Mikä on Etelämantereen pinta-ala?
Antarktis
Etelämantereen pinta-ala on noin 14 000 000 neliökilometriä. Sitä ympäröivien, Antarktikseen kuuluvien saarien pinta-ala on noin 89 000 neliökilometriä. Etelämanner
Etelämanner on maapallon eteläosassa, etelänavan ympärillä sijaitseva manner. Se on ainoa maanosa, jossa ei ole vakituista asutusta eikä yhtään valtiota. Etelämanner jaetaan usein läntiseen ja itäiseen Etelä­mantereeseen. Napamantereen ja sitä ympäröivien saarten yhteisnimitys on Antarktis. Etelä­manner on kylmin, tuulisin, korkein ja kuivin manneralue. Etelä­manner on viidenneksi suurin maanosa Aasian, Afrikan, Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan jälkeen. Sen pinta-ala on 14 miljoonaa neliökilometriä.
Manner
Maapallon pinta-alasta on mantereita noin 25 %. Etelä-Afrikan maantiede
Etelä-Afrikan maantiede koostuu matalasta, suurimmalta osalta kapeasta, rannikkokaistaleesta ja sen takana kohoavasta vuoristoisesta alueesta, joka erottaa rannikon sisämaan ylängöstä. Paikoittain, erityisesti KwaZulu-Natalin provinssissa rannikkoalanko on laajempi. Sen rantaviiva on yli 2 500 km pitkä ja ulottuu Namibian aavikolta Atlantin valtamereltä Mosambikin subtrooppiselle alueelle Intian valtameren rannalle. Malaijien saaristo
Malaijien saaristo eli Itä-Intian saaristo on maailman laajin saaristo Kaakkois-Aasian niemimaan ja Uuden-Guinean välissä. Se käsittää Isot ja Pienet Sundasaaret, Molukit sekä Filippiinit. Saariston yhteenlaskettu maapinta-ala on yli kaksi miljoonaa neliökilometriä ja saarten lukumäärä noin 20 000. Toisinaan myös Australaasiaan kuuluva Uuden-Guinean saari lasketaan Malaijien saaristoon. Bonthen piirikunta
Bonthen piirikunta () on yksi neljästä Sierra Leonen Eteläisen maakunnan piirikunnasta, aluehallinnon toisen tason alueesta. Sen pinta-ala on 3 468 neliökilometriä. Piirikunta rajautuu lounaassa Atlantin valtamereen ja kaakossa Liberiaan. Pohjoisessa naapurina on Moyamban, koillisessa Bon ja kaakossa Pujehunin piirikunta. Bonten piirikuntaan kuuluu useita mantereen lähellä sijaitsevaa saarta. Suurin kaupunki on Sherbron saarella sijaitseva Bonthe (9 975 as., 2015). Piirikunnan hallintokeskus on Mattru Jongin kaupunki (lyhyesti "Matru"). Muista kaupungeista mainittakoon Gbangbama. Brasilian maantiede
Brasilian pinta-alaltaan pienimmän alueen eli Eteläisen alueen pinta-ala on 577 214 neliökilometriä, joka vastaa 6,2 % koko Brasilian pinta-alasta. Asukkaita on 25 800 000, eli 12,5 % koko Brasilian pinta-alasta ja asukkaita on neliökilometriä kohti 43,46. Eteläisen alueen osavaltiot ovat Paraná, Rio Grande do Sul ja Santa Catarina ja suurimmat kaupungit Curitiba (1 586 848 asukasta), Porto Alegre (1 360 033 asukasta), Londrina (446 822 asukasta), Joinville (429 004 asukasta) ja Caxias do Sul (360 223 asukasta). Tulimaan, Etelämantereen ja Etelä-Atlantin saarten provinssi
Tulimaa, Etelämantereen sektori ja Etelä-Atlantin saaret () on Argentiinan eteläisin maakunta. Siihen kuuluu Tulimaan suurimman saaren "Isla Grande de Tierra del Fuego"n itäinen osa. Lisäksi Argentiinan aluevaatimuksiin kuuluu Falklandinsaaret, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret, sekä Argentiinan aluevaatimuksiin kuuluva Antarktiksen alue. Maakunta on pinta-alaltaan 21 571 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 126 190. Maakunnan pääkaupunki on noin 62 000 asukkaan Ushuaia (2010). Eteläinen alue (Brasilia)
Alueen rajanaapureita ovat Uruguay, Argentiina, Paraguay ja Brasilian keski-läntinen alue. Alueen pinta-ala on 576 409,7 neliökilometriä ja asukasluku 26 973 51. Eteläinen maakunta (Sierra Leone)
Eteläinen maakunta on yksi Sierra Leonen maakunnista. Sen pinta-ala on 19 694 km² ja asukasluku 1 441 308. Maakunnan hallinnollinen keskus on Bo, joka on Sierra Leonen toiseksi suurin kaupunki. Eteläinen maakunta kattaa koko valtion eteläosan, mukaan luettuna Atlantin rannikolla sijaitsevan Sherbron saaren (Sherbro Island). Etelämanner
Etelä­manner on lähes kokonaan eteläisen napapiirin etelä- ja sisä­puolella sekä kokonaan 60. eteläisen leveys­piirin etelä- ja sisä­puolella. Jälkimmäinen leveyspiiri rajaa alueen, jota vuonna 1959 alle­kirjoitettu Antarktiksen sopimus koskee. Sopimus estää sotilaallisen toiminnan ja kaivos­toiminnan, hyväksyy tieteellisen tutkimuksen ja suojelee maanosan eko­systeemiä. Se solmittiin alun perin 12 maan välillä, ja vuonna 2014 sopijavaltioita oli 50. Itä-Etelämanner
Itä-Etelämanner eli Itäinen Etelämanner on toinen Etelämantereen perinteisesti jaotelluista alueista. Se on alueista suurempi, käsittäen noin kaksi kolmasosaa mantereen pinta-alasta, ja sijaitsee suurimmaksi osaksi itäisellä pallonpuoliskolla. Länsi-Etelämantereesta sen erottaa Transantarktinen vuoristo. Manatuton alue
Manatuton alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Manatuto. Alueen pinta-ala on 1 782 km² ja vuoden 2010 väkiluku oli 42 742. Itä-Etelämanner
Länsi-Etelämanner on Itä-Etelämannerta alavampaa; keskikorkeus lännessä on 1 800 metriä, idässä 3 000 metriä. Länsi-Etelämantereen uskotaan lämpenevän ilmastonmuutoksen vaikutuksesta itäosaa nopeammin, joka taas on jopa jäähtynyt maapallon keskilämpötilan noususta huolimatta. Panama
