Kuka voitti kauden 2000-2001 Stanley cupin?
Aleksandr Mogilnyi
Vancouver myi Mogilnyin maaliskuussa 2000 New Jersey Devilsiin, josta se sai vaihdossa Brendan Morrisonin ja Denis Pedersonin. New Jersey voitti kauden päätteeksi kesäkuussa 2000 Stanley Cupin. New Jersey voitti loppuottelusarjassa Dallas Starsin otteluvoitoin 4–2. Mogilnyistä tuli Stanley Cup -voiton myötä niin sanotun kolmen kullan klubin jäsen, eli pelaaja, joka on voittanut urallaan jääkiekon maailmanmestaruuden, olympiakultaa ja Stanley Cupin. Hän pelasi New Jerseyssä vielä kauden 2000–2001, jolla oli runkosarjassa joukkueen paras maalintekijä. New Jersey eteni Stanley Cup -finaaleihin myös vuonna 2001, mutta tuolla kertaa Colorado Avalanche voitti ottelusarjan 4–3. Ray Bourque
Kauden 1999–2000 aikana Bourque siirtyi Colorado Avalancheen. Hän pyysi itse siirtoa toiseen joukkueeseen saadakseen mahdollisuuden pelata vielä Stanley Cupista. Coloradossa hän pelasi kauden loppuun, mutta joukkue ei vielä saavuttanut voittoa. Kaudella 2000–2001 Ray voitti lopulta pitkän uransa kruunuksi Stanley Cupin vuonna 2001. Hän oli pelannut NHL:ssä 22 kautta. Hän oli tuolloin eniten otteluita ilman Stanley Cup -voittoa pelannut pelaaja. NHL-kausi 2000–2001
Kausi 2000–2001 oli National Hockey Leaguen historian 84. kausi. Sarjassa pelasi 30 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 82 ottelua. Stanley Cupin voitti Colorado Avalanche, joka kaatoi New Jersey Devilsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–3.
NHL-kausi 1960–1961
NHL-kausi 1960–1961 oli National Hockey Leaguen historian 44. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Chicago Black Hawks, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Black Hawksin seurahistorian kolmas Stanley Cup -mestaruus. Jeff O’Neill
Kaudella 2001-2002 Carolina eteni sensaatiomaisesti aina Stanley Cupin finaaleihin pudottaen pudotuspeleissä jatkosta mm. New Jersey Devilsin ja Toronto Maple Leafsin, mutta hävisi finaaleissa lopulta Detroitille otteluvoitoin 4-1. Joukkueen avainpelaajia olivat silloin mm. maalivahti Arturs Irbe, Sami Kapanen, O'Neill, Ron Francis, Rod Brind'Amour, Glen Wesley ja Sean Hill. Bridgeport Sound Tigers
Sound Tigers ylsi ensimmäisellä kaudellaan AHL:n loppuotteluihin pelaamaan Calder Cupin voitosta. Runkosarjakaudella 2001–2002 seura voitti 43 ottelua, pelasi kahdeksan tasan ja hävisi 25 ottelua varsinaisella peliajalla sekä neljä jatkoajalla. Se keräsi 98 pistettä, enemmän kuin muut AHL-seurat, ja sai sekä AHL:n itäisen divisioonan runkosarjavoittajalle jaettavan F. G. "Teddy" Oke Trophyn että AHL:n runkosarjavoittajalle jaettavan Macgregor Kilpatrick Trophyn. Kevään 2002 pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella seura kukisti Manitoba Moosen voitoin 3–1, toisella kierroksella St. John's Maple Leafsin 4–0 ja kolmannella kierroksella Hamilton Bulldogsin 4–3. AHL:n loppuotteluissa Sound Tigers sai vastaansa Chicago Wolvesin, joka oli vahvempi voitoin 4–1. Myöhempinä vuosina Sound Tigers on päässyt pudotuspeleihin neljästi. Raymond Giroux
Kesäkuussa 2001 Giroux teki vuoden mittaisen sopimuksen aiemman NHL-seuransa New York Islandersin kanssa. Hän pelasi kauden 2001–2002 suurimmaksi osaksi farmijoukkue Bridgeport Sound Tigersissa, jonka paras syöttäjä, kolmanneksi paras pistemies ja tehokkain puolustaja Giroux oli tehoilla 13+40=53. Hän sijoittui AHL:n puolustajien pistepörssissä kuudenneksi. Giroux eteni Sound Tigersin kanssa aina Calder Cup -finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Chicago Wolves otteluvoitoin 4-1. Anaheim Ducks
Pudotuspelien aikana Anaheim voitti sekä Minnesota Wildin että Vancouver Canucksin otteluvoitoin 4–1, ja konferenssinsa finaalissa se pelasi jälleen Detroit Red Wingsiä vastaan. Chris Pronger taklasi seurojen kolmannessa keskinäisessä ottelussa Tomas Holmströmiä kyynärpäätaklauksella, ja sai yhden ottelun pelikiellon. Ottelusarja ratkesi lopulta kuudennessa ottelussa ja näin ollen Anaheim eteni toista kertaa seurahistoriansa aikana Stanley Cupin finaaliin, jossa se kohtasi Ottawa Senatorsin. Ottelusarja ratkesi viidennessä ottelussa Anaheimin kotiareenalla Honda Centerissä, kun Anaheim voitti Ottawan 6-2 ja saavutti historiansa ensimmäisen Stanley Cup-mestaruuden. Ottelun voittomaalin laukoi laitahyökkääjä Travis Moen, ja kapteeni Scott Niedermayerista tuli kaikkien aikojen toinen Anaheimin pelaaja, joka on voittanut Conn Smythe Trophyn pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Anaheimista tuli kaikkien aikojen ensimmäinen kalifornialainen Stanley Cupin voittanut NHL-seura, ja ensimmäinen mestaruuden voittanut länsirannikon NHL-seura sitten vuoden 1925, jolloin Victoria Cougars voitti mestaruuden. NHL-kausi 1926–1927
Ensimmäistä kertaa NHL:n voittajajoukkue saavutti Stanley Cupin voiton, kun aiempina vuosina NHL:n voittanut joukkue selviytyi ottelemaan Stanley Cupin voitosta muiden jääkiekkoliigojen mestareiden kanssa. 
