleenihappo
Gammalinoleenihappoa syntyy myös ihmisen elimistössä normaalisti linoli­haposta. Sen vuoksi sitä ei yleensä lueta välttämättömiin rasvahappoihin. Gamma­linoleeni­haposta syntyy edelleen dihomo-gammalinoleenihappoa (DGLA) ja lopulta arakidonihappoa (AA). Näitä tarvitaan muun muassa solukalvojen ja kudoshormonien rakentamiseen. Eräät sairaudet, infektiot ja vanheneminen saattavat kuitenkin aiheuttaa, ettei linoleeni­haposta muodostukaan tarpeeksi gammalinoleenihappoa. Tällaisissa tapauksissa valmista gamma­linoleeni­happoa olisi saatava riittävästi suoraan ravinnosta. Tämän vuoksi ne kasvit, joissa sitä esiintyy, ja niistä saatavat tuotteet ovat saaneet osakseen runsaasti tutkijoiden huomiota, ja niitä on alettu myös hyödyntää kaupallisesti. Herukoiden siemenissä oleva gamma­linoleeni­happo menee kuitenkin marjoja sellaisenaan syötäessä ihmisen kannalta hukkaan, koska siemenet kulkeutuvat ehjinä ruoan­sulatuksen läpi. Puolukka
Puolukan tärkeimmät terveysvaikutukset perustuvat sen erilaisiin polyfenoliyhdisteisiin sekä kivennäis- ja hivenaineisiin, joita se sisältää paljon. Puolukassa on runsaita määriä ainakin mangaania, polyfenoliyhdisteitä (kuten resveratroli, lignaanit sekä proantosyanidiinit), flavonoideja sekä bioflaviineja. Mangaani on tärkeä ravintoaine energia-, valkuaisaine- sekä kolesteroliaineenvaihdunnan entsyymeille. Resveratrolilla on tulehdusta ehkäiseviä vaikutuksia ja proantosyanidiinit ehkäisevät haitallisten aineiden kiinnittymistä limakalvoille. Puolukka on myös hyvä kuidun lähde. Lisäksi puolukka sisältää paljon polyfenoleja (”P-vitamiinia”). Tyramiini
Paljon tyramiinia sisältävät vihreät pavut ja avokado, minkä lisäksi pieniä määriä esiintyy härkäpavun paloissa ja banaanin kuorissa. Luumut, hapankaali ja pinaatti sisältävät jonkin verran tyramiinia. Pieniä määriä esiintyy banaanissa, munakoisossa, hedelmämehuissa, pähkinöissä, vadelmissa, tomaateissa ja appelsiineissa, varsinkin pomeranssissa jota käytetään joululeivonnaisissa. Panettone
Panettone on italialainen, Milanon seudulta lähtöisin oleva joulun ja uuden vuoden aikaan tarjoiltava pullamainen kakku. Kakku on levinnyt eri puolille Italiaa ja vuoden 2006 jälkeen myös Alppien pohjoispuolelle. Nimen alkuperä tulee luultavimmin italian kielisestä sanasta "pane", leipä, joka etto-acressiivillä tarkoittaa suurta leipää .
Panettonessa on ympärillään aina paperinen vyöte, muotti, jossa se on paistettu ja jota ei poisteta paistamisen jälkeenkään. Panettonen valmistus kestää hyvin pitkään, kohottaminen itsessään useita päiviä. Panettone sisältää muun muassa kandeerattua appelsiinia ja sitruunan kuorta (sukaatteja) sekä rusinoita. Panettoneja on saatavissa hyvinvarustelluista elintarvikemyymälöistä myös Suomessa ja makuvaihtoehtoja löytyy useita, Amaretosta pähkinöihin, ja sisältövaihtoehtoja suklaamassasta vaniljakiisseliin. Se säilyy huoneenlämmössä pakkauksessaan useita päiviä. Se tarjoillaan kuuman juoman tai makean viinin kanssa; se sopii aamiaiselle yhtä hyvin kuin kuohuviinilasillisen seuraksi iltapäivällä. Kakkua murretaan käsin, ja palaset laitetaan suoraan suuhun. Energiaravintoaine
Keskeisiä ihmissolujen energiaravintoaineita pilkkovia aineenvaihduntareittejä ovat aminohappojen ureakierto, rasvahappojen beetaoksidaatio ja hiilihydraattien glykolyysi. Jotkin näissä muodostuvat aineet, kuten asetyylikoentsyymi-A, siirtyvät sitruunahappokiertoon, jossa ne hapettuvat hiilidioksidiksi ja vedeksi kemiallista energiaa vapauttaen. Tämä energia käytetään ylläpitämään happamuuseroja mitokondriokalvojen eri puolilla. Näiden erojen avulla ATP-syntaasit tuottavat ATP:tä. Tryptofaani
WHO:n minimisuositus tryptofaanin päiväannokseksi on 3,5 mg/kg eli 70 kg painavalle henkilölle 240 mg päivässä. Suomalainen saa ruoasta keskimäärin 900 mg tryptofaania päivässä. Eniten tryptofaania kertyy maidosta ja muista maitotuotteista (235 mg) sekä lihasta ja makkarasta (151 mg), mutta sitä saadaan myös juustosta (74 mg), kalasta (57 mg), vaaleasta leivästä (47 mg), kananmunista (43 mg) ja perunasta (38 mg). Näistä kertyy yhteensä noin 700 mg, loput 200 mg saadaan muista elintarvikkeista. Lihaa välttävää erikoisruokavaliota noudattavien tryptofaanin saanti voi olla hyvin puutteellista. Pentadekaanihappo
Pentadekaanihappo on tyydyttynyt rasvahappo. Pentadekaaniihappoa esiintyy luonnossa todella vähän, mutta sitä on muun muassa maidossa sekä lampaan lihassa olevassa eläinrasvassa. On epäilty, että pentadekaanihappo saattaa vaikuttaa lisäävällä tavalla HIV:n siirtymiseen äidiltä lapselle imetyksen kautta. Pinaatti
Pinaatti on tunnettu rautapitoisuudestaan, vaikka todellisuudessa siinä on yhtä paljon rautaa kuin vihreissä vihanneksissa keskimäärin. Sen sisältämät oksaalihapot kuitenkin vaikeuttavat raudan imeytymistä. Lisäksi oksaalihappo sitoo kalsiumia. Siksi pinaatti tarjotaankin usein maitokastikkeen kera. Pinaattia käytetään ruoanlaitossa yleensä kastikkeen osana, pinaattikeitossa tai täytteenä esimerkiksi pastassa. Täytteenä käytettäessä pinaatti yhdistetään usein ricotta-juustoon ja kananmuniin. Yleensä pinaatti kypsennetään keittämällä, mutta joitakin hentolehtisiä pinaattilajikkeita voi käyttää tuoreena salaatissa. Kypsennettäessä pinaatti painuu kasaan erityisen paljon. Litra tuoretta pinaattia saattaa kypsennyksen jälkeen olla tilavuudeltaan enää desin verran. Usein pinaattia käytetään värjäämään ruokaa. Paté tai terriini saa vihreän koristeraidan, kun johonkin osaan taikinaa lisätään hienonnettua pinaattia, mutta myös vihreä pasta on saanut värinsä pinaatista. Kversetiini
Kversetiini imeytyy suun kautta nautittuna kapseleista ja ainakin marjoista nopeasti suoliston yläosan kautta elimistöön, jossa sen puoliintumisaika on noin 15–18 tuntia. Kversetiinin hyötysuhde vaihtelee tutkimuksesta riippuen 17% ± 15 ja 52% ± 15 välillä. Kversetiiniä on havaittavissa 15 minuuttia nauttimisen jälkeen, ja sen pitoisuus saavuttaa huippunsa plasmassa noin 1,9–4,9 tuntia nauttimisen jälkeen. Sitä voi esiintyä veressä 3-O-glukuronideina, sulfaatteina tai molempina.
