Mistä Viro on saanut nimensä?
Viro
Suomessa Viroa kutsuttiin Eestiksi varsinkin 1920- ja 1930-luvulla heimoaktivistien keskuudessa ja toisen maailmansodan jälkeen neuvostovallan aikana vasemmistossa. Myös Neuvostoliitossa julkaistussa suomenkielisessä kirjallisuudessa puhuttiin aina "Neuvosto-Eestistä" tai "Eestin SNT":sta. Suomeen vakiintunut sovinnaisnimi on kuitenkin "Viro". Muun muassa Viron edesmennyt entinen presidentti, kielentutkija Lennart Meri ja Kielitoimisto suosittavat suomeen vakiintuneen Viro-nimen käyttöä. Helsingin yliopiston suomen kielen laitoksen amanuenssi Erkki Lyytikäinen perustelee näin: ”"Suomen kielenhuolto vierastaa Eesti-nimeä siksi, että se on turha raakalaina. Saman periaatteen mukaan Ruotsista pitäisi käyttää nimeä Sverige, Saksasta Deutschland ja Venäjästä Rossija. Eesti-nimi poikkeaa edellisistä vain sikäli, että suomalaisen on se helppo ääntää."” Suomen kielen lautakunta ja Kielitoimisto hyväksyvät myös nimet Eesti ja eestin kieli, mutta asettavat Viron ja viron kielen ensi sijalle. Viro
Viro-nimitys on tullut suomen kieleen Koillis-Viron historiallisesta Virumaan maakunnasta. Virun alueella on kaksi nykymaakuntaa: Länsi-Viru ja Itä-Viru ("Lääne-Viru" ja "Ida-Viru").
Viro
Tärkeimpiä teollisuusalueita ovat pääkaupunki Tallinna, sitä ympäröivät alueet sekä Koillis-Viro. Suurimmat työnantajat ovat paperi-, puutavara- ja tekstiiliteollisuudessa. Yksi kahdestakymmenestä virolaisesta ansaitsee elantonsa maataloudella, kalastuksella ja metsänhoidolla. Maanviljelyssä harjoitetaan muiden viljelykasvien kasvatuksen lisäksi muun muassa rapsin kasvatusta rapsiöljyn tuotantoon ja mansikanviljelyä. Talouden rakennemuutos kannustaa etsimään muita elinkeinoja perinteisen karjanhoidon ja maanviljelyn ohella. Oheiselinkeino maaseudulla on muun muassa maatilamatkailu. Viron kruunu
Viron rahayksikkönä vuosina 1919–1927 ollut Viron markka oli heikentynyt ja valtion kultavaranto pienentynyt niin nopeasti, että vuonna 1924 rahauudistuksen katsottiin tulleen välttämättömäksi. Uusi rahayksikkö kruunu otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1928. Rahayksikön nimi otettiin Ruotsin kruunusta. Yhden kruunun arvoksi määriteltiin sata markkaa. Viro otti samaan aikaan suuren ulkomaisen lainan, minkä turvin kruunun arvo saatiin vakaaksi ja sidottua Englannin puntaan. Sidoskurssi pysyi kiinteänä vuoden 1933 talouskriisiin asti. Vironmaa
Vironmaa, joskus myös Eestinmaa (, , ) oli yksi Baltian neljästä historiallisesta maasta tai maakunnasta. Muut olivat Liivinmaa, Saarenmaa ja Kuurinmaa. Vironmaan alue muodostaa nykyisen Pohjois-Viron, ja sen saksankielisestä nimestä "Estland" on peräisin Viron nimi useimmissa kielissä. Vuoteen 1917 saakka enemmistö virolaisista asui kuitenkin Vironmaan ulkopuolella, pääosin Liivinmaalla. Nykyisin Vironmaan alue käsittää Harjumaan, Järvamaan, Läänemaan ja Virumaan maakunnat. Viro
Saksan keisarillinen armeija oli aloittanut Neuvosto-Venäjän kanssa käynnissä olevien Brest-Litovskin rauhanneuvottelujen venymisen vuoksi etenemisen Väinäjoen eteläpuolelta vallaten Latvian pohjoisosan ja Viron suuret saaret, Saarenmaan, Muhun ja Hiidenmaan, syksyyn 1917 mennessä. Helmikuussa 1918 eteneminen jatkui Viron manneralueella niin, että helmikuun 25. päivä saksalaiset valtasivat Tallinnan. Maaliskuun alkuun mennessä saksalaiset olivat vallanneet Viron alueen – Narvan 4. maaliskuuta 1918. Alkoi saksalaisten miehityshallinto, ja itsenäisyyden julistaneet voimat painuivat maan alle. Samalla bolševikkivoimat perääntyivät Venäjälle. Viron joet
Viron joet ovat syntyneet heti viimeisen jääkauden mannerjäätikön reunan vetäytyessä Viron alueiden yli Suomeen noin 15 000–13 000 vuotta sitten tai sen jälkeen. Mannerjäätikön siloittamaan kallioperään oli jäänyt maa-aineksien täyttämiä vanhoja uurteita, joita sulamisvedet alkoivat heti kuluttamaan. Näin voidaan ymmärtää se, että eräät joet ovat oikeastaan vanhempia kuin jääkausi, mutta todellisuudessa suurin osa joista ovat syntyneet vasta jääkauden jälkeen. Viro on korkeuseroiltaan melko tasainen ja sen joet virtaavat hitaasti ja mutkitellen. Joet ovat lyhyitä ja niiden valuma-alueet ovat pieniä. Baltian maat
Nykyiset valtiolliset muodostelmat syntyivät vasta Venäjällä tapahtuneen, Venäjän keisarin hallinnon kaataneen helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917. Liivinmaan pohjoisosat yhdistettiin Vironmaahan ja muodostettiin Viron autonominen kuvernementti. Liivinmaan eteläosa taas yhdistettiin Kuurinmaan kanssa Latviaksi. Venäjän tasavaltaiseen valtiomuotoon pyrkineen väliaikaisen hallituksen kaaduttua bolsevikkivallankaappaukseen julistautuivat Baltian maat itsenäisiksi 1918 ja seurauksena olivat itsenäisyyssodat bolsevikkien johtamaa Neuvosto-Venäjää vastaan. Viron talous
20. kesäkuuta 1992 Viro vaihtoi entisen valuuttansa ruplan maan omaan, vapaasti vaihdettavaan valuuttaan, kruunuun. Uusi valuutta sidottiin Saksan markkaan vaihtokurssilla 8 EEK = 1 DEM. Viro liittyi Euroopan unionin ERM II-järjestelmään 27. kesäkuuta 2004. Liittyminen tarkoitti kruunun sitomista euroon vaihtokurssilla 1 EUR = 15,6466 EEK. Viron historia
Muiden Baltian maiden ja Suomen tavoin Viro solmi 1932 hyökkäämättömyyssopimuksen Neuvostoliiton kanssa. Baltian maat solmivat puolustusliiton 12. syyskuuta 1934. Helmikuussa 1936 kansanäänestyksessä kannatettiin paluuta demokratiaan. Perustuslaillisuuteen palaaminen ei kuitenkaan juuri tuonut vallanpitoon muutoksia, ja Päts jatkoi presidenttinä. Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan neuvotellessa sopimusta huhtikuussa 1939 Viro ja Latvia solmivat hyökkäämättömyyssopimuksen natsi-Saksan kanssa. Tartto
Tarttoa pidetään Viron kulttuurin ja sivistyksen pääkaupunkina, henkisenä pääkaupunkina. Kaupungissa on 1632 perustettu maan vanhin ja suurin yliopisto, vanhin vironkielinen teatteri Vanemuine, Viron opetus- ja tiedeministeriö, korkein oikeus ja Viron kansallismuseo ("Eesti Rahva Muuseum"). Viron vapaussota
Viron maapäivät ("maapäev") julisti Viron tasavallan itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918 Tallinnassa. Julistus oli laadittu päivää aikaisemmin Pärnussa. Lyhyt itsenäisyyden aika päättyi seuraavana päivänä saksalaisten joukkojen saapumiseen Tallinnaan. Saksalaisten tavoitteena ei ollut sallia Liettuan, Latvian tai Viron itsenäisyyttä, vaan painostaa Neuvosto-Venäjää Brest-Litovskin rauhaan, jotta Saksa saisi työnnettyä Venäjän idemmäs, itselleen edullisen rauhan ja suojeltavat alueet taloudelliseen vaikutuspiirinsä voidakseen jatkaa ensimmäistä maailmansotaa länsirintamalla rauhoitettuaan itärintaman. Saksalaiset lakkauttivat virolaiset joukko-osastot ja muuttivat hallinnon ja koulujen kieleksi saksan. Viro
Viron itsenäistyessä uudelleen 1991 maan kansalaisuuden saivat automaattisesti kaikki, joilla oli Viron kansalaisuus ensimmäisen itsenäisyyskauden aikana sekä heidän jälkeläisensä. Muiden on Viron kansalaisuuden saadakseen osattava viron kieltä sekä tunnettava maan historiaa ja lainsäädäntöä. Suurimmalla osalla vironvenäläisistä on nykyään Viron kansalaisuus, mutta merkittävällä osalla alueen venäjänkielisistä on ainoastaan muukalaispassi ja Amnesty Internationalin raportti vuodelta 2013 syyttää Viroa edelleen venäjänkielisen vähemmistön sortamisesta. Viro
Suomen ja muiden Baltian maiden tavoin Viro solmi Neuvostoliiton uuden politiikan aloitteesta hyökkäämättömyyssopimuksen Neuvostoliiton kanssa vuonna 1932. Sopimuksilla oli tarkoitus varmistaa Neuvostoliiton ulkorajat. Viron historia
