Missä bahai-uskonto on perustettu?
Bahai-usko
Bahai-usko (myös kirjoitusmuodoissa bahá’í-usko, baha'i-usko) on monoteistinen uskonto, jonka perusti Baha’ullah Persiassa vuonna 1863 ja joka korostaa ihmiskunnan hengellistä yhtenäisyyttä. Uskonnolla on noin kuusi miljoonaa kannattajaa ympäri maailman.
Yleismaailmallinen oikeusneuvosto
Yleismaailmallisen oikeusneuvoston juuret ulottuvat Shoghi Effendin hallinnollisiin järjestelyihin, jossa hän loi alkuvaiheessa kansalliset ja paikalliset neuvostot. Vuonna 1951 hän perusti kansainvälisen keskuselimen International Bahai Council. Se loi pohjaa Effendin kuoleman jälkeen vuonna 1962 perustetulle Yleismaailmalliselle oikeusneuvostolle. Shoghi Effendi
Shoghi ei ollut karismaattinen johtaja eikä bahai-usko enää ollut yhden henkilön varassa vaan muuttui yhteisölliseksi. Hän nosti englannin kielen uskonnon pääkieleksi ja vielä nykyäänkin bahait käyttävät Shoghin englanninnoksia Babin, Baha’ullah ja Abdulbaha’n teoksista. Bahai-usko irrottautui lopullisesti šiialaisista juuristaan vaikka Lähi-idässä liike on säilyttänyt enemmän islamilaista ulkokuortaan kuin länsimaissa. Nykyinen bahai-usko perustuu Babin, Baha’ullahin ja Abdulbaha’n kanonisille teoksille, joiden tulkitsijana ja selittäjänä toimi Shoghi. Abdulbaha’
Abdulbaha’ kuoli 1921. Hän nimitti testamentissaan tyttärenpoikansa Shoghi Effendin liikkeen johtajaksi. Abdulbaha’n testamentti korosti velvollisuutta totella nuorta Shoghia. Abdulbaha’n syrjäytetty veli Mirza Muhammad Ali yritti vielä vedota varhaisempaan Baha’ullahin testamenttiin, jossa johtajuuden olisi kuulunut siirtyä hänelle, mutta asia ei saanut juurikaan kannatusta. Nykyinen bahai-usko perustuu Babin, Baha’ullahin ja Abdulbaha’n teoksiin, joiden tulkitsijana toimii Shoghi Effendi. Abdulbaha’n hauta sijaitsee Babin hautapyhäkössä Israelin Haifassa. Arthur de Gobineau
Bahai-uskonnossa Gobineau tunnetaan henkilönä, jolla oli hallussaan ainoa täydellinen käsikirjoitus muinaisen Persian bábilaisuuden varhaishistoriasta. Sen oli kirjoittanut kašanilainen Hadži Mirza Džan, jonka Persian viranomaiset surmasivat noin vuonna 1852. Nykyään käsikirjoitusta säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa Pariisissa. Jeesuksen historiallisuus
Kaksi maailmanuskontoa, kristinusko ja islam, sekä bahai, hyväksyvät Jeesuksen historiallisuuden perustuen näiden uskontojen pyhiin kirjoituksiin. Valtavirran maallinen historiantutkimus sekä liberaali teologinen tutkimus (kuten Jeesus-seminaari) hyväksyvät Jeesuksen historiallisuuden muun muassa siksi, että se selittää uskottavimmin evankeliumitradition synnyn. Uskontojen ja tutkijoiden näkemykset siitä, millainen historiallinen Jeesus oli, kuitenkin vaihtelevat merkittävästi. Hyväntekeväisyys
Brittiläisen Charities Aid Foundationin vuonna 2017 tekemän tutkimuksen World Giving Index mukaan hyväntekeväisyys on keskittynyt maailmassa erityisesti kolmelle alueelle: 1) kehittyneisiin ja kapitalistisiin pohjoisiin reformoitujen kristittyjen, kuten kalvinistien ja luterilaisten, asuttamiin maihin, esimerkiksi Yhdysvaltoihin, Kanadaan, Britanniaan, Alankomaihin ja Pohjoismaihin, sekä Australiaan ja Uuteen-Seelantiin 2) Afrikan eteläisiin ja keskisiin pääasiassa reformoitujen kristittyjen asuttamiin maihin, kuten Keniaan,Tansaniaan ja Etelä-Afrikkaan, joissa vieraanvaraisuus on muutenkin kuulunut aina osaksi paikallista alkuperäiskulttuuria sekä 3) Aasian buddhalaisiin maihin, kuten Nepaliin, Mongoliaan, Bhutaniin ja Thaimaahan. Buddhalaisessa kulttuurissa on aina korostettu myötätunnon merkitystä. Tutkimuksessa parhaiten menestyi buddhalainen Myanmar, se tosin tehtiin ennen rohingyamuslimien pakolaisaaltoa maasta Bangladeshiin. Myös jotkut muslimimaat, kuten Libya, Arabiemiraatit ja Indonesia osoittautuivat auttamishaluisiksi tutkimuksessa. Hilla (kaupunki)
Kaupunki oli aikoinaan šiiamuslimien tärkeä kulttuuri- ja koulutuskeskus. Kaupunki on perustettu 900-luvulla jaa. ja se tunnettiin aluksi nimellä al-Jamiayn (’kaksi moskeijaa’). Nykyisen nimensä se sai vuonna 1102. Se sijaitsi Bagdadin ja Kufan välisellä pyhiinvaellusreitillä. Šiiamuslimit muistivat paikkakunnan neljännen kalifin, Alin salamurhan tapahtumapaikkana. Kaupunki oli merkittävä hallinnollinen keskus ottomaanien ja brittien hallituskaudella. 1800-luvulla veden virtaama Eufratin al-Hilla -uomassa vähitellen heikkeni, mikä rajoitti maataloutta seudulla. Vuonna 1913 rakennettu Hindiyan pato () ohjasi jälleen enemmän vettä jokiuomaan. Arabien valtakunta
Arabien valtakunta oli laaja valtakunta, jonka islaminuskoiset arabit perustivat Muhammadin jälkeisenä aikana 600-luvulla ja 700-luvun alussa valloitusretkillään. Laajimmillaan valta­kunta ulottui Espanjasta ja Etelä-Ranskasta Intian ja Kiinan rajoille saakka. Muhammadin seuraaja Omar I perusti arabien maailmanvallan valloittamalla Jerusalemin, minne rakennettu Kalliomoskeija oli yksi islamin pääpyhäköistä. Tämän jälkeen valloitukset suuntautuivat Mesopotamiaan, Persiaan ja Egyptiin. Umaijdien dynastia levitti islamia Eurooppaan asti, ja 800-luvulla muslimit hallitsivat nykyistä Espanjaa. Espanjan Córdoban itäinen vastine oli Bagdad, josta tuli Abbasidien kalifikunnan pääkaupunki ja joka toimi noin 500 vuotta islamilaisen orientin keskuksena. Bahai-usko
Bahai-usko tuli Suomeen eri lähteiden mukaan 1920-luvulla tai 1930-luvun lopulla amerikansuomalaisten mukana. Säännöllinen toiminta aloitettiin vuonna 1938, mutta ensimmäinen järjestö, "Helsingin Bahai Seura ry", perustettiin vuonna 1952. Vielä tässä vaiheessa useimmat jäsenet eivät ajatelleet järjestöä erillisenä uskontona. 1960-luvun alussa perustettiin paikallishallinnot Tampereelle, Lahteen ja Turkuun, ja valtakunnallinen seura rekisteröitiin uskonnolliseksi yhdyskunnaksi vuonna 1963 nimellä "Suomen Bahai-yhdyskunta". 1970-luvulla yhdyskunta aloitti aktiivisen lähetystyön muun muassa lentolehtisin ja musiikkiryhmien esityksillä, ja yhdyskunnan jäsenmäärä kaksinkertaistui vuosien 1972 ja 1973 aikana. Nykyisin yhdyskunnalla on 568 jäsentä (2010). Tunnettuja suomalaisia bahaita ovat vaatturi ja juontaja Arman Alizad, juontaja-toimittaja Aram Aflatuni sekä bahai-yhteisön tiedottaja, toimittaja Soheila Mikkonen. Bahai-uskon historia
Abdulbaha’n uskonnolista auktoriteettia lisättiin opilla, jonka mukaan hän oli "Liiton Keskus". Näin Abdulbaha’ yhtenäisti liikkeen itsensä taakse eikä jättänyt tilaa muille johtohahmoille. Luultavasti tämä sai osan hänen kannattajistaan liittymään kilpailevan Mirza Muhammad Alin joukkoihin. Abdulbaha’ neutraali asenne uskonnollisissa opeissa loi menestystä Amerikassa ja esti puhtaasti kristittyjä näkemästä liian aikaisin bahai-uskon šiialaiset juuret. Juuri Amerikassa bahailaisuus saavutti lopullisesti universaalin luonteen. Wadai
Wadain perustivat tunjurit näiden muuttaessa Darfurista länteenpäin 1500-luvulla. Tunjurit hallitsivat maata pääkaupunki Ouarasta käsin. Wadain varsinaisina perustajina pidetään kuitenkin maboja, jotka kukistivat tunjurien vallan Ibrahim Abd al-Karimin johdolla noin 1630-luvulla. Hän perusti tunjurien alueelle Waran kaupungin, josta tuli maan keskus. Ibrahim al-Karim perusti Karimien dynastian, joka hallitsi maata itsenäisyyden päättymiseen saakka. Hänen mukanaan maahan tuli myös islaminusko. Ibrahim al-Karimin kuolemaa vuonna 1655 seurasivat sisäiset levottomuudet ja yhteenotot Darfurin ja Bornun kanssa. Etenkin Darfurin laajentuminen uhkasi Wadaita, mutta maiden välillä solmittiin rauha 1700-luvun puolivälissä. Samalla vuosisadalla Wadai loi kiinteät kauppayhteydet sen läntisiin naapurimaihin Bornuun ja Kanemiin. Vuosina 1805–1815 maata hallinnut 'Abd al-Karim Sabun varusti maansa armeijan rengashaarniskoilla ja tuliaseilla tehden näiden avulla sotaretkiä Bornuun ja Bagirmiin. Aseiden hankinta onnistui hänen luotuaan uuden kauppareitin, joka kulki Ennedin ja Kuffran keitaan kautta Bengasin satamakaupunkiin nykyisessä Libyassa. Siitä kehittyi Saharan tuottoisin kauppareitti ja sillä kulki etenkin norsunluuta ja orjia. Kauppareitti toi maahan Niilin varren kauppiaita.
