Milloin William R. Catton, Jr. kuoli?
William R. Catton, Jr.
William R. Catton, Jr. (15. tammikuuta 1926 Minneapolis, Minnesota – 5. tammikuuta 2015) oli yhdysvaltalainen sosiologi, joka tunnetaan parhaiten akateemisesta työstään ympäristösosiologian ja ympäristöekologian parissa. Hänen tutkimuksellinen lähestymistapansa on laaja ja poikkitieteellinen. Akateemisen sosiaalitieteen ulkopuolella hänet tunnetaan erityisesti vuonna 1980 ilmestyneestä kirjastaan "". Catton kirjoitti myös kolme muuta kirjaa, kuten "From Animistic to Naturalistic Sociology", sekä useita artikkeleita, kirjojen lukuja ja kirja-arvosteluita. Vuonna 2009 hän julkaisi uuden kirjan nimeltä "Bottleneck: Humanity’s Impending Impasse". Hän asui Lakewoodissa, Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
James D. Watkins
James David Watkins (7. maaliskuuta 1927 Alhambra, Kalifornia – 26. heinäkuuta 2012 Alexandria, Virginia) oli yhdysvaltalainen amiraali. Hän toimi laivasto-operaatioiden komentajana Ronald Reaganin presidenttiyden aikana vuosina 1982–1986 ja energiaministerinä George H. W. Bushin (1989–1993) kaudella. Richmal Crompton
Richmal Crompton (oikeasti Richmal Crompton Lamburn) (15. marraskuuta 1890 Bury, Lancashire, Englanti - 11. tammikuuta 1969 Chislehurst, Lontoo, Englanti) oli englantilainen kirjailija, joka tunnetaan yli neljäkymmentä osaa käsittävästä "Villi Ami" ("Just William") -poikakirjasarjastaan. Kirjat koostuvat lyhyistä kertomuksista, joiden päähenkilö on 11-vuotias Ami. Tarinat kehittyvät Amin ja hänen kavereidensa kolttosten ympärille. Suomessa Villi Ami -kirjoja on kustantanut 1970-luvulla Kustannus Oy Taikajousi, joka on koostanut erilliset kokoelmat Don Engströmin suomentamista alkuperäisteoksista. Charles Lyttelton
Charles John Lyttelton, Cobhamin 10. varakreivi (8. elokuuta 1909 – 20. maaliskuuta 1977), oli brittiläinen poliitikko ja kriketinpelaaja. Hän opiskeli Eton Collegessa ja toimi vuosina 1957–1962 Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä. William Coe
William Wesley Coe Jr. (8. toukokuuta 1878 Boston – 24. joulukuuta 1926 Bozeman) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. William R. Catton, Jr.
"Overshoot" on edelleen merkittävä lähde yhteiskuntien ekologisen perustan tarkastelulle ja käsitteelliselle määrittelylle. Catton tunnisti tai ennakoi useita nykyään tunnettuja ongelmia, ja teoksesta ammentavat inspiraatiota etenkin öljyhuipun, ilmastonmuutoksen ja muiden ekologisten ongelmien muodostamista massiivisista uhista tietoiset henkilöt. Teos oli selkeän ja puhdaspiirteisen ekologisen paradigman määrittelyn puolesta vuosia edellä aikaansa. "Overshoot" tarjoaa tieteellisen analyysin siitä, mitä Edward O. Wilson kutsuu ihmisen ympäristöön kohdistamasta toiminnasta seuraavaksi ekologisten paineiden ja uhkien ”pullonkaulaksi”. Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change
Täysi siirtyminen uuteen paradigmaan olisi Cattonin mukaan tehtävä mahdollisimman pian. Hän huomauttaa, että väestön ja kulutuksen kasvu on jo johtanut jäljellä olevien resurssien vähenemiseen ja samalla pysyvän kantokyvyn alenemiseen. Kasvun myötä alun perin mahdollisuudelta vaikuttanut resurssi muuttuu välttämättömyydeksi, ja lopulta sitä määrittää niukkuus. Esimerkiksi öljyn kohdalla uudet löydöt eivät 1970-luvulla olleet tarpeeksi isoja edes ylläpitämään silloista kulutusta, saati sitten mahdollistamaan kasvun koko näköpiirissä olevaan tulevaisuuteen. Ilman politiikan ja kulttuurin muutosta Catton olettaa ylilyönnin mitä todennäköisimmin johtavan todella syvään romahdukseen, jonka päättyessä ihmiskunnan väestömäärä alittaa selvästi teollistumista edeltäneen pysyvän kantokyvyn rajan. William R. Catton, Jr.
Uransa varhaisessa vaiheessa Catton oli tyytymätön sosiologian kvalitatiiviseen painotukseen ja halusi kääntää tieteen enemmän kvalitatiiviselle ja siten tieteellisemmälle perustalle. Hän uskoi, että uusi suuntaus auttaisi sosiologeja ohjaamaan yhteiskuntia parempaa tulevaisuutta kohden. Hän vaihtoi tämän uuspositivistisen näkökulmansa ekologisiin kysymyksiin sen jälkeen, kun hän erosi tehtävästään Washingtonin yliopistosta vuonna 1970 ja siirtyi Canterburyn yliopistoon Christchurchiin Uuteen-Seelantiin. Washingtonin yliopistossa häntä olivat häirinneet nopeasti kasvaneet opiskelijamäärät sekä nopean väestönkasvun haittavaikutukset Puget Soundin alueella. William T. G. Morton
30. syyskuuta 1846 Morton suoritti kivuttoman hampaanpoiston annettuaan potilaalle eetteriä. Toimenpiteen jälkeen suoritettiin nyttemmin kuuluisa näytös 16. lokakuuta 1846 Massachusettsin keskussairaalassa. Tässä näytöksessä tohtori John Collins Warren poisti kivuttomasti kasvaimen Edward Gilbert Abbottin kaulasta. Esityksen jälkeen Morton yritti salata, mitä ainetta hän oli antanut Abbotille hengitettäväksi. Hän käytti siitä nimitystä "Letheon". Hänellä oli aikomus patentoida aine ja saada siitä tuottoa. “Letheon” paljastui pian kuitenkin eetteriksi, ja vähän myöhemmin sitä käytettiin sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa. Morton sai eetterille patentin Yhdysvalloissa, mutta myöhemmin se peruutettiin eikä hän saanut patenttimaksuja. Loppuelämänsä hän yritti saada kongressilta korvausta keksinnöstään, mutta ei onnistunut. Hänen yritystään saada korvausta eetterin käytöstä hankaloitti se, että hänen aiempi ohjaajansa Charles T. Jackson oli esitellyt eetterin käyttöä Pariisissa ja väitti sitä omaksi keksinnökseen mainitsematta Mortonin (tai C. W. Longin) nimeä. Mihail Katkov
Katkov vastusti ja kritisoi voimakkaasti vähemmistökansallisuuksien pyrkimyksiä erillisvaltiokehitykseen Venäjän valtakunnan sisällä. Puolan kapinan vuonna 1863 hän tuomitsi erittäin jyrkästi ja piti sitä puolalaisten kiittämättömyyden ja petollisuuden osoituksena. Venäjän lehdistöstä juuri "Moskovskije vedomostissa" seurattiin tarkimmin myös suomalaisen ”separatismin” ilmauksia 1800-luvun jälkipuoliskolla. Katkov nosti Suomen autonomian kehityksen ongelmallisuuden esille venäläisessä julkisessa keskustelussa. Hänen kuoltuaan samasta aiheesta jatkoivat harrastelijahistorioitsijat K. F. Ordin ja Mihail Borodkin. Creighton W. Abrams Jr.
Creighton W. Abrams Jr. (15. syyskuuta 1914 – 4. syyskuuta 1974) oli yhdysvaltalainen kenraali. Hän valmistui West Pointin sotilasakatemiasta 1936. 1940 hän toimi kapteenina ollessaan panssarivaunukomppanian päällikkönä. Toisen maailmansodan aikana Abrams yleni everstiluutnantiksi ja toimi pataljoonan- ja rykmentinkomentajana. 1949–1951 Abrams toimi pataljoonankomentajana Yhdysvaltain Länsi-Saksaan sijoittamassa osastossa. Hän opiskeli Fort Knoxissa vuoden 1953 ja osallistui sen jälkeen Korean sotaan. 1967 hänet ylennettiin kenraaliksi. 1967]–1972 hän oli kenraali William Westmorelandin apulaiskomentaja Vietnamin sodassa. Lokakuusta 1972 kuolemaansa syyskuuhun 1974 Abrams toimi koko Yhdysvaltain asevoimien komentajana. Hän kuoli keuhkosyöpään ja hänet haudattiin Arlingtonin hautausmaalle. William R. Catton, Jr.
