Mitä tähtienvälinen planeetta tarkoittaa?
Tähtienvälinen planeetta
Tähtienvälinen planeetta eli vapaa planeetta on tähtienvälisessä avaruudessa liikkuva planeetan massainen taivaankappale, joka ei ole sidottu gravitaatiolla mihinkään muuhun taivaankappaleeseen. Usein tällaiset planeetat ovat syntyneet tähden läheisyydessä, mutta heitetty myöhemmin ulos tähtijärjestelmään gravitaation vaikutuksesta toisen kohteen lähiohituksen aikana. Joitain kohteita, kuten S Orionis 70 (S Ori 70) on epäilty tähtienvälisiksi planeetoiksi mutta yhtään havaintoa ei toistaiseksi ole kiistattomasti vahvistettu.
Planetaarinen sumu
Lähekkäisille kaksoistähdille voi syntyä erikoisen muotoinen planeetaarinen sumu, kun kaksi tähden ydintä kiertää yhteisen harvahkon kaasuvaipan sisässä. Kaasuvaippa syntyy massiivisen tähden laajetessa nielaisten pienemmän pääsarjan tähden. Toisesta tähdestä tulee valkoinen kääpiö ja toisesta pääsarjan tähti. Yhteisen kaasuvaipan kitka aiheuttaa tähtien tiheiden ydinten kiertoratojen lähestymistä ajan mukana yhä nopeammin, kyse on "spiralloitumisesta sisään". Lopputulos on erikoisen muotoinen planetaarinen sumu, jonka sisässä on valkea kääpiö ja pääsarjan tähti. Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Aurinkokuntamme synnyn alussa Aurinkoa ympäröi pikkuplaneettavyöhyke, josta planeetat syntyivät. Tätä sanotaan ainekiekoksi. Maapallon kohdalla oli hyvin kuumaa, eikä täällä ollut nestemäistä vettä. Mutta ulompana Aurinkokunnassamme oli vetisiä pikkuplaneettoja lumirajan takana. Näitä ajautui vetovoimavuorovaikutusten takia Maan radalle. Tietokonelaskujen mukaan punaista kääpiötä ympäröivä pikkuplaneettakiekko oli harvempi kuin Aurinkoa ympäröinyt. Tällöin kiekon pikkuplaneetat kohtasivat ja vuorovaikuttivat toisiinsa harvemmin. Niinpä vetisiä pikkuplaneettoja tuli elinkelpoiselle etäisyydelle vähemmän. Lisäksi tällä etäisyydellä ainekiekko oli Maata vastaavaa kiekon osaa kuumempi. Yksinkertainen planeettavaihde
Planeettavaihteiden käyttökohteita ovat esimerkiksi kuorma-autojen alue- ja jakajavaihteistot sekä napavälitykset. Käyttämällä yhtä sisääntuloa ja kahta ulostuloa saadaan nelivetoisen auton keskitasauspyörästö erisuurella voiman jaolla etu- ja taka-akselille. Autojen perinteiset automaattivaihteistot muodostetaan usean planeettavaihteen yhdistelmärakenteesta samoin kuin polkupyörien napavaihteet. Käyttämällä kahta moottoria sisääntuloina saadaan esimerkiksi säätyvänopeuksisia teollisuuden kuljettimia tai syöttölaitteita, joissa suuri päämoottori voi olla vakionopeusmoottori ja pienemmällä säätömoottorilla hienosäädetään tarpeen mukaan kuljettimen nopeutta perusnopeudesta ylös- tai alaspäin. Jossain työkoneissa planeettavaihdetta voidaan käyttää vaihteiston ja kytkimen yhdistelmänä: Kun lukittavan osan kytkentä avataan planeettavaihteen sisääntulo voi pyöriä vapaasti ulostulon pysyessä paikallaan, mutta osan lukitsemisen myötä syntyy välityssuhde ja planeettavaihde välittää momenttia. Kun lukitsemiseen käytetään jarrupantaa tai muuta kitkaan perustuvaa tapaa, saadaan pehmeä portaaton kytkeytyminen. Planeettainvälinen avaruus
Planeettojen välillä on avaruuspölyä, joka näkyy Maahan suotuisissa oloissa eläinratavalona. Keskileveysasteet
Keskileveysasteet eli keskileveydet tarkoittavat napapiirin ja kääntöpiirin välistä vyöhykettä eli Maapallon pohjoisia ja eteläisiä leveyspiirejä 23°26'22" - 66°33'39". Hiiliplaneetta
Hiiliplaneetta ("timanttiplaneetta", "karbidiplaneetta") on planeetta, jollaisia arvellaan voivan syntyä, kun hiilipitoisia meteoroideja ja asteroideja törmää toisiinsa. Normaalit Maan tyyppiset kiviplaneetat koostuvat lähinnä raudasta ja piin ja hapen yhdisteistä eli silikaateista. Uskotaan, että hiiliplaneetalla on nikkelirautaydin, mutta paksu timanttikerros pinnan alla, ja pinnalla kalliona grafiittia. Pinnalla voi olla hiilivetyjä ja häkää eli hiilimonoksidia. Hiiliplaneetan pinnalla saattaa olla elämää, mutta se ei pohjautune niin paljon happeen kuin Maassa. Plutoidi
Kansainvälinen tähtitieteen unioni IAU esitti 16. elokuuta 2006 planeetan käsitteen uudelleenmäärittelemistä ja uuden nimityksen antamista pienille taivaankappaleille, joiden kiertomatka Auringon ympäri kestää enemmän kuin 200 juliaanista vuotta ja joiden kiertorata on elliptisempi ja huomattavammin kallellaan ekliptikaan nähden kuin niin sanotuilla klassisilla planeetoilla. Nimitystä käytettäisiin jatkossa ilmeisesti kaikista Neptunuksen radan ulkopuolelta löytyvistä kappaleista; poikkeuksena olisivat eksoplaneetat. Astrologia
Astrologinen tähtikartta esittää Aurinkokunnan planeettojen ja joidenkin laskennallisten pisteiden sijainnin eri merkeissä tarkasteltuna tiettynä aikana jostakin paikasta maapalloa. Tällaiseen karttaan merkitään Eläinradan merkit ja huoneet sekä Aurinko, Kuu, Merkurius, Venus, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus, Neptunus ja Pluto. Ne sijaitsevat kukin jossain merkissä ja samalla jossakin huoneessa. Tärkeinä tekijöinä pidetään sitä, missä merkissä ja huoneessa Aurinko, Kuu tai jokin planeetta kullakin hetkellä on, sekä myös niitä kulmia eli aspekteja, joita taivaankappaleet nämä muodostavat keskenään. Tähteä ympäröivä elämänvyöhyke
Nämä kriteerit täyttäviä tähtiä on noin 2/3 kaksoistähdistä. Erään toisen arvion mukaan viidellä prosentilla kaksoistähdistä voisi molempia tähtiä kiertää yhtä aikaa elinkelpoisessa vyöhykkeessä planeetta. Yksittäisiä tähtiä voisi kiertää planeetta 50 prosentissa tapauksista. Jos on kaksi tähteä, jotka kiertävät toisiaan 1 AU:n päässä, jonkinlaisia ratoja voi olla jo 2,5 AU:n päässä tähtien yhteisestä massakeskipisteestä. Esiplanetaariset kiekot näyttävät kaksoistähdillä olevan yhtä yleisiä kuin yksinäisillä tähdillä. Havaintojen mukaan esiplanetaarisia kiekkoja on eniten hyvin lähekkäisillä ja erillisillä kaksoistähdillä. Niillä nuorilla tähdillä joiden väli on 0–3 AU, ja myös niillä joiden väli on 50–500 AU on kiekkoja. Kaksoistähdillä, joiden väli on 3–50 AU, ei ole esiplanetaarisia kiekkoja. Pintagravitaatio