Panama sijaitsee Väli-Amerikan kapeimmalla osalla, ja sen pinta-ala on 75 420 km². Maa on venytetyn S-kirjaimen muotoinen valtio Karibianmeren ja Tyynenmeren välisellä kannaksella. Kapeimmillana kannas on noin 50 kilometriä leveä. Tyynenmeren rannikko on erittäin matala, ja siksi vuorovesi on poikkeuksellisen raju, yli seitsemän metriä, kun taas Karibianmeren puolella se on vain kymmenesosan tästä. Kivihiili-permin jääkausi
Kauden karttakuvaa hallitsi Gondwanamanner Etelänavan ympäristössä. Keski- ja Etelä-Afrikka jäätyivät, samoin Etelä-Amerikasta Argentiinan seutu, Intian eteläosa ja Etelämanner suureksi osaksi sekä Australian eteläosa. Euramerikka oli oma mantereensa vielä kivihiilikauden loppupuolella. Jäätikön koko oli kolme kertaa Etelämentereen jäätikön suuruinen eli noin 90 miljoonaa kilometriä. Gondwanamantereelle kehittyi jäätiköstä pohjoiseen kylmyyttä sietävä Glossopteris-kasvillisuus, jossa syntyi puristuksessa kivihiiltä tilliittien väliin niillä alueilla, jonne jäätikkö ajoittain levisi. Permikauden joukkotuho
Toinen samoihin aikoihin syntynyt törmäyskraatteri on löydetty Etelämantereelta. American Geophysical Union Joint Assembly:ssa 23.–26. toukokuuta 2006 yhdysvaltalaistutkijat esittelivät tutkimustuloksensa, jonka mukaan Etelämantereeseen oli iskeytynyt jättiläismäinen meteoriitti 250 miljoonaa vuotta sitten. Meteoriitin jättämä kraatteri on halkaisijaltaan 483 kilometriä. Se sijaitsee 1,6 kilometrin syvyydessä jään alla Etelämantereen itäosissa Wilkesinmaan alla. Kraatterin koko antaa myös tiedemiesten mukaan olettaa, että meteoriitin seurauksena Gondwanamanner saattoi hajota, koska syntynyt rakennehalkeama työnsi Australiaa kauemmaksi pohjoiseen.. Asteroidin törmäys saattoi täydentää tulivuorenpurkausten tuhovaikutusta tai itsessään laukaista "klatraattipommin". Asteroiditörmäys ohueen meren pohjaan saattoi myös vapauttaa ilmakehään rikkiä. Luoteismaakunta (Etelä-Afrikka)
Luoteismaakunta (, , ) on Etelä-Afrikan provinssi. Se sijaitsee maan pohjoisosassa ja rajautuu Botswanaan. Provinssin pääkaupunki on Mahikeng. Luoteismaakunnassa on arviolta 3 748 435 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 104 882 neliökilometriä. Etelä-Amerikka
Etelä-Amerikka on maanosa läntisellä pallonpuoliskolla Tyynenmeren ja Atlantin välissä. Se on Amerikan mantereen eteläosa. Etelä-Amerikan pinta-ala on noin 17 840 000 neliökilometriä eli 3,5 prosenttia Maan koko pinta-alasta; se on näin ollen neljänneksi suurin maanosa. Aleksanterinsaari
Aleksanterinsaari (, , ) on suuri saari Etelämantereen rannikolla. Saari on noin 435 kilometriä pitkä, 200 kilometriä leveä, ja se pinta-ala on 43 250 neliökilometriä.
Saari sai nimensä "Zemlja Aleksandra", "Aleksanterinmaa", keisari Aleksanteri I:n mukaan venäläiseltä Fabian Gottlieb von Bellingshausenin johtamalta tutkimusretkikunnalta vuonna 1821. Vuoteen 1940 asti saaren luultiin olevan osa mannerta, koska sen mantereesta erottava on jäätikön alla. Aleksanterinsaaren maasto on kumpuilevaa, korkein huippu on 2 987 m merenpinnan yläpuolella. Saarella sijaitsee muun muassa Ablation Lake -niminen järvi. Eteläjärvi (Tampere)
Järven pinta-ala on 10,7 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä. Pohjoinen maakunta (Sierra Leone)
Pohjoinen maakunta on Sierra Leonen hallinnollinen alue. Sen pinta-ala on 35 936 km² ja asukasluku 2 508 201 (VL2015). Alueella asui tuolloin 35,4 prosenttia Sierra Leonen väestöstä. Pohjoisen maakunnan hallinnollinen keskus on Makeni. Borneo
Borneo on maailman kolmanneksi suurin saari. Se sijaitsee Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa. Borneon eteläosat (Kalimantan) kuuluvat Indonesialle, pohjoisosat Malesialle (Sarawak ja Sabah) ja Bruneille. Borneon pinta-ala on 743 330km². Etelämanner
Itäinen Etelämanner sijaitsee itäisellä pallonpuoliskolla ja läntinen Etelämanner läntisellä pallonpuoliskolla. Etelä­mantereen sisään työntyy kaksi merenlahtea, Rossinmeri ja Weddellinmeri, jotka ulottuvat melko lähelle etelänapaa ja jakavat mantereen kahteen selvästi erotettavaan osaan. Koska 180. pituuspiiri kulkee Rossinmeren poikki, sijaitsee Länsi-Antarktis kokonaisuudessaan läntisillä pituusasteilla Greenwichistä luettuna, Itä-Antarktis sen sijaan suurimmaksi osaksi itäisillä pituusasteilla. Länsi-Antarktiksen ja Itä-Antarktiksen rajan voi määrittää tarkemmin Transantarktisten vuorten mukaan. Transantarktiset vuoret eivät ole yhtenäinen vuorijono, vaan ne koostuvat useista erillisistä nimetyistä vuoristoista. Länsi-Antarktis työntyy navalta kohti Tyyntämerta ja Etelä-Amerikkaa, suurempi Itä-Antarktis taas navalta kohti Afrikkaa, Intian valtamerta ja Australiaa. Saint-Martin
Saaren eteläinen alankomaalainen osa on nimeltään Sint Maarten, ja se on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva autonominen alue. Vuoteen 2010 saakka se kuului Alankomaiden Antilleihin. Alankomaalaisen alueen pinta-ala on 34 neliökilometriä ja asukasluku lähes 40 000 (2013). Mawsonin etelänaparetki 1912
Australialainen geologi Douglas Mawson päätti lähteä tutkimaan Australian pituuspiireillä olevan osan Etelämantereesta, Adélienrannikon. Mawson sai mukaansa 36 nuorta tiedemiestä, jotka lähtivät purjehtimaan Etelämantereelle 1911 "Aurora"-nimisellä hylkeenpyyntilaivalla. Mawson perusti kaksi pientä tutkimusasemaa. Suurempi asema perustettiin Adélienmaahan pieneen Commonwealthinlahden Cape Denisoniin. Sinne jäi 17 miestä Mawsonin lisäksi. Läntiselle asemalle Shackletonin lauttajäälle Kuningatar Maryn maan lähelle Cape Filchnerin ja Cape Hordernin väliin 96 itäiselle pituuspiirille jäivät Frank Wildin johtamat kahdeksan miestä. Läntistä asemaa perustettaessa neljässä päivässä hinattiin 36 tonnia tavaraa köysirataa pitkin 30 m korkealle jäälle. Etelämanner
