Milloin Johann Arndt kuoli?
Johann Arndt
Johann Arndt (27. joulukuuta 1555 Edderitz, Saksa – 11. toukokuuta 1621 Celle, Saksa) oli saksalainen luterilainen pappi ja hartauskirjailija, jota pidetään pietismin edelläkävijänä ja josta "pietismin isä" Philipp Jakob Spener katsoi liikkeen saaneen alkunsa. Arndt toimi kirkollisissa viroissa useissa paikoissa, viimeksi Braunschweig-Lüneburgin ruhtinaskunnan ylisuperintendenttinä. Hänen tunnetuin teoksensa on "Neljä kirjaa totisesta kristillisyydestä", joka on käännetty lähes kaikille Euroopan kielille.
Immanuel Kant
Immanuel Kant (22. huhtikuuta 1724 Königsberg – 12. helmikuuta 1804 Königsberg), oli vaikutusvaltainen preussilainen filosofi. Kantin työt rakensivat siltaa aikakauden rationalististen ja empirististen koulukuntien välille. Hänellä oli suuri vaikutus niin valistusta seuranneeseen romantiikkaan ja 1800-luvun saksalaisiin idealisteihin kuin nykyfilosofian kysymyksenasetteluihin. Ahti Jäntti
Ahti Johannes Jäntti (s. 1942) on suomalainen kielentutkija. Hän on ollut Jyväskylän yliopiston germaanisen filologian professori vuodesta 1989. Hänen tutkimuskohteenaan ovat olleet saksan kielen verbit. Hän jäi eläkkeelle 2005. Berndt Ahnger
Berndt Johan Ahnger (3. kesäkuuta 1840 Rautalampi – 4. heinäkuuta 1890 Porvoon pitäjä) oli suomalainen varatuomari, joka työskenteli Suomen senaatin virkamiehenä muun muassa kauppa- ja teollisuustoimikunnassa. Hän kuoli heinäkuussa 1890 kesähuvilallaan Porvoon maalaiskunnassa. Hannah Arendt
Hannah Arendt (alk. Johanna Arendt; 14. lokakuuta 1906 Linden-Limmer, Saksa – 4. joulukuuta 1975 New York, New York, Yhdysvallat) oli 1900-luvun tärkeimpiin kuuluva saksalainen filosofi ja poliittinen teoreetikko. Hänet tunnetaan tutkimuksistaan totalitarismin ja poliittisen filosofian alalla, ja teoksissaan hän tutkii muun muassa valtaa, auktoriteettia ja totalitarismia. Arendt Grape
Arendt Grape (21. syyskuuta 1612 Lyypekki – 20. joulukuuta 1687 Ylitornio) oli alun perin saksalainen porvari, joka toimi Ruotsiin muutettuaan ensin kaivosyrittäjänä Pajalassa ja sitten tilanpitäjänä Ylitorniolla ja lapinvoutina Tornion ja Kemin lapinmaiden alueilla. Alexander von Humboldt
Vapaaherra Friedrich Wilhelm Heinrich Alexander von Humboldt (14. syyskuuta 1769 Berliini – 6. toukokuuta 1859 Berliini) oli preussilainen luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän oli preussilaisen ministeri, filosofi ja kielitieteilijä Wilhelm von Humboldtin nuorempi veli. Humboldtin teos kasvimaantieteestä oli eliömaantieteen perusteoksia. Johann Attenberger
Johann Attenberger oli länsisaksalainen moottoripyöräilijä, joka sai surmansa Belgian Grand Prix -kilpailussa 7. heinäkuuta 1968. Onnettomuus sattui ajon viimeisellä kierroksella Attenbergerin kamppaillessa johtopaikasta maanmiehensä Georg Auerbacherin kanssa. Attenberger yritti ohittaa Auerbacheria suoralla rataosuudella, kun hän osui Auerbacherin pyörään. Attenberger menetti ajoneuvonsa hallinnan ja suistui täydessä nopeudessa radalta. Ajaja ja sivuvaunullisen BMW-moottoripyörän ajokumppani Josef Schillinger menettivät silmänräpäyksessä henkensä. Pari oli voittanut sivuvaunujen Grand Prix -kilpailun edellisenä sunnuntaina Hollannissa. Johan Ferdinand Canth
Johan Ferdinand Canth (23. marraskuuta 1835 Siuntio – 13. heinäkuuta 1879 Jyväskylä) oli Jyväskylän seminaarin luonnontieteen lehtori (vuosina 1872−1875 myös seminaarin varajohtaja) ja Minna Canthin aviopuoliso. Burkhard Christoph von Münnich
Burkhard Christoph von Münnich (19. toukokuuta 1683 Neuenhuntorf, Oldenburg – 27. lokakuuta 1767 Tartto, Viro, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarikunnan palvelukseen asettunut saksalainen kreivi ja kenraali. Münnich oli yksi Venäjän hallituksen johtajista keisarinna Annan valtakaudella (1730–1740) ja hän komensi Venäjän armeijaa Venäjän–Turkin sodassa (1736–1739). Hän myös uudisti Venäjän armeijan Preussin esikuvan mukaan.
Münnich syntyi tuolloin Tanskalle kuuluneessa Oldenburgissa ja aloitti sotilasuransa Ranskan armeijassa. Hän kouluttautui myös isänsä ammattiin eli vesirakennusinsinööriksi. Vuonna 1701 hänestä tuli kapteeni Hessenin armeijassa ja seuraavina vuosina hän osallistui sotiin Ranskaa vastaan eri puolilla Eurooppaa. Sitten hän siirtyi Saksin ja Puolan kuninkaan August II Väkevän palvelukseen, ja kohosi tämän armeijassa 1716 everstiksi sekä 1717 kenraalimajuriksi. Vuonna 1721 Pietari Suuri kutsui Münnichin astumaan Venäjän palvelukseen. Hän sai Venäjän armeijassa kenraaliluutnantin arvon. Münnich johti Laatokan kanavan rakentamista, perusti kadettikoulun ja toteutti muita uudistuksia. Vuonna 1728 hän sai kreivin arvon ja Pietari II nimitti hänet Venäjän asevoimien ylipäälliköksi. Keisarinna Anna ylensi hänet 1732 sotamarsalkaksi ja teki hänestä samalla valtakunnan sotaneuvoston puheenjohtajan. Annan hallintoa johtivat muutenkin vaikutusvaltaiset saksalaiset neuvonantajat, kuten Ernst Johann von Biron ja Andrei Osterman. Biron ja Osterman pitivät Münnichiä kilpailijanaan, ja halusivat päästä hänestä eroon. Karl Brandt
Brandt syntyi Mülhausenissa Saksan Elsass-Lothringenissa (nykyisin Ranskan Mulhouse) 1904. Hänen isänsä oli poliisi. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi 1928. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen tammikuussa 1932, hänestä tuli SA:n jäsen 1933, SS:n jäsen heinäkuussa 1934 ja hänet nimitettiin Untersturmführeriksi. 1933 natsijohto pyysi häntä tekemään psykologisen arvion Theodor Eickestä, jonka Brandt totesi tervejärkiseksi eikä epäillysti psykopaatiksi. Kesästä 1934 hän oli Hitlerin ”avustava lääkäri”. 1. syyskuuta 1939 Hitler nimitti hänet varajohtajaksi T4 -eutanasiaohjelmaan Philipp Bouhlerin kanssa. Hän yleni normaaliin tapaan SS:ssä; tammikuussa 1943 hän oli kenraalimajuri. 16. huhtikuuta 1945 sodan lähestyessä loppuaan Gestapo pidätti hänet, sillä hän oli siirtänyt perheensä pois Berliinistä, jotta he voisivat antautua yhdysvaltalaisille. Berliiniläinen oikeus tuomitsi hänet kuolemaan, mutta Karl Dönitz vapautti hänet 2. toukokuuta. Hän jäi brittien pidättämäksi 23. toukokuuta 1945.