Sabunin kuoleman jälkeen maassa oli jälleen sisäisiä levottomuuksia, joita hyödyntäen Darfurin sulttaani saattoi asettaa maan valtaistuimelle vuonna 1838 Sabunin veljen Muhammad al-Sharifin, joka ei kuitenkaan jäänyt Darfurin nukkehallitsijaksi, vaan solmi liiton Muhammad ibn Ali al-Sanusin kanssa. Liiton myötä senusit saivat hallitsevan aseman maan kaupassa. Muhammad al-Sharif perusti myös maalle uuden pääkaupungin Abéchén eli Abeshrin. Hänen seuraajansa hyötyivät senussien kauppasuhteista saaden tuliaseita, joita käytettiin Wadain vaikutusvallan lisäämiseen Bornussa ja Bagirmissa. Bagirmi alistettiinkin Wadain herruuteen vuonna 1846. 1800-luvun lopulle asti maan poliittinen ja taloudellinen kukoistus kasvoi suhteellisen rauhassa. Maan hallitsija Yusuf ibn Muhammad Sharifin kuoltua vuonna 1898 Darfur sekaantui jälleen maan asioihin ja sen onnistui nostaa maan hallitsijaksi Ahmad al-Ghazalin, joka kuitenkin surmattiin pian kruunaamisensa jälkeen. Hänen jälkeensä maan hallitsijaksi nousi senussien tukema Yusufin poika Muhammad Salih. Ranska alkoi kasvattaa vaikutusvaltaansa alueella vuonna 1906 ja sai puolelleen Muhammad al-Sharifin pojanpoika Adam Asilin. 2. kesäkuuta 1909 ranskalaiset sotajoukot ottivat haltuunsa maan pääkaupunki Abéchén ja Adam Asil julistettiin sulttaaniksi. Muhammad Salih pakeni maasta Libyaan. Tämän jälkeen ranskalaiset alkoivat alistaa Wadain vasalleja. Vuonna 1911 alue liitettiin Ranskan päiväntasaajan Afrikkaan. Hamza ibn-'Ali ibn-Ahmad
Hamza ibn-'Ali saapui Egyptiin vuonna 1017, jota tuolloin hallitsi Fatimidien dynastiaan kuulunut kalifi Al-Hakim bi-Amr Allah. Al-Hakim oli kalifin ohella myös imaami ja Hamza ibn-'Ali alkoi saarnata tämän uskonnollisten näkemysten puolesta. Myöhemmin Al-Hakim julistautui uudestisyntyneeksi Jumalaksi ja Hamza ibn-'Alista tuli puolestaan hänen imaaminsa. Hamza ibn-'Ali vaikutti sittemmin Kairossa, jossa hän aloitti lähetyssaarnaustoiminnan uskonnon levittämiseksi. Hamza ibn-'Alin omien uskomusten mukaan hänen levittämässään uskonnossa oli kyse kokonaan uudesta uskonnosta, joka korvaisi perinteisen islamin uskon. Vuonna 1021 kalifi Al-Hakim kuitenkin katosi epäselvissä olosuhteissa ja druusilaisuutta alettiin vainota sen hävitessä Egyptistä lopulta kokonaan. Hamza itse piiloutui julkisuudesta ja väitti Al-Hakimin kadonneen vain koetellakseen seuraajiensa uskoa. Myöhemmin Hamzan uskonnolliset opetukset inspiroivat useita talonpoikaiskapinoita Syyriassa. Bahain maailmankeskus
Maailmankeskus hallinnoi maailmanlaajuisesti kaikkea bahai-uskonnon kansainvälistä toimintaa. Keskuksen tekemät päätökset vaikuttavat uskonnon toimintaan maailmanlaajuisesti ja keskus myös rahoittaa uskonnon pyhien kirjoitusten tutkimusta ja käännöstyötä eri kielille. Lamalaisuus
Lamalaisuus eli tiibetiläinen buddhalaisuus tai tiibetinbuddhalaisuus on buddhalaisuuden erityinen tiibetiläinen suuntaus. Lamalaisuus alkoi kehittyä vajrayānabuddhalaisuudesta 700-luvulla. Tiibetinbuddhalaisuus on nykyään levinnyt etenkin tiibetiläisten ja mongolialaisten asuttamilla alueilla kuten Tiibet, Nepal, Intia ja Mongolia. Brahmi-kirjoitus
Brahmin ja kharoshthin uskotaan yleisesti periytyneen seemiläisistä aakkostoista kuten läntisempienkin aakkoskirjoitusten, todennäköisesti aramealaisesta kirjoituksesta. Brahmi on voinut saada vaikutteensa kauppiaiden tai akemenidien 500-luvun eaa. valloituksen kautta. Joidenkin mielestä brahmi oli kuitenkin omaperäinen keksintö tai jopa periytynyt induskulttuurin kirjoituksesta yli 1000 vuoden takaa. Etenkin jälkimmäistä pidetään kuitenkin epätodennäköisenä. Brahmi on nk. abugida-aakkosto, eli sen konsonanttimerkki sisältää myös a-vokaalin. Muut vokaalit esitetään muuntelemalla kirjoitusmerkkiä. Brahmi kytkeytyi buddhalaisuuteen samaan tapaan kuin arabian kieli islamiin ja levisi buddhalaisuuden mukana laajalle alueelle Aasiassa, joskin muotoaan muunnellen. Keskiajan tiede
Islam kehittyi uskontona 600-luvun alussa Arabian niemimaalla. Islamin omaksuneet aloittivat voimakkaan hyökkäyksen ympäröiville alueille niin, että vuoteen 750 mennessä tämän tuoreen uskonnon vaikutuspiiriin kuuluivat entiset Itä-Rooman valtakunnan alueet Pohjois-Afrikassa, lähes koko Espanja sekä Lähi-itä nykyistä Pakistania myöten. Umaijadikalifit hallitsivat islamilaista maailmaa, mutta menettivät valtansa vuonna 750 hävittyään ratkaisevan taistelun abbasideille, jotka nousivat valtaan. Ensimmäinen ristiretki
Arabian niemimaalla syntyi 600-luvulla uusi uskonto, islam, joka perustui profeetta Muhammadin näkemiin näkyihin. Islam levisi erittäin tehokkaasti, pääosin kalifi Abu Bakrin ansiosta. Vain kahden vuoden aikana hän oli liittänyt yhteen muslimien rivit ja vallannut koko niemimaan. Bakr loi lisäksi iskukykyisen islamilaisen armeijan. Hänen asiaansa vei valloitusretkien muodossa eteenpäin kalifi Omar. Bysantti ja Persian sassanidit olivat aiemmin käytyjen sotien vuoksi heikkoja, eivätkä ne kyenneet vastustamaan Omarin hyökkäyksiä. Valtapyrkimysten seurauksena Bysantti menetti kristinuskon pyhimmät alueet Egyptin ja Syyria–Palestiinan. Vaikutusalue laajeni lisäksi Pohjois-Afrikaan ja Espanjan eteläosat joutuivat myös islaminuskoisten valtapiiriin. Idässä valtapiiri laajeni käsittämään myös nykyisten Irakin, Iranin ja Pakistanin alueet. Bysantin vastainen raja vakiintui Konstantinopolin läheisyyteen. Rauha rikkoontui 900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla kun Bysantin keisari ryhtyi hyökkäyskannalle valloittaen Turkin seudulta takaisin aiemmin hallitsemiaan alueita. Turkin Tarsos ja Pohjois-Syyrian Antiokia olivat jälleen Bysantin hallinnassa. Baha’ullah
Bahá’u’lláh ilmaisi mystisimmät teoksistaan Bagdadissa olonsa aikana.
Kitab-i-Aqdas (Kaikkein Pyhin Kirja) syntyi vuoden 1873 aikana. Sitä sanotaan bahá’i-uskon Äitikirjaksi ja se syntyi vastineena monien Bahá’u’lláhin seuraajien pyyntöihin. Adib Taherzadeh on esitellessään Kitab-i-Aqdasia otsikoinut esittelynsä seuraavasti. Juutalaisuus
Rabbiinisen lain mukaan juutalaisuus on Israelin kansan uskonnollinen yhteisö. Perimätiedon mukaan ensimmäinen juutalainen oli Kaldean (nykyinen Irak) Ur’issa syntynyt Abraham, joka sai Jumalalta käskyn muuttaa kotimaastaan Kanaanin maahan (nykyisen Israelin alue). Juutalaisuuden alkuperäiset ja tähän päivään asti periytyvät erityispiirteet ovat usko yhteen Jumalaan sekä miespuolisten jäsenten ympärileikkaus kahdeksantena päivänä syntymästä. Talmudin mukaan juutalainen on jokainen juutalaisesta äidistä syntynyt tai juutalaisuuteen kääntynyt ja seurakuntaan liittynyt henkilö. Talmudin mukaan koko ihmiskuntaa sitoo Nooan liitto ja se on Israelin liiton edelläkävijä. Itämainen kulttuuri
Jo ennen vuotta 3000 eaa. Mesopotamiassa ja Egyptissä kehittyivät ensimmäiset varhaiset korkeakulttuurit ja varsinaiset valtiot, ja kummassakin maassa tunnettiin jo kirjoitustaito. Lähi-itä on monien uskontojen kuten kristinuskon, islamin, juutalaisuuden, jesidismin ja Iranin mithralaisuuden, zarathustralaisuuden, manikealaisuuden ja bahai-uskon syntypaikka ja hengellinen keskus. Keskiajalta lähtien islam on ollut valtauskontona melkein koko Lähi-idässä, ja islamilainen kulttuuri vaikuttaa koko alueella. Bahai-usko
Bahá’ullah nimitti seuraajakseen vanhimman poikansa Abdulbaha’n, joka järjesti maailmanlaajuisen lähetystyön. Samalla uskontulkintaan liitettiin myös kristillisiä ja länsimaisia humanitaarisia piirteitä. Bahai-usko oli aluksi vain väljästi järjestäytynyt, eikä käännytettyjä pakotettu etenkään länsimaissa luopumaan omasta uskontokunnastaan. Abdulbaha’ kuoli vuonna 1921. Hänen testamenttinsa perusteella liikkeen ylivalvojaksi nousi tyttärenpoika Shoghi Effendi. Hänet julistettiin Uskon suojelijaksi, jonka tulkintojen vastustaminen tulkittiin Jumalan vastustamiseksi. Toinen ristiretki Suomeen
Katolisen kirkon näkökulmasta pohjoinen Itämeren alue oli 1200-luvulla vielä suurelta osin pakanallista aluetta, ja kirkon tavoitteena oli alueen lukuisten kansojen käännyttäminen katoliseen uskoon. Käytännössä tavoitetta ajoivat alueen katolista uskoa tunnustaneet kuninkaat sekä ristiretkeläiset, jotka saivat kristinuskon nimissä valloittaa uusia alueita hallintaansa. Henrikin Liivinmaan kronikka kertoo 1100-luvun lopulla alkaneesta Baltian verisestä käännyttämisestä katoliseen uskoon pääasiassa saksalaisten kalparitareiden ja tanskalaisten toimesta. 1100-luvulla kristinusko oli vakiintunut Ruotsissa, ja sen orastava valtakunta pyrki myös kilpailemaan Saksan ja Tanskan kanssa vaikutusvallasta Itämerellä taistelemalla pakanoita vastaan. Baltian sotaretki päättyi kuitenkin ruotsalaisten osalta vuonna 1220 saarenmaalaisten tuhotessa heidän sinne perustaman linnoituksen. Baha’ullah
