Mikä oli Anschluss?
Anschluss
Termillä Anschluss () viitataan vuonna 1938 tapahtuneeseen Itävallan liittämiseen natsi-Saksaan ("Anschluss Österreichs"). Yhdistäminen tapahtui 12. maaliskuuta 1938. Sanalla tarkoitetaan myös aatesuuntaa, joka 1800-luvulta alkaen pyrki Itävallan liittämiseen Saksan yhteyteen. Toinen maailmansota
Itävallassa ajatus maan liittämisestä Saksaan (Anschluss) oli saanut runsaasti kannatusta jo ensimmäisen maailmansodan jälkeen, kun entisestä laajasta valtakunnasta olivat jääneet jäljelle vain sen saksankieliset alueet. Yhdistyminen oli kuitenkin Versailles’n sopimuksessa kielletty. Sen jälkeen, kun Hitler oli noussut valtaan Saksassa, ajatusta kannattivat varsinkin Itävallan kansallissosialistit, mutta Itävallan konservatiivinen kansleri Kurt von Schuschnigg yritti pitää maan itsenäisenä. Italia oli aiemmin tukenut Itävaltaa, mutta Italian liittouduttua Saksan kanssa antikomintern-sopimuksella esteet Itävallan liittämiselle Saksaan poistuivat. Saksan ja Italian välejä hiertänyt kiista Tirolin alueen saksankielisten asemasta ratkaistiin Hitlerin luvattua siirtää heidät tulevaisuudessa idästä valtaamalleen elintilalle. Ilman ulkovaltojen tukea von Schuschnigg tapasi Hitlerin Berliinissä ja hyväksyi Hitlerin tukijan Arthur Seyss-Inquartin sisäministeriksi. Mellakointi Wienissä yltyi, ja Schuschnigg pakotettiin eroamaan. Seyss-Inquart kutsui Hitlerin joukot apuun, ja 13. maaliskuuta 1938 Wehrmachtin joukot ylittävät rajan. Kansanäänestyksessä Itävallan liittäminen Saksaan, Anschluss, sai 99,07 prosentin tuen.
Itävalta oli menettänyt kolmen miljoonan saksankielisen asuttamat sudeettialueet Saint-Germainin sopimuksessa 1919 Tšekkoslovakialle. Anschlussin jälkeen sudeettisaksalaisten johtaja Konrad Henlein vaati liittoa Saksan kanssa. Tšekkoslovakia oli yksin, mutta se varautui sotaan. Sodan välttämiseksi Chamberlain neuvotteli Hitlerin kanssa kolme kertaa Berchtesgadenissa, Godesburgissa ja Münchenissä. Münchenin sopimus allekirjoitettiin 29. syyskuuta 1938 Hitlerin, Mussolinin, Chamberlainin ja Ranskan Édouard Daladierin kesken. Tšekkoslovakian pääministeri Edvard Beneš ei ollut läsnä. Sopimuksessa sovittiin Saksan saavan sudeettialueet kansanäänestyksen jälkeen, Unkarin ja Puolan saavan alueita Tšekkoslovakialta ja Britannian ja Saksan solmivan luottamussopimuksen. Chamberlainin palattua Lontooseen hän julisti saavuttaneensa ”rauhan meidän aikanamme”. Hitler oli tyytymätön ja julisti Chamberlainin pilanneen hänen marssinsa Prahaan. Adolf Hitlerin elämäkerta
Helmikuussa 1938 Hitlerin uhka pakotti Itävallan diktaattori Schuschniggin eroamaan. Itävallan johtoon nousi maan kansallissosialistisen puolueen Arthur Seyss-Inquart. Hän kutsui Saksan joukot ”apuun”, ja Itävalta liitettiin kansanäänestyksessä Saksaan ("Anschluss"). Seuraavaksi Hitler aloitti kansainvälisen kriisin Tšekkoslovakian saksalaisten asuttaman sudeettialueen kysymyksestä. Syyskuussa 1938 päätettiin Hitlerin, Mussolinin, joka toimi välittäjänä kokouksessa, Britannian pääministeri Chamberlainin ja Ranskan pääministeri Daladierin kesken Münchenissä sudeettialueen luovuttamisesta Saksalle. Josef Bürckel
Bürckel oli kansallissosialistisen puolueen vuodesta 1925, ja entinen koulumestari tuli alueensa Gauleiteriksi 1934. 13. maaliskuuta 1938 Bürckel nimitettiin puolueen Anschluss ia suunnittelevaan siipeen (Itävallan liittäminen Saksaan). 23. huhtikuuta 1938 – 31. maaliskuuta 1940 hän työskenteli valtakunnankomissaarina Itävallassa, joka oli liitetty Saksaan. Hän johti ingraatiopoliitiikkaa ja osallistui Itävallan muuttamiseen Ostmarkiksi, joka oli poliittisesti ja taloudellisesti osa Saksaa. Bürckel palveli Wienin Gauleiterina ja kuvernöörinä 30. tammikuuta 1939 – 7. elokuuta 1940 ja työskenteli Saksaan yhdistämisen parissa sekä järjesti juutalaisvainoja ja heidän omaisuutensa takavarikointeja.
Toinen teollinen vallankumous
Saksan yhdistyminen loi Eurooppaan uuden suurvallan. "Rautakansleri" Otto von Bismarck, josta tuli Preussin pääministeri 1860, yhdisti Saksan sopimuksilla ja muutamalla harkitulla sodalla, joista ensimmäinen oli Sota Tanskaa vastaan Schleswig-Holsteinin omistuksesta 1866 ja toinen Saksan–Ranskan sota 1870–1871, jossa Saksa sai haltuunsa Elsass-Lothringenin. Sodilla Bismarck saavutti päämääränsä yhtenäisestä Preussin johtamasta Saksasta ilman Itävaltaa. Sodat nostattivat Saksassa nationalismia ja loivat yhteenkuuluvuuden tunnetta. Bismarck sopi erikseen kunkin Euroopan suurvallan kanssa liittolais- ja hyökkäämättömyyssopimuksia, jotka olivat keskenään ristiriitaisia. Bismarck, joka tunnisti Euroopan voimatasapainon eikä halunnut häiritä sitä, joutui eroamaan 1890 kaksi vuotta sen jälkeen, kun nuori ja kunnianhimoinen keisari Vilhelm II tuli valtaan. Vilhelm toisen kaudella Saksa siirtyi nationalistisempaan politiikkaan. Saksa aloitti 1890-luvulla laivastokilpailun Britannian kanssa, mikä johti Ranskan ja Britannian väliseen Entente cordiale-sopimukseen. Tässä oli luotu jako, joka toteutui ensimmäisessä maailmansodassa. Franz Anton Basch
Basch syntui Zürichissä, Sveitsissä. Hän oli Jakob Bleyerin oppilas Budapestin yliopistossa 1920–1924 ja vuonna 1925 saksalaisen kulttuuriseuran sihteeri Saksassa. Tänä aikana hän julkaisi monia töitään.
Vuonna 1930 hän alkoi julkaista kansallissosialistista propagandaa ja liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen. Vuonna 1934 hän luopui asemastaan, koska hänen levittämänsä aatteet ärsyttivät unkarilaisia. Vuonna 1938 hän perusti oman natsiorganisaationsa Unkariin, nimeltään Unkarinsaksalaisten kansanunioni (Volskbund) ja tuli sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1940 Adolf Hitler nimitti hänet kaikkien unkarinsaksalaisten johtajaksi. Vuoden 1944 lopussa hän pakeni Saksaan, mutta liittoutuneet luovuttivat hänet takaisin Unkariin vuonna 1945. Hänet leimattiin sotarikolliseksi ja teloitettiin Budapestissa 1946. Autobahn
Autobahnien käsite syntyi 1920-luvulla Hampurin ja Baselin välisen nopean tieyhteyden rakentamista vaatineen HaFraBa-yhdistyksen käyttäessä termiä kuvaamaan rautatiehen () verrattavissa olevaa autotietä. Yhdistyksen ehdottama mittava projekti ei kuitenkaan koskaan toteutunut, kansallissosialistien asetuttua hanketta vastaan valtion päättävissä elimissä. Ensimmäinen kaksi suurkaupunkia yhdistävä autobahn valmistui lopulta vuonna 1932 Kölnin ja Bonnin välisen nykyään nimellä A 555 tunnetun 20 km pitkän tien muodossa. Ensimmäisenä autobahnina pidetään kuitenkin Berliinissä sijaitsevaa vuonna 1921 julkiseen käyttöön avattua AVUS-moottorirataa. Adolf Hitler
Adolf Hitler () oli itävaltalaissyntyinen saksalainen poliitikko, joka nousi Saksan valtakunnankansleriksi ja johti natsihallinnon aikana 1933–1945 maata diktaattorina, Saksan valtakunnanjohtajana ("Führer"). Hitlerin politiikka perustui hänen kehittämäänsä kansallissosialismina tunnettuun aatesuuntaan, joka pohjautui nationalismiin, rasistiseen rotuoppiin ja jyrkkään antisemitismiin. Johtamansa Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen avulla Hitler perusti Saksaan totalitaarisen hallinnon, jossa toisinajattelijat kukistettiin väkivalloin. Hitlerin aloittamat valloitussodat johtivat toisen maailmansodan syttymiseen Euroopassa, ja hänen hallintonsa harjoittama terrori johti rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja holokaustina tunnettuun kansanmurhaan. Tästä huolimatta Hitler oli monien aikalaistensa kannattama ja palvoma johtaja. Hänen valtakautensa päättyi Saksan tappioon ja Hitlerin itsemurhaan keväällä 1945. Otto von Habsburg
Von Habsburg asui 1930-luvulla Belgiassa, jossa hän opiskeli yliopistossa. Hän arvosteli natsi-Saksan 1938 suorittamaa Itävallan miehittämistä Anschlussia. Saksan miehitettyä Belgian 1940 hän pakeni Ranskaan, ja kun Ranskakin miehitettiin, hän siirtyi Portugaliin. Ernst Kaltenbrunner
Vuoden 1935 puolesta välistä Kaltenbrunner toimi Itävallan SS:n johtajana. Hän avusti Anschlussissa 1938. Adolf Hitler ylensi hänet "SS Brigadeführeriksi" samana päivänä kun Itävallan Saksaan liittäminen oli saatettu päätökseen. 11. syyskuuta 1938 hänestä tuli "SS Gruppenführer" ja huhtikuussa 1941 poliisivoimien ylipäällikkö. Operaatio Attila
Operaatio Attila oli toisessa maailmansodassa Natsi-Saksan suunnitelma Vichyn Ranskan miehittämiseksi. Suunnitelmaa ehdotettiin jo vuonna 1940 jos Ranska uudelleenliittyisi liittoutuneisiin tai jos liittoutuneet nousisivat maihin Ranskan eteläosissa. Suunnitelman tarkoituksena oli myös ottaa haltuun Ranskan laivasto ja sen hallitsemat siirtomaat. Alkuperäistä suunnitelmaa ei koskaan toteutettu, mutta vaihtoehtoinen suunnitelma (Case Anton) johon italialaiset osallistuivat toteutettiin 11. marraskuuta 1942 liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikassa Operaatio Soihdussa. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet valtaamaan Ranskan laivastoa Operaatio Lilassa amiraali Jean de Laborden määrättyä upottamaan Ranskan laivasto Toulonissa 27. marraskuuta. Hitler kuitenkin oli tyytyväinen siitä ettei laivasto upotuksen seurauksena joutunut Charles de Gaullen tai Vapaan Ranskan laivaston käsiin. Hannutin taistelu
Saksan tavoitteena oli sitoa taisteluun Ranskan 1. armeija ja siten estää sen osallistuminen Saksan armeijaryhmä A:n Ardenneilla tehtävän hyökkäyksen torjuntaan. Läpimurto Ardenneilla oli tarkoitus toteuttaa 15. toukokuuta eli vain viisi päivää Alankomaihin ja Belgiaan suunnattujen hyökkäysten jälkeen. Ero antoi liittoutuneille kuvan, että saksalaiset aikoivat hyökätä Ranskaan samoin kuin ensimmäisen maailmansodan Schlieffenin suunnitelman mukaisesti. Liittoutuneiden joukkojen siirtyessä Belgiaan ne sidottiin taisteluihin hyökkäämällä Hannutissa ja Gemblouxissa. Ranskan 1. armeijan sivusta jäätyä avoimeksi saksalaiset etenivät Englannin kanaalin rantaan piirittäen liittoutuneiden alueella olleet joukot. Animaatio
Saksalainen mainosanimaatio oli 1920-luvulla rohkean kokeilevaa. Oskar Fischingeristä tuli 1930-luvulla merkittävä animaattori Saksassa, mutta hän joutui poistumaan Yhdysvaltoihin 1936 jouduttuaan natsihallinnon epäsuosioon. Adolf Hitler piti Disneyn piirroselokuvista, ja Joseph Goebbels perusti vuonna 1940 saksalaisen animaatioteollisuuden. Sodan jälkeen DDR:ssä animaatio sai valtion tukea, ja siellä tuotettiin esimerkiksi "Nukkumatti"-sarjaa (1959–). Länsi-Saksan tunnetuimpia animaatiosarjoja oli "Nikke Knatterton" (1978). Lufthansa
28. lokakuuta 1990, 25 päivää Saksan yhdistymisen jälkeen, Berliini palautettiin Lufthansan reittiverkostoon. 18. toukokuuta 1997 Lufthansa, Air Canada, SAS, Thai Airways ja United Airlines perustivat maailman ensimmäisen lentoyhtiöallianssin, Star Alliancen. Kesäkuussa 2003 Lufthansa avasi terminaali 2:n Münchenin lentoasemalla, jolloin siitä tuli yhtiön toinen pääkenttä. Uusi terminaali oli Euroopan ensimmäisiä lentoyhtiön omistuksessa olevia terminaaleja. Albert (Saksin kuningas)
Albert henkilökohtaisesti oli kuitenkin preussilaismielinen, joten hänestä tuli vuoden 1866 sodan jälkeen ongelmattomasti Saksin armeijasta muodostetun Pohjois-Saksan liiton 12. armeijakunnan komentaja. Ranskan–Saksan sodassa 1870–1871 Albertin armeijakunta liitettiin prinssi Fredrik Kaarlen komentamaan Saksan 2. armeijaan, ja se osallistui merkittävällä tavalla muun muassa Gravelotten taisteluun 18. elokuuta 1870. Sen jälkeen Albert siirrettiin vasta muodostetun Saksan 4. armeijan (Maasin armeijan) komentajaksi tehtävänään pysäyttää Patrice de Mac-Mahonin joukot. Sedanin taistelussa syyskuun 1870 alussa Albertin 4. armeijan sekä kruununprinssi Fredrikin komentaman 3. armeijan yhteinen saartoliike sinetöi ranskalaisten tappion. Pariisin piirityksessä Albertin armeija vastasi kaupungin pohjoisesta ja koillisesta sivustasta. Ranskan antautumisen jälkeen Albert komensi 18. maaliskuuta – 8. kesäkuuta 1871 kaikkia Ranskaan sijoitettuja saksalaisia miehitysjoukkoja. Pian tämän jälkeen hänestä tuli uuden Saksan keisarikunnan armeijan ylitarkastaja ja sotamarsalkka. Anneksi
Anneksi (, yhteenliittymä < "ad-ne'ctere") on lisä tai lisäke. Se voi tarkoittaa esimerkiksi sivurakennusta, tytärseurakuntaa tai lisäosastoa eli sellaista, joka on yhdistetty johonkin tai kuuluu toiseen suurempaan kokonaisuuteen. 