Ilman jääpeitettä Etelä­manner nousisi keskimäärin 450 metriä merenpinnan ylle. Suurin jäätikön paksuus on Wilkesinmaalla, noin 4 776 metriä. Södermanland
Södermanland (puhekielessä "Sörmland", ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Keski-Ruotsissa Sveanmaan pääalueella. Södermanlandin pinta-ala on 8 388,9 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 1 230 982 asukasta, joten väentiheys oli 146,7 asukasta neliökilometriä kohti. Elefanttisaari
Elefanttisaari () on Eteläisiin Shetlandsaariin kuuluva saari Eteläisessä jäämeressä. Saari sijaitsee 890 kilometriä kaakkoon Kap Hornista ja sen pinta-ala on noin 558 neliökilometriä. Saaren nimi juontuu sen elefantin päätä muistuttavasta ulkomuodosta ja saaren rannoilla nähdyistä merinorsuista. Équateur
Équateur on yksi Kongon demokraattisen tasavallan 26 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Mbandaka. Vuoden 2005 perustuslakiin kirjatussa hallinnonuudistuksessa siitä erotettiin Mongalan, Pohjois- ja Etelä-Ubangin sekä Tshuapan maakunnat. Jäljelle jääneen osan pinta-ala on 103 903 neliökilometriä. Etelämanner
Luonnonvaraisia maanisäkkäitä ei ole, mutta mannerta ympäröivässä meressä viihtyvät muun muassa merileijonat, hylkeet ja valaat. Eteläisellä Intian valtamerellä sijaitsevalle Kerguelenin saarelle on istutettu poroja. Alueella elää useita lintulajeja, kuten etelänmyrskylintuja, pingviinejä, albatrosseja ja lokkeja. Itse Etelä­mantereen maaeläimistö muodostuu kokonaan selkärangattomista ja on suurelta osin mikroskooppista. Maaeläimistöön kuuluu punkkeja, karhukaisia, sukkulamatoja, rataselämiä ja hyppyhäntäisiä. Kookkain kokonaan maalla elävä eläin on "Belgica antarctica" -surviaissääski. Meressä elää runsaasti kalalajeja, kuten "Champsocephalus gunnari" ja "Dissostichus eleginoides" sekä krillejä ja nilviäisiä. Monet Antarktista ympäröivillä merialueilla tavattavat lajit ovat endeemisiä. Kalastusta lähivesillä rajoitetaan kansainvälisen oikeuden normeilla. Etelämanner
Toinen jako jakaa mannerjäätikön keskusalueeseen, joka on yli 3 000 metrin korkeudessa, laajaan rinnealueeseen, joka on välillä 3 000–1 800 metriä, ja reuna-alueeseen. Lisäksi on Antarktisen niemimaa. Mioseeni
Etelämanner jäätyi kokonaan ehkä jo 10, viimeistään 7–6 miljoonaa vuotta sitten. Joidenkin mukaan Etelämantereen jäätikkö oli suurimmillaan noin 8–6 tai 6–5 miljoonaa vuotta sitten, jonka jälkeen se on hieman kutistunut. Grönlannissa oli 8–7 miljoonaa vuotta sitten suuria jäätiköitä, mutta myös metsiä. Metsää siellä kasvoi vielä plioseenillakin. Aasian ilmasto kuivui hetkellisesti noin 7,5 miljoonaa vuotta sitten samaan aikaan ilmakehän hiilidioksidipitoisuuden kiihtyvän laskun kanssa, mutta palautui pian ennalleen. Jäätä ajelehti pohjoisella pallonpuoliskolla jo 7 miljoonaa vuotta sitten.
6 miljoonaa vuotta sitten ajelehtivan jään määrä näkyi geologisesti katsoen hetken meren kerrostumissa hiekkana. 6–5 miljoonaa vuotta sitten oli Islannissa luultavasti jäätiköitä, joiden läpimitta oli kolmasosa nykyisten läpimitasta. Grönlannin eteläosa jäätyi noin 5 miljoonaa vuotta sitten. Seuraavalla plioseenikaudella alkoi ilmestyä pohjoiselle napaseudulle ja korkeiden vuorten huipulle varmasti ja yhä tiheämmin jäätiköitä 5,5–4,5 miljoonaa vuotta sitten. McMurdon kuivat laaksot
McMurdon kuivat laaksot on lumettomista laaksoista muodostuva alue Etelämantereella Victorianmaalla McMurdon salmen rannalla. Laaksojen yhteenlaskettu pinta-ala on 4 800 neliökilometriä, mikä vastaa noin kahta prosenttia Etelämantereen pinta-alasta, ja ne ovat mantereen suurin lumeton alue. Scotianmeri
Scotianmeri on Atlantin valtameren osa Etelä-Amerikan ja Etelämantereen välillä. Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Eteläisen jäämeren alueella. Meri on myrskyinen ja kylmä, ja sen alueella olevat saaret (kuten Eteläiset Sandwichsaaret) ovat ympärivuotisesti lumen peitossa. Scotianmeri on noin 900 000 km² laaja, ja noin puolet siitä sijaitsee mannerjalustan päällä. Metsäkato Indonesiassa
Virallisten tietojen mukaan Etelä-Kalimantanin maakunnan koko on 3,7 milj. ha ja väestö 3 milj. asukasta. Indonesian metsäministeriön mukaan vuonna 2003 Etelä-Kalimantanin metsäkato oli 3,8 % vuodessa. Metsäosaston mukaan vuonna 1999 Etelä-Kalimantanilla oli virallisesti metsää 1,84 milj. ha ja todellisuudessa 1,14 milj. ha. vuonna 2005. Jos vauhti jatkuisi vakiona 3,8 %/vuosi ja luvut ovat oikeita, vuonna 2013 alueen metsäkato olisi yli 25 % vuoteen 2005 verrattuna ja vuonna 2020 45 %. Manner-Ahvenanmaa
Manner-Ahvenanmaa eli Ahvenanmanner () on Ahvenanmaan ja Suomen merialueiden suurin saari. Siinä sijaitsee muun muassa Ahvenanmaan hallinnollinen keskus ja ainoa kaupunki Maarianhamina. Manner-Ahvenanmaan pinta-ala on 685 neliökilometriä. Mannerten pallonpuolisko
Mannerten pallonpuoliskolla on seitsemän kahdeksasosaa maapallon maapinta-alasta. Siellä sijaitsevat Eurooppa, Afrikka ja Pohjois-Amerikka kokonaisuudessaan sekä suurin osa Aasiaa ja Etelä-Amerikkaa. Silti mannerten pallonpuoliskollakin merta on enemmän kuin puolet eli 53 %. Siellä olevat merialueet käsittävät Pohjoisen jäämeren kokonaisuudessaan, suurimman osan Atlantin valtamerestä sivumerineen sekä osia Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Steiermark
