Missä kaupungissa Toivo Horelli opiskeli juristiksi?
Toivo Horelli
Toivo Horellin vanhemmat olivat Hassalan ratsutilan rusthollari Juho Fredrik Mäki-Horelli (1844–1931) ja Amanda Fransintytär Giers (1850–1922). Vähäisestä koulutuksestaan huolimatta hänen isänsä toimi valtiopäivämiehenä sekä Kokemäen kunnallislautakunnan esimiehenä. Perheen kahdeksasta lapsesta tunnettuja ovat myös lääkintöneuvos E. J. Horelli, asianajaja Veini Metsämies ja professori Väinö Horelli. Toivo Horelli kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1907 ja opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän suoritti molempain oikeuksien kandidaatin tutkinnon 1914 ja sai varatuomarin arvon 1917. Samana vuonna Horelli solmi avioliiton Nakkilasta kotoisin olleen Lempi Josefina Lehtosen (1889–1967) kanssa. Perheeseen syntyi kaksi poikaa vuosina 1919 ja 1920.
Ivo Josipović
Josipović opiskeli oikeustieteitä ja valmistui maisteriksi vuonna 1985 ja tohtoriksi 1994. Lisäksi Josipović on opiskellut Zagrebin musiikkiakatemiassa. Ennen presidenttikauttaan Josipović toimi Kroatian parlamentin jäsenenä vuodesta 2003 lähtien. Vilho Cornér
Cornérin vanhemmat olivat maakauppias Nikolai Cornér ja Helena Tolvanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1887 ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1889 sekä yleisen oikeustutkinnon 1892. Cornér sai varatuomarin arvon 1899. Toivo Salmio
Toivo Salmio syntyi Jyväskylässä ja vietti kaupungissa lapsuutensa. Hänen vanhempansa olivat suutarinliikkeen harjoittaja Kaarlo Lindholm ja Amanda, o.s. Virkanen. Vuonna 1906 Lindholm suomalaisti nimensä ja otti käyttöön sukunimen Salmio. Hän asui vuonna 1906 Kotkassa. Nuoruudessaan Toivo Salmio hankki kauppaopistossa kaupallisen koulutuksen. Hän täydensi opintojaan suorittamalla opintomatkoja vuonna 1908 Saksaan ja Sveitsiin sekä vuonna 1911 Skandinaviaan, Hollantiin ja Belgiaan. Myöhemmin hän vielä täydensi opintojaan vierailemalla liiketoimissa eri maissa. Toivo Haaki
Hän osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten joukossa vääpelinä. Haaki kävi ilmatorjunnan opintoja mm. Englannissa ja Ranskassa 1920-luvulla ja kävi Sotakorkeakoulun 1931. Hän toimi 1918–1919 Tampereen rykmentissä joukkueenjohtajana ja Rannikkotykistörykmentti 3:ssa patterin päällikkönä 1920. Jääkäritykistörykmentissä hän toimi patterin päällikkönä ja patteriston komentajana 1921–1931 välisenä aikana. Vuosina 1932–1936 hän toimi aluejärjestössä esikuntapäällikkönä sekä yleisesikunnassa toimistopäällikkönä 1937–1938. Sotakorkeakoulussa hän työskenteli opettajana 1939–1940. Jatkosodan aikana hän toimi Päämajassa osasto- ja toimistopäällikkönä. Sodan jälkeen hänellä oli sotilaspiirin ja sotilasläänin komentajuuksia 1945–1946. Puolustusvoimien pääintendenttinä Haaki toimi 1947–1950, minkä jälkeen hän siirtyi liikealalle. Sakari Timonen (juristi)
Pohjois-Karjalan Juuassa syntynyt Timonen suoritti 1980-luvun alussa kunnallistutkinnon Tampereen yliopistossa, minkä jälkeen hän työskenteli muutaman vuoden Maaningan kunnansihteerinä. Hän on tehnyt töitä Vantaan lastensuojelussa sosiaalityöntekijänä. Opiskeltuaan Helsingin yliopistossa oikeustiedettä Timonen toimi kymmenen vuoden ajan Helsingin apulaiskaupunginsihteerinä. Adolf Tandefelt
Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1761. Hän opiskeli oikeustiedettä ja toimi eri tehtävissä Turun hovioikeudessa. Tandefelt nimitettiin Vaasan hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi 1775. Vaasan läänin vt. maaherraksi Tandefelt nimitettiin vuonna 1778, Oulun läänin maaherraksi 1782 ja takaisin Vaasan lääniin vakinaiseksi maaherraksi 1785. Tandefelt erotettiin virastaan 1794. Olavi Linnove
Linnove opiskeli lakitiedettä ja hänestä tuli varatuomari 1923. Linnove toimi vuosina 1921–1932 asianajajana Helsingissä, Hyvinkäällä ja Lahdessa. Vuodesta 1932 alkaen hän toimi tie- ja vesirakennushallituksessa aluksi apulaissihteerinä ja sitten 1934 alkaen virkaatekevänä sihteerinä. Syksyllä 1944 Teo Snellman, Yrjö Raikas, Vietti Nykänen, Sven B. Oksanen, Olavi Linnove ja Gunnar Lindqvist määrättiin sisäiseen karkotukseen maaseudulle. Linnoven myöhemmistä vaiheista toisen maailmansodan jälkeen ei ole tarkempaa tietoa. Anton Vuorinen
1880-luvun puoluetaisteluiden aikana Tampereen pormestarin Fredrik Vilhelm Procopén kerrottiin sanoneen Vuoriselle "Ei yks maalari ymmärrä mitä seiso lakissa" ja Vuorisen vastanneen tähän "Tampereen pormestari ei nyt ymmärrä lain tulkintaa, mutta oppimaton maalari voi lukea sellaiseksi lakimieheksi, että ymmärtää lakia". Vuorinen luopui 1880-luvun puolivälissä entisestä ammatistaan ja ryhtyi opiskelemaan suorittaen ylioppilastutkinnon yksityisoppilaana Hämeenlinnan normaalilyseossa 1887. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889, filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1892. Hän auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon. Vuorinen toimi asianajajana ensin Tampereella ja sittemmin Helsingissä. Lauri Vuorela
Lauri Vuorelan vanhemmat olivat sokeainkoulun johtaja Gustaf Adolf Vuorela (e. Vikman) ja Aino Maria Rossi. Vuorela tuli ylioppilaaksi Kuopion suomalaisesta lyseosta 1932 ja kouluttautui radiosähköttäjäksi. Kansainvälisen sähköttäjätutkinnon II luokan hän suoritti 1933 ja I luokan 1935. Toimiessaan sähköttäjänä kauppalaivastossa hän kiinnostui jo ensimmäisellä matkallaan trooppisista sääilmiöistä ja alkoi opiskella meteorologiaa Helsingin yliopistossa 1935. Sodissa meteorologina toiminut Vuorela valmistui filosofian kandidaatiksi 1945. Opiskeluaikanaan hän tutustui Vilho Väisälään ja osallistui tämän radiosondiprojektiin. Väisälän ja Erik Palménin kanssa hän osallistui kesällä 1939 meteorologiselle tutkimusmatkalle Atlantin trooppisille vesille. Hän tutki trooppisia sääilmiöitä Ruotsin metrologis-hydrologisessa instituutissa 1946–1950 ja väitteli niistä 1951. Jo vuotta aiemmin hän oli tullut tämän aiheen tutkimusassistentiksi Palménille Suomen Akatemiaan, jossa hän tutki myös numeerista sään ennustamista. 1958 Vuorelasta tuli meteorologian professori Helsingin yliopistoon. Toivo Nousiainen
Hänen vanhempansa olivat kauppias Heikki Nousiainen ja Linda Maria Boehm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Toini Schadewitzin kanssa. 