Baha’ullah (myös kirjoitusmuodossa Bahá'u'lláh, , Mirza Husain Ali Nuri; 12. marraskuuta 1817, Teheran, Persia – 29. toukokuuta 1892, Akko, Palestiina) oli bahai-uskonnon perustaja ja johtohenkilö. Hän oli pitkäaikainen baabilaisen uskonnollisen liikkeen seuraaja, kunnes sen johtohenkilö Bab teloitettiin vuonna 1850. Testamentin seurauksena Baha’ullahin veli nimitettiin liikkeen johtoon ja koko liike painui vuosiksi maan alle. Vankilavuosinaan Baha’ullah koki uskonnollinen näyn vuonna 1852, jonka mukaan hän oli ”se, jonka Jumala oli tuova esille”. Vuonna 1863 vankilasta vapautunut ja Bagdadiin karkotettu Baha’ullah ilmoitti olevansa uuden ilmoituksen tuoja Ridvanin puutarhassa. Baabilaisten pääosa päätti seurata Baha’ullahia. Lucayanit
Lucayanit olivat nykyisen Bahamasaarten alkuperäisasukkaita. Bahamasaarten asutus syntyi 600-luvulla ja esimerkiksi keramiikan perusteella saarten asukkaat edustivat esimerkiksi Hispaniolan ja Jamaikan saarten kaltaista taino-kulttuuria. Lucayaneja oli hieman ennen eurooppalaisten saapumista arviolta 80 000, mutta Kristoffer Kolumbuksen saavuttua Karibialle heidän määränsä romahti kulkutautien ja orjuutuksen myötä. Bahamasaaria on tavallisesti pidetty tyhjentyneinä vuoteen 1513 mennessä, mutta on mahdollista että lucayaneja eli saarilla vielä jonkin aikaa tämän jälkeenkin. Bön
Bön tai Bon on tiibetiläinen uskonto, joka syntyi 1000-luvulla. Tiibetin lisäksi bön-luostareita on myös Intiassa, jonne uskonto tuli vuoden 1950 jälkeen Tiibetistä. Bön muistuttaa paljon buddhalaisuutta, mutta siinä on joitain erityispiirteitä. Bahai-usko
Bahai-uskon juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se uskoi kätketyn, Imaamin, Mahdin ilmestymiseen, joka merkitsisi ylösnousemuksen ja ihmiskunnan uuden aikakauden alkua. Vuonna 1844 Bab perusti šaikhilaisuuden ympärille baabilaisen uskonnollisen liikkeen. Hänet teloitettiin poliittisten selkkausten johdosta vuonna 1850. Baabilaisen liikkeen johtajaksi tuli Baha’ullah, joka julisti olevansa Babin ennustama uusi profeetta. Baha’ullah joutui monien vaiheiden jälkeen karkotetuksi Palestiinaan ja perusti baabilaisuuden jatkoksi bahai-uskon vuonna 1866. Bab
Bab kirjoitti monia kirjoja, joista tärkeimmät olivat hänen ensimmäinen kirjansa "Qayyum al-asma’" sekä vuonna 1847 ilmestynyt "Bayan". Hänen kuolemansa jälkeen Baha’ullah perusti baabilaisuuden pohjalta bahai-uskonnon. Zombi
Afrikkalaisperäinen voodoo-uskonto vallitsi Haitissa vapaasti maan itsenäistyttyä ja pitkälti samalla eristäydyttyä muusta maailmasta vuodesta 1804 lähtien. Vuonna 1810 sana "zombie" mainittiin ensimmäisen kerran englanninkielisessä kirjassa "History of Brazil", jossa se viittasi länsiafrikkalaiseen jumalaan. Afrikasta zombimytologia levisi Haitiin, missä uskottiin yleisesti noituuteen. Haitissa zombien uskotaan olevan "bokoriksi" tai "hounganiksi" kutsuttujen voodoo-pappien kuolleista tuomia ihmisiä. Joskus zombiksi muuttaminen oli rangaistus, mutta usein heidät tarkoitettiin orjiksi. Bohai
Bohai tai Balhae (hangul: 발해, hanja: 渤海 McCune-Reischauer: "Parhae") oli valtio nykyisen Kiinan Mantšuriassa ja Korean niemimaan pohjoisosissa. Bohai muodostui Tang-dynastian ja Sillan keskenään jakaman Goguryeon entisille pohjoisalueille niiden irrottauduttua Tang-dynastian suorasta vallasta Dae Joyeongin eli "Gon" johdolla vuonna 698. Valtakunta kesti aina vuoteen 926 saakka, jolloin sen valloitti kitaanien perustama Liao-dynastia. Goguryeon asukkaiden tapaan Bohain asukkaat olivat mahdollisesti sukua džurtšeneille eli sittemmille mantšuille. Rastafari
Rastafarit lukevat Raamatun luomiskertomuksesta, että Eedenin puutarhan Gihonjoki virtasi Etiopian läpi. He lukivat myös Mooseksesta ja hänen etiopialaisesta vaimostaan, sekä muista kertomuksista, joissa Afrikka ja Etiopia esiintyvät. Afrikkalaisiin teki myös vaikutuksen se, että Etiopia ainoana afrikkalaisena maana ei koskaan ollut valkoisen vallan alla. Etiopian arvostus sai afrikkalaiset niin Afrikassa kuin Karibiallakin perustamaan omia kirkkojaan ja antamaan niille etiopialaisia nimiä. Rastafarismi syntyi tämän olemassa olevan Etiopian arvostuksen pohjalle, kun vuonna 1930 Haile Selassie kruunattiin Etiopiassa Salomon 3000-vuotisen hallitsijasuvun jatkajaksi, joka palauttaisi afrikkalaiset omaan maahansa. Demokratia
Yksi aikaisimmista maininnoista demokraattisista sivilisaatioista tai joskus väitetyistä oligarkioista löydettiin muinaisen Intian tasavalloista, jotka perustettiin ennen 500 eaa. ja ennen Gautama Buddhan syntymää. Nämä tasavallat tunnettiin mahajanapadoina, ja näistä Vajjin valtiossa Vaishalin kaupungissa (joka nykyään on Intian Bihar) kehitettiin maailman ensimmäinen tasavalta. Demokraattisia Sangha, Gana ja Panchayat –järjestelmiä käytettiin joissakin näissä tasavalloissa: nykyään Panchayat-järjestelmää käytetään yhä Intian kylissä. Myöhemmin 300-luvulla eaa. Aleksanteri Suuren aikana kreikkalaiset kirjoittivat nykyisten Pakistanin ja Afganistanin paikalla olleista Sabarcaen ja Sambastain valtioista, joiden ”valtiomuoto oli demokraattinen ja ei loistelias” tuon ajan oppineiden kreikkalaisten mukaan. Bahai-uskon historia
Babin kuoleman jälkeinen pirstaleinen liike oli menettänyt suuren joukon kannattajiaan hallituksen vainoissa. Babin seuraajaksi nousi testamentin perusteella Subh-i azal. Hän eli eristyneenä eikä johtanut liikettä aktiivisesti. Elokuussa 1852 eräät baabilaiset tekivät murhayrityksen šaahia vastaan. Liike piiloutui maan alle ja seuraavana vuonna sen johtohenkilöt karkotettiin Osmanien valtakuntaan kuuluvaan Bagdadiin. Vuonna 1856 Subh-i azalin vanhempi veli Baha’ullah nousu käytännössä baabilaisten johtajaksi. Honji suijaku
Honji suijaku -termin kehitti alun perin tendai-buddhalaisuus erottamaan absoluuttisen totuuden sen historiallisesta ilmenemistavasta, esimerkiksi ikuisen Buddhan historiallisesta Buddhasta tai absoluuttisen "dharman" sen todellisista, historiallisista muodoista. ”Honji” viittasi ensimmäiseen, ”suijaku” toiseen. Termi esiintyy ensimmäisen kerran tässä merkityksessä "Eizan daishiden" -nimisessä tekstissä, jonka uskotaan kirjoitetun vuonna 825. Honji suijaku -teoriaa alettiin myöhemmin soveltaa buddhiin ja kameihin; tässä kontekstissa sitä tiedetään käytetyn ensimmäisen kerran vuonna 901 teoksessa "Sandai jutsuroku", jonka kirjoittaja huomauttaa: ”mahasattvat [buddhat ja bodhisattvat] ilmenevät ajoittain kuninkaina ja ajoittain kameina.” On huomattava, että kahtiajakoa sovellettiin jumaluuksiin vain Japanissa, eikä esimerkiksi Kiinassa. Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhla
Juhlien lopulla šaahi otti vastaan uskonnollisia johtajia, jotka toivoivat suvaitsevaisuutta ja vuoropuhelua eri uskontojen välillä, olivatpa he muslimeja, hinduja, kristittyjä, juutalaisia tai buddhalaisia. Bahaiuskonnon edustajia ei ollut kutsuttu, sillä islamilaiset johtajat eivät tunnustaneet sitä uskonnoksi. Shambhala
Teosofian perustajan Helena Blavatskyn mukaan Shambhala on paikka vuorten ympäröimässä erämaassa. Hänen mukaansa sen yleisin sijoituspaikka on Tiibetistä luoteeseen, mutta muita arveltuja paikkoja ovat tutkimaton Tiibetin keskiosa, Gangdisri-vuoriston ja Gobin pohjoisreunan väli, Kunduz ja Kashmir. Vedantaoppinut T. Subba Row'n mukaan Shambhala oli muinainen pyhä saari joka oli sijainnut meressä, jonka paikalla on nykyinen Gobin autiomaa. Bait
Buddhalaisuus saapui baiden keskuuteen 800-luvulla ja taolaisuus jonkin aikaa myöhemmin. Myös perinteinen animistinen usko on säilynyt. Eri kylissä uskotaan erilaisiin henkiolentoihin, jotka voivat vaihtelevasti olla hyvän- tai pahantahtoisia. Niistä jälkimmäisiä voidaan lepytellä šamanististen rituaalien kautta. Uskonnot ovat pitkälle sekoittuneet ja samassa kylässä on monesti sekä buddhalaisia munkkeja että šamaaneja. Taolaisuudesta ja konfutselaisuudesta on omaksuttu myös kiinalaisiin tapoihin kuuluva esi-isien palvonta. Kiinalaisista poiketen bait uskovat esi-isiensä palvonnalla vaikuttavansa animistiseen uskoon liittyviin henkiin. Bahai-uskon aikajana
Bahai-uskon aikajana käsittää ajanjakson bahai-uskon edeltävän islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisen lahkon perustamisesta vuodesta 1795 aina nykypäivään. Merkittäviä vaiheita olivat baabilaisen herätysliikkeen nousu ja siitä syntyneen varsinaisen bahai-uskon perustaminen vuonna 1863. Bagdad