Uudessa-Seelannissa Catton toimi jälleen yhteistyössä metsänvartijoiden kanssa ja tutustui maan kansallispuistojärjestelmään. Hänen ”Aha!”-hetkensä koitti Westlandin kansallispuiston vierailukeskuksessa, jonka näyttely esitteli vetäytyvän jäätikön paljaaksi jättämää maa-aluetta. Siirtyen kohti yhä varhaisempia ajanjaksoja näyttely esitti, kuinka jäätikön sulamista seurasivat peräkkäiset eri kasvillisuustyyppien vyöhykkeet tietyn välimatkan päässä jäätikön reunasta. Tämä esimerkki ekologisesta seuraannosta – eli ekosysteemien ajallisesta muuttumisesta – osoitti, kuinka kasvilajit muokkaavat ympäristöään muuttaen sen vähemmän edulliseksi itselleen ja sopivammaksi seuraaville kasvilajeille. Toisen valaistumisen Catton koki Claire Russellin kirjasta "Violence, Monkeys and Man", joka vahvisti hänen henkilökohtaista näkemystään, että suurempi väestömäärä liittyy korkeampaan stressitasoon ja väkivaltaan. Näiden kokemusten jälkeen Cattonin pyrkimys muuttaa sosiologia tieteellisempään suuntaan muuttui pyrkimykseksi muuttaa tieteenala tietoisemmaksi ympäristöön liittyvistä biokemiallisista prosesseista. Tämä paradigmanvaihdos johti nopeasti teoksen "Overshoot" tuottaneeseen kirjoitusprosessiin. Arthur Miller
Arthur Asher Miller (17. lokakuuta 1915 New York City, New York, Yhdysvallat – 10. helmikuuta 2005 Roxbury, Connecticut, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja yhdysvaltalaisen teatterin uudistaja. Hänen tunnetuin näytelmänsä "Kauppamatkustajan kuolema" sai ensi-iltansa vuonna 1949. Näytelmä palkittiin Pulitzer-palkinnolla samana vuonna. Miller oli palkinnon saadessaan 33-vuotias. Ville Vallaton
Vuosien myötä Ketcham jättäytyi yhä enemmän sivuun myös sanomalehtisarjojen piirtämisestä. Marcus Hamilton piirsi päivittäisen stripin ja Ron Ferdinand sunnuntaisarjat. Päiväsarja on "pilakuva", yksi iso ruutu. Kun Ketcham kuoli 31.5.2001, sarjakuva jatkoi ilmestymistään ilman mitään taukoa. Sarjakuvaa levittää nykyisin King Features Syndicate 1200 lehteen. A. B. Guthrie Jr.
Alfred Bertram Guthrie Jr. (13. tammikuuta 1901 Bedford, Indiana, Yhdysvallat – 26. huhtikuuta 1991 Choteau, Montana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, käsikirjoittaja, historioitsija ja kirjallisuushistorioitsija. Hän sai kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnon vuonna 1950 romaanista "The Way West". George Clinton (poliitikko)
Clinton menehtyi Washingtonissa vuonna 1812 ensimmäisenä kesken kautensa kuolleena Yhdysvaltain varapresidenttinä. William T. Keeton
William Tinsley Keeton (3. helmikuuta 1933 − 17. elokuuta 1980) oli yhdysvaltalainen biologi ja lintutieteilijä. Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change
Catton puolustaa Thomas Malthusin näkemyksiä siitä, että väestön kasvupotentiaali on suurempi kuin ruoantuotannon kasvunopeus, mikä johtaa kurjistumiseen. Catton huomauttaa, että ympäristön kantokykyä onnistuttiin kyllä nostamaan nopeammin kuin väestö kasvoi, mutta vain väliaikaisesti ja perustuen rajallisiin luonnonvaroihin. Hän viittaa myös Charles Darwinin näkemykseen siitä, että malthusilainen periaate johtaa lajinsisäiseen kilpailuun minkä tahansa lajin sisällä. Yhdysvaltojen historiassa periaate voidaan havaita sekaantumisesta ulkomaisiin sotiin ja maahanmuuton rajoittamisesta yltäkylläisyyden aikakauden päättyessä. Uudesta maailmasta tällöin tuli käytännössä vanha. Willis R. Whitney
Willis R. Whitney (22. elokuuta 1868 – 9. tammikuuta 1958) oli yhdysvaltalainen kemisti. Hän oli kehittämässä maailman ensimmäisiä yritysten tutkimusosastoja, ja johti perustamaansa General Electricin tutkimusosastoa pitkään. Caton kirjeet
Cato nuorempi (95–46 eaa.) tunnettiin äärimmäisen lahjomattomana ja vaatimattoma stoalaisena valtiomiehenä, joka puolusti viimeiseen asti tasavaltalaisuutta ja surmasi itsensä vallankaappaaja Julius Caesarin kukistettua tasavaltalaiset taistelussa. Bill Williams
Bill Williams (synt. William H. Katt, 21. toukokuuta 1915 New York, New York – 21. syyskuuta 1992 Burbank, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli teatterissa ja vaudevillessä ja aloitti elokuvanäyttelemisen vuonna 1943. Toisen maailmansodan jälkeen Williams solmi elokuvasopimuksen RKO Picturesin kanssa. Williamsin elokuviin kuuluvat muun muassa "Ruumiinsieppaajat" (1943), "Miehen voitto" (1949) ja "Valkonaaman poika" (1952). Vuosina 1952–1955 Williams näytteli pääroolin televisiosarjassa "The Adventures of Kit Carson". Siirtokuntien kongressi
Keväällä 1776 mannermaakongressi nimesi viisihenkisen komitean valmistelemaan itsenäisyysjulistusta. Komiteaan kuuluivat John Adams, Benjamin Franklin, Thomas Jefferson, Robert R. Livingston ja Roger Sherman. Julistuksen pääasiallinen kirjoittaja Jefferson kirjasti siihen kymmeniä muutosesityksiä Franklinilta ja Adamsilta. Luonnos esiteltiin kongressille 28. kesäkuuta, ja se allekirjoitettiin 4. heinäkuuta 1776. Julistus yhdisti toisiinsa Connecticutin, Georgian, Pohjois-Carolinan, Etelä-Carolinan, Massachusettsin, Marylandin, Virginian, Pennsylvanian, Delawaren, New Yorkin, New Jerseyn, New Hampshiren ja Rhode Islandin. Eräs itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista oli amerikansuomalainen poliitikko John Morton. Bruce Catton
Charles Bruce Catton (9. lokakuuta 1899 Petoskey, Michigan − 28. elokuuta 1978 Frankfort, Michigan) oli yhdysvaltalainen historioitsija, tietokirjailija ja toimittaja, joka tunnetaan parhaiten Yhdysvaltain sisällissotaa käsittelevistä kirjoistaan. Catton popularisoi historiaa käyttämällä värikkäitä hahmoja ja historiaan perustuvia lyhyitä kertomuksia faktojen, päivämäärien ja analyysien ohessa. Hän voitti Pulitzer-palkinnon vuonna 1954 kirjallaan "A Stillness at Appomattox", joka kertoo Ulysses S. Grantin viimeisistä taisteluista Virginiassa. Nat King Cole
Nat King Cole oli ketjupolttaja ja kuoli keuhkosyöpään vuonna 1965. Hänet on haudattu Forest Lawn Memorial Parkiin Kalifornian Glendaleen. Hänen viimeinen elokuvansa "Cat Ballou" julkaistiin vasta kuukausia myöhemmin. Hautajaiset pidettiin St. Victor’s Catholic Churchissa, Länsi-Hollywoodissa. Jim Hutton
Dana James ”Jim” Hutton (31. toukokuuta 1934 Binghamton, New York – 2. kesäkuuta 1979 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet nähtiin lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjan "Ellery Queen" (1975–1976) nimiroolissa. Hän kuoli maksasyöpään 45-vuotiaana. Näyttelijä Timothy Hutton on hänen poikansa. Tom Murton
Thomas O. Murton (15. maaliskuuta 1928 – 10. lokakuuta 1990 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat), joka tunnettiin yleisesti nimellä Tom Murton, oli yhdysvaltalainen penologi ja vankilajärjestelmän uudistuksen puolestapuhuja. Hän sai laajaa kansainvälistä huomiota vuonna 1968, kun hän syytti Arkansasin osavaltion luottamusmiehiä ja vanginvartijoita vankien tappamisesta. Charles Arkoll Boulton
