Voiko UV-säteilyä nähdä paljain silmin?
Ultraviolettisäteily
Ultraviolettisäteily tarkoittaa ”yliviolettisäteilyä”, jonka nimessä sana ultra on latinaa. Violetti on lyhyin näkyvän valon aallonpituuden väri. Ultraviolettisäteilyä kutsutaan usein mustavaloksi, koska ultraviolettisäteily on ihmissilmälle näkymätöntä ja mahdollinen näkyvä aallonpituus on väriltään tummanviolettia.
Aurinko
Aurinkoa voidaan havaita kaukoputkella heijastamalla sen kuva kaukoputken taakse tai käyttämällä himmentävää suodatinta, joka on objektiivin edessä. Se on myös turvallinen tapa tarkkailla Aurikoa. Aurinkoa ei saa koskaan katsoa suoraan kiikarin tai kaukoputken läpi ilman aurinkosuodatinta, sillä se vahingoittaa näkökykyä. Jopa auringonpimennyksen yhteydessä auringon suora katsominen voi helposti vahingoittaa silmiä. Aurinkoa ei saa katsoa myöskään aurinkolasien tai sellaisen tummentavan suojan läpi, jota ei ole tarkoitettu Auringon katsomiseen. Auringonpimennystä katsottaessa tulee käyttää tähän tarkoitettua himmennintä tai hitsaajan suojalaseja numero 14. Lääketieteellinen röntgenkuvaus
Säteilyn haitoista raportoitiin ensimmäisen kerran jo 10. maaliskuuta 1896 tapauksessa, jossa John Daniels oli sädettänyt kollegansa William Dunleyn päätä tunnin ajan kallokuvaa varten. Kuvauksen seurauksena Dunleyn hiukset olivat pudonneet pois. Samana vuonna uutisoitiin Berliinissä sattunut tapaus, jossa 17-vuotias nuorukainen oli saanut palovammoja röntgenkuvauksesta. Säteilyyn suhtauduttiin kuitenkin ristiriitaisesti aina 1900-luvun puoleenväliin saakka. Hiusten lähdön saatettiin ajatella jopa todistavan sen, että röntgensäteilyä voitiin käyttää epämiellyttävien ihokarvojen poistoon. Säteilyn avulla nuoret naiset saattoivat ohentaa hiuksiaan ja kaupoissa myytiin radioaktiivisia isotooppeja sisältäviä aineita terveysvalmisteina. Luvanvarainen säteilynkäyttö sai alkunsa 1899 Itävallassa. Suomessa ensimmäiset röntgensäteilyyn liittyvät turvausmääräykset annettiin 1932. Aurinkovoide
Suojakerroin ei kuitenkaan välttämättä kerro voiteen kyvystä suojata UVA-säteilyä vastaan. Kun voide suojaa tehokkaasti myös UVA-säteilyltä, pakkauksessa on tavallisesti merkintä "UVB+UVA-suoja". Väärin valittu valmiste voi antaa näennäisen suojan tunteen, vaikka iho samalla altistuisi haitallisen suurelle UVA-säteilyannokselle. Voidetta on myös levitettävä iholle riittävän runsaasti, sillä liian ohut annostus heikentää saavutettavaa suojakerrointa vastaavasti. Lupauksiin voiteen vedenkestävyydestä tulee suhtautua varauksella, sillä testeissä on havaittu, että vedenkestäväksi mainostetut voiteetkin saattavat liueta uidessa pois. Ydinsota
Ydinaseiden vaikutukset ovat jaettavissa seuraavasti:Ydinaseen räjähtäessä syntyvä valonleimahdus voi vahingoittaa silmän verkkokalvoja jopa satojen kilometrien päästä uhrin katsoessa suoraan räjähdykseen. Palovammoja voi syntyä vielä kymmenien kilometrien säteellä. Usherin oireyhtymä
Näkövammautumiseen saattaa kuulua hämäräsokeutta. Näkövammautumisprosessi ei tapahdu kovin nopeasti, ja monesti näönjäänteitä on vielä vanhallakin iällä. Tähti
Tähden pintalämpötila voidaan arvioida sen värin perusteella. Mitä suurempi osa tähden säteilystä on lyhytaaltoista, sitä korkeampi on tähden lämpötila. Esimerkiksi Aurinko, jonka pintalämpötila on noin 6000 K, säteilee suurimman osan energiastaan näkyvänä valona ja näkyy keltaisena. Aurinkoa kuumemmat tähdet näyttävät sinisen sävyisiltä, viileämmät tähdet oransseilta tai punaisilta. Kaikista viileimmät ja kuumimmat tähdet voivat säteillä suurimman osan energiastaan infrapuna- tai ultraviolettisäteilynä. Määrittämällä tähden kahden eri aallonpituuden magnitudiero saadaan sen väri-indeksi, mitä voidaan käyttää pintalämpötilan likimääräiseen arvioimiseen. Hitsaus
Hitsaajalla on useita terveysriskejä. Hitsatessa käsitellään kuumia kappaleita, jotka voivat aiheuttaa vakaviakin palovammoja. Niiltä voidaan välttyä noudattamalla huolellisuutta, sekä käyttämällä nahkakäsineitä ja muita suojavaatteita. Hitsauspaikalla lentää usein kipinöitä, joilta on syytä suojautua niin mukavuuden kuin turvallisuudenkin vuoksi. Korvaan tai silmään päässyt kipinä voi pahimmillaan aiheuttaa näön tai kuulon menetyksen. Valokaari synnyttää kirkkaan valon ja lähettää UV-säteilyä. Näistä syistä hitsaajan varusteisiin kuuluvat maski, jossa on tummennettu lasi ja ihoa UV-säteilyltä suojaavat vaatteet. Vaatteiden on oltava heikosti syttyvää, sulamatonta materiaalia, mikä sulkee useimmat tekokuidut pois. Vaatteiden on suojattava myös UV-säteilyltä. Erilaiset hyvin lämpöä johtavat korut tai kellot voivat aiheuttaa palovammoja kuumetesaan jouduttuaan kosketuksiin hitsausroiskeiden tai hitsisauman kanssa. Ultraviolettisäteily
Jotkin eläimet, kuten linnut, matelijat ja hyönteiset, näkevät UVA-säteilyä. Kukkien, hedelmien ja virtsan väri korostuu ultraviolettivalossa, joten sen näkemisestä on eläimille hyötyä. Ihmisenkin verkkokalvo rekisteröisi ultravioletin, mutta tavallisesti mykiö estää sen. Violetti
Violetti on väri, jonka ihminen aistii, kun silmään tulee valoa, jonka aallonpituus on 390–420 nanometriä. Violetti valo on kaikkein lyhyt­aaltoisinta näkyvää valoa, ja näkyvän valon spektrissä violetti on reunimmainen ”syvänsininen” väri. Vielä lyhytaaltoisempi säteily on näkymätöntä ultraviolettisäteilyä. Ultraviolettisäteily
Valaisimissa ultraviolettisäteilyä hyödynnetään laajalti. Loisteputkivalaisimet tuottavat ultraviolettisäteilyä ylläpitämällä sähköpurkausta alipaineistetussa elohopeakaasussa. Valaisimen sisäpinta on päällystetty erilaisilla loisteaineilla, jotka absorboivat ultraviolettisäteilyä. Absorptiossa saatu energia virittää loisteaineen atomin korkeammalle energiatasolle, mistä se spontaanisti palautuu, emittoiden samalla näkyvän valon fotonin. Eri loisteaineet tuottavat erilaisen spektrin; niitä yhdistelemällä voidaan muokata lampun tuottama näkyvä valo halutunlaiseksi. Valaisimen lasi suodattaa ultraviolettisäteilyn kokonaan, joten sitä ei pääse lampun ulkopuolelle. Elohopealampuissa pääasiallinen säteily on UVC-alueella, joten suojalasin puuttuminen olisi vaarallista. Hehkulampun säteilystä vain alle sadasosa on ultraviolettisäteilyä. Ultraviolettisäteilyä lähettävään lamppuun perustuvat eräät kärpäsloukut, jossa ultraviolettivalo houkuttelee hyönteistä ja lähelle tullessaan se osuu korkeajänniteiseen ansaan ja saa surmansa. Otsonikato
