Kuka Mauno Koivuneva oli?
Mauno Koivuneva
Mauno Koivuneva (9. maaliskuuta 1904 Viipuri – 7. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen vanhoillislestadiolainen pappi, "Päivämiehen" pakinoitsija "Paimenpoika" 1955–1978 ja Koiviston Viesti -lehden perustaja ja päätoimittaja.
Mauno Koivisto
Juhani Suomen mukaan Koivisto hoiti edeltäjiensä Paasikiven ja Kekkosen tavoin yhteyksiä Neuvostoliittoon KGB:n avulla. Kyse ei hänen mukaansa ollut tiedustelusta vaan järkevästä toiminnasta: KGB-yhteys oli suorin ja varmin linkki neuvostovaltion johtoon. KGB-toimitsija Viktor Vladimirovia Suomi luonnehtii Koivistojen perhetutuksi. Suomen presidentinvaali 1982
Valitsijamiehistä saavutti kaikkien aikojen ääniennätyksen Mauno Koiviston valitsijamieheksi valittu rouva Tellervo Koivisto, joka keräsi Helsingin kaupungin vaalipiiristä 50 649 ääntä. Yksi ääniharavista oli myös Tellervo ja Mauno Koiviston tytär Assi Koivisto, joka sai Uudenmaan läänin vaalipiiristä 22 585 ääntä. Mikkelin läänin vaalipiiristä valittu Erkki Liikanen sai 24 532 ääntä ja 17,9 prosenttia kaikista omassa vaalipiirissään annetuista äänistä, mikä lienee ollut alallaan kaikkien aikojen ennätys. Kaikkiaan 38 valitsijamiestä sai yli 10 000 ääntä, näistä 33 oli Mauno Koiviston vaaliliitosta. Koiviston vaaliliitossa oli mukana useita tunnettuja puolueisiin sitoutumattomia valitsijamiehiä, mm. professori Matti Klinge, professori Kirsti Lagerspetz, rouva Pirkko Liinamaa, toimittaja Mirja Pyykkö, näyttelijä Sylvi Salonen, kenraali Ensio Siilasvuo ja kirkkoherra Voitto Viro. Muista kuin Koiviston vaaliliiton valitsijamiehistä eniten ääniä saivat kokoomuslaiset kansanedustaja Pertti Salolainen ja ylipormestari Raimo Ilaskivi, molemmat Helsingin vaalipiiristä. Ainoa liberaalien valitsijamies Terhi Nieminen-Mäkynen valittiin Uudenmaan ja ainoa SMP:n valitsijamies Pekka Vennamo Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Mauno Castrén
Mauno Jalmar Castrén (s. 1931) on suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri. Hän on ollut ulkoministeriön neuvotteleva virkamies ja kauppapoliittisen osaston päällikkö, Suomen suurlähettiläs Ankarassa 1986–1991, Belgradissa 1991–1992 ja Sofiassa 1992–1994. Mauno Ihanti
Mauno Ihanti (17. syyskuuta 1951 Kinnula – 20. heinäkuuta 1996 Jyväskylä) oli suomalainen lehtialan yrittäjä ja toimittaja. Mauno Koivisto
Koivisto ilmoitti ensimmäisen kautensa alussa jatkavansa edeltäjiensä Paasikiven ja Kekkosen linjalla. Koivisto matkusti Moskovaan vain viisi viikkoa virkaanastumisensa jälkeen. YYA-sopimuksen jatkaminen nostettiin esiin, vaikka se olisi ollut voimassa vielä kahdeksan vuotta. Paavo Lipposen mukaan Koivisto kuitenkin teki lopun Kekkosen aikaisesta nöyristelevästä suhtautumisesta Neuvostoliittoon päin sekä Moskovan sekaantumisesta Suomen asioihin. Myös professori Juhani Suomen mukaan linja idänsuhteissa ei pysynyt entisellään ja suomalaiset kääntyivät enemmän Neuvostoliittoa vastaan. Sen sijaan henkilötasolla Koivisto solmi erittäin lämpimän suhteen presidentti Mihail Gorbatšoviin ja Yhdysvaltain varapresidentti George Bushiin. Ulkopoliittinen käännös oli kuitenkin varovainen. Koivisto ei missään vaiheessa ottanut dramaattista pesäeroa aikaisempaan vaan käänsi valtiolaivan kurssin vakuuttaen koko ajan jatkavansa entisellä linjalla. Koiviston kauden alussa suhteet Ruotsiin viilenivät joksikin aikaa, kun Koivisto epäili ruotsalaisten sukellusvenehavaintoja. Mauno Rosendal
Mauno Rosendal (8. syyskuuta 1848 Hämeenkyrö – 21. lokakuuta 1917 Oulu) oli suomalainen kansanedustaja, herännäisjohtaja, kirjailija, poliitikko ja opettaja. Mauno (Magnus) Rosendalin vanhemmat olivat Eva Matilda Holmberg ja Adolf Fredrik Rosendal, Tampereen yläalkeiskoulun rehtori. Mauno Kivioja
Mauno Kivioja (3. heinäkuuta 1941 Nokia – 3. joulukuuta 2018) oli suomalainen kuvanveistäjä ja mitalien suunnittelija. Kivioja veisti paljon julkisia veistoksia kotikaupunkiinsa Nokialle ja Pirkanmaan alueelle. Mauno Kuusla
Mauno Kuusla (vuoteen 1935 "Granlund", 21. marraskuuta 1931 – 2013) oli suomalainen kuvaaja. Mauno Koivisto
Mauno Henrik Koivisto (25. marraskuuta 1923 Turku – 12. toukokuuta 2017 Helsinki) oli Suomen tasavallan yhdeksäs presidentti. Hän toimi presidenttinä kaksi perättäistä kautta 1982–1994, ja sitä ennen hän hoiti presidentin tehtäviä vuoden 1981 lopulla Urho Kekkosen ollessa sairautensa vuoksi estyneenä. Koivisto halusi rajoittaa presidentin valtaoikeuksia ja vahvistaa pääministerin valtaa. Hän kuvasi itseään bernsteinlaiseksi sosialistiksi. Mauno Kangasniemi
Mauno Johannes Kangasniemi (3. huhtikuuta 1924 Alavus – 9. maaliskuuta 2017 Kauhajoki) oli Vaasan läänin maaherra 1978–1991 ja toimi sitä ennen kunnallishallinnon tehtävissä. Hän oli koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Koiviston I hallitus
Suomessa vakiintuneen käytännön mukaan hallitus erosi aina presidentinvaalin yhteydessä, vaikka lainsäädäntö ei tällaista menettelyä edellyttänytkään. Niinpä edellinen pääministeri Rafael Paasio jätti hallituksensa eronpyynnön vuoden 1968 presidentinvaalin jälkeen ja valtiovarainministerinä vuoden 1967 loppuun saakka toiminut, hiljattain Suomen Pankin pääjohtajaksi tullut Mauno Koivisto kokosi uuden hallituksen entiselle kansanrintamapohjalle. Jatkuvuutta osoitti keskeisten ministerien – ulkoministeri Ahti Karjalainen, oikeusministeri Aarre Simonen, sisäasiainministeri Antero Väyrysen sekä valtiovarainministerien Eino Raunio ja Ele Alenius – jatkaminen tehtävissään. Ulkopoliittisen ripittäytymisen tehnyt SDP:n vahva mies Väinö Leskinen nousi hallitukseen yhdeksän vuoden tauon jälkeen. Mauno Uusivirta
Mauno Antero Uusivirta (s. 27. syyskuuta 1948 Toholampi) on suomalainen kilpapyöräilijä. Koiviston II hallitus
