Kenen välillä käytiin Korean sota?
Korean sota
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Yhdistyneiden kansakuntien asettuminen Pohjois-Koreaa vastaan Etelä-Korean tueksi perustui Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklaan ja turvallisuusneuvoston päätökseen, jonka istuntoja Neuvostoliitto boikotoi siksi, ettei Kiinan kansantasavallan asemaa YK:ssa ollut tunnustettu.
Kim Il-sung
Liittoutuneet olivat toisen maailmansodan aikana sopineet, että Korea otetaan sodan jälkeen kansainväliseen hallintaan. Maa jaettiin 38. leveyspiirin kohdalta Etelä- ja Pohjois-Koreaan. Neuvostoliitto hallitsi pohjoista puolta ja Yhdysvallat eteläistä. Aluksi Neuvostoliitto muodosti elokuussa 1945 kansallismielisten ja kommunistien kansankomitean. Sen puheenjohtajaksi tuli Cho Man-sik, kristitty ja luultavasti neuvostovyöhykkeen suosituin poliitikko. Kansalliskomitean aika jäi lyhyeksi, sillä neuvostoliittolaiset viranomaiset tuomitsivat kansalliskomitean kansallismieliset jäsenet ”taantumuksellisiksi”. Cho Man-sik tuomittiin kotiarestiin, eikä hänen myöhemmästä kohtalostaan tiedetä mitään. Hänet oletettavasti surmattiin Korean sodan aikana. Areena oli nyt vapaa Kim Il-sungille ja hänen kannattajilleen. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Samalla japanilaisten olot Soulissa olivat tukalat, sillä ruuasta oli jatkuvasti pulaa, ja taudit olivat yleisiä. Lopulta japanilaiset päättivät neuvotella rauhasta, ja saivat tähän luvan Hideyoshilta. Neuvotteluvastuun otti eniten kiinalaisia vastaan taistellut Yukinaga, joka neuvotteluiden aluksi vapautti kaksi Kiyomasan vangitsemaa korealaista prinssiä. Konishi lupasi japanilaisten perääntyvän Koreasta, ja tämä pantiin alulle välittämästi. Kiinalaiset saivat Soulin haltuunsa 19. toukokuuta, ja kohtasivat japanilaisten tuhotöiden jäljet. Matkalla Busaniin japanilaiset saivat sotaretkensä viimeisen voiton, sillä he valtasivat Jinjun linnoituksen kostona aikaisemmasta tappiostaan. Kim Il-sung
9. syyskuuta 1948 Kim Il-sung julisti Korean demokraattisen kansantasavallan perustetuksi Neuvostoliiton tuella, sen jälkeen, kun amerikkalainen sotilashallinto oli perustanut Korean tasavallan muutamaa viikkoa aiemmin. Seuraavana vuonna alkoi olla selvää, että Korea oli pysyvästi jakautunut. Sekä Etelä- että Pohjois-Korea pitivät itseään ainoana laillisena korealaisena valtiona. Etelä-Korean hallitusta herjattiin muun muassa ”sätkynukeiksi”, kun taas etelässä herjattiin pohjoista ”sylikoiriksi”. Tuhansia pakolaisia siirtyi pohjoisesta etelään pakoon kommunistista pakkovaltaa samalla, kun etelästä vastaavasti pakeni tuhansia pohjoiseen pakoon Yhdysvaltojen joukkojen ja Syngman Rheen hallituksen vainoa. Kiinan sisällissodan päättyminen kommunistien voittoon rohkaisi Kim Il-sungia, joka halusi yhdistää Korean sodalla ja neuvotteli asiasta Stalinin kanssa, joka myöntyi ajatukseen. Kyseisille keskusteluille saatiin vahvistus vuonna 1994, kun Venäjän presidentti Boris Jeltsin luovutti keskusteluita koskevat asiakirjat maansa arkistosta Etelä-Korean presidentille Kim Young-Samille. Neuvostoliitto toimitti Pohjois- Koreaan merkittävän määrän uutta aseistusta. , Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Kolme vuotta kestänyt hiljainen vaihe kiinalaisten ja japanilaisten välillä päätyi keväällä 1944, kun japanilaiset ryhtyivät hyökkäykseen Etelä- ja Keski-Kiinassa. Samalla Stillwellin johtamat joukot taistelivat japanilaisia vastaan Burmassa kiinalaisten avulla. Amerikkalaisten Jiangxin maakunnasta käsin tehdyt pommi-iskut ylsivät jo Taiwaniin asti. Japanilaiset yrittivät katkaista Guomindangin hallussa olevat Keski-Kiinan rautatiet: Tšiang Kai-šek kuuli suunnitelmasta Ranskan tiedustelupalvelulta, mutta luuli tietoa huhuksi eikä aloittanut toimenpiteitä. Seurauksena olivat kiinalaisten suurimmat tappiot vuoden 1938 jälkeen. Japanilaisten saavutettua suuria voittoja Keski- ja Etelä-Kiinassa kiinalaiset saivat vihdoin pysäytettyä hyökkäyksen Guizhoun maakunnassa aiemmin kommunisteja vastaan taistelemassa olleiden joukkojen avulla. Guomindang menetti taisteluissa 500 000 sotilasta ja yhteyden Pohjois-Kiinaan. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Korean sota alkoi Korean demokraattisen kansantasavallan hyökkäyksellä, mikä lyötiin takaisin lähinnä Yhdysvaltain ja sen liittolaisten tukemana Yhdistyneiden kansakuntien nimissä takaisin 27. syyskuuta 1950 mennessä, minkä jälkeen Yhdysvaltain presidentti Harry Truman valtuutti joukkoja komentaneen kenraali Douglas MacArthurin jatkamaan entisen demarkaatiolinjan pohjoispuolelle demokraattisen kansantasavallan alueelle aina Kiinan rajalle saakka. Yhdistyneet kansakunnat hyväksyi tämän päätöksen tavoitteenaan yhdistää Koreat. YK:n joukot valtasivat Pjongjangin 19. lokakuuta 1950. Samana päivänä Kiinan kansantasavalta tuli mukaan Korean sotaan Korean demokraattisen kansantasavallan puolelle vastoin yhdysvaltalaisten ennakko-odotuksia. YK:n ensimmäiset joukot saapuivat Kiinan ja Korean rajajoki Jalulle 26. lokakuuta 1950 ja pohjoiskorealaisten oli vetäydyttävä Kiinan puolelle samaan aikaan kun Kiina alkoi tuoda vapaaehtoisjoukoiksi kutsuttuja joukkoja alueelle, jotka ylittivät Korean rajan ja alkoivat taistella YK:n joukkoja vastaan. Korea Japanin miehityskaudella
Miehitys päättyi kun Japani antautui toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Tämä taas johti Korean jakamiseksi kahden voittajavaltion Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä. Korean demokraattisen kansantasavallan armeija
25. kesäkuuta 1950 Korean kansanarmeija ylitti Koreoiden välisen rajavyöhykkeen ja käynnisti Korean sodan hyökkäämällä Korean tasavaltaan. Eteläkorealaiset joukot kukistettiin nopeasti, mutta Yhdistyneiden kansakuntien tukemat yhdysvaltalaiset joukot saapuivat Korean niemimaalle ja karkottivat pohjoiskorealaiset joukot pois Etelä-Koreasta. Kiinan kansantasavalta lähetti lisäjoukkoja Korean kansanarmeijan tueksi. Korean sota päättyi 27. heinäkuuta 1953 solmittuun aselepoon. Korean kansanarmeija koki varsinkin sodan alkuvaiheessa suuria menetyksiä, ja arvioiden mukaan noin 130 000–520 000 pohjoiskorealaista sotilasta kaatui sodan aikana. Pak Hon-yong
Japani antautui toisessa maailmansodassa 15. elokuuta 1945 ja se määrättiin vetäytymään Koreasta. Korealaiset poliittiset vaikuttajat ryhtyivät toimiin paikallisen hallinnon perustamiseksi. Eri poliittisten suuntausten edustajat perustivat yhdessä Korean itsenäisyyttä valmistelevan komitean, jonka jäsenistä suurimman osan valitsi Pak ja maltillisempaa vasemmistolaisuutta kannattanut Yo Un-hyong. Radion ja muiden medioiden välityksellä korealaisia kehoitettiin perustamaan paikallisia komiteoita, kunnes uusi hallinto olisi saatu rakennettua. Toimivan hallinnon perustaminen ymmärrettiin olennaiseksi, mikäli Korea aikoi säilyttää itsenäisyytensä suurvaltojen edessä. Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton joukkojen oli tarkoitus saapua Koreaan hyväksymään japanilaisjoukkojen antautuminen. Maa jaettiin kahtia 38. leveyspiirin kohdalta, jonka pohjoispuolella antautumisesta vastasi Neuvostoliitto ja etelässä Yhdysvallat. Itsenäisyyttä valmisteleva komitea kiirehtikin julistamaan Korean kansantasavallan perustetuksi. 55 edustajaa muodosti väliaikaishallituksen, jonka tarkoitus oli toimia vaalien pitämiseen saakka. Väliaikaishallituksessa toimi edustajia eri poliittisista liikkeistä ja sen johtajaksi nimitettiin Syngman Rhee, Korean tasavallan myöhempi presidentti. Amerikkalaiset pitivät väliaikaishallitusta joka tapauksessa liian vasemmistolaisena ja amerikkalaisjoukkojen saavuttua Korea asetettiin sotilashallinnon alaiseksi, eikä väliaikaishallitukseen edes kiinnitetty huomiota. HMAS Shoalhaven
Korean sodan alkaessa 25. kesäkuuta 1950 alus aloitti sotatoimet suojaten Yhdysvaltain joukkojenkuljetuksia Sasebosta Pusaniin. Alus vapautti 7. heinäkuuta "USS De Havenin" Korean niemimaan länsirannikon valvonnasta ja se aloitti kolmen päivän partioinnin yhdessä "USS Collettin" kanssa ennen paluutaan Saseboon. Partiomatka oli samalla aluksen ainoa Korean sodan aikainen partiomatka, kun se palasi Sasebon ja Pusanin välisten saattueiden suojaksi. Aluksen suojaama neljästoista ja viimeinen saattue saapui Pusaniin 31. elokuuta. Alus lähti 6. syyskuuta Kuresta kohti Australiaa. Joseon