Kversetiini voi hapettua flavonoli-2,4-oksigenaasin katalysoimana 2-protokatekoyylifloroglukinolikarboksilaatiksi menettäen aktiivisuutensa.Kversetiinin antioksidanttiominaisuus ei todennäköisesti tapahdu (pelkästään) perinteisen vedyn luovutuksen muodossa kuten tapahtuu esim. c-vitamiinilla, vaan perustuu proteiinien toimintaan vaikuttamisen kautta. Koska kversetiini ja useat muut flavonoidit ovat rakenteeltaan adenosiinitrifosfaattia (ATP) muistuttavia, vaikutukset välittyvät todennäköisemmin tämän "ATP mimeettisen" vaikutuksen vuoksi proteiineissa, jotka käyttävät ATP:a toimintaansa. Vaikutuskohteisiin kuuluu proteiini- ja lipidikinaaseja, joista mainittavimmat ovat fosfoinositidi-3-kinaasi (PI3-kinaasi), AKT/proteiinikinaasi B, tyrosiinikinaasit, proteiinikinaasi C ja kasvutekijöiden aktivoimat proteiinikinaasit (MAPK). Kversetiinin vaikutukset alkavat nanomoolien pitoisuuksissa ja muuttuvat mahdollisesti haitallisiksi yli 10 mikromoolien pitoisuuksissa. ei kuitenkaan todennäköisesti ole kliinisesti merkittävä, koska seerumin pitoisuutta on hankalaa nostaa yli 10 mikromoolin pitoisuuksiin ruuansulatuskanavan kautta annosteltuna. Karnitiini
Karnitiini eli "3-hydroksi-4-trimetyyliaminovoihappo" (CHNO) on aminohappo ja lysiinin johdannainen. Karnitiini kuljettaa aktiivisia rasvahappoja eläinsolun sytoplasmasta mitokondrioon. Mitokondrioissa rasvahapot pilkkoutuvat hengitysreaktiossa. Häntänokkonen
Nokkosen ravintoarvo on suuri, sitä voi valmistaa ruoaksi samaan tapaan kuin pinaattia. Se suojaa anemialta ja sisältää A-, C- ja E-vitamiinia. Siinä olevat tanniinit suojaavat ripulilta. Iboteenihappo
Iboteenihappo on vesiliukoinen, luonnossa esiintyvä aminohappo, joka on huoneenlämmössä puhtaana kemikaalina valkoinen ja kiteinen yhdiste. Iboteenihappoa on saatavilla kaupallisesti ja sitä esiintyy luontaisesti eräissä sienissä. Iboteenihappo eristettiin ensimmäisen kerran 1960-luvulla pantterikärpässientä muistuttavasta "Amanita ibotengutake "-sienestä. Kasvissyönti
Oluen valmistuksen sivutuotteena jäänyt oluthiiva on hyvä B1, B2, B3, B5, B6, B7, B12, foolihapon, fosforin, raudan sekä magnesiumin lähde. Oluthiivaa myydään luontaistuotekaupoissa. Iboteenihappo
Iboteenihappo on luontainen aminohappo, jonka sulamispiste on monohydraattina 145 °C ja puhtaana 151–152 °C. Yhdisteelle ei voida määrittää kiehumispistettä, koska se hajoaa kuumennettaessa. Iboteenihappo esiintyy yleensä kidevedellisenä. Kideveden poistaminen, samoin kuin kuumentaminen, saa kemikaalin herkästi dekarboksyloitumaan, mikä on poikkeuksellinen ominaisuus luonnossa esiintyvälle aminohapolle. Puhdasta iboteenihappoa on suhteellisen vaikeaa saada liukenemaan kylmään veteen, ja kylmää vettä voidaankin käyttää uudelleenkiteyttämisen väliaineena. Ravintoaine
Ravintoaineita ovat ravinnon sisältämät elimistölle tarpeelliset orgaaniset ja epäorgaaniset yhdisteet. Ravintoaineita ovat hiilihydraatit, rasvat, valkuaisaineet, kivennäisaineet, vitamiinit ja vesi. Niiden lisäksi elimistö voi käyttää "energiaravintoaineina" ravinnosta saatavia alkoholeja (etanolia ja erilaisia polyoleja kuten sorbitolia ja ksylitolia) ja orgaanisia happoja (kuten etikka-, sitruuna- tai maitohappoja). Laktaattidehydrogenaasi
Laktaattidehydrogenaasi (LD, LDH) on solulimassa sijaitseva entsyymi, jota esiintyy lukuisilla eliöillä, pääasiassa kasveilla ja eläimillä. Ihmisellä laktaattidehydrogenaasia on monissa kudoksissa, kuten maksassa, sydämessä, lihaksissa, munuaisissa, punasoluissa, keuhkoissa ja haimassa. Entsyymi katalysoi reaktiota, jossa palorypälehappo eli pyruvaatti pelkistetään maitohapoksi eli laktaatiksi anaerobisesti. Reaktio on eräs glykolyysin osista. Laktaattidehydrogenaasi voi myös hapettaa laktaatin pyruvaatiksi. Riboflaviini