Steiermarkin pinta-ala on 16 401 km² ja se on täten Itävallan toiseksi suurin osavaltio Ala-Itävallan jälkeen. Osavaltio sijaitsee maan kaakkoisosassa ja rajautuu etelässä Sloveniaan (145 km raja). Naapuriosavaltiot ovat pohjoisessa Ylä-Itävalta ja Ala-Itävalta, idässä Burgenland ja lännessä Kärnten sekä Salzburg. Etelä-Kiinan meri
Etelä-Kiinan meri on Kiinan eteläpuolella sijaitseva Tyynenmeren reunameri. Se rajoittuu idässä Taiwanin saareen ja Filippiineihin, etelässä Borneon saareen ja lännessä Indokiinan ja Malakan niemimaihin. Sen pinta-ala on laskentatavasta riippuen 3 000 000 – 3 500 000 neliökilometriä, ja se on maailman kuudenneksi suurin merialue viiden valtameren jälkeen. Meren keskisyvyys on 1 212 metriä. Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen suojelukomissio
Etelämantereen meren elollisten luonnonvarojen suojelukomissio (Commission on the Conservation of Antarctic Marine Living Resources, CCAMLR) on vuonna 1982 perustettu komissio, joka vastaa Eteläisen jäämeren elollisen luonnonvarojen suojelusta ja hoidasta. Sen taustalla on kansainvälinen sopimus, jonka on allekirjoittanut 25 valtiota. Vaikka sopimuksen tavoitteena on suojata merielämää, se ei kiellä kokonaan Eteläisen jäämeren alueella tapahtuvaa kalastusta. Jokainen komission jäsenvaltio on mukana Eteläisen jäämeren kalastuksessa tai tieteellisessä tutkimuksessa, joita valvoo ja säätelee komissio ja sen tieteellinen komitea. CCAMLR:n työryhmät antavat tietoa alueen kala- ja krillipopulaatioista. Manner
Mantereiksi luetaan tavallisimmin seuraavat maa-alueet: Näitä pienempiä erillisiä maa-alueita pidetään saarina. Rajanveto perustuu lähinnä sovittuun määrittelyyn, sillä maapallon pienin manner, Australia (noin 7,7 milj. km), on vain runsaat kolme kertaa niin suuri kuin suurin saari, Grönlanti (noin 2,2 milj. km). Etelämanner
Lähes kokonaan jäätynyttä mannerta ympäröi yhtäjaksoinen merijää, joka ulottuu huomattavasti etelänapaa kauemmas etelän talvella kuin kesällä. Merijään keskipaksuus on 6–7 metriä. Etelä­mantereen merijää on alaltaan kesäisin 2,65 miljoonaa neliökilometriä ja talvisin 18,8 miljoonaa neliökilometriä. Yhtäjaksoista merijäätä ympäröi vielä vyöhyke, jossa merijää on hajanaista sekä talvella että kesällä. Etelä­mannerta ympäröivä vesi on hyvin kylmää niin sanottua antarktista vettä, joka rajautuu pohjoisessa melko hyvin vuodenaikojen vaihdellessa paikoillaan pysyvään polaaririntamaan. Manner
Mantereista kaksi suurinta ovat luonnostaankin keskeltä kapeita, ja nykyään molemmat on tästä kapeimmasta kohdasta keinotekoisesti katkaistu kanavilla, joista Suezin kanava valmistui vuonna 1879, Panaman kanava vuonna 1914. Niinpä myös Euraasia, Afrikka, Pohjois-Amerikka ja Etelä-Amerikka määritellään toisinaan mantereiksi. Näin määriteltynä mantereita ovat: Australian itäpuolella sijaitsevaa, suurimmaksi osaksi merenalaista Zealandiaa on myös ehdotettu mantereeksi, sillä se täyttää monet mantereen tunnusmerkit. Uusi Schwabenland
Uusi Schwabenland (myös Uus-Swabia) () oli saksalaisen Alfred Ritscherin vuoden 1939 retkikunnan käyttämä nimitys Etelämantereen vuorisesta alueesta pituuspiireillä 20°E - 10°W. Alue on päällekkäin norjalaisten Kuningatar Maudin maan kanssa. Alueen nimi juontuu Etelä-Saksan Schwabenin maakunnasta. Suriname
Surinamen tasavalta eli Suriname (joskus myös "Surinam") on valtio Etelä-Amerikassa. Sen rajanaapurit ovat Guyana lännessä, Brasilia etelässä ja Ranskan Guayana idässä. Maan pohjoispuolella on Atlantin valtameri. Maan pinta-ala on noin 160 000 neliökilometriä ja asukasluku noin 570 000. Se on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan pienin Etelä-Amerikan manneralueen itsenäisistä valtioista. Asukkaista yli puolet on aasialaista alkuperää, lähinnä intialaisia ja jaavalaisia. Virallinen kieli on siirtomaa-ajan hollanti, mutta yleisimmin puhutaan paikallista kreolikieltä. Itä-Kalimantan
Itä-Kalimantan () on provinssi Indonesiassa. Se on yksi viidestä Borneon saarella sijaitsevasta Indonesian provinssista. Itä-Kalimantanin pääkaupunki on Samarinda. Provinssi on pinta-alaltaan Indonesian toiseksi suurin Papuan jälkeen, sen pinta-ala on 204 534 neliökilometriä. Itä-Kalimantanin asukasluku on noin 3 235 100 (vuonna 2010). Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Pian Rossin retken jälkeen innostus Etelämantereen tutkimukseen sammui, sillä laivoilla purjehtineet retkikunnat totesivat Etelämantereen olevan kauttaaltaan jään, lumen ja karujen vuorten peitossa. Maanosaan palattiin takaisin vasta aivan 1800-luvun lopussa. Vuosina 1872-1876 tienoilla Challenger-laiva purjehti Antarktiksenkin vesillä käväisten ahtojäällä Ennen Challengerin retkeä ei oltu varmoja suuren Etelämantereen olemassaolosta, mutta Challengerin tiedemiesten löytämät ei-vulkaaniset kivet viittasivat mantereen olemassaoloon.. Amerikka
Amerikka eli Uusi manner on manner maapallon läntisellä puoliskolla. Se kattaa Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan. Mannerta ympäröivät Atlantti, Tyynimeri ja Pohjoinen sekä Eteläinen jäämeri. Amerikan pinta-ala on 8,3 prosenttia koko maapallon maa-alasta, ja siellä asuu noin 900 miljoonaa ihmistä (14 prosenttia koko maailman väestöstä). Suomen kielessä Uuden mantereen synonyyminä käytetään joskus myös nimitystä uusi maailma. Oman