Korealla oli sisäisten uhkien lisäksi myös ulkoisia uhkia. 1500-luvun lopussa ja 1600-luvun alkupuolella maata kohtasi kaksi suurta hyökkäystä. Ensimmäisen uhan muodosti japanilaisten tekemät hyökkäykset. Sotilasjohtaja Toyotomi Hideyoshi lähetti vuonna 1592 suuren sotajoukon Koreaan alueen valtaamiseksi. Alun perin sotajoukon sanottiin tähtäävän Kiinaan, mutta kun korealaiset estivät sen läpikulun alkoi taistelu Koreasta. Korealaiset kärsivät tappioita maalla, mutta amiraali Yi Sun-sin otti merkittäviä voittoja japanilaisista merellä. Kun korealaisia auttoi myös Ming-dynastian lähettämät joukot japanilaiset pakotettiin lopulta rauhanneuvotteluihin. Hideyoshi hyökkäsi uudelleen vuonna 1597, mutta sota päättyi tällä kertaa Hideyoshin kuolemaan ja valtataisteluihin Japanissa. Korea kärsi mittavia vahinkoja japanilaissotien kanssa ja japanilaiset veivät vetäytyessään tuhansia korealaisia käsityöläisiä ja muita ammattilaisia Japaniin. Japanilaissodista ei oltu edes keritty toipua, kun seuraavan uhan muodostivat 1600-luvun alkupuoliskolla pohjoisen Mantšurian alueen mantšut. Mantšut sotivat Kiinaa vastaan ja Korea sekaantui näihin sotiin Ming-dynastian liittolaisena. Vuonna 1627 mantšut valtasivat suuren osan Koreaa ja Joseon-dynastia tunnusti mantšut "vanhemmaksi veljekseen". Näiden vetäydyttyä mantšut alkoivat vaatia myös kaikkien suhteiden lopettamsita Ming-dynastian kanssa ja kun tähän ei suostuttu, Joseonin pääkaupunki vallattiin. Mantšujen perustama Qing-dynastia kukisti myös Ming-dynastian vuonna 1644 ja he nousivat myöhemmin koko Kiinan valtiaiksi. Samalla Korean tribuuttistatus siirtyi Ming-dynastialta Qing-dynastialle. Korean asema tributaarivaltiona merkitsi Kiinan yliherruuden tunnustamista ja lähes vuosittaisia lähetystöjen tribuutintuomismatkoja Kiinaan ja vastaavasti Kiinan lähettämiä lähetystöjä Koreaan vastalahjoineen. Taloudellisesti tributaarijärjestelmä oli selvästi kovempi Korealle ja joidenkin laskelmien mukaan valtion menoista jopa kuudennes kului järjestelmän ylläpitämiseen. Japanin historia
Kiina piti Koreaa vasallivaltionaan ja oli huolestunut japanilaisten vaikutusvallasta alueella. Japanilaisten Taiwanille vuonna 1874 lähettämä retkikunta oli huonontanut suhteita Kiinaan. Sota maiden välille syttyi useiden 1880-luvulla Koreassa tapahtuneiden välikohtausten jälkeen lopulta vuonna 1894. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa japanilaiset olivat ylivoimaisia sekä maalla että merellä, ja seuraavana vuonna solmitussa Shimonosekin rauhansopimuksessa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Taiwanin, Pescadoressaaret sekä Liaodongin niemimaan ja tekemään useita taloudellisia myönnytyksiä. Ranska, Saksa ja Venäjä eivät hyväksyneet Japanin imperialistisia pyrkimyksiä, eivätkä ne halunneet vaikutusvaltaansa Kiinassa uhattavan ja pakottivat Japanin luovuttamaan Liaodongin niemen takaisin Kiinalle niin sanotussa kolmoisinterventiossa. Japanin täytyi nyt suhtautua varovaisemmin länsivaltojen pyrkimyksiä kohtaan. Sodan myötä armeijan vaikutus maan hallinnossa kasvoi huomattavasti. Toinen maailmansota
Japanin keisarikunnan sotilasmahdin murtumisella ja sen valloittamien maiden miehitysvallan päättymisellä oli kauaskantoisia poliittisia vaikutuksia Itä- ja Kaakkois-Aasian maihin. Sodan aikana Japani oli miehittänyt monet Euroopan maille kuuluneet Kaukoidän siirtomaat ja lakkauttanut niiden eurooppalaisen kolonialistisen hallinnon. Sodan jälkeen emämaat yrittivät valloittaa siirtomaansa takaisin, mutta näissä maissa vaikuttaneiden itsenäisyysliikkeiden vaikutuksesta emämaat eivät enää saavuttaneet poliittista jalansijaa. Vuonna 1947 itsenäistyi Britannian tärkein siirtomaa Intia, jonka itsenäistymissopimus loi hinduenemmistöisen Intian ja muslimienemmistöisen Pakistanin valtiot. Ranskan yritys saada takaisin Indokiinan siirtomaiden hallinta johti Indokiinan sotaan. Vuoden 1954 Geneven konferenssissa Ranska tunnusti Vietnamin itsenäisyyden, ja Ranskan häviö sodassa johti myös Laosin ja Kambodžan itsenäistymiseen. Vietnamin kahtiajako Pohjois- ja Etelä-Vietnamiin kuitenkin johti myöhemmin Vietnamin sotaan. Vuonna 1949 Alankomaiden Itä-Intian paikalle syntyi itsenäinen Indonesian valtio. Aasian maiden itsenäistymisaalto johti osaltaan siihen, että muuallakin maailmassa siirtomaat itsenäistyivät muutaman seuraavan vuosikymmenen kuluessa. Japanin miehitysvallan päätyttyä Filippiinit jatkoi itsenäisyysprosessin loppuun ja muuttui suvereeniksi valtioksi vuonna 1946. Vuonna 1948 Korean miehitysvyöhykkeille syntyivät kapitalistinen Korean tasavalta (Etelä-Korea) ja kommunistinen Korean demokraattinen kansantasavalta (Pohjois-Korea). Etelä- ja Pohjois-Korea kävivät vuosina 1950–1953 Korean sodan, josta ei allekirjoitettu lopullista aseleposopimusta. Kiinassa kenraali Tšiang Kai-šek hävisi sisällissodan Mao Zedongille, joka vuonna 1949 perusti Kiinan kansantasavallan. Tšiang Kai-šek kannattajineen pakeni Taiwanin saarelle, joka itsenäistyi vuonna 1950 Kiinan tasavallaksi. 1960-luvulla Etelä-Korea, Taiwan, Hongkong ja Singapore muuttuivat taloudellisesti kehittyneiksi ”Aasian tiikereiksi”, ja Kiinan kansantasavallasta tuli Aasian poliittinen ja sotilaallinen mahtimaa. Krimin sota
Krimin sota eli itämainen sota käytiin Venäjän sekä Osmanivaltakunnan, Britannian, Ranskan ja Sardinian muodostaman liittouman välillä vuosina 1853–1856. Korean tasavallan historia
38. leveyspiirin eteläpuolisesta Koreasta tuli Yhdysvaltain miehitysvyöhyke ja pohjoispuolesta Neuvostoliiton. Huolimatta Kairon konferenssissa annetuista lupauksista itsenäisestä ja yhtenäisestä Koreasta, miehitysvyöhykkeille perustettiin vuonna 1948 kaksi erillistä hallitusta – etelään Korean tasavalta ja pohjoiseen Korean demokraattinen kansantasavalta. Sodan kahleet
"Sodan kahleet" perustuu Korean sodan veteraanin Christopher ”Chris” Calhounin (s. 1934) kokemuksiin Floridan Chattahoocheen kaupungin psykiatrisessa sairaalassa, jossa hän oli potilaana vuodet 1956–1962. Calhoun joutui pakkohoitoon vuonna 1956 kärsittyään sodan jälkeen traumaperäisestä stressihäiriöstä ja yritettyään itsemurhaa. Calhoun tapasi henkilökohtaisesti käsikirjoittaja James ”Jim” Hicksin, joka sittemmin kirjoitti elokuvakäsikirjoituksen aiheesta. Elokuvassa Gary Oldman näyttelee Calhounin fiktiivistä versiota, Emmett Foleyta. Aaron Schwab ja Faye Schwab olivat elokuvan tuottajina. Lon Nol
Pohjois-Vietnam ja Kiina lisäsivät pian sotilaallista tukeaan hallitusta vastaan vuodesta 1968 taistelleille punaisille khmereille. Kiinassa oleskellut Sihanouk liittoutui punakhmerien kanssa Kuninkaalliseksi kansallisen yhtenäisyyden rintamaksi ("Gouvernement Royal d'Union Nationale du Kampuchéa") ja asettui pakolaishallituksen keulakuvaksi. Sisällissotaa käytiin hallituksen kansallisten joukkojen ("Forces Armées Nationales Khmères", FANK) ja täysin punakhmerien hallinnassa olleen Kambodžan kansan kansallisen vapautusarmeijan välillä. Korean sodan loikkarit
Korean sodan loikkarit olivat joukko YK-sotilaita ja sotavankeja, jotka loikkasivat Korean sodassa, kieltäytyivät kotiutumasta ja valitsivat asuinmaakseen Kiinan. Loikkareita oli 22, joista 21 Yhdysvalloista ja yksi Isosta-Britanniasta. Suurin osa palasi myöhemmin kotimaihinsa, mutta muutamat jäivät Kiinaan tai muuttivat kolmansiin maihin. Korean kolmen kuningaskunnan kausi
Korean kolmen kuningaskunnan kausi tai kolmen valtakunnan kausi oli Korean historian ajanjakso ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. 600-luvulle. Tällöin Korean niemimaata ja Etelä-Mantšuriaa hallitsivat Goguryeo, Baekje, Silla ja Gayan heimoliitto. Jälkimmäistä ei yleensä historiankirjoituksessa lasketa valtiolliseksi kokonaisuudeksi. Tuona aikana maahan levisivät Kiinasta buddhalaisuus ja kungfutselaisuus. Pitkään niemimaan johtavina valtioina olivat Goguryeo ja Baekje, mutta liittoutuneena Kiinan Tang-dynastian kanssa Silla valloitti Baekjen 660 ja Goguryeon 668. Silla yhdisti Korean niemimaan, jota seurasi Balhaen muodostumisen jälkeen niin kutsuttu Kahden valtakunnan kausi. Vietnamin sota
Taistelun osapuolina olivat pääasiallisesti Yhdysvaltain asevoimat ja Vietnamin tasavallan armeija vastaan FNL:n sissit ja Vietnamin kansanarmeija. Osallistujien toimenkuva riippuu poliittisesta näkökulmasta. Yhdysvallat oli omalta kannaltaan puolustamassa Etelä-Vietnamin kansaa Pohjois-Vietnamin sekä tämän liittolaisten Kiinan ja Neuvostoliiton hyökkäykseltä. Pohjois-Vietnam puolestaan näki jatkavansa Indokiinan sodassa aloitettua itsenäisyystaistelua pyrkien yhdistämään väliaikaisesti jaetun Vietnamin Geneven sopimuksen mukaisesti. Nämä ristiriitaiset näkemykset saivat ensimmäiset rauhanneuvottelut muuttumaan kiistelyksi osapuolten asemasta ja suhteista. Korean tasavalta
1950-luvulla maa oli yksi Aasian köyhimmistä maista. Toisen maailmansodan päätyttyä maa peri siirtomaatalouden, joka oli suunniteltu lähes ainoastaan Japanin laajentumispolitiikkaa varten. Suuri osa maan infrastruktuurista tuhoutui vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa, ja sodan jälkeen maa jäi riippuvaiseksi Yhdysvaltain antamasta taloudellisesta avusta. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Toinen Kiinan-Japanin sota käytiin vuosina 1937–1945 Kiinan ja Japanin välillä ennen toista maailmansotaa ja sen aikana. Sota päättyi Japanin antautumiseen 1945. Japanin hyökkäys Kiinaan kuului Japanin keisarillisen armeijan suurempaan suunnitelmaan hallita Manner-Aasiaa muun muassa nukkehallituksien avulla – Japani oli provosoinut Kiinaa lähtien vuoden 1931 Mantšurian valtauksesta, jonka aloitti Mukdenin välikohtaus. Viimeinen pienemmistä yhteenotoista oli sodan lopullisesti käynnistänyt Marco Polon sillan välikohtaus vuonna 1937. Kiinan sisällissota