Suuret kappaleet kuten planeetat ja tähdet ovat yleensä liki­pitäen pallon muotoisia, jolloin niiden pinnalla vallitsee hydrostaattinen tasapaino ja gravitaation potentiaalienergia on niiden pinnalla kaikkialla yhtä suuri. Niiden pinnassa voi kyllä olla epätasaisuuksia, mutta pienessä mitta­kaavassa eroosiovoimat pyrkivät vähitellen siirtämään keski­määräisen pinnan ylä­puolella olevan aineen alemmaksi. Suuremmassa mitta­kaavassa taas planeetta tai tähti itse muuttaa muotoaan, kunnes tasapaino on saavutettu. Useimpia taivaan­kappaleita voidaankin pitää lähes täydellisinä palloina, mikäli niiden pyörimisliike on hidasta. Nuorten, massiivisten tähtien pyörimis­nopeus voi kuitenkin olla niin suuri, ekvaattorilla jopa 20 km/s, että tuloksena on suuri päiväntasaajan pullistuma. Tällaisia nopeasti pyöriviä tähtiä ovat esimerkiksi Achernar, Altair, Regulus A ja Vega. 2 Pallas
2 Pallas (symboli: tai  ) on toisena löydetty asteroidi. Aikaisemmin oli löydetty vain Ceres. Pallaksen löysi ja nimesi Heinrich Wilhelm Matthäus Olbers 28. maaliskuuta 1802. Pallas on nimetty kreikkalaisen mytologian jumalattaren, Pallas Athenen (Athenen toinen nimi), mukaan, ja se kiertää Aurinkoa asteroidivyöhykkeellä Marsin ja Jupiterin välillä. Pallasta pidettiin pitkään planeettana yhdessä Cereksen, Junon ja Vestan kanssa. Ne kuitenkin menettivät asemansa 1850–1860-luvulla, sillä Marsin ja Jupiterin väliltä rupesi löytymään uusia asteroideja nopealla tahdilla Astraean löydyttyä vuonna 1845. Vuonna 2006 Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni oli valmistelemassa selvempää määritelmää sanalle planeetta, ja ensimmäisen ehdotuksen mukaan Pallas oli mukana planeettaehdokkaiden luettelossa. Sittemmin määritelmä muuttui ja Pallaksesta tuli yksi kääpiöplaneettaehdokkaista. Ylikulkumenetelmä
Ylikulkumenetelmällä etsitään eksoplaneettoja eli planeettoja, jotka sijaitsevat muualla kuin omassa aurinkokunnassamme. Ylikulkumenetelmä perustuu siihen, että eksoplaneetta kulkiessaan keskustähtensä editse aiheuttaa keskustähtensä kirkkauteen pienen mutta havaittavan muutoksen. Tämä sitten rekisteröidään Maassa ja kyseistä tähteä aletaan seurata. Koska planeetta kulkee emotähtensä editse yleensä useammin kuin kerran, voidaan tästä selvittää planeetan kiertoaika ja siitä edelleen planeetan massa ja etäisyys emotähdestään. Jos planeetalla on kaasukehä, voidaan sen kemiallista koostumusta arvioida havaitsemalla kaasukehän aiheuttamaa pientä jälkeä emotähden spektrissä. Planeettainvälinen avaruus
Planeettainvälinen avaruus on planeettojen ja muiden taivaankappaleiden välissä sijaitseva lähes tyhjä avaruuden alue. Se koostuu harvassa olevasta aineesta ja fysiikan voimista, kuten sähkömagneettisesta säteilystä. Planeettojen välisen avaruuden tyypillisimmät aineet ovat plasmaa ja neutraaleita kaasuja. Asteroidivyöhyke
Johannes Kepler oli jo vuonna 1596 huomannut Marsin ja Jupiterin välisen suuren aukon, jonne mahtuisi vielä yksi planeetta. Vuonna 1766 Johann Daniel Titius keksi kaavan planeettojen etäisyydelle Auringosta. Kaavan toi julkisuuteen Johann Elert Bode hieman tätä myöhemmin. Kaava tunnetaankin nykyään nimellä Titiuksen–Boden laki. Kun William Herschel sitten löysi vuonna 1781 planeetan Saturnuksen takaa, joka myöhemmin sai nimen Uranus, sen etäisyyden huomattiin sopivan Titiuksen–Boden lakiin. Periheli
"Periheliaika" (engl. "Time of Perihelion") on se ajanhetki, jolla radallaan liikkuva planeetta, asteroidi, komeetta tai muu taivaankappale on perihelissä. Periheliaika on eräs taivaankappaleen rataa kuvaava rataelementti ja sitä tarvitaan, kun halutaan tietää missä ratansa pisteessä taivaankappale on jollakin ajanhetkellä menossa. Se mitataan usein juliaanisina päivinä jostakin ennaltasovitusta ajan nollahetkestä. Planeetta V
Planeetta V eli Planeetta 5 on hypoteettinen viides aurinkokunnan planeetta, jonka NASAn tieteilijät John Chambers ja Jack Lissauer uskovat olleen joskus olemassa Marsin ja asteroidivyöhykkeen välillä tietokonesimulaatioiden perusteella. Chambers ja Lissauer esittivät hypoteesin 33. Lunar and Planetary Science Conferencessa, joka pidettiin 11.-15. maaliskuuta 2002. Eksoplaneetta
Galakseissa on tähtien kiertoradoille sidottujen eksoplaneettojen lisäksi myös tähtienvälisiä planeettoja, jotka eivät ole gravitaatiolla sidottuja mihinkään muuhun taivaankappaleeseen. Monthly Notices of the Royal Astronomical Societyssa vuonna 2012 julkaistun tutkimuksen mukaan näitä planeettoja saattaisi Linnunradassa olla jopa 100 000 kertaa enemmän kuin tähtiä. Crait
Crait on pieni kuvitteellinen mineraaliplaneetta "Tähtien sota" -elokuvasarjassa. Planeetta on mainittu kahdesti oheismateriaaleissa ennen ensiesiintymistään elokuvassa "". Planeetalla oli 3 vuotta ennen Yavinin taistelua sijainnut varhaisten kapinallisten perustama etuvartio, joka oli kuitenkin kolme vuotta myöhemmin jo hylätty. Ensimmäisen ritarikunnan ja Vastarinnan välisen sodan aikana Craitista tuli turvapaikka Vastarinnalle D’Qarin evakuoinnin jälkeen. Planeetalla käytiin myöhemmin taistelu, jossa Vastarinta koki raskaita tappioita. Vuorokausi
Tähtivuorokauden mukaan määriteltyä aikaa sanotaan tähtiajaksi. Normaalin ajan tavoin myös tähtiaika ilmaistaan tähtitieteessä tunteina, minuutteina ja sekunteina, mutta nämä ovat hieman lyhempiä kuin tavanomaiset aikayksiköt. Planeetan määritelmä
Kiertoradan ainutlaatuisuus on tapa erottaa planeetta kääpiöplaneetoista. Kriteeri perustuu siihen, että riittävän massiivinen kappale kykenee painovoimansa avulla heittämään ratansa lähellä sijaitsevat pienemmät kappaleet pois. IAU:n lopulliseen päätöslauselmaan tämä "kyky" valittiin luonnolliseksi rajaksi varsinaisen planeetan ja kääpiöplaneetan välille. On syytä huomata, että radan ainutlaatuisuuden vaatimus ei koske tilannetta, jossa planeetalla on 1:1 keskiliikeresonanssissa olevia seuralaisia (esim. Jupiterin troijalaisasteroidit), sillä nämä eivät ole sellaisia kappaleita, jotka planeetta olisi voinut radaltaan poistaa. Yksinkertainen planeettavaihde
Valitsemalla yksi osa sisääntuloksi, toinen ulostuloksi ja lukitsemalla jäljelle jäävä osa paikalleen saadaan muodostettua välityssuhde. Yhdestä planeettavaihteesta voidaan saada yhteensä kuusi erilaista (suorasta poikkeavaa) välityssuhdetta. Seitsemäs välitys (eli suora välitys) saadaan kytkemällä jotkin kaksi osaa toisiinsa, jolloin koko planeettavaihde pyörii yhtenä blokkina. Koska lukittu osa ei pyöri eli formula_6 ja välityssuhde formula_7, voidaan pyörimisnopeusyhtälöstä johtaa planeettavaihteelle seuraavan taulukon välityssuhdekaavat.