Ruotsin Baltian alue jaettiin kahdeksi provinssiksi: Viron herttuakunnaksi ja Liivinmaan käskynhaltijakunnaksi. Ne olivat hallinnollisesti täysin erilliset ja kehittyivät eri suuntiin. Viron ei tarvinnut luovuttaa Ruotsille joukkoja kolmikymmenvuotiseen sotaan, mutta se joutui kustantamaan sotatoimia. Se lisäsi talonpoikien taakkaa yhdessä jo Liivinmaan valtauksen yhteydessä säädettyjen ylimääräisten verojen kanssa. Viro
Metsät kattavat Viron maapinta-alasta noin 49 prosenttia. Suurimmat metsät sijaitsevat Lounais- ja Koillis-Virossa. Kaikista metsistä noin 20 prosenttia on suojeltu. Viro on taiga- ja lehtimetsien rajavyöhykettä. Yleisimpiä puulajeja ovat mänty, kuusi, koivu, haapa ja tervaleppä. Metsäpinta-alasta 33 % on mäntymetsää ja 31 % koivumetsää. Tammi, saarni, lehmus ja vaahtera ovat Virossa selvästi yleisempiä kuin Suomessa. Länsi-Virossa on lehtoniittyjä, jolla kasvaa monia harvinaisia pohjoisen lehtipuulajeja. Monet lehtoniityt ovat muuttumassa lehtometsiksi. Parhaiten säilyneitä lehtoniittyjä on suojeltu. Länsi-Virossa on lehtoniittyjen lisäksi rantaniittyjä, joilla aiemmin kasvatettiin maitokarjaa. Karjanpidon loputtua monet niistä ovat vesakoituneet. Luonnonsuojelualueilla tätä on yritetty välttää tuomalla alueelle lihakarjaa. Viron talous
Viron talous kuuluu kehittyvien markkinoiden joukkoon. Viron talous kasvoi voimakkaasti aina 1990-luvun puolestavälistä vuoteen 2007 asti, jolloin maailmanlaajuinen talouskriisi iski myös Viroon. Vuodesta 2010 talous on jälleen kasvanut. Viro on Euroopan unionin, Maailman kauppajärjestön (WTO) ja Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestön (OECD) jäsen. Viro otti euron käyttöön 1.1.2011. Iivo
Iivo on suomalainen ja virolainen miehen etunimi, Iivari-nimen muunnelma. Iivon nimipäivä on samana päivänä kuin Iivarinkin niin Suomessa kuin Virossakin eli 22. elokuuta. Virossa käytössä ovat myös muodot Ivo, Ivar ja Ivari. Eteläslaavien Ivo tulee sen sijaan nimestä Johannes. Muun Euroopan käytössä oleva Ivo pohjautuu normannimuotoon nimestä "Yves". Tanskan Viro
Tanska nousi merkittäväksi vallaksi 1100-luvulla. Sen intresseihin kuului toistuvien virolaisviikinkien hyökkäyksien päättäminen, jotka uhkasivat Tanskan kaupankäyntiä Itämerellä. Tanskan laivasto hyökkäsi Viroon vuosina 1170, 1194 ja 1197. Vuonna 1206 Valdemar II ja arkkipiispa Andreas Sunonis johtivat ryöstöretkeä Öselin saarelle eli Saarenmaalle. Tanskan kuninkaat väittivät Viroa omakseen, joka sai tunnustuksen paavilta. Vuonna 1219 Tanskan laivasto rantautui Viron satamaan ja kukisti virolaiset Lindanisen taistelussa, joka toi pohjoisen Viron Tanskan vallan alle vuoden 1343 yrjönyön kapinaan asti, jolloin Saksalainen ritarikunta valtasi alueet ja jonka jälkeen Tanska myi ne vuonna 1346. Viro
Kansallinen herääminen alkoi Virossa 1800-luvulla muun muassa maaorjuuden lakkauttamisen myötä. Vironkielisiä kouluja perustettiin ja Viron kansalliseepos "Kalevipoeg" luotiin. 1880-luvulla keskushallinto aloitti venäläistämisohjelman, jonka johdosta monet baltiansaksalaiset instituutiot lopetettiin tai muutettiin pelkästään venäjänkielisiksi, kuten Tarton yliopisto. Venäläistämisohjelman aikana myös vironkielisiä sanomalehtiä, kouluja ja kansallismielisiä seuroja lakkautettiin. Viron lippu
Viron lippu ( tai "sinimustvalge" eli sinimustavalkoinen) on Viron tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu kolmesta vaakasuorasta palkista, joiden värit ovat ylhäältä alaspäin sininen, musta ja valkoinen ja sen suhteet ovat 7:11. Lipun sininen väri kuvaa taivasta tai uskollisuutta ja lojaaliutta. Musta kuvaa menneisyyden synkkiä kärsimyksiä tai maata. Valkoinen kuvaa lunta tai toivoa. Heli
Heli on lyhentymä kreikkalaisperäisestä nimestä "Helena", joka tarkoittaa 'loistavaa'. Nimi tunnetaan myös Virossa, jossa Heli voi olla johdos Helenasta tai Elinasta, mutta voi pohjautua myös viron sanoihin heli ja helin ('sävel', 'sointu', 'helinä'). Viron sosialistinen neuvostotasavalta
Nimitys otettiin käyttöön jo 21. heinäkuuta 1940 ennen 5. elokuuta tapahtunutta Neuvostoliittoon liittämistä, kun Neuvostoliiton tukemat kommunistit julistettiin 14.–15. heinäkuuta järjestettyjen vaalien voittajiksi. Viron jalkapallomaajoukkue
Viron seurajoukkueet nimettiin uudelleen 1940-luvun toisella puolikkaalla ja perinteet alkoivat haalistua. Uno Piirin mukaan, ensimmäinen maajoukkueen päävalmentaja Viron uudelleen itsenäistymisen jälkeen oli syy jalkapallon kaatumiseen yhteiskunnassa oli kyvyttömyys luoda kilpailukykyisiä unionin tasolla olevia joukkueita, näin ollen yleisö laski ja muun urheilun suosiminen alkoi. Viron SNT oli tällöin edustava maajoukkue, mutta se ei kuitenkaan miehityksen vuoksi ottanut osaa tuona aikana kansainvälisiin kilpailuihin. Vuosien 1948–1976 aikana, Baltic Cup järjestettiin 19 kertaa, jossa Valko-Venäjän SNT voitti muutaman kerran ja Viron SNT viisi kertaa. Vuosina 1969–1982, Viro oli ainoa Neuvostoliiton valtio, joka ei osallistunut Neuvostoliiton jalkapallosarjaan. 1970-luvun aikana, peli menetti suosiotaan Virossa ja urheililijat olivat suurimmaksi osaksi venäläisiä. Lauri
Suomessa Lauri on jo monta vuosikymmentä ollut tavallisimpia miesten nimiä. Viroon se saatiin Suomesta lainanimenä 1940-luvulla, mutta varsinaiseen suosioonsa se nousi siellä 1980-luvulla. Lauri on Virossa 64. yleisin miehen nimi ja 1. tammikuuta 2016 mennessä Lauri-nimisiä miehiä oli Virossa yhteensä 2455. Viron historia
Pronssikausi alkoi 1 100 eaa. Tuolta ajalta ovat peräisin varhaisimmat säilyneet pellot. Pronssiesineitä saatiin Skandinaviasta. Esi­roomalaisella rauta­kaudella 500 eaa. Viroon alkoi tulla rautaesineitä. Rautaa alettiin valmistaa Virossa ajanlaskun alun jälkeen. Maanviljely laajeni entisestään. Baltian kielellis-kulttuurillinen kahtiajako muodostui keskirautakaudella 450–800 jaa. Pohjoisessa olivat suomalais-ugrilaiset ja etelässä balttilaiset kansat. 1000-luvun paikkeilla asutus tiheni ja kokonaan uusia alueita otettiin viljelykäyttöön. Tuolloin alettiin rakentaa myös pysyvästi asutettuja muinaislinnoja. Niitä rakensi ilmeisesti vaurain kansanosa, mikä kertoo yhteiskunnallisen kehityksen etenemisestä. Viikingit eivät perustaneet Viroon siirtomaita, mutta he kävivät alueella ryöstö- ja kaupparetkillä. Rahvarinne
Viron Kansanrintaman lähtökohtana on Neuvostoliiton yhteiskunnallinen 1980-luvun loppupuoliskon muutoskehitys perestroika. Viron taloudesta johdettiin silloin yli 90 prosenttia Moskovan yleisliittolaisista ministeriöistä. Tämän asian muuttamiseksi ja samalla itsemääräämisoikeuden lisäämiseksi etsittiin silloisessa Viron sosialistisessa neuvostotasavallassa aktiivisti ratkaisua. Luottamus silloiseen Viron kommunistinen puolueen johtoon eli puoluejohtaja Karl Vainoon ja pääministeri Bruno Sauliin oli hyvin vähäinen. Taloudellisesti itsenäisen Viron ns. IME-ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1987 Edasi-lehdessä. 13. huhtikuuta 1988 syntyi Viron television suorassa lähetyksessä spontaani ajatus luoda vielä kansanrintama uudistuspolitiikan tueksi. Vielä samana yönä luotiin Kansanrintaman aloiteryhmä ja laadittiin Kansanrintama-julistus. Viron Kansanliitto
Viron Kansanliitto () oli agraaritaustainen virolainen puolue. Sen tarkoituksena oli virolaisuuden elinvoiman säilyttäminen maan perustuslain hengessä. Perustuslaki säätää, että Viron tasavalta on luotu takaaman Viron kansan ja kulttuurin säilyminen läpi aikojen. Puolueen tunnuslause oli: ""Viro alkaa kotoa!"" ja tunnussymbolina toimi Viron kansalliskukka eli ruiskaunokki. Kansanliitolla oli naisjärjestö (EPP), eläkeläisjärjestö ("Tegusad" eli Toimeliaat) sekä nuorisojärjestö ("Rahvaliidu Noored"). Arnold Rüütel