Omanin pinta-ala on maan omien virallisten lukujensa mukaan noin 300 000 neliökilometriä, mutta 1990-luvun ulkomaalaiset arviot olivat vain 212 000 neliökilometriä. Nykyään CIA:n mukaan maan pinta-ala on kuitenkin 309 500 neliökilometriä. Itäisen Suomenlahden kansallispuisto
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on Suomen kansallispuisto, joka käsittää noin 60 kilometriä leveän alueen Kymenlaakson maakunnan ulkosaaristossa Kotkan ja Haminan kaupunkien sekä Pyhtään ja Virolahden kuntien alueella. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1982. Sen maapinta-ala on 656 ha, eikä se nykyisellään täytä luonnonsuojelulain 11 §:n edellytystä, jonka mukaan kansallisouiston vähimmäispinta-ala on 1000 ha. Kansallispuisoon ei kuulu vesialueita. Martinique
Martiniquen pinta-ala on yhteensä 1 128 neliökilometriä. Saari on noin 80 kilometriä pitkä ja noin 35 kilometriä leveä. Se on Ranskan merentakaisista alueista pienimpiä. Pinnanmuodoltaan saari koostuu kolmesta massiivista. Saaren korkein vuori on tulivuori Mont Pelée, joka kohoaa 1 397 metrin korkeuteen. Saaren keskustassa on Carbetvuoristo, jonka korkein kohta on 1 195 metriin kohoava Piton Lacroix. Saaren eteläosassa on lisäksi 504 metrin korkuinen Mont Vauclin. Saaren jokia ovat etelässä Mont Vauclinilta alkunsa saavat Salée ja Pilote, keskiosissa Carbetvuoristosta virtaavat Lorrain, Galion, Capot ja Lézarde. Myös pohjoisosissa on jokia, mutta ne ovat hyvin pieniä. Saaren pohjoinen rannikko on jyrkkää kalliota, joka loivenee etelään mentäessä. Saaren kaksi suurta lahtea ovat Fort-de-France ja Marin. Martiniquen ilmasto vaihtelee kausittain vain vähän. Keskimääräinen lämpötila on 26 °C, ja keskimääräiset alimmat lämpötilat ovat 20–22 °C ja korkeimmat 30–32 °C. Keskimäärin 300 päivänä vuodessa luoteesta puhaltavat pasaatituulet viilentävät ilmastoa jonkin verran. Etelästä tulevat lämpimät ja kosteat tuulet tuovat ajoittain mukanaan hurrikaaneja. Sadetta tulee alueen pinnanmuodoista riippuen vuosittain 1 000–10 000 millimetriä. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Vuonna 1928 australialainen Hubert Wilkins nousi 20 minuutiksi ilmaan Antarktiksen yllä ja kartoitti seuraavilla lennoillaan 200 000 neliökilometrin alueen. Samana vuonna yhdysvaltalainen upseeri Richard E. Byrd saapui Etelämantereelle ja perusti suuren tutkimusaseman Little American Valaslahteen. Byrd lensi lentokoneella navan yli 29. marraskuuta. Tällä retkellä Byrd kuljetutti tavaroita enimmäkseen koiravaljakoin, mukana ollut lumiauto ei toiminut. Byrd oli Etelänavan tutkimuksen uranuurtajia. Lentokoneet olivat hyödyllisiä laajojen alueiden kartoittamisessa. Southland (alue)
Hallinnollisen alueen kokonaispinta-ala on 34 347 km², joista 1 735 km² Stewartinsaarella. Geologisesti Eteläsaarella sijaitseva alue jakautuu läntiseen, vuoristoiseen ja vuonojen peittämään alueeseen, eteläiseen peltojen peittämään tasamaahan ja pohjoiseen, vuoristoiseen alueeseen. Etelä
Yleensä etelä kuvataan kartoissa pohjoisen alapuolelle. Maan pyörimisakselin eteläinen pää eli Etelänapa sijaitsee Etelämantereella, joka on yksi maailman maanosista. Pohjoisnapa on vastakkaisella puolella geoidinmuotoista palloamme eikä sijaitse mantereella vaan jäätiköllä. Mandé
Mandén kunnan pinta-ala on 532,25 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Katin piirin Kalabancoron ja Sanankoroban, etelässä Dialakoroban ja Bancoumanan, lännessä Sibyn ja pohjoisessa Doubabougoun, Dogodoumanin ja Sangarébougoun kuntiin sekä koillisessa Bamakon kaupunkialueeseen. Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Sen läpi virtaa Nigerjoki. Ilmasto on sudanilaistyyppinen. Ahvenanmaan maakunta
Manner-Ahvenanmaa on pohjoisesta etelään 50 kilometriä pitkä ja idästä länteen 45 kilometriä leveä. Saaren pinta-ala on 689 neliökilometriä. Siihen ovat siltayhteydessä kapean Marsundin erottama Eckerö ja Lemströmin kanavan mantereesta erottama Lemland, josta on edelleen siltayhteys Lumparlandiin. Muita huomattavia saaria ovat Vårdö, Föglö, Sottunga, Kumlinge, Kökar ja Brändö. Ahvenanmaan korkein huippu on Orrdalsklint (132 metriä) Saltvikin kunnassa Manner-Ahvenanmaalla. Läntinen alue
Läntinen alue on yksi Sierra Leonen hallinnollisista alueista. Se kattaa Sierra Leonen pääkaupungin Freetownin ja sen ympäröivän maaseudun. Freetown on Läntisen alueen pääkaupunki. Alueen väkiluku oli 1 500 234 (väestönlaksenta 2015) pinta-ala on 557 neliökilometriä. Etelä-Hwanghae
Etelä-Hwanghaen maakunta (, hanja 黃海南道, McCune‑Reischauer "Hwanghaenam-do") on yksi Pohjois-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan lounaisosassa Keltaisenmeren rannikolla. Etelä-Hwanghaessa on vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan 2 310 485 asukasta ja sen pinta-ala on 8 002 neliökilometriä. Maakunnan pääkaupunki on Haeju. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Myöhemmin 1890-luvulla luvun lopuilla tutkijat – erityisesti maantieteilijät – kiinnostuivat Etelämantereesta. Yleisön kiinnostuksen myötä syntyi Etelänaparetkien sankariaika, jolloin erityisesti kilpailtiin Etelänavan valloituksesta. Tutkimusretket vaativat lukuisia kuolonuhreja, mutta etelänapa valloitettiin vuonna 1911.