Riboflaviinia syntetisoivat kaikki vihreät kasvit ja monet mikrobit, ja sitä on kaikissa soluissa, erityisen runsaasti hiivassa. Riboflaviinia tuottavia mikrobeja ovat esimerkiksi homesieniin kuuluva "Ashbya gossypii", hiivasieniin kuuluva "Candida famata" ja Gram-positiivinen bakteeri "Bacillus subtilis". Hyviä riboflaviinin lähteitä ovat maito, juusto, vihreät lehtivihannekset, maksa, hiiva, mantelit ja soijapavut. Ultraviolettisäteily tuhoaa riboflaviinia, siksi maitoa ei pidä säilyttää lasikannussa. Pektiini
Pektiiniä on paljon raaoissa kuorimarjoissa sekä omenoissa ja sitrushedelmissä. Marjojen kypsyessä niiden pektiinipitoisuus laskee. Mansikat, vadelmat, kirsikat ja mustikat eivät ole kovin pektiinipitoisia. Iboteenihappo
Iboteenihappo imeytyy nopeasti ruoansulatuskanavasta elimistöön. Iboteenihappo läpäisee ihmisen veri-aivoesteen, mutta suurin osa nautitusta haposta erittyy muuttumattomana virtsaan. Iboteenihappo on agonisti, joka jäljittelee glutamaatin toimintaa, joka on aivojen tärkein hermosolujen toimintaa kiihdyttävä välittäjäaine. Iboteenihapon psykoaktiiviset vaikutukset elimistössä välittyvät N-metyyli-D-aspartaattireseptorien (NMDA-reseptorien) kautta. On todennäköistä, että iboteenihappo aktivoi NMDA-reseptorien lisäksi myös aivojen trans-ACPD-reseptoreita. Jälkimmäisten reseptorien aktivaatio ei kuitenkaan johda neurotoksisiin vaikutuksiin. Hamppu
Hampunsiemenet ovat erinomainen proteiinin lähde sisältämällä kaikki 8 kehollemme välttämätöntä aminohappoa sekä 12 muuta aminohappoa. Hampunsiemen on raaka, kokonainen ja valmis proteiininlähde sellaisenaan. Sitä ei tarvitse missään vaiheessa kuumentaa, jotta esimerkiksi ravinnon sisältämät bakteerit saataisiin tuhottua. Tämän vuoksi hampunsiemenessä on jäljellä kaikki sen elinvoimaiset ravinto-aineet. Yli 65 % hampunsiemenen proteiineista on erittäin hyvin imeytyvää edestiiniä. Loput 35 % on albumiinia, joka on myös äärimmäisen hyvin imeytyvä proteiinityyppi. Sekä edestiini, että albumiini ovat hypoallergisia eli ne aiheuttavat hyvin vähän allergisia reaktioita . Paulliinihappo
Paulliinihappo on omega-7-rasvahappo, jota esiintyy mm guaranassa ja maapähkinässä ("Arachis hypogaea"). Yhdiste muistuttaa kaavaltaan eikoseenihappoa. Gluteeniton ruokavalio
Gluteeniton ruokavalio sisältää hyvin vähän gluteenia. EU-asetuksen mukaan gluteeniton tuote voi sisältää pelkästään luontaisesti gluteenittomia viljoja, vehnätärkkelystä tai gluteenitonta kauraa, joiden gluteenipitoisuus jää alle 20 mg/kg. Gluteeni vältetään karsimalla ruokavaliosta vehnän sukuiset ("Triticum") viljat vehnä, ohra ja ruis. Gluteenittomalla ruokavaliolla hoidetaan keliakiaa, sillä keliaakikolle viljojen gluteeni aiheuttaa ohutsuolen limakalvolla tulehduksen ja suolinukan vaurioita. Gluteenitonta dieettiä voivat käyttää muutkin kuin keliakiapotilaat. Energiaravintoaine
2014 Suomen ravitsemussuositusten mukaan energiaravintoaineiden päiväsaannista 45–60 % tulisi koostua imeytyvistä hiilihydraateista, 10–20 % valkuaisaineista (proteiineista) ja 25–40 % rasvoista, joista alle 10 % tyydyttyneistä rasvoista, 10–20 % kertatyydyttymättömistä ja 5–10 % monityydyttymättömistä. Rasvat ovat triglyserideinä ilmaistu, eivätkä esimerkiksi vapaina rasvahappoina.