Rüütelin aloitteesta perustettiin 12. toukokuuta 1990 Baltian maiden neuvosto, jolla oli itsenäisyystaistelun kannalta merkittävä rooli Baltian maiden yhteisrintaman luomisessa. Viron korkein neuvosto teki 20. elokuuta 1991 päätöksen Viron itsenäisyydestä, ja jo 17. syyskuuta Viro hyväksyttiin YK:n täysivaltaiseksi jäseneksi. Virolahti
Kunnan nimi johtuu vilkkaasta kaupankäynnistä keskiajalla etenkin Itä-Viron kanssa. Virolahden vaakunan ankkuri kuvaa vanhaa satamapaikkaa, merenkulkua ja kalastusta. Apilat kuvaavat maanviljelyä. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson. Viron historia
Lopulta Saksan oli tunnustettava epäsuorasti Viron itsenäisyys luovuttamalla Riiassa 19. marraskuuta 1918 allekirjoitetulla sopimuksella vallan Virossa Viron väliaikaiselle hallitukselle. Sen ansiosta Viron väliaikainen hallitus saattoi toimia Virossa Neuvosto-Venäjää vastaan. Saksan ja ympärysvaltojen välisen aseleposopimuksen 12. artiklan mukaan Saksa ei saanut vetää joukkojaan pois rintamalta ennen kuin ympärysvallat arvioivat tilanteen sopivaksi. Tällä pyrittiin estämään Neuvosto-Venäjän eteneminen länteen päin. Viron pääministeri Ants Piip pyysi 19. marraskuuta Britanniaa lähettämään kuukauden ajaksi Viroon 6 000 sotilasta ja sotalaivoja, jotta Viro ehtisi järjestämään oman armeijansa. Myös Suomen ulkoasiainministeri Rudolf Holsti oli jo aiemmin pyytänyt Britannian ulkoasiainministeriötä lähettämään joukkoja Viroon. Viro (täsmennyssivu)
Viro tai Vironmaa voi tarkoittaa: Viron jalkapallomaajoukkue
Virolaiset tutustuivat jalkapalloon Englannin merimiesten avulla 1900-luvun alussa, vaikka maa oli silti osana Venäjän keisarikuntaa. Maajoukkue muodostettiin Viron vapaussodan jälkeen (1918–1920). Se pelasi ensimmäisen ottelunsa 17. lokakuuta 1920 Helsingissä, joka päättyi Suomen 6–0 voittoon. Ottelu pelattiin ruohokentällä, joka oli ensimmäinen virolaisille. Viron jalkapalloliitto perustettiin 14. joulukuuta 1921 ja se liittyi FIFA:n jäseneksi yhdessä Jugoslavian, Latvian, Puolan, Tšekkoslovakian ja Uruguayn kanssa. Virve (nimi)
Nimi Virve tuli ensin käyttöön Virossa 1900-luvun alussa. Tiettävästi ensimmäinen Virve oli Oskar ja Aino Kallaksen vuonna 1901 Virossa syntynyt tytär. Suomeen nimen toi Estonia-teatterin johtajana toiminut näyttelijä Hilma Rantanen-Pylkkänen, jonka ehdotuksesta hänen veljensä tytär, vuonna 1912 syntynyt Virve Tähtinen (myöh. Vierikko) sai ensimmäisenä Suomessa nimen Virve. Niilo
Niilo on suomalainen muoto nimestä Nikolaus (Nikolaos), jonka nimen osat merkitsevät "voittoa" ja "kansaa". Nimi tunnetaan myös Virossa. Eesti Pank
Eesti Pank () on Viron keskuspankki. Eesti Pank kuuluu Euroopan keskupankkijärjestelmään ja eurojärjestelmään. Pankki itse hoiti Viron rahapolitiikaan ja entiseen kansalliseen valuuttaan, Viron kruunuun liittyviä asioita vuoden 2010 loppuun asti, minkä jälkeen Viro siirtyi käyttämään euroa. Keskuspankin johtajana toimii Ardo Hansson, joka valittiin virkaan kesäkuussa 2012. Viron keskuspankki on perustettu 24. helmikuuta 1919. Vapaudenristi (Viro)
Viron Vapaudenristi () on virolainen kunniamerkki, jonka Viron pääministeri Konstantin Päts perusti 24. helmikuuta 1919 palkitakseen ja kunnioittaakseen käynnissä olleessa Viron vapaussodassa ansioituneita. Vapaudenristejä on kolme erilaista: sotilaallisesta johtajuudesta (I), henkilökohtaisesta urheudesta (II) tai siviilissä palvelemisesta (III) ja ne kaikki jakaantuvat kolmeen eri luokkaan. Yhteensä Vapaudenristejä myönnettiin 3156, joista viimeinen 19. kesäkuuta 1925. Viimeinen elossa ollut kunniamerkin saanut oli Karl Jaanus, joka oli saanut 3. luokan vapaudenristin henkilökohtaisesta urheudesta. Hän kuoli 6. lokakuuta 2000. Viron sosialistinen neuvostotasavalta
Neuvosto-Viron aatteelliset juuret ovat keisarillisen Venäjän hajoamisen jälkeisessä ajassa. Viron kuvernementti oli saanut Venäjän väliaikaiselta hallitukselta laajan itsehallinnon 30. maaliskuuta 1917. Kesän ja syksyn 1917 aikana bolševikkien kannatus kasvoi niin Venäjällä kuin myös Virossa. Venäjällä valta siirtyi bolševikeille 7. marraskuuta Pietarissa tehdyssä vallankaappauksessa. Virossa samanaikaisesti oli perustettu Vironmaan sotilaallinen vallankumouskomitea, jonka johtohenkilöihin kuului venäläisten lisäksi muiden muassa saarenmaalainen Viktor Kingissepp. He ottivat vallan Tallinnassa kuvernettikomissaarilta. Sotilaallisen vallankumouskomitean lisäksi keskeisessä roolissa bolševikeilla oli neuvostojen toimeenpaneva komitea johtajanaan Jaan Anvelt. Bolševikkivalta kesti aina helmikuuhun 1918, jolloin maahan tunkeutui keisarillisen Saksan joukot. Vaikka valta oli ollut bolševikeilla, porvarilliset virolaiset toimivat samanaikaisesti aktiivisti oman virolaisvaltion puolesta. Porvarillisten kannatus kasvoi bolševikkivallan aikana. He perustivat saksalaisten tunkeutuessa Viroon Viron tasavallan antaen itsenäisyysjulistuksen 24. helmikuuta 1918. Kumpikaan virolaisosapuoli, porvarilliset tai bolševikit, ei valtaa kuitenkaan saanut, vaan vallankäyttäjä oli Viroa miehittänyt keisarillisen Saksan armeija. Hattu (tarke)
Viron kielessä hattua kutsutaan nimellä "katus" ’katto’. Se esiintyy kirjaimissa Š/š ja Ž/ž, jotka ovat virossa hieman yleisempiä kuin suomessa, vaikkakaan eivät esiinny omaperäisissä vironkielisissä sanoissa. Viron aakkosissa ne lasketaan silti erillisiksi kirjaimiksi, jotka aakkostetaan peruskirjaimensa perään (kaikki neljä kirjainta järjestyvät R:n ja T:n väliin järjestyksessä S, Š, Z ja Ž). Viron historia
Läntisen kristikunnan ja saksalaisen uudisasutuksen laajentuessa 1200-luvun alussa saksalaiset valloittivat liiviläisten ja lättiläisten alueet ja perustivat tukikohdakseen Riian kaupungin (1201). Baltian saksalaisten siirtokuntien suojaksi piispa Albert von Buxhoevden perusti 1202 Kalparitariston, joka aloitti valloitussodan pakanallisia virolaisia vastaan vuonna 1208. Tanskan kuningaskin kokosi ristiretkiarmeijan ja pyrki valtaamaan Saarenmaan ja Pohjois-Viron. Virolaisvastarinnan johdossa oli yhdistyneiden maakuntien vanhin Sakalan Lembitu. Viron jääpallomaajoukkue
Viron itsenäistyttyä uudelleen oppia haettiin Suomessa ja jääpallon MM-kisoissa maajoukkue debytoi 2003 Arkangelin kisoissa. Vuosien 2014 ja 2015 kisoissa Viro eteni B-sarjan loppuotteluun saakka, mutta hävisi molemmilla kerroilla Latvialle. Vuoden 2016 kisoissa joukkue sijoittui viimeiseksi joukkueen käytettyä edustuskelvotonta pelaajaa. Tämän vuoksi Viron kaikki alkusarjan kolme ottelua tuomittiin Virolle tappioksi numeroin 0-5, ja Viron pelit päättyivät tähän. Viro
"Eesti" on Viron vironkielinen nimi. Nimi esiintyy jo roomalaisen Tacituksen "Germania"-teoksessa "aesti"-kansan nimessä. Useimmat tutkijat kuitenkin otaksuvat, että rautakautinen nimitys "aesti" viittasi Itämeren kaakkoisrannikon (Liettua ja Kaliningradin alue) balttilaista kieltä puhuvaan väestöön eikä varsinaisiin virolaisten esivanhempiin. Keskiajalle tultaessa nimi oli kuitenkin ”vaeltanut” pohjoiseen, sillä 1200-luvun skandinaavisissa lähteissä "Estland"- tai "Ehstland"-nimeä käytetään Virosta. Yleisesti Viroa kuitenkin kutsuttiin keskiajalla ja uuden ajan alussa Liivinmaaksi. Virolaiset itse käyttivät itsestään nimeä "maarahvas" ja kielestään nimeä "maakeel". Historiallinen nimi ”Eesti” tuli käyttöön vasta 1700-luvulla. Kirjakieleen nimitys Eesti tuli 1800-luvun puolessavälissä, kun Johann Voldemar Jannsen julkaisi vuonna 1857 ensimmäisen vironkielisen lehden ensimmäisen numeron tervehdysrunon: ”Terre armas Eesti rahwas!”. Viro