Stanley Cupin voitti alkuperäinen Ottawa Senators, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 2–0. Loppuottelusarjassa pelattiin myös kaksi tasapeliä. NHL-kausi 1998–1999
Kausi 1998–99 oli National Hockey Leaguen historian 82. kausi. Sen aikana 27 joukkuetta pelasi kukin 82 runkosarjaottelua. Dallas Stars voitti lopulta Stanley Cupin kukistettuaan loppuottelussa Buffalo Sabresin. Ensimmäisen kerran jaettiin myös Maurice 'Rocket' Richard Trophy palkinnoksi kauden parhaalle maalintekijälle. Sen sai Teemu Selänne. Saman palkinnon olisi aikanaan saanut myös Suomen Jari Kurri voitettuaan maalipörssin kaudella 1985–86. Matt Cullen
Kaudella 1997–1998 Cullen murtautui Anaheimin kokoonpanoon ja pelasi 61 NHL-ottelua, joissa teki 27 pistettä. Cullen pelasi vielä neljä ja puoli kautta Kaliforniassa ennen kuin hänet kaupattiin 30. tammikuuta 2003 yhdessä Pavel Trnkan ja 4. kierroksen varausvuoron kanssa Florida Panthersiin. Toiseen suuntaan matkasivat Sandis Ozoliņš ja Lance Ward. Cullen pelasi Floridassa un asti. Työsulun aikana Cullen pelasi Italiassa SG Cortinassa, jossa hän voitti Italian liigan pistepörssin tehtyään 36 ottelussa 60 tehopistettä. Ennen työsulkua Cullen oli ehtinyt jo tehdä sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa, joten hän pelasi kauden 2005–2006 Carolinassa. Kyseisellä kaudella Cullen voitti ensimmäisen Stanley Cupinsa. Kauden jälkeen Cullenista tuli rajoittamaton vapaa pelaaja. Marc Bergevin
Marc Bergevin uran todelliset kiertolaisvuodet alkoivat kaudella 2000–2001, kun hän siirtyi Bluesista Pittsburgh Penguinsin riveihin. Pittsburghin joukkueessa pelatessaan Bergevin pelasi uransa 1000 NHL:n runkosarjaottelun 13. tammikuuta 2001 New York Islandersia vastaan. Seuraavaksi kaudeksi 2001–2002 Bergevin palasi jälleen St. Louis Bluesin riveihin. Seuraavalla kaudella 2002–2003 Bergevin pelasi ensin Pittsburgh Penguinsissa ja loppukaudella yhden ottelun Tampa Bay Lightningin riveissä. Uransa viimeisen kauden 2003–2004 Bergevin aloitti jälleen Pittsburgh Penguinsissa, mutta hänet kaupattiin runkosarjan loppuhetkillä Vancouver Canucksiin yhtä varausvuoroa vastaan.. Canucksissa Bergevin pääsi vielä pelaamaan viiden vuoden tauon jälkeen NHL:n pudotuspelejä. Vancouver Canucksin kausi päättyi kuitenkin jo ensimmäisellä kierroksella Calgary Flamesin voittaessa pudostuspelisarjan otteluvoitoin 4–3. Uran viimeisten vuosien aikana tapahtuneiden loukkaantumisen takia Marc Bergevin päätti lopettaa peliuransa 39-vuotiaana kauden 2003–2004 jälkeen. Pitkästä urasta huolimatta Marc Bergevin ei koskaan voittanut pelaajaurallaan Stanley Cup-mestaruutta. Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista
Jack Marshall on ainoa pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin neljässä eri joukkueessa. Claude Lemieux on ainoa, joka on vuoden 1962 jälkeen voittanut Cupin peräkkäisinä vuosina kahdessa eri seurassa. Bret Hedican
Hedican pääsi Hurricanes-vuosinaan pelaamaan kahdesti Stanley Cupin loppuotteluissa, ensimmäisen kerran ensimmäisenä keväänään seurassa, keväällä 2002, jolloin seura kohtasi loppuotteluissa Detroit Red Wingsin. Red Wings vei mestaruuden voitoin 4–1. Hedican pelasi pudotuspeleissä 2002 23 ottelua, joissa hän teki viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä, ja keräsi toiseksi eniten jääaikaa joukkueensa puolustajista Sean Hillin jälkeen, keskimäärin 23 minuuttia ja 52 sekuntia ottelua kohden. Vuonna 2006 Hedican oli voittamassa Carolina Hurricanesin seurahistorian ensimmäistä Stanley Cupia, kun seura voitti loppuotteluissa Edmonton Oilersin otteluvoitoin 4–3. Hän oli tuolloinkin joukkueensa avainpelaajia kerättyään eniten jääaikaa joukkueensa puolustajista, keskimäärin 22 minuuttia ja 40 sekuntia ottelua kohden, ja tehtyään 11 tehopistettä, kaksi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä, 25:ssä ottelussa. Krzysztof Oliwa
Oliwa on myös ainoa puolalaissyntyinen pelaaja, joka on voittanut Stanley Cupin.