Charles Arkoll Boulton (17. huhtikuuta 1841 Cobourg, Ontario Kanada – 15. toukokuuta 1899 Russell, Manitoba) osallistui Redjoen ja Saskatchewanin kapinoiden tukahduttamiseen. Elizabeth Cady Stanton
Elizabeth Cady Stanton (12. marraskuuta 1815 Johnstown, New York, New York – 26. lokakuuta 1902 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen suffragetti ja aktivisti. Hän ajoi muun muassa naisten ja afrikkalaisamerikkalaisten asiaa sekä toimi raittiusliikkeen parissa. Erityisesti Stanton muistetaan kuitenkin juuri naisten oikeuksien ajajana ja Susan B. Anthonyn kumppanina. Hänen aviomiehensä oli aktivisti Henry Stanton, jonka kanssa Stanton sai seitsemän lasta. Stanton kuoli 26. lokakuuta vuonna 1902. Jimmy Cobb
Walter Benton William A. Niskanen
William ”Bill” Arthur Niskanen (13. maaliskuuta 1933 Bend, Oregon – 26. lokakuuta 2011 Washington ) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä. Niskanen tuli tunnetuksi Ronald Reaganin talousneuvonantajien neuvoston (Council of Economic Advisers) jäsenenä ja vt. puheenjohtajana. Presidentinhallinnon tehtävien jälkeen hän toimi libertaarin Cato-instituutin puheenjohtajana vuosina 1985–2008. William T. G. Morton
Morton käytti ensimmäisen kerran julkisessa näytöksessä eetteriä hengityksen kautta annettuna nukutusaineena, ja tapaus oli historiallinen ja se julkistettiin laajalti. Monet pitivät häntä anestesian keksijänä ja ensimmäisenä käyttäjänä. Hän ei kuitenkaan ollut ensimmäinen, joka käytti eetteriä nukutukseen. Tohtori Crawford Williamson Long käytti eetteriä leikkauksen aikaisena nukutusaineena 30. maaliskuuta 1842, ja vaikka hän esitteli sen käyttöä lääkäreille Georgiassa useita kertoja, hän ei julkaissut havaintojaan ennen kuin 1868 lehdessä The Southern Medical and Surgical Journal. Mortonin ja Longin aikaansaannokset olivat keskeisiä niissä lääketieteellisissä ja tieteellisissä pyrinnöissä, joita nyt sanotaan anestesiologiaksi, ja niiden ansiota on nykyaikaisen kirurgian kehittyminen. Tiedon leviämistä tästä "uudesta" nukutusaineesta edisti riita, joka syntyi Mortonin ja kahden muun tieteilijän Horace Wells ja Charles T. Jacksonin välille, jotka väittivät kyseistä keksintöä omakseen. Toisin kuin tohtorit Morton, Wells ja Jackson, tohtori Crawford Long ei vaatinut korvauksia tai patenttia keksinnöstään. John Taylor (mormoni)
Presidentti Brigham Young kuoli 1877. Kuten Joseph Smithin kuoleman jälkeenkin, kirkon johto siirtyi väliaikaisesti kahdentoista apostolin koorumin käsiin. Kahdentoista apostolin koorum johti kirkko kollektiivisesti kolme vuotta, aina vuoteen 1880, jolloin John Taylor nimitettiin virallisesti MAP-kirkon presidentiksi. William T. G. Morton
William Thomas Green Morton (9. elokuuta 1819 Charlton, Massachusetts, Yhdysvallat – 15. heinäkuuta 1868) oli yhdysvaltalainen hammaslääkäri ja lääkäri. Baltimoressa sijaitseva Washingtonin yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 1852. Hän käytti eetteriä leikkauksissa Massachusettsin keskussairaalassa 16. lokakuuta 1846. Richard F. Outcault
Outcault opiskeli taidetta Cincinnatissa ja myöhemmin Pariisissa. Hän piirsi 1880-luvulla "Judge" ja "Life"-nimisiin huumorilehtiin. Vuodesta 1885 hän piirsi Joseph Pulitzerin julkaisemaan "New York Worldiin" pääasiassa slummien elämää kuvanneita pilapiirroksia. Kuuluisa The Yellow Kid (”Keltainen poika”) syntyi 16. helmikuuta 1895, kun Outcault piirsi "New York Worldin" värillistä koepainosta varten yöpaitaan pukeutuneen pojanviikarin. Hahmo muodostui hyvin suosituksi ja alkoi esiintyä säännöllisesti lehden sivuilla. Yöpaidan etumukseen oli yleensä kirjoitettu slangilla jokin viesti. Vuonna 1896 William Randolph Hearst päätti palkata Outcaultin omaan "New York Journal" -lehteensä. Hearst ja Pulitzer kilpailivat jonkin aikaa Outcaultista tekemällä hänelle kilpailevia palkkatarjouksia, kunnes Pulitzer antoi periksi ja palkkasi Outcaultin tilalle George Luksin piirtämään Yellow Kidiä. Halpamaisena pidetty kamppailu suositusta piirtäjästä ja hahmosta johti käsitteen keltainen lehdistö syntyyn. David Whitmer
Oliver Cowdery, joka oli tehnyt sovinnon Brigham Youngin kanssa ja liittynyt hänen seuraajiinsa, otti näihin aikoihin yhteyttä Whitmeriin. Cowdery oli tavannut Youngin Winter Quartersissa, Nebraskassa, tunnustanut Youngin kirkon johtajaksi ja kastettu uudelleen jäseneksi. Cowdery matkusti Richmondiin, Missouriin tapaamaan Whitmeriä ja yritti taivutella tämän muuttamaan Utahiin ja palaamaan kirkon jäseneksi. Cowdery sairastui Whitmerin luona tuberkuloosiin ja kuoli vuonna 1850. Whitmer ei koskaan palannut Youngin johtaman Myöhempien aikojen pyhien liikkeen jäseneksi. Walter Catlett
Walter Catlett (4. helmikuuta 1889 San Francisco, Kalifornia – 14. marraskuuta 1960 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti esiintymällä teatterissa syntymäkaupungissaan San Franciscossa. Hän siirtyi vuonna 1911 New Yorkiin, jossa hän esiintyi muun muassa useissa Ziegfeld Follies -revyissä. Elokuvissa Catlett aloitti jo mykkäelokuvien aikakaudella ja hän jatkoi niissä esiintymistä aina viimeisiin elinvuosiinsa saakka. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi vuonna 1957 valmistunut "Voittamaton rakkaus". Catlett on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Cato-instituutti
Instituutin perustivat 1977 miljardööri, Yhdysvaltain libertaarisen puolueen entinen varapresidenttiehdokas Charles G. Koch ja Edward H. Crane. Instituutti sai nimensä Caton kirjeistä, John Trenchardin ja Thomas Gordonin brittiläisistä esseistä, jotka 1700-luvun alussa tekivät tunnetuksi filosofi John Locken liberaalia poliittista filosofiaa vastustaen tyranniaa ja vaatien sananvapautta. Näiden esseiden nimen takana ei ollut äärivanhoillinen valtiomies Cato vanhempi ("Muuten, minusta Karthago olisi hävitettävä") vaan korruptiota ja tyranniaa vihannut ja tasavaltalaisuutta kuolemaansa asti puolustanut stoalainen senaattori Cato nuorempi (95 - 46 eaa.). Beth Sarim
Joseph Franklin Rutherford kuoli Beth Sarimissa 8. tammikuuta 1942 72 vuoden ikäisenä. Hänen kuolemansa jälkeen hänen läheisimmät seuraajansa halusivat haudata hänet Beth Sarimin puutarhaan, jonne he halusivat rakentaa suurellisen mausoleumin Rutherfordin muistoksi. San Diegon kaupunki kuitenkin kieltäytyi antamasta hautauslupaa alueelle, jota asemakaavassa ei ollut määritelty hautausmaaksi. Kolmen ja puolen kuukauden oikeustaistelun jälkeen - jonka aikana sekä Vartiotorniseuran johto että Rutherfordin leski ja poika osoittautuivat huomattavan vähän kiinnostuneiksi Rutherfordin viimeisestä leposijasta - asiaan annettiin lopullinen kielteinen päätös. Rutherford haudattiin Rossvilleen, Staten Islandille New Yorkin osavaltioon. 