Anneksipitäjä eli anneksiseurakunta oli Ruotsin kuningaskunnan ja Suomen suuriruhtinaskunnan evankelis-luterilaisessa kirkossa seurakunta, joka oli yhdistetty toiseen seurakuntaan tai palkkatuloon. Kirkkoherran tehtävää hoiti nimellisesti hiippakunnan piispa, joka sai anneksiseurakunnalta kirkkoherran palkan tai palkkion. Käytännössä piispat eivät kyenneet tai ehtineet johtaa paikallisesti seurakuntaa hiippakuntansa aluetta, koska tähän liittyi myös maallisen paikallishallinnon tehtävät siihen saakka kunnes maalaiskunnat erotettiin evankelis-luterilaisista seurakunnista vuoden 1865 kunnallisasetuksen vuoksi vuosista 1865-1866 alkaen. Arctia (hotelli- ja ravintolayhtiö)
Jo 1980-luvulla, mutta etenkin Suomen 1990-luvun alun lamavuosina hotelli- ja ravintola-alan yritykset kritisoivat voimakkaasti valtion vahvaa roolia alan markkinoilla. Alko toimi Arctian ja Kantaravintoloiden kautta joka osa-alueella loistohotelleista pikaruokaloihin. Valtiolla oli myös Valtion ravitsemiskeskus, sittemmin Kulinaari. VR:n ja Arctian yhteisyritys Avecra, aiemmin Liikenneravintolat, hoiti juna- ja joitakin asemaravintoloita, aluksi myös yhtä hotellia. Tämä alkoi olla ETA-sopimuksen vastaista kilpailua vääristävää toimintaa. Suomen EU-jäsenyysneuvottelujen johdosta Arctia ja Kantaravintolat päätettiin yhdistää ja vuonna 1997 koko toiminta myytiin Scandicille. Myös Kulinaari yksityistettiin myymällä se Fazer Cateringille. Malva Schalek
Saksa liitti Itävallan itseensä Anschlussissa alkuvuodesta 1938. Wienissä kansallissosialistit aloittivat ensiksi väkivaltaiset hyökkäykset juutalaisia kohtaan. Ne muuttuivat pian järjestelmällisiksi vainoiksi. Schalek katsoi sukulaistensa kanssa viisaammaksi palata Tšekkoslovakiaan. Toinen mukana seuranneista sukulaisista oli Oswald Richter, sosialistipoliitikko, joka murhattiin Buchenwaldin keskitysleirissä. Wieniin Schalekilla jäi ateljee täynnä maalauksia. Saksan keisarikunta
Preussi perusti 15. kesäkuuta 1867 Pohjois-Saksan liiton. Tuossa vaiheessa liittoon tulivat vain Saksi ja eräät pienet ruhtinaskunnat, jotka olivat liian heikkoja voidakseen millään tavoin vastustaa Preussin ylivaltaa. Muut saksalaiset valtiot pyrkivät pysymään liitosta erossa. Baijeri, Württemberg, Baden ja Hessen ilmaisivat yhteisesti aikomuksena säilyttää vapautensa. Samaan aikaan ne kukin solmivat erillisen puolustussopimuksen Preussin kanssa. Jos jokin kolmas valta hyökkäisi jonkin allekirjoittajavaltion kimppuun.
Saksalainen nationalismi vaihtui nopeasti vuoden 1848 liberaaleista ja demokraattisista piirteistään Preussin kansleri Otto von Bismarckin autoritaariseen "Realpolitikiin". Bismarck ajoi yhdentymistä tavoitteenaan Preussin kuningaskunnan käytännössä johtama konservatiivinen Saksan valtio. Hän onnistui kolmen sotilaallisluonteisen menestyksen kautta: Blomberg–Fritsch-kriisi
Fritschin kollegat alkoivat tutkia tapausta omin päin, ja pian selvisi, että Otto Schmidtin kiristyksen kohteeksi joutunut mies oli todellisuudessa ollut ratsumestari von Frisch eikä suinkaan kenraali von Fritsch. Hermann Göring keskeytti 10. maaliskuuta pidetyn ensimmäisen sotaoikeuden istunnon, jossa von Fritschin siveettömyyssyytöksiä käsiteltiin, vedoten kiristyneeseen tilanteeseen Itävallan suunnalla – Anschluss eli Itävallan yhdistämisen Saksaan tapahtui 12. maaliskuuta. 18. maaliskuuta pidetyssä toisessa sotaoikeuden istunnossa Otto Schmidt peruutti aikaisemman tunnistuksensa ja sanoi, että Gestapo oli painostanut hänet väärään todistukseen. Fritsch vapautettiin kaikista syytteistä, ja hänestä tehtiin vanhan tykistörykmenttinsä kunniaeversti. Fritsch kaatui Puolan offensiivissa Varsovan lähellä Pragassa. Useiden todistajien mukaan Fritsch asettui tietoisesti kuolemanvaaraan vihollisen tulituksessa. Itävallan historia 1918–1945
Anschluss rikkoi monia kansainvälisiä sopimuksia, mutta Euroopan maat eivät ryhtyneet vastustamaan sitä. Italia oli myöntynyt liittämiseen ennalta, ja vastineeksi Hitler salli Italian pitää Etelä-Tirolin huolimatta aggressiivisesta politiikasta, jonka tavoitteena oli liittää kaikki saksalaiset Suur-Saksaan. Yhdistynyt kuningaskunta jatkoi myöntyväisyyspolitiikkaa eikä halunnut ajautua sodanuhkaan Itävallan vuoksi. Yhdistymisen perinteisistä vastustajista voimakkain, Ranska, ei pystynyt yksin toimimaan Hitleriä vastaan. Taistelu Ranskasta
Alankomaalaisten vastarinta murtui jo parissa päivässä, vaikka he avasivat patojensa sulut ja miinoittivat Reinin suun. Saksalaiset lähestyivät liittoutuneiden Dylen-linjaa, kun taas belgialaiset ajettiin Albertin kanavalle. Alankomaiden kuningatar Vilhelmiina pakeni Britanniaan 13. toukokuuta ja maa antautui Saksalle kahta päivää myöhemmin. Samaan aikaan Wehrmacht eteni Ardennien läpi kohtaamatta juurikaan vastarintaa, sillä liittoutuneet eivät osanneet odottaa suuria sotajoukkoja Ardenneilta. Saksalaiset saavuttivat jo 12. toukokuuta Meusejoen, jonka ylittäminen avasi tien etenemiselle syvälle Ranskaan. Syöksypommittajat moukaroivat ranskalaisten asemia, kun saksalaiset käyttivät kumiveneitä luodakseen sillanpääasemat Sedaniin ja Dinatiin 13. päivänä. Heidän panssarijoukkonsa avasivat tämän jälkeen 75 kilometriä syvän aukon liittoutuneiden linjaan. Tämä iski kiilan Ranskan 9. ja 2. armeijan väliin, jotka yrittivät jatkaa vastarintaa. Saksan keisarikunta
Saksan yhdistyminen merkitsi myös koko Preussin kuningaskunnan yhtymistä siihen. Keisarikunnalle uudet provinssit, Itä-Preussi, Länsi-Preussi ja Posenin maakunta, jotka aikaisemmin olivat varsinaisen Saksan liittouman ulkopuolella, vaikka olivatkin jo pitkään kuuluneet Preussin hallitsijalle, tulivat kiinteämmin mukaan kansalliseen Saksaan, mutta etenkin Posenissa oli puolankielinen vähemmistö. Kaksi muuta slaavilaista aluetta, Sleesia ja Böömi, olivat jo olleet osa Pyhää saksalais-roomalaista valtakuntaa. Böömi jäi uuden keisarikunnan ulkopuolelle Itävallan hallitsijalle, sen sijaan Preussille kuuluva Sleesia jäi uudenkin keisarikunnan yhteyteen, vaikka sielläkin asui suuri määrä puolalaisia. Aachenin taistelu
Aachenin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain joukkojen suorittama hyökkäys Saksan maaperälle. Taistelu käytiin Aachenin kaupungin tienoilla ja se alkoi 2. lokakuuta 1944. Taistelu päättyi 21. lokakuuta yhdysvaltalaisjoukkojen voittoon ja saksalaisten antautumiseen kaupungissa. Taistelu kuitenkin hidasti merkittävästi liittoutuneiden etenemistä saksan maaperällä. Aachen oli sodan aikana ensimmäinen liittoutuneiden valtaama kaupunki Saksassa. Ossian Ansas
Ansaksen vanhemmat olivat hatuntekijämestari Anders Gustaf Husberg ja Emilia Lovisa Ahlström. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1877 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ansas oli "Vasa Tidningin" päätoimittaja 1884–1887. Hän ajoi lehden palstoilla kiivaasti rautatien rakentamista Vaasasta Vaskiluodon satamaan mikä sitten toteutuikin 1893. Ansas perusti Vaasaan nuorsuomalaisten äänenkannattajaksi "Pohjalainen"-nimisen lehden ja hän toimi sen päätoimittajana 1890–1901 lehden lakkauttamiseen saakka. "Pohjalainen" oli vuodesta 1894 ainoa Etelä-Pohjanmaalla ilmestynyt suomenkielinen lehti, mutta lehti joutui vuosisadan vaihteessa vaikeuksiin viranomaisten kanssa. Se lakkautettiin määräajaksi 1899 ja pysyvästi vuonna 1901. Varsinkin tässä lehdessä Ansas toimi pelottomana perustuslaillisuuden puolustajana. Tällä Ansaksen "Pohjalainen"-lehdellä ei ole mitään tekemistä Pohjanmaalla tällä hetkellä ilmestyvän "Pohjalainen"-nimisen maakuntalehden kanssa. Günther Anhalt
Hän oli syntynyt Breslaussa Preussin Sleesiassa. Hän liittyi natsipuolueeseen 1. kesäkuuta 1932 ja seuraavana vuonna SS Stabswache "Berliniin", tarkkaan valittuun 240-miehiseen SS:n henkivartioyksikköön.