Kasvaneen UV-säteilyannoksen tiedetään lisäävän riskiä sairastua ihosyöpään, koska säteily voi aiheuttaa mutaatioita soluissa. Melanooma on ihosyövistä vaarallisin, jopa tappava. Sen esiintyminen on viisinkertaistunut Suomessa 1900-luvun loppupuolella. Ihosyövistä jopa 70 prosentin arvioidaan nykyään aiheutuvan auringon säteilystä; seurauksena on noin 50–100 kuolemantapausta vuodessa. Otsonikadon vaikutusta melanoomatapausten lisääntymiseen on kuitenkin vaikea arvioida: enemmänkin on kyse ihmisten elämäntapojen muutoksesta. Mahdollisen vastustuskyvyn heikkenemisen vaikutusta sairauksien leviämiseen ei osata arvioida. D-vitamiini
Auringosta tuleva UVB-säteily muuttaa ihon 7-dehydrokolesterolia D-vitamiinin esiasteeksi. Tropiikissa D-vitamiinin puutetta ei käytännössä esiinny, koska auringonvaloa on runsaasti kaikkina vuodenaikoina. Suomen pimeinä vuodenaikoina ei ole mahdollista saada riittävästi UV-säteilyä D-vitamiinin tarpeen tyydyttämiseksi, ja saanti jää kesälläkin riittämättömäksi, jos henkilö ei oleskele 2 tai 3 kertaa viikossa noin 30 tai 15 minuuttia ulkona auringon ollessa korkeimmillaan noin kello 13.20. Vihreä välähdys
Vihreät välähdykset ja vihreät säteet ovat harvinaisia optisia ilmiöitä, joita näkyy joko juuri auringonlaskun jälkeen tai juuri ennen auringonnousua. Auringon yläosasta näkyy hieman taivaanrannan takaa, mutta vihreänä, tai auringon yläosasta osoittaa ylöspäin vihreä säde. Vihreitä välähdyksiä ja säteitä näkee yleensä matalilla paikoilla, joista näkyy taivaanranta, esimerkiksi merellä tai rannalla. Ultraviolettisäteily
Astronomiassa erittäin kuumat kappaleet lähettävät ultraviolettisäteilyä Wienin lain mukaan. Avaruuden kappaleita on mahdollista tutkia ultraviolettisäteilyn avulla, sillä varsinkin nuoret tähdet lähettävät paljon ultraviolettisäteilyä. Tutkimista rajoittaa maata suojaava otsonikerros, joten tutkimukset tehdään avaruudesta käsin. Lumisokeus
Lumisokeus voi ilmetä esimerkiksi hiihtoretkillä lumesta heijastuvan valon vuoksi tai merellä. Vaara on suurempi korkealla, missä UV-säteily on voimakkaampaa. Myös valokaarihitsauksessa syntyy paljon UVC- ja UVB-säteilyä, minkä takia sitä ei saa katsoa ilman suojausta. Ultraviolettisäteily
Tunnetuin ultraviolettisäteilyn käyttökohde lienee mustavalolamppu. Se on loisteputki, joka lähettää pitkäaaltoisinta UVA-säteilyä sekä vähän violettia valoa. Mustavalolampun lasi on usein violetti, jolloin mahdollisesti näkyvä violetti valo saadaan häivytetyksi. Ultraviolettisäteily on sellaisenaan ihmissilmälle näkymätöntä, mutta kohdistettaessa UV-säteilyä tiettyihin materiaaleihin ne hohtavat kirkkaina fluoresenssin tai fosforesenssin vaikutuksesta. Mustavalolamppuja käytetään muun muassa erikoisefektien luomiseen ja setelien aitouden varmentamiseen. Hieman lyhytaaltoisempaa UVA-säteilyä lähettäviä mustavalolamppuja käytetään solariumissa. Ultraviolettitähtitiede
Hubble-avaruusteleskooppi ja FUSE ovat olleet merkittävimpiä UV-avaruusteleskooppeja mutta myös luotainraketeilla ja avaruussukkuloilla on tehty UV-havaintoja. Ultraviolettisäteily
Ultraviolettisäteilyn myönteinen vaikutus on D-vitamiinin tuotannon mahdollistuminen ihossa. D-vitamiinin esiaste 7-dehydrokolesteroli (7-DHC) on fotosensitiivinen vain hyvin kapealla UV-valon aallonpituusalueella, n. 270–305 nm, mikä sijoittuu UVC- ja UVB-alueiden rajalle, suurimman herkkyyden ollessa 300 nm kohdalla. Tämä on aivan alimpia aallonpituuksia, mitä auringonvalosta saavuttaa maanpinnan. D-vitamiinisynteesin ylläpitäminen edellyttää siten ihon altistumisen melko runsaalle suurienergiaiselle säteilylle, mikä vaikeuttaa turvallisen annostelun saavuttamista. Marie Curie
Säteilyn aiheuttama harmaakaihi alkoi sodan jälkeen heikentää Curien näköä. Leikkauksella ja erikoissilmälaseilla näkö onnistuttiin pelastamaan. Hänen omasta tahdostaan asia salattiin kuolemaan asti. Potilas esiintyi sairaalassa niin sanottuna hyväntekeväisyyspotilaana eli iäkkäänä, varattomana naisena nimellä ”madame Carré”. Erikoissilmälasit hankittiin kiertoteitse. Ionisoiva säteily
Ionisoivalta säteilyltä suojautuminen tapahtuu yleensä varsin yksinkertaisin toimin. Koska säteilyn biologiset vaikutukset riippuvat säteilyannoksesta, suojelutoimien tavoitteena on rajoittaa sitä. Pääasialliset keinot säteilyltä suojautumiseen ovat:Ionisoiva säteily kulkee suoraviivaisesti kuten esimerkiksi valo, eikä säteily leviä tuuletuksen kautta ja saastuta huonetta. Säteilylähteen voi peittää varjostimella, jota säteily ei läpäise. Esimerkiksi röntgenkuvauksessa ne ruumiinosat, joita ei kuvata, peitetään usein huonosti säteilyä läpäisevillä, esimerkiksi lyijystä valmistetuilla, varjostinmatoilla. Toisaalta jos säteilylähteen voi sammuttaa, säteily katoaa heti. Säteilyä saanut kappale ei itse muutu säteileväksi. Esimerkiksi röntgenkuvauksessa käytettyyn huoneeseen ei jää mitään "jälkihehkua", vaan säteily katoaa välittömästi kun röntgenputki sammutetaan. Kaukasianjättiputki
Kaukasianjättiputki on myrkyllinen ja tuottaa furanokumariineihin kuuluvia yhdisteitä, joista pääasiallinen on angelisiini, ja joita löytyy kaikista kasvin osista, mutta erityisesti lehdistä. Jos kasvin nesteitä joutuu silmiin, voivat ne aiheuttaa jopa sokeuden, ja hengitettynä henkeä uhkaavan hengitysteiden umpeen turpoamisen. Iholla aineet aiheuttavat punertavuutta ja tulehdusta. Vesi ja erityisesti UVA-valo (kuten Auringon valo) voimistavat oireita ja näihin yhdistettyinä laaja altistus voi aiheuttaa vakavia palovammoja muistuttavia haavoja, jotka usein vaativat sairaalahoitoa ja voivat johtaa pysyviin arpiin altistuneilla alueilla. Aineiden valon vaikutuksesta aiheuttamaa ihovauriota kutsutaan fytofotodermatiitiksi. Uveiitti
Jos on epäilystä haavasta silmän pinnalla, fluoresenssivärjätty silmä paljastaa haavat vihreänä. Terveeseen silmään väri ei tartu. Jos haava on niin syvä, että se ulottuu sarveiskalvon alempaan kerroksen, väri ei enää tartu. Planetaarinen sumu
Jos sumussa on tarpeeksi materiaa, absorboi se kaikki tähden lähettämät UV-fotonit, ja näkyvän osan ulkopuolelle jää kerros ionisoitumatonta sumua. Tällöin sumun sanotaan olevan "säteilyllisesti rajoittunut". "Materiaalisesti rajoittuneessa" sumussa UV-säteily riittää ionisoimaan koko sumun, ja säteilyä voi jäädä ylikin. Solariumi
Solariumi on laite ja paikka, jota käytetään ultraviolettisäteilyä kosmeettisiin ja tai lääketieteellisiin tarkoituksiin. Laitteessa käytetään loisteputkia, joista tulee yleensä UVA-säteilyä, nykyisin myös UVB-säteilyä. Loisteputket on yleensä asetettu kahdeksi kanneksi, joista alimmaisella maataan ja joista toinen lasketaan päälle. 2000-luvulla ovat yleistyneet seisten käytettävät "aurinkosuihkut", joissa iho ei painu rusketuslaveria vasten ja jotka ovat myös hygieenisempiä. Ionisoiva säteily