Viro kuuluu mantereisen ja merellisen ilmaston siirtymävyöhykkeeseen. Ilmasto on lauhkea, kesät ovat lämpimiä ja talvet leutoja. Viron ilmastoon vaikuttavat muun muassa Suomenlahti, Itämeri, sekä Golfvirran ja Atlantin läheisyys. Viron vuotuinen sademäärä on noin 670 mm. Pysyvä lumipeite saapuu ensiksi itäiseen Viroon, yleensä joulukuun alussa, ja viimeisenä Saarenmaalle, yleensä vasta tammikuun puolella. Lumipeite pysyy suurimmassa osassa maata noin 100 päivän ajan, mereisillä alueilla se pysyy lyhyimmän aikaa. Pisimpään lumipeite pysyy Haanjan ylängöllä. Lumet ovat sulaneet lounaisesta Virosta ja Saarenmaalta yleensä maaliskuun viimeiseen päivään mennessä, ja muualta Virosta huhtikuun alkupäivinä. Keväät ovat kuivia ja aurinkoisia, terminen kesä alkaa keskimäärin toukokuun puolessavälissä. Viron lippu
Saksan miehityksen aikana 1941–1944 lippu hyväksyttiin virolaisten kansallislipuksi, mutta ei Viron kansallislipuksi saati valtiolipuksi, koska Saksa ei hyväksynyt Viron itsenäisyyttä, niin kuin ei ollut hyväksynyt ensimmäisen maailmansodankaan aikana. Lipun käyttö yksityisten kansalaisten osalta oli kuitenkin käytännössä vapaata. Saksan joukkojen vetäydyttyä Tallinnasta Viron lippu liehui 21. syyskuuta 1944 vuorokauden ajan Pikk Hermannin tornissa ennen Neuvostoliiton joukkojen saapumista. Virolaiset
Suomenkielinen nimitys virolaiset viittaa Virumaan suurmaakuntaan, jonne Suomesta oli tiheät yhteydet. Nimitys vakiintui sittemmin tarkoittamaan kaikkia virolaisia. Alun perin alueelliset nimitykset ovat vakiintuneet tarkoittamaan kaikkia virolaisia myös muissa kielissä. Esimerkiksi latvialaiset kutsuvat virolaisia nimellä "igauni" aikoinaan Kaakkois-Virossa sijainneen Ugandin muinaismaakunnan mukaan. Ennen kuin virolaisten oma nimitys itselleen "eestlased" vakiintui käyttöön, virolaiset kutsuivat itseään nimityksellä "maarahvas" ja kieltään nimellä "maakeel". Eestiläiset vakiintui käyttöön vasta 1800-luvulla. Nimitys pohjautuu Tacituksen "Germania"-teoksessaan vuonna 98 mainitsemien aestien nimitykseen, jotka oletettavasti asuivat Itämeren rannikolla. On kuitenkin epäselvää, olivatko aestit mitään sukua nykyisille virolaisille. Viron historia
Juuri ennen saksalaisten Tallinnaan tuloa Viron väliaikainen hallitus julisti 24. helmikuuta 1918 Viron itsenäiseksi. Konstantin Päts muodosti väliaikaisen hallituksen, mutta saksalaiset joukot miehittivät Tallinnan seuraavana päivänä. Tallinna, Tartto ja Narva asetettiin suoraan Saksan sotilashallinnon alaisuuteen. Saksa ei tunnustanut sen enempää Viron, Liettuan kuin Latviankaan itsenäisyyttä vaan piti Baltiaa miehitysvallan alaisuudessa pyrkien muodostamaan niistä myöhemmin yhden Baltian herttuakuntana tunnetun kokonaisuuden, joka olisi ankkuroitu Saksan keisarikuntaan saksalaissyntyisen valtionpäämiehen avulla. Viron itsenäisyysmiehet joutuivat piileksimään saksalaismiehityksen ajan, ja osa heistä vangittiin. Viro
Viron valuutta on euro vuoden 2011 alusta lähtien. Vuoden 2010 loppuun valuuttana ollut kruunu oli sidottu euroon suhteessa 1 EUR = 15,6466 EEK, josta tuli myös lopullinen euron ja kruunun välinen muuntokerroin. Aikaisemmin kruunu oli sidottu kiinteällä vaihtokurssilla Saksan markkaan. Viron, kuten myös muiden Baltian maiden pankkisektori on käytännössä lähes kokonaan ulkomaisten pankkien omistuksessa. Euron käyttöönottoa edelsi Viron liittyminen yhdessä Liettuan ja Slovenian kanssa Euroopan unionin valuuttakurssimekanismi ERM II:een 27. kesäkuuta 2004. Väinämöinen
Väinämöisen nimen uskotaan juontuvan väinä-sanasta, joka tarkoittaa suvantoa tai hiljalleen virtaavaa vettä, salmea tai joensuuta. Väinämöisen lisämääreenä esiintyy myös suvantolainen. Väinämeri Viron saaristossa on saanut nimensä väinöiksi kutsutuista meren salmistaan, mutta väinöjä on muuallakin, kuten Väinäjoki, eikä tiedetä, perustuuko Väinämöisen nimi johonkin tiettyyn väinään. Viron lippu
Joukko tarttolaisia opiskelijoita yritti vuonna 1881 perustaa Vironia-nimisen opiskelijajärjestön, jonka väreiksi oli valittu valkoinen, musta ja sininen. Perustaminen ei onnistunut. Kolme vuotta myöhemmin lipun otti ensimmäisenä käyttöön Eesti Üliõpilaste Selts (Viron ylioppilasseura). Se vihittiin 4. kesäkuuta 1884 Otepään pappilassa. Viron historia
Viron itsenäistyminen alkoi Venäjän keisarikunnan muiden itsenäistyvien osien tapaan Nikolai II:n vallasta luopumisesta. 30. maaliskuuta 1917 Venäjän väliaikainen hallitus ensimmäistä kertaa yhdisti virolaiset samaan hallinnolliseen yksikköön, kun se liitti Liivinmaan pohjoisosat Eestinmaahan. Näin muodostunut Viron autonominen kuvernementti sai itsehallinnon. Autonomiaa alkoi käyttää Viron maapäivät kuvernementtikomissaari Jaan Poskan valvonnassa. Poska oli tuolloin Tallinnan kaupunginjohtaja. Viron sotahistoria
Viron vapaussota päättyi Tarton rauhaan 1920, missä Viro ja Neuvosto-Venäjä tunnustivat toisensa. Viron perustuslaki
Marraskuussa 1988 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti maan suvereeniksi. Toukokuussa 1990 osa vuoden 1938 perustuslaista palautettiin voimaan ja maan nimi muutettiin Viron tasavallaksi. Kansanäänestyksessä suurin osa kansasta kannatti itsenäisyyden palauttamista. Viro julistautui uudelleen itsenäiseksi 20. elokuuta 1991, kun Neuvostoliitossa tapahtui epäonnistunut vallankaappausyritys. Viron historia
Ruotsin liittoutuneet naapurit aloittivat vuonna 1700 Ruotsia vastaan 21 vuotta kestäneen ja sen suurvalta-aseman luhistaneen sodan. Venäjä valloitti Viron vuonna 1710 ja Uudenkaupungin rauhassa 1721 Ruotsi luovutti alueen virallisesti. Viron hallitus
Viron hallitus () Viron tasavallan ylintä toimeenpanovaltaa käyttävä valtioelin, jonka toimintaa ohjaavat Viron perustuslaki sekä muut lait. Hallitus tunnetaan myös nimellä Viron valtioneuvosto, mutta näiden välillä ei ole oikeastaan eroa, koska presidentin instituutiolla on hyvin symbolinen luonne, eikä hänellä ole toimeenpanovaltaa. Viron historia
Hyökkäystä seurasi yli vuoden mittainen Viron vapaussota brittilaivaston tukemana. Puna-armeija lyötiin takaisin. Vuonna 1920 solmittiin Tarton rauha, jossa Viro ja Neuvosto-Venäjä tunnustivat toisensa. Joukoittain virolaisia kommunisteja pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa suurin osa heistä – muiden muassa huomattaviin asemiin Kominternin johdossa kohonnut Jaan Anvelt – teloitettiin Stalinin vainoissa 1930-luvun loppuvuosina. Viron tiedeakatemia
Viron tiedeakatemia () on vuonna 1938 perustettu Virossa toimiva, korkeatasoisen tieteen tekemistä edustava ja edistävä järjestö, joka osaltaan tuo esille Viron tiedekenttää kansallisesti ja kansainvälisesti. Tiedekakatemian ensisijaisena tavoitteena on tukea tietoon pohjautuvan Viron rakentamista (knowledge-based Estonia), edistää uuden osaamisen soveltamista taloudellisen kasvun ja elämisen laadun parantamiseksi Virossa sekä edesauttaa tieteen ja tieteellisen ajattelutavan yleistä arvostusta. Viron puolustusministeri
Kun virka perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1918, sitä kutsuttiin sotaministeriksi (). Nimi vaihdettiin puolustusministeriksi 1. huhtikuuta 1929, mutta jo vuonna 1937 virka oli taas nimeltään sotaministeri. Viron uudelleenitsenäistymisestä vuodesta 1991 saakka on puhuttu puolustusministerin virasta. Viron puolustusvoimat
Viron puolustusvoimat () vastaavat Viron valtion aseellisesta puolustuksesta. Se muodostuu maavoimista ("Maavägi"), merivoimista ("Merevägi"), ilmavoimista ("Õhuvägi") ja suojeluskuntajärjestö "Kaitseliitosta". Kansallisen puolustuspolitiikan perustana on maan itsenäisyyden ja itsemääräämissoikeuden turvaaminen sekä maa- ja merialueen että ilmatilan suojaaminen. Viron puolustusvoimien tärkeimpinä tavoitteina ovat uskottavan puolustuskyvyn ylläpitäminen ja edelleen kehittäminen. Viron asevoimat on rakennettu yhteensopivaksi Nato- ja EU-maiden järjestelmien kanssa.