Rutherfordin kuoleman jälkeen Vartiotorniseura piti Beth Sarimin omistuksessaan vielä muutaman vuoden ajan. Rakennus oli kuitenkin yhä kiusallisempi muistomerkki Rutherfordin kauden täyttymättömistä raamatuntulkinnoista ja hänen erikoislaatuisista odotuksistaan. Vuonna 1948 talo päätettiin myydä. Oppi Vanhan testamentin pyhien ylösnousemuksesta muutettiin vuonna 1950, tuolloin heidän opetettiin nousevan muun ihmiskunnan lailla vasta Harmageddonin taistelun jälkeen. Vartiotorniseuran virallisen historiankirjoituksen mukaan Beth Sarimin talo myytiin, koska sille ei uudistuvan raamatuntulkinnan valossa enää ollut tarvetta ja koska Seura itse ei enää tarvinnut sitä. Nykyään Beth Sarim toimii yksityisasuntona. Rakennus on suojeltu. William Sydney Porter
Vuonna 1887 Porter karkasi 17-vuotiaan, varakkaasta perheestä kotoisin olevan Athol Estesin kanssa. Tytön perhe vastusti suhdetta, koska sekä Athol että Porter sairastivat tuberkuloosia. Athol synnytti vuonna 1888 pojan, joka kuoli pian. Vuonna 1889 syntyi tytär Margaret. Vuonna 1894 Porter perusti humoristisen viikkolehden "The Rolling Stone". Samana vuonna hän erosi kassavirkailijan työstään Austinin First National Bankissa, koska häntä syytettiin varojen kavaltamisesta. Vuonna 1895 "The Rolling Stone" lakkasi ilmestymästä, Porter muutti Houstoniin ja ryhtyi kirjoittamaan "Houston Post" -lehdelle. Pian sen jälkeen hänet vangittiin Austinissa tehdyn kavalluksen vuoksi. Porter vapautettiin takuita vastaan, mutta päivää ennen kuin hänen piti astua oikeuden eteen 7.7.1896, hän karkasi ensin New Orleansiin ja myöhemmin Hondurasiin. Kun hän sai vuonna 1897 tietää vaimonsa tekevän kuolemaa, hän palasi Yhdysvaltoihin ja anoi oikeudelta armoa. Athol Estes Porter kuoli 25.7.1897. Porter tuomittiin kavalluksesta viideksi vuodeksi vankilaan. Hän alkoi suorittaa tuomiotaan 25.4.1898 Ohion osavaltion vankilassa. Hänet vapautettiin hyvän käytöksen ansiosta kolmen vuoden vankeuden jälkeen 24.7.1901. Bruce Catton
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Catton työskenteli toimittajana "Cleveland Newsissä", "Boston Americanissa" (1920–1924) ja "The Plain Dealerissä" (1925). Vuodet 1926–1941 hän työskenteli Newspaper Enterprise Associationissa kirjoittaen pääkirjoituksia ja kirja-arvosteluja sekä toimi Washingtonin-kirjeenvaihtajana. Catton yritti kahdesti saada Oberlin Collegessa keskeytyneet opintonsa loppuun, mutta sanomalehtityön vuoksi se ei onnistunut. Oberlin myönsi hänelle kunniatohtorin arvon vuonna 1956. Tämän lisäksi hänellä on useita muita kunniatohtorin arvoja eri yhdysvaltalaisista yliopistoista. Anthony F. Upton
Anthony F. Upton (13. lokakuuta 1929 Stockton-on-Tees, Britannia – 4. heinäkuuta 2015 St. Andrews, Britannia) oli Suomen historiaan perehtynyt brittiläinen historiantutkija. Hän toimi Pohjoismaiden historian professorina Skotlannissa St. Andrewsin yliopistossa vuosina 1983–1996. Aiemmin hän oli toiminut samassa yliopistossa vanhempana lehtorina ja apulaisprofessorina.) Hän tutki paljon Suomen itsenäistymisen ensimmäisten vuosikymmenien 1918–1940 tapahtumia. Upton kiinnostui Suomen poliittisesta historiasta suomalaissyntyisen vaimon kautta. Hänet tunnetaan erityisesti jatkosodan syitä koskevan ajopuuteorian upottajana. Upton vihittiin vuonna 2000 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi. Walter R. Peterson
Walter Rutherford Peterson, Jr. (19. syyskuuta 1922 – 2. kesäkuuta 2011) oli yhdysvaltalainen kiinteistönvälittäjä, kasvattaja ja republikaanipoliitikko Peterboroughista, New Hampshiresta. Hän palveli New Hampshiren edustajainhuoneessa ja kaksi kautta New Hampshiren kuvernöörinä. Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change
Ympäristön kantokyvyn laajentaminen ei ole Cattonin mukaan tapahtunut kustannuksitta. Maapallon biosfääri on systeemi, jossa eliölajit vaikuttavat toisiinsa. Catton erottaa kaksi päästrategiaa, joilla ihminen on teknologiaa hyödyntäen laajentanut omaa siivuaan biosfääristä:
Catton huomauttaa, että rajallisessa maailmassa kumpikin strategia on kertaluontoinen. Kun yksi alue on vallattu, on jäljellä yksi alue vähemmän vallattavaksi. Hän lisää myös, että kun Yhdysvallat oli pääosin asutettu 1800-luvun loppuun mennessä, oli koko maapallo tärkeimmiltä osiltaan vallattu maanviljelyksen käyttöön. Tällöin siirryttiin laajassa mitassa fossiilisten polttoaineiden käyttöön, jolla ihmisasutusta voitiin tihentää. Väestö kasvoi, mutta koska fossiiliset polttoaineet tulevat väistämättä jonakin päivänä loppumaan, ei nykyinen väestömäärä voi olla kestävä. Maapallon kantokyky on ylitetty, mitä ekologiassa kutsutaan ”ylilyönniksi” (overshoot). Ylilyönnin seurauksena on ”romahdus” (crash), mikä eliölajin kannalta tarkoittaa ”joukkokuolemaa” (die-off). Ruth Chatterton
Ruth Chatterton (24. joulukuuta 1892 New York City, New York – 24. marraskuuta 1961 Norwalk, Connecticut) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli kahdesti ehdolla Oscar-palkintoon parhaasta naispääosasta rooleistaan elokuvissa "Madame X" (1929) ja "Sarah and Son" (1930). Chatterton aloitti uransa teatterissa vuonna 1911. Hänen viimeiseksi jäänyt kokopitkä elokuva oli "A Royal Divorce" (1938). William R. Catton, Jr.
Uusi ekologinen paradigma sen sijaan merkitsee holistisempaa ja systeemiteoreettisempaa näkökulmaa. Ympäristön rajat ja vuorovaikutus ympäristön kanssa ovat kokonaisuudessaan otettava huomioon sosiaalitieteellisessä tutkimuksessa. Catton ja Dunlap tunnustivat ihmisen älyllisen kapasiteetin, mutta katsoivat ihmisen silti olevan jatkuvassa ekologisessa riippuvaisuussuhteessa muihin eliölajeihin nähden. Ihmisen toiminta vaikuttaa ekosysteemeihin, jotka taas palautejärjestelmien kautta vaikuttavat takaisin ihmiseen. Ympäristö ei määrää koko ihmisen toimintaa, mutta asettaa sille jatkuvia rajoituksia. William T. Keeton
William Keetonin vanhemmat olivat William Ivie Keeton ja Doris Tinsley Keeton. Hän vietti lapsuutensa Lynchburgissa, Virginiassa. Ollessaan yhdeksänvuotias Keeton toi kotiinsa ensimmäisen kyyhkynsä, ja vuotta myöhemmin hän kavereineen rakensi kyyhkyslakan. Myös hänen vanhempansa innostuivat kyyhkyjen kasvattamisesta ja auttoivat poikia. Valmistuttuaan lukiosta Keeton lähti opiskelemaan Chicagon yliopistoon, josta hän valmistuttuaan jatkoi opintojaan hyönteistutkimuksen parissa Virginian polyteknillisessä instituutissa. Täällä hän tutustui Barbara Orcuttiin, ja heidät vihittiin kesällä 1958. George Catlin
George Catlin (26. heinäkuuta 1796 Wilkes-Barre, Pennsylvania, Yhdysvallat – 23. joulukuuta 1872 Jersey City, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, kirjailija ja matkailija, joka erikoistui villin lännen intiaanien maalamiseen. John Singleton Copley
John Singleton Copley (1738–1815) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka syntyi luultavasti Bostonissa Massachusettsissa irlantilaisten Richard and Mary Singleton Copleyn perheeseen. Copley tunnetaan erityisesti hänen muotokuvamaalauksistaan, jotka hän maalasi Uuden-Englannin keskeisistä vaikuttajista ja Amerikan vallankumouksen johtohahmoista. Copley oli taiteilijana täysin itseoppinut. Taidokkaiden muotokuviensa ja suurten maalaustensa kuten "Watson ja hai" (1778) ansiosta hänestä kehittyi yksi aikansa arvostetuimmista taiteilijoista ja jotkut ovat jopa pitäneet häntä ensimmäisenä merkittävänä yhdysvaltalaisena taiteilijana. Copley oli myös Royal Academyn jäsen. Hän vietti viimeiset vuotensa Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja kuoli Lontoossa vuonna 1815. Raymond Carver