17. lokakuuta 1934 hänet ylennettiin SS-Hauptscharführeriksi Leibstandarte SS "Adolf Hitler"-divisioonan 7. komppaniaan.
Anhalt ylennettiin SS-Untersturmführer on 10. huhtikuuta 1935 ja SS-Obersturmführeriksi 9. marraskuuta 1936, jolloin hän otti 7. komppanian komennon. Hänen komppaniansa toimi kunniavartijona Ribbentropin ja Cianon allekirjoittaessa Saksan ja Italian välisen ystävyyssopimuksen. Allgemeine SS
Allgemeine SS:n kuuluivat muun muassa hallinnon jäsenet, virkamiehet ja tutkijat sekä osa-aikaisesti SS:lle työtä tehneet ja kunniajäsenet. Korkea-arvoisin kunniajäsen oli Franz Xaver Schwarz, joka oli natsipuolueen ja valtion varainhoitaja. Schwarzille myönnettiin kenraalieverstiä vastannut arvo SS-Obergruppenführer. Joseph Wirth
Wirth jatkoi merkittävänä poliitikkona myös kanslerikautensa jälkeen. Hän toimi miehitettyjen alueiden ministerinä vuosina 1929–1930 sekä sisäministerinä Heinrich Brüningin hallituksessa 1930–1931. Adolf Hitlerin noustua valtaan tammikuussa 1933 Wirth joutui lähtemään maanpakoon. Hän asettui ensin Pariisiin ja sittemmin Sveitsiin, kunnes palasi Saksaan vuonna 1948. Wirth vastusti avoimesti Länsi-Saksan uudelleenvarustautumista ja Nato-jäsenyyttä toivoen jaetun Saksan yhdistyvän puolueettomana valtiona. Tämän ansiosta Neuvostoliitto myönsi hänelle Stalinin kansainvälisen rauhanpalkinnon vuonna 1955. Alankomaiden valtakunnankomissariaatti
Heinäkuun alussa porvarilliset puolueet muodostivat kuuden puolueen Alankomaalaisen unionin ("Niederländische Union"), joka keräsi kahdeksassa viikossa 400 000 jäsentä. Sen tarkoituksena oli puolustaa Alankomaiden autonomiaa sekä estää Anton Mussertin oikeistoradikaalia puoluetta hyödyntämästä Saksan miehityksen vuoksi muodostunutta tilannetta. Koska Alankomaalainen unioni oli kuitenkin hengeltään monarkistinen, otti Adolf Hitler vastaan 21. elokuuta 1940 Mussertin ehdolla, että muodostettaisiin Germanische-SS in den Niederlanden. Ryhmän jäsenten tuli vannoa uskollisuuden vala Mussertille ja Hitlerille suoraan germaanisena kansanjohtajana. Accept
Accept on Solingenin kaupungissa Saksassa 1970-luvun puolivälissä perustettu metalliyhtye. Yhtyeen läpimurto tapahtui vuonna 1983 julkaistulla "Balls to the Wall" -albumilla, joka on yhtyeen myydyin levy. Otto von Bismarck
Saksan liitto purkautui, mutta Preussi liitti itseensä Schleswig-Holsteinin, Hannoverin, Hessen-Kasselin, Nassaun ja Frankfurtin. Seuraavana vuonna perustettu 22 valtion Pohjois-Saksan liitto oli nyt kokonaan Preussin hallitsema ja Etelä-Saksan valtiot olivat sen hallinnassa tulliliiton kautta. Preussi ei vaatinut lopullisessa rauhansopimuksessa Itävallan alueita, joten maiden suhteet pysyivät läheisinä. Bismarck nimitettiin Pohjois-Saksan liiton liittokansleriksi. Liittoneuvostolla oli yksikamarinen eduskunta, jonka jäsenet valittiin yleisellä äänioikeudella. Eduard Bloch
Vielä vuonna 1937 Hitler tiedusteli Blochin vointia ja kutsui tätä jaloksi juutalaiseksi ("Edeljude"). Anschlussin jälkeen natsit laajensivat juutalaisvainonsa myös Itävaltaan. Bloch kirjoitti Hitlerille pyytäen tältä suojelusta. Hitler teki kumppaneilleen selväksi, että Bloch tuli jättää rauhaan erityistapauksena. Bloch oli Linzin ainoa juutalainen, jolla oli tämä asema. Hitler kertoi päätöksensä syyksi, että "jos kaikki juutalaiset olisivat kuin Bloch, mitään ongelmaa ei olisi". Itävallan historia 1918–1945
Kansallismielisiä liberaaleja edustava parlamenttiryhmä oli pienen ja hajanaisin. Seitsemäntoista eri nationalistista ryhmää kokoontuivat "Suursaksalaisen kansanpuolueen" alaisuuteen ("Grossdeutsche Volkspartei"). Ryhmää nimitettiin yleensä nationalisteiksi ja se kuvasi itsenään kansallismielisenä anti­semiitti­senä sosiaaliliberaalipuolueena. Liberaalien perillisenä kansallismielisiä kannatti urbaani keskiluokka. Puolue säilytti myös liberalismin vahvan uskonnonvastaisuuden. Nationalistien päätavoite oli Anschluss, yhdistyminen Saksan kanssa. Kanta monarkian säilyttämiseen säilyi viileänä, jollei vihamielisenä. Maaseudulla toinen puolue, maaseudun liitto ("Landbund") ajoi kansallismielistä ohjelmaa korporatistisilla ja antisemiittisillä näkemyksillä. Radikaalinationalistit olivat vähä­lukuisia tai, kuten Adolf Hitler, muuttaneet Saksaan. Dessau
Dessau oli kaupunki Saksan Saksi-Anhaltin osavaltiossa, jokien Mulde ja Elbe yhtymäkohdassa. Se oli niin kutsuttu piiritön kaupunki ("kreisfreie Stadt"), eli kaupunki, joka ei kuulunut mihinkään piirikuntaan. Dessaun taru itsenäisenä kaupunkina päättyi 1. heinäkuuta vuonna 2007. Siitä lähtien se on ollut osa Dessau-Roßlaun kaupunkia. Abwehr
Abwehr oli melko merkityksetön organisaatio, kunnes tammikuussa 1935 Adolf Hitler laajensi sitä ja nimitti sen johtoon amiraali Wilhelm Canarisin. Sekä Sicherheitsdienst (SD) että Gestapo piti Abwehriä kilpailijanaan. Ernst Röhm
Vuosi tämän jälkeen Röhmistä tuli eräs Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (”Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei”, NSDAP) perustajajäseniä. NSDAP oli kehittynyt DAP:stä Hitlerin otettua siinä johdon. Röhmin avulla Hitler solmi ensimmäiset kontaktinsa baijerilaisiin sotilaspiireihin ja muihin kansallis-konservatiivisiin piireihin. Röhm hankki myös puolueelle uusia jäseniä tuntemistaan oikeistolaisista ryhmistä. Hänellä oli myös keskeinen rooli puolueorganisaation rakentamisessa. Hän oli eräs 9. marraskuuta 1923 tapahtuneen oluttupavallankaappauksen johtajia. Kaappauksen epäonnistuttua Röhm vangittiin ja hänet tuomittiin viiden kuukauden vankeusrangaistukseen. Hänet myös erotettiin valtakunnanarmeijan palveluksesta. Kansallissosialistisen puolueen toiminta kiellettiin. Bundesautobahn 9
Liittymän Dessau-Süd eteläpuolelle rakennettiin alun perin nopeuskokeiluille ja kilpa-ajoille sopiva osuus ("Dessauer Rennstrecke") yhtenäisine keskikaistattomine betonipintoineen ja pilarittomine kaarisiltoineen. Osuutta käytettiin toisen maailmansodan aikana lentokoneiden varalaskupaikkana. Vuonna 1936 valmistunut moottoriteiden A 9 ja A 14 risteys eli Schkeuditzer Kreuz Leipzig-Hallen seudulla on Saksan vanhin apilanlehtiristeys. Organisation Todt
"Einsatz Finnland" perustettiin vuonna 1941. Joukko oli itsenäinen, liikkuva rakennusvirasto, jonka miesvahvuus oli noin 7 000 miestä, 17 eri kansallisuutta. Lisäksi käytettiin yleisesti vankityövoimaa. Suurimpia työkohteita olivat Jäniskosken voimalaitoksen teräsbetonisen pommisuojakuvun rakentaminen, Hyrynsalmen–Kuusamon kenttärata, Kolosjoen kaivoksen maanalaisen kakkossulattamon rakennustyöt, sekä lukuisat sillanrakennuskohteet ja tienrakennustyöt Pohjois-Suomessa. Turvatakseen Petsamon nikkelin saannin ja Pohjois-Norjan päävaltatien puolustuksen Todt teki mittavia linnoitustöitä Lapissa ja rakensi esimerkiksi vahvat Sturmbock- ja Schutzwall-pääpuolustusasemat, sekä Rovaniemen Ringwall-puolustusaseman etelästä suuntautuvaa hyökkäystä vastaan.