Hän kävi viidennen luokan Savonlinnan reaalilyseota. Carlo Rosselli
Rosselli syntyi Roomassa varakkaaseen juutalaisperheeseen. Hän varttui ja kävi koulunsa Firenzessä. Hän opiskeli poliittisia tieteitä Firenzen yliopistossa ja valmistui vuonna 1921. Roselli jatkoi opintojaan lakitieteen parissa ja valmistui kahta vuotta myöhemmin Sienan yliopistosta. Hän oli opiskeluaikoinaan aktiivisesti mukana vasemmistolaisessa ja fasismin vastaisessa toiminnassa. Brynolf Honkasalo
Honkasalo pääsi ylioppilaaksi 1908. Hän suoritti oikeustutkinnon 1911 ja yleisen hallintotutkinnon 1913. Honkasalo valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1921 sekä lakitieteen lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1928. Hän sai varatuomarin arvon 1925. Honkasalo opiskeli myös Leipzigissä 1921–1922 ja Pariisissa 1926. Toivo Pohjala
Toivo Pohjala syntyi Nakkilan ja Harjavallan rajalla Lammaisten kylässä sijaitsevalla Uuloon tilalla. Hänen vanhempansa olivat rusthollari Topias Juhonpoika Uuloo (alk. Klomsi, myöh. Pohjala, 1866–1930) ja Josefiina Brander (1864–1930). Topias Uuloo oli aktiivisesti mukana kunnalliselämässä toimien vuosisadan vaihteessa muun muassa Nakkilan kuntakokouksen puheenjohtajana sekä valtiopäivämiehen valitsijana. Porin lyseossa kirjoilla ollut Pohjala aloitti syksyllä 1906 opinnot Kurkijoen ylemmässä maanviljelyskoulussa, ja opiskeli myöhemmin alaa myös Ruotsissa ja Tanskassa. Vuosina 1910–1912 hän työskenteli Pohjois-Karjalan hevosjalostusliiton konsulenttina Joensuussa ja oli 1912–1915 samassa tehtävässä kotiseudullaan Satakunnassa. Harald Wilhelm von Hellens
Helsingfors privatlyceumista ylioppilaaksi kirjoittanut Von Hellens opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja työskenteli sen jälkeen pankinjohtajana Turussa ja Porissa. Porin pormestarina hän toimi kahteen otteeseen. Aluksi vuosina 1900–1903, jonka jälkeen hänet erotettiin virasta ensimmäisen sortokauden aikana poliittisista syistä. Toistamiseen von Hellens oli tehtävässä vuosina 1906–1915. Hän toimi myös muun muassa Porin VPK:n päällikkönä. Vuonna 1926 von Hellens valittiin Loviisan pormestariksi, jota virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Aiju von Schöneman
Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana Radiokuuntelija-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opastaa tuomiokirkossa yhä. Heino Eller
Heino Eller vietti lapsuutensa Tartossa. Hän kävi yksityisillä viulunsoiton ja musiikinteoria oppitunneilla. Hän soitti eri orkestereissa ja esiintyi myös soolotaiteilijana. Eller aloitti viulunsoiton opinnot 1907 Pietarin konservatoriossa. Hän opiskeli vuosina 1908–1911 myös lakia. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän joutui Venäjän armeijaan sotilassoittajana. Hän päätti opintonsa vuonna 1920. Toivo Kuula
Toivo Kuula opiskeli musiikkia Helsingin musiikkiopistossa (myöhemmin Sibelius-Akatemia) vuosina 1900–1903, mutta joutui varojen puutteessa keskeyttämään. Ensimmäiset merkittävät yksinlaulut ”Aamulaulu” ja ”Syystunnelma” syntyivät jo ennen kuin hän pääsi jatkamaan opintojaan Helsinkiin helmikuussa 1906. Etelä-Pohjanmaan Kotiseutuyhdistyksen apurahan turvin hän keräsi vuoden 1907 kesällä 362 kansanlaulua ja 34 polskaa Pohjanmaalta. William Häkli
Häkli kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1913–1914. Häkli kävi Nikolain ratsuväenopistoa Pietarissa 1. lokakuuta 1914 – 1. joulukuuta 1914. Hän suoritti Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuonna 1926 ja yleinen osaston vuosina 1927–1928 sekä Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1928. Lars Erik Taxell
Taxell suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1936 ja valmistui Helsingin yliopistosta lakitieteen kandidaatiksi vuonna 1938, sai varatuomarin arvon vuonna 1939 ja väitteli lakitieteen tohtoriksi vuonna 1946. Hän oli Åbo Akademin yksityisoikeuden opettaja ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden opettaja vuosina 1940–1946, Åbo Akademin yksityisoikeuden vt. professori vuosina 1946–1948 ja Åbo Akademin kauppakorkeakoulun kauppaoikeuden vt. professori vuosina 1946–1976 sekä Åbo Akademin yksityisoikeuden ja yleisen oikeustieteen professori vuosina 1948–1976. Taxell toimi yliopiston rehtorina 1950–1957 ja kanslerina 1982–1984. Axel Niklas Herlin
Herlinin vanhemmat olivat Naantalin kappalainen Axel Herlin (1807–1839) ja Charlotta Katarina Aejmelaeus (1809–1882). Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1859. Tämän jälkeen Herlin opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa, kunnes 1861 aloitti insinööriopinnot Saksassa Karlsruhen teknillisessä yliopistossa. Palattuaan kahden vuoden kuluttua kuluttua Suomeen, Herlin toimi kirjanpitäjänä ja isännöitsijänä veljensä Gustaf Albert Herlinin perustamassa Hill Helsingfors -terästavaratehtaassa. Yrityksen mentyä konkurssiin vuonna 1870, Herlin muutti Venäjälle, jossa hän työskenteli tavallisena työmiehenä Tulan metallitehtaassa. Vuonna 1872 Herlin palasi Suomeen ja muutti asumaan isäpuolensa kirkkoherra Matias Laurilliuksen luokse Marttilaan. Hän kirjoitti parin vuoden ajan eri sanomalehtiin, kunnes 1874 suoritti 36-vuotiaana uudelleen ylioppilastutkinnon ja kirjautui Helsingin yliopistoon. Seuraavana vuonna Herlin valmistui filosofian kandidaatiksi ja vuonna 1878 molempien oikeuksien kandidaatiksi, jonka jälkeen hän auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1879. Vuosina 1880–1882 Herlin työskenteli senaatin ylimääräisenä kopistina, 1882–1890 vankeinhoitohallituksen apukamreerina ja 1890–1903 Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina Porissa. August Toivonen
Toivonen syntyi maalaistalon pojaksi Längelmäellä. Perheen lapset saivat alkeisopetusta äidiltään ja 1870-luvulla myös kiertokouluissa, minkä talon töiltä ehtivät. Ripille päästyään 1880 hän meni leipärengiksi sukulaistaloon. Vuonna 1883 hän sai suoritettua ylemmän kansakoulun oppimäärän täyteen, jonka jälkeen palasi vanhempiensa luokse. Tämän jälkeen Toivonen toimi muutaman vuoden kiertokoulun opettajan, kunnes rahat loppuivat. Vuonna 1887 Toivonen määrättiin kutsunnoissa astumaan sotapalvelukseen, ja vuoden 1892 alusta määräys tuli nuoremman konstaapelin virkaan Lopelle, jolloin hänestä tuli paikkakunnan ensimmäinen poliisi (1892–1910). Vuonna 1892 Toivonen meni naimisiin kätilö Aurora (Ruura) Sandholmin kanssa. Omia lapsia pari ei saanut, mutta heillä oli kasvattitytär Emmi Snellman.