Kun planeettavaihdetta kootaan, planeettapyörät tulevat planeettakannattimelle symmetrisesti ja pyörien lukumäärä määrää niiden välisen kulman. Tämä ja aurinkopyörän hammasluku taas määräävät, missä vaiheessa (eli missä kohtaa hammasta) kunkin planeettapyörän hammaskosketus aurinkopyörään on muihin planeettapyöriin nähden. Yleensä planeettapyörät ovat eri vaiheissa eli planeettapyörien hampaiden kärjet eivät ole koskaan kosketuksissa aurinkopyörään samalla hetkellä. Toisaalta tämä tilanne määrää myös planeettapyörien vaiheet hammaskosketuksissa kehäpyörän kanssa. Jos hammasluvut on valittu väärin, yksi tai useampi planeettapyörä on väärässä vaiheessa kehäpyörän hammastukseen nähden, eikä planeettavaihdetta pysty kokoamaan. Planeettavaihteen täytyykin toteuttaa seuraava yhteensopivuusehto: aurinkopyörän ja kehäpyörän hammaslukujen summa jaettuna planeettapyörien määrällä täytyy olla parillinen kokonaisluku. Tämä ehto rajoittaa planeettavaihteista saatavien perusvälityssuhteiden määrää, mutta rajoitetta voi kiertää yhteenliittämällä planeettapyöriksi kaksi eri hammasluvun ratasta, jolloin aurinkopyörän kanssa on rynnössä eri hammasluvun ratas kuin kehäpyörän kanssa. Planeetta
Planeetta on suurimassainen tähteä kiertävä kappale, joka on painovoimansa vaikutuksen vuoksi lähes pallon muotoinen ja on tyhjentänyt ympäristönsä planetesimaalista. Sana "planeetta" tulee muinaiskreikan sanoista "αστήρ πλανήτης" ("astēr planētēs"), jotka tarkoittavat ”vaeltavaa tähteä”. Yleensä planeetan pyörimisliike akselinsa ympäri aiheuttaa jonkin verran litistymistä. Koska kappaleen massa vaikuttaa suoraan sen keskustassa vallitsevaan paineeseen ja lämpötilaan, massan ollessa tarpeeksi suuri ja kemiallisen koostumuksen ollessa sopiva ”planeetan” sisällä käynnistyy ydinfuusio. Tällöin kappaletta kutsutaan tähdeksi. Planeetat heijastavat tähtensä valoa. Tähti ja sitä kiertävät planeetat sekä muut pienemmät kappaleet muodostavat aurinkokunnan. Eksoplaneetta
Eksoplaneetalla ei ole yleisesti hyväksyttyä määritelmää, joten arviot planeetoiksi laskettavien aurinkokunnan ulkopuolisten kappaleiden määristä vaihtelevat. Vuonna 2012 julkaistun tutkimuksen mukaan Linnunradassa sijaitsevilla tähdillä on kiertolaisinaan keskimäärin 1,6 planeettaa. Lisäksi Linnunradassa saattaa olla jopa 100 000 kertaa enemmän tähtienvälisiä planeettoja kuin galaksissa on pääsarjan tähtiä. Nämä vapaat planeetat eivät ole gravitaationaalisesti sidottuja muihin kohteisiin. Lagrangen piste
Lagrangen pisteet voidaan määrittää esimerkiksi Auringon ja jonkin planeetan tai myös planeetan ja sen kuun muodostamalle systeemille. Esimerkiksi Maan ja Kuun välissä on ns. libraatiopiste L1 ja Kuun takana L2. Tunnettuja ovat myös Auringon ja Jupiterin muodostaman systeemin Lagrangen pisteet L4 ja L5, joissa sijaitsevat troijalaiset asteroidit. Jos kappale sijaitsee lähellä Lagrangen pistettä, sen rata on niin sanottu hevosenkenkärata eli se huojuu Lagrangen pisteen yli. Luettelo pikkuplaneetoista
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä. Pikkuplaneetoiksi kutsutaan niin Marsin ja Jupiterin välisen päävyöhykkeen asteroideja kuin Neptunuksen takaisen Kuiperin vyöhykkeen kappaleita. Suurin osa pikkuplaneetoista luokitellaan aurinkokunnan pienkappaleiksi, mutta viisi (Ceres, Pluto, Haumea, Makemake ja Eris) luetaan kääpiöplaneetoiksi. Planisfääri
Planisfäärin muodostavat tähtikartta ja sen päälle kiinnitetty kiekko, jota voi pyörittää tähtikarttaan taivaannavan kohdalle kiinnitetyn tapin ympäri. Tähtikarttaan on merkittyä kirkkaimmat tähdet, tähdistöt ja mahdollisesti kirkkaimpia syvän taivaan kohteita. Sen päällä olevassa kiekossa on läpinäkyvä soikea ikkuna tai aukko, jonka läpi näkyy vain osa tähtikartasta, nimittäin se osa, joka kuvaa valitulla hetkellä havainto­paikka­kunnalta katsottuna näkyvissä olevaa osaa tähtitaivaasta. Tätä kiekkoa voidaan kiertää kiinnitys­kohtansa ympäri. Aurinkokunnan pienkappale
Määritelmä erottelee asteroidit ja transneptuniset kohteet, jotka ovat pikkuplaneettoja. Asteroidi-nimityksen voikin katsoa viittaavan vain Aurinkokunnan sisäosien pikkuplaneettoihin. Suuri osa asteroideista ja ulommista pikkuplaneetoista, kuten TNO:ista, on juuri pienkappaleita, mutta ne, jotka ovat muodoltaan pyöreitä, luetaan kääpiöplaneettoihin. Suurimmat pikkuplaneetat luetaan siis kääpiöplaneetoiksi ja pienemmät pienkappaleiksi. Galaksienvälinen tähti
Galaksienväliset tähdet sijaitsevat noin 300 000 valovuoden etäisyydellä lähimmästä galaksista. Tähtienvälinen arkki
Tähtienvälinen arkki on tieteiskirjailijoiden ja tutkijoiden kuvittelema melko hidas tähtienvälinen alus, jossa matka kestää useiden sukupolvien ajan. Näitä aluksia voisi ehkä olla kahta tyyppiä. Nukkuja-aluksissa matkustajat säilötään pitkän matkan ajaksi nukuttamalla, syväjäädyttämällä tai vastaavalla tekniikalla, jota ei nykyisin hallita. Toinen olisi sukupolvialus, jossa kymmenet, sadat, jopa tuhannet sukupolvet vaihtuisivat pitkän matkan aikana. Maankaltainen planeetta
Maankaltainen planeetta eli kiviplaneetta tai terrestrinen planeetta () on Maan, Venuksen, Marsin ja Merkuriuksen tyyppinen planeetta, jolla on enimmäkseen raudasta ja jossain määrin myös muista metalleista muodostunut ydin, kiviaineksesta muodostunut sula vaippa sekä kiinteä kuori. Urbain Le Verrier
Samaan tapaan Le Verrier havaitsi, että myös Merkuriuksen kiertoradan perihelikiertymä poikkesi siitä, mikä muiden planeettojen vetovoimien perusteella oli laskettavissa. Tästä hän päätteli, että myös Merkuriuksen radan sisäpuolella oli tuntematon planeetta, jolle hän antoi nimen Vulkanus. Seuraavien vuosikymmenien aikana lukuisat tähtitieteilijät yrittivät etsiä tätä oletettua planeettaa, mutta sitä ei löydetty. Myöhemmin Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selittikin tämän poikkeaman olettamatta tuntematonta planeettaa. Maailmanrakennus
Maailmanrakennus () on tieteiskirjallisuudessa tai tietokonepelissä tekovaiheessa tehty peliympäristön rakennus, jossa luodaan kuvitteellisia maita, kaupunkeja, kieliä ja niin edelleen.
Peliympäristö saattaa käsittää tähtienvälisen avaruuden, jossa on tähtiä, joiden ympärillä on planeettoja. Sideerinen astrologia
Alun perin Eläinradan merkit on nimetty niiden tähdistöjen mukaan, joiden suunnalla Aurinko on eri vuodenaikoina. Myöhemmin syntynyt ero sideeristen ja trooppisten merkkien välillä johtuu maapallon prekessiosta. Sillä tarkoitetaan maan akselin hidasta siirtymistä avaruuden tasojen suhteen. Kun maapallo kiertää vuoden aikana auringon ympäri, akselin suunta pysyy lähes muuttumattomana ja osoittaa nykyisin kaikkina vuodenaikoina suunnilleen Pohjantähden suuntaan. Pidemmän ajan kuluessa akselin suunta kuitenkin muuttuu, suunnilleen yhden kaariasteen 72:n vuoden aikana, ja vasta noin 26 000 vuoden kuluttua se osoittaa jälleen samaan suuntaan. Tämän vuoksi myöskään kevättasauspiste ei sijaitse pysysvästi samassa tähdistössä. Kaksituhatta vuotta sitten se sijaitsi lähellä Kalojen ja Oinaan tähdistöjen rajaa, mutta nykyisin Kalojen tähdistön alueella lähempänä Vesimiehen tähdistön rajaa Trooppisessa astrologiassa kevättasauspistettä pidetään kuitenkin edelleen Kalojen ja Oinaan "merkkien" rajana, mutta sideerisessä astrologiassa sen katsotaan olevan lähellä Vesimiehen ja Kalojen merkkien rajaa. Vastaavasti muutkin trooppiset ja sideeriset merkit poikkeavat nykyään suunnilleen kuukauden verran toisistaan. Konjunktio (tähtitiede)
Konjunktio on tähtitieteellinen tapahtuma, jossa kaksi tai useampi planeettaa asettuvat Maasta katsottuna samalle linjalle. Konjunktio voi olla myös planeetan ja Auringon tai Kuun välinen tapahtuma. Asteroidivyöhyke
Nykyisin kuitenkin uskotaan, että asteroidit ovat Jupiterin ja Marsin ratojen väliin jäänyttä materiaalia, joka ei koskaan päässyt muodostumaan planeetaksi Jupiterin gravitaatiovaikutuksen vuoksi. Tähän viittaavat esimerkiksi eri asteroidien väliset kemialliset erot sekä se, että Vesta, Ceres ja Pallas ovat ominaisuuksiltaan protoplaneetarisia kappaleita; Vestalla ja Cereksellä on esimerkiksi planeettojen ja suurten kuiden tavoin kerrostunut rakenne: ydin, vaippa ja kuori. Tähteä ympäröivä elämänvyöhyke
Tähteä ympäröivä elämänvyöhyke ("elinkelpoinen vyöhyke", "elämänvyöhyke", "elokehä", "ekosfääri") on Aurinkoa tai muuta tähteä ympäröivä vyöhyke, jolla lämpötila on sopiva nestemäisen veden esiintymiseen. Jos tällä vyöhykkeellä on planeetta, sillä voi olla elämää. Maa on ainoa varmasti tunnettu elämänvyöhykkeellä kiertävä planeetta, vaikka monien eksoplaneettojen väitteäänkin usien kiertävän elämänvyöhykkeellä. Elinkelpoisen vyöhykkeen sisä- ja ulkorajoja esimerkiksi Auringolle ei tunneta. Tähtienväliset lennot
Ydinpulssiraketti toimii siten, että avaruusaluksessa on paksu takakilpi, jonka takana räjäytetään jatkuvasti pieniä ydinlatauksia. Näiden laajenemiskaasut työntävät rakettia eteenpäin. Yhdysvaltalaiset ovat tutkineet ainakin kahta erityyppistä ydinpulssirakettia, aikoinaan planeettainvälistä Project Orionia ja myöhemmin tähtienvälistä Project Longshotia. Ydinpulssiraketti on melko nopea, sillä saavutetaan jopa 10 prosenttia valon nopeudesta. Jos ydinlataukset räjäytetään laserilla tai elektronisäteillä ja käytetään fuusiota, kyseessä onkin käytännössä fuusioraketti. Eläinrata
Tähtitieteessä yleisin määritelmä eläinradalle on noin 8 asteen päähän ekliptikan molemmin puolin ulottuva vyöhyke, jonka leveys perustuu siihen, että planeetat, kaltevista ratatasoistaan johtuen, eivät kulje täsmälleen ekliptikaa pitkin. Eläinradan tuntemisesta on etenkin harrastelijatähtitieteilijöille se hyöty, että sen ulkopuolella oleva kirkas kohde ei voi olla planeetta. Draken kaava
Kaava perustuu evoluutioteoriaan, ajatukseen, että tähtienvälistä kaasupilvestä syntyy tietyllä nopeudella tähtiä, joille syntyy tietyllä todennäköisyydellä elinkelpoisia planeettoja, joille tietyllä todennäköisyydellä älyllistä elämää.