Kiinan sisällissota on yhteisnimitys vuosina 1927−1936 ja 1946−1950 Kiinassa käydylle kahdelle sodalle Mao Zedongin johtaman kommunistisen puolueen ja Tšiang Kai-šekin johtaman nationalistipuolue Kuomintangin välillä. Puolueet sotivat armeijoidensa avulla Kiinan hallinnasta. Yhtenä syynä sotaan oli valtatyhjiö, joka oli vallinnut Kiinassa diktaattori Yuan Shikain kuoleman jälkeen vuodesta 1916 lähtien. Yhdysvallat
Toisen maailmansodan jälkeen alkoi kylmä sota, jossa olivat vastakkain kaksi suurvaltaa: Neuvostoliitto ja sitä tukevat kommunistiset maat ja Yhdysvallat ja sitä tukevat kapitalistiset maat. Yhdysvallat osallistui Korean sotaan 1950–1953 ja Vietnamin sotaan 1964–1975. Lisäksi maa tuki Sikojenlahden maihinnousuyritystä Kuubaan ja oli mukana Kuuban ohjuskriisissä. Neuvostoliittoa vastaan käytiin myös avaruuskilpaa. Presidentti Kennedy asetti Yhdysvaltain tavoitteeksi miehitetyn kuulennon, jonka teki Apollo 11 vuonna 1969. Georgian sota
Georgian sota oli elokuun 2008 ensimmäisellä puoliskolla Georgian sotavoimien ja eteläossetialaisten separatistien, abhasialaisten separatistien sekä Venäjän joukkojen välillä käyty sota. Vuonna 1991–1992 alueella oli käyty Etelä-Ossetian sota. Paik Sun-yup
Korean sota alkoi nyt olla loppumetreillään. Amerikkalaiset painostivat korealaisia ottamaan yhä enemmän vastuuta Korean niemimaan sotajoukoista ja samalla neuvoteltiin rauhasta Kiinan kanssa. Etelä-Korean presidentti Rhee yritti hankaloittaa rauhanneuvotteluja eri tavoin, muun muassa vapauttamalla 25 000 pohjoiskorealaista sotavankia Etelä-Koreaan. Yhdysvallat neuvotteli lopulta Rheen kanssa suostutellen tämän lopettamaan rauhanneuvottelujen hankaloittamisen suurta taloudellista ja sotilaallista apua vastaan. Kiinalaisten tehdessä edelleen ankaria hyökkäyksiä korealaisia vastaan Rhee suostui lopulta aselepoon, vaikkakaan lopullista rauhaa ei koskaan solmittu. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Japanin hyökkäykset Koreaan olivat kahden konfliktin sarja, jotka sijoittuvat välille 1592–1598. Vuonna 1592 Japanin yhdistänyt Toyotomi Hideyoshi aloitti ensimmäisen hyökkäyksen tarkoituksenaan vallata Joseon-dynastian hallitsema Korean niemimaa sekä Ming-dynastian aikainen Kiina. Sota päättyi vuoden 1593 aselepoon. Toinen invaasio alkoi kostotoimena vuonna 1597, ja päättyi Hideyoshin kuoltua. Korean historia
1950-1953 käytiin Korean sota Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen kansanarmeijan sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Sota ei päättynyt rauhansopimukseen. Salsun taistelu
Salsun taistelu käytiin vuonna 612 Koreassa sijainneen Koguryon keisarikunnan ja Sui-dynastian keisari Yangdin hallitseman Kiinan välillä. Taistelu liittyi valloitussotaan, jota Yang Tin suuri, mahdollisesti jopa miljoonapäinen armeija kävi Koguryon alueella. Kiinalaiset pyrkivät kohti Koguryon pääkaupunkia. Koguyon joukkoja johti kenraali Eulji Mundeog (kirjoitetaan myös Ulchi Mundok (Ul-Ji)) josta tuli kansallissankari. Hän johdatti hyökkääjät ansaan Salsu-joella. Taistelu ratkesi lopulta Koguryon voitoksi, vaikka kiinalaisia sotilaita oli kokonaislukumäärältään enemmän. Korealaisten lähteiden mukaan Suin joukkoihin kuului 300 000 miestä, ja vain 2700 jäi henkiin. Dominoteoria
Neuvostojoukot olivat valloittaneet Mantšurian toisen maailmansodan lopussa ja tarjonneet sotilasapua Mao Zedongin kommunisteille Kiinan sisällissodan lopussa 1946–1949. 25. kesäkuuta 1950 Neuvostoliiton liittolainen Kim Il-Sung aloitti hyökkäyksen Etelä-Koreaa vastaan. YK:n joukot liittyivät etelän puolelle, mutta kriisistä tuli yhteenotto Kiinan ja Neuvostoliiton kanssa. Korean sota
Korean sodassa kommunistiosapuolella oli käytettävänään moderneja venäläisiä MiG-15-suihkuhävittäjiä noin 4 000 kpl. Alkuvaiheessa ne olivat kova vastustaja vastapuolen potkurikoneisiin nähden. Korean historia
Toisen maailmansodan aikana vuodesta 1939 alkoivat japanilaiset käyttää korealaisia enenevässä määrin myös orjatyövoimana, miehiä tehtaissa tai armeijassa, ja naisia japanilaisten sotajoukkojen seksiorjina. Samalla korealaiset pakotettiin myös omaksumaan japanilaiset nimet ja korean kielen käyttö virallisissa yhteyksissä kiellettiin. Sodan kääntyessä japanilaisten tappioksi ja Neuvostoliiton puna-armeijan edetessä niemimaalle pohjoisesta ja yhdysvaltalaisten noustessa maihin etelästä japanilaiset aloittivat evakuoinnin ja veivät mukanaan suuren määrän korealaisia taideaarteita. Sodan päätteeksi Korea jaettiin Etelä- ja Pohjois-koreaksi 1948. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Mingin armeija seurasi pian perässä, ja saapui Soulin pohjoispuolelle. Tätä seurasi Byeokjegwanin taistelu, joka tunnetaan Korean sotaretken suurimpana maataisteluna. 27. helmikuuta alkanut taistelu päättyi Li Rusongin perääntymiseen, mutta tämä ei muuttanut sodan asetelmia juurikaan. Persianlahden sota
Persianlahden sota eli operaatio Desert Storm () oli sota, joka käytiin Irakin ja yhdysvaltalaisen kenraali Norman Schwarzkopfin johtaman monikansallisen liittouman välillä vuonna 1991. Kuningas Philipin sota
Kuningas Philipin sota oli aseellinen välienselvittely Uuden-Englannin siirtolaisten ja intiaanien välillä. Sotaa käytiin vuosina 1675–76 ja menetykset olivat suuret kummankin osapuolen välillä. Sota nimettiin wambanoag-intiaanien ylimmän päällikön Metacometin eli kuningas Philipin mukaan. Neuvostoliiton ilmavoimat
Korean sodassa neuvostoliittolaiset toimittivat kiinalaisten vapaaehtoisten lennettäviksi MiG-15-hävittäjiä, jotka pian sodan alettua tuhosivat liian monia Yhdysvaltain potkurikoneita ja estivät niiden päiväkäytön. MiGit olivat merkittävä vastapaino myös Sabre-hävittäjille, joiden puutteet saivat yhdysvaltalaisen John Boydin, jolla itsellään oli hyvin vähän sotakokemusta Korean sodasta eikä lainkaan taistelumenestystä, kehittämään teorian hävittäjistä, minkä teorian kehityksen pitkäaikaisina tuloksena voidaan katsoa olleen F-15, F-16 ja F-18, mutta lyhyellä aikajänteellä Yhdysvallat kehitti F-104 ja F-4 Phantom -koneet, jotka molemmat olivat Korean ilmasodan opetusten vastaisia hävittäjälentokoneita. Korean historia
Korea oli jakaantunut kolmeen kuningaskuntaan, Goguryeoon (37 eaa.– 668 jaa.), Baekjeen (18 eaa.– 660 jaa.) ja Sillaan (57 eaa.– 935 jaa.). Baekje ja Silla sijaitsivat Korean niemimaan eteläosassa, ja Gogyryeno käsitti suurimman osan niemimaasta sekä osia nykyisten Kiinan ja Venäjän alueista. Myöhemmin kuningaskunnat yhdistyivät. Kvasisota
Kvasisota (engl. "Quasi-War") oli julistamaton sota joka käytiin 7. heinäkuuta 1798 alkaen melkein pelkästään Karibianmerellä. Sodassa olivat osapuolina Yhdysvallat ja Ranska. Sota päättyi vuoden 1800 sopimukseen eli Mortefontainen rauhansopimukseen, joka solmittiin 30. syyskuuta 1800. Taustana olivat erimielisyydet, jotka koskivat sopimuksia ja Yhdysvaltojen puolueettomuutta Ranskan vallankumouksen aikaisissa sodissa. Korean historia
Vuosina 1910–1945 Korea oli Japanin siirtomaa. Japanin aseman voimistuminen niemimaalla oli alkanut jo 1870-luvulla, ja alistaminen siirtomaaksi sai ratkaisevan sysäyksen japanilaisten murhattua Korean keisarinnan vuonna 1895. Ruhtinas Itō Hirobumi, Japanin käskynhaltija Koreassa, murhattiin lokakuussa 1909. Korea pakkoliitettiin osaksi Japania 24. elokuuta 1910, ja maata hallittiin rautaisella kurilla – esimerkiksi 1. maaliskuuta 1919 japanilaiset poliisit ampuivat Soulissa noin 7 500 korealaista kuoliaaksi sekä haavoittivat ja pidättivät kymmeniätuhansia tukahduttaessaan itsenäisyyden palauttamista vaativaa mielenosoitusta. Pak Hon-yong
Vuosien 1949 ja 1950 välillä rajakahakat Etelä- ja Pohjois-Korean välillä muuttuivat tavallisiksi. Pohjois-Korean armeijasta tuli nopeasti paremmin koulutettu ja varustettu kuin sen eteläisestä vastustajasta. Monien historioitsijoiden mukaan Pak vakuutti Kim Il-sungin siitä, että kommunisteilla oli satoja tuhansia kannattajia etelässä, jotka liittyisivät Pohjois-Korean puolelle mahdollisen sodan myötä. Kommunistien sissit olivat toimineet Etelä-Koreassa, mutta Syngman Rheen hallinto oli tuhonnut nämä verisin sotilasoperaatioin ja puoliaseellisten joukkojen tuella. Sodan alkaessa kommunistien todellinen kannatus jäi näin pieneksi. Kim Il-sung ennusti Josif Stalinille ja Kiinan Mao Zedongille sodan kestävän vain kolme viikkoa, mutta tuleva Korean sota kesti lopulta kolme vuotta. Joseon