Kauden 1991–1992 Oliwa pelasi kotimaassaan Puolassa, jossa edusti GKS Tychya. Vuonna 1993 New Jersey Devils varasi hänet kolmannella kierroksella. Oliwa pelasi vuodet 1993–1995 AHL:n, ECHL:n ja IHL:n välillä. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi kaudella 1996–1997 Devilsin paidassa, mutta ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa hän pelasi kaudella 1997–1998. Vuonna 2000 Oliwa voitti Stanley Cupin. Tommy Albelin
Albelin siirtyi kaudeksi 1995–1996 Calgary Flamesiin, jossa pelasi kaudet 1995–2001 ennen paluutaan New Jerseyyn kaudeksi 2001–2002. Albelin pelasi New Jerseyssä kaudet 2001–2007 ja voitti tänä aikana uransa toisen Stanley Cupin vuonna 2003. Hän lopetti uransa kauteen 2006–2007. NHL-kausi 2002–2003
Kauden 2002–2003 pudotuspelit olivat täynnä yllätyksiä. Yksi tiukimpia pareja ensimmäisellä kierroksella oli Philadelphia–Toronto. Kumpikin joukkue oli isolla rahalla kasattu, joten putoaminen olisi ollut suuri pettymys kummallekin. Philadelphia voitti tämän sarjan lopulta 4–3. Ottelusarjassa mentiin kahdesti toiselle jatkoajalle asti ja kerran jopa kolmannelle. Minnesota teki jättiyllätyksen kaatamalla Coloradon ja Anaheim teki vielä suuremman yllätyksen. He kaatoivat puolustavan mestarin, Detroitin, suoraan neljässä ottelussa. Vancouver Millionaires
Vancouver Millionaires voitti Stanley Cupin kertaalleen kaudella 1914–1915 ja pelasi finaalissa kolmasti sen jälkeen vuosina 1917-1918, 1920-1921 ja 1921-1922. Cory Stillman
Elokuussa 2005, vuoden kestäneen NHL:n työsulun päätyttyä, Stillman teki vapaana pelaajana sopimuksen Carolina Hurricanesin kanssa. Hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan uudessa seurassa toisen Stanley Cupin mestaruutensa, kun Hurricanes löi NHL:n loppuotteluissa Edmonton Oilersin voitoin 4–3. Hänestä tuli historian yhdestoista pelaaja ja ensimmäinen sitten vuoden 1996 (Claude Lemieux), joka on voittanut Stanley Cupin peräkkäisillä kausilla eri seuroissa. Stillman oli toiseksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja kevään 2006 NHL:n pudotuspeleissä joukkuetoveri Eric Staalin jälkeen. Hän teki 25:ssä pudotuspeliottelussa yhdeksän maalia ja antoi 16 maalisyöttöä. Runkosarjakaudella 2005–2006 hän oli Hurricanesin kolmanneksi paras pistemies Staalin ja Justin Williamsin jälkeen tehtyään 72:ssa ottelussa tehot 21 maalia ja 55 syöttöpistettä. Quebec Bulldogs
Seuraavalla kaudella Bulldogs jatkoi siitä mihin edellisellä jäi. Malone teki 20:ssä ottelussa huimat 43 maalia ja Tommy Smith 39 maalia. Näiden kahden johdolla Bulldogs murskasi finaalissa Sydney Millionairesin yhtä ylivoimaisesti kuin Victoriasin vuotta aikaisemmin. Ongelmia Bulldogsille aiheutti kuitenkin Pasific Coast Hockey Associationissa pelannut Victoria Aristocrats, joka haastoi Bulldogsin pelaamaan Stanley Cupista. Bulldogsia pidettiin selvänä ennakkosuosikkina, mutta Aristocrats venyi viimeisessä ottelussa 6–1 voittoon ja voitti Stanley Cupin. Hetkeä myöhemmin Aristocratsin voitto hylättiin, koska heidän haasteensa Bulldogsille ei ollut virallinen. Näin ollen Bulldogs sai pitää mestaruutensa. Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista
Alkujaan Stanley Cup oli haastepalkinto ja hallitsevan mestarin saattoi haastaa samana vuonna useampi joukkue ja siten hallitseva mestari saattoi puolustaa ensin Stanley Cupia menestyksekkäästi, mutta hävitä sen seuraavalle haastajalle. Vuosina 1896, 1899, 1902, 1903, 1906, 1907 ja 1910 kävi näin. Luettelossa myös onnistunut Stanley Cupin puolustus on laskettu voitoksi. Vuodesta 1914 lähtien Stanley Cup on ollut Pohjois-Amerikan jääkiekon pääsarjojen kiertopalkinto. NHL-kausi 1944–1945
NHL-kausi 1944–1945 oli National Hockey Leaguen historian 28. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Hap Dayn valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli Toronton seurahistorian viides Stanley Cup -mestaruus. NHL-kausi 1999–2000
Kausi 1999–2000 oli National Hockey Leaguen historian 83. kausi. Sarjassa pelasi 28 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 82 ottelua. Stanley Cupin voitti New Jersey Devils, joka kaatoi Dallas Starsin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–2. NHL-kausi 1918–1919
Stanley Cupin loppuottelut pelattiin samaan tyyliin kuin ensimmäiselläkin NHL-kaudella. NHL:n voittaja Montreal Canadiens selviytyi Stanley Cupin finaaleihin PCHA:n mestaria Seattle Metropolitansia vastaan. 
Loppuottelusarja kuitenkin keskeytettiin maailmanlaajuisen espanjan influenssa -pandemian vuoksi, koska kummassakin finalistijoukkueessa oli useita tähän tautiin sairastuneita. Epidemiaan menehtyneiden joukossa oli Canadiensin hyökkääjä Joe Hall, joka kuoli tautiin muutaman päivän kuluttua Stanley Cup -finaalien peruuttamisesta.