Aurora kuoli 1937, jonka jälkeen Toivonen avioitui Martta Toposen kanssa. Toponen toimi monissa luottamustehtävissä ja oli kiinnostunut sivistyksestä ja kulttuurista. Hän maalasi tauluja, keräsi kotiseutuperinnettä Suomalaisen kirjallisuuden seuralle sekä Sanakirjasäätiölle, kirjoitti, luki jne. Nämä ominaisuudet tekivätkin tästä pariskunnasta ideologialtaan Nuorsuomalaisuuden kannattajia, mitä kuvaa hyvin se, että Toivonen sulatti kaikki saamansa hopeiset venäläiset ansiomerkit lusikoiksi. Toivo Kärki
Toivo Kärki syntyi 3.12.1915 Pirkkalassa (nykyisen Nokian alueella). Hänen isänsä Frans Kärki oli pappi, syntyjään Vesilahdelta, ja äitinsä Ester o.s. Kurvinen, jonka isä oli ilomantsilainen lähetyssaarnaaja Pietari Kurvinen (jonka äidinäiti oli runonlaulaja ja kansanparantaja Mateli Kuivalatar). Sisaruksia Toivolla oli kuusi: Usko (s. 1912), Lahja (s. 1913), Armo (s. 1914), Rauha (s. 1918), Voitto ja Ilo (myöh. Ilmari, s. 1925). Lapsuutensa ja nuoruutensa Toivo vietti ensin Töysässä, sitten Laihialla, jossa hän myös tapasi tulevan vaimonsa Tuulikki Leikkaan. Hän soitti pianoa jo pienestä pitäen ja opiskeli musiikkia sekä teoriassa että varsinkin käytännössä, muun muassa urkurina. Vuonna 1928 hän kuuli Louis Armstrongia ja innostui peruuttamattomasti amerikkalaisesta jazzista. Koulunsa hän kävi Tampereella kirjoittaen Klassillisesta Lyseosta ylioppilaaksi vuonna 1933. Väinö Horelli
Horellin veljiä olivat pankinjohtaja ja ministeri Toivo Horelli ja lääkintöneuvos Edvard Horelli. Väinö Vihma
Vihman vanhemmat olivat professori Yrjö Wichmann ja opettaja Julia Maria Herrman. Sukunimensä hän vaihtoi Vihmaksi vuonna 1938. Unkarissa syntynyt Vihma opiskeli lakitieteitä Suomessa 1920-luvun lopulla, mutta teki myös opintomatkoja, 1928 Saksaan ja Unkariin ja 1930 Ruotsiin, Viroon ja Norjaan. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui 1930 ja sai varatuomarin arvon 1933. Lakimiesuransa alussa Vihma toimi asianajajana, mutta 1933 hänestä tuli korkeimman oikeuden ylimääräinen virkamies ja 1935 hän siirtyi Turun hovioikeuteen, jossa eteni sihteeriksi 1947. Turussakin Vihma toimi silti virkatyönsä ohella asianajajana, 1940 ja 1941–1944 hän oli sotatuomarina ja 1947 hänen nimitettiin Itä-Suomen hovioikeudenasessoriksi. Ernst Borenius
Ernst Boreniuksen vanhemmat olivat rovasti, tuomiokapitulin asessori Alexander Ferdinand Borenius ja Anna Lovisa Gustava Ehrström ja puoliso vuodesta 1889 Ida Sofia Pesonius (k. 1909). Borenius tuli ylioppilaaksi 1874 Porvoon lyseosta. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1880 ja lakitieteen kandidaatiksi 1887 ja sai varatuomarin arvon 1889. Borenius toimi asianajajana Helsingissä 1889–1890 ja Tampereella 1898. KOP:n johtokunnan jäsen Borenius oli 1891–1898 ja Tampereen Osake-Pankin pääjohtaja 1898–1918. Helsingin Osakepankin Hyvinkään konttorin johtajaksi Borenius tuli vielä 1920, jäätyään jo eläkkeelle pääjohtajana työstään ja muutettuaan Tampereelta kotikaupunkiinsa Porvooseen. Toivo Tapanainen
Toivo Elias Tapanainen (30. joulukuuta 1888 Lappeenranta – 25. elokuuta 1971 Lappeenranta) oli lappeenrantalainen pankkiiri ja asianajaja. Koulutukseltaan Tapanainen oli varatuomari (1917). Mauritz Wilhelm Nordenheim
Nordenheimin vanhemmat olivat Mikkelin läänin maaherra, majuri Abraham Joakim Molander, aateloituna vuodesta 1833 Nordenheim (k. 1847) ja Maria Wallenius. Hän kävi Savonlinnan piirikoulua ja Porvoom lukiota päästen ylioppilaaksi Turussa 1824. Nordenheim opiskeli myös venäjän kieltä Moskovan yliopistossa 1826 ja hän suoritti tuomarintutkinnon 1828. Tore Modeen
Tore Gunnar Werner Modeen (25. syyskuuta 1929 Helsinki – 11. helmikuuta 2007) oli suomalainen juristi, oikeustieteen tohtori ja professori. Hän oli Åbo Akademissa 1964–1968 hallinto-oikeuden apulaisprofessori ja 1968–1977 valtio-oikeuden ja kansainvälisen oikeuden professori. Vuosina 1977–1995 hän oli Helsingin yliopistossa kunnallisoikeuden ja kunnallistalouden professori. Tieteellisissä tutkimuksissaan Modeen on käsitellyt muun muassa erilaisia valtio- ja hallinto-oikeudellisia kysymyksiä. Hän on laatinut henkilöhistorioita sukunsa jäsenistä. Toivo Soini
Toivo Frans Matias Soini () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa suojeluskunta- ja rautatiejoukkojen kouluttajana. Terttu Vartiainen
Väänänen kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta 1961. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa matematiikkaa ja kemiaa, meni naimisiin vuonna 1964 lääkäri Eero Vartiaisen kanssa, josta myös tuli aikanaan professori. Terttu Vartiainen muutti perheineen Kuopioon 1973, ja valmistui filosofian maisteriksi 1976 (HY). Kuopion yliopistossa (nyk. Itä-Suomen yliopisto) hän suoritti lisensiaatin tutkinnon 1982 ja valmistui tohtoriksi 1988. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1988) käsitteli suomalaisen juomavesien myrkyllisyyttä ja oli otsikoitu "Mutagenicity of drinking waters in Finland". Toivo Maunu
Toivo Johannes Maunu ent. Jussila () oli suomalainen jääkärilääkintäkapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Jääkäritykistössä. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Suomen puolustusvoimain Ilmavoimissa ja ilmapuolustuksen parissa. Myöhemmin armeija koulutti hänestä eläinlääkärin. 
Maunun vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Jussila ja Vilhelmiina Mikkola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Elsa Vilhelmiina Pelkosen kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopistossa ja suoritti lääketieteen alkututkinnon vuonna 1914 ja eläinlääkäritutkinnon Dresdenin eläinlääkärikorkeakoulussa vuonna 1922. Anton Kotonen
Kotonen pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1898. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1902 Helsingin yliopistossa ja sai varatuomarin arvon 1905. Kotonen toimi Sortavalan kaupungin pormestarina eli raastuvanoikeuden päällikkötuomarina 1904–1905 ja Sortavalan kaupunginviskaalina eli syyttäjänä 1906–1907. Sen jälkeen hänellä oli oma asianajotoimisto Sortavalassa vuosina 1906–1920. Asianajotoimistossaan hänellä oli harjoittelijana myöhempi tunnettu poliitikko Väinö Tanner. Vastavalmistunut Tanner oli kesällä 1911 havainnut puoluetoverinsa Anton Kotosen omistavan asianajotoimiston, ja kun ei saanut työpaikkaa Helsingistä, hän otti yhteyttä Kotoseen ja aloitti syksyllä työt Sortavalassa. Toivo Veistaro
Winqvist kävi viisi luokkaa Helsingin reaalilyseota ja opiskeli Tampereen teknillisessä opistossa vuosina 1915–1916 sekä suoritti seitsemännen luokan Viipurin reaalikoulussa vuonna 1922. Winqvist suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925 ja suojeluskuntajärjestön komentajakurssin vuonna 1926 sekä Sotakorkeakoulun yleinen osaston vuosina 1927–1928. Winqvist seurasi myös Ruotsin maanpuolustusyhdistyksen keskusjärjestön upseerikurssin opetusta maaliskuussa vuonna 1927. Toivo Talvi
Talvi kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1904–1907 ja opiskeli myös Helsingin yliopiston piirustusalissa. Hän toimi oppikoulun piirustuksenopettajana Vaasassa 1907–1926. Talvi kiersi 1929–1930 Laatokan Karjalassa Suistamolla, Suojärvellä, Ägläjärvellä ja Tolvajärvellä tutkimassa seudun kansanperinnettä. Matkan tuloksena Talvi teki sarjan etsauksia joita käytettiin Martti Haavion kirjan "Viimeiset runonlaulajat" kuvituksena. Kaarlo Vennevirta