Raymond Clevie Carver, Jr. (25. toukokuuta 1938 Clatskanie, Oregon – 2. elokuuta 1988 Port Angeles, Washington) oli yhdysvaltalainen novellikirjailija ja runoilija. Carveria pidetään yhtenä 1900-luvun jälkipuolen keskeisistä kirjailijoista ja novellin 1980-luvun uuden nousun tärkeimpänä edustajana. Robin Williams
Robin McLaurin Williams (21. heinäkuuta 1951 Chicago, Illinois – 11. elokuuta 2014 Paradise Cay, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja koomikko. Williams tuli tunnetuksi suositusta televisiosarjasta "Ystäväni avaruudesta" ("Mork & Mindy"), jota esitettiin vuosina 1978–1982. Varsinainen läpimurto elokuvanäyttelijänä tapahtui elokuvassa "Hyvää huomenta, Vietnam" (1987), jossa hän esitti radiojuontajaa, joka viihdytti Vietnamin sodan aikaisia amerikkalaisia sotilaita radio-ohjelmallaan. Williams tunnetaan myös arvostetuista rooleistaan elokuvissa "Kuolleiden runoilijoiden seura" (1989) ja "Will Hunting – syntynyt neroksi" (1997), josta hänet palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla. Muita tunnettuja Williamsin elokuvia ovat muun muassa "Hook – Kapteeni Koukku" (1991), "Mrs. Doubtfire" (1993), "Jumanji" (1995), "Flubber" (1997), "One Hour Photo" (2002) sekä Theodore Rooseveltin rooli elokuvissa "Night at the Museum – yö museossa" (2006), "Night at the Museum 2" (2009), sekä "Night at the Museum – Haudan salaisuus" (2014). Johnny Horton
Johnny Gale Horton (30. huhtikuuta 1925 Los Angeles – 5. marraskuuta 1960 Austin) oli yhdysvaltalainen kantrilaulaja. Hänen ensimmäinen suuri hittinsä oli ”The Battle of New Orleans”, joka kohosi USA:n myyntitilaston kärkeen kesäkuussa 1959. Muita hänen menestyskappaleitaan olivat mm. ”Sink The Bismarck” ja ”North To Alaska”. Molemmat liittyivät samannimisiin elokuviin. Horton kuoli liikenneonnettomuudessa Texasissa marraskuussa 1960, ”North to Alaska” nousi listoille hänen kuolemansa jälkeen ja sai menestystä myös Suomessa kuten myös Tapio Rautavaaran tekemä suomenkielinen versio ”Kohti Alaskaa”. John F. Seitz
John Francis Seitz (23. heinäkuuta 1892 Chicago, Illinois – 27. helmikuuta 1979 Woodland Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja ja keksijä. Seitz aloitti elokuva-alalla laboratorioapulaisena 1909 ja siirtyi kuvaajaksi 1916. Hän oli seitsemän kertaa Oscar-ehdokkaana parhaasta kuvauksesta. Seitz jäi eläkkeelle 1960, jonka jälkeen hän omistautui kuvaustekniikan kehittämiselle ja sai nimiinsä 18 alan patenttia. Slim Whitman
Ottis Dewey "Slim" Whitman Jr (20. tammikuuta 1923 – 19. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen countrymusiikin laulaja-lauluntekijä. J. R. R. Tolkien
"Silmarillion" jäi kesken J. R. R. Tolkienin kuollessa 1973, 81 vuoden iässä. Hänen puolisonsa Edith Tolkien oli kuollut kaksi vuotta aiemmin ja tuolloin Tolkien oli halunnut kaiverruttaa hänen hautakiveensä nimen "Lúthien" tarinansa "Beren ja Lúthien" rakastavaisten mukaan. Vastaavasti Tolkienin hautakiveen kirjoitettiin "Beren". Pariskunta on haudattu Wolvercoten hautausmaalle Oxfordiin. Heidän hautakivessään lukee kokonaisuudessaan "Edith Mary Tolkien, Luthien, 1889–1971" ja "John Ronald Reuel Tolkien, Beren, 1892–1973". William T. Cahill
William Thomas Cahill (25. kesäkuuta 1912 – 1. heinäkuuta 1996) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1959–1970 ja toimi New Jerseyn kuvernöörinä 1970–1974. Albert Sidney Johnston
Albert Sidney Johnston (2. helmikuuta 1803 – 6. huhtikuuta 1862) oli Yhdysvaltain armeijan ammattiupseeri ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Konfederaation presidentti Jefferson Davis piti häntä konfederaation hienoimpana kenraalina ennen Robert E. Leen nimitystä Pohjois-Virginian armeijan komentajaksi. Johnston kaatui varhaisessa vaiheessa Shilohin taistelussa, ja oli korkea-arvoisin konfliktissa kaatunut upseeri. Joustava ja kiteytynyt älykkyys
Joustava ja kiteytynyt älykkyys ovat englantilais-yhdysvaltalaisen psykologin Raymond B. Cattellin (s. 20.3.1905 – k. 2.2.1998) ja yhdysvaltalaisen kognitiivisen psykologin John L. Hornin (s. 7.9.1928 - k. 18.8.2006) kehittämän teorian mukaan ihmisen älykkyyslajeja. Joustavalla älykkyydellä (engl. "fluid intelligence") tarkoitetaan eräänlaista yleistä tiedonkäsittely- ja ongelmanratkaisukykyä, kun taas kiteytynyt älykkyys (engl. "crystallized intelligence") edustaa aikaa myöten kertynyttä tietämystä. Cattellin ja Hornin mukaan nämä kaksi ulottuvuutta luonnehtivat ihmisen älyllisiä kykyjä paremmin kuin yksi yhtenäinen yleinen älykkyystekijä. Myöhemmin he laajensivat älykkyyden taksonomiansa käsittämään myös useita muita ulottuvuuksia. Richard F. Outcault
Richard Felton Outcault (14. tammikuuta 1863 Lancaster, Ohio – 25. syyskuuta 1928 Flushing, New York) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän loi varhaisen sarjakuvahahmon The Yellow Kidin, jolla oli merkittävä vaikutus sarjakuvan kehitykseen. William Manchester
William Raymond Manchester (1. huhtikuuta 1922 – 1. kesäkuuta 2004) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja historioitsija. Hänen läpimurtoteoksensa oli "Presidentin kuolema: 20."–"25. marraskuuta 1963", joka käsitteli presidentti John F. Kennedyn murhaa ja ilmestyi vuonna 1967. William T. Keeton
Väitöstutkimustaan varten Keeton siirtyi Cornellin yliopistoon, jonka entomologian laitokselta hän sai viran valmistuttuaan tohtoriksi 1958. Vuotta myöhemmin hän ryhtyi vetämään biologian kursseja, joista vuosien mittaan tuli hyvin suosittuja, ja joiden luennoista hän painatti monisteet, joita luettiin laajalti. Varhaisina tutkijan vuosinaan Keeton erikoistui tuhatjalkaisiin ja hänestä tuli tutkimusalan auktoriteetti. 1960-luvun alkupuolella hän kiinnostui lintujen, ja etenkin tuttujen kirjekyyhkyjen, suunnistautumisesta. Vuonna 1965 Keeton nimitettiin Cornellin uuden Neurobiologian ja käyttäytymistieteiden laitoksen tutkijaksi. Välittömästi hän aloitti kyyhkyjen suunnistautumistutkimuksen. Yliopisto rakennutti kyyhkyslakan ja Keeton hankki pienen lisääntymiskelpoisen kyyhkyparven, sekä aloitti uraauurtavan tutkimuksensa. Samuel P. Huntington
Samuel Phillips Huntington (18. huhtikuuta 1927 – 24. joulukuuta 2008) oli yhdysvaltalainen politiikan tutkija. Hän toimi Yhdysvaltain presidenttien Lyndon B. Johnsonin ja Jimmy Carterin poliittisena neuvonantajana. Hänen tunnettuihin teoksiinsa kuuluu "Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys" (1996). Robert Lytton
Robert Bulwer-Lytton, Lyttonin 1. jaarli (8. marraskuuta 1831 Lontoo – 24. marraskuuta 1891 Pariisi, Ranska) oli brittiläinen runoilija ja diplomaatti, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1876–1880. William Styron
William Clark Styron Jr. (11. kesäkuuta 1925 Newport News, Virginia Yhdysvallat – 1. marraskuuta 2006 Martha's Vineyard, Massachusetts Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Nat Turnerin kapina" (1967) ja "Sofien valinta" (1979). Eleanor Catton
Cattonin toinen romaani "Valontuojat" ilmestyi 2013. Teos sijoittuu 1800-luvun Uuteen-Seelantiin kultaryntäyksen aikaan. Booker-palkinnon tuomarineuvoston puheenjohtaja Robert Macfarlane luonnehti teosta suurenmoiseksi romaaniksi, joka on ”rakenteellisessa monimutkaisuudessaan upea, kerronnallisuudessaan koukuttava ja maaginen loihtiessaan ahneuden ja kullan maailmaa”. 832-sivuinen kirja on laajin palkinnon saanut teos. Catton on kaikkien aikojen nuorin Booker-voittaja. Charleston (Länsi-Virginia)