Sarja päättyi kesken 2-2 tilanteessa ja voittajaa ei ratkaistu espanjantautiepidemian vuoksi. Dino Ciccarelli
Ciccarellia pidetään yhtenä parhaista pelaajista, jotka eivät koskaan voittaneet Stanley Cupia. Hän pelasi cupin loppuottelussa kaudella 1994–1995 Detroit Red Wingsin riveissä, kun se hävisi mestaruuden New Jersey Devilsille. Hän siirtyi Tampa Bay Lightningiin kaudeksi 1996–1997, ja saattoi vain seurata sivusta Red Wingsin voittaessa Stanley Cupin. Colin White (jääkiekkoilija, 1977)
New Jersey Devils varasi Whiten NHL:ään numerolla 49 toisella kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997 AHL:n Albany River Ratsissä, jossa pelasi kolme kautta. Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1999–2000, jonka päätteeksi oli voittamassa ensimmäistä Stanley Cupiaan. Hän pelasi vuoden 2000 pudotuspeleissä 23 ottelua ja teki kuusi tehopistettä, yhden maalin ja viisi syöttöpistettä. Hän oli voittamassa toista Stanley Cupiaan kaudella 2002–2003, jolla teki pudotuspeleissä viisi syöttöpistettä 24:ssä ottelussa. White pelasi Stanley Cupin loppuotteluissa myös vuonna 2001, mutta tuolloin Colorado Avalanche vei mestaruuden. Hänet nimettiin kauden 2000–2001, ensimmäisen täyden NHL-kautensa päätteeksi, NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen. NHL-kausi 1922–1923
Ottawa Senators voitti NHL:n mestaruuden yhteismaalein 3-2 ja eteni Stanley cupin pudotuspeleihin PCHA ja WCHL -liigojen mestareiden kanssa. Ottawa voitti lopulta Stanley cupin voitettuan välierissä PCHA:n Vancouver Maroonsin ja loppuottelusarjassa WCHL:n Edmonton Eskimosin. Bryan Muir
Muir on pelannut NHL:ssä 11 kauden aikana yhteensä 279 ottelua tehoilla 18+37=55. Kiertolaispuolustajan seuroina ovat olleet Edmonton Oilers, New Jersey Devils, Chicago Blackhawks, Tampa Bay Lightning, Colorado Avalanche, Los Angeles Kings ja Washington Capitals vuosina 1995-2007. Kaudella 2007-08 Muir pelasi Toronto Maple Leafsin farmijoukkueessa Toronto Marliesissa. Colorado Avalanchessa hän voitti Stanley Cupin vuonna 2001. NHL-kausi 1964–1965
NHL-kausi 1964–1965 oli National Hockey Leaguen historian 48. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 12. ja seuran koko historian 13. Stanley Cup -mestaruus. Guy Carbonneau
Elokuussa 1994 Canadiens myi Carbonneaun St. Louis Bluesiin vaihdossa Jim Montgomeryyn. Carbonneau pelasi Bluesissa vain työsulun lyhentämän kauden 1994–1995. Lokakuussa 1995 Blues myi Carbonneaun Dallas Starsiin vaihdossa Paul Broteniin ja hän pelasi seurassa uransa loppuun asti, viiden kauden ajan. Kesäkuussa 1999 hän pääsi juhlimaan Starsin paidassa kolmatta Stanley Cupin mestaruuttaan seuran voitettua loppuotteluissa Buffalo Sabresin otteluvoitoin 4–2. Carbonneau pääsi pelaamaan Stanley Cupin voitosta myös vuosina 1989 ja 2000, mutta 1989 Carbonneaun silloinen seura Montreal hävisi mestaruuden Calgary Flamesille voitoin 2–4 ja 2000 Dallas Stars hävisi mestaruuden New Jersey Devilsille niin ikään voitoin 2–4. Carbonneau lopetti 18-vuotisen NHL-uransa kesäkuussa 2000. Darryl Sydor
Sydor pelasi ssa kahtena kautena peräkkäin: 1997–1998 ja 1998–1999. Vuonna 1999 Dallas voitti Stanley Cupin. Vuonna 2003 Dallas vaihtoi Sydorin Mike Sillingeriin ja toisen kierroksen varausvuoroon Columbus Blue Jacketsin kanssa. Sydor oli Columbuksen parhaita puolustajia kunnes hänet myytiin Tampa Bay Lightningiin. Lightningissa Sydor voitti toisen Stanley Cupinsa kaudella 2003–2004. Stanley Cup
Stanley Cupin ensimmäinen voittaja oli Montreal AAA (Amateur Athletic Association) vuonna 1893. Kuten ensimmäisen voittajan nimestä voi päätellä, aluksi Cupista pelattiin amatöörijoukkueilla. Joukkueiden alettua maksaa palkkaa pelaajille, Stanley Cup siirtyi ammattilaisjääkiekon palkinnoksi. Sami Kapanen
Ensimmäisen Carolinassa vietetyn kautensa aikana Kapanen iski 81 ottelussa 63 tehopistettä, ja kausien 1999–2000 sekä 2001–2002 aikana Kapanen pelasi myös tähdistöottelussa, ja hänet valittiin kyseisinä kausina myös liigan nopeimmaksi luistelijaksi. Kapanen vietti Hurricanesissa yhteensä kuusi kautta. Kaudella 2001–2002 Hurricanes pääsi Stanley Cup -finaaleihin, mutta joukkue hävisi Detroit Red Wingsille otteluvoitoin 4–1. Jos Carolina olisi voittanut finaalisarjan, Kapasesta olisi tullut Jere Lehtisen jälkeen toinen suomalainen sekä maailmanmestaruuden että Stanley Cupin voittanut pelaaja. Stanley Cup
Kaudesta 1926–1927 NHL on ollut suurin jääkiekon ammattilaisliiga, jonka pudotuspelien voittaja on voittanut Stanley Cupin. Vuonna 1947 komitea teki sopimuksen Stanley Cupista siten, että NHL huolehtii pokaalista ja järjestettävästä kilpailusta sen voittamiseksi. NHL:llä on oikeus palauttaa Stanley Cup komitealle. Samoin, mikäli NHL hajoaa tai perustetaan toinen hallitseva ammattilaisliiga, komitea voi ottaa Cupin uudelleen haltuunsa. Washington Capitals
Ensimmäisen Stanley Cup -voittonsa Capitals saavutti kaudella 2017-2018, kun se voitti finaalisarjassa tulokasjoukkue Vegas Golden Knightsin otteluvoitoin 4-1.