Huhtikuussa 1917 Venäjä pääesikunta määräsi virolaiset sotilaat palvelemaan oman maansa puolustuksessa. Ensimmäinen kansallinen virolainen sotilasyksikkö muodostettiin 20. toukokuuta 1917 jolloin Venäjän sotaministeri antoi virallisti 1. Virolaisen rykmentin. Eversti Aleksander Tõnisson otti yksikön komentoonsa. Se koostui 32 upseerista ja 3 372 sotilaasta. Yksikkö siirrettiin Rakvereen jossa se saavutti lopullisen kokonsa 118 upseerillaan ja 10 151 sotilaansa. Olemassaolonsa aikana siinä ehti palvella 216 upseeria ja 11 538 sotilasta. Viron julistauduttua itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918, Viron asevoimat perustettiin 16. marraskuuta 1918, pian ensimmäisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Paavo Väyrynen
Viron tuolloinen pääministeri Edgar Savisaar on syyttänyt useiden Suomen johtajien jarruttaneen Viron itsenäistymistä Neuvostoliitosta 1990-luvun alussa ja on nimennyt myös Väyrysen yhdeksi heistä. Viro julisti itsenäisyytensä palautetuksi vallankaappauksen aikana 20. elokuuta ja Latvia seuraavana päivänä, mutta Suomen johto oli aluksi epäileväinen niiden itsenäisyyden tunnustamisen suhteen. Suomessa paraikaa vieraillut Viron ulkoministeri Lennart Meri toivoi Suomelta tukea maansa itsenäisyydelle. Väyrynen otti lopulta Meren vastaan 22. elokuuta, mutta ilmoitti vielä kaksi päivää myöhemmin Suomen linjaksi, etteivät Baltian maat täyttäneet suvereenien valtioiden tunnusmerkkejä. Venäjän kuitenkin tunnustettua Baltian maiden itsenäisyyden useat valtiot seurasivat perässä, ja Suomikin ilmoitti muutama päivä myöhemmin vuoden 1920 tunnustusten olevan edelleen voimassa. Valtteri
Valtteri (joskus myös asussa Waltteri) on suomalainen miehen etunimi. Nimi on germaanista alkuperää ja tarkoittaa "valtiasta" tai "ohjaajaa". Virossa nimi on muodossa "Valter", joka oli vuoden 2017 alussa 626 virolaismiehen nimi. Viro
Viron pinta-ala on noin 45 339 neliökilometriä. Alueeltaan se on näin ollen Baltian maista pienin. Se on suurempi kuin esimerkiksi Alankomaat, Sveitsi tai Tanska. Idästä länteen Virolla on leveyttä 350 kilometriä ja pohjoisesta etelään pituutta 240 kilometriä. 
Muiden valtioiden pääkaupungeista Tallinnaa lähinnä on Helsinki: Suomenlahden yli matka on noin 85 kilometriä. Viron kieli
Virossa on kaksi päämurretta: pohjois- ja eteläviro (jotkut tutkijat pitävät koillista rannikkomurretta, joka monessa suhteessa muistuttaa suomea, kolmantena päämurreryhmänä). Eteläviroa ja (pohjois)viroa on usein pidetty kahtena eri kielenä. Pohjoisen ja etelän välillä on kulkenut vanha syvä heimo- ja kulttuuriraja, vuoteen 1917 saakka myös Vironmaan ja Liivinmaan hallinnollinen raja. On jopa väitetty, että etelä- ja pohjoisviro eroaisivat toisistaan yhtä paljon kuin pohjoisviro ja suomi. 1800-luvulle asti viron kieltä kirjoitettiinkin kahdessa muodossa, pohjoisena ”Tallinnan kielenä” ja eteläisenä ”Tarton kielenä”. Vasta kansallisen heräämisen myötä, kun virolainen kansallinen identiteetti nykyisessä mielessä syntyi, pohjoinen kirjakieli syrjäytti eteläisen. Viron lippu
Neuvostoliitto kielsi lipun käytön miehitettyään Viron kesäkuussa 1940. Viron ollessa vielä itsenäinen 21. kesäkuuta 1940 lippu otettiin alas sen symbolisimmasta paikasta, Pikk Hermannin tornista. Seuraavana päivänä, 22. kesäkuuta, se nostettiin punalipun myötä takaisin. Trikolori katosi lopullisesti 27. heinäkuuta 1940, ja se korvattiin Viron sosialistisen neuvostotasavallan lipulla. Viron lippu
Lipusta tuli nopeasti Viron kansallismielisyyden ja kansallisen vapauden symboli. Sini-musta-valkeaa lippua käytettiin yleisesti virolaisten kansallislippuna vuoden 1905 vallankumouksen aikana ja vallankumousta seuranneina vuosina. Viron epäviralliseksi kansallislipuksi se tuli Viron itsenäisyysjulistuksen myötä 24. helmikuuta 1918 ja vahvistettiin Viron tasavallan valtiolipuksi yhdeksän kuukautta itsenäistymisen jälkeen 21. marraskuuta 1918. Ensimmäisen kerran lippu nostettiin kansallisena symbolina Pikk Hermannin torniin 12. joulukuuta 1918. Laki valtiolipusta annettiin 27. heinäkuuta 1922. Lipun täyttäessä 50 vuotta vuonna 1934 järjestettiin valtakunnallisia juhlia lipun kunniaksi.. Virolaiset
Maastamuuton kolmas aalto alkoi Viron itsenäisyyden palauttamisen jälkeen, ja sitä on voimistanut Viron EU-jäsenyys ja EU:n sisäinen työvoiman liikkuvuus. Suurin osa tästä muuttoaallosta on suuntautunut Suomeen (ks. Suomen virolaiset), mutta jonkin verran muutetaan työn tai opintojen vuoksi myös läntiseen Eurooppaan (Saksaan, Britanniaan, Ruotsiin jne.) tai Yhdysvaltoihin. Muuttajat ovat enimmäkseen nuoria tai nuorehkoja, työikäisiä ihmisiä, eivätkä kaikki heistä suunnittele asettuvansa asuinmaahansa pysyvästi. Tallinna
Vuonna 1918 Viro julistautui itsenäiseksi saksalaisten hyökättyä Latviasta Viron kautta kohti Pietaria Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden juututtua Neuvosto-Venäjän passiiviseen vastarintaan. 24. helmikuuta 1918 annetun itsenäisyysjulistuksen jälkeen Viron itsenäisyyshallitus joutui painumaan maan alle, koska saksalaiset eivät hyväksyneet itsenäisyyttä. Kun Saksa hävisi ensimmäisen maailmansodan, virolaishallitus kykeni toimimaan ja Tallinnasta tuli maan pääkaupunki. Vuodenvaihteessa 1918–1919 neuvostovenäläiset joukot hyökkäsivät kuitenkin idästä, ja rintama siirtyi kymmenien kilometrien päähän Tallinnasta. Suomalaisia, ruotsalaisia ja tanskalaisia vapaaehtoisia tuli Viroon puolustuksen tueksi. Viron joet
Virolaiset luonnonkohteiden nimistö on melko samankaltaisia kuin suomalaisten nimistö. Virolainen "jõgi" (joki) ja "oja" (oja) eivät yleensä kaipaa suomentamista. Vähemmälle huomiolle jää viron genetiivin ja nomiinin samanlaisuus. "Vasavere jõgi" tarkoittaa suoraan käännettynä Vasaveren joki. Puhekielessä joen nimi voi kuitenkin olla lyhyesti "Vasavere", mutta silloin se voi sekoittua samannimiseen kylän nimeen. Yhteen kirjoitettuna "Kaarnaoja" on suomeksi sama Kaarnaoja ja "Orajõgi" on Orajoki. "Toovere kraav" tarkoittaa Tooveren kaivantoa eli se on kaivettu oja, jota voidaan Suomessakin kutsua murteellisesti kraaviksi, kraviksi tai raviksi. Erityinen "peakraav" on suuri kaivettu johto-oja. Suurin ihmisen kaivama uoma on Virossa nimeltään "kanali" eli kanaali tai kanava. Viron tasavallan korkein neuvosto
Alkanut kehitys johti lopulta 20. elokuuta 1991 itsenäisyyteen. Kyseisenä päivänä klo 23.03 Viron korkein neuvosto vahvisti 69 äänen enemmistöllä päätöksen Viron kansallisesta itsenäisyydestä. Itsenäisyyspäätöksen lisäksi korkein neuvosto päätti:Perustuslaki ja sen osana kansalaisuuslaki olivat ankaran valtataistelun kohteena. Osapuolina olivat Korkein neuvosto ja etnisten virolaisten valitsema Viron kongressi, jolla oli tiukempi linja. Viron kongressin edustajien mielestä periaatteessa vain entisen, ennen vuotta 1940 olleiden Viron kansalaisten jälkeläiset olivat heidän mielestään oikeutettuja uuteen kansalaisuuteen. Kompromissiksi kansalaisuuskiistaan Korkein neuvosto järjesti kansanäänestyksen 28. kesäkuuta 1992, jossa uusi perustuslaki sai 66 prosentin kannatuksen, kun osallistuneista 92 % kannatti uutta vahvaan parlamenttiin pohjautuvaa perustuslakiehdotusta. Äänioikeuden laajentaminen Viron kansalaisuutta anoneille torjuttiin. Kysymys koski maassa asuvia n. 600 000 venäläistä. Viron pääministeri