Ei tiedetä tarkkaan, miten todennäköistä esimerkiksi älyllisen elämän syntyminen on. Mahdollisesti tätä voidaan arvioida evoluutionopeudesta hyvin karkeasti. Siksi Draken kaavasta ei osata laskea elämän syntymisen todennäköisyyttä. Monia arvailuja yhtälön kertoimille on esitetty. Erittäin aktiivisilla ja kuumilla tähdillä tai liian kylmillä tähdillä ei todennäköisesti ole elinkelpoisia planeettoja. Ns. kuumia jupitereita omistavilla tähdillä ei ehkä ole elinkelpoisia planeettoja. Maan lisäksi Aurinkokunnassa on sopivalla etäisyydellä Auringosta Mars ja Venus, joille voisi kehittyä elämää. Ekliptika
Ekliptika on näennäisesti ajateltuna Auringon keskimäärin kulkema vuotuinen rata taivaankannen ympäri. Todellisuudessa ekliptika on maapallon kiertoradan taso. Maapallon akselin kallistuman vuoksi se on 23,5 asteen kulmassa taivaanekvaattoriin nähden. Aurinkokunnan muiden planeettojen kiertoradat ovat melkein samassa tasossa, joten niiden kulkemat näennäiset radat sijaitsevat lähellä ekliptikaa. Eläinradan tähtikuviot ovat juuri tästä syystä tärkeässä asemassa astrologiassa. Taivaalla Aurinko ja planeetat näyttävät vaeltavan näiden tähtikuvioiden läpi. Linnunrata
Linnunradan ytimessä sisimmän parsekin sisällä on tiheä tähtijoukko. Tähdet ovat syntyneet yhtä aikaa 3–6 miljoonaa vuotta sitten. Tähtijoukon keskustassa tähtitiheys on jopa 30 000 tähteä kuutioparsekissa. Se vastaa sitä, että Aurinkoa lähin tähti olisi Auringosta alle kahden Pluton etäisyyden päässä eikä planeetoilla olisi yötä lainkaan, sillä viereiset tähdet valaisisivat taivaan. Kertymäkiekko
Aurinkokunnan planeetat ovat syntyneet tieteen nykynäkemyksen mukaan vastasyntynyttä Aurinkoa ympäröivästä kertymäkiekosta. Kompaktia tähteä joka on kaksoistähtijärjestelmässä, ympäröi yleensä kertymäkiekko, jos kompakti tähti on kyllin lähellä toista tähteä viedäkseen siltä kaasua pois. Toinen tähti täyttää Rochen pinnan eli rajan, jonka ulkopuolelta ainetta virtaa pois. Kaasu virtaa putkimaista rataa pitkin kiekkoon kohdaten kiekon "kuumassa pisteessä" (engl. "hot spot"). Kompakti tähti voi olla esimerkiksi valkea kääpiö, neutronitähti tai musta aukko. Neutronitähteä tai mustaa aukkoa ympäröivä kertymäkiekko säteilee röntgensäteitä, koska se on niin kuuma. Esiplanetaarinen kiekko säteilee enimmäkseen infrapuna- ja radioalueilla, koska on niin kylmä. Yleensä kertymäkiekkoon liittyy suihkuja jotka johtuvat korkealämpötilaisen kiekonmagneettikentästä. Suihkut purkautuvat aivan kertymäkiekon keskustähden lähiympäristöstä molempiin suuntiin. Aurinkokunnan syntyessä kertymäkiekkoon virtasi ainetta muun muassa kiekon ylä- ja alapuolelta. Yliääninopeudella tapahtuva virtaus muodosti shokkirintaman kiekon rajoille. Tähtienväliset lennot
Tähdet ovat hyvin kaukana, lähin tähti Proxima Centauri on noin 4,24 valovuoden päässä. Se on Aurinkoa pienempi ja himmeämpi punainen kääpiö. Proxima Centauri kiertää melkein yhtä usein lähimmäksi tähdeksi mainittua 4,47 valovuoden päässä olevaa eteläisellä taivaanpallolla näkyvää kirkasta kaksoistähteä Alfa Centauria, jolla on havaittu eksoplaneetta. Tähtienvälinen planeetta
Tähtienvälisten planeettojen kaltaisia kohteita voi syntyä myös samaan tapaan kuin tähtiä. Tällaisia kohteita kutsutaan ruskeiksi alikääpiöiksi, joissa erotuksena ruskeisiin kääpiöihin ydinreaktiot eivät edes ala (ruskeissa kääpiöissä ydinreaktiot alkavat, mutta loppuvat nopeasti). Ruskeita alikääpiöitä ei luokitella planeetoiksi, muttei myöskään varsinaisiksi tähdiksi. Protoplanetaarinen kiekko
Protoplanetaarinen kiekko, esiplanetaarinen kiekko on nuoren tähden ympärillä kiertävä kaasusta, jäähitusista ja pölystä koostuva litteä kiekko. Esiplanetaarisen kiekon sisäosa on kuuma, ja siellä on muun muassa silikaattimineraaleja. Ulompana kiekon kylmässä osassa on runsaasti jäätä. Protoplanetaarisen kiekon kivipöly ja jäähituset tiivistyvät ajan mukana planeetoiksi. Hilda-ryhmä
Hilda-asteroidit ovat Aurinkoa Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidien päävyöhykkeellä kiertävä pikkuplaneettojen joukko, joka on 3:2 rataresonanssissa Jupiterin kanssa. Tämä tarkoittaa sitä että Hilda-asteroidi kiertää Auringon kolmesti ajassa, jossa Jupiter suorittaa kaksi kierrosta. Hilda-asteroideja kutsutaan myös nimellä Hilda-ryhmä. Tähtitaivas
Tähtitaivas on pimeällä ja pilvettömällä säällä näkyvä taivas, jossa tähdet pysyvät suurin piirtein samalla paikalla suhteessa toisiinsa. Kuu, planeetat, Aurinko ja muut taivaankappaleet liikkuvat tähtitaivaalla. Tähdet muodostavat taivaalle myös erilaisia tähtikuvioita. Planeetan määritelmä
Tilanne muuttui vasta vuonna 1845, jolloin uusi kiertolainen (Astraea) löydettiin Marsin ja Jupiterin väliltä. Tämän jälkeen löytyi nopeasti monia uusia taivaankappaleita tuolta alueelta, ja planeettojen määrä nousi pilviin 1850-luvun alussa. Tähtitieteilijät päättivät pudottaa Marsin ja Jupiterin välissä kiertävät kohteet planeettojen joukosta, sillä ne olivat paljon pienempiä kuin muut planeetat ja kiersivät lähellä toisiaan. Niitä ruvettiin kutsumaan asteroideiksi (termi jota William Herschel oli käyttänyt jo 50 vuotta aikaisemmin) ja pikkuplaneetoiksi. Aluetta Marsin ja Jupiterin välissä ruvettiin kutsumaan asteroidivyöhykkeeksi. Neptunus löydettiin vuonna 1846 Uranuksen radassa havaittujen häiriöiden avulla. Uranuksen tavoin myöskään tämän kappaleen koko ei tuottanut ongelmia, vaan kyseessä oli selvästi uusi planeetta. Planisfääri