Lisäksi käytössä ei ole Wayne Gretzkyn #99 joka on jäädytetty koko NHL-liigassa Englannin Valioliigan kausi 2000–2001
Englannin Valioliigan kausi 2000–2001 oli Valioliigan yhdeksäs kausi. Mestaruuden voitti Manchester United, jolle Arsenal hävisi 10 pistettä, Liverpool 11 pistettä ja Leeds 12 pistettä. Liigasta putosivat Manchester City, Coventry ja Bradford. Maalikuninkuuden voitti 23 maalia tehnyt Chelsean Jimmy Floyd Hasselbaink. NHL-kausi 1961–1962
NHL-kausi 1961–1962 oli National Hockey Leaguen historian 45. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–2. NHL-kausi 2002–2003
Yksi suurimpia yllätyksiä oli Tampa Bay Lightning, joka voitti divisioonansa. Myös Minnesota Wild pääsi ensimmäistä kertaa mukaan pudotuspeleihin. Myös Ottawa Senators ja Vancouver Canucks alkoivat vakiinnuttaa paikkojansa liigan huipulla. Patrick Roy
Roy siirtyi Colorado Avalancheen joulukuussa 1995, ja heti samalla kaudella Avalanche voitti Stanley Cupin. Toisen kerran kyseisessä joukkueessa Roy voitti NHL-mestaruuden 2001. Viimeisen NHL-pelinsä hän pelasi 22. huhtikuuta 2003 Minnesota Wildiä vastaan. Zdeno Chára
Kaudella 2010-2011 Chára johdatti joukkueen kapteenina Boston Bruinsin NHL:n mestaruuteen, eli Stanley Cupin voittajaksi. NHL-kausi 1931–1932
'Kausi 1931–1932 oli National Hockey Leaguen 15. kausi. Sen aikana kahdeksan joukkuetta pelasi kukin 48 runkosarjaottelua. Loppuottelusarjassa Toronto Maple Leafs tarvitsi vain kolme peliä New York Rangersin kukistamiseen ja voitti Stanley Cupin. Suproleague 2000–2001
Suproleaguen kausi 2000–2001 oli sarjan ensimmäinen ja samalla ainoa kausi. Ennen kautta sarjaa oli pelattu nimellä European Champions' Cupille. Kauden voitti Maccabi Tel Aviv BC Pariisissa pelatussa Final Fourissa. Daniel Paille
Paille teki Bruinsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen heinäkuussa 2010. Hän tienasi kaudella 2010–2011 miljoona dollaria ja voitti sen päätteeksi Stanley Cupin. Kaudella 2011–2012 Paille tienasi 1,15 miljoonaa dollaria. Ken Hitchcock
Stars eteni uudelleen Stanley Cup -finaaliin, muuta hävisi sen New Jersey Devilsille. Kaudella 2000–2001 Stars putosi pudotuspelien toisella kierroksella. Seuraavalla kaudella joukkueen huono tulos ja sisäiset erimielisyydet johtivat Hitchcockin sopimuksen irtisanomiseen. NHL-kausi 1996–1997
NHL-kausi 1996–1997 oli National Hockey Leaguen 80. kausi. Sarjassa pelasi 26 joukkuetta, ja jokainen pelasi 82 ottelua. Stanley Cupin voitti Detroit Red Wings suoraan neljässä loppuottelussa Philadelphia Flyersia vastaan. Ken Hitchcock
Seuraavalla kaudella Stars oli divisioonansa ensimmäinen joukkue, mutta putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Kaudella 1997–1998 joukkue eteni konferenssin finaaleihin, ja Hitchcock nimettiin yhdeksi n kolmesta valmentajaksi. Hitchcockin neljännellä valmennuskaudella Stars voitti Stanley Cupin. Clarence S. Campbell Bowl
Clarence S. Campbell Bowl on NHL-palkinto, joka on kaudesta 1993–1994 asti myönnetty läntisen konferenssin voittajajoukkueelle.* Joukkue voitti myös Stanley Cupin Mestis-kausi 2000–2001
KalPa nousi mestikseen, UJK säilytti sarjapaikkansa. Myös KooKoo sai pitää sarjapaikkansa Jokipoikien ja EPS:n ajauduttua konkurssiin. NHL
Eniten Stanley Cup-palkintoja voittanut joukkue on Montreal Canadiens 24 voitolla. Ken Daneyko
Scott Stevensin kanssa Daneyko oli voittamassa Devilsille Stanley Cupin kolmesti: 1994–95, 1999–00 ja 2002–03. Daneyko lopetti uransa kolmanteen Stanley Cup -voittoon.