Ydinreaktorin reaktorisydämessä voi nähdä ilmiön nimeltä Tšerenkovin säteily, joka ilmenee kun reaktorissa liikkuvat hiukkaset ylittävät valon nopeuden väliaineessa, yleensä reaktorin hidastinaineena toimivassa vedessä. Tšerenkovin säteily sisältää kaikkia aallonpituuksia laajalta kaistalta. Pääosa siitä on ultraviolettisäteilyä, ja näkyvän valon alueella vallitsevat lyhyet aallonpituudet, siis violetti ja sininen. Tämä ilmiö näkyy paljain silmin lähes yksinomaan reaktorisydämeen katsottaessa, minkä voi turvallisesti tehdä kun välissä on tarpeeksi (yleensä jotain metrejä) vettä vaimentamaan säteilyä. Suodin (valokuvaus)
Ultraviolettisuodin on väritön, tavalliselta lasilta näyttävä suodin. Se vähentää filmille tai kennolle pääsevän ultraviolettivalon määrää, jonka katsotaan esimerkiksi korkealla vuoristossa tai aavalla merellä pehmentävän värikontrastia. Yleisesti ultraviolettisuotimia käytetään kuitenkin suojaamaan objektiivin etummaista linssielementtiä suojalasin tavoin. UV-indeksi
UV-indeksi (UVI) on kansainvälinen standardimitta auringon ultraviolettisäteilyn voimakkuudelle. Sen tarkoituksena on auttaa ihmisiä suojautumaan UV-valon aiheuttamilta ongelmilta, kuten esimerkiksi auringonpolttamalta, silmävahingoilta (esimerkiksi harmaakaihilta), ihon ikääntymiseltä ja ihosyövältä (katso lisätietoja ultraviolettisäteilyn terveysvaikutuksista). Näkyvän valon spektri
Näkyvän valon lyhytaaltoinen pää on violetti ja pitkäaaltoinen punainen. Näkyvä valo kattaa aallonpituusalueen 380–750 nm. Ihmissilmän herkkyys on suurin 555 nanometrissä, mikä vastaa vihreää valoa. Yksittäisen valon aallonpituuden aiheuttama väriaistimus muuttuu violetista punaiseen, kun aallonpituus muuttuu 400–700 nm. Psoriasis
LED-sinivalohoito on osoittautunut tehokkaaksi psoriasiksen hoitokeinoksi. Sininen valo kuuluu näkyvän valon spektriin ja ei siten sisällä UV-säteilyä. Tutkimuksen mukaan sininen valo hillitsee sarveissolujen kiihtynyttä lisääntymistä ja edistää niiden erilaistumista. Myös tulehdusta estävä vaikutus mainitaan tutkimuksessa. Sininen valo deaktivoi imusoluja, kuten T-soluja ja dendriittisoluja, ja pystyy katkaisemaan itseäänvahvistavan tulehduksen noidankehän iholla. UV-säteetön sininen valo on saatavilla kannettavan lääkinnällisen laitteen muodossa, joka ei käytä mitään kemiallisia aineita. Ultraviolettitähtitiede
Ultraviolettikaikkeus näyttää varsin erilaiselta verrattuna näkyvän valonkaikkeuteen. Useimpia tähtiä voi pitää varsin viileinä niiden lähettämän säteilyn suhteen arvioituna. Suurin osa tähdistä lähettää pääosin näkyvää valoa mutta merkittävä UV-säteily on merkki suuremmasta lämpötilasta, mikä on tyypillistä tähdille niiden kehityskaaren alku- ja loppupäässä. Jos voisimme katsoa taivasta UV-valossa näkyvän valon sijaan, useimmat tähdet haalistuisivat näkymättömiin ja nähtäisiin joitakin hyvin nuoria massiivisia tähtiä ja joitakin hyvin vanhoja tähtiä ja galakseja. Linnunradan kaasu- ja tomupivet peittäisivät näkymän sen suunnassa. UV-indeksi
Sääennusteissa ilmoitettu UV-indeksi on ennuste UV-säteilyn suurimmasta voimakkuudesta vuorokauden aikana. Säteily on yleensä voimakkainta neljän tunnin ajanjaksona tähtitieteellisen keskipäivän molemmin puolin. Ennuste tehdään tietokonemallin avulla, joka huomioi säteilyn voimakkuuteen vaikuttavat tekijät, mm. paikan korkeuden, pilvisyyden ja otsonikerroksen paksuuden. Ennusteessa painotetaan niitä UV-säteilyn
aallonpituuksia, joille ihmisen iho on kaikkein herkin. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
ja leveys Ultraviolettisäteily
Ultraviolettisäteilyn on todistettu olevan mutageeninen eli geenivaurioita aiheuttava säteilytyyppi. Kaikki ultraviolettisäteilyn säteilyalueet vaurioittavat kollageenia, ja siten vanhentavat ihoa. Koska ultraviolettisäteilyn määrä on yhteydessä ihosyövän esiintyvyyteen, tutkijat pitävät otsonikatoa vakavana huolenaiheena. Radiologia
Ultraäänikuvaus perustuu ultraäänen heijastumiseen. Ultraäänilaitteella voidaan kuvantaa pehmytkudoksia reaaliaikaisesti. Ultraääni on varsin turvallinen kuvantamismenetelmä, koska siinä ei tarvita ionisoivaa säteilyä. Korkeat ultraäänet heijastuvat kudoksista eri tavoin. Kovista kudoksista kuten luun pinnasta ja paksuista kalvoista ne heijastuvat kokonaan, nesteestä (esimerkiksi virtsarakko) heijastuu hyvin vähän. Mitä enemmän nestettä tutkittava kohde sisältää, sitä tummempana se näkyy kuvassa. Tiiviit kudokset näkyvät valkoisina. Ultraviolettisäteily
Yksinomaan kasvisruokavaliota noudattavat eläinlajit tarvitsevat UVB-säteilyä D3-vitamiinisynteesiin, sillä niiden kasvisravinnossa ei ole merkittäviä määriä D3-vitamiinia. UVB-säteily muodostaa iholla D3-vitamiinia, joka on välttämätöntä elimistön kalsium-aineenvaihduntaan. UVB-säteily on siten elintärkeää esim. useimmille päiväaktiivisille liskoille ja kilpikonnille, mutta käärmeille ja yöaktiivisille liskoille UVB-säteilyn merkityksestä ei ole varmaa tietoa. Terraario-oloissa päiväaktiivisille matelijoille tarjotaan aina tarkoitukseen valmistettuja UVB-säteilyä emittoivia valaisimia. Optinen litografia
Hyvin ohuiden viivojen optista projektointimahdollisuutta rajoittaa käytetyn valon aallonpituus sekä pienentävien linssien riittämätön valontaittokyky. Nykyisin käytössä olevilla optisilla litografiatyökaluilla käyttämällä syvää ultraviolettivaloa (DUV, deep ultraviolet) aallonpituuksilla 248:sta 193:een nanometriin päästään 50 nm viivanpaksuuteen. Optista litografiaa voidaan kehittää vieläkin ohuempaan viivanpaksuuteen 193 nm aallonpituudella ja käyttämällä nesteupotustekniikkaa eli immersiolitografiaa. Tässä tekniikassa kiekon ja linssien välissä käytetään puhdasta deionisoitua vettä, jolloin taitekerroin on suurempi kuin normaalissa ilmakerroksessa linssien ja kiekon välissä. Vielä pienempään viivanleveyteen voidaan päästä röntgensäteiden avulla. Harmaakaihi
Aurinkolasit voivat auttaa osaltaan ennalta ehkäisemään harmaakaihia vähentämällä silmään tulevaa UV-säteilyä. Myös osassa piilolinssejä on UV-suojaus. Aurinkolaseja käytettäessäkin jopa 50 % ympäröivästä UV-säteilystä saattaa silti päästä silmään linssien ohitse. On esitetty, että riittävä säännöllinen antioksidanttien (kuten A-, C- ja E-vitamiinit) auttaisi estämään harmaakaihia, mutta lisäravinteina otettuna niistä ei ole todettu olevan hyötyä. Hubble-avaruusteleskooppi