* Paino vastaa painoindeksiä 23 ja perustuu pohjoismaisen väestön keskipainoihin. Karotenoidit
Kaikki luonnossa esiintyvät karotenoidit ovat lähtöisin kasveista tai muista yhteyttävistä eliöistä, kuten levistä tai bakteereista. Ihminen voi saada niitä ravinnossaan kuitenkin myös eläinkunnan tuotteista. Karotenoideista beeta-, alfa-, ja gammakaroteeni sekä beetakryptoksantiini muuttuvat ihmisten ja eläinten elimistössä A-vitamiiniksi. Nämä sekä monet muut karotenoidit toimivat antioksidantteina. Runsaasti karotenoideja sisältävän ruokavalion on havaittu nostavan immuniteettia ja ehkäisevän masennusta. Tunnetuin karotenoidien lähde on porkkana (beetakaroteeni). Hyviä lähteitä ovat myös tomaatti (lykopeeni), paprika, persikka, mansikat sekä pinaatti (luteiini). Karotenoideihin kuuluvaa beetakaroteenia käytetään elintarvikkeiden lisäaineena E-koodilla E 160a. Tyydyttymätön rasvahappo
Omega-6-rasvahappoperheeseen kuuluvat pähkinöistä, kasviöljyistä ja vihanneksista saatava linolihappo (LA) ja lihasta, maitotuotteista ja äyriäisistä saatava arakidonihappo (AA). Omega-6 perheeseen kuuluvat myös dihomogammalinoleenihappo (DGLA) sekä gammalinoleenihappo (GLA), joita ei esiinny normaalissa ravinnossa, mutta niitä syntyy ihmisen elimistössä linolihaposta. Dihomogammalinoleenihappoa ja gammalinoleenihappoa löytyy mm. äidinmaidosta. Gammalinoleenihappoa ei sellaisenaan ole tavallisimmin käytetyissä kasviöljyissä lainkaan, mutta sitä on joissakin kasvikunnan tuoteeissa kuten helokin- ja mustaherukan siemenissä. Mantelipistaasi
Mantelipistaasi ("Pistacia vera") on pistaasien ("Pistacia") sukuun kuuluva kasvi. Sen luumarjojen vaaleanvihreää siementä, niin sanottua pistaasipähkinää, käytetään muun muassa jälkiruoissa ja leivonnaisissa. Sitä myydään myös paahdettuina ja suolattuina.
Mantelipistaasi kasvaa luonnonvaraisena Aasian keski- ja lounaisosien vuoristoalueilla kuten Iranissa, Afganistanissa ja Turkmenistanissa. Sitä viljellään yleisesti muun muassa Välimeren seudulla, Kaliforniassa ja Australiassa. Välimerellä on kasvanut luonnonvaraisena pienempisiemenisiä mantelipistaaseja. Hivenaine
Mangaanin lähteitä ovat mustikka, puolukka, karpalo, punajuuri, porkkana, täysjyvämurot, vihreälehtiset vihannekset, pähkinät ja tee. Mangaania tarvitaan terveeseen luunrakenteeseen ja mangaanispesifisissä entsyymeissä, esimerkiksi glykosyylitransferaasit, fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi ja mangaanisuperoksididismutaasi. Yliannostus voi aiheuttaa neurologisia oireita, jotka muistuttavat Parkinsonin tai Wilsonin tautia. Mangaanin puutos on harvinaista, koska sitä saadaan normaalin ravinnon mukana. Puutos voi aiheuttaa kasvuhäiriöitä, luuston epämuodostumisia ja sukurauhasten toimintahäiriöitä. Pannukakkutalo
Pannukakkutalosta on saatavilla lähes sata erilaista suolaista ja makeaa pannukakkua, joista kaikkia saa myös laktoosittomina, gluteenittomina, munattomina ja maidottomina. Ravintoloissa on arkipäivisin tarjolla myös lounas, johon sisältyy keitto ja pannukakku. Okadaiinihappo
Okadaiinihappoa eristettiin ensimmäisen kerran vuonna 1981 "Halichondria okadai"-sienieläimestä. Myöhemmin ilmeni, että sieni itse ei tuota yhdistettä, vaan sitä tuottavat "Procentrum"- ja "Dinophysis"-sukujen panssarilevät. Sittemmin okadaiinihappoa on löydetty myös kaloista ja simpukoista, kuten sinisimpukasta. Okadaiinihapon lisäksi panssarilevät muodostavat okadaiinin ja tyydyttymättömien rasvahappojen estereitä ja okadaiinihapon johdannaisia dinofysistoksiineja. Okadaiinihapon ja sen johdannaisten tuotanto vaihtelee alueittain. Suuressa osassa Eurooppaa okadaiini on pääasiallinen panssarilevien tuottama myrkky, mutta esimerkiksi Japanissa, Kanadassa ja Irlannissa pääasiassa "Procentrum"- ja "Dinophysis"-sukujen panssarilevät tuottavat dinofysistoksiineja. Antioksidantit
Tutkimuksissa on havaittu antioksidanttivaikutuksia muun muassa seuraavilla aineilla: karnosiini, sinkki, ubikinoni (koentsyymi Q10), pyknogenoli (rannikkomännyn kuori) ja vihreä tee. Muita antioksidantteja ovat tietyt entsyymit. Näihin kuuluvat glutationiperoksidaasi, superoksididismutaasi (SOD) ja katalaasi. Vihannes
Useimmat vihannekset sisältävät vain niukasti energiaa, mutta niillä on suuri merkitys vitamiinien, kivennäisaineiden ja kuidun lähteenä. Ne sisältävät paljon elimistölle välttämättömiä kivennäis- ja hivenaineita kuten kaliumia, magnesiumia ja mangaania. Niissä on myös paljon folaatteja ja antioksidantteja, kuten C-vitamiinia ja karotenoideja. Beetakaroteeni on yksi yleisimmistä karotenoideista ja toimii A-vitamiinin esiasteena.