Korea alkoi kehittyä Kiinan–Japanin sodan jälkeen eräänlaiseksi Japanin suojeluvaltioksi. Japanilaiset painostivat maan uudistuksiin, jotka eivät olleet kuitenkaan aluksi suoranaisesti kolonialistisia. Uudistuksia olivat esimerkiksi eurooppalaistyylisen kabinettiministeriön perustaminen, minkä lisäksi vanhat säätyerioikeudet poistettiin ja otettiin käyttöön valtiovarainhallinto ja valtion budjetti. Uudistukset tunnetaan yhteisnimellä "kabo"-uudistukset ja niiden myötä maa kehittyi Japanin aiempien uudistuksien mukaisesti. Kaikkia uudistuksia ei kuitenkaan viety läpi, vaan ne olivat voimassa vain paperilla. Japanin politiikka Korean suhteen oli kuitenkin muuttunut varovaisemmaksi, kun maa oli joutunut luopumaan Liaodongin niemimaan tukikohdistaan Venäjän, Ranskan ja Saksan toiveiden mukaisesti. Kun politiikkaan tyytymätön Japanin suurlähettiläs Miura Gorō sekaantui kuningattaren murhaan 8. lokakuuta 1896 hänet kutsuttiin kotiin oikeudenkäyntiä varten. Todisteiden puutteessa hänet kuitenkin vapautettiin sittemmin. Maan sisäpolitiikkaan ei enää puututtu ja kuningas Gojong alkoi etsiä tukea Venäjästä. Uudistukset ja huhut liittyen kuningattaren murhaan olivat synnyttäneet jälleen laajoja mellakoita (ns. tukkamellakat), joita Venäjä käytti nyt edukseen. Gojong oli ollut käytännössä japanilaisten vankina, mutta 11. helmikuuta 1897 hänet salakuljetettiin Venäjän lähetystöön. Gojong perusti uuden hallituksen ja julisti japanilaismieliset maanpettureiksi. Japani joutui aluksi antamaan periksi salaisten venäläisten kanssa pidettyjen neuvottelujen jälkeen. Hyvät suhteet Venäjän ja Korean välillä eivät kuitenkaan kestäneet kauaa. Silla
Korean poliittinen tasapaino alkoi järkkyä Kiinan pitkän hajaannuksen päättyessä Sui-dynastian (589–618) ja Tang-dynastian (618–906) kausilla. Nouseva Kiina uhkasi etenkin Goguryeota ja Baekjea niiden maantieteellisen läheisyyden takia, kun taas Sillan asema oli parempi sen syrjäisyyden takia. Silla liittoutuikin Kiinan kanssa Kiinaa vastaan sotivaa Goguryeoa ja sen liittolaista Baekjea vastaan. Vuonna 660 Silla ja kiinalaiset tekivät yhteishyökkäyksen Baekjen valtiota vastaan ja sen alueet liitettiin Sillaan. Vuonna 661 seurasi puolestaan sodissa Kiinaa vastaan vähitellen heikentynyttä Goguryeoa vastaan. Goguryeo kukistui vuonna 668 ja sen alueet jaettiin Sillan ja kiinalaisten kesken. Sillan pohjoisraja vedettiin Daedongjoelta Itä-Koreanlahden pohjukkaan. Sillan vallattua suuren osan Korean niemimaasta sen sittemmistä vaiheista on puhuttu yhdistyneenä Sillana (668–918). Historiankirjoituksessa mainitaan usein Sillan yhdistäneen Korean, vaikkakin suuri osa entisen Goguryeon alueista jäi Sillan valtion ulkopuolelle. Pungdon taistelu
Qing-dynastian hallitsema Kiina ja Japani olivat kumpikin sekaantuneet Korean sisäisiin asioihin Donghak-vallankumouksen aikana. Kiinan pyrkiessä ylläpitämään asemaansa Korean niemimaalla ja Japanin pyrkiessä sitä vastoin lisäämään omaansa. Kummallakin valtiolla oli joukkoja alueella sisällissodan osapuolten pyytäminä. Kiinan Beiyangin armeijaan kuuluvista joukoista oli heinäkuussa noin 3000 miestä sijoitettu Asaniin. Näiden joukkojen huolto oli täysin merikuljetusten varassa. Korean sota
Joukot Pohjois-Koreasta ylittivät Etelä-Korean vastaisen rajan 25. kesäkuuta 1950 ja saavuttivat nopeasti voittoja Etelä-Korean armeijasta. Pohjois-Korean joukkojen voittokulku jatkui aina elokuuhun saakka, jolloin Etelä-Korean armeija oli työnnetty alueelle Busanin rannikkokaupungin ympärillä niemimaan kaakkoisosassa. Menestys ei kuitenkaan ollut täydellinen. Syngman Rheen hallitus ei kaatunut tai hajonnut tappioista huolimatta. Yhdysvallat sekaantui sotaan jo sen alusta lähtien. Kyse ei ollut pelkästään Korean auttamisesta, vaan maa halusi osoittaa kykynsä pysäyttää kommunismin ja Neuvostoliiton vaikutusvallan kasvaminen liittolaisilleen Euroopassa ja Japanissa. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman oli antanut meri- ilmavoimille käskyn tukea Etelä-Korean joukkoja 26. kesäkuuta ja sama käsky annettiin maavoimille muutamaa päivää myöhemmin. Maa otti Korean asian esille myös Yhdistyneissä kansakunnissa, joka tuomitsi Pohjois-Korean sodan hyökkäävänä osapuolena. Sotaan osallistui Yhdysvaltojen lisäksi puolitoista kymmentä YK:n jäsenmaata, tosin huomattavasti pienemmin joukoin. Neuvostoliitto oli boikotoinut YK:n turvallisuusneuvoston kokouksia, vaikka se olisi veto-oikeudellaan voinut estää Koreaa koskevat esitykset. Korean sota
YK:n joukot siirtyivät uuteen hyökkäysvaiheeseen kiinalaisia vastaan keväällä 1951. Soul vallattiin takaisin maaliskuussa ja kiinalaisten ja pohjoiskorealaisten vastahyökkäys saavutti vain rajallista menestystä. Kesäkuuhun mennessä rintamalinja oli jähmettynyt taistelujen vielä jatkuessa. Ankaria taisteluja käytiin vielä syksyn puolella, mutta maastonmuodot ja ankara tykkituli teki etenemisen vaikeaksi. Sodan molemmat osapuolet alkoivat olla taipuvaisia neuvotteluihin, vaikkakin sodan tavoitteista oli osapuolten sisäisiä erimielisyyksiä. Ensimmäiset neuvottelut oli pidetty heinäkuussa Gaeseongissa ja ne jatkuivat keskeytyksen jälkeen Panmunjomissa lokakuussa. Jo Panmunjomissa oli päästy yhteisymmärrykseen monista seikoista, kuten uudesta rajalinjasta ja ulkomaalaisten joukkojen vetämisestä niemimaalta. Neuvottelut katkesivat kuitenkin jälleen syksyllä 1952 kysymykseen sotavankien kohtalosta. YK oli kieltäytynyt luovuttamasta takaisin niitä vankeja, jotka olivat ilmoittaneet haluavansa jäädä länteen. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Kiinan Ming-dynastia oli halukas avustamaan Koreaa sodassa Japania vastaan, mutta oli kiireinen omien konfliktiensa kanssa erityisesti Ningxian kapinan tukahduttamisessa. Elokuussa 1592 Kiinan keisari Wanli lähetti ensimmäiset apujoukkonsa Korealle. Kyseessä oli vain 3 000 sotilaan armeija, jonka tehtävänä oli vallata japanilaisilta Pjongjang. Armeijan komentaja Zu Chengxun oli kuitenkin varma onnistumisestaan. 23. elokuuta kiinalaiset hyökkäsivät Pjongjangiin raskaassa sadekuurossa, ja onnistuivat yllättämään Konishi Yukinagan täysin. Japanilaiset eivät olleet valmistautuneet taisteluun, eivätkä kaikki sotilaat ehtineet pukeutua haarniskoihin, tai hakea aseitaan. Kiinalaiset pääsivät kaupungin sisään, mutta tällöin japanilaiset ymmärsivät ylivoimansa, ja ajoivat vastustajansa perääntymään. Wuhanin taistelu
Wuhanin taistelu oli suuri taistelu Kiinan ja Japanin välisessä sodassa. Taisteluun osallistui Kiinan puolella yli miljoona vallankumousarmeijan sotilasta Tšiang Kai-šekin johdossa sekä Neuvostoliiton ilmavoimien vapaaehtoisia lentäjiä. He puolustivat kaupunkia Yasuji Okamuran johtamien japanilaisten joukkoja vastaan. Taistelu käytiin Jangtse-joen pohjoisilla ja eteläisillä rannoilla, leviten laajoille alueille Anhuin, He'nanin, Jiangxin ja Hubein provinsseihin. Se kesti yhteensä neljä ja puoli kuukautta ja oli pisin, suurin ja yksi merkittävimmistä taisteluista koko sodassa. Irakin sota
Irakin sota oli konflikti Irakissa, jossa kansainvälinen Yhdysvaltain ja Britannian johtama liittouma syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin hallinnon vuonna 2003. Korean sota
Kansanarmeijan maksimivahvuus oli lähes miljoona sotilasta sekä toinen miljoona kuljetustehtävissä. Ilmavoimien rungoksi muodostettiin syksyllä 1950 Neuvostoliiton 64. hävittäjälentoarmeijakunta. Hävittäjätoiminnan johtaja oli Neuvostoliiton ansioitunein hävittäjälentäjä ”Suuressa isänmaallisessa sodassa” (62 ilmavoittoa) "Ivan Kožedub", joka ei itse saanut osallistua taistelutehtäviin. Monet muutkin hävittäjälentäjät olivat maailmansodan kokeneita veteraaneja. Venäläiset pilotit esiintyivät Kiinan ilmavoimien univormuissa ja myös koneissa oli kiinalaiset tunnukset. Neuvostoliitto halusi näin peitellä suoraa osallistumistaan sotatoimiin. Busanin piiritys
Busanin piiritys oli Korean ja Japanin välillä käyty taistelu vuonna 1592. Se oli Dadaejinin taistelun ohella ensimmäinen Toyotomi Hideyoshin Korean valloituksissa käyty taistelu, ja aloitti niemimaalla pitkään raivonneen sodan. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Sotaa seuranneet rauhanneuvottelut käytiin Ming-dynastian ja Japanin välillä, mutta niitä varjosti molempien osapuolien eriävät tulkinnat tilanteesta. Kiinalaisten neuvottelija antoi keisari Wanlin ymmärtää Japanin olevan jo kukistettu ja valmis antautumaan Mingin vasalliksi, minkä johdosta hovi päätti ratkaista konfliktin kruunaamalla Hideyoshin Japanin kuninkaaksi heidän alaisuudessaan. Japanilaisten neuvottelija puolestaan kertoi Hideyoshille, että Kiina olisi valmis antautumaan Japanin keisarin alaisuuteen. Tämän johdosta Hideyoshi vaati että Joseonin dynastian eteläiset provinssit tulisi myöntää Japanille ja valtakunnan korkea-arvoisia henkilöitä tulisi lähettää Japanin panttivangeiksi. Lisäksi Ming-keisarin tytär tuli lähettää Hideyoshin vaimoksi. Tokugawa Ieyasu