Wennerström kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta vuonna 1909 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun kemiallisella osastolla vuosina 1909–1913 ja Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1919–1922 ja Suoritti oikeustutkinnon vuonna 1922 sekä sai varatuomarin arvon vuonna 1925. Eero Rewell
Rewellin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Oskar Julius Rewell ja Sonja Aurora Blåfield. Arkkitehti Viljo Revell (1910–1964) oli hänen veljensä. Rewell tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1926 ja ryhtyi opiskelemaan lakitiedettä isänsä tavoin. Alemman oikeustutkinnon hän suoritti 1933 ja pääsi auskultantiksi Vaasan hovioikeuteen. Varatuomarin arvo Rewellille myönnettiin 1935. Seuraavana vuonna hänestä tuli hovioikeuden ylimääräinen virkamies ja 1939 kanslisti. Rewell osallistui molempiin sotiin, hänen puolisonsa menehtyi lottana ilmapommituksessa Suomussalmella 1942. Rewell toimi 1943–1948 sotaylioikeuden ylituomarina. Vaasan hovioikeuden kirjuri hänestä tuli 1944, notaari 1945, asessori 1951, hovioikeudenneuvos 1957 ja presidentti 1972 eläkkeelle jäämiseensä 1975 saakka. Hän toimi myös lyhyen aikaa vuonna 1949 Itä-Suomen hovioikeuden viskaalina ja 1949–1950 korkeimman oikeuden esittelijänä. Vesiylioikeuden jäsen Rewell oli 1969–1970. Hän työskenteli myös Teräs Oy:n ja Halli Oy:n hallituksissa ja alansa järjestöissä. Rewell harrasti suomalaisen taiteen keräilyä ja purjehdusta. Tarja Halonen
Halonen on myöhemmin kertonut haastatteluissa olleensa kiltti tyttö, jonka nuoruus ei ollut kovinkaan villi. 1950–1960-lukujen taitteen uusi amerikkalainen nuorisokulttuuri veti kuitenkin myös Halosen mukaansa ja myöhemmin hän muisteli muun muassa Paul Ankan vuoden 1959 Linnanmäen konserttia ja ajan pukeutumismuotia. Halonen keskittyi kuitenkin itse enemmän opiskeluun ja ylioppilaaksi valmistumisen jälkeen hän lähti opiskelemaan taidehistoriaa Helsingin yliopistoon. Taidehistorian opintoja kesti vuoden ennen kuin Halonen siirtyi lukemaan lakia. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1968 pääaineenaan rikosoikeus. Opiskeluaikaan Haloselle mahtui myös monivuotinen kihlaus, joka kuitenkin päättyi kun Halosen kumppani lähti kehitysyhteistyöhön ulkomaille. Toivo Saarenpää
Saarenpään isä oli kanttori Konstantin Herckman, joka rakennutti Liperiin Saarenpään tilan 1888, ja äiti Ida Blondine Jankowsky. Tilalla vieraili usein taiteilijoita, muun muassa Toivo Kuula, vaimonsa Alma Silventoinen-Kuula, Erkki Melartin ja Ella Eronen. Saarenpään puoliso vuodesta 1917 oli lehtori Mandi Pulkkinen. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja opiskeli sävellystä muun muassa Jean Sibeliuksen ja Ilmari Krohnin johdolla Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa vuosina 1901–1907 sekä viulunsoittoa opettajanaan Elis Jurva. Hän teki myös matkan Saksaan vuonna 1912 täydentääkseen opintojaan. Hän toimi musiikinopetustyössä muun muassa Viipurin kirkkomusiikkiopistossa 1912–1915, Viipurin oppikoulussa 1922–1926 ja 1930–1939, Terijoen oppikoulussa 1923–1930 sekä oppikouluissa Helsingissä 1940–1948. Yrjö Puhakka
Puhakka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1907. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1909 ja maisterin tutkinnon seuraavana vuonna. Puhakka opiskeli myöhemmin lakia valmistuen molempien oikeuksien kandidaatiksi 1913, lisensiaatiksi 1920 ja lopulta väitellen molempien oikeuksien tohtoriksi vuonna 1920. Hän toimi Sortavalassa asianajajana vuosina 1913–1918. Sortavalan kaupunginvaltuuston jäsenenä toiminut Puhakka oli kaupungin pormestarin virassa vuosina 1918–1919, jonka jälkeen hän jatkoi asianajajana vuoteen 1922 saakka. Karjalan sotilaspiirin esikunnan jäsen sisällissodan aikana. Olavi Tervahartiala
Tervahartiala opiskeli Yhteiskunnallisen Korkeakoulun draamastudiossa 1962–1963 ja täydensi opintojaan STKL:n kesäkursseilla. Jo vuodesta 1953 hän oli kiinnitettynä Mikkelin Teatterissa, sitten Imatran Teatterissa 1954–1955, Joensuun kaupunginteatterissa 1955–1959, Vaasan Suomalaisessa Teatterissa 1959–1961, Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1961–1967, Jyväskylän kaupunginteatterissa 1967–1975, sitten taas Hämeenlinnassa 1975–1982, Porin kaupunginteatterissa 1982–1984 ja jälleen Hämeenlinnan kaupunginteatterissa vuoteen 1993 saakka. Ari Puheloinen
Puheloinen luopui opiskelupaikoistaan Tampereen yliopistossa ja Helsingin kauppakorkeakoulussa ja suuntasi sen sijaan kadettikouluun Santahaminaan. 58. kadettikurssin päätteeksi 1974 Puheloinen sai kunniamiekan kurssilaisten lippuäänestyksen tuloksena. Upseeriopintoihin kuuluneisissa kieliopinnoissa Puheloinen oli valinnut pitkäksi kieleksi venäjän, jonka osaamista hän vielä täydensi yliopistossa. Toivo Nousiainen
Toivo Henrikki Nousiainen () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa Kuopion valtaukseen ja myöhemmin joukkueenjohtajana Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa. Vilho Sorvari
Sorvari pääsi kauppakoulusta 1926 ja hän opiskeli myös Viipurin kirkkomusiikkiopistossa sekä harjoitti jonkin aikaa viuluopintoja säveltäjä Väinö Haapalaisen johdolla. Sorvari työskenteli aluksi Viipurin kaupungin satamarakennusosastolla sekä Kaukas Oy:n palveluksessa laivaajana. Hän oli 1930-luvulla toimittajana Viipurissa, Joensuussa ja Helsingissä. Sotavuodet Sorvari palveli rannikkopuolustusjoukoissa. Sotavuosien jälkeen hän työskenteli toimittajana ja kustannusalalla käsikirjoitusten painokuntoon saattajana. Hän oli liikennetoimiston virkailijana Helsingin poliisilaitoksella 1945–1949, Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kirjastovirkailijana ja kansakoulunopettajana Oulunsalossa 1952–1956. Vuodesta 1956 alkaen Sorvari oli vapaa kirjailija. Hän asui vuosina 1950–1960 Oulunsalossa kunnes palasi sitten Helsinkiin. Edvard Johan Horelli
Kokemäellä syntynyt Horelli kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomenkielisestä yksityislyseosta vuonna 1890 ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1899. Valmistuttuaan Horelli oli kunnanlääkärinä eri puolilla Satakuntaa vuoteen 1907 saakka, hoitaen välillä Niuvanniemen sairaalan toisen alilääkärin virkaa 1905–1906. Vuosina 1907–1910 hän toimi lääkärinä Turun lääninvankilassa, 1910–1920 Turun kunnallismielisairaalassa, 1920–1925 Pitkäniemen sairaalassa ja 1925–1928 ylilääkärinä Nikkilän sairaalassa, jonka jälkeen Horelli nimitettiin Lääkintöhallituksen osastopäälliköksi ja Vankeinhoitohallituksen ylilääkäriksi. 70 vuotta täytettyään hän hoiti vankeinhoitolaitoksen ylilääkärin tehtävää viransijaisena vuoden 1943 loppuun saakka. Toivo Niskanen
Niskanen opiskeli tanssia aluksi saksalaissyntyisen Elisabet Littsonin ohjauksessa Helsingissä. Pian hän esiintyi myös tanssinäytöksissä yhdessä Littsonin toisen oppilaan Hilma Liimanin kanssa. Vuonna 1908 Niskanen päätti luopua estetiikan ja kirjallisuuden yliopisto-opinnoistaan ja lähti hankkimaan lisää tanssikoulutusta Pietariin. Siellä hänen opettajaan oli Mariinski-teatterin kuuluisa karakteritanssija Alexander Shirajev. Pietarissa Niskanen tutustui perin pohjin muun muassa slaavilaiseen tanssiin, ja hän opiskeli myös Dalcrozen menetelmiä. Yrjö Raevuori
Riihimäellä syntynyt Raevuori kävi koulunsa Tampereella, jossa hänen luokkatoverinaan Tampereen reaalilyseossa oli myös F. E. Sillanpää. Kouluaikoinaan Raevuori työskenteli kaupungissa muun muassa Suomen Uutistoimiston asiamiehenä. Ylioppilaaksi kirjoitettuaan Raevuori opiskeli Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa ja siirtyi valmistumisensa jälkeen Tampereen kaupungin palvelukseen vuonna 1917. Hän toimi apulaisnotaarina sekä Tampereen kaupunginvaltuuston sihteerinä ja perusti samana syksynä oman asianajotoimiston, jossa Raevuori työskenteli lopulta 47 vuoden ajan. Sauli Niinistö