Arabit voittivat sasanidit Qadisiyyan taistelussa nykyisen kaupungin eteläpuolella vuonna 637 ja valtasivat voittonsa jälkeen Kresifonin. Valtaansa vakiinnuttaakseen arabit perustivat alueelle varuskuntakaupunkeja, kuten Kufan ja Basran. Vuonna 750 abbasidit kukistivat umaijadit abbasidien vallankumouksessa ja Abu al-Abbasista tuli uusi kalifi. Hänen seuraajansa al-Mansur päätti perustaa valtakunnalle uuden pääkaupungin, jolla ei olisi historiallisia yhteyksiä entuudestaan ja joka mahdollistaisi tärkeiden kauppareittien hallinnan. Sopiva paikka löytyi vuonna 762 Tigrisjoen varrelta ja lähellä sijaitsi pieni sasanidien aikainen Bagdad-niminen kylä. Uutta kaupunkia rakentamaan tuotiin arkkitehteja ja työläisiä eri puolilta muslimimaailmaa ja se valmistui neljässä vuodessa. Seuraavien kolmen vuosikymmenen aikana Bagdadista kasvoi Eurasian johtava kaupunki, jossa asui arviolta 700 000 asukasta. Bagdad tuli tunnetuksi teologian ja filosofian keskuksena ja se tuotti esimerkiksi kaksi tärkeää islamn lainopillista koulukuntaa, Abu Hanifan (699–767) hanafi-koulukunnan ja Ahmad ibn Hanbaln (780–855) hanbali-koulukunnan. 300 vuotta heidän jälkeensä Abdul Qadir al-Jilani (1077–1166) perusti suufilaisen Qadiriya-veljeskunnan ja on yksi suufilaisuuden tärkeimmistä pyhimyksistä ja Abu Hamid al-Ghazzaliia (1058–1111) pidetään yhtenä merkittävimmistä islamilaisista teologeista. Kalifi al-Mansur oli perustanut myös Bayt al-Hikman, jossa käännettiin kreikkalaisia tieteellisiä tekstejä arabiaksi ja algebran kehittäjä al-Khwarizmi eli ja työskenteli Bagdadin observatoriossa. Abdulbaha’
Tällä tavalla liikettä yhtenäistettiin Abdulbaha’n taakse, mikä ei jättänyt tilaa muille johtohahmoille. Luultavasti tämä sai osan hänen kannattajistaan liittymään kilpailevan Mirza Muhammad Alin joukkoihin. Toisena kilpailevana johtohahmona oli syyrialainen entinen kristitty Ibrahmin Khairallah (k. 1929), joka toimi itsenäisenä bahai-johtajana Amerikassa. Hän loi liikkeelle vahvan kristillisen messiaanisen odotuksen. Vuodesta 1900 lähtien amerikkalaiset bahait suuntasivat katseensa yksinomaan Abdulbaha’an, joka otti etäisyyttä Khairallahin oppeihin. Abdulbaha’n neutraali asenne uskonnollisissa opeissa loi menestystä Amerikassa ja esti puhtaasti kristittyjä näkemästä liian aikaisin bahai-uskon šiialaiset juuret. Juuri Amerikassa bahailaisuus saavutti lopullisesti universaalin luonteen. Subh-i azal
Viimeistään vuonna 1866 Baha’ullah ilmoitti julkisesti, että hän oli Babin mainitsema "Se, jonka Jumala tuo esiin". Tosin hänen väitetään esittäneen asian lähipiirilleen jo vuonna 1863, saatuaan ilmestyksen Bagdadin Ridvanin puutarhassa. Baha’ullahin ilmoituksen jälkeen liike hajosi kolmeen osaan: enemmistön Baha’ullahin kannattajiin, vähemmistön Subh-i azalin kannattajiin "(azalit)" sekä neutraaleihin "(bayanit)". Viimeksi mainittu hajosi pian. Bahait ja azalit joutuivat pysymään viranomaisten vuoksi Edirnessä vuoteen 1868 asti. Tällöin valtaosa bahaista siirrettiin Akkoon, kun vastaavasti azalit siirrettiin Kyprokselle. Senoit
Senoiden esi-isät saapuivat Malakan niemimaalle 10 000–8 000 vuotta sitten mahdollisesti sekoittuen jo paikalla olleiden semangien kanssa. Malaijit saapuivat myöhemmin ja kävivät alun perin kauppaa alkuperäisväestön kanssa eläen näiden kanssa rinnakkain suhteellisen rauhallisesti. Kun alueelle alkoi syntyä malaijivaltioita, senoista tuli ensin näiden alamaisia ja malaijien käännyttyä islamiin heistä tuli lisäksi paheksuttuja vääräuskoisia. Pakanoina senoit joutuivat orjakauppiaiden kohteeksi. Senoista toisinaan käytetty nimitys "sakai" tarkoittaakin vääräuskoista orjaa. Vaikean historian takia senoiden suhteet malaijiväestöön ovat edelleen varaukselliset. Kaakkois-Aasia
Buddhalaisuus saapui Kaakkois-Aasiaan sekä Intiasta (theravada-buddhalaisuus) että Kiinasta (mahajana-buddhalaisuus). Mahajana on edelleen vallitsevana uskontona Vietnamissa, kun taas muissa Kaakkois-Aasian mantereen maissa theravada on vallitseva buddhalaisuuden muoto. Hindulaisuuden tavoin buddhalaisuus sekoittui myös valtapolitiikkaan, sillä varsinkin mahajana antoi mahdollisuuden pitää kuningasta tulevana bodhisattvana. Buddhalaisuuden kumpikin suuntaus myös sekoittuivat keskenään, esimerkiksi Thaimaan theravadalaista kuningasta pidetään tulevana bodhisattvana. Theravada-buddhalaisen luostarilaitoksen ansioksi luetaan myös korkea lukutaitoisuusprosentti theravada-maissa. Abu Sayyaf
Abu Sayyaf perustettiin Basilanin saarella Filippiineillä vuonna 1991 johtajanaan Abdurajak Janjalani. Järjestö tunnetiin alun perin nimellä Harakat-ul al Islamiya, ja sen tarkoituksena oli hävittää kristinuskon vaikutus pääosin muslimien asuttamalta Etelä-Filippiineiltä sekä islamilaisen valtion perustaminen Mindanaolle. Janjalani pyrki myös luomaan yhteyksiä Filippiinien ulkopuolella toimiviin järjestöihin ja osallistumaan näiden hankkeisiin. Järjestön soluja paljastui niin sanotun Bonjinkan operaation paljastutta viranomaisille. Suunnitelmiin kuului muun muassa paavi Johannes Paavali II:n ja Yhdysvaltain presidentti Bill Clintonin murhat, Yhdysvaltojen lähetystöjen pommittaminen Manilassa ja Bangkokissa sekä lentoliikenteessä tehtävät iskut. Koko suunnitelman taustalla oli World Trade Centerin pommi-iskun vuonna 1993 suunnitellut Ramzi Yousef. Suunnitelmat menivät pieleen, kun Yousefin vuokraamassa asunnossa Manilassa syttyi tulipalo pommintekovälineiden aiheuttamana. Wat
Theravada-buddhalaisia watteja on perustettu buddhalaisen lähetystoiminnan nimissä ja uskovaisten varoilla myös Thaimaan ulkopuolelle. Ensimmäinen ulkothaimaalainen hengellinen keskus perustettiin 1975 Lontooseen, ja nykyään watteja on toistasataa ympäri maailman, joista 68 Yhdysvalloissa. Yleismaailmallinen oikeusneuvosto
Yleismaailmallinen oikeusneuvosto on bahai-uskon korkein hallintoelin. Sen päärakennus sijaitsee Bahain maailmankeskuksessa Israelin Haifassa. Lucayanit
Bahamasaaret asutettiin suhteellisen myöhään, todennäköisesti vasta 600-luvulla. Tuolloiset Bahamasaaret olivat metsien tai savannien peitossa ja niiltä löytyi Karibian saarten olosuhteissa tärkeitä makean pohjaveden lähteitä, vaikka matalilla saarille ei muuten esimerkiksi jokia ollutkaan. Bahamat asukkaat saapuivat Hispaniolata tai Kuubasta. Samaan aikaan Bahamasaarten kanssa ihmisasutus levisi Jamaikalle, mikä saattaa viitata olosuhteiden muuttumiseen muualla siten, että ihmisten oli pakko lähteä etsimään uusia asuinalueita. Muuttoaalto Bahamalle kesti kaksi tai kolme vuosisataa. Lucayanien jälkeensä jättämä keramiikka on samankaltaista, kuin Jamaikan ja Hispaniolan keramiikka, joten heidän voidaan olettaa edustaneen samaa taino-kulttuuria. Lucayanien asuinpaikkoja tunnetaan Bahamasaarten 19 suurimmalla saarilla, tai pienemmillä saarilla niiden välittömässä läheisyydessä. Asuinpaikkoja tunnetaan nykyisen Bahaman alueen ohella Turks- ja Caicossaarilta. Juutalaiset
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Vahvistamattoman perimätiedon mukaan juutalaiset ovat polveutuneet kantaisä Abrahamista. Israelin kansa sai alkunsa Kanaaninmaassa yhdistyneistä heimoista, joiden yhteinen kuningas noin vuonna 1000 eaa. oli Daavid Juudan heimosta. Juutalaisten historian ensimmäinen ajanjakso vuosina 1000 eaa.–586 eaa. käsittää Raamatussa kuvatut Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Vuonna 586 eaa. babylonialaiset hävittivät Juudan pääkaupungin Jerusalemin ja veivät merkittävän osan juutalaisista maanpakoon Babyloniaan. Myöhemmin osa heistä palasi Juudaan, mutta osa jäi pysyvästi Babyloniaan. Palanneet rakensivat uuden temppelin Jerusalemiin ja uudistivat juutalaisen uskonnon. Sakai
Buddhalainen munkki Gyōki perusti Sakain alueella sijaitsevan Ebara-jin temppelin vuonna 704. Tähän aikaan alue sijaitsi jo Settsun, Izumin ja Kawachin provinssien rajamaastossa. Nimi ”Sakai” esiintyi ensi kerran Fujiwara Sadayorin runokokoelmassa vuonna 1045, ”Sakain kartano” (堺荘, "Sakai-sō") mainitaan kirjallisuudessa vuonna 1320 tai 1325. Kiinteästi nykyisen Osakan eteläosassa sijaitsevaan Sumiyoshin pyhäkköön kytköksissä ollut kartano tuotti suolaa, ja kiotolaiset aateliset tunsivat paikan suolakylvyistään. Paikkakunta toimi myös kalastussatamana ja pysähdyspaikkana Kumanoon matkaaville pyhiinvaeltajille. Eteläisen ja pohjoisen hovin aikakaudella eteläisen hovin keisari Go-Daigo oli Sakain kautta yhteydessä tukijoihinsa Shikokulla ja Kyūshūlla, mutta sisällissodassa pohjoisen hovin joukot valtasivat kaupungin nopeasti vuonna 1338. Sen jälkeen sitä hallitsivat Ashikaga-shōgunaatin vasallit ja etenkin Ōuchi-klaani, jonka hallinnassa se alkoi kukoistaa satamakaupunkina. Vuonna 1399 Ashikaga Yoshimitsun armeija hyökkäsi kaupunkiin, ja se tuhoutui lähes kokonaan tulipalossa; legendan mukaan yli 10 000 asuintaloa tuhoutui, mutta luku lienee liioiteltu. Ridván