Vuonna 1592 Hideyoshi hyökkäsi Koreaan tarkoituksenaan vallata sekä Korea että Kiina. Ieyasu ei syrjäisen sijaintinsa takia osallistunut sotilaallisesti kampanjaan, mutta otti osaa sotaneuvostoon sekä toimi Itä-Japanin daimioiden komentajana. Korean sota vahvisti Ieyasun asemaa entisestään, sillä hän ei useista muista daimioista poiketen menettänyt lainkaan joukkoja eikä resursseja. Toukokuussa 1598 heikentynyt ja pian menehtyvä Hideyoshi nimitti viiden vanhimman neuvoston, jonka oli määrä toimia sijaishallitsijana, kunnes Hideyoshin seuraaja Toyotomi Hideyori olisi tarpeeksi vanha nousemaan valtaan. Neuvostoon hän valitsi Maeda Toshiien, Mōri Terumoton, Ukita Hideien, Uesugi Kagekatsun ja Ieyasun. Neuvoston tuli toimia yhteistyössä viiden aikaisemmin nimetyn bugyōn kanssa. Kiinan kansantasavallan historia
Korean sota syttyi 1950 Pohjois-Korean hyökättyä Etelä-Koreaan. Kiina joutui osalliseksi Pohjois-Korean tukijaksi Yhdysvaltain joukkojen vastahyökkäyksen edettyä Kiinan rajaa kohti Jalu-joelle. Kiinasta lähti sotaan 1,2 miljoonaa muodollisesti vapaaehtoista sotilasta hyvin puutteellisella aseistuksella, sillä maa oli yhä toipumassa pitkistä sisällissodista ja Japanin vastaisesta sodasta. Sotatoimiin meni lopulta 38 % Kiinan budjetista. Sotatoimet päättyivät vasta kolmen vuoden kuluttua aseleposopimukseen 1953. Sodan aikana Yhdysvallat julisti Kiinan taloussaartoon, mitä Neuvostoliitto tosin lievitti. Koreansalmi
Koreansalmi on salmi joka sijaitsee Etelä-Korean ja Japanin välillä. Salmi yhdistää Itä-Kiinanmeren ja Japaninmeren. Se rajoittuu pohjoisessa Korean niemimaan eteläpuolelle, ja etelässä Japanin lounaissaariin. Neuvostoliiton ilmavoimat
Sota käytiin Yhdistyneiden kansakuntien ja Korean demokraattisen kansantasavallan välillä, tosin käytännössä Yhdysvaltojen ja sen eräiden NATO- ja SEATO-liittolaisten edustaessa YK:ta. Yhdistyneiden kansakuntien osallistuminen mahdollistui sen 51. artiklan pohjalta ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöksellä. Jälkimmäinen mahdollistui, koska veto-oikeuden omaava Neuvostoliitto ei osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston työskentelyyn päätöksenteon aikana, koska Kiinan kansantasavaltaa ei päästetty Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi. Tämä taas johtui "yhden Kiinan politiikasta", jossa Kiinaa edusti Yhdistyneissä kansakunnissa Kiinan tasavalta eli Taiwan, joka oli YK:n perustajajäsen aikana, jolloin Kiinan kansantasavalta ei ollut syntynyt. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Yleensä Kiinan-Japanin sodan katsotaan alkaneen Marco Polon sillan välikohtauksesta Pekingin eteläpuolella 7. heinäkuuta 1937, mutta jotkut kiinalaiset historioitsijat sijoittavat sen jo Mukdenin välikohtaukseen vuonna 1931. Marco Polon sillan taistelujen aloittajasta ei ole täyttä varmuutta: japanilaisten kaivaessa sillan lähellä tuliasemia niiden ja kiinalaisten joukkojen välille syntyi laukaustenvaihtoa. Pian sota oli jo täydessä käynnissä. Tšiang Kai-šek halusi estää japanilaisten uuden hyökkäyksen Shanghaihin ja käski pommittaa kaupungin satamassa olleita sotalaivoja, mutta hyökkäys epäonnistui ja kaksi pommia putosi kaupungin asuinkortteleihin. Japanilaiset vastasivat lähettämällä maihin lisää joukkoja, ja kiinalaiset sotilaat hakivat suojaa kansainvälisiltä toimilupa-alueilta. Taistelu Shanghain ympäristössä kesti yllättävän pitkään, ja molemmat puolet kärsivät suuria tappioita. Japanilaisten edetessä kiinalaiset lähtivät siirtämään tärkeää teollisuus- ja muuta kalustoa turvaan Lounais-Kiinaan. Korean demokraattinen kansantasavalta
Kim Il-sungin johtama Pohjois-Korea julistautui alusta lähtien koko Korean niemimaan viralliseksi hallitukseksi, jonka tavoitteena oli Korean yhdistäminen. 25. kesäkuuta 1950 Korean kansanarmeija ylitti 38. leveyspiirillä olevan Koreoiden välisen rajan, ja Etelä-Korean heikosti varusteltu armeija kukistui lyhyessä ajassa. Yhdistyneet kansakunnat (YK) lähetti Yhdysvaltain johdolla joukkoja Etelä-Korean tueksi. Päätös oli mahdollinen, koska Neuvostoliitto boikotoi YK:n kokouksia. Syynä siihen oli, että YK:ssa Kiinaa edusti sisällissodan hävinnyt, Taiwanin saarelle paennut Kiinan tasavalta eli "Formosan Kiina". Korean kansanarmeija vetäytyi etelästä, YK:n liittouma tunkeutui Pohjois-Korean maaperälle, ja pääkaupunki Pjongjang miehitettiin. Marraskuussa 1950 Kiinan kansantasavalta liittyi sotaan Pohjois-Korean puolella ja lähetti satojatuhansia vapaaehtoisia ajamaan liittoumaa pohjoisesta Etelä-Korean puolelle. Korean sota päättyi kolmen vuoden taistelujen jälkeen 27. heinäkuuta 1953 aselepoon, joka kesti 60 vuotta. Pohjois-Korea irtisanoi aseleposopimuksen 2013 palauttaen sotatilan.
Korean sodan jälkeen Korean niemimaa oli raunioina, ja puoliskojen väliseksi rajaksi vakiintui vuoden 1953 aselepolinja, mutta välillisestä aselevosta huolimatta molemmat Koreat olivat juridisesti sotatilassa eikä virallista rauhansopimusta maiden välille ole allekirjoitettu. Jalu
Korean puoli joesta teollistui voimakkaasti, kun Korean niemimaa oli Japanin hallinnassa (1910–1945) ja lopulta vuonna 1945 melkein 20 prosenttia Japanin teollisuudesta tuli Koreasta. Korean sodan aikana YK:n joukkojen lähestyminen Jalua sai aikaan Kiinan sekaantumaan sotaan voimakkaammin. Sodan seurauksena ainoastaan yksi joen ylittävistä silloista jäi tuhoamatta. Korean sodassa joen läntisen laakson yllä käytiin useita ankaria taisteluita Pohjois-Korean ilmaherruudesta. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Kiinan kansantasavallan tultua perustetuksi vaati Kiinan kansantasavalta kansainvälisen asemansa tunnustamista, mitä edelleen sisällissodassa sen kanssa oleva Kiinan tasavalta Taiwanilta vastusti. Korean sota tuli mahdolliseksi Yhdistyneiden kansakuntien 51. artiklan mukaisena rauhanturvaoperaationa siksi, että Neuvostoliitto kieltäytyi osallistumasta Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston toimintaa eikä ollut läsnä veto-oikeudella estämässä Yhdistyneiden kansakuntien toimia Korena demokraattisen kansantasavallan hyökkäystä vastaan. Korean demokraattinen kansantasavalta hyökkäsi 1950 Korean tasavaltaa vastaan 1945 vakiintuneen 38. pohjoisen leveyspiirin eteläpuolelle. Silla
Korean niemimaalle muodostuneet valtiot olivat myös toistensa kilpailijoita, vaikkakin ne pitivät yllä poliittista tasapainoa vuosisatojen ajan. Vahvimpia korealaisista valtioista niistä olivat aluksi Goguryeo ja Baekje, joiden varjoon syrjäinen ja vieraita vaikutteita hitaasti omaksunut Silla pitkään jäi. Kuningas Jijeungin kaudella (500–514) Silla sai sittemmän nimensä. Valtiota kutsuttiin pitkään Saroksi ja nimi Silla juontuu kiinalaisista kirjoitusmerkeistä, jotka lausuttuna muistuttavat nimeä "Saro". Silla alkoi voimistua 500-luvun aikana. Sillan kuningas Beopheung (514–540) valtasi Gayan konfederaatioon kuuluneen Geumgwan Gayan vuonna 532 ja kuningas Jinheung (540–576) soti Goguryeota ja Baekjea vastaan levittäen Sillan vaikutuspiiriä näiden kustannuksella. Hän teki myös lopun Gayan konfederaatiosta valtaamalla Dae Gayan vuonna 562. Hävittäjä-ässä
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Joseon
Kiinan ja Japanin kilpailu Koreassa kiihtyi maassa vuonna 1894 syttyneen tonghak-kapinan myötä. Talonpoikien kurjuudesta alkanut kapinaliike vaati aluksi vain uskonnollisia uudistuksia, joihin lukeutui aiemmin kielletyn tonghak-liikkeen salliminen. Pian vaatimukset olivat kuitenkin myös poliittisia ja kapinalliset vaativat korruption ja talonpoikien riiston lopettamista. Kapinallisten menestyksen takia kuningas myöntyi joihinkin vaatimuksiin ja 10.kesäkuuta 1894 solmittiin rauha. Rauha oli kuitenkin tarkoitettu vain väliaikaiseksi ajan voittamiseksi ja pyydettyjä uudistuksia pidettiin liian rajuina. Kapinan kukistamiseksi pyydettiin joukkoja Kiinasta, joka lähettikin maahan sotilasosaston 8. kesäkuuta. Tilaisuutta päätti käyttää hyväkseen Japani, jonka joukot nousivat maihin 10. kesäkuuta. Tilanteesta yllättyneet Kiina ja Korea pyysivät molempien osapuolten joukkojen vetäytymistä ja kun Japani ei tähän suostunut, molemmat lisäsivät joukkojaan alueella. 23. heinäkuuta japanilaiset riisuivat korealaiset sotilaat aseista maan pääkaupungissa ja kuninkaan palatsi vallattiin. Min-sukusyrjäytettiin ja valtaan nostettiin edelleen Kiinassa kotiarestissa olleen Daewongunin hallitus. 25. heinäkuuta tuhottiin kiinalainen laivasto-osasto ja 1. elokuuta Japani antoi ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan aloittaneen sodanjulsituksen. Korean keisarikunta
Korean keisarikunta (Hangul: 대한제국, Hanja: 大韓帝國, "Daehan Jeguk", tunnetaan myös "Suur-Hanin valtakuntana") oli Korean niemimaata hallinnut valtio, joka julistettiin perustetuksi Donghak-kapinan jälkeen Gwangmu-reformin yhteydessä lokakuussa vuonna 1897. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1905, siitä tuli Japanin keisarikunnan protektoraatti ja elokuussa vuonna 1910 Japani liitti sen annektiosopimuksella itseensä Chosenin maakuntana. Korean sota