Niinistö valmistui ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1967, oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1974 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1977. Vuosina 1974–1975 hän toimi Kiskon piirin nimismiehenä. Hän oli Turun hovioikeuden hovioikeudenviskaalina vuosina 1976–1987 ja nimitettynä hovioikeudenneuvokseksi vuonna 1994. Lisäksi hän piti omaa lakiasiaintoimistoaan Salossa 1978–1988. Luettelo jääkäreistä T
() oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän Käytti Saksassa peitenimeä Tauen ja vaihtoi sukunimensä Tolamaaksi vuonna 1934. Toivosen vanhemmat olivat koneenkäyttäjä Karl Gustaf Toivonen ja Vilhelmina Solman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Olga Maria Vaiston kanssa. Toivonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaista normaalilyseosta vuonna 1908 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1918 ja 1920–1922 ja suoritti oikeustutkinnon vuonna 1922. Väinö Ossian Anthoni
Anthoni kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1887 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän sai varatuomarin arvon 1894 toimien sen jälkeen Artjärven ja Myrskylän nimismiehenä 1895–1896 sekä Korpilahden nimismiehenä 1896–1904. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Rauman raastuvanoikeuden oikeusneuvosmieheksi. Rauman pormestarina Anthoni toimi 1906–1915, jonka jälkeen hän oli tuomarina Ruoveden tuomiokunnassa 1915–1918 ja Tammelan tuomiokunnassa 1918–1933. Vuonna 1926 hänelle myönnettiin laamannin arvonimi. Jussi Tiitola
Tiitolan vanhemmat olivat kunnallisneuvos ja rakennusmestari Heikki Tiitola ja Hanna Maria o.s. Helander. Hänen puolisonsa oli Eeva o.s. Kyröhonka, jonka kanssa hän sai yhden lapsen. Tiitola kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1928, jonka jälkeen hän lähti jatkamaan opintoja Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan. Ylemmän oikeustutkinnon hän suoritti vuonna 1936. Kari Silvennoinen
Kari Silvennoinen syntyi Liperissä. Hän pääsi ylioppilaaksi Liperin lukiosta vuonna 1975 ja opiskeli Helsingin yliopistossa teoreettista fysiikkaa, tietojenkäsittelyoppia ja matematiikkaa 1975–1979. Hän siirtyi lukemaan oikeustiedettä ja valmistui vuonna 1980 varanotaariksi ja 1985 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta ja 1997 varatuomariksi. Lisäksi hän on suorittanut jatko-opintoja yleisessä siviilioikeudessa Helsingin yliopistossa, Lapin yliopistossa ja Freie Universitet Berlinissä. Silvennoinen valmistui oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 2013 arvolauseella hyväksytty hyväksytyllä lisensiaatintukimuksella "Lainhuudatusvelvollisuudesta." Silvennoinen on eronnut Suomen Asianajajaliiton jäsenyydestä vuonna 2013, mutta jatkaa asianajotoiminnan harjoittamista asianajajaliiton ulkopuolella omassa toimistossaan. Theo Morell
Morell opiskeli lääketiedettä Gießenissä, Heidelbergissä ja Pariisissa. Aluksi hän toimi apulaislääkärinä muun muassa Münchenissä ja pian lääkärinä linjalaivoilla. Vuonna 1915 hän toimi kirurgina sotasairaaloissa ja rintamilla, vaikka ei ollut kirurgiksi pätevöitynyt. Samoin sodan jälkeen hän oli Berliinissä elektroterapian ja urologian erikoislääkärinä ilman erikoiskoulutusta. Väinö Vindician Hirvinen
Hirvisen vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Salomon Hirvinen ja Mathilda Karolina Fransman. Hän oli naimisissa vuodesta 1899 Edla Skogin kanssa. Hirvinen pääsi ylioppilaaksi 1888 Vaasan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Yleisen oikeustutkinnon hän suoritti 1892 ja sai varatuomarin arvon 1895. Helsingin lääninvankilan johtajana Hirvinen toimi 1896-1897 ja sitten lyhyitä aikoja virkamiehenä eri puolella maata, kuten Vaasan lääninhallituksen lääninnotaarina, Turun hovioikeuden notaarina ja apujäsenenä, Hämeen lääninhallituksen lääninsihteerinä ja Maanmittaushallituksen sihteerinä. Senaatin oikeusosaston esittelijäsihteeri hän oli 1911–1917 ja senaattori ja oikeusosaston jäsen 1917–1918. Vuodesta 1918 alkaen Hirvinen oli korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos.. Toivo Lehto
Lehto kävi kansakoulun ja työskenteli vuosina 1905–1911 lehtipoikana, latojana ja taittajana. Hän valmistui latojaksi vuonna 1910 ja työskenteli Sorrettu Voima -lehden konelatojana Jyväskylässä 1911–1913 ja Gummeruksen kirjapainon konelatojana 1913–1918. Toivo Tarjanne
Tarjanteen vanhemmat olivat arkkitehti Onni Tarjanne ja Margareta Josefiina "Iina" Veijola (8. lokakuuta 1865 Ii – 14. tammikuuta 1942 Helsinki). Tarjanne pääsi ylioppilaaksi 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914 ja mol. oik. kandidaatiksi 1921. Hän oli esittelijänä KHO:ssa 1930–1931, kauppa- ja teollisuusministeriön nuorempana hallitussihteerinä 1931–1932 ja vanhempana oikeuskanslerin sihteerinä 1932 sekä hoiti apulaisoikeuskanslerin ja oikeuskanslerin virkoja 1937–1941. Hannes Torpo
Torpo oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1923 Tyrvään yhteiskoulusta, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa tuleva runoilija Kaarlo Sulin (myöh. Sarkia) ja myöhempi vakuutusmatemaatikko Arvo Junnila. Torpo valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1934 ja työskenteli voimistelunopettajana Kallion yhteiskoulussa vuosina 1935–1970. Hän toimi Suomen Urheiluliiton kiertävänä valmentajana vuosina 1935–1945 sekä naisyleisurheilun vastaavana valmentajana. Hän näytteli urheiluhierojaa Orvo Saarikiven ohjaamassa elokuvassa "Avoveteen" (1939). Toivo Takki
Takki oli kotkalaisen lasimestarin poika. Hänen veljensä oli sosiaalidemokraattinen poliitikko Uuno Takki. Toivo Takki valmistui merkonomiksi Kotkan kauppaopistosta 1925 ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana 1929. Hän suoritti 1933 ylemmän oikeustutkinnon, sai 1938 varatuomarin arvon ja valmistui 1938 lakitieteen kandidaatiksi ja 1949 lisensiaatiksi. Takki työskenteli vuodesta 1933 virkamiehenä asutushallituksessa, mistä hän siirtyi 1939 valtiovarainministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuosina 1940–1943 hän oli valtiokonttorin lainopillisena johtajana ja lainananto- ja sijoitusosaston päällikkönä sekä 1945 lyhyen aikaa Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton toimitusjohtajana. Palattuaan valtiovarainministeriöön hän toimi 1943–1945 esittelijäneuvoksena, 1945–1947 hallitusneuvoksena sekä tulo- ja menoarvio-osaston päällikkönä ja vuodesta 1947 kuolemaansa asti kansliapäällikkönä. Takki osallistui sodanjälkeisinä niukkuuden vuosina vaativaan valtion budjettien laatimiseen. Hänelle myönnettiin valtiovarainneuvoksen arvonimi vuonna 1955. Reino Harsti
Harsti opiskeli Cainellin johdolla Firenzessä 1921–1922, sen jälkeen Wienin kuvataideakatemiassa ja Münchenin taideakatemiassa. Myöhemmin hän opiskeli Kungliga Akademien för de Fria Konsternassa Tukholmassa 1936. Hän opetti Suomen Taideakatemian koulussa 1936–1950 ja oli yksi Suomen Taidegraafikot ry:n perustajajäsenistä. Sadri Maksudi Arsal