Maaliskuun 1979 eduskuntavaaleissa etenkin oppositiopuolueet Kokoomus ja Suomen Maaseudun Puolue lisäsivät kannatustaan. Vastaavasti kaikki hallituspuolueet SDP, Keskusta, SKDL ja LKP kärsivät tappioita niin, että kansanrintamahallituksen enemmistö eduskunnassa supistui 152:sta 137 kansanedustajaan. Edellisen hallituksen pääministeri Kalevi Sorsa ilmoitti heti vaalien jälkeen kieltäytyvänsä jatkamasta tehtävässään; hän oli jo tammikuussa 1979 ehdottanut presidentti Urho Kekkoselle Suomen Pankin pääjohtajaa Mauno Koivistoa uudeksi pääministeriksi. Parlamentarismin edellyttämällä tavalla Kekkonen nimitti 21. maaliskuuta hallitustunnustelijaksi vaalien suurimman voittajan Kokoomuksen puheenjohtajan Harri Holkerin, mutta tämä luovutti kuukauden päivät kestäneiden tuloksettomien neuvottelujen jälkeen. Eduskunnan varapuhemiehen Veikko Helteen selviteltyä hallituspohjaa Kekkonen nimitti Mauno Koiviston hallituksen muodostajaksi 11. toukokuuta. Hallitusohjelman kirjoittaminen ja ministerinsalkkujen jako kestivät tämän jälkeen vielä kaksi viikkoa. Kansanrintamapohjan jatko ei ollut itsestäänselvyys, koska Keskustan kentällä ilmeni vahvoja haluja puolueen jättäytymisestä oppositioon. Keskustan osallistuminen uuteen hallitukseen ratkesikin puolueen puheenjohtajan Johannes Virolaisen taivuttelun jälkeen vasta aivan viime hetkellä. Samoin edellisen hallituksen ulkomaankauppaministeri, puolueisiin sitoutumaton Esko Rekola suostui jatkamaan tehtävässään vain Mauno Koiviston suostuttelun ansiosta. Mauno Koivisto
Keväällä 1981 presidentti Urho Kekkosen dementia oli edennyt siihen vaiheeseen, että hänen eronsa oli enää ajan kysymys. Kekkosen lähipiiri, niin sanottu K-linja ymmärsi, että Kekkosen erotessa vallassa olevalla pääministerillä, joka hoitaisi väliaikaisesti myös presidentin tehtäviä, olisi etulyöntiasema presidentinvaalissa. Tilanne huipentui, kun tulopoliittista ratkaisua yritettiin saada kokoon. Suomen Kansan Demokraattinen Liitto olisi halunnut puuttua ratkaisuun liittyvän sosiaalipaketin sisältöön, kun taas Keskustapuolue esitti uusia maatalousvaatimuksia. Kun sosiaaliministeriö ilmoitti huhtikuun vaihteessa lakien olevan valmiita vasta kuukauden kuluttua, syytti presidentti pääministeriä hidastelusta. Käytyään presidentin luona kommunistipuolueen puheenjohtaja Aarne Saarinen ilmoitti lehdistölle presidentin kantana olevan, että ainakin pääministeri vaihtuu. Vallitsevan käsityksen mukaan hallitus tarvitsi toimiakseen nimittäjänsä eli presidentin luottamuksen, mutta tiedusteluaan lain tulkintaa oikeuskansleri Risto Leskiseltä ja eduskunnan puhemies Johannes Virolaiselta (kesk.) totesi Koivisto eroavansa vasta hänen tai koko hallituksen mahdollisesti saadessa epäluottamuslauseen eduskunnalta. Tapaus nosti Koiviston jo ennestäänkin suuren kansansuosion suorastaan pilviin: alettiin puhua ”Koivisto-ilmiöstä” tai ”Manu-ilmiöstä”. Mauno Koivisto
Toisella kaudella Suomi alkoi askel askeleelta irrottautua varovaiselta linjaltaan kohti yhdentyvää Eurooppaa. Suomi hakeutui entistä tiiviimpään yhteistyöhön muiden länsivaltojen kanssa. Koiviston presidenttikaudella Suomesta tuli EFTA:n täysjäsen ja Euroopan neuvoston jäsen. Paasikiven, Kekkosen ja Koiviston vuosikausien uurastus kantoi hedelmää 26. lokakuuta 1989, jolloin Mihail Gorbatšov antoi Finlandia-talossa pitämässään puheessa varauksettoman tunnustuksen Suomen puolueettomuudelle. Suomi sai myös toimia Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton presidenttien tapaamisen isäntänä vuonna 1990. Mauno Heimo
Heimo oli koulutukseltaan ylioppilas. Hän työskenteli Suomen sisällissodan aikana kansanvaltuuskunnan elintarvikeasiain osaston konttoristina ja pakeni sodan lopussa kansanvaltuuskunnan mukana Neuvosto-Venäjälle. Hän osallistui Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) perustamiseen Moskovassa. Heimo oli vuonna 1918 jonkin aikaa Berliinissä Neuvosto-Venäjän lähettilään Adolf Joffen avustajana ja yritti värvätä Saksaan jääneitä vasemmistolaisia suomalaisia jääkäreitä liittymään kommunisteihin. Vuosina 1918–1920 Heimo asui Ruotsissa, jossa hän toimi SKP:n Tukholman-toimiston sihteerinä ja perusti Kominternin Skandinavian-komitean yhdessä ruotsalaisen Zeth Höglundin kanssa. Heimo toimi myös Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan asiamiehenä salanimellä "Erkki Heino". Hänet vangittiin vuonna 1920 Norjassa hänen toimiessaan Edvard Gyllingin kuriirina, mutta hän onnistui pakenemaan ja jatkamaan maanalaista toimintaansa. Mauno Koivisto
Aluksi monet epäilivät, ettei Koivistosta olisi edeltäjänsä Urho Kekkosen veroiseksi ulkopoliittiseksi voimahahmoksi. Veikkaus ei kuitenkaan osunut oikeaan. Koivisto teki useita historiallisia ja määrätietoisia ulkopoliittisia ratkaisuja, mutta tyyli oli aivan erilainen kuin edeltäjällä. Kekkonen pyrki näyttäviin aloitteisiin, vaikka ei aina uskonutkaan niiden läpimenoon. Koiviston aktiivisuus taas oli kuin jäävuori: vain huippu oli näkyvissä. Näkyvästi Koivisto käytti valtaansa Holkerin hallitusta muodostettaessa. Ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja porvaripuolueet Keskusta, Kokoomus ja Ruotsalainen kansanpuolue (RKP) olivat sopineet salaa hallituksen muodostamisesta. Kun niin kutsuttu kassakaappisopimus tuli Koiviston tietoon, hän raivostui. Presidentti ei voinut hyväksyä tilannetta, jossa hänet oli asetettu tapahtuneitten tosiasioitten eteen. Hän otti erittäin aktiivisen roolin, jonka seurauksena pääministeriksi tuli Harri Holkeri, Koiviston monivuotinen työtoveri Suomen pankista. Koivisto tuki Holkeria niin voimakkaasti, että hän oli valmis nimittämään jopa kokoomuksen vähemmistöhallituksen Holkerin johdolla. Hallituksesta tuli kuitenkin sinipunainen, sillä siihen osallistuivat kokoomuksen lisäksi SDP, RKP ja SMP. Koiviston menettelyä Holkerin hallituksen synnyssä alettiin kutsua "manuaaliseksi ohjaukseksi". Jarmo Koivunen (pilapiirtäjä)
Koivunen työskenteli alkujaan mainosalalla, muun muassa Esko Lehmuksen mainostoimistossa Mainos-Lehmuksessa. Hän voitti vuonna 1964 Kustannusyhtiö Lehmuksen kilpailun "Nauru autolle" -nimisen huumorikirjan kuvittamisesta. Seuraavana vuonna hän alkoi piirtää "Ilta-Sanomiin" ja jättäytyi myöhemmin täysipäiväiseksi piirtäjäksi. Koivusen piirroksia julkaistiin "Ilta-Sanomissa" arviolta lähes 8 000. Hän piirsi yli viidenkymmenen vuoden ajan aina kolme kuvaa viikossa. Helmikuussa 1966 yksi Koivusen Luna 9 -kuuluotainta kommentoinut piirros julkaistiin uudelleen neuvostoliittolaisessa "Pravda"-lehdessä, tosin ilman hänen nimeään. Koivunen kuvitti myös 1980-luvulla Väestöliiton julkaisemia seksuaalivalistusoppaita ja piirsi muuttomiehiä esittävän kuvan Postin osoitteenmuutoskorttiin, jota on painettu miljoonia kappaleita. Koivunen jäi eläkkeelle 77-vuotiaana kesäkuun alussa 2017, sillä Parkinsonin tauti alkoi haitata hänen piirtämistään. Mauno Lehtinen