Planisfääri on kahden kiekon muodostama tähtikartta, josta kiekkoja kääntämällä näkee tähtitaivaan asennon sekä vuoden että vuorokauden eri aikoina. Planisfäärin avulla on helppo oppia tunnistamaan tähdet ja tähdistöt. Globuli
Globuli on tähtienvälinen tumma kaasupilvi keskellä kirkasta hohtavaa emissiosumua. Kiviplaneettojen synty
Kaksoistähdelle voi syntyä maankaltaisia planeettoja helpoiten silloin, kun esiplanetaarinen kiekko on 30 asteta tai alle kallellaan toisiaan kiertävien tähtien ratoja vastaan. Kaltevassa kiekossa toisen tähden vetovoima syöksee planeettaan tarvittavat planetesimaalit keskustähteen. Jos Aurinkoa kiertäisi toinen tähti, Maa jäisi vakaalle radalle, jos tähti ei tulisi koskaan 7 AU:ta lähemmäksi. Planeetan määritelmä
Sana "planeetta" tulee kreikan kielen sanasta πλανήτης ("planetes"), joka tarkoittaa vaeltajaa. Nimityksellä tehtiin ero taivaankannella selvästi liikkuvien kohteiden (Aurinko, Kuu, Merkurius, Venus, Mars, Jupiter, Saturnus) ja liikkumattomien kiintotähtien välille. Tällainen merkitys sanalla on edelleen astrologiassa. Tähti
Tähtienvälinen avaruus on harvaa, ja koostuu pääasiassa vedystä. Se sisältää myös heliumia ja pienen määrän raskaampia alkuaineita, joita varhaisemmat tähtisukupolvet ovat tuhoutuessaan levittäneet tähtienväliseen avaruuteen. Tähdet syntyvät tähtienvälistä avaruutta tiheämmissä kaasu- ja pölypilvissä, jotka Linnunradassa ja muissa samankaltaisissa galakseissa ovat keskittyneet galaksin tasoon ja sen spiraalihaaroihin. Aurinkokunta
Aurinkokunnan planeetat ovat Auringosta poispäin lukien Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus. Aikaisemmin planeettoihin kuulunut Pluto luokiteltiin kääpiöplaneetaksi ja plutoidiksi 2000-vuosikymmenen loppupuolella. Pluton kohtalo ei ole ainutlaatuinen sillä myös ensimmäisinä löydetyt asteroidit Ceres, Pallas, Juno ja Vesta luettiin 1800-luvun alussa planeettojen joukkoon. Aurinkokunnan iäksi on arvioitu noin 4,6 miljardia vuotta. Myös muilla tähdillä on havaittu omia eksoplaneettojen muodostamia planeettakuntia.
Aurinkokunta sijaitsee Auringon vaikutusalueen, heliosfäärin, sisäpuolella. Heliosfääri ulottuu arvioiden mukaan noin 150–200 AU:n etäisyydelle Auringosta. Neptunuksen takaisen Kuiperin vyöhykkeen etäisyys Auringosta on noin 30–55 AU. Oortin pilven etäisyyden arvioidaan olevan noin 5 000–100 000 AU. 5535 Annefrank
5535 Annefrank on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Karl Wilhelm Reinmuth vuonna 1942. Pikkuplaneetta on nimetty Anne Frankin mukaan. Ennen nimeämistään se tunnettiin väliaikaisella nimellä 1942 EM. Planeetta
Vuonna 2006 pidetyssä Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin kokouksessa planeetalle päätettiin uusi määritelmä, jonka mukaan planeetaksi kutsutaan taivaankappaletta, joka kiertää järjestelmän tähteä, jolla on riittävästi massaa luhistua oman painovoimansa vaikutuksesta lähelle pyöreätä muotoa ja joka hallitsee omaa kiertorataansa. Aiemmin planeetaksi luettu Pluto menetti uuden määritelmän myötä statuksensa, sillä se ei täytä kolmatta ehtoa: noin 20 vuotta kiertoajastaan se kulkee Neptunuksen radan sisäpuolella, jolloin Neptunus on sen alueella kiertoradan hallitseva osapuoli. Lisäksi Pluto on vain yksi monista Kuiperin vyöhykkeen kohteista, jotka kiertävät Aurinkoa keskimäärin Neptunusta kauempana. Täten Pluto ei myöskään hallitse rataansa, sillä muiden Kuiperin vyöhykkeen kohteiden yhteenlaskettu massa ylittää Pluton massan. Myös ensimmäiset löydetyt asteroidit Vesta, Juno, Ceres ja Pallas oli luokiteltu planeetoiksi ennen 1850–1860-lukuja, jolloin uusien asteroidien löytyminen sai astronomit ymmärtämään niiden olevan vain ensimmäiset löydetyt kohteet asteroidivyöhykkeellä. Asteroidi
Asteroidi (muinaiskreikan sanoista "aster" ’tähti’ ja -"eides" ’muotoinen’) on varsinaista planeettaa pienempi ja meteoroidia suurempi kivinen kappale, joka kiertää Aurinkoa. Nimityksiä "pikkuplaneetta" ja "planetoidi" on käytetty pitkään synonyyminä asteroidi-sanalle, mutta nykyään kaikissa lähteissä kaikkia pikkuplaneettoja kuten transneptunisia kohteita ei aina luokitella asteroideiksi. Esimerkiksi vuoden 2006 planeetan määritelmässä pienkappaleita koskevassa osiossa asteroidit ja transneptuniset kohteet on mainittu erikseen. Asteroidi-sanan voikin katsoa viittaavan aurinkokunnan sisempien osien pikkuplaneettoihin. Suurin osa aurinkokuntamme tunnetuista asteroideista sijaitsee 2,8 au:n päässä Auringosta sijaitsevalla asteroidivyöhykkeellä. Tähti
Yksittäisten tähtien lisäksi on olemassa kahdesta tai useammasta tähdestä koostuvia tähtijärjestelmiä. Yksinkertaisin tällainen järjestelmä on kaksoistähti, jossa kaksi tähteä kiertää toisiaan yhteisen massakeskipisteen ympäri. Kolmoistähdet ja suuremmat tähtikokonaisuudet esiintyvät yleensä jonkinlaisena hierarkiana kaksoistähtien pareja. Kaikista suurimpia gravitaationaalisesti toisiinsa sitoutuneiden tähtien ryhmiä kutsutaan tähtijoukoiksi. Ypsilon Andromedae
Ypsilon Andromedae (υ Andromedae, Ups And) on kaksoistähti, joista kellanvalkea on Aurinkoa hieman suurempi ja kuumempi tähti ja toinen on punainen kääpiö. Tähtien etäisyys toisistaan on 750 AU. Gliese 777
Gliese 777 on Joutsenen tähdistössä oleva himmeä kaksoistähti, jolta on löydetty eksoplaneettoja.
Keskustähti on keltainen alijättiläistähti. Tähden keskustan vety on loppumassa, mikä kutistaa sen ydintä kasaan. Kuumenneen, kutistuneen ytimen säteily laajentaa tähden ulkokerroksia.
Kaksoistähden komponenttien väli on 3 000 AU.