Nykyään Daneyko toimii kommentaattorina ja ammattilaisanalyytikkona MSG+ -tv-kanavalle Devilsin otteluiden erätauoilla. NHL-kausi 1970–1971
NHL-kausi 1970–1971 oli National Hockey Leaguen historian 54. kausi. Sen aikana 14 NHL-joukkuetta pelasi kukin 78 runkosarjaottelua. Liigaan tuli mukaan kaksi uutta joukkuetta, Buffalo Sabres ja Vancouver Canucks. Molemmat aloittivat toimintansa NHL:n itäisessä divisioonassa. Lisäksi Oakland Seals vaihtoi nimeä, ja siitä tuli California Golden Seals. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–3. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Montreal Canadiensin 16. ja seuran koko historian 17. Stanley Cup -mestaruus. Finaalisarjan myötä päättyi Canadiens-kapteeni Jean Béliveaun NHL-ura, joka toi hänelle kaikkiaan kymmenen Stanley Cup -voittoa. Niistä viisi tuli Béliveaun toimiessa oman joukkueensa kapteenina. NHL-kausi 1965–1966
NHL-kausi 1965–1966 oli National Hockey Leaguen historian 49. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toe Blaken valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 13. ja seuran koko historian 14. Stanley Cup -mestaruus. Detroit Red Wingsin maalivahti Roger Crozier arvostettiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja hänelle myönnettiin Conn Smythe Trophy. Canadiens-puolustaja Jean-Guy Talbot puolestaan juhli jo uransa seitsemättä Stanley Cup -voittoa. NHL-kausi 1986–1987
Edmonton Oilers voitti kolmannen Stanley Cup -mestaruutensa voittamalla finaaleissa Philadelphia Flyersin voitoin 4–3.
Suomessa Kolmostelevisio näytti Stanley Cupin loppuotteluita ensimmäistä kertaa kokonaisuudessaan sitten 80-luvun alun HTV:n vuosien. Michael Rupp
Rupp siirtyi New Jersey Devilsin organisaatioon jo varauksensa jälkeiseksi kaudeksi 2000–2001. Hän pelasi kaksi ensimmäistä sopimuskauttaan kokonaan AHL-joukkue Albany River Ratsissa, jossa tulokaskausi toi 71 runkosarjaottelussa tehot 10+10=20. Toisella kaudellaan 2001–2002 Rupp teki ammattilaisuransa yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 13+17=30. Hänet valittiin 27. tammikuuta 2002 AHL:n viikon pelaajaksi. NHL-debyyttinsä Rupp teki kolmannella kaudellaan 2002–2003, jolloin hän sai Devilsissä tililleen 26 runkosarjaottelua tehopistein 5+3=8 sekä neljä playoff-ottelua tehopistein 1+3=4. Ruppin kausi päättyi Stanley Cupiin. Hän ratkaisi Devilsille mestaruuden seitsemännessä Stanley Cup -finaalissa tehtyään joukkueen 3-0-voittoon päättyneen ottelun avausmaalin. Ruppista tuli NHL-historian ensimmäinen pelaaja, jonka NHL-uran ensimmäinen playoff-maali on ratkaissut Stanley Cup -voiton. NHL-kausi 2002–2003
San Josen lisäksi suuria pettymyksiä olivat New York Rangers, joka jäi myös pudotuspelien ulkopuolelle. Carolina Hurricanes, joka pelasi Stanley Cup -finaalissa kaudella 2001–2002 jäi koko liigan viimeiseksi. Brendan Shanahan
Kausi 2001–2002 toi Shanahanille kolmannen Stanley Cupin. Pudotuspeleissä hän teki 19 pistettä 23 ottelussa sekä oli Detroitin toiseksi ja koko liigan kolmanneksi tehokkain pelaaja. Runkosarjassa Shanahan saavutti kaksi merkkipaalua: tammikuussa 2002 hän ylitti Dallas Starsia vastaan 1 000 pisteen rajan, ja maaliskuussa hän sai NHL-historian 30. pelaajana 500 maalia täyteen ottelussa Colorado Avalanchea vastaan. Shanahan pelasi jälleen kauden aikana NHL:n tähdistöottelussa, ja hänet valittiin keväällä sarjan kakkostähdistökentälliseen. Seuraavan kahden kauden aikana Shanahanin pistemäärät putosivat, mutta kauden 2002–2003 jälkeen hänet palkittiin humanitaarisesta työstään King Clancy Memorial Trophyllä. Allan Stanley
Maple Leafs voitti kolme perättäistä Stanley Cupia vuosina 1962–1964. Menestyksen kulmakivinä olivat maalivahti Johnny Bower ja puolustajat Tim Horton ja Stanley. Maple Leafsin puolustus oli 1960-luvulla muutenkin NHL-historian parhaimmistoa, ja siihen kuuluivat Hortonin ja Stanleyn lisäksi Carl Brewer, Bobby Baun ja Marcel Provonost. NHL-kausi 1940–1941
NHL-kausi 1940–1941 oli National Hockey Leaguen historian 24. kausi. Sen aikana seitsemän joukkuetta pelasi kukin 48 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Cooney Weilandin valmentama Boston Bruins, joka kukisti finaalisarjassa Detroit Red Wingsin otteluvoitoin 4–0. Tämä oli seuran historian kolmas Stanley Cup -mestaruus. NHL-kausi 1950–1951
NHL-kausi 1950–1951 oli National Hockey Leaguen historian 34. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli Toronton viides Stanley Cup -mestaruus seitsemän vuoden sisällä. NHL-kausi 1934–1935
Chicagon valmentaja Clem Loughlin sanoi, että voittaja otteluparista Montreal Maroons – Chicago Black Hawks tulisi voittamaan Stanley Cupin. Montreal Maroons voitti sarjan ja voitti myös lopulta mestaruuden, kaataen finaalissa divisioonavoittajien kohtaamisen voittaneen Toronto Maple Leafsin. NHL-kausi 1971–1972