Brandt joutui oikeuteen 22 muun natsitohtorin kanssa Nürnbergin oikeudenkäynnissä. Oikeudenkäynti, viralliselta nimeltään "Yhdysvallat vs. Karl Brandt et al.", tunnetaan yleisemmin lääkärioikeudenkäyntinä. Se alkoi 9. joulukuuta 1946. Brandtia syytettiin erikoisesti vastuulliseksi osallistumisestaan vankien jäädytyskokeisiin, malaria- ja kaasukokeisiin ja moniin muihin. Häntä syytettiin myös Aktion T4 -eutanasiaohjelmaan ja SS:n kuulumisesta. Brandt tuomittiin kuolemaan ja hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa kesäkuussa 1948. Hans Arp
Hans Arp eli Jean Arp (16. syyskuuta 1886 Strassburg, Saksa – 7. kesäkuuta 1966 Basel, Sveitsi) oli saksalais-ranskalainen kuvanveistäjä, taidemaalari, runoilija ja abstrakti taiteilija, joka käytti muun muassa revittyä ja liisteröityä paperia. Erich Adickes
Erich Adickes (1866–1928) oli saksalainen filosofi, joka oli professorina Tübingenissä vuodesta 1904. Adickes ansioitui julkaisemalla mallikelpoisia painoksia Kantin teoksista ja Kantin jälkeenjääneitä käsikirjoituksia. Hän oli Ernst Haeckelin vastustaja ja kirjoitti teoksessaan "Kant contra Haecke": "En usko persoonalliseen maailman ulkopuoliseen jumalaan yhtään enempää kuin hän, en siihen että hän on luonut maailman, enkä ruumiista erilliseen aineettomaan sieluun." Horst Arndt
Arndt kuoli 80-vuotiaana 18. lokakuuta 2014. Johan Kunttu
Johan Evert Kunttu () oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri, joka menehtyi sisällissodan taistelussa Kalevankankaalla. Operaatio Anthropoid
Agentit pudotettiin laskuvarjoilla Pilseniin puoli vuotta ennen iskua. Prahassa Libeňin esikaupungissa 27. toukokuuta 1942 Heydrich oli automatkalla työhuoneeseensa Mercedes 320 -avoautolla, kun agentit iskivät auton kimppuun. Gabčíkin aseeseen tuli kuitenkin toimintahäiriö juuri ratkaisevalla hetkellä. Autoa kuljettanut SS-mies luuli Gabčíkin olevan yksin ja pysäytti auton surmatakseen hänet. Silloin Kubiš heitti voimakkaan käsikranaatin autoon. Räjähdyksessä Heydrich haavoittui kuolettavasti. Hän kuoli 38-vuotiaana prahalaisessa sairaalassa 4. kesäkuuta 1942. Johannes Brand
Johannes Henricus (Jan Hendrik) Brand (6. joulukuuta 1823 Kapkaupunki, Kapmaa – 14. heinäkuuta 1888 Bloemfontein, Oranjen vapaavaltio) oli Kapmaan hollantilainen poliitikko, joka toimi vuosina 1864–1888 Oranjen vapaavaltion presidenttinä. Johann Otto von Spreckelsen
Johann Otto von Spreckelsen (4. toukokuuta 1929, Viborg, Tanska – 16. maaliskuuta 1987, Hørsholm, Tanska) oli tanskalainen arkkitehti. Vuonna 1982 hän voitti Grande Archen kansainvälisen suunnittelukilpailun, mutta hän kuoli ennen kuin ehti nähdä sen rakennettuna. Maantiede
Nykyaikaisen maantieteen perustajiksi katsotaan usein 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuoliskolla eläneet preussilainen Alexander von Humboldt ja saksalainen Carl Ritter. Humboldtin teos "Kosmos" ja Ritterin "Erkunde" ovat maantieteen klassikoita. John Arnold Bergh
John Arnold Bergh (10. elokuuta 1872 Helsinki – 7. marraskuuta (toisen lähteen mukaan 4. marraskuuta) 1939 Porvoo) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä "Arnold", "Mikael Sand" ja "Mikael Sanden". Immanuel Kant
Kantin suosiosta huolimatta filosofiset virtaukset alkoivat kuitenkin kulkea toiseen suuntaan. Monet Kantin merkittävimmistä oppilaista, kuten Reinhold, Fichte ja Jakob Sigismund Beck, etenivät kantilaisuudesta yhä jyrkempään idealismiin. Tämä sai aikaan saksalaisen idealismin nousun. Kant vastusti tätä kehitystä ja arvosteli Fichteä avoimessa kirjeessään vuonna 1799. Tämä oli yksi hänen viimeisiä filosofisia tekojaan. Hänen terveytensä, joka oli pitkään ollut huono, kääntyi yhä huonommaksi ja hän kuoli Königsbergissä vuonna 1804. Hänen keskeneräinen viimeinen teoksensa, katkelmallinen "Opus Postumum", julkaistiin nimensä mukaisesti postuumisti. Johannes Angelus Arcimboldus
Johannes Angelus Arcimboldus (k.1555) toimi paavi Leo X:n nimittämänä anekaupan yliasiamiehenä Saksassa ja pohjoismaissa. Tässä toimessaan hän vieraili 1518 Ruotsissa. Ludwig Uhland
Johann Ludwig Uhland (26. huhtikuuta 1787 Tübingen – 13. marraskuuta 1862 Tübingen) oli saksalainen runoilija. Athenis Finlandiae -kulttuuritapahtuma
"Athenis Finlandiae" tarkoittaa suomeksi "Suomen Ateenassa". Jyväskylä sai lempinimensä Suomen Ateena jo 1850-luvulla, kun Suomen kansalliskirjailija Elias Lönnrot kirjoitti Jyväskylään Wolmar Schildtille: "Sinä Schildt, joka olet siellä Jyväskylässä, Suomen Ateenassa, tieteen ja taiteen kehdossa." Sanaseppona tunnettu Schildt oli Jyväskylässä juuri keksinyt latinankielestä suomenkieliset sanat "tiede" ja "taide". Jochen Rindt
Karl Jochen Rindt (18. huhtikuuta 1942 Mainz, Saksa – 5. syyskuuta 1970 Monza, Italia) oli saksalainen, Itävaltaa edustanut kilpa-ajaja. Hän on Formula 1 -historian ainoa kuljettaja, joka on voittanut maailmanmestaruuden kuolemansa jälkeen. Johann Wilde
Johann Wilde vaikutti Pietarissa vuodet 1741–1764 ja hän toimi tuona aikana pääasiassa orkesteriviulistina. Hän tuli tunnetuksi hankittuaan haltuunsa kiinalaiset suu-urut, joita soittamalla hän sai suurta suosiota kaupungin seurapiireissä. Christian Kratzensteinin kerrotaan kuulleen Wilden suu-urkujen soittoa Pietarissa. Kratzenstein viehättyi kuulemaansa vapaalehdykkäsoittimeen niin, että hän alkoi kehitellä omaa versiota eteenpäin, josta lähtenyt kehitys lopulta johti palkeella ja urkukoskettimistolla varustettuun "Kirsnikin harmonica"an sekä Georg Voglerin kehittämään harmoninkaltaiseen soittimeen, "organochordium"iin. Yhteiskuntatieteiden historia
Immanuel Kant oli 1700-luvun valistusajan saksalainen filosofi. Hän asetti inhimillisen hyödyn tavoittelun sijalle velvollisuuden ja moraalin. Hän pohti metafysiikkaa eli olemassaolon olemusta. Hän oli myös omaksunut aikakautensa yksilönvapauden aatteita ja piti ihmisiä tasa-arvoisina. Kantin pääteos on Puhtaan järjen kritiikki ("Kritik der reinen Vernunft", 1781). Des Deutschen Vaterland