Johtuen Neuvostoliiton hätätilakomitean vallankaappausyrityksestä 19. elokuuta – 22. elokuuta 1991 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti Viron itsenäiseksi. Suomi ilmoitti 25. elokuuta 1991, ettei sen tarvitse Viron itsenäisyyttä tunnustaa, koska Viron itsenäisyyden edellinen tunnustus on – de jure – edelleen voimassa. Suomi oli tunnustanut Viron itsenäisyyden kesäkuussa 1920 ennen Entente cordialea heti toisena Neuvosto-Venäjän jälkeen. Neuvostoliitto tunnusti Viron, Liettuan ja Latvian itsenäisyyden 6. syyskuuta 1991 ja niistä tuli Yhdistyneiden kansakuntien jäseniä 17. syyskuuta 1991. Tarvo
Nimen alkuperästä on esitetty kaksi erilaista selitystä. Sen on arveltu johtuvan pääasiassa kansanrunoissa esiintyvästä sanasta tarvas, jolla on tarkoitettu villiä alkuhärkää. Koska nimi kuitenkin on yleinen myös Virossa, Julius Mägiste on väittänyt sen johtuvan viron murteissa esiintyvästä sanasta "tarv", joka merkitsee tarmoa, energiaa, ja täten kyseessä olisi Tarmon rinnakkaisnimi. Suomessa nimi on ollut käytössä 1910-luvulta lähtien, ja almanakkaan se otettiin vuonna 1950. Viron puolustusvoimat
Itsenäisen Viron tasavallan kohtaloksi oli joutua Saksan ja Neuvostoliiton solmiman Molotov–Ribbentrop-sopimuksen ja sen salaisen lisäpöytäkirjan kohteeksi. Osapuolet jakoivat keskenään koko itäisen Euroopan. Viron hallitus oli pakotettu hyväksymään maaperällään neuvostoliittolaisten sotilastukikohdat ja niiden mukana 25 000 sotilasta. Neuvostoliiton Itämeren laivasto saartoi Viron 12. kesäkuuta 1940. Verenvuodatusta välttääkseen Viron hallitus päätti 17. kesäkuuta ettei se ryhdy vastarintaan. Viron täydellinen miehitys saatettiin loppuun 21. kesäkuuta mennessä. Viron puolustusvoimat riisuttiin aseista heinäkuun aikana. Ainoastaan yksi pataljoona Tallinnassa jatkoi vastarintaa. Baltian maat
Vuonna 1219 Tanska valloitti Vironmaan, nykyisen Pohjois-Viron. Samoihin aikoihin saksalainen ritarikunta valloitti etelästä ja lännestä käsin Kuurinmaata ja Liivinmaata, nykyista Latviaa ja eteläistä Viroa. Ritarien perässä tuli saksalaisia hansakauppiaita. Kun maanomistus tämän seurauksen siirtyi saksalaisille, aateliset alistivat kantaväestön vähitellen maaorjiksi. Myös Vironmaa siirtyi 1300-luvulla saksalaisen ritarikunnan valtaan. Viron historia
Venäjän luhistuttua ensimmäisessä maailmansodassa ja bolševikkien vallankumouksen jälkeen Viro julistautui ensimmäisen kerran itsenäiseksi. Bolševikit pyrkivät estämään irtautumisen, mutta Saksa miehitti Viron heti sen julistauduttua itsenäiseksi. Viro
Kansainvälisesti tunnetuimpia ja käännetyimpiä virolaisia kirjailijoita ovat Jaan Kross ja Jaan Kaplinski. Erityisesti Kross oli merkittävä ja häntä pidettiin mahdollisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajana. Kansallisia suuria nimiä ovat A. H. Tammsaare ja Friedrich Reinhold Kreutzwald, joka kirjoitti virolaisen kansanrunouden pohjalta ja Kalevalan innoittamana Viron kansalliseepoksen "Kalevipoegin". Viron historia
1500-luvulla Venäjä ja Skandinavian valtiot voimistuivat, kun taas Viroon ja Latviaan muodostui sotilaallinen tyhjiö ritarikunnan menetettyä kyvyn puolustaa aluetta tehokkaasti. Ritarikunta tukeutui Puola-Liettuaan Liivinmaalle vuonna 1558 hyökännyttä Venäjää vastaan, minkä seurauksena se joutui luovuttamaan Liivinmaan Puola-Liettualle. Vuonna 1561 Tallinna ja eräät muut Viron pohjoisosat irtisanoutuivat ritarikunnasta ja liittyivät Ruotsiin, mikä käytännössä päätti ritarikunnan vallan Baltiassa. Ruotsi ja Venäjä kävivät Virosta 25-vuotisen sodan, jonka päätteeksi Venäjä tunnusti Täyssinässä Ruotsin oikeuden Viron pohjoisosaan Käkisalmen lääniä vastaan. Pitkällisen sodan jälkeen Ruotsi sai Liivinmaan Puola-Liettualta vuonna 1629. Vuonna 1645 Saarenmaa siirtyi Tanskalta Ruotsin alaisuuteen, jolloin Ruotsin hallussa oli käytännössä koko Liettuan pohjoispuolinen Baltia. Viron historia
Marraskuussa 1988 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti maan suvereeniksi. Toukokuussa 1990 osa vuoden 1938 perustuslaista palautettiin voimaan ja maan nimi muutettiin Viron tasavallaksi. Kansanäänestyksessä suurin osa kansasta kannatti itsenäisyyden palauttamista. Viro julisti itsenäisyytensä palautetuksi 20. elokuuta 1991, kun Neuvostoliitossa tapahtui epäonnistunut vallankaappausyritys. Suomen ei tarvinnut tunnustaa Viron uutta itsenäisyyttä monien muiden valtioiden tapaan, koska se ei ollut "de jure" koskaan tunnustanut Viron liittymistä Neuvostoliittoon vaan saattoi todeta itsenäisyyden edellisen tunnustuksen olevan voimassa. Viro
Viron maaseutua täplittävät yli 1 500 järveä, joista suurin on Venäjän rajalla oleva Peipsijärvi. Viron suurimmat joet ovat Narvanjoki ja Emajoki. Virossa on noin 800 saarta. Pinnanmuodoiltaan Viro on melko tasainen. Korkein kohta on Iso Munamäki () Etelä-Virossa, 318 metriä meren pinnan yläpuolella. Keskimäärin Viro on vain 50 metriä merenpinnan yläpuolella ja alle 10 prosenttia maan pinta-alasta on yli 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Viron historia
Saksalaiset ampuivat 12. marraskuuta 1918 hallintoa vastustavia mielenosoittajia Tallinnassa. Lakkoliikkeet ja mielenosoitukset kärjistyivät Virossa. 15. marraskuuta 1918 Virosta Petrogradiin paenneet punaiset perustivat Viron väliaikaisen vallankumouskomitean, jonka tarkoituksena oli palauttaa Viroon neuvostojen valta. Viron vapaussota
Viron vapaussota (, myös Viron itsenäisyyssota) käytiin vuosina 1918–1920, jossa Viro taisteli Neuvosto-Venäjää vastaan. Sodan toisessa vaiheessa Viron tasavalta taisteli myös Baltian yhdistynyttä herttuakuntaa baltiansaksalaista Baltian Landeswehriä vastaan Pohjois-Latviassa. Sotatoimiin osallistui virolaisella puolella niin Britannian Kuninkaallinen laivasto kuin myös Luoteis-Venäjän armeija Viron itsenäisyyttä tunnustamatta. Viro
Heikki Rausmaan väitöskirjan mukaan Viro alkoi vuodesta 1988 rakentaa demokraattisen markkinatalouden perustaa. Tällöin Suomi linjasi salaa tukevansa Viroa maksimaalisesti. Presidentti Mauno Koivisto ohjeisti ministereitä, että tuen voi kanavoida kulttuurin nimissä. Poliittisempi rahoitus hoidettiin helmikuusta 1989 Tuglas-seuran kautta, ja seurasta tulikin virolaisten tukikohta Helsingissä. Ulkoministeri Lennart Meri oli ahkera vierailija. Muut Suomen ministeriöt tukivat Viron infrastruktuuria, yksityistiloja, koulutusta, terveydenhoitoa ja paikallishallinnon uudistamista. Viisumien määrä Suomeen nousi 4 200:sta peräti 94 000:een vuosina 1988–1990. Myös kunnat, järjestöt, puolueet ja yksityishenkilöt tukivat Viroa. Helmikuussa 1990 Viro julisti päämääräkseen täyden itsenäisyyden, mutta Koivisto ja Harri Holkerin hallitus jatkoivat tukea hiljaisesti sen jälkeenkin. Toivo (nimi)
Nimi yleistyi käytössä jo varhain ja muotinimi siitä tuli 1900–1920-luvuilla. Toivo kulkeutui Suomesta 1930-luvun alussa Viroon, jossa siitä tuli myös suosittu. Toivon ja Topiaksen kutsumamuodot ovat sekoittuneet, joten Toivo-nimisiä on kutsuttu muun muassa nimillä Topias ja Topi. Tartto
Tartto on Viron vanhin ja Pohjois-Euroopan vanhimpia kaupunkeja. Ensimmäinen kirjallinen maininta siitä on vuodelta 1030.