Kun ilmahyökkäykset Pohjois-Korean kohteita vastaan kiihtyivät, Neuvostoliitto lisäsi tukeaan Pohjois-Korean ja Kiinan ilmapuolustukselle. 12.4.1951 yleisesikunta esitti "Stalinille" kenraalieversti "P. A. Belovin" ilma-armeijakunnan vahventamista siirtämällä kaksi hävittäjädivisioonaa ja yksi yötaisteluun soveltuva rykmentti (La-5) Kiinaan ja Koreaan. Ilmavalvontaa varten armeijakunnalle annettiin kaksi tutka-asemaa. Sotatoimialueelle keskitettiin myös kaksi ilmatorjuntadivisioonaa; ensimmäisessä oli kolme rykmenttiä, ja niillä 86 kpl 85 mm ja 72 kpl 37 mm tykkejä, ja toisessa divisioonassa kaksi rykmenttiä, 64 kpl 85 mm ja 48 kpl 37  mm tykkejä. Lisäksi siirrettiin yksi valonheitinrykmentti Moskovasta Koreaan. Choi Yong-kun
Choi Yong-kun syntyi T'aech'ŏnin kunnassa Pohjois-P'yonganissa. Hän opiskeli kahdessa sotilasakatemiassa, jonka jälkeen hän osallistui 1927 Pohjoiseen retkikuntaan ja oli mukana Kantonin kommunistisissa mellakoissa saman vuoden joulukuussa. Hän johti sissiosastoa japanilaisia vastaan näiden vallattua Mantšurian syyskuussa 1931. Elokuussa 1936 hänestä tuli upseeri Korean kansan vallankumousarmeijaan. Hän yleni nopeasti, ja vuonna 1948 hänet nimitettiin Korean demokraattisen tasavallan asevoimien ylipäälliköksi. Korean sodassa hän oli kaikista osallistuneista vanhin komentaja kesäkuusta 1950 heinäkuuhun 1953. Korean jako
Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton neuvottelut riippumattoman ja yhtenäisen Korean valtion luomisesta eivät johtaneet toivottuun tulokseen. Yhdistyneet kansakunnat esitti 1947, että Koreassa järjestettäisiin vaalit kiistojen ratkaisemiseksi. Koska vasemmiston ja oikeiston ääriryhmät boikotoivat vaaleja, ne järjestettiin vain maan eteläosissa. Seurauksena oli, että syntyi kaksi erillistä Koreaa, Korean tasavalta ja Korean demokraattinen kansantasavalta. Kylmän sodan alkaminen ja kilpailevien blokkien muodostuminen aiheutti väliaikaiseksi tarkoitettujen miehitysvyöhykkeiden muuttumisen pysyvästi erillisiksi valtioiksi. Korean sota alkoi vuonna 1950, ja vaikka sotatoimet loppuivat vuonna 1953 ja maiden välille sovittiin aselepo, rauhansopimusta ei tehty, joten teoriassa Koreat ovat edelleen sodassa. Pavel Sudoplatov
Eräs merkittävä paljastus oli ns. ”Berliinin kriisin” vuonna 1948 olleen puhdas Stalinin tekemä manipulaatio. Stalin olisi masinoinut eli luoneen provosoidusti Berliinin saarron, siirtääkseen lännen huomion kokonaan pois Kiinan tapahtumista. Kommunistit ottivat Kiinan alueet valtakomentoonsa vuoteen 1949 mennessä. Stalin oli suhtautunut Mao Zedongiin kunnioittavasti - mutta nuorempana kolleganaan. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman oli suunnitellut peräti atomipommituksia Tsiang Kai-sekin johtamien kansallismielisten voiton turvaamiseksi ja kommunisteja vastaan, joutuen kuitenkin tästä suunnitelmasta luopumaan. Korean sotaa alettiinkin sotimaan jo tästä vain vuoden, pari myöhempänä. Tuon sodan kaikkein kriittisimmässä vaiheessa, esitti länsiliittoutuneiden ylipäällikkö Douglas MacArthur vaatimuksen atomipommituksien tekemisestä. Nämä kuitenkin torjuttiin.
Venäläiset olivat laatineet omat suunnitelmansa sen laskelman varaan, ettei länsi kykenisi kahdella rintamalla käytyyn atomisotaan samanaikaisesti. Salaisia raportteja Neuvostoliitolle toimitti muun muassa Donald Mclean. Korean niemimaa
Korean niemimaalla on tällä hetkellä kaksi valtiota, Pohjois-Korea ja Etelä-Korea. Ennen toista maailmansotaa Korea oli ollut vuosisatoja yhtenäinen kuningaskunta, joka jaettiin sodan loputtua Neuvostoliiton vaikutuspiiriin kuuluneeseen pohjoiseen ja Yhdysvaltojen tukemaan etelään. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Tšiang Kai-šek ymmärsi taistelevansa japanilaisten lisäksi kommunisteja ja Mao Zedongia vastaan, ja yritti välttää suuria taisteluita japanilaisten kanssa. Kommunistit olivat paenneet Maon johdolla vuonna 1935 pitkällä marssilla Yan’aniin ja pitivät siellä tukikohtaansa. Japanilaisten pysähdyttyä kommunistit pitivät sotaa yllä vuonna 1940 sissisodalla ja ryhtymällä ns. ”sadan rykmentin offensiiviin”. Hyökkäykset japanilaisia vastaan kostettiin erityisesti alueiden siviiliväestöön, ja kommunistit menettivät suuresti kansansuosiotaan. Myös sisällissota Kuomintangin ja kommunistien välillä kiihtyi, jota varten molemmat osapuolet yrittivät säästää joukkojaan japanilaisilta. Japanilaiset puolestaan eivät yrityksistä huolimatta pystyneet katkaisemaan Kuomintangin huoltoreittiä Chongqingistä Burmaan, "Burman tietä". Donghak-kapina
Donghak-kapina (, hanja 東學 農民 運動) oli Koreassa vuonna 1894 puhjennut talonpoikaiskapina, jonka kukistaminen kiinalaisten apujoukkojen avulla johti Kiinan ja Japanin sodan puhkeamiseen. Kapinassa köyhtyneet talonpojat ryhtyivät kannattamaan poliittisesti radikaalia donghak-uskontoa. Gojong
Gojong (, hanja 高宗; 8. syyskuuta 1852 Soul – 21. tammikuuta 1919 Soul) oli Koreaa hallinneen Joseon-dynastian kuningas vuosina 1863–1897 ja Korean keisari vuosina 1897–1907. Hänen valtakaudellaan eristäytynyt Korea pakotettiin avautumaan kaupankäyntiin ulkomaiden kanssa ja maa menetti vähä vähältä itsenäisyytensä päätyen lopulta kokonaan Japanin hallitsemaksi. Vietnamin sota
Vietnamin sota (myös "toinen Indokiinan sota", , , ”vastarintasota Yhdysvaltoja vastaan”) oli Vietnamissa vuosina 1954–1975 käyty sota, joka käytiin Pohjois- ja Etelä-Vietnamin valtioiden sekä kummankin osapuolen kansainvälisten liittolaisten välillä. Japanin historia
Japanin talous oli sodan jälkeen raunioina, ja maa oli lähellä nälänhätää. Teollisuustuotanto oli vain 30 prosenttia sotaa edeltäneestä tasosta. Taloustilanteen jatkuessa vaikeana miehityshallinto nimitti vuonna 1948 yhdysvaltalaisen pankkiirin Joseph Dodgen suosittelemaan ratkaisukeinoja. Niin kutsuttu Dodgen linja merkitsi rankkuudestaan huolimatta käännekohtaa maan talouskehityksessä. Myöhemmin kesäkuussa 1950 syttynyt Korean sota veti maan talouden uuteen nousuun, sillä Yhdysvaltain armeijan sotilaat tarvitsivat muonaa ja tarvikkeita. Tuotanto ylitti sotaa edeltäneen tason ensimmäistä kertaa vuonna 1951. Sota lisäsi yhdysvaltalaisten vihamielisyyttä kommunistista Kiinaa kohtaan ja alleviivasi Japanin roolia aluetta vakauttavana tekijänä ja Yhdysvaltojen uutena liittolaisena. Rauhansopimus tarvittiin nyt nopeasti, ja miehityspolitiikan painopiste siirtyi yhteiskunnasta taloudellisen ja poliittisen vakauden saavuttamiseen. San Franciscon sopimus Japanin ja liittoutuneiden välillä solmittiin Japanin kannalta suhteellisen helpoin ehdoin 8. syyskuuta 1951, ja samaan aikaan allekirjoitettiin turvallisuussopimus Yhdysvaltojen kanssa. Siinä Yhdysvaltojen joukkojen sallittiin jäädä Japaniin ja Japania pyydettiin ottamaan enemmän vastuuta omasta puolustuksestaan. Miehitys loppui ja Japani sai muodollisen itsenäisyytensä takaisin seuraavana vuonna. Maan tärkeimmäksi tavoitteeksi nousi nyt taloudellinen toipuminen. Kosovon sota
Kosovon sota oli Kosovossa ja lähialueella 1996-1999 käyty aseellinen selkkaus, jossa osapuolina olivat albaaniseparatistit, Jugoslavian hallituksen joukot ja läntinen sotilasliitto Nato. Nato tuki albaanisiviilejä ilmaiskuin. Korean jako
Korean jako tarkoittaa toisen maailmansodan päätteeksi tapahtunutta Korean niemimaan jakoa Yhdysvaltain eteläiseen ja Neuvostoliiton pohjoiseen miehitysvyöhykkeeseen. Liittoutuneiden voitto vuonna 1945 päätti Japanin 35-vuoden Korean miehityskauden. Japanilaisten vetäydyttyä Koreasta suurvallat sopivat keskenään, että Neuvostoliitto ottaa vastaan Japanin antautumisen Korean pohjoisosassa ja Yhdysvallat eteläosassa, jolloin rajaksi sovittiin 38. leveyspiiri. Kiinan–Japanin sota (1894–1895)
Koreassa oli länsimaalaisvastainen Tonghak-kapina 1894, minkä tukahduttamiseen Korean kuningas pyysi Kiinalta apua. Japani päätti tulla mukaan tapahtumiin kapinoitsijoiden puolelle ja valtasi Soulin kuninkaallisen palatsin 8. kesäkuuta 1894. 1. elokuuta 1894 julistettiin virallisesti sota Kiinan ja Japanin välillä, vaikkakin laivastot olivat ottaneet yhteen jo ennen sitä. Donghak-kapina
Kun kuningas Gojongin hallitus ei saanut kapinallisia omin voimin kukistettua, se pyysi Kiinaa lähettämään apujoukkoja. Koska Kiina ja Japani olivat vuonna 1885 sopineet vetävänsä molemmat joukkonsa pois Koreasta, Japani vastasi tähän lähettämällä omat suuremmat sotajoukkonsa, jotka valtasivat Korean, eivätkä suostuneet lähtemään pois. Itse kapina saatiin kukistettua, ja sen johtajat, mukaan lukien Choe Si-hyeong, teloitettiin. Yhdysvaltain 8. armeija
Pohjois-Korean hyökkäys etelään kesäkuussa 1950 aloitti Korean sodan. Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat osallistuivat nopeasti tapahtumiin ja pian selvisi tarve maavoimien käytölle pysäyttämään Pohjois-Korean eteneminen. Japanin miehitysjoukot siirrettiin mahdollisimman nopeasti Etelä-Korean rannikolle, mutta joukkojen puutteellinen koulutus ja varustus kävi selväksi ensimmäisten yksiköiden tuhouduttua Pohjois-Korean hyökätessä. Joukkojen lukumäärän lisäännyttyä ja niiden saatua luotua rintamalinja tilanne vakiintui. 