Mauno Lehtinen (s. 5. tammikuuta 1921 Turku) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1940–1957 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Tellervo Koivisto
Mauno Koiviston osallistuessa presidentinvaaleihin 1982 Tellervo Koivisto oli valitsijamiehenä. Koska useat äänestäjät halusivat varmistaa äänten menevän Mauno Koivistolle, Tellervo oli vaalien ylivoimainen ääniharava. Miehensä noustua tasavallan presidentiksi hän kuitenkin jätti kaikki poliittiset luottamustehtävänsä. Kovan markan politiikka
Vahvan markan politiikkaa ajoivat etenkin Suomen pankin johtaja Mauno Koivisto, pankin johtokunnan jäsenet Rolf Kullberg, Markku Puntila sekä ministerit Harri Holkeri ja Kalevi Sorsa. Myötävaikuttamassa oli myös mm. valtiovarainministeri Iiro Viinanen, joka ajoi vielä 1990-luvun alussa vahvaa markkaa "markkaa ei devalvoida" -lupauksellaan. Auvo Maunula
Auvo Herman Toivo Maunula (7. kesäkuuta 1907 Alavieska – 17. toukokuuta 1944 Hirvas) oli suomalainen lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi nimitettäessä hänen sotilasarvonsa oli majuri. Maunula lensi noin 200 sotalentoa ja ampui alas kolme vastustajan lentokonetta. Juho Koivisto
Johannes (Juho) Koivisto (sukunimi aikaisemmin Keski-Koivisto; 15. maaliskuuta 1885 Kurikka – 13. lokakuuta 1975 Kurikka) oli eteläpohjalainen maanviljelijä ja pitkäaikainen Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri. Mauno Kurppa
Mauno Johannes Kurppa (22. kesäkuuta 1927 Loimaa – 30. tammikuuta 1999 Loimaa) oli suomalainen maanviljelijä, toimitusjohtaja ja 1970-luvun alussa Suomen maaseudun puolueen ja Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen kansanedustaja. Kurppa sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1978. Eino Koivistoinen
Eino Hannes Koivistoinen (10. toukokuuta 1907 Kuopio – 14. joulukuuta 1987 Kotka) oli suomalainen merikapteeni ja kirjailija. Suomen presidentinvaali 1988
Mauno Koiviston toinen, jälkimmäinen toimikausi alkoi 1. maaliskuuta 1988. Mauno Heinonen
Mauno "Manne" Heinonen (18. helmikuuta 1911 Lahti, Suomen suuriruhtinaskunta – 2. maaliskuuta 1940 Turkinsaari, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen pesäpalloilija ja koripalloilija. Mauno Mäkelä
Mauno Ilmari Mäkelä (7. maaliskuuta 1916 Helsinki – 17. lokakuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja. Hän esiintyi kahdesti myös näyttelijänä, elokuvissa "Iskelmäketju" vuodelta 1959 ja "Luottamus" vuodelta 1976. Noppa-juttu
Presidentti Mauno Koivisto puuttui Noppa-oikeudenkäyntiin 60-vuotissyntymäpäivähaastattelussaan marraskuussa 1983. Koivisto ihmetteli syyttäjien intoa nostaa syytteitä "varmuuden vuoksi" ja väläytti mahdollisuutta, että syyttäjä, jonka nostamista syytteistä liian moni hylätään ja jätetään tuomitsematta, siirrettäisiin hyllylle. Koiviston tulkittiin tällä tarkoittaneen etenkin Noppa-jutun syyttäjänä toiminutta Markku Pohjanoksaa. Myös Koiviston ja oikeuskansleri Kai Kortteen välit kiristyivät voimakkaasti Noppa-jutun aikana. Kun Korte puolusti julkisuudessa syyttäjien jyrkkiä toimia, Koivisto katsoi hänen laiminlyöneen virkavelvollisuutensa sikäli, että ylimpänä syyttäjänä oikeuskanslerin tuli hallitusmuodon mukaan valvoa, ettei ketään laillisessa oikeudessa sorreta. Myöhemmin Koivisto kirjoitti muistelmateoksessaan "Kaksi kautta" jopa harkinneensa Kortteen asettamista tämän vuoksi syytteeseen valtakunnanoikeudessa. Mauno Kangas
Mauno Kangas (20. kesäkuuta 1907 Karjalohja – 14. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen kivenveistäjä. Kangas toimi perustamansa Someron kivenveistämön johtajana vuodesta 1937 kuolemaansa asti. Kankaan johdolla toteutettiin 1950-1960-luvuilla useita sankaripatsaita ja Karjalaan jääneiden muistomerkkejä. Kuvanveistäjiä, joiden kanssa Kangas teki yhteistyötä, olivat Aarre Aaltonen, Eila Hiltunen, Lauri Leppänen, Veikko Leppänen, Essi Renvall, Viljo Savikurki, Aukusti Veuro, Matti Visanti ja Ilmari Wirkkala. Kankaan omina töinä mainitaan hieman vaihtelevasti ainakin Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki Järvenpäässä, sankaripatsas Suomusjärvellä sekä vuoden 1918 muistomerkit Lohjalla ja Karjalohjalla. Matti Koivunen
Paavo Matias (Matti) Koivunen (12. tammikuuta 1919 Ruovesi – 28. heinäkuuta 1997 Jyväskylä) oli suomalainen SKDL:n poliitikko. Hän toimi sosiaaliministerinä Paasion I hallituksessa 1966–1968 sekä kansanedustajana Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä ja Keski-Suomen läänin vaalipiiristä vuosina 1951–1962 ja 1962–1972. Suomen kommunistisessa puolueessakin vaikuttanut Koivunen oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen sekä presidentin valitsijamies vuosien 1956, 1962 ja 1968 vaaleissa. Koivunen työskenteli muun muassa kirvesmiehenä ja Keski-Suomen lääninveroviraston tarkastajana. Mauno Koivisto
Haastatteluissaan Mauno Koivisto paljasti pitäneensä 1970-lukua Suomen historian niin sanottuina vaaran vuosina, kun on kysytty minkä uhan Neuvostoliitto muodosti Suomelle. Muistelmissaan hän toi avoimesti esille myös tunteitaan; kun hän kertomansa mukaan autolla ajaessaan sai kuulla radiosta 21. elokuuta 1968 Neuvostoliiton miehittäneen Tšekkoslovakian, hän kertoo ”itkeneensä niin etten tietä nähnyt”. Koivisto itsekin ihmetteli 1990-luvun muistelmissaan reaktionsa voimakkuutta. Mauno Maisala
Mauno Maisala oli ammatiltaan levyseppä. Hänen isoveljensä Matti Maisala oli myös soudun olympiaedustaja. Tellervo Koivisto
Taimi Tellervo Koivisto (o.s. Kankaanranta; s. 2. tammikuuta 1929 Punkalaidun) on suomalainen ekonomi, entinen kansanedustaja ja tasavallan presidentti Mauno Koiviston leski. Mauno Tikkanen
Mauno Tikkanen (5. huhtikuuta 1938 Kiuruvesi – 14. toukokuuta 1992 Iisalmi) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija. Uuno Hirvonen
Uuno Ilmari Hirvonen (24. joulukuuta 1898 Rautu – 26. kesäkuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka tunnetaan paremmin kirjailijanimellään Simo Penttilä (myös Akseli Koskensalpa, Artturi Koskensalpa). Hän kirjoitti aikoinaan hyvin suosittuja seikkailuromaaneja, joista myöhempään tuotantoon kuuluva Punavyö-sarja on tunnetuimpia. Hirvonen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1959. Ahti Molander