Einsatz Finnlandin esikunta, sairaala, päävarasto, suutarin- ja räätälinverstaat, autonkorjauspajat sekä huoltokeskus sijaitsivat Rovaniemellä. Lisäksi yksikölle oli vuokrattu Rovaniemen Puusepäntehdas. Komentajana toimi yleisrintamanjohtaja () ja ylirakennusneuvos () August Michahelles (1903–1985). Hän oli suunnitellut muun muassa rakennushankkeena erittäin vaativan "Kehlsteinstraßen", valtakunnankansleri Adolf Hitlerin Kotkanpesään johtavan noin 6,5 kilometriä pitkän vuoristotien Obersalzbergissä. Vuosina 1939–1941 Michahelles oli toiminut Organisation Todtin rakennusjohtajana Pfalzissa, Brysselissä ja Danzigissa, kunnes hänet nimitettiin 16. lokakuuta 1941 Einsatz Finnlandin johtajaksi () Rovaniemelle. Saksi (alue)
Kun Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi vuonna 1806, Saksista tuli kuningaskunta ja vaaliruhtinas Fredrik August III:sta tuli kuningas Fredrik August I. Hän teki erehdyksen jäämällä liian pitkään uskolliseksi Napoleonille, ja hänet vangittiin. Preussi pyrki anastamaan kaikki hänen maansa 1813. Itävallan, Ranskan ja Britannian vastustuksesta Fredrik August kuitenkin palautettiin valtaan Wienin kongressissa, mutta hän menetti Preussille pohjoisimmat osat maistaan. Näistä maista tuli Preussin Saksin provinssi, joka kuuluu nykyisin Saksi-Anhaltin osavaltioon. Saksin kuninkaille jäljelle jäänyt osa vastasi suunnilleen nykyistä Saksin vapaavaltiota, joskin Saksin vapaavaltioon liitettiin joitakin Preussin anastamia alueita. Hans Aumeier
Aumeier jätti koulun kesken vuonna 1918. Vuoteen 1923 hän oli töissä kivääritehtaassa ja vaihtoi vähän väliä työpaikkaa. Vuonna 1929 hän liittyi natsipuolueeseen ja vuonna 1931 ensin SA:han ja sitten SS:ään. Hänet ylennettiin SS-Hauptsturmführeriksi, ja siirrettiin 1941 Auschwitzin keskitysleirin päälliköksi. Hänen tiedetään teloituttaneen satoja ihmisiä. Hänet siirrettiin pian pois Vaivaran keskitysleirin komentajaksi Viroon ja Riikaan, jossa palveli Friedrich Jeckelnin poliisipataljoonassa. Riian antautumisen jälkeen hänet siirrettiin Dachauhun, jonka johdosta joutui luopumaan vanhan silmävamman vietyä hänet sairaalaan. Operaatio Napakettu
Operaatio Napakettu () oli toisessa maailmansodassa Saksan Pohjois-Suomesta käsin suorittama sotilasoperaatio, osa suurempaa operaatio Hopeakettua kesällä 1941. Sen mukaan Saksan XXXVI armeijakunta hyökkäsi vajaan kahden divisioonan vahvuisella osastolla Sallasta Neuvostoliittoon kohti Kantalahtea. Tehtävänä oli katkaista tärkeä rautatie Murmanskin eteläpuolella. Hyväntahtoiset
Täysi-ikäistyttyään kirjallisuutta ja musiikkia rakastava Aue opiskelee oikeustiedettä 1930-luvun Saksassa, jossa natsit ovat nousseet valtaan. Jäätyään kiinni homoseksistä hän selviää seuraamuksitta luvattuaan Thomas-nimiselle karismaattiselle natsiupseerille ryhtyvänsä natsien turvallisuuspalvelun SD:n tiedonhankkijaksi. Thomasin ja Auen elämät kietoutuvat monin tavoin yhteen. Pohdiskelevan, analyyttisen ja etiikasta huolestuneen Auen vastapainona Thomas on elämäniloinen opportunisti. Auen on ensi alkuun vaikea sopeutua natsibyrokratiaa leimaavaan pyrkyryyteen ja omaneduntavoitteluun, mutta lopulta hän etenee SS-upseeriksi ja saa vaikutusvaltaisia suosijoita. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Aue osallistuu SS-upseerina Ukrainan juutalaisten joukkomurhien organisointiin ja toteuttamiseen. Hän ei vihaa juutalaisia, kokee murhat epämiellyttävinä ja saa psykosomaattisia oireita, mutta noudattaa silti tuhoamiskäskyjä tunnontarkasti ja tehokkaasti. Auen tie vie Stalingradiin, Berliiniin, miehitettyyn Ranskaan ja Puolaan, Unkariin ja lopulta taas surrealistisen kaaoksen valtaamaan Berliiniin, jossa Kolmas valtakunta käy kuolinkamppailuaan. Saksin kuningaskunta
Kun Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi vuonna 1806, Saksista tuli kuningaskunta ja vaaliruhtinas Fredrik August III:sta tuli kuningas Fredrik August I. Hän teki erehdyksen jäämällä liian pitkään uskolliseksi Napoleonille, ja hänet vangittiin. Preussi pyrki anastamaan kaikki hänen maansa 1813. Itävallan, Ranskan ja Britannian vastustuksesta huolimatta Fredrik August kuitenkin palautettiin valtaan Wienin kongressissa, mutta hän menetti Preussille pohjoisimmat osat maistaan. Näistä maista tuli Preussin Saksin maakunta, joka kuuluu nykyisin Saksi-Anhaltin osavaltioon. Saksin kuninkaille jäljelle jäänyt osa vastasi suunnilleen nykyistä Saksin vapaavaltiota, joskin Saksin vapaavaltioon liitettiin joitakin Preussin anastamia alueita. Saksan demokraattinen tasavalta
Pitkään yhdistymisen jälkeenkin itäisten ja läntisten osien välillä on vallinnut monenlaisia eroja – elämäntyyli, poliittiset aatteet ja varallisuus ovat vieläkin erilaisia Saksan eri osissa ja yleisesti on puhuttu "osseista" ja "wesseistä". Toisaalta myös pohjois- ja eteläsaksalaisten välillä on merkittäviä eroja. Uusissa osavaltioissa taloudellinen eriarvoisuus on ollut vanhaa länsipuolta suurempaa. Työttömyys, köyhyys ja muut sosiaaliset ongelmat ovat luoneet pohjaa ääriliikkeiden läntisiä alueita vahvemmalle jalansijalle. Lisäksi Saksojen yhdentyminen heikensi Saksan talouskasvua, koska entisen DDR:n jälleenrakennus vei niin paljon varoja. Uudelleenperustettu Treuhand-organisaatio yksityisti suurimman osan entisen DDR:n teollisuudesta ja tuotantolaitoksista, minkä jälkeen monet niistä lakkautettiin. Talvisota
Saksa oli Ruotsin ohella tärkein vaikutteiden lähde Suomessa 1930-luvulla. Kansallissosialistien kannatus oli Suomessa kuitenkin marginaalista. Maaliskuussa 1937 nimitetylle Cajanderin punamultahallitukselle ei ollut lainkaan samantekevää, millainen järjestelmä Saksassa vallitsi ja miten vallanpitäjät siellä menettelivät. Saksan Helsingin-lähettiläs Wipert von Blücher raportoi Berliiniin suomalaisten nuivasta asenteesta Saksaa kohtaan ja etenkin sosialidemokraattisten lehtien harjoittamasta Saksalle vihamielisestä propagandasta työväestön keskuudessa. SDP:n pää-äänenkannattaja "Suomen Sosialidemokraatti" tuomitsikin maaliskuussa 1938 jyrkin sanoin Anschlussin eli Itävallan liittämisen Saksaan, vaikka tämä olikin tapahtunut näennäisen ”kansanäänestyksen” nojalla. Anhalter Bahnhof
Anhalter Bahnhof oli Berliinistä etelään Saksin suuntaan johtaneen rautatien pääteasema. Rata tunnettiin Berliini–Anhalt-ratana. Ensimmäinen asema rakennettiin silloisten Hallesches Torin ja Potsdamer Torin puolivälissä sijainneelle paikalle vuosina 1839–1841. Uusi, huomattavasti suurempi asema rakennettiin edellisen tilalle vuosina 1876–1880 arkkitehti Franz Schwechtenin suunnittelemana. Suuri valurautaisilla ja lasisilla rakenteilla katettu asemahalli tehtiin englantilaisia teollisuusrakennuksia esikuvina käyttäen, ja asemalla oli myös upeita edustustiloja. Berliiniin saapuneet valtiovieraat otettiin vastaan tällä asemalla ja sen läheisyyteen rakennettiin suuria hotelleja. Keisarillisella hovilla oli asemalla oma odotushuone. Asemahallin pituus oli 170 metriä ja leveys 60 metriä. Ansatsi
Sana "ansatsi" on peräisin saksan kielen sanasta "Ansatz". Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
Vuonna 1944 Yhdysvallat lähetti joukkoja ja kalustoa Länsi-Eurooppaan suunnattua massiivista maihinnousua varten. 6. kesäkuuta 1944 operaatio Overlord alkoi länsiliittoutuneiden maihinnousulla Normandian rannikolle Ranskassa. Kahdessa kuukaudessa liittoutuneet varmistivat sillanpääasemia Pohjois-Ranskassa, mikä avasi länsirintaman Euroopassa ja puristi Saksan länsiliittoutuneiden ja Neuvostoliiton väliin. Länsiliittoutuneet vapauttivat Ranskan, Belgian, Luxemburgin ja Alankomaat Saksan miehityshallinnosta. Vuoden 1944 joulukuussa alkoi natsi-Saksan hyökkäys Ardenneille, jossa saksalaiset aikoivat piirittää länsirintaman yhdysvaltalaiset ja brittiläiset joukot mottiin. Yhdysvaltain vahvistusjoukkojen kuitenkin onnistui ajaa saksalaiset pois Ardenneilta ja Saksan viimeinen offensiivi tyrehtyi. Kun Saksan puolustus alkoi romahtaa, Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta käynnistivät Saksan asutuskeskusten ilmapommitukset, joissa lähes kaikki saksalaiset suurkaupungit tuhottiin maan tasalle. Presidentti Roosevelt, Winston Churchill ja Josif Stalin sopivat Jaltan konferenssissa Saksan sotilasmahdin lopettamisesta ja kansallisosialistisen hallinnon muuttamisesta demokraattiseksi valtiomuodoksi. Liittoutuneet päättivät jakaa Saksan ja Itävallan neljäksi miehitysvyöhykkeeksi Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Neuvostoliiton kesken. Roosevelt kuoli kesken virkakautensa 12. huhtikuuta 1945 ja uudeksi presidentiksi tuli Rooseveltin kabinetin varapresidentti Harry S. Truman. 30. huhtikuuta 1945 Hitler teki itsemurhan ja Neuvostoliitto valtasi Berliinin. 8. toukokuuta 1945 Saksa allekirjoitti ehdottoman antautumissopimuksen ja Euroopan-sota päättyi. Max Amann
Amann oli Adolf Hitlerin ensimmäisiä tukijoita, he tutustuivat ollessaan molemmat komennettuina rintamalle ensimmäisessä maailmansodassa. Amann oli Hitlerin joukkueen vääpeli. Sodan jälkeen Amann opiskeli liiketaloutta ja työskenteli müncheniläisessä lakifirmassa. Aman liittyi Hitlerin perustamaan kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1921. Hitler pyysi häntä huolehtimaan puolueen talousasioista ja asetti Amannin puolueen lehteä, Völkischer Beobachteria julkaisevan "Eher Verlag" -kustannusyhtiön johtoon. Accept
Jörg Fischer ja Stefan Kaufmann tulivat Wahlin ja Friedrichin tilalle ja yhtye julkaisi vuonna 1980 toisen albuminsa, "I’m a Rebel", joka toi lisää julkisuutta. Acceptin jäsenten mukaan heitä painostettiin tekemään hittikappaleita. Levy-yhtiö tarjosi yhtyeelle albumin nimikappaleen ”I’m a Rebel”, jonka oli säveltänyt ja sanoittanut nimeä George Alexander käyttänyt Alex Young. Kappale oli omistettu hänen veljelleen AC/DC:n Angus Youngille. AC/DC oli myös nauhoittanut sen ensimmäisenä, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Kappaleesta tuli Acceptin ensimmäinen hitti, ja siihen kuvattiin yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo. Fredrik August I