1930-luvulla useiden maiden kiinnostus Etelämannerta kohtaan heräsi ja eri maat vaativat itselleen alueita mantereelta. Etelämantereelle perustettiin useita tutkimusasemia ja mantereella liikuttiin koirien, traktorien ja lentokoneiden avulla. Tutkimus voimistui 1950-luvulla, jolloin muun muassa Ranska ja Neuvostoliitto perustivat omat asemansa. Geofysiikan vuosi 1957 johti yhdysvaltalaisen etelänapa-aseman perustamiseen. Nykyään manner on rauhoitettu tutkimukselle vuonna 1961 tehdyn kansainvälisen sopimuksen mukaan. Amerikan maantiede
Etelä-Amerikan 12 valtion rajat ovat peräisin siirtomaa-ajalta, jolloin Euroopan suurvallat hallitsivat koko aluetta. Portugali perusti Etelä-Amerikan suurimman siirtomaan Brasilian Espanjan hallitessa suurinta osaa jäljelle jääneestä alueesta. Espanjan siirtomaita olivat nykyiset Venezuela, Kolumbia, Ecuador, Peru, Bolivia, Chile, Argentiina, Uruguay ja Paraguay. Mantereen pohjoisosien pienistä maista Iso-Britannialle kuului Guyana, Ranskalle Ranskan Guyana ja Alankomaille Suriname. Etelämanner
Antarktiksen niemimaa, joka alkaa Länsi-Antarktiksesta, rajoittuu lännessä Bellingshauseninmereen ja idässä Weddellinmereen. Se koostuu rikkinäisestä ketjusta vuoria ja muutamista saarista. Etelässä se rajoittuu Eternity-vuoriin. Rottumerplaat
Rottumerplaat on asumaton saari Länsifriiseinsaarilla, Vattimeren alueella Pohjanmeressä. Saari on osa Alankomaihin kuuluvaa Eemsmondin kuntaa. Pinta-alaa saarella on 7,82 neliökilometriä. Rottumerplaatin naapurisaari lännessä on Schiermonnikoog ja idässä Rottumeroog. Etelämanner
Vuonna 1929 amerikkalainen Richard E. Byrd alkoi lennellä Etelä­mantereella, ja amerikkalaiset perustivat ensimmäisen tutkimusaseman Little American. Monia muita tutkimusretkikuntia lähetettiin Antarktikselle, ja amerikkalaiset tutkivat Etelä­mannerta voimaperäisesti vuosina 1946–1947. Muut maat alkoivat perustaa omia tutkimusasemiaan 1950-luvulla, ja kiisteltiin siitä, miten Etelä­manner jaettaisiin eri maiden kesken. Yhdysvallat perusti Etelänavalle Amundsen–Scott-nimisen aseman vuonna 1956. Neuvostoliitto perusti Vostok-aseman kauas jäätikölle vuonna 1957. Kansainvälisenä geofysiikan vuonna 1957–1958 mannerta tutki noin 70 eri maiden lähettämää tutkimusretkikuntaa. Vuonna 1959 sovittiin, että Etelä­mannerta saa käyttää vain rauhanomaista tieteellistä tutkimustyötä varten. Ångermanland
Ångermanland (joskus myös , ) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Pohjois-Ruotsissa Norlannin pääalueella. Ångermanlandin pinta-ala on 19 894,3 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 131 086 asukasta, joten väentiheys oli 6,6 asukasta neliökilometriä kohti. Maapallon kasvihuonetila ja jääkausitila
Nyt, noin 25 miljoonaa vuotta sitten Afrikan ja Euraasian välissä ollut Tethysmeri alkoi kaveta merkittävästi ja lopulta sulkeutui. Näin maakannas kahden suurmantereen välille syntyi noin 14–13 miljoonaa vuotta sitten. Maan lämpötilakehitys kääntyi tämän takia hitaan putoamisen tilaan. Etelämanner jäätyi noin 17-10 miljoonaa vuotta sitten. Etelämanner alkoi jäähdyttää maapalloa entisestään heijastaen lämpöä ulos ja Etelämannerta kiertävän kylmän merivirran välityksellä. Valtameri
Eteläinen jäämeri on Etelämannerta ympäröivä valtameri. Sen erottaa muista valtameristä Länsituulten virta. Meren pinta-ala on 20 327 000 km² ja rantaviivaa on 17 968 km. Meren syvin kohta on 7 235 metriä. Andamaanienmeri
Andamaanienmeri on Intian valtameren sivumeri Malakan niemimaan ja Andamaanien välissä. Se on nimetty Andamaanien saariryhmän mukaan. Merialueen pinta-ala on noin 798 000 neliökilometriä. Mannerjäätikkö
Etelämantereen mannerjäätikkö on suurin maapallolla oleva yhtenäinen jäämassa. Se sisältää noin 25 miljoonaa kuutiokilometriä jäätä 12,3 miljoonan neliökilometrin alueella. Transantarktinen vuoristo jakaa sen suurempaan itäiseen ja pienempään läntiseen osaan. Grönlannin mannerjäätikkö on selvästi pienempi: sen tilavuus on noin kolme miljoonaa kuutiokilometriä ja pinta-ala 1,7 miljoonaa km². Sint Eustatius
Sint Eustatius on Alankomaihin kuuluva saari Karibianmerellä. Se muodostaa oman erityisasemassa olevan kuntansa. Sen hallinnollinen keskus on Oranjestad. Saaren pinta-ala on 21 neliökilometriä ja asukasluku noin 3 791 (2012).
Sint Eustatius kuului vuoteen 2010 saakka Alankomaiden Antilleihin, joka hajotettiin 10. lokakuuta. Sint Eustatius, Bonaire ja Saba muodostivat omat erityiskuntansa. Sint Maartenista ja Curaçaosta tehtiin autonomiset valtiot. Eteläiset Shetlandsaaret
Eteläiset Shetlandsaaret on 120 kilometriä Antarktiksen niemimaasta pohjoiseen ja noin 940 kilometriä Falklandsaarista etelään sijaitseva saariryhmä. Eteläiset Shetlandsaaret koostuvat yhdestätoista pääsaaresta, sekä useista pienemmistä saarista. Saariryhmän pinta-ala on yhteensä 3 687 neliökilometriä ja ne kuuluvat niin Ison-Britannian, Chilen kuin Argentiinan aluevaatimuksiin. Saarilla sijaitsee useita tutkimusasemia, joista suurin osa Kuningas Yrjön saarella, joka on saariryhmän suurin saari. Antarktiksen niemimaa
Antarktiksen niemimaa on Etelämantereen pohjoisin osa, joka muodostaa pitkän ja kapean niemimaan. Niemimaan eteläosalla on myös nimi Palmerinmaa, pohjoisosa on Grahaminmaa. Grahaminmaan on yksi niistä harvoista kohdista, joissa Etelämanner ulottuu eteläisen napapiirin ulkopuolelle. Niemimaa sijaitsee Etelämantereen rannikolla Etelä-Amerikan kohdalla läntisellä pallonpuoliskolla. Se kuuluu niin Ison-Britannian, Argentiinan kuin Chilenkin aluevaatimuksiin. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Amerikkalainen Charles Wilkes kartoitti noin 2 000 km Etelämantereen rannikkoa viidellä laivalla, muttei onnistunut paikantamaan magneettista etelänapaa. Wilkes joutui voimakkaan arvostelun kohteeksi jälkikäteen. Häntä syytettiin muun muassa liian kovasta kurinpidosta laivallaan. Menomatkalla satamissa miehiä karkaili ja erotettiin. Lisäksi hän jätti kaikki mukanaan olleet tiedemiehet Tulimaahan - koska hänen ehtonsa retkikunnan päälliköksi suostumiseen oli se, ettei hänen tarvitse ottaa siviili-ihmisiä mukaan varsinaiselle etelänaparetkelle. Laivat olivat huonoja ja kehnosti varustettuja. Yhden laivan hän lähetti jo varhain takaisin kotiin liian hitaana, kaksi tuhoutui matkalla, niistä toinen miehistöineen, ja yksi myytiin Singaporessa kelvottomaksi vaurioituneena. Vain kaksi laivaa palasi kotisatamaan, ja niidenkin miehistö oli kylmyyden ja keripukin harventama. Etelämanner
Vuonna 1959 alle­kirjoitetun Antarktiksen sopimuksen vuoksi alue­vaatimuksia ei kuitenkaan ole kansain­välisesti hyväksytty. Lisäksi sopimuksessa sanotaan, että Etelä­mannerta ei saa käyttää sotilaallisiin tarkoituksiin. Sopimus koskee 60. eteläisen leveys­piirin etelä­puolella olevia alueita, joten tämän leveys­piirin pohjois­puolella sijaitsevat sub­antarktiset saaret eivät kuulu sopimus­alueeseen. Itä-Ekvatoria
Itä-Ekvatoria () on Etelä-Sudanin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Torit. Itä-Ekvatoriassa oli Sudanin vuoden 2008 kiistellyssä väestönlaskennassa 906 126 asukasta, ja sen pinta-ala on 82 542 neliökilometriä. Andamaanit
Andamaanit koostuu 550 saaresta, joista 26 on asutettuja. Saarilla on maapinta-alaa yhteensä 6 408 neliökilometriä. Saariketjun pituus on 352 kilometriä. 