Suolasta tuli varhaisen Charlestonin talouden kulmakivi. Kanawhan laaksosta suolaa vietiin jokea pitkin eri puolille Yhdysvaltoja. Suolateollisuus taantui sittemmin 1800-luvun puoliväliltä lähtien. Suolateollisuuden lisäksi kaupungista tuli tärkeä liikenteen keskus, jonne länteen matkaavat saapuivat vaunuillaan ja josta jatkettiin usein jokea pitkin eteenpäin. Yhdysvaltojen sisällissodan aikana kaupungissa oli sekä Pohjois-, että Etelävaltioiden kannattajia, mutta suurin osa oli jälkimmäisten puolella. Etelävaltioiden kenraali William Loringin joukot hävittivät aluetta vuonna 1862. Vuonna 1870 Länsi-Virginian osavaltion pääkaupunki siirrettiin Charlestoniin Wheelingistä. Siirros oli aluksi väliaikainen, mutta muutoksesta tuli pysyvä seitsemän vuotta myöhemmin kansanäänestyksen jälkeen. Vuonna 1873 kaupunki liitettiin rautatieverkkoon. James Watson Cronin
James Watson Cronin (29. syyskuuta 1931 Chicago, Illinois – 25. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen ydinfyysikko. Cronin ja Val Fitch saivat Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1980 löydettyään vuonna 1964 tutkimalla kaoneja poikkeuksia symmetriaperiaatteesta, ja näin he loivat pohjan CP-rikolle. Bruce Catton
Toisen maailmansodan aikana Catton oli liian vanha asevelvolliseksi, joten hän toimi War Production Boardin informaatiopäällikkönä. Sodan jälkeen hän toimi vastaavissa tehtävissä talousministeriössä ja sisäasiainministeriössä. Cattonin ensimmäinen kirja "War Lords of Washington" ilmestyi vuonna 1948. Virkamiehenä Catton oli vuoteen 1952, jonka jälkeen hän siirtyi kokopäiväiseksi kirjailijaksi ja toimittajaksi. Vuonna 1954 hän aloitti uuden "American Heritage" -lehden toimittajana. Robert M. Patton
Patton kuoli Alabamassa 75-vuotiaana. Karl Taylor Compton
Karl Taylor Compton (14. syyskuuta 1887 Wooster, Ohio, Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 1954 New York, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja Massachusetts Institute of Technologyn rehtori 1930–1948. Toisen maailmansodan aikana hän oli merkittävä tiedevaikuttaja, ja hän oli mukana muun muassa tutkan ja atomipommin kehittämisessä. William R. Catton, Jr.
Catton suoritti B.A.-tutkintonsa Oberlin Collegessa vuonna 1950 ja kirjautui sen jälkeen lukemaan sosiologiaa Washingtonin yliopistoon Seattleen. Siellä hän suoritti M.A.-tutkinnon vuonna 1952 ja valmistui tohtoriksi vuonna 1954. Myöhemmin hän oli Washingtonin osavaltionyliopiston sosiologian emeritusprofessori. Catton toimi Pacific Sociological Associationin presidenttinä vuosina 1984-1985 sekä American Sociological Associationin ympäristösosiologian osaston puheenjohtajana. Jubal Early
Gettysburgin-kampanjan aikana hän valtasi Yorkin Pennsylvaniassa, suurimman Pohjoisvaltioiden kaupungin, joka joutui konfederaation käsiin. Hän haavoittui Williamsburgin taistelussa vuonna 1862. Sodan jälkeen hän ratsasti Teksasiin, ja pakeni Meksikoon vuonna 1865. Sieltä hän purjehti Kuubaan ja Kanadaan ja Torontossa kirjoitti muistelmansa, jotka julkaistiin 1867. Seuraavana vuonna hän palasi Virginiaan ja presidentti Andrew Jackson armahti hänet vuonna 1869. Hän kuoli 77-vuotiaana pudottuaan portaissa ja on haudattu Lynchburgiin Virginiaan Spring Hillin hautausmaahan. Charlie Patton
Kolmannella vuosikymmenellään Patton oli jo erittäin suosittu laulaja eteläisen Yhdysvaltain alueella, ja hänet kutsuttiin laulamaan plantaaseille ja kapakoihin, siinä missä monet muut delta blues -muusikot joutuivat vaeltelemaan ja etsimään yleisönsä itse. Vuonna 1916 Patton pääsi soittamaan myös W.C. Handyn yhtyeeseen. 31-vuotiaana Patton avioitui Mandy France -nimisen naisen kanssa ja työskenteli Oss Pepper -nimisellä plantaasilla. Vuonna 1926 hän sai Willie Brownin soittokumppanikseen. He esiintyivät kitara- ja lauluduona. Vuonna 1929 Patton levytti 14 kappaletta Paramount Recordsille Indianan Richmondissa sijaitsevassa studiossa. Viimeiset levytykset Paramountille tehtiin vuonna 1932. Patton teki edelleen myös ruumiillista työtä ja meni uudestaan naimisiin vuonna 1932 Morgan Cityssä esimiehensä tyttären kanssa. Vuoden 1934 tammi- ja helmikuussa Patton palasi vielä studioon levyttämään 26 kappaletta ARC yhtiölle New Yorkissa sijaitsevassa studiossa. Vielä samana vuonna hän kuitenkin kuoli sydämen pettäessä Heathman-Dedham-nimisellä plantaasilla. William Irwin
William Irwin (n. 1827 – 15. maaliskuuta 1886) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Kalifornian varakuvernöörinä vuonna 1875 sekä kuvernöörinä 1875–1880. Hän oli lähtöisin Ohiosta ja valmistui Marietta Collegesta, mutta jäi pysyvästi Kaliforniaan ja kuoli San Franciscossa. William R. Catton, Jr.
Cattonin tärkein tieteellinen vaikutus on sellaisen tutkimuksellisen viitekehyksen muodostaminen, joka yhdistää sosiologisen ja ekologisen teorian. Yleisen olettaman mukaan ihmisen hallinta ympäristöstä on suuri saavutus, mutta Cattonin mukaan se on itse asiassa heijastus sellaisesta luonnonresurssien hyödyntämisestä, joka tuntui rajattomalta, mutta joka tosiasiassa on rajallista.
Eräs hänen kriittisistä huomioistaan on se, että ”Monumentaaliset sosiaaliset muutokset (ja ongelmat) 21. vuosisadalla tullaan ymmärtämään väärin (ja siten pahentamaan, uskoakseni) niin kauan kuin ihmiset ... jatkavat tapahtumien tulkitsemista (esiekologisen) maailmankuvan mukaan, joka ei riittävästi ota huomioon ihmisyhteisöjen perimmäistä riippuvaisuutta niiden ekosysteemisestä konteksista.” Robert Cyril Layton Perkins
Robert Cyril Layton Perkins (15. marraskuuta 1866 Badminton, Gloucestershire, Britannia – 18. syyskuuta 1955 Bovey Tracy, Devon, Britannia) oli englantilainen eläintieteilijä, jonka erikoisala oli pistiäiset. Eleanor Catton
Eleanor Catton (s. 24. syyskuuta 1985 Ontario, Kanada) on uusiseelantilainen kirjailija. Hänen toinen romaaninsa "Valontuojat" (2013) sai Booker-palkinnon. William Alphonso Murrill
William Alphonso Murrill (13. lokakuuta 1869 Campbell, Virginia, Yhdysvallat – 1957) oli yhdysvaltalainen sienitieteilijä.
Hän saavutti Master of Arts -oppiarvon Virginian Randolph-Macon Collegessa vuonna 1891. Hän toimi New York Botanical Gardenin apulaisjohtajana. Hän laajensi huomattavasti tietämystä helttasienistä, tateista ja käävistä. Hän perusti "Mycologia"-aikakauslehden vuonna 1909. Jo hänen aikanaan oli sienten nomenklatuurissa ristiriitaisia käytäntöjä, ja hän sai osansa kritiikistä. Murrill kävi kiertomatkoilla muun muassa Karibialla sekä Euroopassa, jonne hänen arveltiin jopa kadonneen, mutta hän olikin Ranskassa maalaissairaalassa kahdeksan kuukautta munuaisvaivojen takia. Palattuaan hän tuli kuulemaan, ettei hänellä ollut enää työpaikkaansa puutarhassa ja vaimokin oli ottanut avioeron. Murrill hän kärsi ekshaustiosta, mutta 1920-luvulla hän siirtyi Gainesvilleen Floridaan, ja tieteellinen ura jatkui Floridan yliopistossa. Murrillin kokoelmaan kuului lopulta 75 000 lajia, ja hän kuvasi tieteelle uusina 1 700 lajia. James D. Watkins
Watkins kuoli heinäkuussa 2012 kotonaan Alexandriassa. William Pitt nuorempi
Takaiskut vaikuttivat Pittin terveyteen, jota heikensi myös kiintymys portviinin. 23. tammikuuta 1806 Pitt kuoli 46-vuotiaana maksasairauteen. Hän oli naimaton, eikä hänellä ollut lapsia. Hänen viimeisiksi sanoikseen mainitaan: "”Oh my country! How I love my country!”" (vähemmänkin mahtipontisia versioita tunnetaan). William R. Catton, Jr.