Fredrik August I oli ensin Saksin vaaliruhtinas nimellä Fredrik August III vuodesta 1763. Hän liittyi Napoleonin puolelle, kun tämä oli voittanut Preussin vuonna 1806. Tästä kiitollisena Napoleon antoi hänelle kuninkaan arvonimen. Vuodesta 1806 hän oli Saksin kuningas nimellä Fredrik August I. Osoittaakseen kiitollisuutta Napoleonille hän yhtyi tämän johtamaan saksalaisten valtioiden Reinin liittoon, ja seuraavana vuonna Fredrik August I sai Napoleonilta hallittavakseen Varsovan suurherttuakunnan. Leipzigin taistelussa Fredrik August I:n joukot siirtyivät kuitenkin Napoleonin vastustajien puolelle, kun taas kuningas itse joutui näiden vangiksi. Vuonna 1815 päättyneen Wienin kongressin päätöksen mukaan Fredrik August I:n oli luovutettava Preussille suuria alueita. Autismi
Autismi tuli neuropsykiatrisena oireyhtymänä tautiluokituksiin 1980-luvulla. Autismia oli aiemmin pidetty psykoosina eli mielisairautena, jonka parantamiseksi on kokeiltu monenlaisia terapioita. Lapsuuden kasvuolojen ajateltiin aiheuttamavan tämän häiriön. Saksalais-yhdysvaltalainen itseoppinut psykoanalyytikko Bruno Bettelheim kehitti toisen maailmansodan jälkeen autistilapsille suunnatun psykoanalyyttiseen ihmiskäsitykseen perustuvan kuntoutusmuodon, joka myöhemmin todettiin toimimattomaksi. Kannerin autisteja on yritetty kuntouttaa aiemmin myös psykoterapialla, joka on todettu tehottomaksi. Itävallan historia 1918–1945
Itävaltalaiset tukivat uskollisesti Saksaa maailmansodan alkuvuosina. Sodan alun voitot ja sijainti pommikoneiden kantomatkan ulkopuolella säästivät maan sodan koko kuvalta. Vasta tappio Stalingradissa alkuvuodesta 1943 ja sodan kulun kääntyminen Saksaa vastaan johtivat sodan ja Anschlussin kannatuksen laskuun. Tintin seikkailut
Toinen maailmansota vaikutti useisiin Tintti-albumeihin, sekä itsessään että Belgian natsimiehityksen kautta. Vaikka Hergé itse oli lähellä Belgian äärioikeistolaista rexististä liikettä, oli "Kuningas Ottokarin valtikka" selvästi natsivastainen: Bordurian tukema Musstler (Mussolini-Hitler) pyrkii kaappaamaan vallan Syldavian kuninkaalta Muskar XII:lta. Tarina perustuu hyvin suoraan Itävallan Anschlussiin eli Saksaan liittämiseen vuonna 1938. Hofburg
1850-luvulla keisari Frans Joosef antoi määräyksen Wienin kaupunginmuurien purkamisesta ja uuden bulevardikadun Ringstraßen rakentamisesta tilalle. Hänen käskystään tehtiin suunnitelmat mahtavan "Kaiserforumin", keisarillisen aukion, rakentamiseksi. Tuohon suunnitelmaan kuului kaksi Hofburgiin rakennettavaa valtavaa siipirakennusta, jotka reunustaisivat Kaiserforumia ja yhdistäisivät palatsin Ringstraßeen. Vain toinen näistä siivistä ehti valmistua ennen vuotta 1918, jolloin Itävalta-Unkari hajosi ja Habsburgit menettivät valtaistuimensa, eikä maailmansodan kurjistamalla tasavaltalaisella Itävallalla ollut halua (tai rahaa) saattaa Kaiserforum-suunnitelmaa valmiiksi. Tätä siipirakennusta kutsutaan nimellä "Neue Burg", ja sen valtavasta koosta kertoo, että se muodostaa kolmanneksen koko Hofburg-kompleksin pinta-alasta. Itävallan Anschlussin jälkeen Adolf Hitler julisti Itävallan osaksi Saksaa Neue Burgin parvekkeelta. Saksan liitto
Saksan liiton jäsenmaat 1815:Saksan liitto hajosi Preussin ja Itävallan väliseen sotaan vuonna 1866. Preussi ja Itävalta sotivat Schleswig-Holsteinista, Preussi voitti seitsemässä viikossa ja liiton päätyttyä Preussi liitti itseensä Holsteinin, Hannoverin, Nassaun, Hessenin vaaliruhtinaskunnan ja Frankfurtin vapaakaupungin. Limburgista tuli Alankomaiden provinssi. Mehringplatz
Aukio rakennettiin vuonna 1734, ja se tunnettiin alkuaan nimellä Rondell, Rondel tai Rondeel. Se oli alkujaan yksi kolmesta Friedrichstadtin laajennuksen yhteydessä 1700-luvun alussa kaupungin reunoille rakennetusta geometrisesta aukiosta; kaksi muuta ovat nelikulmion muotoinen Pariser Platz ja kahdeksankulmainen Leipziger Platz. Rondell-aukio oli 1800-luvun alkuun saakka Berliinin rakennetun kaupunkialueen eteläinen päätepiste. Se nimettiin vuonna 1815 "Belle-Alliance-Platziksi". Nimi viittasi Waterloon taisteluun, sillä marsalkka Blücher oli ehdottanut kyseisen taistelun nimeämistä taistelupaikan lähellä sijainneen Belle Alliance -nimisen majatalon mukaan, jossa oli ollut Napoleonin päämaja taistelun aikana. Vuonna 1946 nimi muutettiin "Franz-Mehring-Platziksi" ja vuotta myöhemmin nykyiseen muotoonsa. Se viittaa kustantaja Franz Mehringiin. Aukio muodosti aikanaan juhlavan päätteen keskustan läpi kulkevalle Friedrichstrasselle, mutta aukiota ympäröineet rakennukset tuhoutuivat toisessa maailmansodassa. Niiden tilalle rakennettiin 1960- ja 1970-luvuilla tavallisia asuinkerrostaloja. Natsi-Saksa
Ensisijaisena tavoitteena oli maan yhtenäistämisen ja kulttuurin yhdenmukaistamisen ohella pyrkiä myös siihen, että saksankieliset voisivat asua yhdessä valtiossa. Tätä kuvasti iskulause "Ein Reich, Ein Volk, Ein Führer" ("yksi valtakunta, yksi kansa, yksi johtaja"). Itävallan liittäminen 1938 Anschlussissa ja Tšekkoslovakian sudeettialueiden liittäminen Saksaan 1939 heijastivat tätä tavoitetta, samoin kuin myös toisen maailmansodan aloittamisen perusteluna toimiva Danzigin vapaakaupungin liittämispyrkimys Saksaan. Aputykkivene Aunus
"Aunus" osallistui Viipurinlahden taisteluun, jossa alus kuului yhdessä aputykkivene "Vienan" sekä kahden saksalaisen tykkilautan kanssa Taisteluosasto Wikbergiin, jonka tehtävänä oli estää 5. heinäkuuta vihollisen eteneminen Koiviston saarilta pohjoiseen. Neuvostoliiton ilmavoimien hyökätessä osastoa vastaan "Aunukseen" osui kolme 100 kilon pommia, joista ainoastaan yksi räjähti vaurioittaen alusta vakavasti. Samalla osaston komentaja, komentajakapteeni Albert Pöri haavoittui kuolettavasti. Allemande
Allemande (myös allemanda, almain tai alman, ransk. ”saksalainen”) on barokin aikainen tanssi ja barokkisarjan vakio-osa. Se oli joko sarjan ensimmäinen osa, tai sitä saattoi edeltää alkusoitto, jota voitiin kutsua myös overtyyriksi tai preludiksi. Saksa
Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta, jota myöhemmin on kutsuttu myös ”ensimmäiseksi valtakunnaksi”, hajosi lopullisesti Napoleonin aikana vuonna 1806, jolloin sen keisari luopui Saksan keisarin asemasta, mutta pysyi Itävallan keisarina. Vuonna 1815 Wienin kongressin jälkeen perustettiin Saksan liitto, johon kuului joukko ruhtinaskuntia Itävallan ja Preussin johtamina. Preussin ja Itävallan välisen sodan 1866 jälkeen perustettiin Preussin johdolla Pohjois-Saksan liitto (saks. Norddeutscher Bund), jonka kansleriksi 1867 nimitettiin Otto von Bismarck. Saksan yhdistyminen alkoi. Liittoutuneiden miehitysvyöhykkeet Saksassa ja Itävallassa
Akselivaltoihin kuulunut natsi-Saksa (ja siihen Anschlussilla liitetty Itävalta) kuului toisen maailmansodan häviäjiin. Saksa jaettiin liittoutuneiden (Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Iso-Britannia ja Ranska) kesken miehitysvyöhykkeisiin. Autobahn
Vuonna 1933 valtaan noussut ja aiemmin autobahneja vastustanut Adolf Hitler näki suuren tieverkon rakentamisen olevan ratkaisu maata vaivanneeseen suurtyöttömyyteen. Autobahn-verkon rakentaminen liittyi toiseenkin Hitlerin suunnitelmaan, kansanauton tarjoamiseen jokaiseen työläisperheeseen vähitellen säästämällä. Autobahnien rakentaminen oli päässyt ennen toista maailmansotaa hyvään vauhtiin, mutta työt keskeytettiin vuonna 1943 Saksan keskittäessä voimavaransa sotavarusteluun. Lukuisia tieosuuksia jäi kesken ja sodan jälkeen ne olivat kärsineet huomattavia vaurioita. Autobahnien merkitys sodankäynnissä osoittautui ennakoitua pienemmäksi, sillä teloilla varustetut ajoneuvot olisivat pilanneet ne nopeasti, ja jatkuva pula polttoaineista ja kuorma-autoista siirsi kuljetuksia rautateille. Antifaschistische Aktion
Antifaschistische Aktion -liike syntyi alun perin Saksassa vuonna 1932, kun Saksan kommunistinen puolue (KPD) perusti sen vastavoimaksi natsien puolisotilaallisille järjestöille. Liike tuli korvaamaan aiemmin samana vuonna kiellettyä Rotfrontkämpferbund-järjestöä. Se jäi kuitenkin hyvin lyhytikäiseksi, sillä natsit tuhosivat sen jo seuraavana vuonna. Treaty of Alliance
Treaty of Alliance (, myös nimellä The Treaty of Alliance with France) oli Ranskan ja Yhdysvaltojen tekemä sopimus Yhdysvaltain vapaussodan aikaan. Sopimuksessa maat lupasivat toisilleen sotilaallista tukea, mikäli Britannia hyökkäisi jommankumman kimppuun. Treaty of Alliancen allekirjoittivat Ranskan silloinen kuningas Ludvig XVI ja Yhdysvaltain toinen mannermaakongressi 6. helmikuuta 1778. Jatkosodan hyökkäysvaihe
Sallassa oli hyökkäysryhmityksessä Saksan XXXVI armeijakunta, johon kuului kolme divisioonaa: 169. divisioona, SS-taisteluryhmä Nord ja suomalainen 6. divisioona. Armeijakunnan tehtävänä oli operaatio Napakettu eli vallata Salla ja edetä Kantalahteen. Puna-armeijalla oli Sallan suunnassa 42. armeijakunta, johon kuului kaksi jalkaväkidivisioonaa (122.D ja 104.D) ja yksi panssaridivisioona. Täten Neuvostoliittolaisilla ja saksalaisilla oli tällä rintaman osalla yhtä vahvat voimat. Anabaptismi