Tuolloin Baha’ullah, bahá'í-uskon perustaja, ilmaisi oman profeetallisen asemansa ja tehtävänsä Jumalan sanasaattajana tälle aikakaudelle sekä hahmotteli opetustensa tavoitteet ihmiskunnan henkisen ja aineellisen hyvinvoinnin edistämiseksi. Thaimaa
Nykyisen Thaimaan valtion juuret juontavat vuonna 1238 perustettuun Sukhothain kuningaskuntaan ja sen heikennyttyä syntyneeseen Ayutthayan kuningaskuntaan. Ayutthayan ja Sukhothain kanssa kilpaili lisäksi Lanna-kuningaskunta. Ayutthayan ensimmäinen kuningas Rama Thibodi otti theravadabuddhalaisuuden valtakunnan viralliseksi uskonnoksi erottuakseen naapurinsa Angkorin hinduista ja kokosi Dharmashastra-nimisen lakikokoelman, joka säilyi käytössä 1800-luvun lopulle. 1500-luvulta Ayutthayalla oli joitain kontakteja portugalilaisiin. Shoghi Effendi
Shoghi Effendi Rabbani, tunnetummin Shoghi Effendi (1. maaliskuuta 1897, Akko – 5. marraskuuta 1957, Lontoo) oli bahai-uskon johtajan Abdulbaha’n vanhin tyttärenpoika ja hänen seuraajansa vuodesta 1921. Effendi astui liikkeen johtoon nuorena miehenä, joka opiskeli vielä Oxfordin yliopistossa. Bahai-usko oli muuttumassa edeltäjänsä ansiosta uskonnollisesta liikkeestä maailmanlaajuiseksi uskonnoksi. Effendi rakensi bahaiden hallintojärjestelmän, joka perustui kansallisiin ja paikallisiin hallintoneuvostoihin. Vuonna 1951 hän perusti kansainvälisen keskuselimen International Bahai Council, joka loi pohjaa vuonna 1962 perustetulle Yleismaailmalliselle oikeusneuvostolle. Effendi käänsi ja kommentoi edeltäjiensä teoksia englanniksi sekä kirjoitti omia teoksiaan. Hän tulkitsi ja asetti bahai-opinkappaleet nykyiseen muotoonsa. Hänen merkittävin teoksensa oli bahai-historiaa läpikäyvä "God passes by" sekä kokoelmakirjat hänen kirjeidenvaihdostaan. Bahai-usko
Bahai-usko perustuu Babin, Baha’ullahin ja Abdulbaha’n kanonisiin teoksiin, joita tulkitsi ja selitti Shoghi Effendi. Tavallinen bahai-uskovainen saa johdatuksensa yhteisöltä ja kanonisoiduista teoksista, ja bahai-uskon alkuaikojen esoteerisuus ja spiritismi on hylätty. Effendin kuoleman jälkeen bahai-uskon tulkinnat on tehnyt Yleismaailmallinen oikeusneuvosto aikaisempien kirjoitusten pohjalta. Esfahan
Esfahan on ollut monien muslimien ja persialaisten kulttuuri- ja uskonnollisten vaikuttajien koti. Ibn Sina (k. 1037) asui kaupungissa viimeiset neljätoista vuottansa ja kirjoitti useimmat merkittävät filosofian ja lääketieteen teoksensa siellä. Baabilaisuuden perustaja Bab kirjoitti osan teoksistaan Esfahanissa ja kaupunki onkin myöhemmin ollut yksi bahai-uskon keskuksista. Johtaviin naispuolisiin islaminoppineisiin lukeutuva Hajieh Sayyideh Nosrat Begom Amin syntyi ja kuoli Esfahanissa ja julkaisi siellä 15-osaisen tutkielmansa Koraanista. Seudulla valmistetut perinteiset matot luetaan Iranin arvostetuimpiin. Maailmanhistoria
Islam syntyi Arabian niemimaalla 600-luvulla profeetta Muhammadin opetusten pohjalle. Muhammed yhdisti beduiiniheimot. He kapinoivat pian Muhammedin kuoleman jälkeen, mutta hänen seuraaja Abu Bakr rauhoitti kapinoivat heimot. Muhammadin seuraajat eli kalifit valloittivat tämän jälkeen nopeassa tahdissa suurimman osan Lähi-itää, Pohjois-Afrikan ja Espanjan. Valloitetut saivat pitää uskonsa ja tapansa, kunhan tunnustivat islamin ylivallan ja maksoivat veroja Medinan keskushallinnolle. Abdulbaha’
Baha’ullahin ja Abdulbaha’n kirjoitukset levisivät 1890-luvulta lähtien. Varhaiskauden bahailaisuus oli opillisesti baabilaisuuden jatkaja, mutta leviäminen Lähi-idän ulkopuolelle – varsinkin Amerikkaan – muutti bahai-uskoa. Jumalaa ei voinut tuntea suoraan, mutta sen sijaan hänen ilmentymiään olivat olleet profeetat Abraham, Zarathustra, Mooses, Jeesus, Muhammad, Bab ja viimeisenä Baha’ullah. Virallisenkin opin kannalta Jeesus oli eräs tärkeimmistä profeetoista ja hänen odotettiin palaavan viimeisinä päivinä. Abdulbaha’n uskonnollista auktoriteettia lisättiin opilla, jonka mukaan hän oli "Liiton Keskus". Oppi muistutti bahai-uskoa edeltäneen šaikhilaisuuden oppia kätketyn imaamin ainoasta maanpäällisestä edustajasta, "ruknista". Luang Prabang
Koko yhdistyneen Laosin historia alkaa Luang Prabangista. 1300-luvulla Lane Xang'in eli "Miljoonien Elefanttien Maan" ensimmäinen hallitsija, kuningas Fa Ngoum valitsi sen valtakuntansa pääkaupungiksi. Fa Ngoum kasvoi Khmer-hovissa Angkorissa, missä hän omaksui buddhalaisen uskonnon. Myöhemmin hän julisti theravada-buddhalaisuuden valtakuntansa viralliseksi uskonnoksi. Kun Fa Ngoum meni naimisiin Khmer-prinsessan kanssa, hän sai morsiamensa isältä, Kambodžan kuninkaalta, lahjaksi mittaamattoman arvokkaan kultaisen Buddhan patsaan, Phra Bangin, josta koko Luang Prabangin kaupunki sai nimensä. Phra Bang on edelleen koko Laosin tärkein uskonnollinen symboli. Patsaan kopio on nähtävillä Luang Prabangin kuninkaallisessa palatsissa, joka toimii nykyisin museona. Bahai-usko
Bahaille perhe on yhteisöjen ja kansojen perusyksikkö, sillä vahvat ja rakastavat perheet muodostavat toimivan yhteisön ytimen. Avioliitto nähdään sekä ruumiin että sielun yhdistymisenä, ja se on tasa-arvoinen miehen ja naisen kesken. Kuitenkaan naimisiinmeno ei ole elämän tärkein päämäärä eikä avioliiton ulkopuolella eläviä syrjitä. Järjestettyjä avioliittoja ei suvaita, vaan jokaisen täytyy löytää oma sielunkumppaninsa. Avioeroihin suhtaudutaan kielteisesti, mutta nekään eivät ole kiellettyjä. Jos aviopari ilmoittaa haluavansa erota, seuraa vuoden mittainen harkinta-aika. Tänä aikana parin tulee hakea neuvoja paikalliselta neuvostolta avioliiton pelastamiseksi. Ridván
Ridván on kaksitoistapäiväinen juhla Bahai-uskonnossa. Ridvánin vietto sai alkunsa vuonna 1863 Baghdadissa, puurtarhassa jonka bahá'ít ovat sittemmin tunteneet nimellä Ridvanin puutarha. Aasia
Kaikki laajimmalle levinneet uskonnot ovat syntyneet Aasiassa. Lähi-idästä ovat peräisin juutalaisuus, kristinusko ja islam, joista viimeksi mainittu on nykyisin Aasiassa laajimmalle levinnyt. Keski- ja Itä-Aasian valtauskontoja ovat buddhalaisuus ja hindulaisuus. Kiinan ja Intian vanhojen filosofisten perinteiden pohjalta on kehittynyt useita uskontoja tai uskontoon rinnastettavia suuntauksia. Bahai-kalenteri
Bahai-kuukauden ensimmäisenä päivänä bahait viettävät yhdeksäntoista päivän juhlaa. Se koostuu kolmesta osasta: henkisestä, hallinnollisesta ja sosiaalisesta osasta. Henkisessä osassa yhteisön jäsenet lukevat rukouksia ja pyhiä kirjoituksia. Hallinnollinen osa on tarkoitettu yhteisön asioiden neuvotteluun. Sosiaalisessa osassa yhteisön jäsenet voivat nauttia sosiaalisesta kanssakäymisestä. Paasto alkaa 2. maaliskuuta ja kestää yhdeksäntoista päivää. Vuosi vaihtuu kevätpäiväntasauksen aikaan eli 21. maaliskuuta. Bahai-uskon historia
Šaikhilaisuuden johtajana Bab seurasi aluksi edeltäjiään ja väitti olevansa neljäs pilari. Samalla hän ilmoitti olevansa kätkeytyneen imaamin portti "(Bab)". Hän esitti väitteitään aluksi yksityisesti, mutta alkoi kohottaa omaa uskonnollista asemaansa asteittain. Väitteet johtivat liikkeen jakautumiseen Babin seuraajiin ja maltillisiin šaikhilaisiin. Liike aloitti lähetystyön, joka levitti sanomaan kätkeytyneen imaamin odotuksesta. Baabilaisuuden kasvava kannatus alkoi hermostuttaa maallista valtaa ja niinpä siirrettiin Persian luoteiskolkkaan sisäiseen maanpakoon vuonna 1847. Vuonna 1848 Bab ilmoitti julkisesti vankilasta käsin olevansa itse kätkeytynyt imaami, mikä oli šiialaiselle oppineistolle kapinan merkki. Syyskuussa 1848 šaahin kuolema johti maan poliittiseen sekasortoon ja osa baabilaisista marssi joukkoineen Māzandarāniin. Sieltä käsin he taistelivat puolen vuoden ajan hallituksen joukkoja vastaan ja lopulta heidät tapettiin verilöylyssä. Tämän jälkeen liike hiipui ja siirtyi maan alle. Kapina voimistui uudestaan alkuvuodesta 1850 mikä sai hallituksen turvautumaan äärikeinoihin. Bab teloitettiin 9. heinäkuuta 1850, minkä jälkeen kapinointi väheni. Juutalaiset
Juutalaisuus on juutalaisten perinteinen uskonto. Se on yksi maailman ensimmäisistä monoteistisista uskonnoista, ja yksi vanhimmista vielä nykyaikana harjoitetuista uskonnoista. Kristinusko ja islam ovat syntyneet juutalaisuuden pohjalta. Rabbiinisen lain mukaan juutalaisuus on Israelin kansan uskonnollinen yhteisö. Perimätiedon mukaan ensimmäinen juutalainen oli Kaldean (nykyinen Irak) Ur’issa syntynyt Abraham, joka sai Jumalalta käskyn muuttaa kotimaastaan Kanaanin maahan (nykyisen Israelin alue). Juutalaisuuden alkuperäiset ja tähän päivään asti periytyvät erityispiirteet ovat usko yhteen Jumalaan sekä miespuolisten jäsenten ympärileikkaus kahdeksantena päivänä syntymästä. Talmudin mukaan juutalainen on jokainen juutalaisesta äidistä syntynyt tai juutalaisuuteen kääntynyt henkilö. Juutalaisuuden mukaisesti uskova ei siis ole automaattisesti juutalainen; seurakuntaan ja yhteisöön joko synnytään tai liitytään kääntymällä. Talmudin mukaan koko ihmiskuntaa sitoo Nooan Liitto ja se on Israelin liiton edelläkävijä. Wahhabismi