Alkuperäinen havainnointilaitteisto koostui laajakulma- ja planetaarinen kamerasta, Goddardin tarkkuusspektrografista, nopeasta fotometristä, himmeiden kohteiden kamerasta ja himmeiden kohteiden spektrografista, joka toimii UV- ja näkyvän valon alueella. Hubble pystyy havaitsemaan himmeitä kohteita huomattavasti tarkemmin kuin maanpäälliset observatoriot. Erityisesti UV-instrumentit toimivat tehokkaasti avaruudessa, toisin kuin maanpäällä, jossa ilmakehä suodattaa suuren osan UV-valosta pois. Kirkkaita kohteita havaittaessa tarkkuus jää samaan luokkaan maanpäällisten observatorioiden kanssa. Laser
Populaarikulttuurissa ja erityisesti science fictionissa ja toimintaelokuvissa laser esitetään usein virheellisesti. Toisin kuin esimerkiksi Star Wars -elokuvissa nähdään, lasersäde ei koskaan näy tyhjiössä (avaruudessa). Säde on mahdollista nähdä vain, mikäli jokin väliaine kuten sumu tai pöly sirottaa sen kohti katsojaa. Intensiteetiltään suuri lasersäde näkyy ilmassa Rayleigh- tai Raman-sironnan vuoksi. Rusketus
UV-säteily tuhoaa ja vanhentaa ihosoluja. Rusketus on luontainen vastustusreaktio, jossa iho yrittää estää vahingollisten säteiden pääsyä syvemmälle ihoon. Luontainen suoja on harvoin tarpeeksi vahva. Ilman lisäsuojaa iho palaa, kuivuu ja rypistyy, siihen ilmaantuu pigmenttiläiskiä ja ihottumaa ja se menettää kimmoisuuttaan. Vakavin terveysuhka on melanooma eli tummasolusyöpä. Ultraviolettisäteily
UVC-säteily on vaarallisinta, koska sillä on säteilyalueista lyhin aallonpituus ja siten suurin fotonin energia. Se imeytyy kokonaan otsonikerrokseen. Otsoni absorboi voimakkaasti UVC-säteilyä, ja se myös synnyttää tavallisista happimolekyyleistä otsonia. Aurinko
Auringon voimakkaalle UV-säteilylle pitkäaikaisesti altistunut iho palaa, mikä lisää riskiä sairastua ihosyöpään. Palamisalttiutta kuvaamaan on kehitetty UV-indeksi. Myös ihon palamisherkkyys vaihtelee eri henkilöillä. Vaaleilla henkilöillä ihoa suojaavan pigmentin muodostuminen on heikompaa, jolloin on käytettävä korkeamman suojakertoimen omaavia aurinkovoiteita tai valoa läpäisemätöntä suojavaatetusta. Tämän vuoksi aurinkorasvan käyttö on tietyissä olosuhteissa melkein välttämätöntä ihosyövältä suojautumiseksi. Näkymätön muste
Käytetyn näkymättömän musteen tyypistä riippuen teksti voidaan saada näkyviin eri tavoin, tavallisimmin joko kuumentamalla paperia, jonkin sopivan kemikaalin tai siihen kohdistetun ultraviolettisäteilyn avulla. Kaukoputken rakentaminen
Kiillotettu kaukoputken peili, jopa aluminoimattomana, keskittää valtavan määrän auringonvaloa polttopisteeseen. Silmään osuessaan tällainen sädekimppu voi vaurioittaa verkkokalvoa. Silmän verkkokalvolla ei ole kipureseptoreja, joten ihminen ei ehkä edes huomaa silmävauriota ennen kuin on liian myöhäistä. Peili voi helposti sytyttää myös tulipalon. Ainoa turvallinen tapa välttyä edellä mainituilta vaaroilta on säilyttää keskentekoista kaukoputkipeiliä poissa suorasta auringonvalosta. Venus
Meille näkyvä pilvien huippu on noin 70 kilometrin korkeudessa, ja sen yllä on noin 90 kilometriin asti utua. Tiheimmät pilvet ovat noin 49–51 kilometrin korkeudessa, ja hieman harvempi keskimmäinen pilvikerros alle 57 kilometrin korkeudessa. Pilvien alapuolella on noin 30/35–45 kilometrin korkeudessa ohutta utua ja pinnalla täysin selkeää. Joissain kohdissa pilvet ovat ohuempia, joissain paksumpia. Ultraviolettivalossa näkyy enemmän pilvien piirteitä. Elohopeahöyrylamppu
Tällaisella lampulla tuotettua ultraviolettisäteilyä käytetään myös desinfiointiin mm. sairaaloissa ja vedenpuhdistuksessa jossa UV-säteily tappaa mikrobit, bakteerit ja muut haitalliset eliöt. Ultraviolettilamppua käytetään myös erilaisten aineiden fluoresenssin, ja geologisissa tutkimuksissa mineraalien fluoresenssin tutkimisessa. Pohjois-Amerikka-sumu
Pohjois-Amerikka-sumu on laaja, ja sen näennäinen läpimitta on noin kuusi astetta, huomattavasti suurempi kuin täydenkuun, mutta sen kirkkaus on niin vähäinen, ettei sitä yleensä voi nähdä paljain silmin. Taivaan ollessa tarpeeksi pimeä se näkyy hyvin kiikarilla tai kaukoputkella, jossa on tarpeeksi laaja näkökulma (noin 3°), ja tällöin se näkyy sumuisena taustaansa valoisampana alueena. UHC-suodattimen avulla, joka suodattaa pois tiettyjä näkyvän valon aallonpituuksia, sen voi nähdä ilman kaukoputkeakin. Sumun ominainen muutos ja varsinkin sen vedyn Hα-emissioviivan aiheuttama punertava väri ovat havaittavissa vain sitä esittävissä valokuvissa. Mustavalolamppu
Mustavalolamppu on lamppu, joka tuottaa suuritaajuista, lähes täysin vaaratonta ultraviolettisäteilyä (UV-A). Ultraviolettisäteily saa fluoresoivat ja fosforisoivat aineet säteilemään näkyvää valoa, esimerkiksi valkaistun paperin ja kankaan, hampaat ja neonvärit sekä pimeässä loistavat materiaalit. Mustavalolamppuja käytetään muun muassa seteleiden aitouden tunnistavissa laitteissa ja viihdelaitteena tanssiravintoloissa. Mustavalolamput ovat teknisesti loisteputkia, elohopeahöyrylamppuja tai hehkulamppuja. Useimmat mustavalolamput säteilevät myös himmeää näkyvää violettia valoa. Mikrokiteinen titaanidioksidi
Mikrokiteisen titaanidioksidin kidekoko on alle 100 nanometriä. Se ei anna maalille valkoista väriä vaan on läpinäkyvää. Mikrokiteinen titaanidioksidi absorboi ja heijastaa ultraviolettisäteilyä ("UV"). UV suoja-aineena käytettävät 10–50 nanometrin kokoiset kiteet on pinnoitettu sopivilla yhdisteillä, jotta kiteiden fotoaktiivisuus jäisi hyvin pieneksi. Aurinkovoiteisiin saadaan sekä UVA että UVB suojaus pinnoitetun mikrokiteisen titaanidioksidin avulla. Tuote on tullut markkinoille 1990-luvun alussa. Mikrokiteinen titaanidioksidi on tehokas UV-suoja-aine ja se on paljolti korvannut oksibentsoaatteja ja oksinoksaatteja, joilla on haitallisia vaikutuksia ihmisille ja ympäristölle. Mikrokiteinen titaanidioksidi on turvallista iholla eikä imeydy kudoksiin. Näkymätön muste
Jotkin kaupallisesti saatavilla olevat näkymättömät musteet loistavat ultravioletti­säteilyn vaikutuksesta varsin voimakkaastikin ja monivärisinä. Sellaisia käytetään esimerkiksi käsien leimaamiseen pääsy­maksullisissa tilaisuuksissa, jolloin maksun kerran suorittaneet mutta paikalta välillä poistuneet voidaan päästää uudestaan sisään. Sähkömagneettinen spektri
Aurinko säteilee rusketusta ja ihosyöpää aiheuttavia ultraviolettisäteitä eli UV-säteitä, joilta Maan ilmakehän otsonikerros kuitenkin suojaa.