Was ist des Deutschen Vaterland on saksalainen isänmaallinen laulu, jonka on kirjoitti runoilija Ernst Moritz Arndt vuonna 1813. Myöhemmin siihen sävelsi musiikin Gustav Reichardt 1825. Jean Boldt
Johan Carl Emil (Jean) Boldt (19. huhtikuuta 1865 Kuopio – 16. toukokuuta 1920 Helsingin maalaiskunta) oli hovioikeuden auskultantti, asianajaja ja toimittaja joka tuli tunnetuksi 1800-luvun lopussa teosofina ja myöhemmin anarkistina. Jacobus Arminius
Jacobus Arminius oli hollantilainen protestanttinen teologi. Jacobus Arminius syntyi 10. lokakuuta 1560 Utrechtin provinssissa ja kuoli 19. lokakuuta 1609. Hän vastusti kalvinistista oppia, jonka mukaan Jumala olisi määrännyt ennalta ihmisen kohtalon eli sen, pelastuuko hän vai joutuuko kadotukseen. Arminiuksen teorioita esittelevällä "Remonstrate"-kirjalla (julkaistu 1610) oli vapauttava vaikutus protestanttiseen suuntaukseen. Hänen kirjoituksiinsa perustuvaa oppia nimitetään arminiolaisuudeksi. Adolf Bastian
Adolf Bastian (26. kesäkuuta 1826 – 2. helmikuuta 1905) oli 1800-luvun yleisnero, joka tunnetaan erityisesti panoksestaan etnografian ja antropologian kehittymiseksi tieteiksi. Nykypsykologia on hänelle kiitollisuudenvelassa hänen teoriastaan "Elementargedanke", jonka seurauksena Carl Jung kehitti teorian arkkityypeistä. Karl Frans Hjorth
Hjorth oli naimisissa vuodesta 1882 Eugenia Viktoria Desideria Esperance Helene "Dessi" Vesanderin (1854–1931) kanssa. Perheessä oli kuusi lasta joista tunnetuin oli taidemaalari ja oopperalaulaja Arno Hjorth (1883–1932). Karl Frans Hjorth on haudattu Tampereen Kalevankankaan hautausmaalle. Erland Aarnio
Erland Aarnio (17. lokakuuta 1881 Hausjärvi – 18. heinäkuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraatti. Hän kuului "Työmies"-lehden toimitukseen vuonna 1905, vuosina 1906–1907 hän toimi "Eteenpäin-lehdessä" ja sen jälkeen jälleen Työmies-lehdessä vuoteen 1916 saakka, jolloin siirtyi Elannon sihteeriksi ja "Elanto"-lehden toimittajaksi. Hän kirjoitti lisäksi "Sosialistiseen Aikakauslehteen". Aarnio tunnettiin myös suomentajana. Hän käänsi muun muassa kolme sosiaalidemokratian johtavan teoreetikon Karl Kautskyn teosta, joihin lukeutuu hänen pääteoksensa "Tie valtaan" (1909). Friedrich Albert Lange
Friedrich Albert Lange (28. syyskuuta 1828 – 23. marraskuuta 1875) oli saksalainen filosofi ja sosiologi. Hänet tunnetaan ennen kaikkea varhaista uuskantilaisuutta edustaneesta materialismia kritisoineesta pääteoksestaan "Geschichte des Materialismus" (”Materialismin historia”, 1866). Amandus Heinrich Christian Zietz
Amandus Heinrich Christian Zietz (1840–1921) oli tanskalainen, Australiassa vaikuttanut eläintieteilijä. Philipp Lenard
Saksalainen fyysikko Heinrich Hertz havaitsi vuonna 1887 niin sanotun valosähköisen ilmiön. Ilmiöllä tarkoitetaan elektronien irtoamista metallien pinnalta, kun metallin pintaan suunnataan valoa. Sitä tukivat Hertzin jälkeen Wilhelm Hallwachs sekä Lenard. Molemmat havaitsivat ilmiössä outoja ominaisuuksia. He saivat selville, ettei elektronivirran suuruus katodilta anodille riipu käytetyn valon intensiteetistä vaan valon taajuudesta. Tämä tarkoitti sitä, että myös pienillä intensiteeteillä voidaan emitoida elektroneja metallien pinnalta. Havainto ihmetytti fyysikoita, eikä ilmiötä kyetty selittämään ennen kuin Albert Einstein teki sen vuonna 1905. Jean-Baptiste Krumpholtz
Jean-Baptiste Krumpholtz (1742–1790) oli tšekkiläinen säveltäjä ja harpisti. Häntä opetti muun muassa Joseph Haydn. Krumpholtz teki itsemurhan hukuttautumalla Seineen. Johann Gottlieb Fichte
Johann Gottlieb Fichte (19. toukokuuta 1762 Rammenau – 29. tammikuuta 1814 Berliini) oli saksalainen filosofi. Hän kuuluu merkittävimpiin saksalaisen idealismin edustajiin. Häntä pidetään joskus saksalaisen nationalismin ja antisemitismin isänä, vaikkakin tahtomattaan. Johann Arndt
"Totinen kristillisyys" perustuu keskiajan mystiikan edustajien kirjoituksiin, joita Arndt muokkasi luterilaisen ortodoksian katsomusten mukaisiksi. Näiden joukossa on muun muassa "Theologia deutsch" (suom. "Kirja täydellisestä elämästä"), jonka uuden painoksen Arndt toimitti. "Totisen kristillisyyden" kolme ensimmäistä kirjaa käsittelee sielun kehitystä Jumalan tuntemiseen. Siinä kuvastuvat mystiikan kolme vaihetta: puhdistautuminen (purgatio), valaistuminen (illuminatio) ja yhdistyminen Jumalaan (unio mystica). Neljännessä kirjassa Arndt kehittelee luonnon teologiaa, jonka lähtökohtia ovat uusplatonismi ja Paracelsuksen ajattelu. Helga Arendt
Arendt kuoli 11. maaliskuuta 2013, 48-vuotiaana, rinnassa olleen kasvaimen seurauksena. Ernst Moritz Arndt
Fichtestä poiketen Arndt ihannoi voimaa ja väkivaltaa. Sotaakin hän piti Jumalan säätämyksenä, koska ihminen epätäydellisyydessään ei kestäisi ikuista rauhaa, vaan kaikkinaiset paheet kitkisivät hänestä tällöin viimeisetkin hyveet. Orjamieli oli kirjailijalle paheista suurin. Kansallissosialisteille Ernst Moritz Arndt tarjosi paljon ajattelun apuvälineitä. Johann Carl Fuhlrott
Johann Carl Fuhlrott (31. joulukuuta 1803 Leinefelde, Saksa – 17. lokakuuta 1877 Elberfeld, nyk. Wuppertal) oli saksalainen luonnontieteilijä. Hän tajusi Neanderthalista luolasta kalkkikiveä kaivaneiden työmiesten vuonna 1856 löytämien luiden merkityksen. Hänen maineensa perustuu siihen, että hän arvioi niiden olevan aiemmin tuntemattoman ihmislajin luita. Kaivostyöläiset olivat luulleet luiden kuuluvan karhulle, mutta Fuhlrott huomasi, että ne poikkesivat tavallisista ihmisenluista ja näytti niitä Bonnin yliopiston professorille Hermann Schaaffhausenille. He julkistivat löydön yhdessä 1857. Heidän näkemyksiään ei aluksi hyväksytty, koska ne poikkesivat Raamatusta, eikä Darwin ollut vielä julkaissut ajatuksiaan evoluutiosta. Fuhlrottia ja Schaaffhausenia pidetään nyisin paleoantropologian perustajina, ja heidän löytönsä on nimetty "Homo neanderthalensis" -nimellä löytöpaikan kunniaksi. Johann Eck