Molander oli myös tunnettu jazzmusiikin harrastaja ja hän harrasti lisäksi autourheilua ja taidemaalausta. Hän tuli tunnetuksi, kun Suomen Pankin silloinen pääjohtaja Mauno Koivisto kehotti Molanderia keskittymään trumpetinsoittoon Molanderin arvosteltua julkisesti harjoitettua talouspolitiikkaa. Otava (kirjankustantamo)
Paavo Haavikkoa käsittelevä Mauno Saaren elämäkertakirja "Haavikko-niminen mies" nostatti kohun jo ennen ilmestymistään kesällä 2009, ja aihetta kommentoitiin laajasti merkittävimmissä lehdissä, muun muassa Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä, Suomen Kuvalehdessä ja Avussa oli kussakin pitkät artikkelit. Maaliskuussa 2010 Otava tiedotti Reenpään suvun jäsenten, kirjankustantaja Leena Majander-Reenpään ja kirjaryhmän johtaja Antti Reenpään, jättävän tehtävänsä yhtiössä. Mauno Koivuneva
Mauno Koivuneva syntyi herännäishenkiseen kotiin Viipurissa. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Viipurin Suomalaisesta Lyseosta keväällä 1926 hän aloitti teologian opinnot Helsingin yliopistossa. Pappisopiskelujen loppuunsaattaminen viivästyi, koska Koivunevasta tuli SNLK:n poikatyön matkasihteeri vuonna 1929 ja SNMKY:n urheiluliiton sihteeri vuonna 1930. Tähän työhön hän sai vaikutteita kansainvälisestä NMKY:n toiminnasta, vierailtuaan mm. Tanskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1920–1930-lukujen vaihteessa. Vaikka Koivuneva erosi tehtävistään jo 1930-luvun alussa, aikakirjoihin jäivät hänen omat urheilusaavutuksensa NMKY:ssä eli mestaruudet 1 500, 5 000 ja 10 000 metrin juoksuissa vuosina 1929 ja 1930. Nyt hän sai lisäksi aikaa saattaa loppuun teologian opintonsa. Tauno Koivukoski
Tauno Immanuel Koivukoski (sukunimi vuoteen 1933 Blom; 11. tammikuuta 1908, Rymättylä – 22. heinäkuuta 1956, Espoo) oli suomalainen kirjailija. Koivukoski toimi mainostoimisto Erva-Latvalan tekstisuunnittelijana 1937–46. Hän kuoli vuonna 1956 vain 48-vuotiaana. Mauno Koivisto
Koiviston harrastuksiin lukeutui lentopallo, jota hän pelasi pitkään korkeasta iästään huolimatta Sikariporras-joukkueessa, joka on voittanut Suomen mestaruuksia veteraanisarjassa. Mauno Pohjonen
Pohjosen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Frans Vilho Pohjonen ja Ruusu Helmi Paananen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1926 ja valmistui agronomiksi 1932, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1932 ja maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi 1958. Pohjonen toimi Keski-Suomen maanviljelysseuran maanviljelyskonsulenttina ja vt. sihteerinä Jyväskylässä 1932–1940, asutustoiminnan johtajana 1940–1962, Jyväskylän piirin asutustarkastajana 1962–1965 ja asutustoimiston piiripäällikkönä 1965–1970. Pohjonen oli myös Keski-Suomen maakuntaliiton sihteerinä 1945–1948. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon 1969. Auvo Maunula
Auvo Maunula syntyi Pohjois-Pohjanmaalla, Alavieskassa, kansakoulunopettaja Herman ja Anna (o.s. Rajaniemi) Maunulan perheeseen. Hän astui asepalvelukseen Ilmavoimien alokaskomppaniaan vuonna 1926. Sotilasuralle tähtäävä Maunula pyrki ja pääsi Reserviupseerikouluun, jonka käytyään hän suoritti Kadettikoulun kurssinumerolla 10 vuosina 1927–1929. Aktiiviura Ilmavoimissa jatkui koko 1930-luvun ajan. Talvisodassa Maunula toimi Lentolaivue 12:n Gloster Gladiator -hävittäjäkoneilla varustetun ensimmäisen lentueen päällikkönä. Kullervo Koivisto (taidemaalari)
Koivisto opiskeli ensin Uuno Alangon yksityisoppilaana ja sen jälkeen vuosina 1935–1938 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Hän debytoi nuorten näyttelyssä vuonna 1940 ja osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1941, 1942 ja 1943. Hänen töitään oli esillä myös Göteborgissa 1943 ja Tukholmassa 1944. Koivisto sai Suomen Taideyhdistyksen dukaattipalkintokilpailussa 2. palkinnon vuonna 1942 ja 1. palkinnon vuonna 1943. Koiviston ura lähti nopeaan nousuun heti ensimmäisen näyttelyn jälkeen ja hän sai mesenaatikseen taidekauppias Ilmari Sivorin. Koivisto maalasi suuria ja värien käytöltään taitavia maisemamaalauksia, joiden aiheena oli usein ilta tai hämärä. Kyttyräselkäinen ja pahasta nivelreumasta kärsinyt Koivisto vältti sotavuosina asepalveluksen, mutta hän kuoli helmikuun 1944 Helsingin suurpommitusten ensimmäisenä pommitusyönä yrittäessään pelastautua palavasta kerrostaloasunnostaan ikkunan kautta. Mauno Koivisto
Koiviston 80-vuotispäivän kunniaksi marraskuussa 2003 Helsingin kaupunginhallitus teki päätöksen erään Helsingin Kampin kauppakeskuksen lähistöllä sijaitsevan aukion nimeämisestä Mauno Koiviston aukioksi. Mauno Koiviston aukio sijaitsee Olavinkadun, Salomonkadun, entisen linja-autoaseman ja kauppakeskus Kampin rajaamalla alueella. Koiviston nimikkoaukion lähellä sijaitsee muidenkin presidenttien kunniaksi nimettyjä paikkoja: Urho Kekkosen katu, Paasikivenaukio ja Mannerheimintie. Koiviston aukio vihittiin käyttöön tiistaina 30. lokakuuta 2007. Aukion käyttöön vihkiminen lykkääntyi vajaalla neljällä vuodella, koska haluttiin odottaa kauppakeskuksen massiivisten rakennustöiden valmistumista. Lauri Törni
Vuoden vaihteessa komppania majoittui Jouhivaaraan Seesjärven etelärannalle. Helmikuussa komppaniaan saapui pitkä mies Turusta, Mauno Koivisto, tuleva tasavallan presidentti. Seesjärven pohjoisrannalle oli sijoitettu Neuvostoliiton 33. hiihtoprikaati ja Jalkaväkirykmentti 55. Neuvostoliittolaiset lähettivät jatkuvasti vahvoja partioita häiritsemään suomalaisia. Mauno Kuusisto
Kuusistosta tuli 1960-luvun alussa populaari-ilmiö yhtäaikaisesti nuorisomusiikin nosteen kanssa, vaikka hän edusti laulajana puhdasta klassista lauluihannetta ja bel canto -tyyliä. Kuusisto toimi lauluillaan sillanrakentajana eri musiikkityylien välillä ja muovasi näin osaltaan suomalaisten musiikkimakua. Hänen repertuaariinsa kuuluivat muun muassa kansanlaulut, hengellinen musiikki, ooppera, romanssi, operetti ja viihdemusiikki. Kuusisto oli tunnettu laajalti ulkomaita myöten lyyrisestä tenoriäänestään. Yhdysvalloissa hän kävi esiintymismatkoilla kaikkiaan nelisenkymmentä kertaa. Mauno Koivisto