Ultravioletti jaetaan lähiultraviolettiin ja kaukoultraviolettiin (Exterme Ulraviolet, EUV). Ihmiskehon kannalta (lähi)ultravioletti jaetaan UVA- ja UVB-säteisiin. Spektroskopia
Optisessa eli näkyvän valon alueen spektroskoopissa Auringosta tulevan valon hajottaa prisma tai hila. Spektrometriä luonnehtii sen kyky erotella aallonpituuksia erilleen. Tämä on erotuskyky. Himmeille kohteille käytetään alhaisempaa erotuskykyä. Hilaspektroskoopissa keskeisiä elementtejä ovat rako, jonka läpi kohteen valo pääsee ja hila, jossa on uurteita. Uurretiheys on 100 - 1000 viivaa/mm. Säteilyturvakeskus
STUK:n toimialaan kuuluvat sekä ionisoimaton että ionisoiva säteily. Ensimmäiseen kuuluvat muun muassa UV- ja laservalo sekä radioaallot, jälkimmäiseen muun muassa radon, radioaktiivisuuden ja röntgenlaitteiden synnyttämä säteily. STUK valvoo säteilyn käyttöä terveydenhuollossa ja teollisuudessa sekä tutkimuksessa ja koulutuksessa. STUK myöntää säteilyn käyttöön liittyvät luvat. Ydinturvallisuuden alalla STUK valvoo Suomessa toimivia ydinlaitoksia, ydinmateriaaleja sekä ydinjätteiden loppusijoitusta. STUK valvoo myös ympärivuorokautisesti säteilyn esiintymistä ympäristössä. STUK tekee yhteistyötä EU-maiden ja muiden lähialueiden maiden viranomaisten kanssa sekä kansainvälisten järjestöjen kuten YK:n alaisen Kansainvälisen atomienergiajärjestön (IAEA) ja Kansainvälisen säteilysuojelukomission (ICRP) kanssa. Aurinkolasit
Aurinkolasit ovat silmälasien kaltaiset lasit, joissa on tummennetut linssit. Aurinkolaseja käytetään estämään auringon häikäisyä. Tummennuksen vuoksi aurinkolasit vähentävät silmään tulevan valon määrää, jonka vuoksi pupillit laajenevat. Laajentuneena pupilleihin kohdistuu vaarallista ultraviolettisäteilyä tavallista enemmän. Sen vuoksi myynnissä saa olla vain aurinkolaseja, joihin on lisätty UV-säteilyltä suojaava kerros. Uudenmaan maakunta
Uudenmaan etelä–pohjoissuuntainen ulottuvuus on noin 115 kilometriä. Etelässä maakunnan manneralue ulottuu leveysasteelle 59°48 ja pohjoisessa vastaavasti leveysasteelle 60°50. Maakunnan eteläisimmässä osassa auringon korkeus keskipäivällä on talvipäivänseisauksessa noin 6,9° ja kesäpäivänseisauksessa noin 53,6°. Pohjoisessa luvut ovat ääripäissään 5,9° ja 52,6°. Päivän pituus pimeimpänä vuodenaikana on kuutisen tuntia ja valoisimpana aikana noin 19 tuntia. Auringon säteilyteho on etelässä talvipäivänseisauksen aikaan 68 W/m² keskipäivällä. Kesäpäivänseisauksen aikaan luku on 968 W/m². Pohjoisessa vastaavat luvut ovat 50 ja 953 wattia. Minna Joki-Erkkilä
Joki-Erkkilä on tehnyt väitöskirjan lasten seksuaalisen hyväksikäytön somaattisesta tukimuksesta. Hän on mm. tutkinut ultraviolettivalon käyttöä seksuaalirikosten tutkinnassa. Ultraviolettivalolla voidaan nähdä paremmin gynekologisia eli naisen sukupuolielimiin liittyviä vammoja. Joki-Erkkilän mukaan UV-valolla voidaan havaita sellaisia vammoja, mustelmia ja ­arpia, jotka ­eivät erotu tavallisella valkoisella valolla. Säteilyturvakeskus
Säteilyä ja radioaktiivisuutta käytetään hyödyksi monin tavoin teollisuudessa, lääketieteessä, tutkimuksessa ja jopa eräissä kulutustavaroissa. STUK:n tehtäviin kuuluu ohjeistaa ja valvoa tuota käyttöä. Ionisoimaton säteily, esim. radioaallot, laservalo ja UV-säteily, kuuluvat myös STUK:n valvonnan ja tutkimuksen piiriin. STUK tutkii säteilyn vaikutuksia ja antaa määräyksiä ja ohjeita niiden käyttöön liittyen tarpeen mukaan. Infrapunasäteily
Erilaisten viihde-elektroniikkalaitteiden kaukosäätimet lähettävät infrapunasäteilypulsseja, joilla ohjataan laitteiden toimintoja. Säteilylähteenä on infrapunadiodi, jonka teho on niin pieni ja säteilykeila niin leveä, ettei säteily missään tilanteessa aiheuta silmävaurioita. Avaruustähtitiede
Maapallon pinnan saavuttaa vain kaksi sähkömagneettisen säteilyn kaistaa: näkyvä valo sekä radiosäteily. Muut sähkömagneettisen säteilyn aallonpituudet, kuten infrapuna-, ultravioletti- ja röntgensäteily sekä gammasäteily, suodattuvat ilmakehässä, joten sen vuoksi mittalaitteet on lähetettävä avaruuteen. Ilmakehä häiritsee myös näkyvän valon alueella tapahtuvia havaintoja, siksi myös Hubble-avaruusteleskooppi on lähetetty avaruuteen. Näkymätön muste
Jotkin ultraviolettivalossa näkyvät musteet saadaan näkyviin myös valokopioimalla, koska kopiokoneessa skannaukseen käytetty valo sisältää melko runsaasti ultraviolettia. Säteilyturvallisuus
"Säteilyn käytön ja muun säteilyaltistusta aiheuttavan toiminnan tulee, ollakseen hyväksyttävää, täyttää seuraavat vaatimukset:"Muunlainen säteilyn käyttö on Suomessa laitonta. Useimmissa maissa on vastaava lainsäädäntö perustuen ICRP:n suosituksille. Lainsäädännön seurauksena muun muassa 40- ja 50-luvuilla suhteellisen yleinen kenkien sovittaminen röntgenin avulla on kielletty: katsotaan, että säteilyn hyödyntämisestä ei saada tarpeeksi hyötyä käytön oikeuttamiseen, eli "oikeutusperiaate" ei toteudu. "Optimointiperiaatteen" seurauksena kun nykyisin otetaan lääketieteelliseen tarkoitukseen röntgenkuvia, tarvittava säteilyteho ja valotusaika lasketaan etukäteen tarkasti, jotta potilaan säteilyaltistus pidetään niin alhaisena kuin mahdollista. "Yksilönsuojaperiaatteen" mukaisesti röntgenhoitajille on määrätty suurin sallitu säteilyannos, jonka he voivat työssään saada. Glaukooma
Glaukooma (vanha nimitys viherkaihi) on silmän sairaus, jossa liian korkea silmänpaine (silmänpainetauti) tai näköhermon heikko verenkierto (normaalipaineinen eli matalapaineglaukooma) aiheuttaa silmänpohjan papillan eli näköhermon nystyn kovertumisena ilmenevän näköhermovaurion ja siihen liittyvää etenevää näkökentän sumenemista ja hämärtymistä. Glaukoomalla on paljon riskitekijöitä, joista merkittävimpiä ovat kohonnut silmänpaine, ikä, sukurasitus, eksfoliaatio-oireyhtymä eli mykiön hilseytystauti ja likitaittoisuus. Glaukooma saattaa johtaa sokeuteen. Aurinko
Auringonvalo voi olla välttämätöntä lapsen silmän kehitykselle. Liian vähäinen auringonvalon saanti voi aiheuttaa likinäköisyyttä vähentämällä dopamiinin eritystä. Australialaisen Sydneyn yliopiston tutkimusryhmän mukaan pienten lasten tulisi viettää vähintään 10 tuntia viikossa kirkkaassa auringonvalossa, jotta heidän silmämunansa kehittyisivät normaalinmuotoisiksi ja lapset välttyisivät erilaisilta näköongelmilta. Tunkioliero