Saudien suku omaksui wahhabismin 1744. Saudit saivat 1700-luvun loppuun mennessä valtaansa koko Najdin ja miehittivät Mekkaa ja Medinaa. Ottomaanit lakkauttivat ensimmäisen wahhabi-imperiumin 1818, mutta se nousi uudelleen. Lopulta 1932 perustettiin Saudi-Arabian kuningaskunta, minkä myötä wahhabismista tuli koko Arabian uskonnollinen ja poliittinen valtaliike. Nykyisin erään arvion mukaan noin 23 prosenttia saudiarabialaisista ja lähes puolet Qatarin ja Arabiemiraattien kansalaisista harjoittaa wahhabismia kulttuurisessa mielessä. Baha’ullah
Baha’ullah vietti lyhyitä aikoja maanpakolaisuudessa Istanbulissa ja Adrianopoliissa, päätyen lopulta loppuelämäkseen Akkoniin Palestiinaan. Siellä hän kirjoitti valtaosan kirjoistaan, joista Kaikkein pyhin kirja (Kitab-i-Aqdas), oli uraauurtava teos bahaille. Käytännössä Baha’ullah perusti oppinsa baabilaisuuteen, mutta lisäsi uusina oppina jumalan, uskontojen ja ihmiskunnan ykseyden. Samaten tulivat opit maailmanrauhasta, sukupuolten välisestä tasa-arvosta, oppimisoikeudesta ja tieteiden arvostamisesta. Baha’ullahin aikana uskonto vahvistui ja levisi ympäri Lähi-itää. Myöhemmin bahait näkivät Baha’ullahin viimeisenä profeettana ketjusta, joka ulottuu aina Abrahamista, Krishnasta, Buddhasta, Jeesuksesta, Muhammadista ja Babista saakka. Bangladesh
Jäänteet sivilisaatiosta laajemmalla Bengalin alueella ovat 4 000 vuotta vanhat. Tähän aikaan aluetta asuttivat dravidalaiset, tiibetiläis-burmalaiset ja austroaasialaiset kansat. Sanan "Bangla" tai Bengali tarkkaa alkuperää ei tiedetä, mutta sen uskotaan tulleen "Bang"-nimiseltä dravidaheimolta, joka asettui alueelle noin vuonna 1000 eaa. Indoarjalaisten saapumisen jälkeen Gangaridain kuningaskunta muodostui viimeistään 7. vuosisadalla eaa. Se yhdistyi myöhemmin Biharin kanssa Magadha- ja Maurya-valtakunniksi; tämän jälkeen Bengali oli osa Gupta-valtakuntaa 200–500-luvuilla. Valtakunnan romahdettua bengalilainen Shashanka perusti vaikuttavan, joskin lyhytaikaisen kuningaskunnan. Sekasortoisen vaiheen jälkeen buddhalainen Pala-dynastia hallitsi aluetta neljänsadan vuoden ajan. Tätä seurasi lyhytaikaisempi hindulaisen Sena-dynastian valtakausi. Islam saapui Bengaliin 1100-luvulla sufilaisten lähetyssaarnaajien mukana, ja seuranneet muslimivalloitukset auttoivat uskonnon levittäytymistä koko alueelle. Bakhtiyar Khalji, turkkilainen kenraali, voitti Sena-dynastian Lakshman Senin ja valloitti suuren osan Bengalia. Sulttaanien ja feodaaliherrojen dynastiat hallitsivatkin aluetta seuraavien vuosisatojen ajan. 1500-lukuun mennessä Suurmogulien valtakunta sai Bengalin hallintaansa, ja Dhakasta tuli merkittävä Mughal-hallinnon paikallinen keskus. Bahai-usko
Bahait käyttävät erityistä bahai-kalenteria. Uskonnon mukaan Bab antoi kalenterin, jonka Baha’ullah vahvisti alkamaan vuodesta 1844. Kalenteri perustuu aurinkovuoteen, eli siinä on 365 päivää, viisi tuntia ja noin viisitoista minuuttia. Bahai-uskon historia
Bahai-uskon historia käsittää pääsääntöisesti ajanjakson bahai-uskon perustamisesta vuodesta 1863 lähtien. Kuitenkin Bahain historia juontaa juurensa jo aikaisemmin 1800-luvun alusta. Silloin islaminuskon šiialaisen haaran sisällä kasvoi šaikhilainen uskonnollinen liike, josta kehittyi myöhemmin baabilaisuus ja lopulta bahai-usko. Bahai-usko
Bahai-temppelit ovat rukoukseen ja mietiskelyyn tarkoitettuja hiljentymispaikkoja. Ne eroavat perinteisistä kirkoista, temppeleistä, synagogista ja moskeijoista siten, että niiden sisustus on äärimmäisen pelkistetty eikä niissä pidetä saarnoja tai muita jumalanpalvelusmenoja. Bahai-temppelit ovat avoinna kaikkien uskontojen seuraajille. Niissä lausutaan pyhiä kirjoituksia ja rukouksia kaikista maailmanuskonnoista, ja tarkoitus on, että jokainen voi hiljaa mietiskellen nauttia henkisestä ilmapiiristä itselleen sopivalla tavalla. Temppelit on suunniteltu yksilöllisesti, mutta yhteistä kaikille on yhdeksän sisäänkäyntiä ja keskuskupoli. Tällä hetkellä bahai-uskolla on seitsemän temppeliä, jotka sijaitsevat Australiassa, Saksassa, Intiassa, Panamassa, Samoalla, Ugandassa ja Yhdysvalloissa. Bahai-usko
Bahait uskovat, että jokaisella on kuolematon sielu. Se on ihmisen henkinen osa, joka ei kuole vaan jatkaa olemassaoloaan toisessa muodossa. Sielu ei asu ruumiissa, vaan se yhdistyy ihmiseen heti hedelmöittymisvaiheessa. Mikäli kaksi ihmistä on elänyt hyvän avioliiton, heidän sielunsa jatkavat yhdessä myös kuoleman jälkeen. Bahai-usko
Bahaiden mukaan heidän uskontonsa ei ole viimeinen ja täydellinen Jumalan ilmoitus, mutta he uskovat, että bahai-usko on nykyaikana lähimpänä totuutta. Bahai-uskon mukaan on kaksi syytä, miksi uskonnot ovat erilaisia. Ensinnäkin eri yhteisöissä ja eri aikoina on ollut erilaisia tarpeita, ja toiseksi ihmiskunnalle esitetään totuus sen kulloisenkin henkisen kypsyyden mukaan. Kätketyt sanat
Kätketyt sanat (, Kalimát-i-Maknúnih) on bahai-uskon perustajaprofeetta Baha’ullah kirjoittama kirja. Se on moraaliaforismien kokoelma. Kirja on kirjoitettu osittain arabiaksi ja osittain persiaksi noin vuoden 1857 tienoilla Bagdadissa. Dubai
Vanhimmat arkeologiset löydöt Dubaissa ovat peräisin pronssikaudelta, noin 3000 vuotta eaa. 1700-luvulla nykyisen Dubain ja Abu Dhabin aluetta hallitsi Bani Yas-heimo ja heidän kilpailijoitaan olivat Qaewasim-heimo nykyisten Sharjahin ja Ra’s al-Khaiman emiraattien alueella. Tilanteeseen sekoittui Englannin Itä-Intian kauppakomppania, joka sen laivoja vastaan tehtyjen hyökkäysten johdosta liittoutui Nani Yas-heimon kanssa Qawasim-heimoa vastaan ja voitti nämä sotaretkellä vuonna 1819. Asemansa vakiinnuttaakseen britit velvoittivat alueen päälliköt solmimaan yleisen rauhansopimuksen. Sopimuksen solmimisen jälkeen Intian kauppareitit oli turvattu ja alueen helmien tuotanto alkoi kukoistaa, mikä hyödytti etenkin tuolloista Dubain aluetta. Vuonna 1833 noin 800 hengen joukko Bani Yas-heimon al-Bu Falasah-nimisestä alaryhmästä erosi Abu Dhabista muodostaen itsenäisen Dubain alueen. Dubain ensimmäinen hallitsija oli Maktoum bin Buti ja nykyisen Dubain emiirit polveutuvat Maktoumin suvusta. Barbara Hale
DeKalbissa, Illinoisissa syntyneen Halen vanhemmat olivat Willa Colvin ja Luther Ezra Hale. Hänellä oli skotlantilais-irlantilaisia sukujuuria. Hän meni vuonna 1946 naimisiin näyttelijä Bill Williamsin kanssa. Avioliitosta syntyi kolme lasta, joista yksi on näyttelijä William Katt. Avioliitto kesti, kunnes Barbara Hale jäi leskeksi 21. syyskuuta 1992. Hale tunnusti bahai-uskoa. Bahai-usko
Bahai-uskon mukaan taivas ja helvetti eivät ole palkkio- tai rangaistuspaikkoja, jotka saavutettaisiin ruumiin kuoleman jälkeen, vaan ennemminkin ihmissielun tai mielen tiloja. Taivas on läheisyyttä Jumalaan, mikä syntyy läheisyydestä uskonnon ilmaisijaan hänen opetustensa tutkimisen, ymmärtämisen ja noudattamisen kautta. Helvetti on vastaavasti etäisyyttä niistä. Toisin kuin monissa muissa uskonnoissa, bahait eivät näe ihmisessä pahuutta. Kaikki Jumalan luoma on pohjimmiltaan hyvää. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei ihminen kykenisi tekemään julmia tekoja kanssaihmisiään ja ihmiskuntaa kohtaan. Helvetti
Lähi-itä on toiminut monien nykyisten maailmanuskontojen perustamispaikkana. Abrahamilaisiin uskontoihin lukeutuva bahailaisuus on yksi maailman nuorimpia maailmanuskontoja. Siyyid Ali Muhammadin – myöhemmin Báb – perustama herätysliike toimi islamin toiseksi suurimman suuntauksen, šiialaisuuden, sisällä. Báb ennusti imaami Mahdin tuloa, ja lopulta liike erkaantui islamista omaksi uskonnokseen vuonna 1848. Varsinaisen bahailaisuuden perusti Bábin seuraaja Mírzá Husayn-`Alí eli Bahá'u'lláh. Hän julisti itsensä Mahdiksi ja saarnasi hänessä täyttyvän Mooseksen, Jeesuksen ja Muhammadin opetukset. Bahailaisuus ei hyväksy helvettiä paikkana, vaan ennemminkin erotuksena jumaluudesta. Intia
Intia oli hajanainen vuosina 700–300 eaa. Noin 550 eaa. voimakkaat mahajanapadat, ruhtinaat hallitsivat kukin omaa osaansa maasta. 400-luvulla voimakkaita kaupunkivaltioita olivat Kash eli varanasi, Ayodhya, Shravasti.