Jotkut odottivat Koiviston valinnan aiheuttavan seuraavan vuoden eduskuntavaaleissa äänivyöryn vasemmalle, mutta sellaista ei tullut. Presidentinvaalilla oli selvä henkilövaalin luonne, vaikka se toimitettiin valitsijamiesten välityksellä. Tämä näkyi siinäkin, että Mauno Koiviston puoliso Tellervo Koivisto ja tytär Assi Koivisto valittiin SDP:n valitsijamiehiksi; edellisen äänisaalis 50 649 Helsingin vaalipiirissä oli suorastaan historiallisen suuri. Mauno Koivisto
Pääministerinä Koivisto oli vuosina 1968–1970 ja 1979–1982, yhteensä 1 761 vuorokautta. Pääministerinä hän on Suomen viidenneksi pitkäaikaisin. Koivisto toimi Suomen Pankin pääjohtajana 1968–1982. Kansanedustajana hän ei kuitenkaan koskaan toiminut. Mauno Kanninen
Mauno Matti Johannes Kanninen (18. elokuuta 1905 Sahalahti – 22. joulukuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja valtion kirjastotoimiston johtaja. Osmo Koivunen
Osmo Eino Olavi Koivunen (24. joulukuuta 1914 Hausjärvi – 14. lokakuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen keilailun maailmanmestari. Törnin–Männistön asekätkö
Pikakiväärin perästä löytyi alun perin valkoinen ja siniraitainen nenäliina, jonka perusteella sotavuosina Törnin alaisena palvellut Tasavallan presidentti Mauno Koivisto tunnisti aseen: nenäliina oli hänen ja hän itse oli käyttänyt tätä asetta sotatoimien aikana. Liina oli jo hänen sitä viimeksi käyttäessään niin pehmeäksi kulunut, että se sopi hyvin aseen ulkoiseen puhdistukseen. Ase on näytteillä Sotamuseossa; samoin alkuperäinen nenäliina ja siitä presidentin kertoman perusteella tehty paperinen toisinto ovat samassa vitriinissä kuin ase. Mauno Sartoviita
Mauno Viitanen, taiteilijanimi Mauno Sartoviita (9. helmikuuta 1928 Pohjois-Pirkkala – 28. kesäkuuta 1988 Keuruu) oli suomalainen Haapamäellä asunut surrealistisia tauluja maalannut itseoppinut taidemaalari ja kirjailija. Hän oli mukana perustamassa vuonna 1966 Keuruun taiteilijaseuraa. Nimellä "Mauno Viitanen":
Nimimerkillä "W. C. Wegetarus": Mauno Koivisto
SDP:n jakautuessa Koivistokin joutui valitsemaan puolensa. Hän liittyi puolueen enemmistöön, leskisläisiin. Koivisto vastusti Honka-liittoa ja ajoi suhteiden solmimista presidentti Kekkoseen, Neuvostoliittoon ja kommunisteihin. Niin Neuvostoliitto kuin Kekkonenkin olivat valmiita tähän, mikä avasi Koivistolle tien valtakunnan politiikkaan. Vasemmiston saatua vuonna 1966 vaalivoiton Koivisto osallistui hallitustunnusteluihin ja nousi Rafael Paasion hallituksen valtiovarainministeriksi. Koivisto ajoi tehokkaita valtionyhtiöitä, teollistumista, maltillista kehitysaluepolitiikkaa ja hyviä suhteita Neuvostoliittoon. Koiviston valtionvarainministerikaudella Suomi korjasi vaihtotasettaan 31 prosentin devalvaatiolla ja tiukalla talouspolitiikalla, mikä herätti kritiikkiä. Koivisto valittiin valtiovarainministerin paikalta ensin Elannon pääjohtajaksi, mutta hän ei ehtinyt ottaa tehtävää vastaan, koska sai samaan aikaan viran Suomen Pankin pääjohtajana vuoden 1968 alusta.Yleisen sanonnan mukaan Koivisto oli Suomen Pankissa ”korkoa kasvamassa” tulevia vastuullisempia tehtäviä varten. Kosovon sota
Presidentti Mauno Koivisto oli Suomessa näkyvin toisinajattelija Kosovon sodan suhteen. Hänen mukaansa serbeille ennen sotaa esityt vaatimukset olivat mahdottomia hyväksyä maan omien lakien puitteissa. Koiviston mielestä sodassa saavutettu sopimus olisi voitu saavuttaa ilman väkivaltaa, kärsivällisemmällä diplomatialla. Mauno Tarkiainen
Mauno Asarias Tarkiainen (18. elokuuta 1904 Haukivuori – 8. joulukuuta 1971 Pieksämäki) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Kari Suomalainen
Eräs nimenomaan Karin luomista hahmoista on "laumasopuli", jonka hän keksi presidentti Mauno Koiviston tokaisusta, että lehtimiehet ovat kuin lauma sopuleita jotka ryntäävät sokeasti hukkumaan. Mediaa edustavaksi hahmoksi Karin piirroksissa vakiintui tämän myötä 1980-luvulla lehtimiehen hatulla varustettu höröhampainen sopuli. Teoksessa "Ha! Ha! Hauska Kari" hahmo esiintyy jopa shiialaismullahin asuun puettuna sapelia heiluttaen Pertti Paasion ja Ulpu Iivarin rinnalla, ja kaikki kolme kiljuvat ääneen osoittaen Keijo Korhosen kuvaa:
Hahmo oli niin herkullinen, että Kari käytti sitä jopa suomettumisen pilkkaamiseen: eräässä piirrossarjassa vanhempi sopuli opastaa nuorempaa:
Rauno Murju on Karin pilapiirtäjäuran viimeisten vuosien pilapiirroksissa esiintyvä fiktiivinen erikoistutkija, joka on karikatyyri tyhjänpäiväistä tutkimusta tekevästä tutkijasta. Risupartaisen, silmälasipäisen Rauno Murjun tekemä tutkimus on yleensä nollatutkimusta tai norsunluutornitutkimusta. Murjulla on lapsekas, todellisen maailman todellisista asioista tietämätön ilme. Murjun keksintöjä ovat mm. televisiotuoli, josta katsoja ei pääse pois ennen ohjelman loppumista, sekä monikulmainen, vain kaloille ja ritareille sopiva hammasharja. Kerran hän ehdotti, että oravanpyörä valjastettaisiin sähköä tuottamaan Osassa piirroksista, joissa Murju esiintyy, mainitaan myös Murjun yliopiston nimi: "Paukkulan konttiyliopisto". Rauno Murju sai yhden äänen Yleisradion "Satusuomalaiset"-äänestyksessä. Jarno Koivunen
Koivunen on koulutukseltaan fysioterapeutti ja liikunnanohjaaja. Hän on työskennellyt Turun seudun Urheiluakatemiassa ja toiminut eri lajien urheilijoiden fyysisenä valmentajana. Koivunen on toiminut myös seiväskoulun ohjaajana Turun Kupittaalla. Mauno Valkeinen
Mauno Valkeinen (12. tammikuuta 1930 Jämsänkoski – 25. helmikuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kultaseppä ja kilpauimari. Hän osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 sadan metrin vapaauinnissa ja viestijoukkueessa. Hänellä oli hallussaan Suomen-mestaruuksia ja -ennätyksiä. Heini Mankki-Simpura
Sodanjälkeen Mankki opiskeli Englannissa. Siellä hän tutustui Mauno Koivistoon, joka myöhemmin pääministeriaikanaan kiusoitteli tästä ajasta Mankkia tämän arvostellessa kärjekkäämmin hänen tekojaan. Mauno Vanhala
Mauno Vanhala (s. 25. kesäkuuta 1949 Saarijärvi) on jyväskyläläinen yleislääketieteen professori Itä-Suomen yliopistossa ja perusterveydenhuollon yksikön ylilääkäri Keski-Suomen keskussairaalassa vuodesta 2007 lähtien. Aiemmin Vanhala on työskennellyt terveyskeskuslääkärinä muun muassa Ruokolahdella, Äänekoskella ja Pieksämäellä sekä johtavana lääkärinä Imatralla ja Laukaassa. Mauno Koivisto