Saarten alkuperäisasukkaat, joita ei ole paljon jäljellä, puhuvat andamaanilaisia kieliä. Ne jaetaan Isojen Andamaanien (Great Andamanese) ja Pienten Andamaanien kieliin. Ranska
Ranska sijaitsee Länsi-Euroopassa Atlantin valtamereltä Välimerelle ulottuvalla alueella. Sitä rajaavat pohjoisessa Englannin kanaali, lännessä Biskajanlahti, etelässä Pyreneet ja Välimeri sekä idässä Alpit, Juravuoret ja Rein. Naapurivaltioita ovat Belgia, Luxemburg, Saksa, Sveitsi, Italia, Espanja, Andorra ja Monaco. Manner-Ranskaan kuuluu myös Korsikan saari () Välimeressä. Ranskan pinta-ala on 551 500 neliökilometriä, ja rantaviivaa sillä on . Sierra Leonen maantiede
Sierra Leone sijaitsee Länsi-Afrikassa Atlantin valtameren rannikolla. Maan rajanaapurit ovat Guinea pohjoisessa ja Liberia kaakossa. Sierra Leonessa on maan tilastokeskuksen vuoden 2015 arvion mukaan , ja sen pinta-ala on . Pahang
Pahang on pinta-alaltaan Länsi-Malesian laajin osavaltio, sen pinta-ala on 36 137 neliökilometriä. Lähes kaksi kolmasosaa Pahangin pinta-alasta on tiheää trooppista sademetsää. Pahangin, ja sen naapuriosavaltioiden Kelantanin ja Terengganun alueilla olevan Taman Negaran kansallispuiston sademetsien arvioidaan olevan maailman vanhimpia, sen iäksi on arvioitu 130 miljoonaa vuotta. Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet () on Ranskan meren­takainen alue, johon kuuluu joukko saaria eteläisellä Intian valta­merellä sekä Adélienmaa Etelämantereella. Niitä hallitaan Saint-Denis’stä, Ranskan merentakaisesta departementin Réunionin pääkaupungista. Eteläisten ja antarktisen alueiden pinta-ala on 439 781 neliökilometriä. Alueella on vuoden ympäri noin 150 tutkijaa, kesäisin noin 300. Chimborazo
Chimborazon pinta-ala on 6 470 km ja väkiluku vuonna 2010 oli 458 581. Chimborazon asukkaista 70 % kuuluu alkuperäiskansoihin. Osuus on suurempi kuin missään muussa Ecuadorin maakunnassa. Kuningatar Maudin maa
Kuningatar Maudin maa () on Antarktiksen osa, joka rajoittuu Stancomb-Willsin (20°W) ja Shinnanin jäätiköihin (44°38'E). Alue käsittää noin 2 500 000 km² enimmäkseen ikijään peittämää Etelämannerta. Norja vaati aluetta itselleen 14. tammikuuta 1939, mutta muiden Etelämantereeseen kohdistuneiden valtauksien tavoin valtausta ei tunnustettu kansainvälisesti. Alue kuuluu Etelämannerta koskevan sopimuksen piiriin. Norja vaati itselleen myös . Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Vuonna 1823 James Weddell löysi Weddellin meren, joka nimettiin hänen mukaansa ja purjehti eteläisimpään pisteeseen mihin laivalla oli siihen mennessä päästy, sillä meri oli poikkeuksellisen jäätön sinä vuonna. Weddel kävi leveydellä 74 15. Länsi-Etelämanner
Länsi-Etelämanner eli Läntinen Etelämanner on toinen Etelämantereen perinteisesti jaotelluista alueista. Se on alueista pienempi ja sijaitsee läntisellä pallonpuoliskolla. Itä-Etelämantereesta sen erottaa Transantarktinen vuoristo. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
1993 Norjalainen 20-vuotias Erling Kagge kulki ensimmäisenä yksin ilman huoltoa maanpintaa pitkin Etelänavalle saapuen sinne 7. tammikuuta 1993. 1400 km:n matka vei 50 päivää. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Tutkimusmatkat Etelämantereelle perustuivat oletukseen, että eteläisillä leveyksillä olisi suuri, mahdollisesti asuttava manner Terra Australis Incognita, "etelän tuntematon maa". 1500-luvulta 1800-luvuille purjehdittiin maata etsien, ja manner löytyikin 1800-luvun alkuvuosikymmeninä. Kiinnostus kuitenkin hiipui, kun ymmärrettiin, että alue oli kylmä ja elämälle epäystävällinen. Lisäksi sinne oli vaikea purjehtia myrskyisen meren, jäävuorten ja lauttajään läpi. Eteläinen pallonpuolisko
Maanosista kokonaan eteläisellä pallonpuoliskolla ovat Etelämanner ja Oseania. Lisäksi se kattaa suurimman osan Etelä-Amerikkaa sekä osia Afrikasta ja Aasiasta. Eteläsaari
Eteläsaari (maoriksi "Te Wai Pounamu" tai "Te Waka a Māui") on toinen Uuden-Seelannin kahdesta pääsaaresta. Cookinsalmi erottaa sen toisesta pääsaaresta, Pohjoissaaresta. Eteläsaaren pinta-ala on 151 757 neliökilometriä, mikä tekee siitä maailman 12. suurimman saaren. Pohjois-Amerikan maantiede
Pohjois-Amerikka on 25,3 miljoonaa neliökilometriä pinta-alaltaan ja siten kolmanneksi suurin manner. Manner rajoittuu idästä Atlanttiin, pohjoisesta Jäämereen ja lännestä Tyyneenmereen. Manner kapenee etelään mentäessä, ja Väli-Amerikan kannas yhdistää sen Etelä-Amerikkaan. El Oro