Toinen komponentti, punainen kääpiö, saattaa olla kaksoistähti, mutta varmaa se ei ole. Tähtienvälinen kappale
Tähtienvälinen kappale on kappale, joka ei ole tähti ja sijaitsee tähtienvälisessä avaruudessa. Se voi olla asteroidi, komeetta tai eksokomeetta. Ensimmäinen löydetty tähtienvälinen kappale oli 'Oumuamua. Keskiliikeresonanssi
Keskiliikeresonanssi (joskus myös kiertoaikaresonanssi, engl. "mean motion resonance", MMR) on tilanne, jossa kahden samaa keskustähteä (esimerkiksi Aurinkoa) kiertävän taivaankappaleen (planeetan tai asteroidin) kiertoajat ovat toistensa kokonaisia monikertoja. Keskiliikeresonanssi on tavallisin tähtitieteessä esiintyvä resonanssi ja usein siihen viitataankin ilman "keskiliike"-täsmennystä. Keplerin III lain mukaisesti kappaleen kiertoaika määrää sen etäisyyden tähdestä, joten kun tähteä kiertävän planeetan etäisyys tunnetaan, voidaan laskea mille etäisyyksille tähdestä resonanssi aiheuttaa vyöhykkeitä, joille päätyvä pienempi kappale ajautuu pois nopeasti. Aurinkokunnassa tunnetuimpia keskiliikeresonanssin aiheuttamia aukkoja ovat Kirkwoodin aukot asteroidivyöhykkeessä (resonanssi Jupiterin kanssa) sekä Saturnuksen renkaiden jaot (resonanssi jonkin läheisen kuun kanssa). Tähtienvälinen kappale
Viimeaikaisten tutkimusten mukaan (514107) 2015 BZ509 voisi olla alkujaan tähtienvälinen kappale, jonka Auringon vetovoima on kaapannut. Planeettakuntien synty
Planeettakunnat syntyvät tähdeksi supistuvan tähtienvälisen kaasu- ja pölypilven siitä osasta, joka ei ehdi romahtaa tähdeksi, vaan jää keskipakoisvoiman takia kiertämään syntynyttä alkutähteä, prototähteä. Syntyvää tähteä kiekkona kiertävä kaasu tiivistyy joiltain osin hiukkasiksi, joista syntyvät ajan kuluessa planeetat. Hiukkasten keskinäiset törmäilyt litistävät alussa paksua kiekkoa. Kiekkoon putoaa kaasua jäljelle jääneestä pilvestä, ja sen aine putoaa hitaasti spiraalimaista rataa pitkin kohti syntyvää keskustähteä. Kaasukiekosta tiivistyy lähellä tähteä kivensiruja ja kauempana jääkimpaleita. Nämä törmäilevät toisiinsa ja syntyy planeettoja. Kaasuplaneetat kuten Jupiter syntyvät siten, että riittävän suureksi kasvanut jää- ja kivipallo alkaa kerätä ympäristöstä kevyttä vetykaasua. Maan kokoinen kappale on vetovoimaltaan liian pieni keräämään ympärilleen suurta vetykehää. Näin selittyy maankaltaisten ja jättiläisplaneettojen ero. Asteroidit ja komeetat ovat planeettojen syntyprosessissa jäljelle jäänyttä jätettä. Aurinkokunnan ja muiden planeettakuntien synnyssä on yhä monia tutkijoita mietityttäviä kohtia. Kuumat jupiterit eli spektroskoopilla havaitut joidenkin lähitähtien seuralaiset ovat syntyneet planeettojen vaellettua lähelle keskustähteään valtavassa kaasukiekossa. Migraatioteoria
Migraatioteorian perusajatus on se, että planeetan ja esiplanetaarisen kaasu/planetesimaalikiekon vetovoimavuorovaikutus muuttaa planeettojen ratoja. Myös planeettojen keskinäinen vuorovaikutus muuttaa planeettojen ratoja, ja tietynlainen ratojen yhdistelmä saattaa olla kaoottinen, hajoava. Nykyinen Aurinkokunta on vakaa. Migraatio selittää joustavasti havaittujen eksoplaneettojen mielivaltaiset etäisyydet keskustähdestä. Mykyisen planeettakunnan syntyteorian mukaan jättiläisplaneetta ei voi syntyä lähellä keskustähteä, koska siellä ei ole kiinteää planeetan rakennusainetta jättiläisplaneetan ytimeksi. Tähtien lähiohitukset
Kun kaksi tähteä ohittavat toisensa hyvin läheltä, niiden keskinäinen vetovoima muuttaa ainakin jonkin verran molempien tähtien ratoja. Kevyemmän tähden liiketila muuttuu enemmän, raskaamman vähemmän. 
Tähdet syntyvät tähtijoukoissa tai assosiaatioissa, joissa tähdet ovat lähempänä toisiaan, jolloin tähtien väliset törmäykset ovat mahdollisia. Lähiohittajatähdet joko etääntyvät toisistaan tai syntyy kaksoistähti. Erityisen yleisiä tähtien lähiohitukset ovat pallomaisissa tähtijoukoissa, joissa kevyt tähti usein ohittaa raskaan tähden ja sinkoutuu itse joukosta pois, kun raskas tähti muuttaa kiertorataansa lähemmäs joukon keskustaa. Planeettainvälinen avaruus
Planeettojen välisessä avaruudessa sijaitseva plasma on peräisin aurinkotuulesta. Se saa alkunsa Auringosta ja sen liikerata kulkee Auringosta poispäin muodostaen Auringon magneettikentän pyörimisen seurauksena spiraalin. Lalande 21185
Tähdellä on väitetty olevan planeettoja sijaintimittausten perusteella, mutta tätä ei ole kyetty todistamaan. 
Tähti liikkuu melko nopeasti ja kuuluu Linnunradan "paksuun kiekkoon", jonka keskipaksuus on 3 500 valovuotta, ja joka ulottuu ainakin 5 000 valovuoden päähän galaksin tasosta.
Tähdeltä ovat eräät tutkijat havainneet vesimaser-emission, joka voi tulla tähteä kiertävästä planeetasta tai tähdestä.
Lalande 21185 b:ksi ristityn väitetyn planeetan etäisyys on ehkä 2,2 AU:ta, kiertoaika 5,8 V:tä, rata miltei ympyrä ja massa 9/10 Jupiterin massaa. Toinen planeetta c olisi 11 AU:n päässä keskustähdestään ja massa 1,6 Jupiterin massaa, kiertoaika 30 vuotta. Tähtilaiva
Tähtilaiva on hypoteettinen avaruusalus, joka on tarkoitettu tähtijärjestelmien väliseen liikenteeseen. Galaksienvälinen tähti
Näiden tähtien tarkkaa massaa ei tiedetä; on arvioitu niiden muodostavan jopa 10 prosenttia Neitsyen galaksijoukon tähdistä. Galaksienväliset tähdet voivat siten olla massiivisempia kuin yksikään galaksijoukon 2 500 galaksista. Tähdet ovat kirkkaita punaisia jättiläisiä, eli ne ovat elinkaarensa loppupäässä. Kääpiöplaneetta
Kääpiöplaneetta on Aurinkoa kiertävä kappale, joka on riittävän suuri, että sen oma painovoima riittää muokkaamaan kappaleen suunnilleen pallonmuotoiseksi. Kääpiöplaneetat eroavat planeetoista siten, että niiden kiertoratojen läheisyydessä voi liikkua muitakin merkittävän kokoisia kappaleita. Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni (IAU) otti tämän määritelmän käyttöön 24. elokuuta 2006. Nykyisiä kääpiöplaneettoja ovat Ceres, Eris, Haumea, Makemake ja Pluto. Kiviplaneettojen synty
Jos aine kuitenkin loppuu, Maan radan seutuville syntyy asteroidivyöhyke ja korkeintaan 0,16 Maan massainen planeetta. Tämä sen takia, että ohi kulkeva jättiläisplaneetta pienentää esiplanetaarisen kiekon pintatiheyttä 8–30 g/cm:sta 2 g/cm:een.
Oletetaan, että Jupiter estää planeetan synnyn asteroidivyöhykkeellä painovoimallaan, mutta tätä ei ole pystytty tietokoneella mallintamaan mallien epätarkkuuksien takia. Toisaalta Jupiterin puuttuminen synnyttää simulaatioissa asteroidivyöhykkeelle ja Jupiterin radan taakse monia pieniä planeettoja melko lähelle toisiaan. Episykli
Galaksien dynamiikassa episykliradalla tarkoitetaan ellipsirataa, jolla tähti kiertää galaksin keskustaa lähes jaksollisesti. Nimitys johtuu siitä, että jos tähden liikettä tarkastellaan koordinaatistossa, joka pyörii galaksin mukana, näyttää siltä kuin tähti kiertäisi pitkin episykliä, jonka deferentin keskipiste on galaksin keskipisteessä. Kun tällainen rata piirretään kyllin monen kierroksen ajalta, se täyttää kahden galaksin keskipisteen ympärille piirretyn samankeskisen ympyrän välisen alueen joko kokonaan tai osittain. Taajuutta, jolla tähti kiertää episyklillä kutsutaan episyklitaajuudeksi ja se on keskeinen käsite galakseissa esiintyvien Lindbladin resonanssien laskemisessa. Venus
Venus (symboli: ♀) on aurinkokunnan toinen planeetta Auringosta lukien. Se näkyy Maahan kirkkaana "aamu"- ja "iltatähtenä" ja on taivaan kirkkain tähtimäinen kohde. Se on mahdollista nähdä jopa päivällä ilman apuvälineitä, jos tietää, mistä etsiä. Venus kiertää Aurinkoa lähempänä kuin Maa ja tulee planeetoista lähimmäksi Maata. Jousimiehen tähtipilvi
Kohde ei ole perinteinen syvän taivaan kohde eli tähtisumu, tähtijoukko tai galaksi, vaan suuri Linnunradan kirkastuma ns. tähtipilvi. Kohde on itse asiassa aukko tähtienvälisessä pölyssä, joten aukosta on mahdollista nähdä tähti pitkälle Linnunrataan. Planeetan määritelmä
Planeetan määritelmä on osoittautunut varsin hankalasti muotoiltavaksi, vaikka planeetta itsessään on tähtitieteen tunnetuimpia termejä. Planeetta-termi on ollut olemassa tuhansien vuosien ajan. Vuoteen 2006 asti aurinkokunnan ajateltiin yleisesti muodostuvan yhdeksästä planeetasta, mutta elokuussa 2006 IAU:n XXVI yleiskokouksessa päädyttiin määrittelemään planeetta uudelleen siten, että Pluto menetti planeetan statuksen eikä sitä näin ollen enää lueta aurinkokuntamme planeettojen joukkoon. Vielä 1990-luvun alkuun mennessä uudelleenmäärittelylle ei ollut tarvetta, sillä tähtitieteilijöillä oli havaintoja vain pienestä osasta aurinkokunnan kappaleita, ja yksittäiset poikkeamat voitiin käsitellä tapauskohtaisesti. Planeetan pintalämpötila
Planeetan pintalämpötila riippuu keskustähden säteilyn voimasta, planeetan etäisyydestä ja planeetan kyvystä heijastaa ja imeä saamaansa säteilyä. Samalla etäisyydellä samantehoisesta tähdestä oleva tumma planeetta on vaaleaa lämpimämpi. Esimerkiksi monet pilvet ja jää heijastavat huomattavan paljon valoa pois, ja esimerkiksi tumma maa ja merivesi imevät Auringon säteilyä.