Sodan jälkeen hän opiskeli työn ohessa iltaoppikoulussa ja pääsi ylioppilaaksi vuonna 1949. Hän jatkoi opintojaan Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1953 ja tohtoriksi 1956 sosiologian alalta professori Esko Aaltosen ohjauksessa. Opintojensa ohessa hän työskenteli muun muassa ahtaajana Turun satamassa, ja sai työssään aiheen väitöskirjaansa "Sosiaaliset suhteet Turun satamassa" (1956). Opinnäyte edusti työelämän tutkimuksen ensimmäistä aaltoa Suomessa. Opintojensa aikana Koivisto toimi myös kansakoulunopettajana Eurajoella ja Vahdolla vuosina 1951–1953. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Turun kaupungin ammatinvalinnanohjaajana. Mauno Koivisto
Presidentti Koivistolle järjestettiin valtiolliset hautajaiset 25. toukokuuta 2017. Hänet siunattiin Helsingin tuomiokirkossa, hautaan siunaamisen toimitti piispa Eero Huovinen. Muistopuheen kirkossa piti tasavallan presidentti Sauli Niinistö. Koivisto haudattiin sotilaallisin kunnianosoituksin Hietaniemen hautausmaan alueelle, jossa sijaitsevat myös Urho Kekkosen ja Risto Rytin haudat. Mauno Jussila
Mauno Nikolai Jussila (15. elokuuta 1908 Vahto – 3. marraskuuta 1988 Turku) oli varsinaissuomalainen agrologi ja maanviljelijä sekä Maalaisliiton–Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri. Mauno Vannas
Mauno Vannas oli suomenmielinen ja kiinnostunut ammattikielen kehittämisestä. Hänen keksimiään ovat sanat mustuainen (pupilli) ja mykiö (silmän linssi). Ruotsinkielisten potilaiden kanssa hän kuitenkin keskusteli ruotsiksi. Mauno Järvelä
Mauno Ilmari Järvelä (s. 25. marraskuuta 1949, Kaustinen) on suomalainen viulisti, kaustislaisen pelimannimusiikin opettaja ja esittäjä. Hän aloitti soittoharrastuksen 7-vuotiaana ja soittaa nykyisin viulua ja urkuharmonia. Järvelä kirjoitti ylioppilaaksi 1969 ja sai klassisen koulutuksen Sibelius-Akatemiassa 1969–1975. Mauno Arjavirta
Mauno Johannes Arjavirta (sukunimi vuoteen 1936 "Arffman"; 23. kesäkuuta 1918 Sotkamo – 31. tammikuuta 2012) oli suomalainen päätoimittaja ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä "Jussi Sotkamo". Mauno Koivisto
Suomi pelkäsi työvoimapulaa ja alkoi houkutella paluumuuttajia muun muassa Ruotsista. Koiviston tokaisu, että inkeriläisiä kohdellaan paluumuuttajina, muovasi maahanmuuttopolitiikkaa vuosiksi eteenpäin. Mauno Koivisto
Sota-ajan kirjeissään Koivisto kertoi luottavansa Jumalan varjelukseen sekä itsensä että Suomen kohdalla. Esimerkiksi kesäkuussa 1944 isälleen osoitetussa kirjeessään Koivisto kertoi lukeneensa Raamattua ja kirjeessä oli lainaus sieltä: ”Muistakaa Vapahtajan sanoja: Älkää murehtiko huomisesta päivästä.” Hänen isänsä Juho Koivisto oli merillä ollessaan kokenut uskonnollisen herätyksen, joka heijastui perheen elämään. Isä muun muassa piti lauantaita pyhänä, vaikka ei ollutkaan adventisti. Suorassa radiohaastattelussa Moskovan vierailun yhteydessä 2002 Koivisto kertoi uskovansa Jumalaan ja vihaavansa ateisteja, ”koska he haluavat itse tulla jumaliksi ja luulevat ymmärtävänsä asioita, joita kukaan ei ymmärrä”. Mauno Koivuneva
Mauno Koivunevan puoliso oli vuodesta 1936 lähtien sairaanhoitaja Toini Tellervo Aarne. Heille syntyi kaikkiaan viisi lasta vuosina 1936–1944. Mauno Kirjonen
Mauno Ilmari Kirjonen (20. huhtikuuta 1916 Viipuri – 7. maaliskuuta 1999 Heinola) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä. Kirjonen saavutti jatkosodan aikana kaikkiaan 9 ¾ ilmavoittoa Fokker, Curtiss ja Messerschmitt -hävittäjäkoneilla.
Kirjonen sai lentäjäkoulutuksen Sotaohjaajakurssi 1:llä vuosina 1939–1941. Kirjonen sai lentomerkin ainoana lentosotamiehenä Suomen ilmavoimien historiassa 14. kesäkuuta 1941. Koulutuksen jälkeen hänet komennettiin korpraaliksi ylennettynä Lentolaivue 32:een 1. maaliskuuta 1941. Uttiin tukeutuneen, Fokker-kalustolla varustetun laivueen riveissä lentänyt Kirjonen saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa 4. heinäkuuta 1941 ampuessaan toisen lentäjän kanssa venäläisen Petljakov Pe-2 -koneen alas Haminassa. Pudotuksesta kirjattiin Kirjoselle ½ ilmavoittoa. Kirjonen ylennettiin alikersantiksi 12. heinäkuuta 1941. Ensimmäiset ”kokonaiset” ilmavoittonsa Kirjonen saavutti Curtiss-koneella lentäen venäläisten hyökkäyksessä Uttiin 22. heinäkuuta 1941. Kirjonen oli yksi juuri ennen hyökkäystä koneensa ilmaan saaneista puolustajista. Hän pudotti kaksi viholliskonetta, toinen venäläiskoneista ampui kuitenkin juuri ennen tuhoutumistaan Kirjosen koneen tuleen, jolloin hän pelastautui laskuvarjolla Haukkajärveen.
Viisi ilmavoittoa saavuttanut Kirjonen ylennettiin kersantiksi 26. elokuuta 1941. Hän kävi Reserviupseerikoulun 28. helmikuuta–16. heinäkuuta 1942, palaten takaisin LeLv 32:een vänrikiksi ylennettynä. Kirjonen palveli yli vuoden ajan Koelaivueessa 21. joulukuuta 1942 alkaen, kunnes hänet siirrettiin perustamisvaiheessa olevaan, Messerschmitt-koneilla varustettuun Lentolaivue 34:ään 23. maaliskuuta 1943. Kirjosen ensimmäinen Messerschmitt-tyypillä saavutettu ilmavoitto oli 5. toukokuuta 1943 Haapasaaren lähistöllä alasammuttu Boston-torpedopommittaja. Maaliskuussa 1944 Kirjonen siirrettiin Hävittäjälentolaivue 30:een. Venäläisten suurhyökkäyksen alettua Karjalankannaksella, Kirjonen siirrettiin takaisin Hävittäjälentolaivue 34:ään 15. kesäkuuta 1944. Kirjonen ylennettiin luutnantiksi 6. heinäkuuta 1944, ylennyksen jälkeen seurasi siirto takaisin Hävittäjälentolaivue 30:een 5. elokuuta 1944. Hänet kotiutettiin 14. marraskuuta 1944. Siviiliammatiltaan Kirjonen oli insinööri. Rauno Toivonen
Toivonen toimi Suomen Kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1972–1975 ja hän oli myös Suomen Tietokirjailijoiden Liiton jäsen. Hänet kutsuttiin Suomen Kirjailijaliiton kunniajäseneksi vuonna 1982. Presidentti Mauno Koivisto myönsi Toivoselle kamarineuvoksen arvonimen. Väinö Koivisto
Väinö Juho Koivisto (12. tammikuuta 1896 Suodenniemi – 29. lokakuuta 1976 Turku) oli Suomen sisällissodassa Suodenniemen punakaartin päällikkö. Hän ampui useita valkoisia paikkakunnalla, ja Koivisto on yhdistetty muun muassa Noormarkussa tapahtuneeseen Koliahteen joukkomurhaan. Carl Erik Knoellinger