Myös myöhemmällä elämällään Eck vastusti kiivaasti leviävää uskonpuhdistusta ja puolusti katolilaisuutta. Hän menehtyi helmikuun 13. päivänä vuonna 1543. Johann Ernst von Hanxleden
Johann Ernst von Hanxleden eli Arnos Paathiri tai Arnos Padri, (1681 Ostercappeln, lähellä Osnabrückiä, Ala-Saksi – 20. maaliskuuta 1732 Palayur, Trichurin alue, Kerala, Intia) oli saksalainen jesuiittapappi, joka oli lähetyssaarnaajana Intiassa. Hän laati kielioppeja, muun muassa sanskritin kielen Grammatica grandonican, joka vaikutti merkittävästi Sidharubamin kieliopin ilmestymiseen vuonna 1790. Hän kirjoitti myös runoja. Saksalainen idealismi
Kantia (1724–1804) pidetään joskus ensimmäisenä saksalaisista idealisteista. Hänen työnsä pyrkivät rakentamaan sillan 1700-luvun hallitsevien filosofikoulukuntien, 1) rationalismin, joka katsoi, että tietoa voitiin saada pelkästään järjellä "a priori" (ennen kokemusta), ja 2) empirismin, joka katsoi, että tietoa voitiin saada pelkästään aisteilla, välille. Kantin ratkaisuna oli ehdottaa, että vaikka voimmekin tuntea tiettyjä tosiseikkoja maailmasta ainoastaan aistikokemuksen kautta, voimme tietää sen muodon joka näillä seikoilla tulee olla jo ennen mitään kokemusta. Emme kuitenkaan voi tietää, mitä olioita tulemme kohtaamaan. Kant kutsui filosofiaansa ”kriittiseksi filosofiaksi”, koska se keskittyi enemmän kritisoimaan jo asetettujen teorioiden rajoituksia kuin asettamaan uusia oppijärjestelmiä. Edellä esitettyä johtopäätöstään Kant kutsui ”transsendentaaliseksi idealismiksi”. Kantin transsendentaalisen idealismin perusajatuksiin kuului se, että henkilön tuli ottaa itsensä ulko- tai yläpuolinen (transsendentaalinen) näkökulma ja ymmärtää, että mieli tuntee suoraan ainoastaan ilmiöt tai ideat. Kaikki muu on oleva ”olioita itsessään” eikä niitä voida tuntea suoraan ja heti. Antonin Artaud
Artaud koki syvää hengenheimolaisuutta Vincent van Goghin kanssa. Teos Van Gogh, le suicidé de la société (1947, sananmukaisesti "Van Gogh, yhteiskunnan itsemurhaama"), käsittelee yhtä paljon Artaud’ta itseään kuin kuvataiteilijaakin. Kimmo Pasanen on suomentanut esseen nimellä Korpit ja auringonkukka (1974). Esseestään Artaud sai Sainte-Beuve –palkinnon tammikuussa 1948. 
Artaud kuoli 4. maaliskuuta 1948 suolistosyöpään lepokodissa lähellä Pariisia. Artaud löydettiin kuolleena majapaikastaan Ivry-sur-Seinen esikaupunkialueella sijaitsevasta puutarhapaviljongista kenkä kädessään. Kuin hän olisi menehtynyt kesken päivittäiselle kävelylenkille valmistautuessaan. Johann Friedrich Herbart
Johann Friedrich Herbart (4. toukokuuta 1776, Oldenburg – 14. elokuuta 1841, Göttingen) oli saksalainen filosofi, psykologi ja ”tieteellisen pedagogiikan” perustaja. Eugène Lanti
Eugene Lanti (oik. Eugene Adam, 19. heinäkuuta 1879 Normandia, Ranska – 17. tammikuuta 1947 Meksiko) oli sosialisti ja Sennacieca Asocio Tutmonda -lehden perustaja. Lanti oli myös stalinismin kriitikko. Hänet tunnetaan anationalismin kannattajana ja pioneerina. Johann Schobert
Johann Schobert (n. 1720 – 28. elokuuta 1767) oli saksalainen säveltäjä ja klavikordisti. Hänen syntymäpaikastaan ei ole varmuutta, mutta hän eli elämänsä viimeiset seitsemän vuotta Pariisissa. Schobertin tuotanto koostuu pääosin sonaateista klavikordille. Schobert kuoli Pariisissa vuonna 1767 syötyään myrkyllisiä sieniä. Häntä kyllä varoitettiin niistä mutta hän ei uskonut että ne olivat myrkyllisiä ja sai muutkin uskomaan että ne ovat syötäviä. He söivät niistä valmistetun aterian kohtalokkain seurauksin. Hänen poikansa, piika ja neljä ystäväänsä kuolivat sienimyrkytykseen. Willy Brandt
Willy Brandt (18. joulukuuta 1913 Lyypekki, Saksan keisarikunta – 8. lokakuuta 1992 Unkel am Rhein, Saksa) oli saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Saksan liittotasavallan liittokansleri vuosina 1969–1974. Brandt kuului kylmän sodan ajan näkyvimpiin eurooppalaisiin poliitikkoihin ja on tunnettu etenkin liennytyspolitiikastaan. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon 1971. Buenaventura Durruti
José Buenaventura Durruti Dumange (14. heinäkuuta 1896 León, Espanja – 20. marraskuuta 1936 Madrid, Espanja) oli espanjalainen anarkisti, joka taisteli maan sisällissodassa. Hän oli 1900-luvun alkuvuosikymmenten keskeisiä vaikuttajia Espanjan ja koko Euroopan anarkistisessa liikkeessä. Durruti oli perustamassa muun muassa Los Solidarios -nimistä aseellista ryhmittymää, joka murhasi kardinaali Juan Soldevilla y Romeron. Hän taisteli sisällissodassa tasavaltalaisten puolella kenraali Francon joukkoja vastaan ja kuoli Madridissa käydyissä taisteluissa. Ludwig Wittgenstein
Ludwig Josef Johann Wittgenstein (26. huhtikuuta 1889 Wien, Itävalta – 29. huhtikuuta 1951 Cambridge, Englanti) oli itävaltalais-englantilainen filosofi, joka vaikutti 1900-luvun alkupuolella loogiseen empirismiin ja analyyttisen filosofian syntyyn. Edgar Julius Jung
Vuonna 1932 Jungista tuli kansleri Franz von Papenin puheiden kirjoittaja. Natsien vuoden 1933 tammikuun valtaannousun jälkeen Jung kirjoitti puheen, jonka Papen piti Marburgin yliopistossa 17. kesäkuuta 1934. Puhe toi ilmi konservatiivien kriittisyyden kansallissosialismin väkivaltaisuutta kohtaan. Adolf Hitler raivostui kuullessaan puheesta ja antoi SS:n johtajalle Heinrich Himmlerille tehtäväksi pidättää Jungin 25. kesäkuuta. SS vangitsi hänet vielä samana päivänä ja hänet teloitettiin pitkien puukkojen yön väkivaltaisessa puhdistuksessa, jonka avulla natsihallinto pyrki pääsemään eroon poliittisista vastustajistaan. Jungin ruumis löytyi ojasta Oranienburgissa. Heinrich Hertz
Heinrich Rudolf Hertz (22. helmikuuta 1857 Hampuri, Saksa – 1. tammikuuta 1894 Bonn, Saksa) oli saksalainen fyysikko, jonka mukaan taajuuden yksikkö hertsi on nimetty. Vuonna 1888 hän havainnollisti ensimmäisenä sähkömagneettisen säteilyn olemassaolon rakentamalla laitteen, joka tuotti radioaaltoja. Adolf Hitlerin kuolema