Catton yhdisteli kirjassaan ekologian käsitteistöä sosiologiseen analyysiin. Otsikko "Overshoot" tarkoittaa ylilyöntiä, eli ympäristön kestävän kantokyvyn ylittävää populaatiota. Kantokyky voidaan hetkellisesti ylittää, mutta resurssien loppuessa populaatio romahtaa. Catton katsoo ympäristön kantokyvyn olevan merkittävä ihmiskunnan historiaa muovannut tekijä. Kantokykyä on voitu kasvattaa kahdella tavalla: joko valtaamalla ekologisia lokeroita muilta eliölajeilta (takeover) tai kuluttamalla uusiutumattomia luonnonvaroja (drawdown). Nämä keinot voidaan käyttää kuitenkin vain kerran; esimerkiksi kun Pohjois-Amerikka oli 1800-luvun loppuun mennessä otettu tärkeimmiltä osiltaan maanviljelyksen käyttöön, ei uutta maata ollut missään päin maailmaa enää tarjolla. Lisää kasvua voitiin tuottaa fossiilisten polttoaineiden avulla, mutta nämä tulevat jossakin vaiheessa loppumaan, eikä ympäristö sen jälkeen voi ylläpitää useiksi miljardeiksi kasvanutta ihmisväestöä. Seurauksena on väestöllinen ja yhteiskunnallinen romahdus. William T. G. Morton
Morton oli New Yorkissa heinäkuussa ja meni Central Parkiin etsimään helpotusta helteestä, mutta hän pyörtyi ja kuoli vähän myöhemmin. Hänet haudattiin Mount Auburnin hautausmaalle Cambridgeen Massachusettsiin. Calvin L. Rampton
Calvin Lewellyn Rampton (6. marraskuuta 1913 – 16. syyskuuta 2007) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Utah'n osavaltion kuvernöörinä vuosina 1965–1977. Cyrus S. Eaton
Vuonna 1920 Eaton perusti Clevelandin taidemuseon. Vuonna 1955 hän innostui Bertrand Russellin ja Albert Einsteinin rauhanmanifestista, jonka allekirjoittajina oli yksitoista johtavaa tieteilijää ja älymystön edustajaa. Eaton tarjoutui järjestämään manifestin pohjalta kansainvälisen rauhankonferenssin kotikylässään Kanadan Pugwashissa heinäkuussa 1957. Yhteiskunnallinen romahdus
Useimmat teollisen yhteiskunnan romahdusta koskevat teoriat hyökkäävät juuri tätä loputtomuuden ajatusta vastaan. William Catton esitti kirjassaan "" kaiken historiallisen kasvun voineen tapahtua vain kahdella tavalla: valtaamalla ekologisia lokeroita muilta eliölajeilta tai kuluttamalla uusiutumattomia luonnonvaroja. Molemmilla strategioilla on rajansa. Ekologisia lokeroita on maapallolla rajallisesti, ja koska ihminen on riippuvainen ekosysteemeistä, tuhoutuu ihmisen oma elinympäristö jo ennen kuin ne vallataan kaikki. Uusiutumattomat luonnonvarat puolestaan ovat maapallolla yhtä lailla rajallisia. Hänen mukaansa ajatus loputtomuudesta ja ihmisen riippumattomuudesta ympäristön rajoituksista syntyi aikakaudella, jolloin resursseja oli vielä runsaasti ja helposti saatavilla. Loputon kasvu tuntui mahdolliselta, koska kasvun rajat eivät vielä olleet näkyvissä. Bruce Catton
Society of American Historians myönsi yhteistyössä American Heritage Publishing Companyn kanssa vuosina 1984–2006 Bruce Catton -palkintoa. Se on elämäntyöpalkinto historiaan liittyvästä kirjoittamisesta. Palkinnon ovat saaneet Dumas Malone (1984), C. Vann Woodward (1986), Richard B. Morris (1988), Henry Steele Commager (1990), Edmund S. Morgan (1992), John Hope Franklin (1994), Arthur Schlesinger Jr. (1996), Richard N. Current (1998), Bernard Bailyn (2000), Gerda Lerner (2002), David Brion Davis (2004), ja David Herbert Donald (2006). James L. Kemper
Kemperiin vatsaan osunutta luotia ei ollut mahdollista poistaa, ja Kemper kärsi kovista kivuista lopun ikäänsä. Sodan jälkeen hän työskenteli lakimiehenä, ja hänet valittiin jälleenrakennuksen jälkeen ensimmäiseksi Virginian kuvernööriksi 1. tammikuuta 1874. Hän kuoli vuonna 1887 Walnut Hillsissä Orangen piirikunnassa Virginiassa, minne hänet on haudattu. Overshoot: The Ecological Basis of Revolutionary Change
Kuitenkin Catton katsoo – vuonna 1980 ilmestyneessä kirjassaan – jonkinlaista paradigmanvaihdosta tapahtuneen 1970-luvun loppua kohden. Ympäristö- ja transitioliikkeet syntyivät ja jopa presidentti Jimmy Carter totesi energiakysymysten olevan tulevaisuuden haaste. Yhdysvaltojen olisi siirryttävä energian säästämiseen ja öljyriippuvuuden vähentämiseen. Carter ei tosin ollut täysin omaksunut ajatusta maailman rajallisuudesta, vaan edelleen uskoi ikuisen kasvun mahdollisuuteen. Walter M. Miller, Jr.
Walter Michael Miller, Jr. (23. tammikuuta 1923 New Smyrna Beach, Florida – 9. tammikuuta 1996 Daytona Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on tieteisromaani "Viimeinen kiitoshymni" ("A Canticle for Leibowitz", 1959), joka oli myös hänen ainoa elinaikanaan julkaistu romaani. Millerin muu tuotanto koostuu novelleista sekä postuumista romaanista "Saint Leibowitz and the Wild Horse Woman" (1997). Mark Catesby
Seuraavat 17 vuotta Catesby vietti valmistellen teostaan "The Natural History of Carolina, Florida and the Bahamas". Sen kustantajaksi saatiin Royal Societyn varakas jäsen, kveekari Peter Collinson. Catesbyn teoksessa oli ensimmäistä kertaa luontokirjojen historiassa foliokokoisia värikuvatauluja. Hän opetteli valmistamaan taulut itse. Tauluja oli kaikkiaan 220. Kahdeksassa ensimmäisessä taulussa ei ollut taustalla mitään, mutta seuraaviin tauluihin hän maalasi eläinten lisäksi kasveja. Ensimmäinen osa valmistui 1731. Helmikuussa 1733 Catesby valittiin Royal Societyn jäseneksi. Toinen osa ilmestyi 1743. Vuonna 1746 hän julkaisi täydennysosan, jossa hän kuvaili näytteitä, joita hänen ystävänsä, etenkin John Bartram, olivat lähettäneet hänelle Amerikasta. Catesby kuoli juuri ennen joulua 1749, ja hänet haudattiin 23. joulukuuta 1749. Claude R. Eatherly
Sodan jälkeen Claude Eatherly keräsi sangen kyseenalaista julkisuutta, rikollisiin tekoihin kuten sekkipetoksiin ja postitoimistoihin kohdistuneisiin murtautumisiin syyllistymällä: mikä tapahtui lähinnä 50-60-luvuilla. Asiasta uutisoivat sekä Fort Worth Daily Telegram sekä Newsweek, maalis-huhtikuussa 1957. Tästä lienee saanut alkunsa niin kutsuttu urbaanilegenda: mielenvikaisuuteen joutuneesta Hiroshiman pommittajapilotista. 