Arkeologiset tutkimukset osoittavat, että Tarton kohdalla Toomemäen laella on ollut virolaisten muinaislinna jo 400-luvulla. Vuonna 1030 Kiovan ruhtinas Jaroslav I Viisas valloitti Tarbatun ja rakensi paikalle linnoituksen, josta on käytetty nimeä "Jurjevin linnoitus". Tarton kautta kulkivat kauppatiet Suomenlahdelta länteen liiviläisten maille sekä itään Pihkovan ja Novgorodin valtakuntiin. Virolaiset valtasivat Tarton takaisin vuonna 1061.. Viro olympialaisissa
Viron ensimmäinen olympiavoittaja oli painonnostaja Alfred Neuland, joka voitti kevyen sarjan kultaa Antwerpenin 1920 kisoissa. Eniten mitaleja Viro on saanut kesäolympialaisten kilpailulajeissa painista. Se on menestynyt painissa sekä kreikkalais-roomalaisessa painissa, että vapaapainissa. Maan menestynein urheilija kesäolympialaisissa on kaksi painin olympiavoittoa saavuttanut Kristjan Palusalu. Myös pyöräilijä Erika Salumäe on voittanut kaksi kultamitalia, mutta niistä ensimmäisen hän sai Soulin 1988 kesäolympialaisissa edustaessaan Neuvostoliittoa. Viron kaikki talviolympiamitalit ovat tulleet maastohiihdosta. Maastohiihdossa kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat Andrus Veerpalu ja Kristina Šmigun. Virolaiset
Ensimmäinen maailmansota alkoi 1914 ja tsaarinvalta päättyi 1917. 1917 Eestimaan ja pohjoisen Liivinmaan kuvernementeista tehtiin Viron kuvernementti, jolla oli sisäinen autonomia. Saman vuoden elokuussa saksalaiset valloittivat Viron saaret sekä Riian kaupungin Latviassa. Lokakuussa Viron punakaartilaiset ottivat vallan Virossa, mutta ne eivät voineet estää maapäivien itsensä korkeimman vallan edustajaksi julistautumista marraskuussa 1917. Punakaartilaisten kannatusta söi heidän pyrkimyksensä estää Viron itsenäistyminen. Tammikuussa 1918 Viron poliittisten ryhmien yleiskokous päätti julistaa maan itsenäiseksi. Itsenäisyysjulistusta seurasi kuitenkin saksalaismiehityksen aika. Saksassa alkoi kuitenkin vallankumous 9. marraskuuta ja virolaiset saivat alueen haltuunsa 19. päivä samaa kuuta. Seurasi Viron vapaussota, jonka aikana taisteltiin ensin Neuvosto-Venäjää ja sitten saksalaisia vastaan niin sanotussa Landeswehrin sodassa. Vihollisuudet Neuvosto-Venäjän kanssa lopetettiin Tarton rauhassa, jossa Neuvosto-Venäjä luovutti Virolle alueita ja tunnusti sen de facto. Itsenäisen Viron sisäpoliittinen tilanne oli sekava kommunistien vallankaappausyritykseen 1924 asti, jonka jälkeen saatiin aikaiseksi vahva hallitus. Talouskriisi vuodesta 1929 alkaen koetteli pahoin Viroakin. Tyytymättömyyden myötä vapaussoturien liitto sai lisää kannatusta, mutta presidentinvaalien alla 12. maaliskuuta 1934 Konstantin Päts kaappasi vallan estäen näin vapaussoturien presidenttiehdokas A. Larkan valtaannousun. Molotov-Ribbentropin sopimuksen myötä Natsi-Saksa antoi Viron Neuvostoliiton etupiiriin. Viron hallitus painostettiin ottamaan maahan venäläisiä sotajoukkoja. Kommunistit ottivat vallan 1940 ja Viro liitettiin 6. elokuuta samana vuonna Viron sosialistisena neuvostotasavaltana Neuvostoliittoon. Viron presidentti
Viro itsenäistyi ensimmäisen kerran 24. helmikuuta 1918. Tuolloin maassa ei ollut presidenttiä, vaan valtionpäämiehen tehtäviä hoiti riigivanem ("valtionvanhin"), kunnes toimen haltija Konstantin Pätsistä tuli Viron ensimmäinen presidentti 1938. Presidenttinä Pätsillä oli todella laajat valtaoikeudet, mutta hänen kautensa jäi lyhyeksi Neuvostoliiton miehittäessä Viron jo vuonna 1940. Seuraava presidentti Virolle valittiinkin vasta maan uudelleenitsenäistymisen myötä vuonna 1992. Viron työväenkommuuni
Tilanne vuoden 1917 lopun jälkeen muuttui nopeasti. Virossa oli pidetty perustavan kokouksen vaalit tammikuussa 1918, ja niissä Viron kommunistit, bolševikit, olivat saavuttaneet 37,1 prosentin ääniosuuden. Enemmistön saavuttivat porvarilliset je keskusta-vasemmistolaiset virolaiset poliittiset voimat. Syksyllä 1917 valittu Viron maapäivät ("maapäev") julisti Viron tasavallan itsenäiseksi 24. helmikuuta 1918 Tallinnassa. Tähän itsenäisyysjulistukseen ei saatu vielä Venäjän vallassa olevan Leninin johtaman bolševistisen hallituksen eikä muidenkaan valtioiden tunnustusta. Samanaikaisesti keisarillisen Saksan sotavoimat olivat miehittämässä Viroa ja ottivat maan haltuun. Saksalaisten miehitysaikaa kesti ensimmäisen maailmansodan päättymiseen eli aselepoon 11. marraskuuta 1918 asti. Sen jälkeen Viron valta oli siirtymässä tasavallan julistaneille voimille. Viron historia
Vuoden 1920 perustuslaki kuului demokratioiden parlamentaarisimpiin maailmassa, koska siinä oli lähes ääriparlamentaristinen korostus. Parlamentti valitsi valtionpäämiehen ("riigivanem"), joka johti hallitusta ja hoiti myös presidentin tehtävät. Taloudellisesti hyvänä aikana järjestelmä toimi tyydyttävästi, mutta talouslaman aikana 1929–1933 ajauduttiin sisäpoliittiseen kriisiin. Tyytymättömyys demokraattisen järjestelmän saamattomuuteen kanavoitui oikeistoradikaalien kannatukseksi, kuten monessa muussakin Euroopan maassa. Virossa oikeisto-oppositiota nousi edustamaan Viron vapaussoturien liitto, niin sanotut vapsit. Viron sosialistinen neuvostotasavalta
Suomen virallisen kannan mukaan Viron itsenäisyys jatkui 1940–1991 pakolaishallituksen muodossa, minkä vuoksi Suomen ei tarvinnut tunnustaa Viron tasavaltaa 1991 uudelleen, vaan 1920 tapahtuneen tunnustamisen olemassaolo oli riittävä peruste diplomaattisuhteiden solmimiseksi jälleen. Kanta tukee epäsuorasti Viron virallista kantaa. Suomella ei kuitenkaan ole virallista kantaa Viron historiankirjoitukseen. Suomi oli kuitenkin solminut Neuvostoliiton kanssa valtiosopimuksia, joissa mainittiin ”Viron SNT” tai ”Eestin SNT”. Viron itsenäisyyspäivä
Vuoden 1991 uudelleen itsenäistymisen jälkeen Viron itsenäistymispäivää on juhlittu varsin samanlaisin menoin kuin Suomessa. Päivään kuuluu lipunnostoja, juhlajumalanpalvelus, seppeleiden laskuja, Viron puolustusvoimien paraati sekä Viron tasavallan presidentin isännöimä itsenäisyyspäivän juhla kutsuvieraille. Itsenäisyyspäivän juhlassa presidentti kättelee vieraat saman mallin mukaisesti, jonka Lennart Meri aikanaan omaksui Suomesta. Viron historia