Adolf Hitlerin kuolema huhtikuussa 1945 tapahtui yleisesti hyväksytyn teorian mukaan Hitlerin ampuessa itseään päähän otettuaan samanaikaisesti tappavaa syanidia. Tämän lisäksi Hitlerin kuolemasta on monia muitakin teorioita. Juhana (Itävallan arkkiherttua, s. 1852)
Liberaalien mielipiteidensä vuoksi Juhana ajautui riitoihin keisari Frans Joosefin kanssa, ja vastaavassa tilanteessa olleen kruununprinssi Rudolfin tehtyä vuonna 1889 itsemurhan Juhana päätti jättää kaiken. Lokakuussa 1889 hän lähti maasta, luopui ruhtinaallisesta arvostaan, otti Sveitsin kansalaisuuden ja vaihtoi nimekseen Johann Orth, asuinpaikkanaan sitä ennen toimineen Ortin linnan mukaan. Hän meni Lontoossa naimisiin rakastettunsa, balettitanssija Ludmilla ”Milli” Stubelin kanssa. Juhana osti Hampurista itselleen "Margherita"-nimisen höyrylaivan ja lähti sillä vaimoineen kohti Chilen Valparaisoa. Heidät nähtiin viimeisen kerran Argentiinan Kap Tres Puntasin luona 12. heinäkuuta 1890, mutta sen jälkeen koko alus katosi matkustajineen, upoten luultavasti 20. tai 21. heinäkuuta. Juhana julistettiin virallisesti kuolleeksi vuonna 1911. Carl Henrik Anckarswärd
Carl Henrik Anckarswärd (1782 Suomenlinna – 1865 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas, ja poliitikko. Hän nousi vuonna 1803 Gustaf Mauritz Armfeltin yliadjutantiksi. Anckarswärd otti osaa läntisen armeijan kapinaan 1809 ja esiintyi sen jälkeen valtiopäivillä liberaalin opposition johdossa yhdessä veljensä Johan August Anckarswärdin kanssa. Vuonna 1830 hän esitti eduskunnan säätyjaon lakkauttamista. Adolf Hitlerin kuolema
Vuonna 2011 julkisuuteen nousi väitteitä siitä että Hitler olisikin paennut Argentiinaan ja kuollut vasta 17 vuotta myöhemmin, vuonna 1962 73-vuotiaana. Sotahistorioitsija Simon Dunstan ja toimittaja Gerrard Williams esittivät 2012 suomennetussa teoksessaan "Hitlerin Pako", että Hitler pääsi pakenemaan Berliinistä
Etelä-Amerikkaan ja eli sodan jälkeen Patagoniassa. Arno Schmidt
Arno Otto Schmidt (1914–1979) oli saksalainen kirjailija ja aikansa kiistellyimpiä länsisaksalaisia modernisteja. Hänen pääteoksensa on "Zettels Traum" (1970). Yksi hänen novellinsa suomennos on julkaistu antologiassa "Matka jonnekin" (Tammi 1965). Picander
Picander eli Christian Friedrich Henrici (Stolpen 14. tammikuuta 1700 – Leipzig 10. toukokuuta 1746) oli saksalainen runoilija, joka kirjoitti lukuisia librettoja Johann Sebastian Bachin kantaatteihin. Picander aloitti runoilijana vuonna 1721 kirjoittamalla eroottisia runoelmia ja draamoja. Vuonna 1725 hän kirjoitti ensimmäiset kantaattilibretot Bachille, joista tuli teokset ”"Entfliehet, verschwindet”" BWV 249a ja ”"Zerreißet, zersprenget”" BWV 205. Kuitenkin jo vuonna 1723 sävelletty kantaatti ”"Bringet dem Herrn Ehre”" BWV 148 perustui Picanderin runoon ”"Weg”", joka oli julkaistu vuosina 1724–1725 runokokelmassa ”"Sammlung erbau licher Gedancken”". Picander toimi koko Bachin Leipzigin kauden ajan tämän merkittävänä yhteistyökumppanina ja viimeinen Picanderin teksiin kirjoitettu kantaatti, ”"Talonpoikaiskantaatti”" BWV 212 valmistui vuonna 1742. Johann Heinrich Alsted
Johann Heinrich Alsted (maaliskuu 1588 – 9. marraskuuta 1638) oli saksalainen protestanttinen teologi, filosofi ja ensyklopedisti. Hän toimi jonkin aikaa filosofian ja teologian professorina Herbornissa, Nassaussa, ja myöhemmin Weissenburgissa (nykyisessä Alba Iuliassa) Transilvaniassa, jossa hän pysyi kuolemaansa saakka. Jochen Rindt
Rindt kuoli kesken kauden 1970, kun hän ajoi ulos jarruakselin katkettua Monzan radalla Italian GP:n harjoituksissa. Onnettomuus sattui ennen radan viimeistä mutkaa, Parabolicaa. Kauden päätteeksi Rindtin suomalainen leski Nina Rindt (o.s. Lincoln) vastaanotti edesmenneen miehensä puolesta maailmanmestarin palkinnon. Karl Brandt
Karl Brandt (8. tammikuuta 1904 – 2. kesäkuuta 1948) oli Adolf Hitlerin henkilökohtainen lääkäri elokuusta 1944 ja yksi Aktion T4 -eutanasiaohjelman johtajista vuodesta 1939. Valtakunnan terveys- ja saniteettikomission kenraalimajurina hän osallistui rikolliseen ihmiskokeiden järjestämiseen yhdessä Werner Heyden ja muiden natsilääkärien kanssa. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin rikoksista ihmisyyttä vastaan ja teloitettiin hirttämällä. Karl Hård af Segerstad
Hård af Segestad ei jättänyt jälkeensä henkilökohtaisia kirjoituksia, ja häntä tai hänen töitään ei ole sanottavasti käsitelty aikalaisten muistelmissa eikä arkkitehtuurikirjallisuudessa tai -tutkimuksessa. Jääminen pois muistelmakirjallisuudesta on saattanut johtua hänen syrjäänvetäytyvästä luonteestaan tai ennenaikaisesta kuolemastaan. Hård af Segerstad mainittiin "Arkkitehti"-lehdessä viimeisen kerran hänen kuoltuaan vuonna 1931 Bertel Jungin kirjoittamassa muistokirjoituksessa. Siinä Jung kuvaili ystäväänsä ”ammattimieheksi, jonka epäitsekästä työtä Helsingin hyväksi ei ole osattu riittävästi arvostaa”. Adolf Ehrnrooth
Ehrnrooth erosi puolustuslaitoksen kenraaliluutnantin virasta ja 2. Divisioonan komentajan tehtävästä säädetyn eroamisiän perusteella 9. helmikuuta 1965. Jalkaväenkenraaliksi hänet nimitettiin 6.12.1980. Ehrnrooth kuoli 99-vuotiaana 26. helmikuuta 2004 Turun Karinakodissa. Hänet haudattiin talvisodan päättymisen muistopäivänä 13. maaliskuuta 2004 Helsingin Hietaniemen hautausmaalle lähelle Mannerheimin hautaa valtiollisin kunnianosoituksin. Siunaushiekkana käytettiin kenraalin omasta toivomuksesta kristallipullossa säilytettyä hiekkaa, jonka muisteluretkellä olleet sotaveteraanit Pentti Holopainen ja Toimi Olkku olivat vuonna 1993 tuoneet kenraalilleen Äyräpään kirkon raunioilta. Jörg Immendorff
Jörg Immendorff (14. kesäkuuta 1945 – 28. toukokuuta 2007) oli saksalainen taidemaalari. Immendorff kuului saksalaiseen niin sanottuun Junge Wilde -liikkeeseen. Hänen tunnetuimpiin maalauksiinsa kuuluu vuonna 1977 aloitettu 16-osainen sarja "Cafe Deutschland". Hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz-ansiomitali vuonna 1998. Anne Brontë