Kansainvälisissä tutkimuksissa on ilmennyt, että eniten kasviksia syövät ihmiset sairastuvat sydän- ja verisuonitauteihin 15–40 prosenttia vähemmän kuin niitä vähän syövät. Eniten hedelmäannoksia syövät 54–80-vuotiaat miehet olivat pitkäikäisempiä. Ketoosi (tila)
Toisin kuin yleisesti uskotaan, glyserolin ja aminohappojen glukoneogeneesi käytön lisäksi keho pystyy tuottamaan rasvahappojen ketoaineista glukoosia. Ensimmäiset viitteet tästä löydettiin jo 1957. Ketoosissa olevilla ihmisillä glukoosin muodostuminen asetonista todennettiin 1979 radioaktiivisten leimojen avulla. Glukoosin metabolinen reitti rotissa varmistettiin 1986 ja lisäksi 2011 tietokoneanalyysillä löydettiin ihmisistä 22 todennäköistä reittiä, joiden kautta asetonista voi muodostua glukoosia. Atkinsin dieetti
Atkinsin mukaan ketogeenisen ruokavalion kuten Atkinsin dieetin induktiovaiheessa käynnistetty glukagonituotanto laukaisee elimistöstä varastorasvojen erityksen vereen. Glyseroliosasta muodostuu glukoosia ja triglyseridien rasvahapoista ketoaineita. Keho voi käyttää raaka-aineenaan haitallisesti myös lihasten proteiineja – tätä pyritään välttämään syömällä dieetin aikana riittävä määrä proteiinia. Jos insuliinin määrä on jatkuvasti koholla, keho ei käytä omia rasvavarastojaan edes yön aikana. Atkinsin mukaan ruokavalion alhaiset hiilihydraattimäärät palauttavat koholla olevat insuliiniarvot normaalilukemiin, jolloin kehon rasvakudoksesta alkaa vapautua rasvahappoja ja ketoneja energiantarpeeseen. Fytiinihappo
Suurin osa suomalaisten ravinnon kautta saadusta fytiinihaposta tulee täysjyväviljatuotteista kuten täysjyväleivästä. Leivän valmistusmenetelmä vaikuttaa leivän fytiinihappopitoisuuteen ja hapatetussa leivässä, kuten ruisleivässä, fytiinihappoa on vähemmän kuin leivässä, jota ei ole hapatettu. Fytiinihappo on yhdiste, joka kykenee sitomaan metalli-ioneja huonosti liukenevaan muotoon eli kelatoimaan niitä. Fytiinihappo muodostaa kelaatteja muun muassa raudan, sinkin, mangaanin, kalsiumin, kuparin ja magnesiumin ionein kanssa ja saattaa hieman heikentää näiden kivennäisaineiden imeytymistä. Toisaalta fytiinihappo muodostaa kelaatteja myös myrkyllisten metallien kuten koboltin kanssa. Täysjyväviljan korkea kivennäisainepitoisuus valkoiseen viljaan verrattuna kompensoi fytiinihapon kelaatiotaipumusta. Lisäksi suomalaiset saavat fytiinihappoa päivittäin niin vähän, ettei sillä ole juurikaan merkitystä. Ainoastaan märehtijät pystyvät käyttämään fytiinihapon fosforia hyväkseen, koska niillä on suolistossaan fytaasientsyymiä tuottavia bakteereja. Fosfopanteteiini
Fosfopanteteiinia muodostuu koentsyymi-A:sta alkalisen fosfataasin katalysoimana. Lisäksi tässä hydrolyysireaktiossa muodostuu adenosiini-3′5′-difosfaattia. Fosfopanteteiinin fosfaattiryhmä hydrolysoidaan entsymaattisesti, jolloin muodostuu panteteiinia. Koentsyymi-A:n biosynteesissä fosfopanteteiinia muodostuu fosfopantotenoyylikysteiinistä entsyymin nimeltä fosfopantotenoyylikysteiinidekarboksylaasin katalysoimana. Tämä reaktio tapahtuu solujen sytosolissa ja fosfopanteteiini kuljetetaan solujen mitokondrioihin. Mitokondrioissa fosfopanteteiini ja ATP muodostavat defosfokoentsyymi-A:ta fosfopanteteiiniadenyylitransferaasin katalysoimana. Nikotiini
Nikotiinia esiintyy luonnostaan erityisesti virginiantupakassa, palturitupakassa ja piturissa ("Duboisia hopwoodii"). Ainetta on myös huomattavasti vähäisemmässä määrin muissa kasveissa, erityisesti koisokasveissa kuten perunassa, tomaatissa ja munakoisossa. Nikotiini toimii korkean nikotiinipitoisuuden kasveissa, kuten tupakkakasveissa ("Nicotiana"), ensisijaisesti kasvinsyöjiä torjuvana aineena myrkyttäen vaikkapa kasveja syöneitä hyönteisiä. Nikotiinin tuotto kasveissa kuten virginiantupakassa lisääntyy jälkikäteen muun muassa auksiinivälitteisesti kasvin juurten vaurioituessa esimerkiksi hyönteisten takia. Foolihappo
Suomessa folaattien saanti ruokavaliosta on normaalisti niukkaa, mutta riittävää, eikä lisälle yleensä ole tarvetta. Suomalaiset naiset saavat folaattia keskimäärin 234 µg/vrk ja miehet 270 µg/vrk. Merkittävä osa väestöstä saakin vähemmän kuin keskimääräinen tarve olisi, joskin ravintoainevalmisteita syövillä tilanne on jonkin verran parempi. Suomalaisten saavat folaatin pääosin viljavalmisteista (erityisesti täysjyväviljasta) sekä kasviksista, hedelmistä ja marjoista. Ravinnossa keskeisiä lähteitä ovat vihreät vihannekset, paprika, leseet, naudan maksa ja munankeltuainen. Vihreistä vihanneksista erityisesti parsa on hyvä foolihapon lähde. Hampurilainen