Augsburg oli ensimmäisiä paikkoja, jossa anabaptistit menestyivät. Hubmaier pakeni sinne Sveitsistä 1526. Kaupungissa vaikutti myös anabaptistijohtajat Ludwig Hätzer ja Hans Denk. Siellä toimi myös thüringeniläinen kirjansitoja ja kirjojen levittäjä Hans Hut. Hän tunsi hyvin Wittenbergin ja kääntyi vuonna 1524 kasteasiassa itse suurten uskonpuhdistajien puoleen saadakseen selvyyttä asiaan. Hän koki jääneensä vastausta vaille. Hän kielsi viemästä kasteelle äsken syntynyttä lastaan ja selitti, ettei hänelle ollut Raamatusta voitu osoittaa lapsikasteen välttämättömyyttä tai oikeutta. Tämän seurauksena hänen oli paettava kaupungista. Ilmeisesti hän tällöin muutti Nürnbergiin. Toukokuussa 1526 Hut otti kasteen. Hän matkusteli laajalti Baijerissa, Schwabenissa, Frankenissa ja Itävallassa ja menestyi hyvin saarnaajana. Hänet vangittiin 1527. Kidutuksesta uupuneena hän ilmeisesti maatessaan olkivuoteella kaatoi kynttilän ja kuoli samiinsa palovammoihin. Myös joissakin muissa Etelä-Saksan kaupungeissa oli kastajaseurakuntia, kuten Ulmissa, Memmingenissä, Passaussa ja Regensburgissa. Hessenin maakreivi Filip Jalomielinen, Lutherin läheinen ystävä, oli poikkeus ruhtinasten joukossa, sillä hän ei sallinut alueillaan kuolemanrangaistusta kastajia vastaan. Sen sijaan heidät voitiin tuomita elinkautiseen vankeuteen. Frankfurt am Main
Liittyminen Preussiin merkitsi kaupungille nopeaa kasvua teollisuuskeskukseksi. Tulevina vuosikymmeninä Frankfurtin hallinnollinen alue kaksinkertaistui. Kansallissosialismin kaudella kaupungista karkotettiin murhattaviksi 11 134 juutalaista. Liittoutuneiden ilmapommitukset toisen maailmansodan aikana tuhosivat noin 70 % kaupungin rakennuskannasta, mukaan luettuna vanhankaupungin lähes täydellinen tuho. Keskiajalta säilynyt kaupunkikuva hävisi iäksi ja sodan jälkeen tilalle nousi maankäytöllisesti tehokasta uutta arkkitehtuuria. Yhdysvaltain sotilashallinnolla oli Frankfurtissa päämaja ja pian kaupungista tuli Trizone-alueen eli Yhdysvaltain, Ranskan ja Britannian miehitysvyöhykkeiden yhteinen hallintokeskus. Uuden liittotasavallan pääkaupungista päätettäessä Frankfurt hävisi Konrad Adenauerin suosikille Bonnille. Frankfurtiin oli jo rakennettu talo parlamentille, nykyisin siinä toimii Hessischer Rundfunk -yleisradioyhtiö. Kaupungin asema talouskeskuksena vahvistui uudelleen ja vuonna 1998 siitä tuli Euroopan keskuspankin pääpaikka. Mauthausen-Gusen
Alun perin alueella sijainneesta yksittäisestä leiristä Mauthausen laajeni ajan mittaan yhdeksi Saksan hallinnoiman Euroopan suurimmista työleirikomplekseista. Mauthausenissa ja Gusenin lähistöllä sijainnutta neljää pääleiriä lukuun ottamatta eri puolille Itävaltaa ja Saksan eteläosia sijoitetut yli 50 alaleiriä käyttivät vankeja orjatyövoimana. Alaleirejä sijaitsi muun muassa Ebenseen, Melkin ja Amstettenin kaupungeissa. Lukuisat KZ Mauthausenin alaisuudessa toimineet leirit sisälsivät kivilouhoksia, ase- ja ammustehtaita, kaivoksia sekä Me 262 -suihkuhävittäjien kokoonpanotehtaita. Albert (Saksin kuningas)
Albert oli Saksia vuodesta 1854 hallinneen kuningas Juhanan vanhin poika. Hänet laitettiin jo varhain sotilasuralle ja hän valmistui 15-vuotiaana tykistöupseeriksi. Hän ehti opiskella vuoden ajan Bonnin yliopistossa ennen kuin sai ensimmäisen sotakokemuksensa osallistuessaan kapteenina vuoden 1849 ensimmäiseen Schleswigin sotaan. Kruununprinssi Albert ylennettiin 1857 jalkaväenkenraaliksi ja vuodesta 1862 hän oli Saksin maapäivien ylähuoneen jäsen. Vuoden 1866 sodassa Albert komensi koko Saksin armeijaa. Hän määräsi armeijansa perääntymään Saksiin hyökkäävän Preussin armeijan tieltä ja liittymään Böömissä Ludwig von Benedekin komentamaan Itävallan pohjoiseen armeijaan. Ratkaisevassa Königgrätzin taistelussa 3. heinäkuuta saksilaiset muodostivat Itävallan armeijan vasemman siiven ja taistelivat Karl Eberhard Herwarth von Bittenfeldin komentamaa Preussin 12. armeijaa vastaan. Albertin joukot onnistuivat pitämään asemansa, mutta koko taistelu päättyi Itävallan ja sen liittolaisten tappioon. Saksan historia
Kahden Saksan suhteet pysyivät jäätävinä, kunnes Saksan liittokansleri Willy Brandt aloitti 1970-luvulla kiistellyn idänpolitiikkansa (Ostpolitik), joka tähtäsi suhteiden luomiseen Itä-Euroopan kommunistimaihin. Politiikka kulminoitui Brandtin ilmeisesti spontaaniin polvistumiseen Varsovassa juutalaisgheton kansannousun muistomerkin edessä 7. joulukuuta 1970. Brandtin politiikka pyrki lähentämään Saksoja ja mahdollistamaan yhteydenpidon esimerkiksi eri maihin jääneiden perheenjäsenten kesken, mutta ei kuitenkaan Saksojen yhdistämiseen. Suhteet paranivat, ja syyskuussa 1973 Saksat otettiin YK:n jäseniksi valtioiden tunnustettua toisensa ja liittotasavallan luovuttua aluevaateistaan Puolan ja Neuvostoliiton eduksi. Hannoverin kuningaskunta
Hannoverin kuningaskunta () perustettiin lokakuussa 1814 Wienin kongressin toimesta. Kuningaskunnan edeltäjä oli Braunschweig-Lüneburgin vaaliruhtinaskunta. Se liittyi 38 muun valtion kanssa Saksan liittoon kesäkuussa 1815. Hannoverin kuningaskuntaa hallitsi Hannover-suku personaaliunionissa Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan kanssa vuoteen 1837 saakka. Vuonna 1866 Hannoverin kuningaskunta joutui Preussin kuningaskunnan valtaamaksi ja muuttui Hannoverin provinssiksi. Saksan yhdistymisen seurauksena Hannoverista tuli muun Preussin kuningaskunnan kanssa osa Saksan keisarikuntaa tammikuussa 1871. Hannover lopulta yhdistettiin pienempien valtioiden kanssa luomaan Ala-Saksin osavaltion Länsi-Saksassa, josta tuli myöhemmin nykypäivän Saksa. Austerlitzin taistelu
Liittokunnan katastrofi järkytti merkittävästi keisari Fransin uskoa brittiläisten johtamaan sotaan. Ranska ja Itävalta solmivat aselevon välittömästi ja Pressburgin rauha allekirjoitettiin hieman myöhemmin 26. joulukuuta. Pressburgin rauha syrjätti Itävallan sodasta ja liittokunnasta ja samalla vahvisti aiempia suurvaltojen kesken solmittuja Campo Formion ja Lunévillen rauhansopimuksia. Rauhansopimus vahvisti Itävallan aluemenetykset Italiassa ja Baijerissa Ranskalle, sekä Saksassa Napoleonin saksalaisille liittolaisille. Se myös määräsi 40 miljoonan frankin korvauksen kukistettujen Habsburgien maksettavaksi ja salli vetäytyvien venäläisjoukkojen marssia vihollisalueiden läpi takaisin kotimaahansa. Olennaisesti voitto Austerlitzissa salli Reinin liiton (joukko saksalaisia valtioita tarkoituksenaan toimia puskurivyöhykkeenä Ranskan ja Keski-Euroopan välillä) muodostamisen. Reinin liitto teki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan käytännössä hyödyttömäksi johtaen viimeksi mainitun romahtamiseen vuonna 1806, sen jälkeen kun Frans luopui keisarillisesta valtaistuimesta jättäen ainoaksi viralliseksi arvonimekseen Itävallan keisarin. Nämä saavutukset eivät kuitenkaan vakiinnuttaneet kestävää rauhaa Euroopassa. Preussin huolenaiheet Ranskan kasvavasta vaikutusvallasta Keski-Euroopassa sytytti neljännen liittokunnan sodan vuonna 1806. Auch
Auch on hyvin vanha kaupunki. Roomalaiset antoivat kaupungille nimen "Augusta Auscorum". Nimi tulee akvitanialaisesta heimosta (), joka asui siellä roomalaisten valloittaessa Galliaa 50 eaa. Kun vandaalit vuonna 409 tuhosivat Novempopulanan (myöhemmin Gascogne) silloisen pääkaupungin Éauzen, alueen hallinto siirtyi Auchiin. Samalla sinne siirtyi arkkipiispan istuin, joka säilyi kaupungissa Ranskan vallankumoukseen asti. Talvisota
Suomessa 14. huhtikuuta 1938 saapui Neuvostoliiton Helsingin lähetystön toinen sihteeri Boris Jartsev tapaamaan ulkoministeri Rudolf Holstia. Jartsevin mukaan neuvostohallitus oli varma, että Saksa suunnitteli hyökkäystä Neuvostoliittoon ja että suunnitelmiin kuului sivustaisku Suomen kautta. Siten Suomen suhtautuminen saksalaisten maihinnousuun oli tärkeää Neuvostoliitolle. Puna-armeija ei jäisi odottamaan Rajajoelle, mikäli Suomi sallisi maihinnousun. Toisaalta mikäli Suomi vastustaisi saksalaisten maihinnousua, Neuvostoliitto antaisi sotilaallista ja taloudellista apua, sillä Suomen kykyyn torjua saksalaisten maihinnousu omin voimin ei luotettu. Jartsev-neuvottelujen aloittamiseen johti Anschluss eli Itävallan liittäminen Hitlerin Saksaan maaliskuussa 1938, mikä Moskovan näkökulmasta merkitsi ensimmäistä repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Baijeri
Kun Preussin kuningaskunta voimistui, Baijeri säilytti itsenäisyytensä käyttämällä hyväkseen Preussin ja Itävallan keisari­kunnan välistä kilpailu­asetelmaa. Itävallan liittolaisena se kärsi tappion Preussin–Itävallan sodassa 1866, eikä se kuulunut vuonna 1867 perustettuun Pohjois-Saksan liittoon, mutta kysymys Saksan yhdistymisestä pysyi vireillä. Preussin–Ranskan sodassa 1870 Saksan eteläiset valtiot Baden, Württenberg, Hessen-Darmstadt ja Baijeri liittyivät Preussin puolelle, ja sodan jälkeen ne tulivat mukaan liittoon, josta vuonna 1871 muodostettiin Saksan keisarikunta (). Baijeri pysyi kuitenkin edelleen kuningas­kuntana, jolla oli oma Wittelsbach-sukuinen kuninkaansa ja eräissä suhteissa laajempi itse­hallinto kuin keisari­kunnan muilla osa­valtiolla. Sillä oli muun muassa oma posti­laitos, omat rautatiet ja jopa oma armeija. SC Hakoah Wien
Seuraava kausi 2. divisioonassa alkoi hyvin, ja lopulta seura voitti kauden. Seuralla oli edelleen yhdeksän ammattilaispelaajaa, sillä seuran jäsenet auttoivat seuraa rahallisesti. Hakoah pärjäsi myös Itävallan cupissa, jossa pääsi aina välieriin asti. Ennen kuin välieräottelu kerettiin pelata, toteutettiin Anschluss, joka keskeytti cupin. Anschlussin jälkeen Hakoahin omaisuus takavarikoitiin, kotistadion Krieauer Platz muutettiin SA:n varikoksi. Hakoah pyyhittiin pois 2. divisioonan taulukoista ja sen pelaamat ottelut mitätöitiin. Wienin juutalainen urheilutoiminta siirrettiin Makkabi Wienin toimintaan. Makkabi Wienissä harjoitettiin lähinnä voimistelua ja nyrkkeilyä. Monet Hakoahin pelaajat siirtyivät muihin maihin pelaamaan jalkapalloa, mm. Palestiinaan ja Unkariin. Günther Anhalt
II maailmansodan alussa hän otti osaa Puolan sotaretkeen Wilhelm Mohnken alaisuudessa. Hän haavoittui Puolassa ja sai ylennyksen SS-Hauptsturmführeriksi. Hän saattoi ottaa osaa 90 brittisotavangin joukkomurhaan kostona Sepp Dietrichin väitetystä kuolemasta. 6. huhtikuuta 1941 Anhalt sai komentoonsa divisioonansa 1. insinöörikomppanian, ja Venäjän sotaretken alettua IV pataljoonan. 1. syyskuuta 1941 hänet ylennettiin SS-Sturmbannführeriksi. Hän toimi Leibstandarte-divisioonan III ja IV pataljoonien komentajana. Seuraavaksi hänet siirrettiin SS:n sotilaspoliisiin ja ylennettiin SS-Obersturmbannführeriksi 22. marraskuuta 1943. Amerikadeutscher Bund