Knoellinger väitteli tohtoriksi 1935. Hänen merkittävä teoksensa "Fackföreningar och arbetsmarknad" (1959) on käännetty suomeksi ja englanniksi. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Mauno Koivisto ja Rolf Kullberg Trotskilaisuus
Eräs tunnettu trotskilaisena itseään pitänyt vallankumousteoreetikko oli Palestiinassa 1917 syntynyt ja Isossa-Britanniassa vuodesta 1947 asunut kirjailija ja toimittaja Yigael Gluckstein (1917-2000), joka tunnetaan paremmin nimellä Tony Cliff. Cliffin keskeisiin ajatuksiin kuului kritiikki Neuvostoliittoa kohtaan. Tuo kritiikki perustui ajatukseen siitä, ettei Neuvostoliitto ollutkaan sosialistinen, vaan valtiokapitalistinen. Tunnetuin suomalainen, joka on pitänyt Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena, on ollut vuosina 1982-1994 Suomen tasavallan presidenttinä toiminut Mauno Koivisto. Myös maolaiset ovat pitäneet Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena mutta vasta vuoden 1953 jälkeistä Neuvostoliittoa. Tony Cliff katsoi, että Neuvostoliitossa valtio oli ottanut kapitalistiluokan paikan työläisten riistäjänä. Trotskin mukaanhan Neuvostoliitto ei ollut sen paremmin sosialistinen kuin valtiokapitalistinenkaan, vaan "rappeutunut työväenvaltio", jota johti loisiva byrokratia. Suomessa Tony Cliffin ajatuksia on kannattanut virallisesti Sosialistiliitto vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2004 perustettu Komitean työväeninternationaalin puolesta (CWI) kanssa sympatisoiva järjestö Sosialistinen Vaihtoehto, joka aloitti uudelleen toimintansa vuonna 2010, taas puolustaa teoriaa "rappeutuneesta työväenvaltiosta". Väinö Tannerin muistomerkki
Osuusliike Elanto järjesti Tannerin syntymän satavuotisjuhlavuonna 1981 Tannerin muistomerkistä kutsukilpailun kuudelle kuvanveistäjälle, joista voittajaksi valikoitui Kari Juva ehdotuksellaan "Tannerin portti". Juvan alkuperäiseen ehdotukseen sisältyi myös portin ylhäältä sulkeva vaakapalkki, jonka Juva lopulta jätti pois antaakseen teokselle avoimemman ilmeen. Muut kutsutut kuvanveistäjät olivat Kauko Räsänen, Kimmo Pyykkö, Raimo Heino, Arvo Siikamäki ja toisen palkinnon saanut Nina Terno. Tanner oli ollut Elannon pitkäaikainen toimitusjohtaja ja muistomerkki sijoitettiin hänen työpaikkanaan toimineen Elannon pääkonttorin viereen. Viereinen Haapaniemen kenttä uudelleennimettiin samoihin aikoihin Väinö Tannerin kentäksi. Patsastoimikunnan puheenjohtajana toimi entinen eduskunnan puhemies Veikko Helle. Tannerin sotasyyllisyystuomion vuoksi muistomerkin pystyttäminen oli vielä 1980-luvun alussa varsinkin ulkopoliittisesti arka aihe, mutta pääministeri Kalevi Sorsa tuki hanketta. Muistomerkki paljastettiin 12. maaliskuuta 1985. Presidentti Mauno Koivisto ei voinut osallistua tilaisuuteen Neuvostoliiton valtionpäämiehen Konstantin Tšernenkon hautajaisten vuoksi, joten paljatustilaisuudessa esiintyivät Helle ja presidentin puoliso Tellervo Koivisto. Mauno Koivisto
Tellervo Koivisto kertoi tammikuun 2017 Eeva-lehdessä Mauno Koiviston sairastavan Alzheimerin tautia, ja että hänen lähimuistinsa ei enää toimi kunnolla. Assi Koiviston mukaan hän oli saanut diagnoosin jo vuosia aiemmin. Maaliskuussa ilmoitettiin Koiviston muuttaneen hoitokotiin. Mauno Koivisto
Koiviston kaudella maailma ja Suomen asema siinä muuttui nopeasti. Neuvostoliitto hajosi, Baltian maat itsenäistyivät, Tiananmenin aukiolla tankit murskasivat mielenosoittajia. Koivisto tuli tunnetuksi varovaisista lausunnoistaan ja ”fundeeraamisesta”. Koiviston varovaista tyyliä arvioitaessa on kuitenkin muistettava, että erityisesti Koiviston ensimmäisen kauden alussa maailmantilanne oli huomattavan jännittynyt. Suomi joutui 1980-luvun alussa Neuvostoliiton kovan painostuksen kohteeksi niin sanotussa euro-ohjuskiistassa. Tiettyä arvaamattomuutta maailmanpoliittiseen tilanteeseen toi myös Yhdysvaltain uuden presidentin Ronald Reaganin harjoittama entistä kovempi ulkopoliittinen linja suhteessa Neuvostoliittoon sekä varustelukilpailun kiihtyminen. Lisäksi Neuvostoliitossa johtajat vaihtuivat tiheään tahtiin. Leonid Brežnevin kuoltua vuonna 1982 NKP:n pääsihteeriksi tuli Juri Andropov, joka oli ollut vuoden 1956 Unkarin kansannousun tukahduttamisen keskeisiä koordinaattoreita sekä painostanut vuonna 1981 Puolan viranomaisia määräämään maahan sotatilan ja kukistamaan Solidaarisuus-ammattiliiton. Koivisto suhtautui muun muassa Yhdysvaltain George H. W. Bushin ja Saksan Richard von Weizsäckerin ohella melko kylmäkiskoisesti Baltian ja muiden Neuvostoliiton alusmaiden itsenäistymiseen ja keskittyi tukemaan Gorbatšovia. Koivisto itse perusteli antamaansa tukea Gorbatšoville luotettavuuden demonstroimisella: Suomi tukisi myös Gorbatšovin seuraajaa yhtä uskollisesti kuin nyt Gorbatšovia. Gorbatšovia tukemalla haluttiin ennen muuta estää stalinistien paluu valtaan, mitä muun muassa CIA piti loppuun saakka vakavasti otettavana uhkana. Tauno Taivainen
Tauno Heikki Taivainen (17. tammikuuta 1908 Ruokolahti – ?) oli suomalainen kommunisti, joka ryhtyi Etsivän keskuspoliisiin ilmiantajaksi vuonna 1936. Hänestä tuli poliisin merkittävin tietolähde, joka paljasti Suomessa toimineen maanalaisen kommunistisen liikkeen lähes kokonaan. Lisäksi Taivaisen tiedoilla oli osuutensa pääministeri T. M. Kivimäen hallituksen kaatumiseen syksyllä 1936. Lauri Törni
Mauno Koivisto kertoo Törnissä olleen hyvät ja huonot puolensa. Hän oli pidetty esimies, joka ei vaatinut alaisiltaan mitään, mitä ei olisi itse tehnyt, ja hän osallistui kaikkeen toimintaan kuten muutkin komppaniassa. Hän oli myös sulkeutunut, vähäpuheinen ja ajoittain riidanhaluinen. Muodollisen kurin puute oli myös ongelma. Koiviston mielestä Törni johti komppaniaa "aika huonosti", toinen sotamies kertoi ihmetelleensä "johdettiinko meitä ollenkaan". Mauno Pekkala
Mauno Pekkala () oli suomalainen Metsähallituksen pääjohtaja ja vasemmistolainen poliitikko. Hän oli ainoa Suomen Kansan Demokraattista Liittoa (SKDL) edustanut Suomen pääministeri. Pekkalan hallitus istui 26. maaliskuuta 1946 – 29. heinäkuuta 1948. Ministeripäiviä hänelle kertyi kaikkiaan 2 625. Mauno Blomqvist
Mauno Waldemar Blomqvist (s. 20. huhtikuuta 1927 Salo) on suomalainen näyttelijä ja laulaja, äänialaltaan basso. Blomqvist on näytellyt lähinnä teatterissa, ja hän on laulanut Salon Viihde­laulajissa. Blomqvistin laulu-uraan kuuluu kaikkiaan 223 kappaletta. Taloustieteellinen Yhdistys