El Oro on Ecuadorin eteläisin rannikkomaakunta. Alue on yksi maailman tärkeimmistä banaanintuotantoalueista ja sen pääkaupunki on Machala. El Oron pinta-ala on 5 988 neliökilometriä ja asukkaita siellä oli vuonna 2010 yli 600 000. Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikka on pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva maanosa Etelä-Amerikan pohjoispuolella, Tyynenmeren ja Atlantin valtameren välissä. Sen pinta-ala on noin 24 480 000 neliökilometriä ja asukasluku yli 530 miljoonaa. Se on Aasian ja Afrikan jälkeen kolmanneksi suurin manner pinta-alaltaan ja Aasian, Afrikan ja Euroopan jälkeen neljänneksi suurin väkiluvultaan. Pohjois-Amerikassa on yhteensä 38 maata. Australian Antarktiksen alue
Australian Antarktiksen alue on Etelämantereen osa, jota Australia vaatii itselleen. Se on suurin yhden valtion itselleen vaatima osa Antarktiksesta. Se koostuu kahdesta osasta, jotka kohtaavat toisensa kulmittain Etelänavalla kuten valtioiden vaatimat alueet Antarktiksesta yleensäkin. Suuremman osan itäraja on 142°2' E ja länsiraja 44°38' E, ja pienemmän osan itäraja on 160° E ja länsiraja 136°11' E. Näiden kahden osan välissä on Ranskan itselleen vaatima alue. Australia esitti aluevaatimuksensa Etelämantereelle ensi kerran vuonna 1930. Noin 40 % Etelämantereesta onkin Australian hallussa. Australian hallituksen päämies ilmoitti, että jos Australia saa vaatimansa osan Etelämantereelta itselleen, siitä tehdään luonnonpuisto. Etelä-Sulawesi
Etelä-Sulawesi on Sulawesin saarella sijaitseva Indonesian provinssi. Etelä-Sulawesin suurin kaupunki ja pääkaupunki on Makassar. Alueen pinta-ala on 46 717 neliökilometriä ja asukasluku noin 8 010 700 (vuonna 2010). Provinssia rajaavat merialueet ovat Makassarinsalmi, Floresinmeri ja Boninlahti. Etelä-Sulawesilla on yhteistä maarajaa Länsi-Sulawesi, Keski-Sulawesin ja Kaakkois-Sulawesin provinssien kanssa. Vuonna 2004 osa Etelä-Sulawesista erotettiin omaksi Länsi-Sulawesin provinssikseen. Luettelo tutkimusmatkoista Etelämantereelle
Luettelo tutkimusmatkoista Etelämantereelle on kronologinen luettelo tutkimusmatkoista, joihin Etelämanner liittyy. Ihminen saavutti etelänavan ensimmäisen kerran vuonna 1911, mutta Etelämantereen olemassaoloa on epäilty jo Ptolemaioksen ajoista ensimmäiseltä vuosisadalta asti. Manabí
Manabí on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Portoviejo, pinta-ala 18 894 km² ja vuonna 2010 väkiluku oli 1 345 779.
Manabí sijaitsee Tyynenmeren rannikolla. Siellä on ainutlaatuisia kuivia trooppisia metsiä. Alueen tärkein luonnonsuojelualue on Machalillan kansallispuisto. Malesia
Malesia muodostuu kahdesta osasta, jotka yhdistyivät Malesian liittovaltioksi vuonna 1963. Maan pinta-ala on 329 847 km², josta 132 090 km² on maan mantereisella osalla Länsi-Malesiassa. Borneon saarella Malesialle kuuluvan alueen pinta-ala on 198 847 km². Länsi-Malesia sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä, se ulottuu etelässä Johorensalmelle ja Singaporensalmelle, pohjoisessa sen rajanaapurina on Thaimaa. Länsi-Malesian itäpuolella on Etelä-Kiinan meri ja länsipuolella Malakansalmi ja Andamaanienmeri. Etelä-Kalimantan
Provinssissa on yhteensä noin 3 545 100 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 38 744 neliökilometriä. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Vuonna 1950 Etelämantereesta oli tutkimatonta enää noin neljäsosa sisämaan mantereesta. Etelä-Egean saaret
Hallintoalue käsittää nimensä mukaisesti joukon saaria Egeanmeren eteläosassa, ja se koostuu Kykladien ja Dodekanesian saarista. Alueen pinta-ala on 5 286 neliökilometriä ja asukasluku 308 975 (vuonna 2011). Tulimaa
Koko saariston pinta-ala on 73 746 km². Kaksi kolmasosaa saaristosta kuuluu Chilelle ja yksi kolmasosa Argentiinalle, mutta maiden välillä on kiistaa joidenkin pienten saarten omistuksista. Pääsaari Isla Grande de Tierra del Fuego (eli Tierra del Fuego) on pinta-alaltaan 48 100 km². Amerikan maantiede
Amerikan manner jakautuu maantieteellisesti kolmeen osaan: Pohjois-Amerikkaan, Väli-Amerikkaan ja Etelä-Amerikkaan. Väli-Amerikka ei ole oma mantereensa, mutta sen latinokulttuuri erottaa sen selkeästi muista Pohjois-Amerikan valtioista, joten siksi se käsitellään omana alueenaan. Pohjois-Amerikka on pinta-alaltaan 25,3 miljoonaa neliökilometriä ja sen ilmasto on lauhkea. Trooppisen ilmaston Väli-Amerikka muodostuu manneralueen valtioista ja Karibianmeren saarista. Etelä-Amerikan pinta-ala on 17,6 miljoonaa neliökilometriä ja pitkän muotonsa vuoksi se ulottuu tropiikista subpolaariselle alueelle, minkä vuoksi mantereen ilmastolliset erot ovat suuret. Etelä-Amerikan pohjoisosissa laajat alueet kuuluvat tropiikkiin, kun taas eteläosat ovat lauhkeammassa vyöhykkeessä. Casamance
Casamance () on maantieteellinen alue sekä entinen maakunta Etelä-Senegalissa Gambian ja Guinea-Bissaun välissä. Nimensä alue on saanut siellä virtaavan Casamancejoen mukaan. Casamance jakautuu hallinnollisesti Ziguinchorin, Sédhioun ja Kédougoun alueisiin. Alueen suurin kaupunki on Ziguinchor. Casamancen pinta-ala on 30 000 km².