Amerikadeutscher Bund eli German American Bund oli Yhdysvalloissa ennen toista maailmansotaa toiminut amerikansaksalainen natsijärjestö, jota johti Baijerissa syntynyt ensimmäisen maailmansodan veteraani Fritz Julius Kuhn. Järjestö järjesti jäsenilleen harjoitusleirejä ja marssiharjoituksia sekä boikotoi juutalaiskauppoja. Saksan valtakunta
Natsi-nimitys oli toisen maailmansodan aikana erityisesti käytössä brittiläisessä ja yhdysvaltalaisessa joukkotiedonvälityksessä. Koska "natsi" tarkoittaa kansallissosialismia, ei Neuvostoliitto, joka harjoitti sosialismia kehittyneeseen sosialismiin ja kommunistiseen tilaan pääsyä, koskaan käyttänyt joukkotiedonvälityksessään Saksaan liittyen käsitettä kansallissosialismi sanan sosialistisuuden vuoksi, vaan sanaa fašismi. Neuvostoliiton ulkosuhteissa 1930-luvulla aatteellinen fašismi oli ensimmäinen vastustaja jo ennen kansallissosialismia Espanjan sisällissodan aikana 1936-1939, kun Neuvostoliiton tukema Komintern kokosi vapaaehtoisia prikaateja taistelemaan Espanjan tasavallan hallituksen puolella. Tuolloin sodan voittavat kapinalliset olivat latinalaistyyppisiä falangeja, joita tuki joukoillaan fašistinen Italia, mutta myöhemmin myös valtioajatukseltaan kansallissosialistiseksi yhtenäisvaltioksi muuttunut Saksan valtakunta, joka pyrki muuttamaan ensimmäisen maailmansodan saksalaisten epäreiluksi kokeman Versailles'n rauhan sopimuksen. Neuvostoliiton kansainvälisioikeudellisessa seuraajavaltioissa, Venäjän federaatiossa, käytetään kansallissosialisteista tätä tarkoittavaa käsitettä "natsisti". Latinalaisissa maissa fasistit tukeutuvat yleensä myös katoliseen kirkkoon ja yhteiskuntaa sellaisenaa säilyttäviin voimiin, usein aikaisemmin suurmaanomistukseen, kun taas kansallissosialisteista osa koki tehneensä jonkinlaisen sosialistisen vallankumouksen, jossa kirkkoa ei varsinaisesti tarvita hallinnon henkiseksi tueksi, vaan voiton jälkeen myös kristinusko voidaan poistaa hallitusvallan rajoitteena. Norjassa on julkaistu kirjoja, joissa entiset Nasjonal Samlingin kannattajat kiistävät olleensa kansallissosialisteja. Monet kansallissosialistiseen Saksaan myönteisesti suhtautuneet olivat aatteiltaan pikemminkin kansallisia fašisteja, joiden tavoitteena oli torjua kommunisteja kuin kansallissosialisteja, jotka pyrkivät kehittämään ylikansallisen talousyhteisön, mm. 1943 suunnitellun Euroopan yhteisön maiden kauppapolitiikan yhdistämiseksi Saksan ympärille. Fredrik August II (Saksin kuningas)
Vuoden 1848 vallankumous muodostui vedenjakajaksi, joka käänsi Fredrik Augustin politiikan taantumukselliseksi. Hän suhtautui aluksi myönteissti Frankfurtin kansalliskouksen pyrkimykseen yhdistää Saksa, mutta ei hyväksynyt kansalliskouksen laatiman liberaalin Saksan perustuslain sisältöä. Hänen kieltäytymisensä vahvistamasta kyseistä perustuslakia Saksissa johti toukokuussa 1849 kuuluisaan Dresdenin kansannousuun, joka saatiin kukistettua vasta Preussin lähettämien apujoukkojen avulla. Frerik August oli Dresdenin kumousyrityksen jälkeisinä vuosina yhä enemmän syrjässä valtakuntansa hallitusasioista. Vuodesta 1849 Saksin politiikkaa ohjasi vanhoillinen pääministeri Friedrich Ferdinand von Beust. Beust oli Preussin vastustaja ja teki Saksista siksi Itävallan liittolaisen. Rudolf Holsti
Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteeri Boris Jartsev aloitti Holstin kanssa salaiset keskustelut huhtikuussa 1938. Jartsev sanoi Neuvostoliiton hallituksen olevan varma siitä, että Saksa valmisteli hyökkäystä Neuvostoliittoa vastaan, mihin kuului sivustaisku Leningradiin Etelä-Suomen kautta. Jartsevin aloitteeseen vaikutti ratkaisevasti Anschluss eli Itävallan liittäminen Saksan valtakuntaan maaliskuussa 1938, mikä Moskovan näkökulmasta merkitsi repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Jartsev korosti, että hänen aloittamistaan keskusteluista ei saanut puhua kenellekään ulkopuoliselle, ei edes Neuvostoliiton suurlähettiläälle. Holsti hoiti tiedottamisen kuitenkin omalla tavallaan: hän kertoi asiasta pääministeri A. K. Cajanderille ja valtiovarainministeri Väinö Tannerille, mutta ei esimerkiksi puolustusministeri Juho Niukkaselle, puolustusneuvoston puheenjohtajalle marsalkka Gustaf Mannerheimille eikä puolustusvoimien komentajalle kenraali Hugo Östermanille. Presidentti Kyösti Kallio lienee saanut tiedon Jartsevin aloitteesta, mutta asiakirjoista ei ilmene, miten hän siihen reagoi. Lisäksi Holsti selosti keskustelujaan Jartsevin kanssa ruotsalaiselle virkaveljelleen Rickard Sandlerille ja Britannian Helsingin-suurlähettiläälle, mutta ei Suomen Tukholman-suurlähettiläälle J. K. Paasikivelle eikä Lontoon-suurlähettiläälle G. A. Gripenbergille. Näin Suomen Tukholman- ja Lontoon-suurlähettiläät joutuivat kiusalliseen tilanteeseen, koska heidän asemamaidensa ulkoministeriöt olivat paremmin perillä Suomen tilanteesta kuin he itse. Holstin tiedotustoiminta lisäsi epäluottamusta häntä kohtaan. Bundesautobahn 2
Rakentaminen aloitettiin saman aikaisesti kahdessatoissa paikassa. Ensimmäisenä avattiin 32-kilometrinen osuus Braunschweig-Westin ja Lehrten välillä 5. huhtikuuta 1936. Osuudet Hannover-Ost–Lehrte (10 km), Braunschweig-Ost–Helmstedt (43 km) ja Werder–Burg (85 km) avattiin 17. elokuuta samana vuonna. Moottoritie Berliinin kehätieltä Hannoveriin oli valmis, kun 55-kilometrinen osuus Burgista Helmstedtiin avattiin 10. tammikuuta 1937. Lännessä avattiin osuus Düsseldorfista Recklinghauseniin 17. joulukuuta samana vuonna. Kamenin risteys, joka yhdistää moottoritiet A 1 ja A 2, otettiin käyttöön 12. marraskuuta 1938. Samana päivänä piti avata osuus Gütersloh–Bielefeld, mutta Teutoburgin metsässä tapahtuneen maanvyörymän takia se avattiin vasta 15. joulukuuta. Myös osuus Bad Salzuflen–Herford avattiin tuolloin. Hieman aiemmin oli otettu käyttöön osuus Bad Nenndorf–Hannover, joten avaamatta oli enää osuus Bad Salzuflen–Bad Nenndorf. Se saatiin valmiiksi toisen maailmansodan alkamisen jälkeen 23. syyskuuta 1939, tosin yksikaistaisena suuntaansa. Boris Rybkin
Boris Jartsev aloitti neuvottelut ulkoasiainministeri Rudolf Holstin kanssa 14. huhtikuuta 1938. Holstin muistiinpanojen mukaan Jartsev sanoi Neuvostoliiton hallituksen olevan varma siitä, että Saksa valmisteli hyökkäystä Neuvostoliittoa vastaan, mihin kuului sivustaisku Etelä-Suomen kautta. Jartsevin mukaan Neuvostoliitto halusi rajansiirtoa Karjalan kannaksella, jottei Suomen puolelta kyettäisi ampumaan raskaalla tykistöllä kohti Leningradia sekä joitain Suomenlahden saaria, jottei Neuvostoliiton laivastoa kyettäisi saartamaan Suomenlahden pohjukkaan. Suomenlahden saarien osalta olisi riittänyt pitkäaikainen vuokrasopimus. Toisaalta myös aluevaihdoksiin oltiin valmiit. Neuvostoliitto olisi tarjonnut 183 neliökilometriä alueita Repolasta ja Porajärveltä, missä oli heimosotien aikana haluttu liittyä Suomeen. Max Jakobsonin mukaan Jartsevin neuvottelujen aloittamiseen johti ratkaisevasti maaliskuussa 1938 suoritettu Anschluss eli Itävallan liittäminen Hitlerin Saksaan, mikä Moskovan näkökulmasta merkitsi ensimmäistä repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Saksit
Saksan yhdistymisen jälkeen kolme osavaltiota johti nimensä sakseista: Niedersachsen tai Ala-Saksi, Sachsen-Anhalt tai Saksi-Anhalt ja Saksin vapaavaltio. Gary Lauck
Koska Lauck ei voinut itse mennä Saksaan, hän palkkasi Michael Kühnenin ja muutaman muun uusnatsin levittämään propaganda-aineistoa maassa. Berliinin muurin murruttua he päättivät perustaa NSDAP/AO-soluja entisen Itä-Saksan kaupunkeihin. Lokakuussa 1990 Kühnen tovereineen johti ensimmäistä uusnatsien mielenosoitusta Dresdenissä. Kühnen kuoli vuonna 1991 aidsiin, mutta Lauck sai entistä enemmän kannattajia ja taloudellista tukea, joiden avulla hän salakuljetutti Saksaan lisää laitonta natsistista ja rasistista propagandamateriaalia, kuten kirjoja, julisteita ja äänitettyjä puheita ja lauluja. Vuonna 1995 "Valitut palat" arvioi Lauckin kuuluvan maailman vaarallisimpiin uusnatsismin levittäjiin. Vuonna 1995 Lauck pidätettiin Tanskassa ja luovutettiin Saksaan, jossa hänet tuomittiin neljäksi vuodeksi vankeuteen. Itävallan historia 1918–1945
Anschlussia seurasi viikkojen väkivaltainen juutalaisvastaisuuden aalto, jonka jälkeen vaino systematisoitiin. Lait ja määräykset ajoivat juutalaiset talouselämästä ja viimein koko Itävallasta ilman, että kaupankäyntiä häirittiin tai omaisuutta menetettiin. Aluksi juutalaisia kannustettiin muuttamaan, kun heiltä oli ensin viety heidän omaisuutensa. Wieniin perustettiin juutalaisten muuton keskustoimisto ("Zentralamt jüdischer Auswanderung", ZjA) helpottamaan emigroitumista. Vuonna 1938 80 000 pakeni Itävallasta laillisesti tai laittomasta ja lopulta yhteensä noin 150 000. Lokakuussa 1941 maastamuuttopolitiikka korvattiin joukkotuholla. ZjA, jota oli laajennettu miehitetyille alueille, järjesti juutalaisten rekisteröinnin ja siirron tuhoamisleireille. Kolmasosa Itävallan juutalaisista kuoli Holokaustissa. Juutalaisten lisäksi Itävallan slaavilaiset vähemmistöt, tšekit, slovakit, sloveenit ja kroaatit joutuivat assimilaation, väestönsiirtojen ja tuhonnan uhreiksi. Käsivarren asemasota
Käsivarren asemasota oli Suomen ja Saksan välisen Lapin sodan viimeinen vaihe, jota käytiin 29. marraskuuta 1944 − 27. huhtikuuta 1945. Lapista vetäytyvät saksalaiset olivat linnoittautuneet Käsivarren poikki Sturmbock-asemaan Lätäsenon tienoille ja suomalaisten vähäisillä joukoilla ei ollut resursseja hyökkäykseen. Lätäsenon asemasodan jälkeen linjat siirtyivät saksalaisten Lyngen-asemaan Kilpisjärvelle, josta vetäydyttyään saksalaiset olivat poistuneet Suomen alueelta. Suomen osalta kyseessä olivat toisen maailmansodan viimeiset sotatoimet. Anton Kaindl