Hampurilainen on usein epäterveellisen ruuan maineessa, ja sitä pidetään yleisesti roskaruokana. Usein etenkin pikaruokalaketjujen hampurilaiset sisältävätkin runsaasti energiaa, huonolaatuista rasvaa ja puhdistettuja hiilihydraatteja, mikä nostaa nopeasti verensokeria ja saa aivot tuottamaan hyvänolon hormoneja. Lisäksi esimerkiksi tavallinen kerroshampurilainen sisältää runsaasti fruktoosisiirappia ja natriumia, mikä lisää myös riskiä sairastua esimerkiksi diabetekseen ja sydänsairauksiin. Hyvänolon hormoneja tuottavat vaikutukset, samoin kuin fruktoosi ja natrium, lisäävät myös riskiä ajautua pikaruokakoukkuun. On kuitenkin myös mahdollista valmistaa terveellisempi hampurilainen esimerkiksi korvaamalla valkoinen sämpylä täysjyväsämpylällä sekä lisäämällä hampurilaisen väliin reilusti kasviksia, kuten sipulia, tomaattia, yrttejä ja herkkusieniä. Lisäksi runsaasti rasvaa sisältävät ainekset, kuten majoneesi, voidaan jättää pois ja pihvi voidaan tehdä vähärasvaisesta lihasta. Ketsuppiakin voidaan käyttää terveelliseen hampurilaiseen, sillä tomaatin sisältämä terveellinen lykopeeni imeytyy elimistöön parhaiten juuri kuumennetusta tomaatista. Bosseopentaeenihappo
Bosseopentaeenihappo on konjugoitunut monityydyttymätön rasvahappo. Yhdistettä voidaan uuttaa "Bossiella orbigniana" punakorallilevästä, jossa yhdistettä esiintyy. Toksoplasmoosi
Ihminen voi saada toksoplasmatartunnan kissalta ainoastaan syömällä jotain tartunnan saaneen ja sitä erittäneen kissan ulosteilla tahriintunutta. Ookystoja ei ole löydetty mm. kissojen turkista. Muita tartuntateitä ovat kudoskystia sisältävän lihan syöminen huonosti kypsennettynä; tartunta on suhteellisen yleinen mm. sialla, lampaalla ja hirvillä. Ookystoja sisältävää multaa voi myös joutua suuhun: esimerkiksi puutarhatöiden yhteydessä sitä jää helposti kynsien alle, ja sieltä se päätyy suuhun kynsiä pureskeltaessa tai ruokaa valmistettaessa. Huonosti puhdistettuihin, kypsentämättömiin vihanneksiin ja juureksiin tarttuu mukaan myös helposti ookystoja sisältävää multaa. Aminohapposynteesi
Ihminen ei voi tuottaa itse kahdeksaa kahdestakymmenestä yleisimmästä aminohaposta (mukaan ei lueta selenokysteiiniä). Lisäksi arginiini, kysteiini, glysiini, glutamiini, histidiini, proliini, seriini, ja tyrosiini ovat ehdollisesti välttämättömiä, eli keho voi normaalisti tuottaa niitä itse, mutta jotkin populaatiot vaativat niiden saannin eksogeenisesti ruokavalionsa mukana. Esimerkiksi ureakierrossa syntetisoidaan arginiinia riittävä määrä aikuiselle, mutta ei välttämättä kasvavalle lapselle. Aminohappoja, joita on saatava ruokavaliosta, kutsutaan välttämättömiksi aminohapoiksi. Muita aminohappoja voidaan valmistaa kehossa ja niiden synteesireitti on melko yksinkertainen. Glutamaattidehydrogenaasi katalysoi α-ketoglutaraatin pelkistävän aminaation glutamaatiksi. Transaminaatioreaktio tapahtuu lähes kaikkien aminohappojen synteesissä. Tässä vaiheessa aminohapon kiraalisuus vakiinnutetaan. Vastaavasti alaniinia ja aspartaattia valmistetaan pyruvaatin ja oksaloasetaatin transaminaatiolla. Glutamiinia syntetisoidaan NH:sta ja glutamaatista, ja asparagiinia syntetisoidaan samalla tavoin. Myös proliini ja arginiini ovat glutamaatin johdannaisia. 3-fosfoglyseraatista valmistettava Seriini on glysiinin ja kysteiinin prekursori, eli esiaste. Tyrosiinia valmistetaan hydroksyloimalla fenyylialaniinia, joka on välttämätön aminohappo. Välttämättömien aminohappojen biosynteesireitit ovat huomattavasti monimutkaisempia. Kanelihappo
Kanelihappoa esiintyy lukuisissa kasveissa. Tällaisia ovat esimerkiksi kaneli, kassiakaneli, kokapensas, eräiden sitruksien hedelmien kuoret ja lehdet sekä stroax-, peru- ja tolubalsamit. Lisäksi monet kasvit sisältävät aromaattisissa öljyissään kanelihapon estereitä eli kinnamaatteja. Kanelihappoa muodostuu kasveissa osana fenyylipropanoidireittiä. Kanelihappoa muodostuu fenyylialaniinista fenyylialaniiniammoniakkilyaasin katalysoimana. Kanelihaposta kasvit muokkaavat edelleen esimerkiksi p-kumaarihappoa kanelihappo-4-hydroksylaasin katalysoimana. Manteli
Manteliöljyä voidaan valmistaa sekä syötävistä manteleista että karvasmanteleista. Se on glyseryylioleaatti ja tuoksuu miedosti ja maistuu pähkinältä. Se ei juuri liukene alkoholiin mutta liukenee helposti kloroformiin ja eetteriin. Sitä voidaan käyttää ruokaöljynä. Palmitoleiinihappo
Palmitoleiinihappo (tunnetaan myös nimillä cis-9-heksadekeenihappo ja C16:1) on kertatyydyttymätön omega-7-rasvahappo, jota esiintyy ihmisen rasvakudoksen glyserideissä ja erityisesti maksassa. Aineen on todettu vähentävän insuliiniresistenssiä lihaksissa ja estävän beetasolujen tuhoutumista. Happoa on tavattu erityisesti australianpähkinöiden ja tyrnimarjojen sisältämissä öljyissä, joissa pitoisuus vaihtelee 17 % ja 40 % välillä. Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi
Fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi paitsi poistaa oksaloetikkahaposta hiilidioksidimolekyylin, myös fosforyloi tuotteen. Eläimillä ja joillakin bakteereilla fosfaattiryhmän lähde on yleensä guanosiinitrifosfaatti, joka muuttuu guanosiinidifosfaatiksi. Kasvit ja eräät bakteerit käyttävät ATP:tä ja osa bakteereista pyrofosfaatti-ionia. Polysykliset aromaattiset hiilivedyt
PAH-yhdisteet ovat kiinteitä aineita, eivätkä ne liukene veteen. Koska PAH-yhdisteet ovat myös hyvin pysyviä, ne kerääntyvät maaperään ja vajoavat vesistöissä sedimentteihin.