Tunkiolieroilla ei ole silmiä, mutta ne pystyvät aistimaan valoa. Ultraviolettisäteily tappaa lierot, ja ne ovat hyvin valonarkoja. Ne aistivat kehollaan värähtelyitä ja pystyvät näin välttelemään esimerkiksi niitä ravinnokseen käyttäviä maanpintaa kaivelevia lintuja. Ihonsa kautta lierot pystyvät haistamaan hyvin tarkasti ja löytämään ympäristössä parhaat ruokapaikat. Tunto-, valo-, värähtely- ja hajuaistireseptorit sijaitsevat jokaisessa lieron segmentissä. Aurinkolasit
Aurinkolasit voivat olla myös polaroidut, jolloin heijastumat esimerkiksi veden pinnasta poistuvat. Polaroidut eli polarisoidut linssit päästävät vain osan säteistä lävitseen, joko pystysuuntaiset tai vaakasuuntaiset. Polarisoinnin voi todeta asettamalla kaksi polarisoitua linssiä päällekkäin, toisen pohjois-etelä-suuntaan ja toisen itä-länsi-suuntaan. Nyt kaksi päällekkäistä linssiä eliminoi kaikki säteet, jolloin läpi ei pysty näkemään. Polarisoituja linssejä käyttävät etenkin kalastajat, sillä niiden avulla veden alle näkeminen on paljon helpompaa. Niitä suositellaan myös muille vesillä liikkuville ja keväthangilla ulkoileville. Auringonpilkku
Suuri auringonpilkku näkyy jopa katsottaessa Auringon pintaa paljain silmin paksun sumun läpi. Aurinkoa ei saa koskaan katsoa suoraan kiikarilla tai kaukoputkella tai tuijottaa paljain silmin. Auringonpilkut ovat pyöreähköjä tai soikeita, mutta muodoltaan hyvin epäsäännöllisiä. Ne ovat kuoppia Auringon pinnassa, ja niiden kohdalla on laskuvirtaus. Lordi Rayleigh
Rayleighin mukaan sironta on kääntäen verrannollinen säteilyn aallonpituuden neljänteen potenssiin. Tämä tarkoittaa sitä, että sironta on sitä voimakkaampaa mitä lyhyempi aallonpituus säteilyllä on. Ultraviolettisäteily siroaa siis ilman molekyyleistä enemmän kuin näkyvä valo. Koska suuri osa ultraviolettisäteilyä kuitenkin absorboituu ilmakehän ylemmissä kerroksissa, sen osuus siroavasta säteilystä on suhteellisen pieni. Näkyvästä valosta violetilla värillä on pienin aallonpituus, joten violettia valoa siroaa kaikkein eniten. Silmä näkee kuitenkin sinisen värin herkemmin kuin violetin. Tästä johtuu se, että taivas näyttää siniseltä, eikä violetilta. Auringon noustessa tai laskiessa taivas näyttää kuitenkin punertavalta. Tämä johtuu siitä, että valo joutuu kulkemaan ilmakehässä pitemmän matkan, jolloin aallonpituuden lyhyemmät komponentit siroavat pois. Seurauksena on punertava valo. Aurinkovoide
Auringonpolttama on tavallisin auringon ultraviolettisäteilyn (UV) haittavaikutus. Sekä pitkäaaltoiset UVA-säteet että lyhytaaltoiset UVB-säteet ruskettavat ihoa, mutta vain lyhytaaltoiset säteet polttavat sitä. Aurinkovoiteet sisältävät yhtä tai useampaa UV-säteilyä suodattavaa tai heijastavaa ainetta. Aurinkovoiteet estävät yleensä tehokkaimmin polttavan UVB-säteilyn pääsyä iholle, mutta ne vähentävät myös UVA-säteilyn määrää. Voiteiden sisältämät suoja-aineet voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin:Suojavoiteissa käytetään siis sekä kemiallisia suodattimia että nano- tai mikrokiteisiä sinkki- ja titaanioksideja. Kemikaalit suodattavat UVB-säteilyn lisäksi vaihtelevassa määrin UVA-säteilyä. Epäorgaanisiin hiukkasiin perustuvat voiteet suodattavat yhtä lailla kaikkia UV-säteitä. Aurinkovoide voi sisältää yhteensä toistakymmentä erilaista kemikaalia, jotka puolestaan saattavat aiheuttaa myös allergisia reaktioita. Nykyisin on saatavissa kuitenkin myös allergiatestattuja tuotteita. Aurinkovoiteissa sallituista kemikaaleista on säädetty EU-direktiivi. Ionisoiva säteily
Mahdollisesti nämä ilmiöt ovat innoittaneet sarjakuvapiirtäjiä ja elokuvien lavastajia silloin kun nämä esittävät radioaktiiviset aineet tai ionisoivan säteilyn näkyvänä hehkuna. Todellisuudessa ionisoiva säteily ei koskaan ole näkyvää, ei edes silloin kun siihen liittyy yllä kuvatun kaltainen näkyvä ilmiö. Alfa- ja beetasäteilyä ei voi nähdä, koska ne ovat hiukkassäteilyä. Gammasäteily on sähkömagneettista säteilyä kuten valokin, mutta sen aallonpituus (n. 10 pm) on niin lyhyt, ettei ihmissilmä havaitse sitä. Yleensä säteilyyn ei liity mitään ihmisaistein havaittavaa välitöntä ilmiötä, vaan sen olemassaolon voi todeta vain mittarilla. Auringonotto
Auringonoton tarkoitus on ihon ruskettaminen. Iho ruskettuu altistuessaan UV-säteilylle. UVA ruskettaa jo olemassa olevaa pigmenttiä, kun taas UVB saa aikaan ihon pintasolukon lisääntymistä eli ihon paksunemista ja uuden pigmentin muodostumista iholla. Ruskettuminen näyttäisi olevan nopeampaa, jos auringossa käy vain joka toinen päivä. Auringonpolttama
Auringonpolttama on elävän kudoksen, kuten ihon, palovamma, jonka aiheuttaa liika altistuminen ultraviolettisäteilylle yleensä auringonvalosta saatuna. Tavanomaiset oireet ihmisillä ja eläimillä ovat punainen tai punertava ja kuumottava iho, yleinen raukeus ja lievä heikotus. Äärimmäisissä tapauksissa liika UV-säteily voi olla hengenvaarallista. Vähäisempi altistus UV-säteilylle tuottaa yleensä rusketuksen. Seeing
Paras seeing-kiekko on havaittavissa esimerkiksi vuorelta tai muusta korkeasta paikasta, josta katsottuna se on läpimitaltaan noin 0,4 kaarisekuntia. Huono seeing levittää kohteen kuvan jopa kymmenien kaarisekuntien läpimittaiseksi täpläksi. Hyvän seeingin alueilla, esimerkiksi vuorten huipulla ja etelänavalla tähdet ovat 2,5 kertaa terävämpiä ja kuusi kertaa kirkkaampia kuin keskileveysasteilla. Otsonikato
Ihosyöpäriskiä ja silmäsairauksia on yleensä pidetty ihmisille ongelmallisimpina lisääntyneen UV-säteilyn seurauksina. Säteily ei tunkeudu ihon pintakerrosta syvemmälle, joten vaarassa ovat vain iho ja silmät. UV-B-säteily ruskettaa ja aiheuttaa ihon palamista, minkä lisäksi se vaikuttaa immuunijärjestelmän toimintaan heikentäen vastustuskykyä. Lisäksi säteily vanhentaa ihoa muuttaen sen kuivaksi, kimmottomaksi ja karheaksi sekä aiheuttaa ihoon värimuutoksia. Toisaalta ihminen tarvitsee UV-säteilyä D-vitamiinin muodostamiseen. Otsonikato ja siitä seurannut UV-B-säteilyn lisääntyminen ei kuitenkaan automaattisesti tarkoita haittavaikutusten lisääntymistä, koska iho voi sopeutua kasvaneeseen säteilymäärään erilaisin mekanismein. Eläinratavalo
Eläinratavalo on tähtitieteellinen ilmiö, jossa aurinkokunnan tasossa eli ekliptikalla olevat lukemattomat planeettainväliset pölyhiukkaset heijastavat auringonvaloa. Ilmiö on havaittavissa auringonlaskun jälkeen tai juuri ennen auringonnousua, jolloin se näkyy horisontista ekliptikaa pitkin nousevana kolmionmuotoisena kajona.