Anton Kaindl (14. heinäkuuta 1902, München - 31. elokuuta 1948, Workuta) oli saksalainen keskitysleirikomendantti toisen maailmansodan aikana. Hän oli arvoltaan SS-Obersturmbannführer ja myöhemmin SS-Standartenführer. Hän johti toimistoa SS-WVHA:ssa 31. elokuuta 1942 alkaen. Toimisto vastasi vankien vaatettamisesta keskitysleireillä. Hän oli Sachsenhausenin keskitysleirin seitsemäs ja viimeinen komendantti ja johti sen evakuointia huhtikuussa 1945. Sodan jälkeen Kaindl joutui liittoutuneiden vangiksi. Hän joutui oikeuteen 23. elokuuta 1947 Berliinin Pankowissa ns. Sachsenhausen-oikeudenkäyntiin yhdessä 15 muun syytetyn kanssa. Oikeudenkäynnin järjesti neuvostoliittolainen sotilastuomioistuin. Kaindl väitti vain noudattaneensa käskyjä. 1. marraskuuta 1947 Kaindl ja 8 muuta syytettyä tuomittiin elinkautisiin vankeusrangaistuksiin. Kaindl joutui pakkotyöhön arktisiin olosuhteisiin Vorkutan gulagiin, jossa kuoli kesällä 1948. Bundesautobahn 9
Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen A 9:n kuusikaistaistaminen välillä Berliini–Nürnberg kuului maan tärkeimpiin liikennehankkeisiin. Osuus Nürnbergistä Müncheniin rakennettiin kuusikaistaiseksi jo 1970-luvulla. Saksan yhdistyminen
Saksan yhdistyminen oli prosessi, jossa nykyisen Saksan alueen valtiot yhdistyivät Preussin johdolla yhdeksi valtioksi nimeltä Saksan keisarikunta. Virallisesti tämä tapahtui 18. tammikuuta 1871 Ranskassa Versailles’n palatsin Peilisalissa, jossa Saksan ruhtinaat kokoontuivat julistamaan Preussin kuninkaan Vilhelm I:n Saksan keisariksi Ranskan kärsittyä tappion Ranskan–Preussin sodassa. Merkittävin henkilö päätöksen taustalla oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck. Tosiasiallisesti saksaa äidinkielenään puhuvat valtiot olivat kehittyneet liittovaltion suuntaan jo yli sadan vuoden ajan erilaisin kokeiluin. Yhdistyminen toi esiin useita uskonnollisia, kielellisiä, sosiaalisia ja kulttuurisia eroja uuden valtakunnan kansalaisten joukossa ja välillä. Voidaan katsoa, että vuosi 1871 oli vain yksi hetki laajemmassa yhdistymisprosessissa. Saksan valtakunnankansleri
Valtakunnankansleri () oli Saksan valtakunnan hallituksen johtajan eli pääministerin virkanimike vuosina 1871–1945. Ensimmäinen valtakunnankansleri oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck vuosina 1871–1890. Nimike säilyi samana myös Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Natsi-Saksassa kanslerin ja valtakunnanpresidentin virat yhdistettiin vuonna 1934 Adolf Hitlerille, johon sen jälkeen viitattiin pääasiassa nimikkeellä "Führer" (”johtaja”). Valtakunnankanslerin nimike siirtyi lopullisesti historiaan Saksan valtakunnan lakattua olemasta toukokuussa 1945. Vuonna 1949 perustetussa Saksan liittotasavallassa hallituksen johtajan nimikkeeksi otettiin liittokansleri. Saksan demokraattisessa tasavallassa vastaava virkanimike oli pääministeri. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 pysyttiin liittotasavallan titteleissä. Aarhus
Aarhus on myös entinen kaupunki, mutta vuoden 1970 kuntauudistuksessa kaupunkikäsitteestä luovuttiin Tanskassa. Aarhus sijaitsee Jyllannin niemimaan itärannikolla. Viikingit perustivat Aarhusin 700-luvulla. Aarhus on Kööpenhaminan jälkeen maan toiseksi suurin kaupunkitaajama, ja Aarhusin yliopisto on maan toiseksi suurin yliopisto. Blaupunkt
Blaupunkt perustettiin vuonna 1923 Berliinissä nimellä ”Ideal”. Aluksi yhtiö valmisti kuulokkeita. Jokainen kuuloke testattiin ja merkittiin laatumerkillä: sinisellä pisteellä (saks. "Blaupunkt"). Ei mennyt kauan, kun asiakkaat kyselivät ”sininen piste” -kuulokkeita. Vuonna 1938 yhtiö muutti nimekseen Blaupunkt. 1950- ja 1960-luvulla Blaupunkt oli saavuttanut johtavan aseman autoradioissa ja autoradio-tarvikkeissa. Blaupunkt oli ollut Bosch-konsernin tytäryhtiö yli 60 vuotta. Maaliskuussa 2009 tuotemerkki kuluttajatuote- ja tarvikehaaroineen mukaan lukien tuotemerkki myytiin Aurelius AG:lle. Kauppasummaa ei julkaistu. Auróra (yhtye)
Vuosien 1993-1994 albumien "FelTámadás" (suom. Ylösnousemus) ja "Keserű cukor" (suom. Katkera karkki) musiikkityylissä oli enemmän vaikutteita metallimusiikista, mutta sitten he yhtye palasi punk-juurilleen. Vuosi 1994 toi myös jäsenenmuutoksia: András "Blinker" Soós liittyi yhtyeeseen Polyákin tilalle. Samana vuonna julkaistiin split-levy "Mindhalálig Punk" (suom. Punk kuolemaan asti) yhdessä saksalaisen Wizo-yhtyeen kanssa. Se sisälsi sekä ennen julkaisemattomia kappaleita että uusia versioita muutamasta vanhasta kappaleesta ("Barikádharcos, Fojtogatók, Kis kurva, Bella csaó, Másvilág, Ég veled"). Uusi albvumi "Nincs karácsony" (suom. Ei ole joulua) ilmestyi vuonna 1996. Albumilta löytyy kappale "Szabolcs "Kisbé" Goreczky", joka on ensimmäinen yhtyeen kappale jossa on soittimena trumpetti. Seuraavalla yhtyeen levyllä trumpetti oli suuremmassa roolissa. HMS Amazon (D39)
Alus lähti toukokuun alussa ryhmänsä mukana Islannista saattaakseen apuristeilijä "HMS Ranpuran" sekä neljä rahtialusta saattueeseen OB318. Ryhmä liittyi saattueeseen 7. toukokuuta ja suojasi sitä 7. saattajaryhmän kanssa. Saksan laivaston sukellusvene "U-94" upotti kaksi rahtialusta saattueesta, jolloin "Amazon" hyökkäsi sukellusvenettä vastaan "HMS Bulldogin" ja "HMS Rochesterin" kanssa. Hyökkäys esti sukellusvenettä uusimasta hyökkäystään saattuetta vastaan, mutta "Amazonin" peräsin vaurioitui. Anton (Saksi)
Anton oli Saksin vaaliruhtinas Fredrik Kristianin nuorempi poika. Koska hänen veljensä, Saksin kuningaskunnaksi korottanut Fredrik August I, ei saanut perillistä, tuli Anton tämän kuoltua 71-vuotiaana hallitsijaksi. Anton oli maltillinen, mutta uskonnolliseen mystiikkaan ja katolilaisuuteen kallistunut kuningas, jonka hallinnon teki epäsuosituksi varsinkin vallan keskittyminen taantumukselliselle ministeri Detlev von Einsiedelille. Kun europpalaisen vallankumousvuoden aikana myös Leipzigissa ja Dresdenissä puhkesi syyskuussa 1830 mellakoita, Anton päätti lepytellä alamaisiaan erottamalla Einsiedelin ja ottamalla veljenpoikansa Fredrik Augustin kanssahallitsijakseen. Fredrik Augustin johdolla laadittiin vuoden 1831 perustuslaki. Münchenin sopimus
Vastakkainasettelu saksalaisten ja tšekkien välillä kiihtyi koko 1930-luvun ajan. Saksalainen vähemmistö, joka oli kuitenkin enemmistö mainituilla neljällä alueella, seurasi natsipoliitikko Konrad Henleiniä, joka liioitteli vaatimuksissaan. Todellinen kriisi puhkesi Itävallan ja Saksan Anschlussin jälkeen vuonna 1938. Silloin oli jo hyvin todennäköistä, että Hitlerin seuraava vaatimus koskisi sudeettialueiden liittämistä Saksan valtakuntaan. Anhaltin vapaavaltio
Toisen maailmansodan jälkeen kun Saksa jaettiin liittoutuneiden miehitysvyöhykkeisiin, Anhaltin alue liitettiin neuvostoliittolaisten hallinnoimaan Saksi-Anhaltin alueeseen. Myöhemmin Saksi-Anhaltin alue tuli osaksi Itä-Saksaa, mutta osavaltio perustettiin uudelleen Itä- ja Länsi-Saksan yhdistyessä vuonna 1990. ACCESS.bus
ACCESS.bus on Philipsin ja DECin vuonna 1985 kehittämä sarjaliitäntäprotokolla, jolla voidaan liittää tietokoneeseen oheislaitteita. ACCESS.bus on samankaltainen kuin USB-liitäntä; sen avulla voidaan tietokoneeseen liittää oheislaitteita sammuttamatta konetta välillä. Heinz Guderian
Päätepiste oli Wien, jonne saavuttiin sakeassa lumipyryssä pikkutunneilla 13. maaliskuuta. Koska kyseessä ei ollut sotatoimi, Guderian sai pyydettyään Hitlerin henkilökohtaisen luvan koristella panssarimarssiin osallistuneet koneet lippusin ja kukkasin. "Anschlussia" on kutsuttu joissain tilanteissa tästä syystä myös leikillisesti "kukkaissodaksi" – nimitys on atsteekkien perua Kenraalin muistelmien mukaan saksalaiset otettiin Itävallassa vastaan sankoin iloitsevin väkijoukoin. Hänen mielestään panssarien koristeleminen olikin onnistunut ratkaisu. Näin Guderianin itsensä esittämä näkemys tapahtumista eroaa merkittävästi siitä, mitä Winston Churchill kirjoitti sodan jälkeen. Tämän mukaan itävaltalaiset eivät olleet lainkaan innostuneita saksalaisten saapumisesta, ja että marssi oli täynnä panssarivaunuihin liittyneitä teknisiä ongelmia, vaikka sää oli mitä parhain. Teknilliset ongelmat Guderian myönsi itsekin kirjoittaen sodan jälkeen: ”Saksan panssarijoukot saivat Itävallan miehittämisestä tärkeitä kokemuksia.” Saksan yhdistyminen
Napoleonin sotien jälkeisen Wienin kongressin (1814–1815) diplomaattisten valtapiirien malli tunnusti Itä­vallan johtoaseman Keski-Euroopassa. Wienin kongressin neuvottelijat eivät huomioineet Preussin kasvavaa voimaa Saksan valtioiden keskuudessa. Siksi he eivät myöskään pystyneet näkemään tilannetta, jossa Preussi haastaisi Itävallan Saksan valtioiden johtajuudessa. Tämä saksalainen dualismi toi esiin kaksi ratkaisua yhdentymiseen: Kleindeutsche Lösung, pienen Saksan ratkaisu (Saksa ilman Itävaltaa) tai Großdeutsche Lösung, Suur-Saksa (Saksa Itävallan kanssa). Friedrich Rainer
Anschlussin aikana 13. maaliskuuta 1938 Gauleiter Josef Bürckel, Itävallan Anschlussin valtakunnankomissaari natsi-Saksassa, palkkasi Rainerin henkilökuntansa henkilö- ja järjestyshallintoon. Toukokuussa 1938 Adolf Hitler nimesi henkilökohtaisesti Rainerin Salzburgin Gauleiteriksi, ja hänestä tuli samalla myös Reichstagin jäsen. Autobahn
Saksan autobahn-verkosto teki suuren vaikutuksen yhdysvaltalaiseen kenraaliin ja myöhempään presidenttiin Dwight D. Eisenhoweriin, joka palveli Euroopassa toisen maailmansodan aikana. Hänen aloitteestaan luotiin Yhdysvaltoihin 1950-luvulta lähtien koko maan kattava moottoritieverkosto, joka tunnetaan nimellä Interstate Highway System.