Viisitoistavuotiaana Maksudi matkusti vanhimman veljensä kanssa Krimille Bahtšisaraihin, missä hän perehtyi islamilaisen lainopin alkeisiin ja arabian kieleen. Myöhemmin hän oleskeli jonkin aikaa Pietarissa ja myös Jasnaja Poljanassa Leo Tolstoin luona. Sieltä Maksudi elokuussa 1901 matkusti Konstantinopolin kautta Pariisiin. Vuoden 1902 lopulla hänet hyväksyttiin Pariisin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan, missä hän suoritti lakitieteen kandidaatin tutkinnon. Samaan aikaan hän opiskeli Sorbonnessa filosofiaa, kirjallisuutta ja sosiologiaa. Viimeisellä kurssilla hän toimi jo lehtorina ja selvitteli Venäjän islamilaisten kansojen olosuhteita opiskelijoille. Erkki Mohell
Mohell kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936, suoritti kasvatusopin tutkinnon vuonna 1940, vihittiin papiksi vuonna 1942, suoritti teologian erotutkinnon vuonna 1942, pastoraalitutkinnon vuonna 1944, ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1951 ja valmistui lainopin kandidaatiksi vuonna 1951. Mohell toimi seurakunnallisena poikatyö- ja urheilujohtajana Helsingissä, Sukevan keskusvankilan pappina 1944, ylimääräisenä pappina Helsingin eteläisessä suomalaisessa seurakunnassa 1944–1948, Helsingin keskusvankilan pappina 1945, Kristillisen työväenyhdistyksen palveluksessa ja Kristillisen Työkansan toimitussihteerinä 1945–1946, Kristillisen sosialidemokraattisen liiton sihteerinä 1946, Suomen Teollisuusteknikkojen Liiton lainopillisena asiamiehenä, 1946–1947, Henkisen työn keskusliiton järjestösihteerinä 1947, asianajajana Riihimäellä 1948–1951 ja Hämeenlinnassa 1951–1957, Metallityöväen Liiton lakimiehenä 1954–1957 sekä asianajajana Helsingissä lakiasiaintoimisto E.W. Mohellissa 1957–1973. Eino Toivonen
Toivonen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaista klassillisesta lyseosta vuonna1910 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina1910–1913. Opintojen sa jälkeen hän toimi Oulun suomalaisen klassillisen lyseon matematiikan virkaatekevänä nuorempana lehtorina vuosina 1913–1914 ja väliaikaisena matematiikan opettajana Oulun molemmissa lyseoissa syyslukukaudella 1914. Toivonen kävi Sotakorkeakoulun Saksassa vuosina 1923–1925. Suomen sotakorkeakoulu lahjoitti Toivoselle vuonna 1926 diplomin. Toivo Soini
Soinin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Heikki Soini ja Mandi Malmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Sylvi Sofia Rinta-Nikkolan kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kotkan suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuonna 1911 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Sotilaskoulutusta hän sai Jääkärialiupseereille järjestetyllä aktiiviupseerikurssilla Kadettikoulussa vuonna 1921. Lisäksi hän suoritti opintomatkan Tukholmaan ja Göteborgiin vuonna 1923. Lisäksi hän harrasti ammuntaa ja olikin mestariluokan sotilaskivääriampuja vuonna 1927. Timo Esko
Esko valmistui ylioppilaaksi vuonna 1971, oikeustieteen kandidaatiksi 1974 ja oikeustieteen lisensiaatiksi 1978. Hän väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1986 Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli eri tehtävissä Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1974–1987, viimeiseksi vt. professorina. Vuosina 1987–1992 Esko toimi Helsingin yliopistossa hallintojohtajana. Vladimir Fjodorovitš Deutrich
Aatelisperheeseen syntynyt Deutrich opiskeli lakia Pietarin valtionyliopistossa ja toimi valmistumisensa jälkeen vuodesta 1876 lähtien eri puolilla Venäjää lähinnä syyttäjän tehtävissä. Venäjän lahjakkaimpien lakimiesten joukkoon lukeunut Deutrich työskenteli muun muassa valtionsyyttäjänvirastossa ja Pietarin alueoikeudessa sekä eri viroissa Voronežin kuvernementissa, Vitsebskin alueella, Vologdan kuvernementissä, Ufan alueella ja viimeisenä Turkestanissa ennen siirtoaan Suomen suuriruhtinaskuntaan ensimmäisen sortokauden aikana vuonna 1902. Toivo Horelli
Kokoomuksen oikeaa laitaa edustanut Horelli oli juutalaisvastainen antikommunisti. Hän kannatti äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen tavoitteita, vaikkei ollutkaan mukana sen toiminnassa, eikä tuntenut mielenkiintoa järjestön seuraajaksi perustettuun Isänmaalliseen Kansanliikkeeseen. Horelli työskenteli aluksi lääninhallituksen virkamiehenä Viipurissa ja Hämeenlinnassa 1916–1929, toimien sen jälkeen poliittisten tehtäviensä ohella pankinjohtajana Tampereella ja Jyväskylässä 1929–1951. Arno Tuurna
Thuneberg oli alun perin tullut Viipuriin upseerikouluun, mutta palannut sieltä Helsinkiin lakitieteen opintojen takia. Varatuomari Thuneberg palasi liikemiehenä Viipuriin ja työskenteli appensa kauppaneuvos Juho Hallenbergin yhtiön T:mi J. Hallenbergin apulaisjohtajana 1925–1926 ja toimitusjohtajana 1926–1930. Pian hän kuitenkin lähti mukaan kunnallispolitiikkaan ja valittiin 1929 Viipurin ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi, jonka tehtävissä hän aloitti 1930. Thuneberg ei kuitenkaan lopettanut työskentelyään liike-elämässä, vaan toimi T:mi J. Hallenbergin johtokunnan puheenjohtaja vuodet 1939–1944. Thunebergin urakehitys oli siis erittäin nopeaa. Felix Saarikoski
Saarikoski valmistui ylioppilaaksi 1878, opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui varatuomariksi 1892. Sen jälkeen hän toimi Tampereen maistraatin ja raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä 1891–1903, jona aikana edusti säätyvaltiopäivillä Tampereen kaupunkia porvarissäädyssä 1897. Ivar Thomé
Perhe oli ruotsinkielinen, mutta täysin suomenkielisessä ympäristössä lapset oppivat suomen, tosin pohjalaisella murteella. Kaikki pojat lähetettiin aikanaan Ouluun ruotsinkieliseen lyseoon Svenska lyceum i Uleåborg, Ivar vuonna 1892. Koulumenestys oli hänellä koulun loppuun suorittaneista veljeksistä huonoin, Verner keskeytti lyseon. Ivar aloitti arkkitehtiopinnot Helsingissä, mutta koska uuden lain nojalla oli vaara joutua kutsuntoihin eikä nuoren miesten lakkoilu tuottanut tulosta, hän siirtyi 1904 Ruotsiin, jossa hän jatkoi opintoja Tukholman teknillisessä korkeakoulussa. Kun tilanne kutsuntojen osalta muuttui Ivar palasi Suomeen. Totti Karpela
Karpela valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1968. Toivo Antikainen
Toivo Antikainen syntyi työläisperheeseen Helsingissä. Hänen vanhempansa ja sisaruksensa olivat työväenliikkeen aktiiveja, joten myös Toivo aloitti poliittisen toimintansa varhain. Hän kuului työväen varhaisnuorisojärjestö Ihanneliittoon kahdeksanvuotiaasta ja toimi jo 12-vuotiaana osastonsa puheenjohtajana. Antikainen kävi koulua kuusi luokkaa. Siirryttyään työelämään hän toimi muun muassa juoksupoikana, kunnes vuonna 1911 pääsi verhoilijan oppiin. Toivo Sainio
Sainio työskenteli sotien jälkeen 1946–1949 "Uudenmaan Sanomien" päätoimittajana ja sen jälkeen Porvoon raastuvanoikeuden oikeusneuvosmiehenä vuoteen 1961 saakka. Hän aloitti sitten oikeustieteen opinnot ja väitteli 1959 muukalaisten oikeudellisesta asemasta. Teuvo Pohjolainen
Pohjolainen suoritti Tampereen yliopistossa hallintotieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1970, lisensiaatin tutkinnon 1974 ja hän väitteli hallintotieteiden tohtoriksi vuonna 1980. Hän on toiminut Joensuun yliopiston vararehtorina vuosina 1998-2009 ja Itä-Suomen yliopistohankkeen akateemisena asiantuntijana 2007-2009. Pohjolainen nimitettiin Joensuun yliopiston julkisoikeuden professoriksi 1995. Vuodesta 2010 alkaen Itä-Suomen yliopiston professori emeritus. Sitä ennen hän työskenteli apulaisprofessorina ja professorina Joensuun, Lapin ja Tampereen yliopistoissa. Hän on tutkinut hallinto-oikeutta ja valtiosääntöoikeutta. Tero Harjunniemi
Harjunniemi opiskeli Tampereen Konservatoriossa vuonna 1994, 1997-2001 pääaineena laulu, opettajinaan Reijo Toivokoski ja Petri Antikainen.