Anne Brontë (17. tammikuuta 1820 – 28. toukokuuta 1849) oli englantilainen kirjailija ja runoilija. Hän oli yksi niin kutsutuista Brontën kirjailijasisarista, ja hänen sisarensa Charlotte ja Emily olivat hekin kirjailijoita. Kaikki kolme sisarta ovat saavuttaneet suurta suosiota romaaneillaan. Anne Brontë ehti ennen kuolemaansa kirjoittaa kaksi romaania. Hänen esikoisteoksensa "Agnes kotiopettajatar" ilmestyi vuonna 1847 ja toinen teos "Wildfell Hallin asukas" vuotta myöhemmin vuonna 1848. Romaaniensa lisäksi Brontë julkaisi yhdessä sisariensa kanssa runokirjan "Poems" vuonna 1846. Hän kuoli tuberkuloosiin toukokuussa 1849 vain 29-vuotiaana. Rudolf Schmundt
Rudolf Schmundt syntyi 13. elokuuta 1896 Metzissä. Hän osallistui ensimmäiseen maailmansotaan luutnanttina. Toisen maailmansodan alkaessa hän oli ylennyt everstiksi. Hän palveli Saksan armeijassa vuosina 1914-1944.Rudolf Schmundt haavoittui vakavasti Hitleriä vastaan tehdyssä salamurhayrityksessä heinäkuussa 1944. Schmundt eli vielä vajaat kolme kuukautta pommi-iskun jälkeen, mutta ei koskaan parantunut haavoistaan vaan kuoli Rastenburgin sairaalassa 1. lokakuuta 1944. Rudolf Schmundt on haudattu Berliinissä olevalle Invalidenfriedhof-nimiselle hautausmaalle, johon on haudattu myös muita korkeita saksalaisupseereita, kuten Reinhard Heydrich, Fritz Todt ja Walter von Reichenau. Karl Ludwig Hencke
Karl Ludwig Hencke (8. huhtikuuta 1793 – 21. syyskuuta 1866) oli saksalainen tähtitieteilijä, joka löysi asteroidit 5 Astraea (8. joulukuuta 1845) ja 6 Hebe (1. heinäkuuta 1847). Vuonna 1973 löydetty asteroidi 2005 Hencke on nimetty hänen mukaansa. Wilhelm Wundt
Wilhelm Maximilian Wundt (16. elokuuta 1832 Neckarau – 31. elokuuta 1920 Leipzig) oli saksalainen psykologi, psykofysiologi ja filosofi. Häntä pidetään yhtenä kokeellisen ja kognitiivisen psykologian perustajista. Agneta Rosenbröijer
Agneta anoi kuninkaalta tukea tilanteeseensa, ja kuningas lahjoittikin vuonna 1685 hänelle eliniäksi Pieksämäeltä kuusi tilaa. Viimeisinä vuosinaan hän riitaantui vielä poikansa vänrikki Bernt Wilhelm von Gerttenin kanssa, joka havitteli omaa isänperintöään Juustilanjoen tiloista. Hän kuoli Viipurissa syyskuussa 1697 korkeassa 77 vuoden iässä ja haudattiin Siikaniemen kirkkoon. Johann Tilly
Johann Tilly, oikeastaan Johann Tserclaes, Tillyn kreivi (joskus myös Johan Tzerclaes Reichsgraf von Tilly) (helmikuussa 1559 Villers-la-Ville – 30. huhtikuuta 1632, Ingolstadt) oli katolilaisten tärkeimpiä komentajia kolmikymmenvuotisessa sodassa. Hän oli käytännöllisesti katsoen voittamaton protestantteja vastaan, kunnes Kustaa II Aadolf löi hänet Breitenfeldin ensimmäisessä taistelussa 1631. Hänet tunnettiin myös lempinimellä "munkki haarniskassa". Johan de Witt
Johan de Witt tai Jan de Witt (24. syyskuuta 1625 – 20. elokuuta 1672) oli Dordrechtin kaupungissa syntynyt alankomaalainen poliitikko ja valtiomies. De Witt oli aikansa merkittävin vallankäyttäjä Alankomaiden tasavallan (tai Yhdistyneiden provinssien) suuruudenaikana 1650-luvun alusta alkaen. Hänen virallinen nimikkeensä oli hollanniksi "Raadpensionaris" (suom. "Neuvospensionääri"). Virkanimikkeensä turvin hän kykeni hallitsemaan tasavallan instituutioita ja muodosti myös maan ulkopolitiikan suuntaviivat kauppakompanioiden ja lähettiläsverkoston avulla. De Wittin poliittinen filosofia perustui tasavaltalaisuuteen, jossa maakunnilla ja kaupungeilla oli laaja itsehallinto. Käytännössä tämä tarkoitti kuitenkin taloudellisesti voimakkaimman maakunnan, Hollannin ja sen keskuksen Amsterdamin dominanssia valtakunnan politiikassa. De Witt vastusti Orania-Nassaun ruhtinashuonetta, jonka jäsenet olivat pyrkineet keskittämään valtaa itselleen yleiseurooppalaisen monarkismin hengen mukaisesti. Felix Arndt
Arndt kuoli 29-vuotiaana espanjantautiin. Pianistina hän antoi vaikutteita George Gershwinille, joka tapasi hänet studiolla henkilökohtaisesti. Rudolph Amandus Philippi
Rudolph Amandus (tai espanjaksi Rodolfo Amando) Philippi (14. syyskuuta 1808 Charlottenburg [nyk. osa Berliiniä], Saksa – 23. heinäkuuta 1904 Santiago de Chile) oli saksalais-chileläinen paleontologi ja luonnontieteilijä. Achim von Arnim
Achim von Arnim (koko nimi Carl Joachim Friedrich Ludwig von Arnim; 26. tammikuuta 1781 Berliini – 21. tammikuuta 1831 Wiepersdorfin linna, Jüterbog) oli saksalainen kirjailija. Clemens Brentanon ja Joseph von Eichendorffin ohella häntä pidetään Heidelbergin romantiikan keskeisenä edustajana. Joosef Ferdinand (Itävallan arkkiherttua)
Maailmansodan jälkeen Joosef Ferdinand asui yksityishenkilönä Wienissä. Kun Itävalta liitettiin Saksaan vuonna 1938, hän joutui Gestapon pidättämäksi ”epäilyttävän käytöksen” vuoksi ja päätyi kolmeksi kuukaudeksi keskitysleirille. Hänet vapautettiin valvonnan alaisena, mutta vankeusaika oli murtanut hänen terveytensä. Hän kuoli Wienissä vuonna 1942. Johann Ludwig Burckhardt
Burckhardt palasi Kairoon 1815 tarkoituksenaan liittyä karavaaniin, joka oli lähdössä Fezzaniin Libyaan, ja sieltä Timbuktuun. Hän lepäsi ensin Arabian niemimaan matkojen rasituksista, mutta Libyan saattueen lähdön viivästyttyä jälleen hän sillä välin matkusti Siinaihin keväällä 1816 kiiveten Siinaivuoren huipulle ja kävi Siinain erämaan Pyhän Katariinan luostarissa. Pian tämän viimeiseksi osoittautuneen retken jälkeen Burckhardt sairastui punatautiin ja kuoli Kairossa 15. lokakuuta 1817 saamatta varsinaista tehtäväänsä, Afrikan sisäosien tutkimusta, alkua pidemmälle. Heinz Brandt
Brandt haavoittui vakavasti heinäkuun 20. päivän salaliiton pommiattentaatissa, jonka tarkoituksena oli salamurhata Adolf Hitler. Claus von Stauffenbergin asettama pommi räjähti aivan Brandtin jalkojen juuressa. Brandt yritettiin pelastaa, mutta leikkausyritykset eivät auttaneet ja hän kuoli seuraavana päivänä 21. heinäkuuta 1944 Rastenburgissa Itä-Preussissa. Hitler ylensi Brandtin kuoleman jälkeen vielä kenraalimajuriksi. Arnulf (keisari)