Monet PAH-yhdisteet ovat karsinogeenejä tai mutageenejä, eli ne aiheuttavat syöpää tai mutaatioita. Tällaiset yhdisteet voivat tuottaa hiirelle kasvaimen muutamassa kuukaudessa, jos niitä pannaan tämän iholle pienikin määrä. Syöpää eivät oikeastaan aiheuta itse PAH-yhdisteet vaan näiden aineenvaihduntatuotteet. Elimistö pyrkii yleensä muuttamaan PAH-yhdisteen vesiliukoisemmaksi, jotta se poistuisi helpommin. Esimerkiksi yleinen karsinogeeni bentso(a)pyreeni hapettuu entsyymin avulla dioliepoksidiksi. Dioliepoksidi voi reagoida DNA:n kanssa, mikä aiheuttaa mutaatioita. Lopulta solu ei pysty enää jakautumaan normaalisti. Lehmän ketoosi
Ketoosia eli asetonitautia hoidetaan antamalla sokeriliuosta suoneen ja propionaattiliuosta suun kautta. Propionaatti imeytyy pötsin seinän läpi ja elimistö voi käyttää sitä rypälesokerin valmistamiseen. Joskus tukihoitona käytetään kortisonia, jonka katabolisen vaikutuksen seurauksena valkuaisaineistakin muodostetaan sokereita. Sairaus menee yleensä hoidettuna ohi muutamassa päivässä ja lehmän kyky syödä riittävästi rehua lisääntyneeseen maidontuotantoon vakiintuu. Uuhella ja kutulla vastaava sairaus voi syntyä jo ennen poikimista. Se liittyy usein kaksos- ja kolmostiineyksiin. Tiine kohtu vie niin paljon tilaa, että eläin ei pysty syömään riittävästi ja potee energianvajausta. Jauhosavikka
Jauhosavikkaa on käytetty ihmisravinnoksi ja eläinten rehuksi jo pitkään. Esimerkiksi Tanskasta on löydetty jauhosavikan siemeniä parituhatta vuotta vanhoista muumioituneista suoruumiista. Pula-aikoina sen siemeniä on käytetty jauhojen jatkeena hätäruokana. Jauhosavikkaa voidaan käyttää ravinnoksi tuoreena pinaatin tapaan, salaattina tai sitä voi myös pakastaa ryöpättynä. Nitraattipitoisten kasvupaikkojen takia sen käytössä kuitenkin pitää olla varovainen. Kasvi sisältää myös runsaasti oksaalihappoa, joten se sopii huonosti esimerkiksi munuaisvikaisille. Jauhosavikan eteeriset öljyt sisältävät peroksidi-monoterpeenejä, esimerkiksi askaridolia (CHO). Nokkonen
Nokkonen on piipitoisuudeltaan 60-kertainen lehtisalaattiin verrattuna, C-vitamiinipitoisuudeltaan viisinkertainen appelsiiniin verrattuna, rautapitoisuudeltaan seitsenkertainen pinaattiin ja kalsiumpitoisuudeltaan kolminkertainen maitoon verrattuna. Nokkosta ei tarvitse ryöpätä pinaatin tavoin. Nokkonen kannattaa kerätä aurinkoisella ilmalla vähätyppisestä maasta (eli ei kompostin tai vastaavan vierestä). Nokkonen puhdistaa verta, lisää virtsaneritystä (eli munuaisten toimintaa), vähentää anemiaa, laskee verenpainetta ja verensokeria, edistää suoliston toimintaa ja pintaverenkiertoa, auttaa yliherkkyysreaktioissa ja poistaa raskasmetalleja. Pepsiini
Pepsiini pilkkoo mahalaukkuun saapuneen ruoan proteiineja peptideiksi ja aminohapoiksi. Nämä stimuloivat mahalaukun limakalvon G-soluja erittämään gastriinia, joka vuorostaan saa mahalaukun parietaalisolut erittämään suolahappoa. Foolihappo
Folaatti on yhteinen nimi kaikille ruoassa oleville yhdisteille, joilla on foolihapon biologinen aktiivisuus. Foolihappo on vitamiinin synteettinen muoto, jota on täydennetyissä elintarvikkeissa ja ravintovalmisteissa. Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan folaattia tulisi saada 300 µg/vrk ja raskaana olevien tai imettävien naisten 500 µg/vrk. Puutostila
Puutostila on jonkin ihmiselle välttämättömän kivennäisaineen, hivenaineen, vitamiinin tai rasvahapon puutteesta johtuva elimistön häiriötila. Puutostilat johtuvat vaillinaisesta ruokavaliosta suhteessa ihmisen tarpeeseen. Esimerkiksi liian vähäinen raudan saanti johtaa anemiaan. Puutostiloja voi korjata lisäravintoaineilla, joista yleisimpiä ovat monivitamiinitabletit ja kalanmaksaöljy. Manteli
Ravintoarvoiltaan manteli on erittäin monipuolinen. Se sopii syötäväksi sellaisenaan, mutta mantelia käytetään myös yleisesti ruoanlaitossa ja leivonnassa. Mantelilastuja käytetään muun muassa tehtäessä mantelikalaa, mantelirouhetta laitetaan leivonnaisiin, kokonaisia kuorittuja manteleita käytetään muun muassa glögissä ja joulupuurossa. Jauhetusta mantelista voidaan tehdä marsipaania. Hivenaine
Sinkin lähteitä ovat liha, maksa, kananmunat, maapähkinät, täysjyvät, osterit, maitotaloustuotteet, herneet ja pähkinät. Sinkkiä on entsyymeissä ja sitä tarvitaan haavojen paranemiseen, kasvuun ja ihon eheyteen. Se on myös tärkeä DNA:n toiminnan säätelyssä. Puutos voi aiheuttaa hidastunutta kasvua, makuaistin vajavuutta, ihottumaa, haavojen paranemisen hidastumista, vastustuskyvyn heikentymistä, viivästynyttä puberteettia ja hypogonadismia. Yliannostuksesta voi seurata punasolujen pienikokoisuutta, valkosolujen vähyyttä ja huonontunutta vastustuskykyä. Sekä puutos että sinkin liikasaanti aiheuttavat anemiaa. Foolihappo