Suurin osa säteilyä heijastavista pölyhiukkasista on läpimitaltaan 10–30 mikrometriä (millimetrin tuhannesosaa). Hiukkasten lämpötila on noin 150 kelvinastetta. 20 mikrometrin infrapuna-alueella eläinratavalo säteilee vain 0,0001 kertaa niin paljon kuin Auringon pinta. Eläinratavaloa on havaittu myös muilta tähdiltä. Ultraviolettisäteily
UV-säteily aiheuttaa vuosittain suuria kustannuksia tuhoamalla ihmisen valmistamien tuotteiden pintarakennetta. Säteily voi aiheuttaa pintarakenteessa muun muassa halkeilua, haalistumista, värimuutoksia ja rakkuloitumista. Tämän takia ulkokäyttöön tarkoitettujen tuotteiden UV-säteilyn kesto yleensä testataan ennen markkinoille päästämistä. Testaukseen on käytännössä kaksi mahdollisuutta. Luotettavimpia ovat ulkokenttäkokeet, jotka antavat todenmukaisia tuloksia, mutta ne kestävät varsin pitkään. Vaadittavaa aikaa on pyritty lyhentämään sijoittamalla suuria ulkotestauskenttiä alueille, jotka ovat voimakkaasti säälle ja auringolle alttiina. Merkittävimmät tällaiset kentät sijaitsevat Floridassa (korkea lämpötila ja suuri ilmankosteus) ja Arizonassa (korkea lämpötila ja pieni ilmankosteus). Elohopeahöyrylamppu
Elohopealampun suojakupu voi kuitenkin särkyä esimerkiksi lämpötilanvaihtelun vuoksi, jolloin paljas polttimo saattaa jäädä toimimaan. Tällainen elohopealamppu näyttää palaessaan himmeän sinivihreältä ja on vaarallinen: ultraviolettisäteily voi aiheuttaa silmä- ja ihovaurioita. Näin ollen rikkoontunutta elohopealamppua ei tule katsoa eikä sen valossa oleskella. Sarveiskalvo
Sarveiskalvo () on silmämunan uloin, läpinäkyvä ja verisuoneton osa. Lisäksi sarveiskalvo on silmän voimakkaimmin valoa taittava osa. Silmän pintaa peittää kelmumainen sidekalvo. Sarveiskalvo on 0,5 millimetrin paksuinen ja (aikuisella) vaakatasossa halkaisijaltaan 12 milliä ja pystytasossa 11 milliä. Sarveiskalvoon vaikuttaa voimakas UVB-säteily. Mikrokiteinen titaanidioksidi
Fotokatalyysillä tarkoitetaan kemiallisia reaktioita, jotka tapahtuvat fotokatalyytin pinnalla tai sen läheisyydessä sen absorboidessa valoa. Valoenergian avulla fotokatalyytti saa hitaan reaktion tapahtumaan merkittävästi nopeammin. Itse fotokatalyytti pysyy koko ajan muuttumattomana. Ominaisuuksiltaan paras ja eniten tutkittu fotokatalyyttinen materiaali on titaanidioksidi. UV-säteily on näkyvää valoa energisempää ja fotokatalyytit toimivat yleensä UV-säteilyn vaikutuksesta. Yleisemmän näkyvän valon alueella (>400 nm) toimivia katalyyttejä kehitetään ja TiO:n energia-aukon kokoa ja sijaintia pyritään muokkaamaan lisäämällä rakenteeseen epäpuhtauksia. Näkyvän valon spektri
Maapallon ilmakehä päästää läpi sähkömagneettista säteilyä näkyvän valon alueella sekä huomattavasti matalamman taajuuden alueella radioaaltoja. Ihminen ja suurin osa muista eläimistä kykenevät havaitsemaan näkyvää valoa ja käyttämään hyväkseen värispektriä asioiden tunnistamiseen näköaistin avulla. Wienin siirtymälaki
Periaatteessa mitä kuumempi kappale on, sitä lyhyempi on aallonpituus, jolla se lähettää eniten säteilyä. Esimerkiksi Auringon pintalämpötila on 5780 K, jolloin huippu on noin 500 nm:n kohdalla. Tämä aallonpituus on lähellä näkyvän valon spektrin keskialuetta. Koska säteilyn spektri on huipun ympäristössä melko laakea, auringon säteilemän valon spektri on koko silmälle näkyvän valon alueella melko tasainen, ja auringon valo on siksi valkoista. (Valon kulkiessa ilmakehän läpi siitä kuitenkin siroaa pois sinistä valoa, minkä vuoksi suoraan auringosta tuleva valo on kellertävää ja ilmakehästä päivällä siroava auringon valo värjää taivaan siniseksi.) Aurinkovoide
Terveydenhuollon organisaatiot suosittelevat aurinkovoiteiden käyttöä, koska voiteet ehkäisevät pahanlaatuisten ihokasvaimien, kuten okasolusyövän ja tyvisolusyövän syntymistä. Aurinkovoiteiden käytön hyödyt ovat kuitenkin osin kiistanalaisia. Koska voiteet mahdollistavat hyvin pitkäaikaisen auringossa oleskelun, niiden käyttö ei välttämättä vähennä riskiä sairastua melanoomaan. Voiteita käyttävät voivat siis huomaamattaan saada vähitellen liian paljon UVA-säteilyä. Lisäksi aurinkovoiteiden runsaan ja jatkuvan käytön aiheuttama UVB-säteilyn saannin voimakas väheneminen voi johtaa D-vitamiinin saannin vähenemiseen, sillä UVB-säteily muuttaa ihon 7-dehydrokolesterolia D-vitamiinin esiasteeksi. Näkeminen
Valo saapuu silmään sarveiskalvon läpi mykiöön, jonka edessä on iirishimmennin. Mykiön takana on lasiainen, verkkokalvo ja näköhermo. Silmän pohjalla on verkkokalvo, joka sisältää näkösolut. Sen päällä on suonikalvo ja uloimpana on kovakalvo. Ihmissilmän etuosassa kovakalvo on muuttunut läpinäkyväksi sarveiskalvoksi. Suonikalvo puolestaan on muuttunut etuosassa iirishimmentimeksi, mykiöksi ja säteettäislihaksiksi. Mykiö koostuu useista solukerroksista ja pyrkii korjaamaan sarveiskalvon polttoväliä niin, että terävä kuva muodostuisi verkkokalvolle. Iirishimmennin säätelee silmään pääsevän valon määrää aivan kuin kamerassa .
Verkkokalvon tappi- ja sauvasolujen kautta valoinformaatio kulkee gangliosolujen kautta näkörataa pitkin aivoihin. Tarkan näön alueella foveassa sijaitsee noin 5–6 miljoonaa tappisolua, jotka aistivat värit. Muuta verkkokalvoa peittää noin 120 miljoonaa sauvasolua, jotka ovat herkkiä hämärävalolle. Aluksi signaalit kulkevat näköhermoa pitkin optiseen kiasmaan, josta jatkaa näköjuoste kohti ulompaa polvitumaketta .