NHL-kausi 1971–1972 oli National Hockey Leaguen historian 55. kausi. Sen aikana 14 NHL-joukkuetta pelasi kukin 78 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Boston Bruins, joka kukisti finaalisarjassa New York Rangersin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Bruinsin viides Stanley Cup -mestaruus. Seuraavan kerran seura vei mestaruuden kaudella 2010–2011. Fredrik Olausson
Olausson palasi kaudeksi 2000–2001 Eurooppaan ja siirtyi Sveitsin Nationalliga A:n SC Berniin. Hän oli tehoilla 12+15=27 joukkueen tehokkain puolustaja ja puolustajien pistepörssin kolmas. Olausson ilmoitti NHL-uransa lopettamisesta huhtikuussa 2000, mutta hän palasikin kaudeksi 2001–2002 takaisin NHL:ään ja siirtyi Detroit Red Wingsin riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi Stanley Cupin vuonna 2002. Olausson oli lähellä voittaa sen toisen kerran peräkkäin kaudella 2002–2003, kun hän pelasi Mighty Ducks of Anaheimin riveissä. Mighty Ducks hävisi Stanley Cup -finaaleissa New Jersey Devilsille otteluvoitoin 4-3. Steven Reinprecht
NHL:n tulokaskausi 2000–2001 toi Reinprechtille yhteensä 80 runkosarjaottelussa tehot 15+21=36, joilla hän sijoittui tulokkaiden pistepörssissä viidenneksi Minnesota Wildin Marián Gáboríkin ja Philadelphia Flyersin Ruslan Fedotenkon kanssa. Reinprecht kaupattiin kuitenkin kesken kauden, helmikuussa 2001 Kingsistä Colorado Avalancheen yhdessä Rob Blaken kanssa. Vaihdossa Kings sai Adam Deadmarshin, Aaron Millerin, Jared Aulinin sekä ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin kesille ja . Hän voitti Avalanchessa kauden päätteeksi Stanley Cupin. Reinprechtin peliaika oli joukkuessa aluksi kiven alla, mutta hän kasvatti kahdella seuraavalla kaudella piste-ennätystään. Kaudella 2001–2002 Reinprecht teki 46 tehopistettä ja kaudella 2002–2003 hän teki 51 tehopistettä. Reinprecht ei ole pelannut NHL:n pudotuspelejä muualla kuin Avalanchessa. NHL-kausi 2001–2002
Kausi 2001–2002 oli National Hockey Leaguen historian 85. kausi. Sarjassa pelasi 30 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 82 ottelua. Stanley Cupin voitti Detroit Red Wings, joka kaatoi Carolina Hurricanesin finaalisarjassa otteluvoitoin 4–1. Liigassa pidettiin myös tauko talviolympialaisten aikana. Chris Drury
Drury pelasi NHL:n runkosarjassa 892 ottelua, joissa teki 615 tehopistettä, 255 maalia ja 360 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 135 ottelua, joissa teki 89 tehopistettä, 47 maalia ja 42 syöttöpistettä. Hän voitti urallaan kerran Stanley Cupin, Colorado Avalanchessa vuonna 2001, toimi kahden eri seuran, Buffalo Sabresin ja New York Rangersin, kapteenina ja palkittiin vuonna 1999 vuoden tulokkaan palkinnolla Calder Memorial Trophylla. Hän on myös kaksinkertainen olympiahopeamitalisti.
Ennen NHL-uraansa Drury pelasi vuodet 1994–1998 Bostonin yliopiston jääkiekkojoukkueen Terriersin riveissä Hockey East -yliopistosarjassa. Hän oli voittamassa kahta Hockey Eastin mestaruutta, vuosina 1995 ja 1997, ja myös yhtä NCAA:n (yliopistosarjojen kattojärjestö) mestaruutta, vuonna 1995. Drury, joukkueensa sisäisen pistepörssin kärkinimi kausina 1996–1997 ja 1997–1998, palkittiin Hockey Eastin vuoden pelaajana vuosina 1997 ja 1998 ja Hobey Baker Awardilla NCAA:n vuoden pelaajana vuonna 1998. Lisäksi hänet valittiin muun muassa kahdesti Hockey Eastin toiseen tähdistöön (vuosina 1996 ja 1997), kerran Hockey Eastin ensimmäiseen tähdistöön (1998) ja NCAA:n mestaruusturnauksen tähdistöön vuonna 1997. NHL-kausi 1999–2000
Kaudeksi 1999–2000 julkistettiin uusi palkinto Roger Crozier Saving Grace Award, jonka voittaa maalivahti, jolla on paras torjuntaprosentti. Tällä kaudella televisioyhtiö American Broadcasting Company tekee myös yhteistyösopimuksen NHL:n kanssa, joka takaa heille televisiointioikeudet Stanley Cup -finaaliotteluihin 3–7. Chris Chelios
Detroitissa kaudella 2002 Chelios teki huikeat +/- lukemat, +40 ja hänet valittiin NHL:n tähdistö-otteluun. Hän saavutti myös olympiahopeaa Yhdysvaltain joukkueessa Salt Lake Cityn olympialaisissa ja hänet valittiin turnauksen tähditökentälliseen. Hänen kautensa kruunasi Stanley Cup voitto. Carol Vadnais
Kaudella Vadnais pelasi jo 31 NHL-ottelua ja teki myös uransa avausmaalin. Suurin osa kaudesta kului kuitenkin taas Houstonissa, missä Vadnais pelasi 36 ottelua ja teki 26 tehopistettä. Vadnais sai jälleen pelata yhden pudotuspeliottelun. Canadiens voitti Stanley Cupin, joten myös Vadnais merkittiin historiankirjoihin Cupin voittaneena pelaajana. Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista
Tämä on Luettelo Stanley Cupin voittaneista pelaajista. Stanley Cupista on pelattu vuodesta 1893 lähtien ja sitä pidetään yhtenä jääkiekkoilun arvostetuimmista seurajoukkuepalkinnoista. Nykyään se on NHL:n mestaruuspalkinto, joka annetaan pudotuspelit voittaneelle joukkueelle. Shawn Chambers