Buddhalaisuuden perustaja Siddharta Gautama eli Buddha eli 557–477 eaa. 500–300 eaa. Maurya-dynastia yhdisti Intian ensi kertaa suurvallaksi, jonka tunnetuin kuningas oli Ašoka. Kreikkalainen vaikutus ulottui maahan Aleksanteri Suuren valloitusretken jälkeen, vaikkei Aleksanteri onnistunut valtaamaan Intiaa. Sittemmin suurvalta heikkeni ja hajosi. Syntyi pienempiä valtakuntia. Näistä Gupta-valtakuntaa 320–467 jaa. pidetään klassisen Intian kukoistuskautena. Silloin buddhalaisuus oli yleistä, mutta hindulaisuus valtionuskonto. Taiteet ja tieteet kukoistivat. Gupta-valtakunta hajosi hunnien hyökkäykseen ja sisäisiin riitoihin 500-luvun alussa. Arabit hyökkäsivät Intiaan 700-luvulla jaa, minkä jälkeen maahan tunkeutui vuosisatojen kuluessa monia muita islaminuskoisia kansoja. 700-luvulla nousi Pala-imperiumi. Luoteis-Intiassa alkoi näkyä islaminuskoisten tunkeutuminen maahan joskus 1000–1100 jaa. 1193 maahan tunkeutuneet islaminuskoiset perustivat Delhin sulttaanikunnan. 1400-luvulla suurelta osin islamilaisten hallitsema Intia oli hajanainen. Valta vaihtui Delhissä väkivaltaisesti: yli puolet sulttaaneista päätti valtakautensa salamurhan uhreina. Acehilaiset
Nykyiset acehilaiset polveutuvat todennäköisesti malajilaisista, joita alkoi muuttaa suuressa mittakaavassa Acehin alueelle noin 3 000 vuotta sitten. Alueelle perustettiin ensin hinduvaltioita, mutta sittemmin alueelle levisi islaminusko, luultavasti 1200- tai 1300-luvuilla. Islamin myötä alueelle perustettiin voimakas Acehin sulttaanikunta, joka ulotti valtansa Etelä-Thai­maahan saakka. Aceh säilyi pitkään itsenäisenä senkin jälkeen, kun Hollanti alkoi vallata Indonesian muita alueita. Aceh joutui hollantilaisten vallan alle vasta 1800-luvulla. Toisessa maailmansodassa acehilaiset muodostivat sissijoukkoja taistellakseen Japania vastaan, ja sodan jälkeen he alkoivat kannattaa Indonesian itsenäisyyttä ja sotivat hollantilaisia vastaan vuosina 1945–1949. Indonesian itsenäistyttyä ongelmia tuli kuitenkin, kun acehilaiset kokivat vallan keskittyneen liiaksi Jaavalle. Vuonna 1953 Daud Beureueh julisti Acehin itsenäiseksi islamilaiseksi valtioksi, mutta julistusta seurasi sota, ja vuonna 1959 solmitussa aselevossa sovittiin autonomiasta Indonesian sisällä. Ongelmia tuli jälleen 1970-luvulla. kun hallitus alkoi käyttää alueen luonnonvaroja hyväkseen yksipuolisesti. Alueella perustettiin Vapaa Aceh -liike ja Aceh julistettiin jälleen itsenäiseksi vuonna 1976. Seuraavan kahden vuosikymmenen ajan alueella käytiin kiivaita taisteluita, ja vuoteen 1998 oli kuollut 2 000 henkilöä. Suharton kukistuminen vuonna 1998 helpotti tilannetta, mutta armeijan sodan aikaisien joukkomurhien paljastuminen kiristi tilannetta pian uudestaan. Vuonna 2001 Acehille annettiin lisää vapauksia, joihin kuului muun muassa šarialain käyttöönotto alueella. Tapaninpäivän tsunami teki laajaa vahinkoa Acehissa tappaen noin 168 000 paikallista. Puhtaan maan buddhalaisuus
Puhtaan maan buddhalaisuus syntyi Kiinassa 500-luvulla. Suuntaus sai suosiota etenkin kansan parissa. Siinä uskotaan Amitabha-buddhaan, joka on jumalallisen voiman ja valon kuva. Amitabhan ohella palvotaan Guanyin-jumalatarta, joita kumpaakin palvontaan temppeleissä. Ihminen pelastuu uskomalla Amitabhaan ja lausumalla toistuvasti tämän nimeä ja pääsee paratiisiin. Paratiisi on kaukainen läntinen Puhdas maa, jossa on pelkkää hyvyyttä ja rakkautta, ja siellä kaikki buddhalle omistautuneet ihmiset pääsevät lepäämään. Maku (kaupunki)
Antiikin aikana Maku kuului Meediaan ja myöhemmin Persian valtakuntaan. Safavididynastian hajoamisen jälkeen Maku oli itsenäinen kaanikunta. Maku on Bahá'in historiassa merkittävä kaupunki, sillä baabilaisuuden perustaja Báb oli vangittuna kaupungissa yhdeksän kuukautta. Bahai-usko
Bahai-usko näkee itsensä rauhan ja ykseyden tuojana. Uskonnossa ei ole pappeja eikä sakramentteja, ja rituaaleja on vain vähän. Kuitenkin bahai-uskon tapoja säätelevät Baha’ullahin laatimat lait, jotka edellyttävät päivittäisiä rukouksia, paastoa sekä pyhien kirjoitusten opiskelua. Pakollisten rukousten lisäksi tapakulttuuri sisältää ainoastaan hautajaisrituaalin sekä yksinkertaisen hääseremonian. Myanmar
Burman alueella tiedetään olleen asutusta noin 11 000 vuotta sitten. Ensimmäinen tunnettu alueelle saapunut kansa oli monit, jotka alkoivat asuttaa sitä noin 3000 eaa. Heidän ensimmäinen kuningaskuntansa Suwarnabhumi keskittyi Thatonin satamakaupungin ympärille noin 300 eaa. 100- tai 200-luvulla eaa. kulttuuri alkoi saada vaikutteita buddhalaisuudesta. Pyut saapuivat ensimmäisellä vuosisadalla jaa. ja perustivat useita itsenäisiä kaupunkikuningaskuntia. Burmalaiset alkoivat siirtyä alueelle Tiibetistä, ja he rakensivat voimakkaan kuningaskunnan keskuksenaan vuonna 849 perustettu Baganin kaupunki, joka sijaitsi lähellä Mandalayta. Bahain maailmankeskus
Maailmankeskuksen sijainti johtuu Baha’ullahin vangitsemisesta ja karkotuksesta Akkon siirtokuntaan vuonna 1862. Hän vietti loppuelämänsä poistumatta alueelta. Hän kuoli vuonna 1892. Baha’ullahin poika Abdulbaha’ osoitti isälleen Babin pyhätön paikka vieraillessaan Haifassa. Hallinnollisen keskuksen perustaminen mainitaan myös Baha’ullahin bahai-uskon peruskirjana pidetyssä Carmelin taulussa. Bahai-usko
Bahai-vuodessa on 19 kuukautta, joista jokainen on yhdeksäntoista päivän pituinen. Kahdeksannentoista ja yhdeksännentoista kuukauden väliin on jätetty tavallisena vuonna neljä ja karkausvuonna viisi välipäivää, jotta kalenteri voidaan sovittaa aurinkovuoteen. Pyhäpäivien viettoon ei ole säädetty mitään erityisiä juhlamenoja. Bahai-kuukauden ensimmäisenä päivänä bahait viettävät yhdeksäntoista päivän juhlaa, jossa on sekä henkistä, hallinnollista että sosiaalista sisältöä. Paasto alkaa 2. päivä maaliskuuta ja kestää yhdeksäntoista päivää. Vuosi vaihtuu kevätpäiväntasauksen aikaan eli 21. maaliskuuta. Ensimmäinen ristiretki
Valtakuntaa luodessa syntyi erimielisyyksiä, mitkä johtivat sisällissotiin. Ensin syynä oli sukulaisten suosiminen ja myöhemmin šiiat vaativat, että kalifin tulisi olla Muhammadille verisukulainen, joksi he eivät sunnilaisia umaijaideja kelpuuttaneet. 700-luvun puolivälissä sunnalaisuutta tunnustaneet abbasidit kukistivat verisissä taisteluissa vallassa olleet umaijaidit ja perustivat oman kalifaatinsa. Valtamuutos ei vieläkään kelvannut šiioille, joiden mielestä vain Muhammadin serkun Ali ibn Abi Talibin jälkeläinen oli kyllin arvokas hallitsijaksi. Abbasidien dynastian valta Bagdadissa näytti rapistumisen merkkejä. Egyptissä nousi valtaan šiialaisuutta tunnustaneet fatimidit, jotka perustivat alueelle kilpailevan kalifaatin. Fatimidien alkutaival oli voitokas, sillä he saivat kaapattua abbasidien hallitsemia alueita. Fatimidikalifi Al-Hakim bi-Amr Allah määräsi Jerusalemin valloitettuaan Pyhän haudan kirkon tuhottavaksi. Länsi-Euroopassa teko ei saanut kiitosta. Abdulbaha’
Bahailaisuus sai 1870- ja 1880-luvulla kannatusta myös muidenkin kuin baabilaisten keskuudessa. Liike ei vetänyt puoleensa šiialaista oppineistoa, mutta sen sijaan liike levisi erityisesti kauppiaiden ja sivistyneistön keskuudessa. Bahai-uskon nopeimman kasvun aikana vuodesta 1890 vuoteen 1920 se keräsi käännynnäisiä länsimaista sekä sorrettujen Persian juutalaisten ja zarathustralaisten keskuudesta. Laajeneminen pysähtyi 1920-luvulla, kun Persian yhteiskunta muuttui maalliseksi ja bahai-uskon perinteinen kohderyhmä ei kaivannut enää uutta uskontoa. Bahai-usko
Bahai-uskon toiminta rahoitetaan jäsenien lahjoituksilla, ja yhteisön ulkopuolinen rahoitus on kielletty. Uskonnon kannattajia rohkaistaan ylläpitämään bahai-rahastoa säännöllisin lahjoituksin, mutta lahjoitukset ovat kuitenkin täysin vapaaehtoisia ja kunkin jäsenen yksityisasia. Kannattajia rohkaistaan kertomaan uskostaan kanssaihmisille, ystäville ja sukulaisille tai muuttamaan uudelle alueelle eräänlaisena edelläkävijänä. Käännytystyössä henkinen tai fyysinen painostaminen on kielletty, sillä jokaisen tulee ymmärtää totuus itsenäisesti. Bahai-usko
Bahai-uskon juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se uskoi kätketyn kahdennentoista imaamin – Qaimin tai Mahdin, profeetta Muhammadin seuraajan – ilmestymiseen, mikä merkitsisi ylösnousemuksen sekä ihmiskunnan uuden, onnellisen ja oikeudenmukaisen aikakauden alkua. Vuonna 1844 nuori persialainen kauppias Sayyid Ali Muhammad Shirazi ilmoitti ensimmäiselle opetuslapselleen olevansa portti ("Bab") šiialaisten kätkettyyn imaamiin. Tämän hän antoi ymmärtää myös ensimmäisessä kirjassaan "Qayyum al-asma’", mistä baabilaisuus alkoi eriytyä vähitellen omaksi uskonnolliseksi liikkeekseen. Vuonna 1847 Bab ilmoitti itse olevansa kätketyn imaamin paluu, mikä irrotti liikkeen lopullisesti šiialaisuuden valtavirrasta. Monguorit
Monguorien pääasiallinen uskonto on lamalainen buddhalaisuus, jonka monguorit omaksuivat tiibetiläisten vaikutuksesta. Monguorien asuinalueilla sijaitsee neljä vanhaa lamalaista luostaria. Neljännen Dalai-laman kaudella rakennetusta dGon-lungin luostarista tuli kolme merkittävää tulkujen linjaa: Jangjiya Khutugtu, Tuguan Khutugtu ja Sum-pa Khutugtu. Buddhalaisuus kilpailee monguorien edelleen harjoittaman perinteisen šamanismin kanssa. Perinteiseen uskoon kuuluvat erilaiset henget, jumaluudet ja demonit, jotka vaikuttavat eri tavoin tavallisten ihmisten elämään. 1900-luvun alkupuolella monguorien keskuudessa toimi roomalaiskatolisia lähetyssaarnaajia, mutta heidän vaikutuksensa jäi vähäiseksi. Paganin kuningaskunta
Paganin kuningaskunta oli nykyisen Myanmarin eli Burman alueella vaikuttanut, Paganin kaupungin ympärille kehittynyt burmalainen kuningaskunta vuodesta 849 vuoden 1300 paikkeille. Kuningaskunta perustettiin vuonna 849 ja se levitti valtansa aluetta aiemmin hallinneiden pyuiden ja monien kuningaskuntien alueelle. Paganin kuningaskunnan ehkä vaikuttavimman kuninkaan Anawrathan kaudella theravada-buddhalaisuus vakiinnutti asemansa Burmassa ja sen temppeleistä theravada-buddhalaisuus levisi myös esimerkiksi khmerien valtakuntaan. Paganin kaupunkiin rakennettiin tuhansia buddhalaisia kulttirakennuksia, joista monet ovat säilyneet näihin päiviin saakka. Paganin kuningaskunnan kautta on pidetty burmalaisen kulttuurin kultakautena. Pagan menetti kuitenkin poliittisen merkityksensä mongolien hyökättyä maahan vuonna 1287. Paganin kaupunki säilytti kuitenkin saavuttamansa aseman uskonnollisena ja oppineisuuden keskuksena. Manama
Vuonna 1330 saaren valtasivat hormuzilaiset joukot ja vuonna 1345 tehtiin ensimmäinen kirjallinen maininta Manaman kaupungista muodossa "al-Manamah". Saaresta muodostui yksi šiialaisen oppineisuuden keskuksista ja se tuotti monia Persiassa ja Irakissa vaikuttaneita uskonoppineita. Vuonna 1521 saaren valtasi Portugali, joka rakennutti sen rannikolle useita linnakkeita. Yksi niistä oli Qalhat Manama, joka on nykyisin suosittu turistinähtävyys kaupungin reunalla. Portugalin valta päättyi vuonna 1602, jolloin saaren valtasivat Persiaa hallinneet Safavidit. Persian valta heikkeni seuraavan vuosisadan lopulla ja valtaan nousivat arabiheimot. Yksi niistä oli sunnalainen al-Khalifa-heimo alun perin Etelä-Najdista. He muuttivat ensin nykyisen Kuwaitin alueelle ja muuttivat edelleen 1700-luvun lopussa vallaten vuonna 1789 Qatarin. Qatarista käsin he valloittivat Bahrainin saaren ja maan nykyisin šiialaisen enemmistön yli valtaa pitävä sunnalainen yläluokka polveutuu heistä.