Yksityisellä puolella hänellä on ollut opettajina mm. Irina Gavrilovici, Jaakko Ryhänen ja Italiassa Francesco Marcacci. Tero on suorittanut myös useita mestarikursseja eri puolilla Suomea. Tampeen Oopperakuorossa hän lauloi 1999-2005. Tuuve Aro
Aro on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Hän on opiskellut myös estetiikkaa ja elokuva- ja televisiotutkimusta. Kirjoittamista hän on opiskellut Oriveden Opistossa sekä yliopiston kirjoittajaryhmässä Nobelistiklubissa 1993-2006. Kirjailijan uransa ohella Aro on työskennellyt elokuvakriitikkona ja elokuvatoimittajana. Juho Forsell
Torppari Antti Kaarlonpoika Mäkysen poika Jussi oli ensimmäisiä oppilaita Ilmajoelle vuonna 1860 perustetussa kansakoulussa ja tuli pian tunnetuksi taitavana piirtäjänä. Vartuttuaan hän lähti 1870 Helsinkiin ja pääsi senaattori Otto Reinhold af Schulténin juoksupojaksi. Työnantaja, joka harrasti itsekin kuvataiteita, pani pojan käsityökouluun, jonka johtaja, arkkitehti Granholm ohjasi hänet Ateneumiin. Mäkynen jatkoi opintoja Helsingin yliopistossa Adolf Beckerin johdolla. Albert Edelfeltin kehotuksesta ja valtion stipendin turvin Mäkynen lähti jatkamaan opintojaan Belgian Antwerpeniin kuninkaalliseen taideakatemiaan vuosiksi 1876–1879. Eeva Vuori
Vuori valmistui 1972 oikeustieteen lisensiaatiksi Turun yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta. Hän toimi Turun yliopiston assistenttina 1967–1974. Tuolloin hän siirtyi Turun hovioikeuden esittelijäksi vuoteen 1982. T. M. Kivimäki
Kivimäen vanhemmat olivat satakuntalainen kansakoulunopettaja Frans Mikko Kivimäki ja Mathilda Josefina Broman. Kivimäen sukunimi tuli Kokemäellä Kokemäenkartanon mailla sijainneesta Stenbackan torpasta, josta hänen isänsä oli ollut lähtöisin. Tarvasjoella syntynyt Kivimäki kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1905. Hän pääsi yliopistoon vapaaoppilaspaikalta ja sai rahoitettua lakiopintonsa yksityisellä opintolainalla. Opiskeluvuosinaan hän oli mukana Suomalaisen puolueen toiminnassa. Hän muun muassa toimi puolueen vaaliagitaattorina ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907. Kivimäki suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1908, sai varatuomarin arvon 1911 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1912. Sen jälkeen hän toimi vuoteen 1920 asianajajana ja osakkaana Turussa ystävänsä Eino Tulenheimon kanssa perustamassaan Kivimäki & Tulenheimo -lakitoimistossa. Suomen sisällissodan jälkiselvittelyiden yhteydessä Kivimäki määrättiin toimimaan valtiorikosoikeuden kuulustelupöytäkirjanpitäjänä Tammisaaressa ja sen jälkeen tuomarina Hämeenlinnassa. Hänet nimitettiin johtamaan myös arviointilautakuntaa, joka selvitti turkulaisten kauppiaiden marras–joulukuun 1917 Turun mellakoiden ryöstelyaallon sekä itse sisällissodan aikana kärsimiä taloudellisia vahinkoja. Tohtoriksi Kivimäki väitteli 1924 asianajajan siviilioikeudellisesta vastuusta. Toivo Pehu-Lehtonen
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1915 ja liittyi Hämäläis-Osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi syyslukukauden vuonna 1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiakielitieteellisellä osastolla. Hän suoritti tykistöupseerien täydennyskurssin vuonna 1920. Gustaf Fredrik Laurell
Laurellin vanhemmat olivat Kuopion lääninlasaretin lääkäri, asessori Axel Fredrik Laurell (1766–1823) ja Gustava Sofia Tigerstedt. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1818. Laurell valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1822 ja filosofian maisteriksi 1823 sekä suoritti tuomarintutkinnon 1823 ja vuoritutkinnon 1825. Väinö Horelli
Horelli toimi Ruoveden kunnanlääkärinä 1914–1918, Uudenkaupungin kaupunginlääkärinä ja Lounais-Suomen piirimielisairaalan lääkärinä 1918–1923, vakuutusyhtiö Tarmon ylilääkärinä 1923–1924 sekä Satakunnan parantolan (Satalinna) ylilääkärinä 1924–1952. Suomen sisällissodan aikana Horelli oli ambulanssi- ja sotasairaalan lääkärinä, talvisodan aikana hän oli sotasairaalan ylilääkärinä ja jatkosodan aikana sotasairaalan päällikkölääkärinä. Hän sai professorin arvonimen 1948. Horelli oli myös Uudenkaupungin kaupunginvaltuuston ja Harjavallan kunnanvaltuuston jäsenenä. Toivo Lyy
Lyyn vanhemmat olivat räätälimestari Otto Mähönen ja Hilda Maria Pakarinen ja puoliso vuodesta 1929 Eva-Maija Svanberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1918 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja opiskeli sitten kirjallisuutta ja kieliä Helsingin yliopistossa. Lyy työskenteli aluksi Suomen Kuvalehden toimittajana ja toimi sitten kielentarkastajana Otavalla 1918–1924 ja Kustannus Oy Kansanvallan kirjallisena johtajana 1924–1928. Toivo Hokkanen
Hokkanen opiskeli Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1914 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1915–1916. Toivo Hukkinen
Hukkinen suoritti oikeustutkinnon vuonna 1913 ja sai varatuomarin arvon 1916, jonka jälkeen hän työskenteli Viipurin läänin Uudenkirkon nimismiehenä 1917–1918. Hänet nimitettiin vasta perustetun Etsivän keskuspoliisin johtoon 13. elokuuta 1919. Hukkisen nimitys ei tyydyttänyt aktivistipiirejä, joiden mukaan hänellä ei ollut selvää käsitystä salaisen poliisin tehtävistä eikä toiminnasta. Hukkinen ehti olla virassa vain muutaman kuukauden, kunnes hänet korvasi aktivisteihin lukeutunut Ossian Holmström, joka astui virkaan 31. joulukuuta 1919. Tämän jälkeen hän työskenteli Kaarlo Castrénin asianajotoimistossa vuosina 1920–1940 ja oli myös sen toinen osakas vuodesta 1924 lähtien. Vuosina 1940–1961 Hukkinen oli tupakkatehdas Fennian apulaisjohtajana. Hän oli yksi Suomi-Kreikka Yhdistyksen perustajajäsenistä vuonna 1957. Toivo Kaario
Kaario oli koko jatkosodan ajan Tampereella Valtion Lentokonetehtaalla suunnitteluinsinöörinä. Hän oli kuitenkin suurimman osan ajasta 1942–1944 opiskelemassa lentokonemoottorien suunnittelua Charlottenburgin teknillisessä korkeakoulussa Berliinissä yhdessä kahden muun suomalaisinsinöörin kanssa. Tarkoituksena oli että nämä kolme insinööriä olisivat opintojensa jälkeen johtaneet uuden lentokonemoottoritehtaan rakentamista Suomeen. Komennuksen päätyttyä helmikuussa 1944 Kaario palasi Tampereelle mutta siirtyi heinäkuussa työhön valmistumisvaiheessa olevaan Linnavuoren moottoritehtaaseen Siuroon. Mikko Hurtta
Hurtta kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915. Lakitieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1920 ja varatuomariksi vuonna 1923. Hurtta työskenteli muun muassa Turun hovioikeudessa ja sotaministeriössä, minkä lisäksi hän toimi Kuopion pormestarina vuosina 1936–1966. Kunnallispolitiikassa hän oli mukana toimien kaupunginvaltuuston jäsenenä Kuopiossa. Toivo Kytölä
Kytölän vahemmat olivat maanviljelijä Erik Kytölä ja Ida o.s. Takkunen. Kytölä oli aviossa hammaslääkäri Sirkka Laakson kanssa vuoteen 1956 ja tämän jälkeen sairaanhoitaja Vieno Irene Halosen kanssa. Kytölä kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan yhteislyseosta vuonna 1931 ja suoritti varusmiespalveluksensa KSR:ssa 1931–1932. Tämän jälkeen hän opiskeli 16. kadettikurssilla ja valmistui Kadettikoulusta vänrikkinä vuonna 1934. Tämän jälkeen ennen talvisodan syttymistä hän palveli KSR:ssa nuorempana upseerina ja ylennettiin luutnantiksi 1936. Sodan sytyttyä hän toimi opetusupseerina RUKssa, Jalkaväen Koulutuskeskuksessa sekä Kranaatinheitinkoulutuskeskuksessa. Välirauhan aikana Kytölä sai ylennyksen kapteeniksi ja toimi komppanian päällikkönä JR7:ssa sekä 3.Prikaatissa.
Jatkosodan puhjettua Kytölä toimi komppanianpäällikkönä JR26:ssa Kannaksella ja Aunuksessa haavoittuen Vääräkoskella 1941. 1942 hänet ylennettiin majuriksi ja hän siirtyi rintamatehtävistä toimisto- ja osastopäälliköksi Maaselän Ryhmän esikuntaan ja sieltä edelleen osastopäälliköksen II Armeijakunnan esikuntaan sodan loppumiseen asti.