Arnulf Kärnteniläinen (; 850 – 8. joulukuuta 899) oli karolingien hallitsijasukuun kuulunut hallitsija, joka oli Itä-Francian kuningas vuodesta 887, kiistelty Italian kuningas vuodesta 894 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija vuodesta 896 kuolemaansa asti. Rudolf Schmundt
Rudolf Schmundt (13. elokuuta 1896 Metz – 1. lokakuuta 1944 Rastenburg) oli saksalainen kenraalieversti toisessa maailmansodassa. Schmundt oli yksi niistä neljästä, jotka haavoittuivat ja myöhemmin kuolivat Adolf Hitleriä vastaan tehdyssä salamurhayrityksessä, joka tunnetaan nimellä heinäkuun 20. päivän salaliitto. Johann Andreas Quenstedt
Johann Andreas Quenstedt (13. elokuuta 1617 Quedlinburg – 22. toukokuuta 1688 Wittenberg) oli saksalainen luterilainen puhdasoppisuuden ajan teologi ja Wittenbergin yliopiston teologian professori. Hän laati luterilaisen oikeaoppisuuden systemaattisen käsikirjan, joka sisälsi sekä didaktisen että poleemisen osan eli siinä tallennettiin aikanaan oleellinen luterilainen oppi tekijän kommentein. Quenstedt korosti Raamatun merkitystä oikean opin arvioimisessa ja ajatteli, että Raamattua voi sen ulkoisen merkityksen ja kieliopin kannalta ymmärtää kuka tahansa, mutta se hengellinen sisältö voi avautua kunnolla ainoastaan kristitylle. Johann Friedrich Blumenbach
Johann Friedrich Blumenbach (11. toukokuuta 1752, Gotha, Saksa – 22. tammikuuta 1840, Göttingen) oli saksalainen lääkäri, antropologi ja rotututkija. Häntä pidetään tieteellisen antropologian perustajana. Karl Ritter
Karl Ritter eli Carl Ritter (7. elokuuta 1779 Quedlinburg – 28. syyskuuta 1859 Berliini) oli saksalainen maantieteilijä. Hän oli Alexander von Humboldtin ohella tieteellisen maantieteen perustaja. Hän oli vuodesta 1819 historian professori Frankfurtissa ja vuodesta 1820 Saksan ensimmäinen maantieteen professori Berliinissä melkein 40 vuotta. Arndt–Eistert-reaktio
Arndt–Eistert-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa happokloridi reagoi diatsometaanin kanssa muodostuva välituote hgydrolysoidaan karboksyylihapoksi. Reaktio on tyypiltään homologaatio eli hiiliketjun atomien lukumäärä kasvaa yhdellä. Reaktion raportoivat ensimmäisen kerran saksalaiset Fritz Arndt ja Bernd Eistert vuonna 1935 ja se on nimetty heidän mukaansa. Arndt–Eistert-reaktio soveltuu hyvin muun muassa aminohappojohdannaisten valmistamiseen. Johann Arndt
"Totisesta kristillisyydestä" aiheutti voimakkaita kannanottoja sekä Arndtin puolesta että häntä vastaan. Teoksen kannattajakunta jakautui kirkonsisäiseen uudistukseen pyrkivään "oikeaan siipeen" ja kirkkoon kriittisesti suhtautuvaan ja osittain kirkon ulkopuolelle sijoittuvaan spiritualistiseen "vasempaan siipeen". Edellisen merkittävä edustaja oli yhteiskunnallisista utopioistaan tunnettu Valentin Andreae, joka julkaisi "Totisesta kristillisyydestä" -teoksesta kolme painosta ja puolusti Arndtia "Theophilus"-teoksessaan. "Vasemman siiven" edustajista tunnetuin lienee voimakkaan kirkkokriittinen Christian Hoburg, jonka hartauskirjoituksia Spener arvosti, vaikka sanoutui irti tämän kirkkokritiikistä. Anne Frank
Miep Gies vältti pidätyksen ilmeisesti siksi, että hän oli itävaltalainen kuten pidättäjäkin. Piilossa olleet vietiin Westerborkiin, mistä heidät karkotettiin viimeisellä kuljetuksella karjavaunussa Auschwitziin. Edith Frank kuoli siellä juuri ennen kuin Neuvostoliiton puna-armeija vapautti leirin 6. tammikuuta 1945. Margot ja Anne olivat ensin kuukausia Auschwitz-Birkenaussa, kunnes heidät lähetettiin Bergen-Belseniin. Hanneli Goslar tapasi Annen vielä muutaman kerran keskitysleirillä piikkilanka-aidan takaa. Margot ja Anne kuolivat Bergen-Belsenissä maaliskuussa 1945, ilmeisesti lavantautiin, vain muutamaa viikkoa ennen leirin vapauttamista, Margot ensin ja Anne muutamaa päivää myöhemmin. Toisaalta on myös epäilty, että tytöt olisivat kuolleet pilkkukuumeeseen ja Margot olisi kuollut monta viikkoa ennen Annea, ehkä jopa helmikuussa. Julius Röntgen
Röntgen säesti muiden muassa Joseph Joachimin, Johannes Messchaertin, Carl Fleschin ja Pablo Casalsin esiintymisiä. Hänen ystäviinsä lukeutui Brahmsin lisäksi myös Edvard Grieg, jonka kanssa hän oli kirjeenvaihdossa. Röntgen kirjoitti Griegistä kirjankin kesällä 1930. Samana vuonna hän sai kunniatohtorin arvon Edinburghin yliopistosta. Viimeiset vuotensa Röntgen vietti Gaudeamus-villalla Bilthovenissa, jossa hän saattoi keskittyä sävellystyöhönsä entistä enemmän; hän sävelsi yli sata teosta vuosien 1925–1932 aikana. Hän kuoli Utrechtissa 77 vuoden iässä. Gaudeamus-villalla oli merkittävä rooli Hollannin musiikkielämässä toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina. Johann Elert Bode
Johann Elert Bode (19. tammikuuta 1747 – 23. marraskuuta 1826) oli saksalainen tähtitieteilijä. Hänet tunnetaan Titiuksen-Boden lain muotoilusta ja popularisoinnista. Hän määritti Uranuksen kiertoradan ja ehdotti planeetalle sen nimeä. Johann Tilly
Keisari erotti Wallensteinin 1630 ja Tilly sai komennettavakseen yhdistetyt keisarin ja katolisen liigan armeijat. Seuraavaksi vastustajaakseen kolmikymmenvuotisessa sodassa hän sai Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin, jonka sai ryhtymään sotaan nimenomaan katolilaisten menestys Pohjois-Saksassa. Aluksi Tillyn tavoitteena oli pitää Kustaa Itämeren rannikolla sillanpääasemassaan, mutta Kustaan onnistui valloittaa Mecklenburg. Tämän kostaakseen Tilly valtasi Neubrandenburgin ja tappoi sen ruotsalaisen varuskunnan viimeiseen mieheen. Tämä oli ensimmäinen, mutta ei viimeinen, piiritetyn kaupungin verilöyly kolmikymmenvuotisen sodan aikana. Kustaalla oli mahdollisuus kohdata Tilly ensimmäisen kerran Neubrandenburgissa, mutta Kustaan epäröidessä tilaisuus valui hukkaan. 