Korean sodan jälkeen se jäi turvaamaan Pohjois-Korean vastaista rajaa. Korean tasavalta
Vuonna 1392 Yi Seong-gye perusti Joseon-dynastian (1392-1910) vallankaappauksen seurauksena. Kuningas Sejong Suuren (1418-1450) aikana toteutettiin lukuisia hallinnollisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Kiinalla oli voimakas vaikutus Joseonin kulttuuriin: maa solmi läheiset suhteet Kiinan Ming-dynastiaan, ja sen hallinto järjestettiin kiinalaisen mallin mukaan. Samalla uuskungfutselaisuus omaksuttiin vallitsevaksi ideologiaksi. Kuningas Taejeon ja hänen seuraajansa aloittivat maan uusjaon yläluokalta muille luokille ja loivat samalla oppineen yangban-aristokratian. Oppineisuus kukoisti maan alkuaikoina: vuonna 1443 kuningas Sejongin valtakaudella luotiin uusi hangul-aakkosto korean kielen kirjoittamista varten. Korea oli vuodesta 1392 lähtien viisi vuosisataa yhtenäinen valtakunta, vaikka se joutuikin useiden ulkopuolisten hyökkäysten kohteeksi. 1500- ja 1600-luvuilla maa joutui useaan kertaan Japanin ja Kiinan Qing-dynastian valloittamaksi ja otti käyttöön tiukan eristäytymispolitiikan. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1910 Japani otti koko Korean hallintaansa ja teki siitä siirtomaansa. Aluksi se toi maahan uusia vaikutteita ulkomailta, mutta 1930-luvun loppupuolelta asti harjoitettiin voimakasta japanilaistamispolitiikkaa. Miehitys kesti toisen maailmansodan loppuun asti. Kapteeni Amerikka
Myöhemmin nimeämättömäksi jäänyt mies löytää saksalaisesta varastosta Supersotilasseerumin kadonneet kaavat. Koska mies on Kapteeni Amerikan suuri ihailija, hän pyytää Yhdysvaltain hallitusta luomaan itsestään uuden Kapteenin. Hallitus myöntyykin, koska tarvitsee esikuvan Korean sotaan. Mies käy läpi kasvokirurgisen prosessin, jonka aikana hänen piirteensäkin muokataan Steve Rogersin kaltaisiksi. Korean sota kuitenkin loppuu ja Kapteeni Amerikka siirtyy opettajaksi. Täällä hän tapaa nuoren orvon, Jack Monroen, jonka kouluttaa apurikseen. Parivaljakko alkaa taistella kommunismia vastaan. Sinuiju
Korean sodan aikana Sinuijua pommitettiin ankarasti, mutta sodan aiheuttamat tuhot on saatu korjattua. Sodan aikana kaupunkiin sijoitetut kiinalaisjoukot rakennuttivat kaupunkiin noin 100 000 asuntoa ja Bulgaria rakennutti kaupunkiin sairaalan. Vuonna 2002 Pohjois-Koreassa uutisoitiin Sinuijun erikoishallintoalueen perustamisesta. Tarkoitus oli kheittää kaupungista esimerkiksi finassialan, kaupan, informatioteknologian ja turismin keskus. Alueen oli tarkoitus myös saada merkittävä sisäinen itsehallinto ja sen kuvernööriksi nimitettiin kiinalaistaustainen Alankomaiden kansalainen Yang Bin. Alueelle suunniteltiin myös esimerkiksi oma lippunsa ja viralliset kielet olivat kiina, korea ja englanti. Hankkeen innoitus saatiin ilmeisesti Hongkongin tapaisista alueista. Yamg kuitenkin pidätettiin Kiinassa ja tuomittiin myöhemmin lokakuussa 2002 ja koko hankkeesta oli luovuttu vuoteen 2014 mennessä. Korean sota
Kiina suhtautuminen Korean sodan syttymiseen ei ole täysin selvä. Stalinin ja Kim Il-sungin kirjeenvaihdon perusteella tiedetään, että Neuvostoliitto oli vaatinut pohjois-Koreaa kertomaan suunnitelmistaan kiinan johtaja Mao Zedongille, jolta piti saada suunnitelmille hyväksyntä. Kiina ei ainakaan tämän perusteella ollut aloitteentekijä sodan suhteen. Korean varhaishistoriallinen kausi
Korean varhaishistoriallinen kausi tai Protohistoriallisten valtioiden kausi on ajanjakso Korean historiassa, joka ulottuu Gojoseonin romahduksesta 108 eaa. aina Korean Kolmen valtakunnan-kauteen, eli vuoteen 57 eaa. Tuona aikana Korean niemimaata hallitsivat etnisesti erilaiset heimoliitot ja Kiinan perustamat sotilasläänitykset. China Radio International
Kiinan kansainvälinen radio osallistui myös Korean sotaan (1950-1953) tukien pohjoiskorealaisia ja heidän avukseen Kiinan lähettämiä vapaaehtoisia. Kuuntelijamäärän lisäämiseksi radiossa luettiin myös vastapuolelta, Yhdistyneiltä kansakunnilta, pääasiassa yhdysvaltalaisilta kadonneiden ja kaatuneiden tietoja. 24. joulukuuta 1954 aloitti Kiinan kansainvälinen radio venäjänkieliset lähetykset. Tuolloin Kiinan kansantasavalta ja Neuvostoliitto olivat vielä tiiviissä yhteistyössä. Korean sota
Korean sotaan osallistui 1 789 000 amerikkalaista sotilasta, joista 33 000–54 246 kaatui. Tämän lisäksi 92 134 amerikkalaista haavoittui tai loukkaantui vakavasti sotanäyttämöllä. Sotavangiksi jäi 7 140 amerikkalaista. Heidän lisäkseen luokiteltiin tuhansia sotilaita kadonneiksi. Muiden YK-maiden sotilastappiot olivat 2 186–3 194 kaatunutta. Vangiksi jäi 1 377 YK-liittolaisten sotilasta, joista 977 oli brittejä ja 243 turkkilaisia. Ihmisaalto
Pohjois-Korean ja Kiinan armeijat käyttivät ihmisaaltoja Korean sodassa. Pohjois-Korean kriisi 2017
Pohjois-Korean ja Etelä-Korean välille ei ole solmittu Korean sodan jälkeen rauhaa vaan pelkkä aselepo. Ajoittaisia pieniä aseellisia välikohtauksia on ollut maalla ja merellä. Hävittäjä (lentokone)
Tyypillisiä ensimmäisen sukupolven hävittäjiä ovat muun muassa Korean sodassa taistelleet koneet kuten yhdysvaltalaiset P-80 Shooting Star ja F-86 Sabre ja neuvostoliittolaiset MiG-15 ja MiG-17. Korean sodassa käytiin ensimmäiset suihkuhävittäjien väliset ilmataistelut. Muita ajan koneita olivat de Havilland Vampire, Supermarine Attacker, Saab 32 Lansen ja Dassault Ouragan. Song Qingling
Vuonna 1937 syttyi Kiinan–Japanin sota. Japanin joukkojen edetessä kohti Shanghaita Qingling pakeni Hongkongiin, jossa hän työskenteli lääketarvikkeiden lähettämisessä Kiinan kommunistien hallitsemille alueille. Vain hieman ennen Hongkongin kukistumista vuonna 1941 hän matkusti puolestaan lentokoneella Chongqingiin, jossa hän toimi Kuomintangin pakolaishallituksen jäsenenä. Chongqingissa hän sovitteli myös välejään siskojensa kanssa tehden esimerkiksi yhteistyötä esimerkiksi eri sotaan ja sosiaaliavustuksiin liittyneissä hankkeissa. Sodan jälkeen Qingling ajoi kommunistisen puolueen ja Kuomintangin koalitiohallituksen perustamista, mutta sodan jälkeen syttyi koalition sijaan sisällissota. Vuodesta 1948 Qingling toimi Kuomintangista irtautuneen Kuomintangin vallankumouskomitean kunniapuheenjohtajana. Qinglingin perhe pakeni maasta vuonna 1949, mutta hän itse jäi kommunistien vuonna 1949 perustamaan uuteen kansantasavaltaan. Peng Dehuai
Korean sodan aikana Peng oli kiinalaisten joukkojen ylipäällikkönä ja allekirjoitti sodan päättäneen Panmunjomin aseleposopimuksen heinäkuussa 1953. Vuonna 1954 hänet nimitettiin puolustusministeriksi, varapääministeriksi ja kansallisen puolustusneuvoston varapuheenjohtajaksi. Hän sai myös marsalkan arvon vuonna 1955. Vuonna 1959 Mao julisti Pengin oikeistolaiseksi ja hänet syrjäytettiin, kun hän oli Lushanin konferenssin yhteydessä arvostellut suuren harppauksen politiikkaa. Pengin seuraajaksi tullut Lin Biao perui suuren osan hänen armeijassa toteuttamistaan uudistuksista. Peng oli sen jälkeen jonkin aikaa ilman mitään tehtäviä. Vuonna 1965 hän sai komennuksen kommunistipuolueen Lounais-Kiinan osastoon Sichuaniin. Kulttuurivallankumouksen aikana vuonna 1966 punakaartit vangitisvat hänet ja häntä pahoinpideltiin ja nöyryytettiin julkisesti. Hän kuoli vankeudessa ollessaan vuonna 1974 syöpään. Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama
Elokuva siirtyy aivan Korean sodan loppuun, jossa Hal Jordan ja hänen lentäjä parinsa joutuvat vihollisen hyökkäyksen kohteeksi. Viholliset eivät ole vielä saaneet tietoa sodan loppumisesta. Jordanin kone tuhoutuu ja hän joutuu jättämään lentokoneensa laskeutuen erämaahan, jossa Jordan joutuu tappamaan nuoren korealaisen sotilaan. Tapahtuman jälkeen Jordan liittyy Ferris-yhtiön avaruus projektin pariin astronautiksi. Taistelu Mantšuriasta