Saksalainen Viro jaettiin hiippakuntiin, joiden perusta oli aiempi maakuntalaitos. Hiippakunnan sekä hengellinen että maallinen johtaja oli piispa, poikkeuksena Tanskalle jäänyt alue. Yhteiskunnassa vallitsivat selvät säätyerot, ja koska säädyt olivat yksinomaan saksankielisiä (niin että niihin ulkopuoleltakin tulleet saksalaistuivat), hallitsivat saksankieliset käytännössä vironkielistä väestöä. Alistussuhde jyrkkeni koko saksalaisvallan ajan. Talonpojat vaipuivat vähitellen maaorjan asemaan. Ritarikunnan ja kirkon välistä ristiriitaa ylimmän vallan käyttäjästä Baltiassa ei saatu sovitettua, vaan kiista purkautui vuosien 1297–1330 sisällissodaksi, jonka päätteeksi ritarikunnan onnistui alistaa arkkipiispa. Vladimir (nimi)
Vladimir () on slaavilainen, varsinkin Venäjällä yleinen miehen etunimi. Nimi merkitsee alkujaan suurta tai maineikasta hallitsijaa, mutta sen loppuosa muistuttaa myös rauhaa tarkoittavaa venäjän sanaa "mir". Nimen on tehnyt suosituksi varsinkin Kiovan Venäjän ensimmäinen kristitty ruhtinas Vladimir Suuri, joka hallitsi vuosina 980-1015. Tanskassa nimestä syntyi jo keskiajalla muunnos Valdemar, joka on ollut useiden pohjoismaisten hallitsijoiden nimenä ja josta lyhentymänä on syntynyt myös suomalainen nimi Valto. Kalevalan maa
Alkuperäisessä runostossa Kalevala mainitaan vain satunnaisesti, mutta Lönnrot on silti ottanut sen sekä eepoksen että sankarien kotipaikan nimeksi. Valinta ei silti ollut satunnainen - Kaleva on mytologinen hahmo, ja varsinkin Kalevanpojat olivat tunnettuja tarinoiden jättiläisiä niin Suomessa kuin Virossakin. Kalevanpoikien mukaan on nimetty myös Viron kansalliseepos "Kalevipoeg". Viron historia
Verinen sota kesti lähes 20 vuotta, mutta lopulta Viro alistettiin ja jaettiin Kalparitariston, Riian kaupungin ja Riian piispan alueisiin. Vapaaksi jäänyt Saarenmaa alistettiin 1227, ja Tanskan vuonna 1219 hankkima Tallinnan aluekin siirtyi Tanskan heikennyttyä ritarikunnalle. Ritaristo ja kirkon edustaja Riian piispa ajautuivat kuitenkin pian riitaan hallintoalueista ja sisällissotaan. Kalparitaristo voitti sodan, mutta joutui heikentyneenä sulautetuksi Saksalaiseen ritarikuntaan. Viron pohjoiset alueet palautettiin vuonna 1238 Tanskalle. Osmo
Nimi tunnetaan myös Virossa, jossa Osmo oli almanakassa 1849 ja rinnakkaismuoto "Osmu" 1882. Viron kulttuuri
Viron tasavallan alue ja virolaiset ihmiset muodostavat kulttuurin, joka liittyy läheisesti historiaan ja luontoon. Useat erilaiset kulttuurivaikutteet ovat muovanneet Virosta sellaisen kuin se on. Muinaisajan heimot ja niiden välinen kommunikaatio ovat virolaisuuden ja viron kielen perusta. Tanskan Viro
Tanskan Virolla tarkoitetaan alueita nykypäivän Virossa, joita Tanska hallitsi 1200- ja 1300-luvuilla ja uudelleen 1500- ja 1600-luvuilla. Viron ralli
Viron ralli (tunnetaan kansainvälisesti nimellä Rally Estonia) on vuodesta 2010 lähtien vuosittain järjestettävä soraralli. Rallin päätukikohtana toimii Otepää, ja lähtö- sekä maalijuhlallisuudet ovat Tarton keskustassa. Viron itsenäisyyspäivä
Viron itsenäisyyspäivä on 24. helmikuuta, jolloin juhlitaan Viron tasavallan perustamisjulistusta (viroksi "Manifest kõigile Eestimaa rahvastele", suom. "Manifesti kaikille Vironmaan kansoille"), jonka Viron maapäivien pelastuskomitea julkaisi helmikuun 23. päivän iltana 1918 Pärnussa. Seuraavana päivänä 24. helmikuuta julistus painettiin ja julkaistiin Tallinnassa, jolloin siitä tuli myös virallinen. 24. helmikuuta on Virossa kansallinen vapaapäivä. Viron muinaismaakunnat
Kihlakuntien muodostumisesta on olemassa useampi teoria. Vanhan teorian mukaan kihlakunnat muodostuivat viikinkiaikana, kun viikingit alistivat suuren osan Baltiaa veroherruuteen. Koska viikingit eivät kuitenkaan asettuneet Baltiaan pysyvästi, he takasivat balttilaisten uskollisuuden määräämällä tietyn kokoisten alueiden luovuttamaan tietyn määrän panttivankeja. Suomen kielen sana "kihla" ja viron "kihl" onkin alun perin tarkoittanut panttia. Uudemman teorian mukaan viikingit tekivät retkiä Baltiaan liian harvoin, jotta tämän takia olisi voinut syntyä hallinnollisia yksiköitä. Tämän sijasta kihlakunnat olisivat muodostuneet kyläkuntien sopimuspohjaisesta liittoutumisesta eli "kihlautumisesta". Myöhemmin kihlakunnat tekivät samankaltaisia sopimuksia myös toistensa kanssa, jolloin alkoi muodostua maakuntia. Ingvar
Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää, ja se on muodostettu yhdistämällä Ing-jumalan nimestä sekä vartijaa tai suojelijaa tarkoittavasta sanasta. Vanhat tarut kertovat Ingvar-nimisestä Ruotsin kuninkaasta, jonka virolaiset surmasivat Saarenmaalla. Venäjällä nimestä on syntynyt muunnos Igor. Voitto Viro
Viro tuli tunnetuksi uudentyyppisestä viranhoidostaan ja seurakuntalaisten palvelemisesta. Hänen tavoitteenaan oli ihmisten avoin ja ennakkoluuloton kohtaaminen. Viron mukaan kristittynä ei voi olla oikeassa intellektuaalisesti vaan ainoastaan rakkauden tasolla, sillä Jumala on rakkaus ja kaikki se, mikä ei ole rakkautta, merkitsee Jumalan ulkopuolella olemista. Viron kulttuuri
Länsi-Euroopasta saapuneet Ristiretkeläiset valloittivat Viron 1200-luvulla. Viro jäi kuitenkin vielä pitkäksi aikaa idän ja lännen kulttuurialueiden väliin. 1300-luvun puolivälin jälkeen vallanpitäjät olivat pääosin saksalaisia, joilla oli merkittävä vaikutus virolaisen kaupunkikulttuurin historiaan. Kaupunkeihin alkoi nousta kirkkoja, kartanoita ja luostareita, joissa alettiin kouluttaa ihmisiä. Gotiikan ja renessanssin taide- ja tyylisuunnat virtasivat Keski-Euroopasta ja koristivat myös tavallisten talonpoikien vaatteita ja esineitä. Vähitellen kansalaiset omaksuivat kristinuskon ja myös viron kieli alkoi toden teolla kehittyä.
1500-luvulla Saksassa alkanut uskonpuhdistus vakiinnutti luterilaisen kirkon aseman Virossa. Protestanttinen työmoraali kasvatti kaupunkeja entisestään ja luterilainen ymmärrys ajoi talonpojat kouluun. Kirjapainotaito käynnisti viron kirjakielen kehityksen ja ensimmäinen viron kielellä kirjoitettu kirja painettiin Tallinnassa 1535. Sen suunnittelivat pastorit Johann Koell ja Simon Wanradt. Kirja on nimeltään Wanradti-Koelli katekismus.