1944–1946 Kytölä toimi toimistopäällikkönä 3.Divisioonan esikunnassa ja tämän jälkeen JR8:n esikuntapäällikkönä vuoteen 1952. Vuodet 1952–1955 Kytölä toimi koulutus- ja järjestelytoimiston päällikkönä 5.Prikaatin esikunnassa ja vuoden verran Lahden sotilaspiirin päällikkönä ja sai ylennyksen everstiluutnantiksi. Vuosina 1956–1958 hän opiskeli Sotakorkeakoulun Yleisen osaston Maasotalinjalla ja ylennettiin tämän jälkeen everstiksi. 1958–1962 Kytölä toimi Pääesikunnan operatiivisen osaston osastopäällikkönä ja Helsingin sotilaspiirin päällikkönä 1963–1964. 1964–1966 Kytölä toimi Pohjois-Suomen sotilasläänin komentajana ja tämän jälkeen kaksi vuotta Oulun Sotilaspiirin päällikkönä. Saatuaan ylennyksen kenraalimajuriksi 1968 hän toimi vielä Pohjois-Suomen sotilasläänin esikuntapäällikkönä ja Pohjanmaan sotilasläänin komentajana vuoteen 1970 asti, jonka jälkeen siirtyi reserviin. Aarno Arvela
Arvela valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1974, ja ura henkirikosten tekijöiden lakimiehenä pääsi vauhtiin, kun oppi-isä Martti Pöyhönen kuoli yllättäen ja Arvela löydettiin puolustajaksi. Arvelalla oli oma lakiasiaintoimisto Helsingissä vuosina 1974–1977. Hänet hyväksyttiin Suomen Asianajajaliiton jäseneksi vuonna 1977, ja sen jälkeen hän oli osakkaana Arvela & Perovuo Ky:ssä ja vuodesta 2002 alkaen Asianajotoimisto Aarno Arvela Ky:ssä Espoossa. Toivo Tyrni
Toivo Tyrnin vanhemmat olivat maanviljelijä Kalle Kustaa Tyrni ja Matilda Häppölä. Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1916, lisensiaatiksi 1920 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1929. Hänen Helsingin yliopistossa 1926 julkaistun väitöskirjansa otsikko oli "Über die Wasserausscheidung der Nieren bei vasomotorischer Überempfindlichkeit". Tyrni työskenteli aluksi vt. kunnanlääkärinä 1918–1920 ja sitten kunnanlääkärinä useissa kunnissa 1921–1961. Hän oli myös Turun ja Porin läänin lääninlääkäri 1945, Hämeen läänin lääninlääkäri 1946 ja "Vakka-Suomen Sanomien" päätoimittaja. Toivo Kärnä
Kärnän vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kärnä ja Maria Luoma. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Lilja Maria Aholan kanssa. Kärnä kävi kansakoulun ja Haminan Taistelukoulun vuonna 1918 sekä Reservin upseerikoulun vuonna 1926 ja kaasunsuojelukurssin vuonna 1927. Ilmi Järvelin
Ilmi Järvelin kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1946. Hän suoritti Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Helsingissä kirjastotutkinnon vuonna 1949 ja valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1950. Maisteriksi hänet promovoitiin vuonna 1956  Toimittuaan kirjastonhoitajana mm. Yhteiskunnallisen korkeakoulun kirjastossa Järvelin siirtyi perustamaan Pohjola-opistoa (kansanopisto) Haukiputaalle yhdessä Sakari Kiurun ja Esko Järvelinin kanssa.Hän työskenteli opiston apulaisjohtajana sekä kirjastonhoitajana ja opetti siellä humanistisia aineita vuosina 1956–1958. Ilmi Järvelinin puoliso Esko Järvelin valittiin vuonna 1958 Joensuun kaupungin sosiaalijohtajaksi ja perhe muutti Joensuuhun. Toivo Aalto-Setälä
Aalto-Setälä toimi asianajajana Raumalla 1921–1930. Hän oli Rauman raastuvanoikeudessa ja maistraatissa nuorempana oikeusneuvosmiehenä 1922–1929 ja oikeuspormestarina 1930–1953. Tämän jälkeen hän oli Euran tuomiokunnan tuomarina Raumalla 1953–1959, Ulvilan tuomiokunnan tuomarina Porissa 1959–1966 ja lakiasiaintoimiston hoitajana Raumalla 1966–1970. Aalto-Setälä oli myös sotatuomarina 1942–1946, Rauman merenkulkukoulun opettaja sekä Länsi-Suomi-lehden vastaavana toimittajana 1932–1933, 1938 ja 1942. Hän sai pormestarin arvonmen 1954 ja laamannin arvonimen 1965. Filip von Schantz
Hän aloitti lakiopinnot Helsingin yliopistossa vuonna 1853, mutta hänet erotettiin 1855 niin sanotun Töölön jutun vuoksi, samaan aikaan kuin A. E. Nordenskiöld. Tämän jälkeen von Schantz opiskeli musiikkia aluksi Tukholmassa ja vuosina 1857−1860 valtion myöntämän stipendin turvin Leipzigissa Saksassa. Hän piti sävellyskonsertin Helsingissä vuonna 1858. Kaarlo Hartiala
Hartialan vanhemmat olivat rovasti Rafael Hartman ja Hilja Maria Wargelin. Hänen puolisonsa vuodesta 1943 oli lääkäri Airi Inkeri Järvinen. Hartiala aloitti oppikoulun Joensuun lyseossa 1929 ja kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteislyseosta 1938. Lääketieteen lisensiaatiksi hän valmistui 1947 ja tohtoriksi 1951. Hän oli jo 1948–1950 opiskellut Yhdysvalloissa Rockefeller-säätiön apurahalla. Toivo Haapanen
Ylioppilaaksi päästyään Toivo Haapanen opiskeli viulunsoittoa ja musiikin teoriaa Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa 1907–1911. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1918 ja väitteli tohtoriksi 1925. Toivo Karanko
Savolainen kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Hän kävi Suomen Tykistökoulun vuonna 1918 ja kenttätykistön ampumakoulun vuonna 1923 sekä Suojeluskuntain päällystökoulun armeijan upseerien täydennyskurssin vuonna 1924. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopistossa vuonna 1930. Jöran Wilhelm Lode
Loden vanhemmat olivat everstiluutnantti Otto wilhelm Lode ja Katarina Agneta Fleming. Hän opiskeli Turussa ja tuli hovioikeuden auskultantiksi 1776. Helsingin ryhmentin auditööri hänestä tuli 1771 ja Vaasan vasta perustetun hovioikeuden asessori 1776. Reuterholmin valtakaudella Loden ura kehittyi nopeasti: hänestä tuli revisiosihteeri ja yliauditööri 1792, oikeuskansleri 1793 ja sen ohella Vaasan hovioikeuden presidentti 1975. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi, mitä virkaa hän kävi hoitamaan Reuterholmin menetettyä asemansa ja Loden samalla oikeuskanslerin tehtävänsä. Lode otti osaa vuosien 1769-1770 ja 1771-1772 valtiopäiviin toimien kiivaasti hattuja vastaan. Viktor Tšernov
Tšernov opiskeli Moskovassa lakia ja hänestä tuli laittoman opiskelijaliiton johtaja. Hänet pidätettiin ja häntä pidettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Vuonna 1899 Tšernov muutti Sveitsiin opiskelemaan Bernin yliopistossa. Otto Tief
Tief opiskeli lakia Pietarissa ja valmistui Tarton yliopistosta 1921. Hän osallistui 1916–1918 ensimmäiseen maailmansotaan ja 1918–1920 Viron itsenäisyyssotaan, jossa hän yleni kapteeniksi. Maailmansotien välisenä aikana hän toimi 12 vuotta asianajajana ja oli samalla aktiivinen politiikassa, vuosina 1926–1929 ja 1932–1934 riigikogun jäsen ja 1927 työministeri. Olavi Honka
Honka pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911, suoritti oikeustutkinnon 1915 ja sai varatuomarin arvon 1917. Virkaura alkoi Turun hovioikeudessa, minkä ohella hän oli sivutoiminen asianajaja. Pula-aikana 1930–1934 hän toimi pelkästään asianajajana, mutta palasi hovioikeuteen ja yleni lopulta asessoriksi. Vuonna 1937 Hongasta tuli Korkeimman hallinto-oikeuden hallintoneuvos. Timo Rope
Timo Rope opiskeli Tampereen yliopistossa pääaineenaan markkinointi ja valmistui sieltä ekonomiksi 1976. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa kauppatieteiden maisteriksi 1976–1978 pääaineenaan hallinto ja johtaminen.