Ravitsemussuositukset suosittelevat lisäämään täysjyväviljavalmisteita, tuoreita kasviksia, hedelmiä ja marjoja riittävän folaatin saannin varmistamiseksi. Riboflaviini
Suomessa naiset saavat riboflaviinia keskimäärin 1,7 mg/vrk (0,24 mg/MJ/vrk) ja miehet 2,1 mg/vrk (0,23 mg/MJ/vrk). Suosituksiin verrattuna ravinnosta saadaan ribolfaviinia enimmäkseen riittävästi, mutta osalla väestöä saanti on pienempää kuin keskimääräinen tarve. Ravintoainevalmisteiden käyttö parantaa tilannetta jonkin verran. Suomalaisten tärkein riboflaviinin lähde ovat maitovalmisteet. Riboflaviinia saadaan myös liharuoista ja viljavalmisteista. Polysykliset aromaattiset hiilivedyt
PAH-yhdisteitä syntyy eniten teollisuudessa, liikenteessä ja muussa energiantuotannossa. Luonnossa PAH-yhdisteitä muodostuu metsäpaloissa ja tulivuorenpurkauksissa. PAH-yhdisteitä voi syntyä myös ruokaan, jos sitä savustetaan, grillataan tai kuivataan. Suuria pitoisuuksia on löydetty etenkin savustetusta kalasta, paahdetusta lihasta ja käristetyistä elintarvikkeista. Keskimäärin ihmiset saavat kuitenkin PAH-yhdisteitä selvästi enemmän tupakasta kuin ruoasta. Pinoleenihappo
Pinoleenihappo eli cis,cis,cis-5,9,12-oktadekatrieenihappo on omega-6-rasvahappojen ryhmään kuuluva rasvahappo, jota esiintyy mäntyjen siementen sisältämässä öljyssä. Pinoleenihapolla voi olla ruokahalua hillitseviä ja LDL-kolesterolia alentavia ominaisuuksia. K2-vitamiinit
Ruuasta saatavat MK-8 ja MK-9 -vitamiinit ovat maitohappo- ja propionihappobakteerikäymisen tulosta. Niinpä monet hapatetut elintarvikkeet ja varsinkin maitotuotteet sisältävätkin runsaasti K2-vitamiinia. Suomalaisessa ruokavaliossa parhaiksi lähteiksi on todettu Edam-juusto ja normaalirasvainen viili. Alfalinoleenihappo
Pellavansiemenöljy, hamppuöljy, rypsiöljy ja saksanpähkinä ovat parhaat alfalinoleenihapon lähteet. Muita hyviä lähteitä ovat muut ruokaöljyt, margariinit ja hampunsiemenet. Viinihappo
Viinihappo eli 2,3-dihydroksibutaanidihappo on orgaaninen happo, jota on luonnollisesti useissa kasveissa, etenkin viinirypäleissä ja tamarindissä. Se on yksi viinin hapoista ja sitä lisätään myös joihinkin ruokiin tuomaan hapanta makua sekä käytetään antioksidanttina. Viinihapon suoloja ja estereitä kutsutaan "dihydroksibutaanidioaateiksi" tai triviaalinimensä mukaisesti tartraateiksi. Viinihapon elintarvikkeissa käytettävä E-koodi on E 334. L-viinihapon päivittäinen enimmäismäärä (ADI) henkilölle on 30 mg/kg/vrk ja se kohdistuu kaakao- ja suklaatuotteisiin. N-asetyylimuramiinihappo
N-asetyylimuramiinihappo on rakenteeltaan N-asetyyliglukosamiinin ja maitohapon eetteri. Yhdistettä esiintyy ainoastaan bakteereissa. N-asetyylimuramiinihappo ja N-asetyyliglukosamiini muodostavat peptidoglykaanin hiilihydraattiosan. N-asetyylimuramiinihappo liittyy polypeptidiketjuun, joka sisältää muun muassa L-alaniinia, D-alaniinia, D-glutamiinihappoa ja joko lysiiniä tai diaminopimeliinihappoa. Välttämätön aminohappo
Ihmisen tarvitsemia aminohappoja on 20, joista 11 elimistö kykenee itse valmistamaan. Yhdeksän välttämätöntä aminohappoa on saatava ravinnosta: histidiini, tryptofaani, lysiini, metioniini, fenyylialaniini, treoniini, valiini, leusiini, isoleusiini. Vaikkapa kotikissa taas tarvitsee näiden yhdeksän lisäksi ravinnossaan arginiinia ja tauriinia – syy miksi kissa ei lihansyöjänä pärjää luontaisella kasvisravinnolla. Linolihappo
Linolihappo (LA, 18:2(n-6), CHO) on omega-6-rasvahappo ja ihmiselle välttämätön monityydyttymätön rasvahappo. Linolihaposta käytetään myös nimiä "pellavaöljyhappo", "9,12-oktadekadieenihappo" tai "oktadeka-9,12-dieenihappo". Parhaita linolihapon lähteitä ovat kasvisöljyt, siemenet ja pähkinät, etenkin auringonkukka-, maissi- ja soijaöljy sekä saksanpähkinä. 
Linolihappo on ihmiselle välttämätön rasvahappo, joka on saatava ruoasta. Siitä muodostuu arakidonihappoa, joka on pitkäketjuisten rasvahappojen (eikosanoidien) esiaste. Eikosanoidit ovat hormonien kaltaisia yhdisteitä, joilla on tärkeitä fysiologisia tehtäviä mm. verenkiertoelimistössä ja ruoansulatuskanavassa. Linolihappo toimii ihon rasvahappona ja sen puute aiheuttaa ihon kuivumista ja hilseilyä. Pad thai
Annoksen tarkemmat raaka-aineet vaihtelevat esimerkiksi eri alueiden mukaan. Tavallisesti paistetut nuudelit tarjoillaan tofun, itujen ja muiden vihannesten kanssa. Muita yleisiä annoksen osia ovat esimerkiksi pähkinät, katkaravut, kananmuna, palmusokeri ja chili. Pad thai on yleinen katuruoka ja erityisen tunnettu se on maan pääkaupunki Bangkokissa. Karoteenit
Karoteenit on fotosynteesissä tarvittavia oransseja väriaineita. Karoteenit ja ksantofyllit kuuluvat karotenoideihin. Tunnetuimpia karoteeneja ovat alfa-, beeta-, gamma- ja delta-karoteeni sekä lykopeeni. Karoteeneja tunnetaan yli 600 erilaista. Alfa-, beeta- ja delta-karoteeni ovat A-vitamiinin esiasteita.