Seuraavaksi Tilly siirtyi piirittämään Magdeburgia, ja ruotsalaisten epäonnistuessa kaupungin auttamisessa seurasi Magdeburgin ryöstö 20. toukokuuta 1631. Lopulta Kustaa ja Tilly kohtasivat Breitenfeldin taistelussa 17. syyskuuta, jossa Tilly kärsi ensimmäisen vakavan tappion sodan aikana. Haavoittunut Tilly peräytyi taistelun jälkeen luoteeseen, Ala-Saksiin ja kokosi uuden armeijan alueen varuskunnista. Tämän armeijan hän sitten vei talvehtimaan etelään Baijeriin, aikomuksenaan kohdata ruotsalaiset uudestaan seuraavana keväänä. Tämä tapahtuikin Rainin taistelussa 5. huhtikuuta, ruotsalaisten ylittäessä Lech-virtaa. Tilly haavoittui taistelussa kuolettavasti tykinkuulasta ja kuoli Ingolstadtissa, Baijerissa 30. huhtikuuta 1632 jäykkäkouristukseen. Tillyn ruumis kuljetettiin v 1652 Altöttingiin Saksaan ja nyt hänen ikkunallinen sarkofaginsa on tuomiokirkon Tillykappelin hautaholvissa Stiftskirche St. Philipp und Jakob. Albrekt Brandenburgilainen
Osianderin kuoleman (1552) jälkeen Albrekt suosi Johann Funck -nimistä saarnaaja, jolla yhdessä Paul Skalic -nimisen seikkailijan kanssa oli suuri vaikutusvalta ja joka pystyi rikastumaan muiden kustannuksella. Uskonnolliset ja poliittiset kiistat yltyivät osittain sekin vuoksi, että Albrektin odotettiin pian kuolevan, ja siinä tapauksessa olisi ollut nimitettävä sijaishallitsija, koska hänen ainoa poikansa Albrekt Fredrik oli vielä alaikäinen. Herttuan oli pakko myöntyä tuomitsemaan Osianderin opit, ja kaiken huipuksi valtiosäädyt ottivat vuonna 1566 yhteyttä Albrektin serkkuun, Puolan kuningas Sigismund II:een, joka lähetti valtuuskunnan Königsbergiin. Skalic selvisi hengissä pakenemalla, mutta Funck teloitettiin. Kysymys sijaishallitsijasta saatiin ratkaistuksi, ja samalla omaksuttiin eräs luterilaisuuden muoto, johon kaikki opettajat ja saarnaajat velvoitettiin sitoutumaan.
Käytännössä valtansa menettäneenä herttua eli vielä kaksi vuotta, kunnes hän kuoli Tapiaussa (nyk. Gvardeisk) 20. maaliskuuta 1568 ruttoon, samoin kuin hänen vaimonsakin. Cornelis Floris de Vriendt suunnitteli hänen hautamuistomerkkinsä Königsbergin tuomiokirkkoon. Jean Boldt
Boldt siirtyi 1910-luvulla kristillisestä tolstoilaisuudesta kohti anarkososialismia ja tuli tunnetuksi keväällä ja kesällä 1917 niin sanottujen kirkkomellakoiden yhteydessä. Hän piti toukokuusta lähtien väkijoukoille "Boldtin kongresseiksi" kutsuttuja palopuheita Nikolainkirkon portailla. Samaan aikaan toinen tolstoilainen anarkisti, kirjailija Arvid Järnefelt, järjesti omia, jopa väkivaltaisiksi muuttuneita puhetilaisuuksiaan Nikolainkirkon lisäksi myös Johanneksen ja Kallion kirkoissa. Puheissaan Boldt käsitteli vallankumouksen lisäksi muun muassa eläinsuojelua, prostituutiota sekä oikeuslaitoksen korruptiota, hänen kerrotaan myös vaatineen väkivaltaista loppua suomalaisille suurkapitalisteille. Johann Andreas Wagner
Johann Andreas Wagner (21. maaliskuuta 1797 Nürnberg – 17. joulukuuta 1861 München) oli saksalainen eläintieteilijä, arkeologi ja paleontologi, joka tunnetaan lähinnä varhaisista dinosaurusten, pterosaurien ja muinaisten lintujen tutkimuksistaan. Johann Joseph Abert
Abert opiskeli kontrabassonsoittoa Prahan konservatoriossa. Hän pääsi vuonna 1853 Stuttgartin hoviorkesteriin ja toimi vuosina 1867–1888 sen "Kapellmeisterina". Hän kuoli Stuttgartissa 82-vuotiaana. Johann Gottfried von Herder
Johann Gottfried von Herder (25. elokuuta 1744 Mohrungen, Itä-Preussi – 18. joulukuuta 1803 Weimar) oli saksalainen weimarilainen klassismin kauden kirjailija ja filosofi. Hänen johtoajatuksensa koski orgaanisen kansan muodostamaa valtakuntaa. Herderiä pidetään kulttuurisen nationalismin isänä. Jaakko Wallenberg
Wallenberg haastettiin Lapuan käräjille ja tuomittiin "väärien uskonnollisten oppien levittämisestä" kuolemaan harhaoppisuuden ja epäsiveellisen toiminnan nojalla. Ainoa laissa oleva rangaistukseen oikeuttava peruste lienee ollut konventikkeliplakaatti, Ruotsissa 1726 annettu asetus, jolla kiellettiin kaikki yksityiset hartauskokoukset. Konventikkeliplakaattia käytettiin Suomessa 1800-luvulla herännäisyyttä vastaan Kalajoen käräjillä. Asetus kumottiin kirkkolaissa vasta 1869. Hovioikeus lievensi Wallenbergin tuomion määräämättömäksi ajaksi työvankeutta (jota pidettiin "viivästettynä kuolemantuomiona"), ja Wallenberg kuoli varsin pian, 30. heinäkuuta 1799 (klo 12.00) Hämeenlinnan vankilassa, ilmeisesti lavantautiin. Eric von Schantz
Yleisradion toimittaja Timo Heikkinen tutki vuonna 2017 Silkki-Saaran todellista henkilöllisyyttä ja selvisi että hän oli todellisuudessa Ylistarossa syntynyt torpparintytär Sofia Jaakontytär Arentti (1869–1947). Arentti oleskeli kansakoulun ja rippikoulun käytyään Ruotsissa vuosina 1887–1891 ja 1895–1906. Hän oli Helsingin kaupungin terveystoimiston ja myöhemmin huoltopoliisin kirjoissa prostituoituna vuodesta 1907 alkaen ja harjoitti tätä ammattia Helsingissä aina 1920-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1926 hän joutui Nikkilän mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi ja oli viimeiset 20 vuotta elämästään eri mielisairaaloissa. Sofia Arentti kuoli maaliskuussa 1947 Uudenkaupungin piirimielisairaalassa. Karl E. Malm niminen mies toimitti sinikantisiin vihkoihin kirjoitetut alkuperäiset muistelmat Nide-kustantamolle jo ennen sotia ja näiden vihkojen perusteella Eric von Schantz kirjoitti romaaninsa. Malm oli asunut Silkki-Saaran kanssa ja kirjoittanut vihkot Silkki-Saaran päiväkirjan pohjalta vankilassa ollessaan. Von Schantz muutti romaania kirjoittaessan käsikirjoituksessa olleet nimet ja syntymävuodet suojatakseen vielä elossa olleita henkilöitä. Johann von Werth
Johann von Werth () (1591/n. 1595, Kaarst – 16. syyskuuta 1652, Königgrätz) oli saksalainen palkkasotilas ja ratsuväenkenraali kolmikymmenvuotisessa sodassa. Heinz Barth
Heinz Barth (15. lokakuuta 1920 Gransee, Brandenburg, Saksa – 6. elokuuta 2007 Gransee, Brandenburg, Saksa) oli SS-Obersturmführer ja sotarikollinen. Hänet tunnettiin ”Oradour-sur-Glanen murhaajana” osallisuudestaan Oradour-sur-Glanen joukkomurhaan 1944. Barth oli ainoa tästä joukkomurhasta tuomittu natsiupseeri. Hänet tuomittiin vuonna 1983 Itä-Saksassa ja vapautettiin vankilasta vuonna 1997. Felix Arndt
Felix Arndt (20. toukokuuta 1889 – 16. lokakuuta 1918) oli yhdysvaltalainen pianisti ja viihdemusiikin säveltäjä. János Arany
János Arany (2. maaliskuuta 1817 – 22. lokakuuta 1882) oli unkarilainen runoilija. Häntä sanottiin "balladien Shakespeareksi": hän kirjoitti yli 40 balladia, jotka on käännetty yli viidellekymmenelle kielelle. "Toldi-trilogia" (1847) on romanttinen ritariaikaa kuvaava trilogia.