Britit saapuivat alueelle heidän kiinnostuttuaan alueen kautta meriteitse kulkevista kauppareiteistä. Vuoteen 1820 mennessä he olivat pakottaneet paikalliset hallitsijat sopimuksiin kanssaan, joiden virallinen tarkoitus oli hillitä merirosvoutta. Helmet muodostivat vielä pitkään kaupungin talouden kulmakiven. Helmikauppaan vaikutti raskaasti 1920-luvun maailmanlaajuinen lama. Helmien tilalle löytyi pian toinen luonnonvara. Standard Oil of California eli Socal löysi saarelta maaöljyä vuonna 1932 ja vuonna 1934 Bahrainista tuli ensimmäinen raakaöljyä ulkomaille vievä Persianlahden maa. Tuloja saatiin myös ulkovaltojen Juffairiin muutaman kilometrin päähän Manamasta perustetuista laivastotukikohdista. Britit perustivat laivastotukikohdan saarelle vuonna 1935 ja sitä käytettiin aina vuoteen 1971 saakka. Yhdysvallat alkoi käyttää samaa satamaa vuonna 1949 ja sillä on edelleen myös 5. laivaston sotilasalue Manaman esikaupunkialueella. Bahrain itsenäistyi vuonna 1971 ja Manamasta tuli uuden valtion pääkaupunki. Nykyisin kaupunki on maan hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Ibn Battuta
Ibn Battutasta tiedetään hänen matkoistaan kertovan kirjan ulkopuolelta vain suhteellisen vähän. Abu 'Abdallah Muhammad ibn Ibrahim al-Lawati ibn Battuta syntyi Tangerin kaupungissa marinidien dynastian hallitsemassa Marokossa vuonna 1304 islamilaisen lainoppineiden sukuun, joka polveutui lawata-nimisestä berberiheimosta. Nuoruudessaan myös ibn Battuta opiskeli lakia, mutta vuonna 1325 hän lähti pyhiinvaellukselle Mekkaan. Ibn Batuttan pyhiinvaellusreitti kulki Pohjois-Afrikan, Egyptin, Palestiinan ja Syyrian läpi ja matka kesti puolitoista vuotta. Pyhiinvaelluksensa jälkeen hän matkusti Irakissa ja Persiassa palaten lopulta Mekkaan. Vuonna 1328 tai 1330 hän lähti purjehtien Itä-Afrikan rannikolle saavuttaen eteläisimmillään nykyisen Tansanian Hän palasi matkansa jälkeen jälleen Mekkaan, jonne hän kulki kiertäen Omanin ja Persianlahden kautta ja ylittäen Arabian niemimaan keskiosat maata pitkin. Vuonna 1330 tai 1332 ibn Battuta lähti matkalle kohti Delhin sulttaanikuntaa Intiassa tarkoituksenaan löytää töitä paikalliselta hallitsijalta. Tavallinen tapa matkustaa Intiaan oli purjehtia Länsi-Intian rannikolle, mutta ibn Battuta päätti matkustaa maata pitkin kiertäen Egyptin, Syyrian ja Vähä-Aasian läpi ylittäen Mustanmeren ja kaartaen lopulta länteen, jossa hän vieraili Bysantin valtakunnan pääkaupunki Konstantinopolissa. Konstantinopolista hän jatkoi matkaansa Länsi-Aasian tasankojen läpi Transoksanian, Khorasanin ja Afganistanin kautta saapuen lopulta syyskuussa 1333 tai 1335 Indusjoen rannalle. Wadai
Wadai eli Ouaddaï oli Tšadjärven itäpuolella nykyisen Tšadin alueella sijainnut mabojen muodostama feodaalivaltio. Se syntyi ilmeisesti 1500-luvulla. 1600-luvulta lähtien alueelle levisi islam. Wadai oli aluksi Bornun ja Darfurin sulttaanikunnan vasallivaltio. 1600–1700-lukujen vaihteessa se saavutti täyden itsenäisyyden. 1700-luvun lopulla Wadai valtasi osan Kanemista. Sulttaani Abd al-Saidin aikana (1803–1818) vallattiin Bagirmi ja solmittiin kauppasuhteet Egyptin, Tripolitanian, Bornun ja Darfurin kanssa. Maan itsenäisyys päättyi vuonna 1911, kun alue liitettiin Ranskan päiväntasaajan Afrikkaan valloitussodan jälkeen. Varmuuden kirja
Varmuuden kirja tai Kitab al-Iqan (myös muodossa Kitáb-i-Íqán, ) on bahai-uskon perustajaprofeetta Baha’ullah kirjoittama kirja. Se on bahai-uskonnon luonteen ja tarkoituksen yleisesitys, joka viittaa sekä Koraaniin että Vanhaan ja Uuteen testamenttiin sekä kuvailee Jumalan sanansaattajien, profeettojen, katkeamattoman ketjun.. Kirja on kirjoitettu osittain arabiaksi ja osittain persiaksi vuonna 1861 Bagdadissa. Bhutanin historia
Bhutanin sijainti eristyksissä Himalajan vuoristossa on aiheuttanut sen että maan varhaishistoriasta ei ole tarkkaa tietoa. Maahan saapui buddhalaisuus tiibetiläisten mukana 600-luvulla. Maan ensimmäisenä hengellisenä johtajana pidetään Ngawang Namgyalia, joka otti itselleen arvonimen shabdrung. Hänen onnistui yhdistää Bhutanin hallitsevat suvut yhden hallinnon alaisuuteen, ja hänen toimestaan maahan rakennettiin dzongeja maan puolustamiseksi ja hallitsemiseksi. Bahai-usko
Vuonna 1856 Subh-i azalin vanhempi velipuoli Mirza Husain Ali Nuri, myöhemmin "Baha’ullah", astui käytännössä liikkeen johtoon. Viimeistään vuonna 1866 Baha’ullah ilmoitti julkisesti, että hän oli Babin mainitsema "Se, jonka Jumala tuo esiin". Tosin hänen väitetään kertoneen asian lähipiirilleen jo vuonna 1863, saatuaan ilmestyksen Ridvanin puutarhassa. Merkittävä osa baabilaisista hyväksyi julistuksen, mutta osa kannattajista kiisti sen. Varsinaisen bahai-uskon katsotaan syntyneen tästä julistuksesta. Vuonna 1868 uskonnon kannattajat siirrettiin Akkon rangaistussiirtolaan Palestiinaan – nykyiseen Israeliin. Baha’ullah
Islaminuskon tapaan myös bahai-usko on ikonoklastinen. Artikkelissa käytetty kuva on toinen Bahá'u'lláhista Edirnessä otetuista kuvista. Bahá'it pitävät Bahá'u'lláhin kuvan esillepanoa loukkaavana. He muun muassa haluavat vältää kuvainpalvontaa ja uskonnon identifioimista kuvaan. Molemmat kuvat ovat kuitenkin esillä Bahá'í-maailmankeskuksessa Haifassa. Uskonnollinen sota
Maailmanuskontojen teksteissä ja pakanauskontojen perinteissä esiintyy usein kostonhaluinen ja väkivaltainen jumala, joka tuhoaa seuraajiensa viholliset ja rankaisee omiaan näiden harha-askelista. Vaikka opeissa on myös rauhanomainen puolensa, niistä on helppo löytää sodalle uskonnollinen oikeutus samoin kuin oikeutus rauhanaatteellekin. Merkittävimpiä uskontoja, joista sodan oikeutus tai usko sodan väistämättömyyteen kokonaan puuttuvat, ovat buddhalaisuus, bahai-usko ja kveekarilaisuus. Bahai-usko
Rukoukseen liittyy islamin tapaan määrätyt vuorokaudenajat, asennot sekä rukoussuunta kohti Baha’ullahin hautapyhäkköä. Jokainen 15 vuotta täyttänyt on velvollinen suorittamaan päivittäisen yksityisen rukouksen. Joka päivä tulisi valita yksi kolmesta vaihtoehdosta: lyhyt rukous vuorokauden valoisana aikana, keskipitkä rukous kolmesti vuorokauden aikana tai pitkä rukous mihin vuorokauden aikaan tahansa. Ennen rukousta peseydytään. Babylonia
Babylonin alueella on asuttu jo pitkään, ainakin vuodesta 5500 eaa. Babylon sijaitsi muinaisen Akkadin alueella pohjoisessa Etelä-Mesopotamiassa. Kaupunki oli olemassa jo kolmannella vuosituhannella Akkadin ja Sumerin aikoina. Kun Uus-Sumeri romahti noin vuonna 2000 eaa., lännestä saapuneet paimentolaiset, amorilaiset, ottivat kaupungin ohjakset käsiinsä noin 1950 eaa. Shinbutsu kakuri
Kun buddhalaisuus oli saapunut Japaniin, japanilaiset kehittivät paikallisten kamien ja uuden ulkomaisen uskonnon välille synkretismin, jota kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō. Buddhalaisuus tuli maahan Kiinan kautta Asuka-kauden lopulla 500-luvulla. Sen sijaan, että japanilaiset olisivat hylänneet vanhat uskomuksensa, he yrittivät sopeuttaa ne uuteen ja olettivat molempien olevan tosia. Niinpä buddhalaiset temppelit liitettiin paikallisiin pyhäköihin ja toisin päin. Molemmat omistettiin sekä kameille että Buddhalle. Buddhalaisen vaikutuksen syvyys voidaan esimerkiksi nähdä nykyisissä pyhäköissä, joiden muoto suurine rukoushalleineen ja pyhine kuvineen on itsessään buddhalaista alkuperää. Vaikutusvaltaisen "honji suijaku" -teorian mukaan, joka oli yleinen Meiji-kaudelle saakka, buddhalaiset jumaluudet jopa päättivät ilmaantua japanilaisille paikallisten kamien muodossa pelastaakseen heidät.