Eatherly joutui toistuvasti psykiatriseen laitoshoitoon pidätetyksi tulemisien ohella, mutta rauhoittui myöhempänä - jokseenkin suhteellisen vähää ennen kuolemaansa. Hän avioitui kahden tyttären isänä, vielä vuonna 1976, kärsittyään tätä kaksi vuotta ennen kurkkusairauden, luultavasti kurkkusyövän tuottamasta äänen menetyksestä. Elämänsä viime vuodet Claude Eatherly vietti Houstonissa, jossa menehtyi syöpään 59-vuotiaana. George M. Pullman
Pullman ryhtyi 1850-luvun lopulla kehittämään uusia junavaunutyyppejä yhdessä liikekumppaninsa Benjamin Fieldin kanssa. Rautatieliikenteen merkitys oli tuolloin nopeasti kasvamassa, mutta matkustajavaunut olivat usein karuja ja epäviihtyisiä. Pullman halusi luoda ylellisen makuuvaunun yömatkoja varten ja muunsi vuonna 1859 kokeeksi kaksi Chicago, Alton and St. Louis Railroad -yhtiön vaunua sellaisiksi. Vastaanotto oli välittömästi myönteinen. Pullman siirtyi samana vuonna kultaryntäyksen houkuttelemana Coloradoon, johon hän perusti majatalon kullankaivajille, mutta hän palasi muutamaa vuotta myöhemmin Chicagoon jatkamaan junavaunujen valmistusta. Ensimmäinen varsinainen Pullman-vaunu, ”Pioneer”, valmistui vuonna 1865. Siinä oli makuusijoja kahdessa tasossa: taitettavat yläpedit sekä istuinpenkit, jotka pystyi laajentamaan alapedeiksi.
Pullmanin vaunut saivat Yhdysvalloissa kansallista huomiota, kun niitä käytettiin murhatun presidentti Abraham Lincolnin ruumiin kuljettamiseen takaisin Illinoisiin. Vuonna 1867 Pullman lopetti yhteistyön Fieldin kanssa ja perusti Pullman Palace Car Companyn, joka rakensi makuuvaunuja ja liikennöi niitä eri linjoilla rautatyhtiöiden kanssa tehdyillä sopimuksilla. Vaikka yhtiö tunnettiin parhaiten ylellisistä makuuvaunuistaan, se valmisti ja myi myös muita vaunutyyppejä kuten tavallisia matkustajavaunuja, rahtivaunuja ja kylmävaunuja. Yhtiö jatkoi toimintaansa Pullmanin kuoleman jälkeen 1980-luvulle saakka. William Rockefeller
William Rockefeller (31. toukokuuta 1841 − 24. kesäkuuta 1922) oli yhdysvaltalainen sijoittaja ja toinen Rockefellerin suvun perustajista ja keulahahmoista. Hän oli John D. Rockefellerin nuorempi veli. George S. Patton
George Smith Patton, Jr. (11. marraskuuta 1885 – 21. joulukuuta 1945) oli yhdysvaltalainen kenraali toisessa maailmansodassa. William Lahtinen
William Lahtinen (23. huhtikuuta 1876 Viitasaari – 15. huhtikuuta 1912 Pohjois-Atlantti) oli amerikansuomalainen pappi, joka kuoli "RMS Titanicin" haaksirikossa vuonna 1912. Hän oli yksi tunnetuimmista amerikansuomalaista saarnamiehistä. William R. Catton, Jr.
Kirjan "Overshoot" tärkein viesti on, että ”... elämäntapamme, käytöstapamme, instituutiomme, vuorovaikutusmuotomme, arvomme ja odotuksemme on muovannut kulttuuriperintö, joka muodostui ajanjaksona, jolloin ympäristön kantokyky ylitti ihmisten muodostaman kuormituksen. Kulttuuriperintö voi olla kestävämpi kuin olosuhteet, jotka muovasivat sen. Se kantokyvyn ylitarjonta on nyt loppuun käytetty, sekä väestönkasvun kautta että suunnattomalla teknologisella "per capita" kulutuksen ja ympäristövaikutusten laajentamisella. Ihmiset elävät nyt yhä syvenevän kantokyvyn vajeen kautta. Kaikki sosiaalisen ihmiselämän tutut piirteet ovat pakottavan muutospaineen alaisina tällä uudella aikakaudella, jolloin kuormitus yhä kasvaen ylittää monien paikallisten alueiden kantokyvyn – ja koko rajallisen planeetan. Sosiaalinen epäjärjestys, hankaus, demoralisaatio ja konfliktit tulevat kiihtymään.” William J. Simmons
William Joseph Simmons (6. toukokuuta 1880 – 18. toukokuuta 1945) oli yhdysvaltalainen henkilö, joka perusti toisen Ku Klux Klanin vuonna 1915. Robert Waterman
Robert Whitney Waterman (15. joulukuuta 1826 Fairfield, New York – 12. huhtikuuta 1891 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1887–1891 Kalifornian osavaltion 17. kuvernöörinä, johon tehtävään hän nousi varakuvernöörin paikalta, kuvernööri Washington Bartlettin kuoltua. Hän istui kautensa loppuun, mutta ei edes pyrkinyt uudelle kaudelle heikon terveydentilansa vuoksi. Hän muutti San Diegoon, jossa hän kuoli pian kuvernööriytensä päättymisen jälkeen 64-vuotiaana. Buddy Catlett
Buddy Catlett (13. toukokuuta 1933 Long Beach, Kalifornia – 12. marraskuuta 2014 Seattle, Washington) oli yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hänet tunnettiin parhaiten basistina, mutta hän oli monia soittimia hallitseva artisti, joka opiskeli jo lapsena klarinetin- ja saksofoninsoittoa. Hänen levytystensä joukossa oli ”Cocktails for Two” Louis Armstrongin yhtyeen kanssa. Hän esiintyi myös muun muassa Clarence Acoxin, Ben Websterin, Anita O’Dayn, Sonny Stittin, Bumps Blackwellin, Cal Tjaderin, Quincy Jonesin, Stu Martinin ja Curtis Fullerin kanssa. Paljon uudempi julkaisu, jolla Catlettia kuullaan, on Seattle Repertory Jazz Orchestran "SRJO Live" (2002). Elliottin aaltoteoria
EAT:n löysi ja kuvasi Ralph Nelson Elliott 1930- ja 1940-luvuilla. R. N. Elliott (1871-1948) syntyi Kansasissa USA:ssa ja hän oli ammatiltaan kirjanpitäjä. Elliott sairastui vakavasti 1920-luvun lopulla ja kävi useita kertoja kuoleman partaalla. Toivuttuaan hiukan Elliott kiinnostui osakemarkkinoiden tarkkailemisesta. Elliott keräsi Dow Jones Industrial Average -indeksin arvoja 75 vuotta taaksepäin ja yritti löytää piirtämistään käyristä säännönmukaisuuksia. Vuoteen 1934 mennessä Elliott oli kehittänyt joukon sääntöjä, jotka kuvailivat osakeindeksin käyttäytymistä. William R. Catton, Jr.
Cattonin yhdessä Riley Dunlapin kanssa 1970-luvulla kirjoittamat artikkelit edistivät huomattavasti 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa syntyneen ympäristösosiologian kehitystä. Vuoden 1978 artikkelissa "Environmental Sociology: A New Paradigm" Catton ja Dunlap määrittelivät uuden ekologisen paradigman (New Ecological Paradigm, NEP) ja kritisoivat samalla klassisen sosiologian antroposentrisyyttä. Hallitsevan näkökulman ihmiskeskeisyyden he johtivat Émile Durkheimin maksiimiin, jonka mukaan sosiaaliset tekijät ovat selitettävissä vain toisilla sosiaalisilla tekijöillä. Ihmiskeskeistä paradigmaa, joka ei vallitse vain sosiologiassa vaan myös taloustieteessä ja koko länsimaisessa maailmankuvassa, he kutsuivat ihmisen poikkeuksellisuudeksi (Human Exceptionalism) tai ihmisen erivapauksellisuuden paradigmaksi (Human Exemptionalism Paradigm, HEP). Tämän näkemyksen mukaan ihminen poikkeaa muista eläinlajeista siinä, että ihminen on kulttuurin avulla voinut irrottautua ympäristön asettamista rajoista. Kulttuurinen kehitys oletetaan ylivertaiseksi biologiseen kehitykseen verrattuna, minkä väitteen avulla voidaan perustella ympäristöön kohdistuva dominointi sekä olettaa ihmisen voivan kumulatiivisen innovatiivisuuden kautta ratkaista kaikki fyysiseen todellisuuteen liittyvät ongelmat. Näin ihmisen katsotaan määräävän oman kohtalonsa, eikä ympäristöä nähdä oleelliseksi tekijäksi yhteiskuntien kehityksessä. William Bickerton
Bickerton pysyi perustamansa kirkon johdossa aina vuoteen 1880, jolloin William Cadman tuli hänen seuraajakseen. Jotkut kirkon Kansasissa eläneet jäsenet syyttivät Bickertonia aviorikoksesta. Vaikka Bickerton vakuutteli syyttömyyttään, kirkon johtava neuvosto katsoi hänet syylliseksi ja erotti hänet kirkosta. Vuonna 1902 hän liittyi uudestaan perustamansa kirkon jäseneksi, ja hän pysyi uskollisena kirkon jäsenenä aina kuolemaansa asti tammikuussa 1905.