Planeettojen pintalämpötila vaihtelee huomattavasti paikasta toiseen, vuorokauden ajasta toiseen ja vuodenajasta toiseen. Kasvihuoneilmiö nostaa planeetan pintalämpötilaa. Ilmakehässä olevat pölyhiukkaset ja aerolsolit laskevat planeetan pintalämpötilaa. Tapahtuu myös pitemmän aikavälin muutoksia, jotka johtuvat planeetan radan ja akselikallistuman muutoksista. Ne aiheuttavat esimerkiksi Maassa ja Marsissa jääkausia. Avaruuspöly
Planeettojen välisessä avaruudessa on eri kokoisia pölyhiukkasia, jotka heijastavat Auringon valoa ja säteilevät muun muassa infrapunaa. Pöly aiheuttaa eläinratavalon ja vastavalon. Planeettojen väliseen avaruuteen tulee pölyä muun muassa komeetoista, asteroideista ja meteoroideista irtoamalla. Pieni määrä pölyä tulee tähtienvälisestä avaruudesta. Pöly häviää muun muassa puhaltumalla Auringon säteilyn vaikutuksesta ulos, ajautumalla Aurinkoon Poynting-Robertsonin ilmiön takia ja satamalla suurempien kappaleiden pinnalle. Kaksoisplaneetta
Kaksoisplaneetoiksi kutsutaan kahta taivaankappaletta, jotka kiertävät yhteisen massakeskipisteensä ympäri niin, että massakeskipiste on molempien kappaleiden ulkopuolella, mikäli kummatkin täyttävät planeetan määritelmän. Yleensä kappaleet ovat lähes samankokoisia, ja kierto on lukkiutunut niin, että kappaleiden sama puoli kääntyy aina toista vasten. Voyager 1
Voyager 1 -avaruusluotain on miehittämätön aurinkokunnan ulkoplaneettoja ja tähtienvälistä avaruutta tutkimaan 5. syyskuuta 1977 lähetetty luotain, joka on vielä tällä hetkellä (2018) toimintakuntoinen ja toiminee neljännenkin vuosikymmenensä loppuun. Se on Maasta kauimpana sijaitseva ihmisen tekemä laite. Voyager 1 on ohittanut Aurinkokunnan ulkoisimman vaikutusalueen (katso "heliosfääri"), eli se on saavuttanut tähtienvälisen avaruuden. Voyager-avaruusohjelman toinen avaruusluotain oli Voyager 1:n kanssa identtinen Voyager 2. Alderaan
Alderaan on kuvitteellinen planeetta George Lucasin luomassa "Tähtien sodan" kuvitteellisessa universumissa. Planeetta oli prinsessa Leia Organan kotiplaneetta. Todennäköisesti planeetan nimi on peräisin oikealta Aldebaran-tähdeltä. Pintalämpötila
Tähtitieteessä pintalämpötilalla tarkoitetaan tähtien ja kaasuplaneettojen "näkyvällä" pinnalla sekä maan kaltaisten kiviplaneettojen kiinteällä pinnalla vallitsevaa lämpötilaa. Maankaltainen planeetta
Meidän tuntemamme maankaltaiset planeetat ovat silikaattipohjaisia. On teoreettisesti mahdollista, että olisi myös planeettoja, joiden maaperä muodostuisi hiilipohjaisista mineraaleista, kuten eräissä meteoriiteissa (nk. hiilikondriitit). Hiilipitoisia kappaleita esiintyy runsaasti asteroidivyöhykkeellä, mikä voidaan päätellä mm. tutkimalla asteroideista heijastunutta valoa sekä arvioimalla maahan syöksyneiden meteoriittien kiertoratoja. Hiilipitoisia planeettoja voisi kutsua myös karbidiplaneetoiksi tai peräti timanttiplaneetoiksi, sillä timanttikin on tietyllä tavoin kiteytynyttä hiiltä ja hyvin hiilipitoisen planeetan suurpaineiset sisäosat olisivat timanttia, jos planetan massa on kyllin suuri. Muilta osin hiili olisi enimmäkseen grafiittina. Myös hiiliplaneetan ytimenä olisi raskas rautaydin. Hiilen hapettumistaipumuksen vuoksi näillä planeetoilla ei luultavasti olisi happea yhtä runsaasti kuin silikaattiplaneetoilla. Maankaltainen planeetta
Toisaalta maankaltaisen planeetan massan ja säteen välillä on suhde. Kaksoisplaneetta
Myös Maa–Kuu-paria on kiertolaisen suhteellisen suuren koon johdosta sanottu kaksoisplaneetaksi. Tässä tapauksessa yhteinen massakeskipiste on syvällä maan kuoren alla, jolloin kaksoisplaneetan määritelmä ei täyty. Maa ja Kuu ovat siis oikeasti normaali planeetta ja kuu, toisin kuin vaikkapa Pluto ja Kharon tai muut vastaavat järjestelmät. Galaktinen elämän vyöhyke
Määritelmien mukaan galaktinen elämänvyöhyke se alue galaksissa, joka on tarpeeksi kaukana galaksin ytimestä, jotta korkean tähtitiheyden aiheuttamat tähtien keskinäiset ohitukset, galaksiytimen mustan aukon ympäristöstä tuleva säteily tai supernovien purkaukset eivät aiheuta vaaraa elämälle. Galaktisen elokehän ulkorajan määrittelee vastaavasti vaatimus, että alueella pitää olla saatavilla riittävästi raskaita alkuaineita (terrestriaalisten) planeettojen muodostumiseen tähtien ympärille. Planeettakuntien synty
Kuumat jättiläisplaneetat saavat mielenkiinnon kohdistumaan niiden vuorovaikutukseen maankaltaisten planeettojen kanssa. Kun jättiläisplaneetta kokee migraatiota ja vaeltaa koko sisemmän aurinkokunnan läpi, se väistämättä vaikuttaa voimakkaasti kaikkien maankaltaisten planeettojen ratoihin. Osa planeetoista törmää jättiläisplaneettaan tai tähteen mutta huomattava osa niistä voi pysyä järjestelmässä ja jäädä alkuperäisiä ratojaan muistuttaville ympyräradoille, joten maankaltaisten planeettojen esiintyminen on mahdollista myös järjestelmissä, joista on havaittu kuuma jättiläisplaneetta. Tähtienväliset lennot
Jollain Aurinkokunnan taivaankappaleella voisi tuottaa hyvin voimakkaan lasersädekeilan, jossa tähtienvälinen alus voisi purjehtia käyttäen apunaan säteilynpainetta käyttävää purjetta. Kohdetähden lähellä alus voisi hidastaa käyttäen kohdetähden omaa säteilynpainetta.
Laserilla toimivaa toimivaa purjetta ehdotti fyysikko ja tieteiskirjailija Robert L. Forward vuonna 1989. Myöhemmin hän ehdotti laserin tilalle mikroaaltoja. Forwardin mukaan purjeella voidaan purjehtia myös takaisinpäin, kun käytetään osaa purjeesta heijastimena.
Purjeen yksi rasite näyttää olevan pieni hyötykuorma. Symbioottinen kaksoistähti
Symbioottinen kaksoistähti on kaksoistähti, jossa on lähekkäin kylmä ja kuuma tähti. Niiden ympärillä on kuuman tähden ionisoimaa kaasua, joka muistuttaa planetaarista sumua. 