Optisessa kiasmassa näköinformaatio menee ristikkäin siten, että vasemmasta silmästä peräisin oleva informaatio kulkeutuu oikeaan aivonpuoliskoon, ja päinvastoin. Myös oikean silmän vasen näkökenttä (nenälinjasta vasempaan) kulkeutuu oikeaan aivopuoliskoon ja vasemman silmän oikea näkökenttä (nenälinjasta oikeaan) kulkeutuu vasempaan aivopuoliskoon. Näön ja liikkeen yhdistämiseen erikoistuneet "ventraalinen" (vatsanpuoleinen) rata ja " dorsaalinen" rata mahdollistaa kyvyn liikkua nähtyä kohti ja tarttua haluttuun esineeseen. Dorsaalinen rata johtaa päälakilohkon aivokuorelle. Stereonäkö
Stereonäkö () on kyky havaita visuaalisesti rakenteiden kolmiulotteisuus, mikä mahdollistaa suhteellisten etäisyyksien arvioimisen. Havainnointi toteutuu käyttämällä vähintään kahta silmää (biologiassa) tai vähintään kahta kameraa (tietotekniikassa ja konenäön yhteydessä). Stereonäkö käyttää binokulaarisia syvyysvihjeitä ja on eräänlaista syvyysnäköä. Stereonäön toimintasäde riippuu valohavaitsimien välisestä etäisyydestä, niiden resoluutiosta ja kulmaerotuskyvystä. Toimintasäteen ulkopuolella olevien piirteiden välisestä etäisyydestä ei selviä stereonäöllä muuta kuin että ne ovat tiettyä etäisyyttä kauempana. Otsonikato
Otsonikadolla tarkoitetaan stratosfäärissä eli Maan ilmakehän yläosassa sijaitsevan otsonikerroksen ohenemista. Otsoni on kolmesta happiatomista muodostunut molekyyli, joka absorboi eli imee itseensä tehokkaasti Auringon lähettämää ultravioletti- eli UV-säteilyä. Otsonikerroksen heikkeneminen kasvattaa maan pinnalle saapuvan UV-B-säteilyn määrää, mikä voi olla tuhoisaa alhaisempaan säteilymäärään sopeutuneille eliöille. Se voi aiheuttaa ihosyöpää ja muita vaurioita sekä vahingoittaa kasveja ja planktonia. Termoluminesenssi
Kun termoluminesenssi on lämmittämisen johdosta laskenut nollaan, voidaan näyte tehdä uudelleen termoluminoivaksi altistamalla se yhdelle monista mahdollisista energialähteistä kuten: röntgen- tai gammasäteilylle, elektronisuihkulle, nukleoneille, ultraviolettivalolle ja joissain tapauksissa jopa lyhytaaltoiselle näkyvälle valolle (violetti ja sininen). Ydinräjähdyksen vaikutukset
1 megatonnin pommin räjähdys näkyy häikäisevänä valona. Se saattaa sokaista, vaikka silmät ovat kiinnikin. 1 Mt räjähteen tulipallo voi polttaa verkkokalvon 40-80 km päässä. Ylhäällä ilmakehässä tapahtuva räjähdys voi näkyä noin 1 000 km päässä. Yli 40 km korkeudessa tehty räjähdys voi aiheuttaa silmävaurioita laajalla alalla varsinkin talvella, jolloin lumi heijasta valoa. Ultraviolettisäteily
Pian infrapuna- eli lämpösäteilyn löytämisen jälkeen, saksalainen fyysikko Johann Wilhelm Ritter alkoi tutkia näkyvän valon spektrin toista päätä. Vuonna 1801 valoherkän kemikaalin hopeakloridin avulla Ritter osoitti kauimmaisten violettien aallonpituuksien jälkeen olevan vielä säteilyä. Ritter kutsui säteilyä ”kemikaalisäteiksi”. Optinen litografia
Maskit tehdään useimmiten kvartsista. Valmiin levyn toiselle puolelle kasvatetaan muutaman kymmenen nanometrin paksuinen metallikalvo (kromia), johon haluttu kuvio kirjoitetaan elektronisuihkulitografialla. Muovikalvoille tulostetut maskit tulevat kyseeseen yli viiden mikrometrin viivanleveyksillä. Käytettävän UV-valon aallonpituus on teollisuuden huippulaitteissa yleensä 193 nm, mutta useimmissa laitteissa aallonpituus on joko 365 nm tai 436 nm. Ultraviolettisäteily
Ultraviolettisäteilyä käytetään myös geelikynsien (rakennekynsien) kuivattamiseen. Fluoresenssi
Fluoresenssi-ilmiötä käytetään hyväksi loistelampuissa, joiden lasiputken sisällä oleva kaasuuntunut elohopea emittoi valoa, kun siinä tapahtuu sähköpurkaus. Emittoitunut valo on kuitenkin ultraviolettivaloa, joka on näkymätöntä ihmissilmään ja jopa haitallista eläville eliöille ja ihmisille. Ultraviolettisäteily muuttuu loisteputken sisäpinnassa olevassa loisteaineessa näkyväksi valoksi. Röntgensäteily
Ihmisen eri kudokset läpäisevät röntgensäteilyä eri suurissa määrin. Tämän vuoksi esimerkiksi rintakehästä otetuissa röntgenkuvissa näkyvät lähinnä luut sekä keuhkot mahdollisine varjostumineen, sydän ja pallea. Pehmeät kudokset saadaan näkyviin käyttämällä sopivia varjoaineita, jollaisena esimerkiksi ruoansulatuselimistöä kuvattaessa käytetään bariumsulfaattia. Linnunrata
Kaikki Linnunradan paljain silmin näkyvät tähdet ovat alle kahden kiloparsekin eli 6 500 valovuoden etäisyydellä Auringosta. Suurilla kaukoputkilla nähdään noin kaksi kertaa kauempana olevia tähtiä. Radioteleskoopeilla on 1950-luvun lopulta lähtien pystytty näkemään sitäkin kaukaisempia tähtiä. Myöhemmin kartoitus on tarkentunut, kun sitä on tehty erilaisilla radioaallonpituuksilla. Infrapuna-alueella Linnunrataa on kartoitettu 1980-luvulta lähtien, sillä infrapunasäteily etenee avaruuden pölyn läpi lähes yhtä hyvin kuin radiosäteily. Nykyään Linnunrata on kartoitettu kaikilla sähkömagneettisen säteilyn aallonpituuksilla. Ultraviolettisäteily
Auton ikkunalaseihin tulleita halkeamia korjataan UV-kovettuvan epoksin avulla. Silmätön näkökyky
Silmätön näkökyky (engl. "eyeless vision" tai "dermo-optical perception eli DOP") tarkoittaa väitettyä paranormaalia kykyä nähdä, vaikka silmät ovat peitetyt. Tutkimusmenetelmät ovat olleet puutteelliset mutta taikuuden avulla erilaisia temppuja on toteuttanut James Randi osoittaakseen, että kyse väitetyissä tapauksissa on huijauksesta. Auringon säteily
Auringon säteily on Auringon säteilemää sähkömagneettista säteilyä. Tämän lisäksi Aurinko "säteilee" hiukkasia muodostaen nk. aurinkotuulta. Sähkömagneettinen säteily vapautuu Auringon ytimessä tapahtuvissa fuusioreaktioissa. Säteilyn spektri on lähellä 5 800 K mustan kappaleen säteilyä. Noin puolet säteilystä on näkyvää valoa ja toinen puoli infrapunasäteilyä. Siinä on myös jonkin verran ultraviolettisäteilyä. Ultraviolettisäteily
Yleisesti ottaen UVA on ultraviolettisäteilyn vaarattomin säteilyalue, mikä johtuu siitä, että sen fotoni on pienienergisin, mutta se vanhentaa ihoa ja saattaa aiheuttaa geenivaurioita ja siten ihosyöpää. UVA-säteily tunkeutuu syvälle kudokseen, valovanhentaa ihoa mutta polttaa 1000 × heikommin kuin UVB. Iho ruskettuu, kun UVA-säteily osuu melanosyytteihin eli ihon väriainetta eli melaniinia muodostaviin soluihin.
UVA-säteily tunkeutuu myös silmässä mykiöön asti ja aiheuttaa sen samentumista eli harmaakaihia. Syöpä
UV-säteily altistaa ihosyövälle. Muiden syöpien vähentämiseksi jotkut tutkijat silti suosittelevat olemaan 15–30 minuuttia auringossa lähes alasti keskipäivällä ilman aurinkorasvaa pari kertaa viikossa, kuitenkin niin vähän, ettei pala. Toiset varoittavat auringosta. Syövän jo saaneille auringon hyöty voi olla suurin. Syöpä
Auringosta tuleva UVB-säteily saa ihon tuottamaan D-vitamiinia, ja auringosta saatuna se näyttäisi suojaavan monilta syöviltä, etenkin syöpien myöhemmissä vaiheissa. Tutkimusta tarvitaan kuitenkin lisää (2013). Suomen pimeinä vuodenaikoina ei ole mahdollista saada riittävästi UV-säteilyä D-vitamiinin tarpeen tyydyttämiseksi, ja saanti jää kesälläkin riittämättömäksi, jos henkilö ei oleskele 2 tai 3 kertaa viikossa noin 30 tai 15 minuuttia ulkona auringon ollessa korkeimmillaan eli noin kello 13.20 Tatuointi
On myös mahdollista teettää UV-valossa loistavia tatuointeja, jolloin ihon alle tatuoidaan sitä varten valmistettua erikoismustetta, jota on saatavissa monissa eri väreissä. UV-tatuoinnit ovat käytännössä lähes näkymättömiä auringonvalossa, mutta niitä voidaan yhdistää tavallisten tatuointien kanssa yhdeksi suureksi kokonaisuudeksi. Tosin tatuointikone voi jättää pieniä arpia ihoon. UV-valoja, joissa tatuoinnit näkyvät, on esimerkiksi monissa yökerhoissa. Ultraviolettisäteily
Ultraviolettisäteilyä käytetään desinfiointiin; suurienerginen UVC-säteily on tehokas keino bakteerien tappamiseen. Alun perin ultraviolettisäteily otettiin käyttöön jäteveden puhdistamisessa, mutta nykyisin yleisempi käyttökohde on juomaveden puhdistus. Myös uima-altaissa käytetään ultraviolettisäteilyyn perustuvia desinfiointilaitteita, jotka vähentävät kemikaalien tarvetta. Ultraviolettilampuilla desinfioidaan myös leikkaussaleja.