Neuvostoliiton tunkeutuminen Koreaan Mantšurian operaation aikana johti siihen, että Truman ja Stalin sopivat Korean jakamisesta Etelä- ja Pohjois-Koreaan. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Näin tavallaan Yhdysvallat kykeni kytkemään Korena sotaan myös Yhdistyneet kansakunnat Kiinan kansantasavallan ja Neuvostoliiton tukemaa Korean demokraattista kansantasavaltaa vastaan. Kiinan kansantasavalta lähetti Korean demokraattisen kansantasavallan tueksi vapaaehtoisiksi nimeämiään jalkaväkisotilaita, ja myös hävittäjälentäjiä, jotka saavuttivat Yhdysvalloille yllättävää menestystä MiG-15-hävittäjillään. Neuvostoliittolaisten tuki Korean sodalle oli rajoittuneempi ja enemmän asiantuntijatehtäviin liittyvää. Shimonosekin rauha
Shimonosekin rauhansopimus 17. huhtikuuta 1895 lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa. Yhdistyneet kansakunnat
Kiinan kansantasavallan perustamista 1. lokakuuta 1949 seurasi Kiinan ja Neuvostoliiton liittouma ja heinäkuussa 1950 Korean sodan käynnistyminen. Sota oli YK:n ensimmäinen vakava haaste. Neuvostoliitto boikotoi turvallisuusneuvoston istuntoja, joissa Kiinan tasavalta edusti Kiinaa. Neuvostoliiton vaatimus Kiinan kansantasavallan jäsenyydestä sai aikaan sen, että Yhdysvallat liittolaisineen kykeni käymään Korean sodan (1950–1953) YK:n nimissä. Näin Neuvostoliiton liittolaiset, Pohjois-Korea ja sitä tukevat kommunistisen Kiinan vapaaehtoiset, voitiin tuomita hyökkääjinä YK-järjestelmänkin puitteissa. Korean sodan yhteydessä hyväksyttiin niin sanottu ”Uniting for Peace” -päätoslauselma, joka antoi Korean operaation valvonnan Yhdysvaltain asevoimille. Päätöslauselma hyödynnettiin myös Suezin ja Unkarin kriiseissä 1956, Lähi-idän kriisissä 1958 ja Kongossa 1960. Korean tasavallan historia
Korean tasavalta eli Etelä-Korea syntyi toisen maailmansodan jälkeen miehitysvyöhykkeiden jaon seurauksena. Japani oli hallinnut Koreaa siirtomaanaan vuosina 1910–1945, mutta joutui aseleposopimuksessa luopumaan maan hallinnasta. Korean sota
Ennen Toista maailmansotaa Koreaa oli hallinnut Japani. Japani ja Korean Joseon-dynastia olivat solmineet protektoraattisuhteen vuonna 1905 ja vuonna 1910 Korea oli liitetty suoraan Japaniin. Vielä ennen maailmansodan loppua sodan voittaneet liittoutuneet olivat päättäneet, että Korean itsenäisyys palautettaisiin sodan jälkeen "in due course" eli sopivan ajan tullen. Japanin antautuessa Yhdysvallat oli ehdottanut Mantšuriaan edenneelle Neuvostoliitolle, että Neuvostoliitto ottaisi vastaan japanilaisten antautumisen 38. leveysasteen pohjoispuolella ja Yhdysvallat sen eteläpuolella. Neuvostoliitto suostui ja miehitti Korean niemimaan pohjoisosat amerikkalaisjoukkojen saapuessa syyskuussa 1945. Vielä Moskovan konferenssissa joulukuussa 1945 ajatuksena oli, että Koreasta tehtäisiin Yhdysvaltain, Neuvostoliiton, Britannian ja Kiinan välinen holhousajatus viiden vuoden ajaksi ennen itsenäisyyttä, mutta Neuvostoliitto luopui lopulta ajatuksesta. Korea jäi näin Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton miehittämiin kahteen osaan. Li-Itō-kokous
Koreassa alkoi 1894 kapina ja molemmat maat lähettivät joukkojaan rauhoittamaan tilannetta. Kapinan tukahduttamisen jälkeen Japani kieltäytyi vetämästä joukkoja pois vaan päinvastoin lisäsi joukkojensa määrää. Elokuussa 1894 julistettiin sota Kiinan ja Japanin välille. Dadaejinin taistelu
Dadaejinin taistelu oli yhdessä samaan aikaan käydyn Busanin piirityksen kanssa ensimmäisiä taisteluita Japanin ja Korean välisessä sodassa, joka sai alkunsa vuonna 1592. Li Hongzhang
Japani haastoi vuonna 1876 Kiinan valta-aseman Koreassa ja otti haltuunsa aiemmin Kiinan suojeluksessa olleet Riukiusaaret vuonna 1879. Kiinan hallitus antoi Koreaa koskeneet kysymykset Lin vastuulle. Hän pyrki tukemaan Korean hovin sisäisissä valtakamppailuissa kiinalaismielistä ryhmittymää ja järjesti nuoren kiinalaisen upseerin Yuan Shikain Korean käskynhaltijaksi. Vuonna 1883 Li sai komentoonsa Vietnamin rajalle sijoitetut joukot, ja hän yritti neuvotteluilla saada Ranskan tunnustamaan Annamin kuulumiseen Kiinan etupiiriin. Seurauksena oli kuitenkin Kiinan–Ranskan sota, jonka Kiina hävisi, ja Annam päätyi Ranskalle. Li toimi Kiinan edustajana sodan päättäneissä Tianjinin rauhanneuvotteluissa vuonna 1885. Samana vuonna hän sopi japanilaisen Itō Hirobumin kanssa Korean muuttamisesta Kiinan ja Japanin yhteiseksi protektoraatiksi. Japanilaiset rohkaisivat 1890-luvun alussa Kiinaa vahvistamaan otettaan Korean asioista. Li erehtyi luottamaan heidän vilpittömyyteensä, vaikka todellisuudessa Japani valmistautui valtaamaan Korean kokonaan itselleen.
Lin rauhanponnisteluista huolimatta Kiinan ja Japanin välille puhkesi Korean kiistan vuoksi vuonna 1894 sota, jonka Kiina hävisi. Taisteluista japanilaisia vastaan vastasi pääasiassa Lin alainen pohjoinen sotalaivasto. Hän joutui näin epäsuosioon sodan vastoinkäymisten vuoksi, vaikka olikin itse vastustanut sotaan lähtemistä. Helmikuussa 1895 Li kuitenkin lähetettiin Japaniin neuvottelemaan rauhasta. Neuvottelujen aikana japanilainen fanaatikko yritti surmata hänet ampumalla, mutta hän selvisi hengissä ja kykeni päättämään neuvottelut, joiden lopuksi solmittiin 17. maaliskuuta 1895 Shimonosekin rauhansopimus. Rauhanehdoissa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Formosan saaren ja Liaotungin niemimaan, tunnustamaan Korean itsenäisyyden, maksamaan sotakorvauksia, avaamaan lisää sopimussatamia sekä myöntämään Japanille Kiinan suhteen samat edut, kuin mitä se oli aiemmin joutunut myöntämään länsimaille. Länsimaiden ja erityisesti Venäjän painostuksesta sopimusta muutettiin pian siten, että Liaotungin niemimaa palautui Kiinalle maksua vastaan. Korean Airin lento 7
Kylmän sodan jännitteiden takia tapahtuman kulusta ei saatu heti tarkkaa tietoa. Kuusi tuntia alasampumisen jälkeen Etelä-Korean hallitus ilmoitti, että Korean Airin lennon 007 Boeing 747 oli lentoasemalla Neuvostoliitossa, mutta kaikki matkustajat ja miehistönjäsenet olivat kunnossa. Yhdysvaltain ulkoministeri George P. Shultz piti lehdistötilaisuuden välikohtauksesta 1. syyskuuta. Juri Andropovin hallinto ei alun perin halunnut tunnustaa matkustajakoneen alasampumista, vaan yritti salata välikohtauksen. Kaksitoista tuntia alasampumisen jälkeen Neuvostoliiton uutistoimisto Tass väitti neuvostoliittolaisten hävittäjien kohdanneen tunnistamattoman lentokoneen, joka rikkoi Neuvostoliiton ilmatilaa Sahalinilla. Totuus Korean Airin lennon 007 kohtalosta varmistui 2. syyskuuta ja 5. syyskuuta presidentti Reagan tuomitsi alasampumisen televisiopuheessa, jossa hän nimitti tapausta ”rikokseksi ihmisyyttä vastaan” ja ”epäinhimilliseksi raakalaismaisuudeksi”. Reagan syytti turmasta Neuvostoliiton johdon välinpitämättömyyttä inhimillisestä kärsimyksestä. 6. syyskuuta Yhdysvaltain YK-lähettiläs Jeane Kirkpatrick todisti Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvostolle Neuvostoliiton syyllistyneen Korean Airin lennon alasampumiseen äänitallenteella, jossa Japanin itsepuolustusvoimien Wakkanain tukikohta oli salakuunnellut Neuvostoliiton viestintää alasampumisen aikana. Samana päivänä Neuvostoliitto tunnusti ensimmäisen kerran koneen alasampumisen, mutta syytti välikohtausta Yhdysvaltain tahalliseksi provokaatioksi. Shultz tapasi Neuvostoliiton ulkoministeri Andrei Gromykon Madridissa 8. syyskuuta, mutta Gromyko ei vastannut Yhdysvaltain kysymyksiin välikohtauksesta. Neljä päivää myöhemmin Neuvostoliiton veto-oikeus esti YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman, jossa tuomittiin matkustajakoneen alasampuminen.