Toisin kuin novissa ja kääpiönovissa, näiden tähtien välillä ei siirry ainetta painovoimavaikutuksen takia. Symbioottisen tähden massansiirtomekanismi on kylmemmästä tähdestä lähtevä tähtituuli, jonka mukana kulkevasta kaasusta osa siirtyy kuuman tähden ympärille kiekoksi. Kiekossa tapahtuu erilaisia häiriöitä, jotka näkyvät Maahan muun muassa kirkkauden muutoksina.
Osa symbioottisista on novamaisia kaksoistähtiä, joista kuumempi komponentti on valkoinen kääpiö.
Symbioottisessa kaksoistähdessä ei kuitenkaan tapahdu novapurkauksia eikä kääpiönoville tyypillisiä kaasukiekon romahtamisen aiheuttamia purkauksia. Tunnetuimpia symbioottisia tähtiä ovat Z Andromedae -tähdet. "Symbioottinen nova" on symbioottinen tähti, jossa tapahtuu novapurkauksia. Planeetan määritelmä
Vuodesta 1992 lähtien on löydetty lukuisia pieniä taivaankappaleita Neptunuksen radan ulkopuolelta, ja suurempia kohteita on havaittu jo tusinoittain. Ensimmäinen aurinkokunnan ulkopuolinen planeetta havaittiin 1992, ja näitä eksoplaneettoja tunnetaan jo satoja. Havaittujen kohteiden koko vaihteli erittäin paljon (osa oli tarpeeksi suuria voidakseen olla tähtiä, osa taas oli Kuuta pienempiä), joten planeetan käsitettä alettiin pohtia tarkemmin.
Vuonna 2005 planeetan määritelmän täsmällisyys tuli ajankohtaiseksi, kun Eris (2003 UB) löydettiin. Kohde oli kookkaampi kuin Pluto, joka siihen asti oli pienin hyväksytty planeetta. IAU, joka vastaa muiden toimintojensa ohella myös tähtitieteellisistä termeistä, teki asiasta lopullisen päätöksen 24. elokuuta 2006. Tähtiportti
Muinaisten rotu (engl. "the Ancients") loi tähtiportit miljoonia vuosia sitten. Tähtiportti on naquadah-metalliseoksesta valmistettu laite, jolla pystytään matkustamaan mille tahansa planeetalle, jolla on tähtiportti. Tähtiportti on malliltaan pystyssä seisova rengas, halkaisijaltaan 4,5 metriä ja painaa 29 tuhatta kiloa. Tähtiportti aktivoidaan DHD-laitteella ("Dial Home Device") eli osoitteenvalitsimella. Se on erillinen laite, joka on yhteydessä porttiin. DHD-osoitteenvalitsin on jalustalla seisova laite, jonka yläosa on pyöreä ja kalteva. Kaltevalla tasolla on kaksi sisäkkäistä rengasta, joissa kummassakin on 19 symbolia. Keskellä on punainen kuultava puolipallon muotoinen osa, ikään kuin enter-painike, jota painamalla portti osoitteen valinnan jälkeen aktivoidaan. Spore
Avaruusvaihe on Sporen suurin ja mittavin vaihe. On arvioitu, että Spore-galaksissa voisi olla jopa viisi miljoonaa erilaista tähtijärjestelmää, joita pelaaja voisi tutkia. Jokaisella tähtijärjestelmällä on omat planeettansa, joiden pinnalle voi myös laskeutua. Galaksiin on myös piilotettu oma aurinkokuntamme, Sol eli Aurinko, jossa ovat kaikki nykyisin tunnetut planeetat, mukaan lukien Maa. Galaksienvälinen tähti
Syytä näiden tähtien karkaamiseen galakseistaan ei tarkkaan vielä tunneta, mutta paras teoria esittää kahden galaksin törmäämistä syyksi sille, että suunnaton määrä tähtiä sinkoutuu galaksienväliseen avaruuteen. Planeetan määritelmä
Vuonna 1801 Giuseppe Piazzi havaitsi Auringolla uuden kiertolaisen, joka sain nimen Ceres. Se kiersi Marsin ja Jupiterin välissä. Kuuden seuraavan vuoden aikana löydettiinkin kolme uutta kohdetta samalta aueelta: Pallas, Juno ja Vesta. Näitä neljää kohdetta pidettiin planeettoina monen vuosikymmenen ajan. Tähtitieteeseen johdattelevissa teksteissä kerrottiin yhdestätoista planeetasta. Planeettakuntien synty
Linnunradan tyyppisen kierteisgalaksin massasta noin 10 % on tähtienvälistä ainetta. Aine ei ole myöskään tasaisesti jakautunut vaan se muodostaa toisaalle pilviä ja tiivistymiä, toisaalla taas ainetta on äärimmäisen harvassa. Tähtienvälisen aineen tihentymät muodostavat tavallisesti kuitumaisia filamentteja ja verkkomaisia rakenteita, mikä kertoo aineen turbulenttisesta, pyörteisestä käyttäytymisestä. Turbulenssia aiheuttavat pääasiassa tähtien hiukkastuulet ja supernovien shokkiaallot. Kaasun tiivistymiä kutsutaan molekulaarisiksi pilviksi, sillä niistä on havaittu monia orgaanisia ja epäorgaanisia molekyylejä (esim. CO, CN, CS, SiO, OH, HO, HCN, SO, HS, HSO ja lukuisia muita vedyn, hiilen typen ja hapen yhdisteitä). Mutkikkaitten molekyylien, mahdollisesti jopa aminohappojen, muodostuminen on mahdollista, sillä nuorten lähitähtien voimakas UV-säteily ei pääse tunkeutumaan pilvien ytimiin asti ja alkuaineet voivat rauhassa muodostaa yhdisteitä. Tähti
Tähti on painovoimansa koossa pitämä ja kasaan puristama plasmapallo, jonka jossakin kehitysvaiheessa tapahtuu ydinfuusiota. Maata lähin tähti on nimeltään Aurinko. Yötaivaalla on nähtävissä myös useita muita tähtiä, mutta yhdenkään niistä kirkkaus ei vedä vertoja Auringolle johtuen niiden erittäin suurista etäisyyksistä Maahan. Perinteisesti tähtiä on ryhmitelty erilaisiin tähdistöihin ja tähtikuvioihin. Tähti
Tähdeksi määriteltävän kohteen massan alaraja on noin 0,08 Auringon massaa, sillä sitä pienemmät kohteet eivät pysty käynnistämään heliumin fuusiota ytimessään, ja ovat siten ruskeita kääpiöitä (jota voi pitää tietynlaisena harmaana alueena tähtien ja kaasujättiläisten välillä). Pienin tunnettu tähti, jonka tiedetään fuusioivan heliumia, on 2MASS J0523-1403, jonka massan arvioidaan osuvan juuri edellä määritetylle rajalle. Avoimista tähtijoukoista tehtyjen havaintojen perusteella tähtien massan ylärajan taas arvioidaan olevan noin 150 Auringon massaa, sillä ei tunneta tähtiä, joiden massa olisi luotettavasti tätä rajaa korkeampi. R136a-nimisessä tähtijoukon ytimessä tiedetään olevan joitakin tämän massarajan ylittäviä tähtiä, mutta pidetään mahdollisena, että ne olisivat syntyneet kahden massiivisen kaksoistähtikomponentin törmäyksessä. Tähtienvälinen aine
Tähtienvälinen aine aiheuttaa ekstinktiota eli tähtien valon punertumista ja himmenemistä, joka täytyy ottaa huomioon mm. tähtitieteellisten kohteiden etäisyyttä arvioitaessa. Tähdet syntyvät tähtienvälisen aineen pilvistä yleensä joukkoina. Tähteä ympäröivä elämänvyöhyke
Aurinkoa huomattavasti kylmemmillä tähdillä, varsinkin punaisilla kääpiöillä oletetaan vuorovesilukkiutumisen mahdollisesti estävän tai ainakin rajoittavan planeettojen elinkelpoisuutta. Lisäksi oletetaan planeettojen massan olevan verrannollisia keskustähden massaan. Näin alle 0,4 Auringon massaiselta tähdeltä ei ehkä useinkaan löytyisi elinkelpoisia planeettoja. On myös väitetty pienimassaisten tähtien planeettojen jäätyvän helposti yhteyttämisen alkaessa. Kiistely avaruudessa hyvin yleisten punaisten kääpiöiden soveltuvuudesta elinkelpoisille planeetoille jatkuu yhä tutkijoiden parissa. Tähtien törmäykset
Tähtien törmäykset ovat avaruudessa liikkuvien tähtien osumisia toisiinsa. Ne ovat erittäin harvinaisia, eikä yhtään tähtien törmäystä ole havaittu suoraan kaukoputkella. Tähtitiheissä galaksien keskustoissa ja tähtijoukoissa tähdet törmäävät useammin toisiinsa kuin muualla. Pallomaisissa tähtijoukoissa yleisiä sinisiä harhailijoita pidetään useimmiten kahden tähden sulautumina. Röntgenkaksoistähdet ovat monesti tähtitörmäyksistä
syntyneitä.