Kansantaloudellinen Yhdistys aloitti 1880-luvulla yksityisenä keskustelukerhona ja perustettiin virallisesti vuonna 1884. Alkuaikoina yhdistyksen muodosti lähinnä samoin ajattelevien vanhasuomalaisten piiri. Kansantaloudellisen Yhdistyksen keskeinen toimintamuoto on ollut suomenkielinen julkaisutoiminta: vuonna 1904 aloitti toimintansa yhdistyksen oma lehti ”Yhteiskuntataloudellinen Aikakauskirja”, jonka nimi muutettiin Kansantaloudelliseksi aikakauskirjaksi vuonna 1929. Yhdistyksen ensimmäinen esimies oli Yrjö-Sakari Yrjö-Koskinen (v. 1892). Esimiehinä ovat toimineet myös mm. Juho Kusti Paasikivi (1908, 1925, 1930 ja 1931) ja Risto Ryti (v. 1926). Mauno Koivisto oli johtokunnan jäsenenä vuodet 1966–1968. Mauno Karttunen
Etelä-Pohjanmaalla asuessaan Mauno Karttunen kiinnostui maakunnan kulttuurista ja historiasta ja kirjoitti Alavuden, Isonkyrön, Vähänkyrön ja Ylistaron kotiseutukirjat. Hän oli myös valtion elokuvalautakunnan jäsen ja valtion kirjastolautakunnan puheenjohtaja. Eläkevuosinaan Karttunen kirjoitti kansanopistolaitoksen historiikin "Suomen kansanopistot 1889–1979". Mauno T. Porkka
Mauno Tapani Porkka (s. 1927) on suomalainen seismologi ja emeritusprofessori. Hän oli Oulun yliopiston geofysiikan professori 1972–1988. Aiemmin hän oli Luonnontieteellisen keskusmuseon seismologi 1960–1970. Ylermi Runko
Rungon ensimmäinen toiminimike oli konttorin työnsuunnittelija (1950–1952), josta hän yleni reikäkorttiosaston päälliköksi (1953–1956). Hän toimi konttoripäällikkönä vuosina 1957–1964 ja hallinnollisena johtajana 1965–1967. Tie pääjohtajaksi avautui vuonna 1968, kun pääjohtajaksi alun perin valittu Mauno Koivisto saikin viran Suomen Pankista. Runko koki olevansa Elannon pitkäaikaisen toimitusjohtajan ja suuruuden luojan Väinö Tannerin perinteen vaalija. Hän jopa säilytti työhuoneessaan Tannerin aikaiset huonekalut. Mauno Koivuneva
Jäätyään eläkkeelle Koivuneva siirtyi ensin Oulunsaloon vuosiksi 1971–1979, sitten Nurmijärvelle 1979–1985 ja lopuksi Helsinkiin 1985–1989. Hän kuoli Helsingissä heinäkuussa 1989. Kauko Järvinen
Kauko Nestor Järvinen (5. helmikuuta 1903 Helsinki – 30. elokuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kaivostekniikan tutkija ja professori. Hän oli kauppa- ja teollisuusministeriön kaivostoiminnan päällikkö 1943–1946 ja Teknillisen korkeakoulun kaivostekniikan professori vuosina 1947–1970. Vuoteen 1942 Järvinen työskenteli Outokummun kaivoksen insinöörinä. Hän oli myös Otanmäen kaivoksen toimiston päällikkö 1946–1950 ja Otanmäki Oy:n tekninen asiantuntija 1950–1968. Mauno Koivisto
Tasavallan presidentin kanslia tiedotti 12. toukokuuta 2017 presidentti Koiviston kuolleen Meilahden sairaalassa kello 21.15. Sisäministeriö määräsi suruliputuksen 13. toukokuuta 2017 valtion virastoihin ja laitoksiin. Ministeriö toivoi koko maan yhtyvän suruliputukseen. Tellervo Koivisto
Koiviston nuoruusvuosiin keskittyvä Anne Mattsonin kirjoittama ja Siltala-kustantamon julkaisema elämäkerta "Tellervo Koivisto – elämäkerta" ilmestyi tammikuussa 2017. Mauno Koivisto kuoli 12. toukokuuta samana vuonna. Heinäkuussa 2017 Koivisto ilmoitti vetäytyvänsä julkisuudesta. Hän kuitenkin osallistui Suomen 100-vuotisen itsenäisyyden kunniaksi itsenäisyyspäivän vastaanottoon 6. joulukuuta 2017. Mauno Isola
Mauno Isola (22. syyskuuta 1889 Hausjärvi – 17. huhtikuuta 1945 Riihimäki) oli suomalainen maanviljelijä ja joululaulun Me käymme joulun viettohon sanoittaja. Mauno Lindholm
Mauno Nikolai Lindholm (7. huhtikuuta 1895 Paimio – 21. lokakuuta 1930) oli suomalainen kuvanveistäjä. Mauno Maisala
Mauno Kalevi Maisala (s. 26. elokuuta 1933 Koivisto) on entinen suomalainen kilpasoutaja. Paavo Väyrynen
Sinipunahallituksen muodostaminen liittyi vuoden 1988 presidentinvaaleihin, sillä rikkomalla porvaririntaman Mauno Koivisto varmisti uudelleenvalintansa. Tämä kävi ilmi jo ennen vaaleja, kun Harri Holkeri television vaalikeskustelussa ilmoitti suosittelevansa omille valitsijamiehilleen, että he tukisivat valitsijamiesten kokouksessa Koiviston valintaa. Mauno Nissinen
Mauno Aulis Nissinen (s. 16. elokuuta 1947 Oulu) on suomalainen telinevoimistelija. Hän saavutti vuonna 1973 EM-hopeaa nojapuilla. Seuraavan kerran suomalainen telinevoimistelija saavutti arvokisamitalin vasta vuonna 1997. Mauno Roiha
Mauno Taneli Roiha (6. syyskuuta 1911 Viipuri – 7. maaliskuuta 1981 Lahti) oli suomalainen este- ja kenttäratsastaja. Hän voitti esteratsastuksen Suomen-mestaruuden vuosina 1949, 1950 ja 1951 ratsulla Roa. Seuraavan kerran kolmeen peräkkäiseen mestaruuteen ylsi vasta Raimo Aaltonen, joka voitti mestaruuden vuosina 2007, 2008 ja 2009 Eafons Polyfinolla. Mauno Hyvönen
Mauno Ilmari Hyvönen (s. 8. elokuuta 1925 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Veikko Sinisalo
Veikko Sinisalo kuului niin sanottuun Mäkelän piiriin sekä kirjailija- ja taiteilijajärjestö Kiilaan. Hän oli Mauno Koiviston valitsijamiehenä vuoden 1982 presidentinvaaleissa. Jarno Koivunen
Jarno Olavi Koivunen (s. 3. tammikuuta 1975) on suomalainen entinen seiväshyppääjä ja valmentaja. Hän on valmentanut muun muassa seiväshyppääjiä Minna Nikkasta ja Wilma Murtoa ja on toiminut naisten seiväshypyn osa-aikaisena lajivalmentajana Suomen Urheiluliitossa. Juhani Suomi
Kekkos-teostensa jatkoksi Suomi käsitteli Suomen poliittista ajankuvaa Kekkosta tasavallan presidenttinä seuranneen Mauno Koiviston presidenttikaudella kolmiosaisessa kirjasarjassa. Sarjan ensimmäinen osa "Pysähtyneisyyden vuodet. Mauno Koiviston aika 1981–84" ilmestyi vuonna 2005. Toinen osa "Epävarmuuden vuodet. Mauno Koiviston aika 1984–1986" ilmestyi syyskuussa vuonna 2006. "Epävarmuuden vuosien" julkistamisen yhteydessä Suomi ilmoitti laittavansa ristiriitaisen vastaanoton saaneen kirjasarjansa ainakin toistaiseksi jäihin. Radiohaastattelussa hän piti ensimmäisen teoksen aiheuttamaa reaktiota ”tavattoman ylimitoitettuna” ja kertoi julkisuudelta piilossa tapahtuneen asiaan liittyen vielä ”paljon ikävämpiä” asioita. Sarjan kolmas osa "Kohti sinipunaa. Mauno Koiviston aika 1986-1987" ilmestyi vuonna 2008. Lisäksi hän on julkaissut laajan tutkimuksen Mannerheimin presidenttivuosista ja jo aikaisemmin suppeamman Risto Rytistä.