Kesäkuussa 1991 Minnesota myi Chambersin Washington Capitalsiin, josta se sai vaihdossa Steve Maltaisin ja Trent Klattin. Chambersin polviongelmat jatkuivat seuraavalla kaudella. Polvi leikattiin taas ja hän pelasi kauden aikana vain seitsemän ottelua. Tampa Bay Lightning valitsi Chambersin tilaisuudessa kesällä 1992. Chambers oli joukkueessa tärkeä pelaaja ja sai paljon peliaikaa. Hän pelasi seurassa kolme kautta, kunnes hänet myytiin yhdessä Danton Colen kanssa kesken kauden 1994–1995 New Jersey Devilsiin. Vaihdossa Tampa Bay sai Ben Hankinsonin ja Aleksandr Semakin. Keväällä 1995 New Jersey voitti Stanley Cupin. Chambers pelasi New Jerseyssä vielä kaksi kautta, ennen kuin solmi kesällä 1997 vapaana pelaajana sopimuksen Dallas Starsin kanssa. Hän pelasi Dallasissa vuoteen 2000 asti, jolloin lopetti uransa. Dallas voitti Stanley Cupin vuonna 1999. Viimeisellä kaudellaan 1999–2000 Chambers kärsi taas polviongelmista ja pelasi vain neljä ottelua. NHL-kausi 1943–1944
NHL-kausi 1943–1944 oli National Hockey Leaguen historian 27. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Chicago Black Hawksin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Montreal Canadiensin neljäs ja seuran koko historian viides Stanley Cup -mestaruus. Runkosarjassa Canadiens voitti 38 ottelua ja hävisi ainoastaan viisi kertaa. Joukkueen menestyksessä keskeisessä roolissa oli Toe Blaken, Elmer Lachin ja Maurice Richardin muodostama, myöhemmin lempinimellä ”Punch Line” kutsuttu ketju, jonka oikeana laitahyökkääjänä pelannut Richard teki yhdeksässä pudotuspeliottelussa 12 maalia. Tämä kolmikko vei nimiinsä pudotuspelien pistepörssin kolme kärkisijaa. Luettelo Stanley Cupin voittaneista joukkueista
Seuraavassa on luetteloitu Stanley Cupin voittaneet joukkueet, niin vanhan ajan "challenge cup" -järjestelmän ajoilta kuin uudelta ajaltakin. Luetteloituina ei kuitenkaan ole joukkueita, jotka alkuaikoina voittivat Cupin voittamalla oman liigansa mestaruuden. Mario Lemieux
Kausina 1990–1991 ja 1991–1992 Lemieux johti joukkueensa kahtena keväänä peräkkäin Stanley Cupin voittoon. Martin Brodeur
1994–1995 48 ottelun neljän kuukauden työsulkukaudella Devils sijoittui NHL:n yhdeksänneksi ja oman konferenssinsa viidenneksi, eikä sitä pidetty Stanley Cup -kandidaattina. Brodeurin johdolla joukkue kuitenkin kukisti ensimmäisellä kierroksella Boston Bruinsin. Toisella kierroksella se voitti Pittsburgh Penguinsin Brodeurin päästäessä selkänsä taakse vain kahdeksan maalia viidessä ottelussa. Kolmannella kierroksella Devils voitti Philadelphia Flyersin kuudessa ottelussa ja pääsi ensimmäisen kerran seurahistoriansa aikana finaaleihin, joissa se kohtasi Detroit Red Wingsin. Brodeurin vahvan pelaamisen ja Devilsin pahamaineisen "trap" -muodostelman turvin joukkue voitti Stanley Cupin suoraan neljässä ottelussa, kun Detroit onnistui tekemään vain seitsemän maalia. Brodeur voitti Stanley Cupin jo toisella täydellä kaudellaan NHL:ssä. NHL-kausi 2011–2012
Mestaruuden vei Los Angeles Kings, joka kukisti New Jersey Devilsin loppuottelusarjassa voitoin 4–2. Näin Kingsistä tuli ensimmäinen oman konferenssinsa viimeiseltä pudotuspeleihin oikeuttavalta sijalta NHL:n pudotuspeleihin päässyt joukkue, joka on kyennyt voittamaan Stanley Cupin. Kyseessä oli Los Angeles Kingsin ensimmäinen Stanley Cup -mestaruus. Kingsistä tuli yhdeksäs mestaruuteen yltänyt joukkue NHL:ssä yhdeksän peräkkäisen pelatun kauden aikana. Mestarien vaihtuvuus ei ollut ollut yhtä suurta yhdeksän kauden aikana missään muussa neljästä Pohjois-Amerikan merkittävimmästä urheilun ammattilaissarjasta, joihin luetaan NBA, MLB, NFL ja NHL. Dominik Hašek
Vuoden 1998 talviolympialaisissa Hašek johti Tšekin maajoukkueen voittoon pelaamalla nollapelin loppuottelussa Venäjää vastaan. Voitettuaan lähes kaiken mahdollisen Stanley Cupia lukuun ottamatta hän siirtyi vuonna 2001 voittajasuosikki Detroit Red Wingsiin. Hašekin unelmat toteutuivat hänen voittaessaan sekä runkosarjan parhaalle joukkueelle annettavan Presidents' Trophyn että Stanley Cupin. Claude Lemieux
Ennen kauden 1990–1991 alkua Lemieux kaupattiin New Jersey Devilsiin vaihdossa Sylvain Turgeoniin. New Jerseyssä Lemieux pelasi viisi kautta ja voitti yhden Stanley Cupin. Kaudella 1991–1992 Lemieux teki runkosarjassa 41 maalia ja kaudella 1992–1993 81 pistettä. Hän oli kuitenkin parhaimmillaan pudotuspeleissä. Kaudella 1993–1994 New Jersey hävisi konferessifinaalissa tulevalle Stanley Cup -voittaja New York Rangersille seitsemässä ottelussa. Lemieux teki 18 pistettä 20 ottelussa. Seuraavalla kaudella New Jersey voitti historiansa ensimmäisen Stanley Cupin. Lemieux palkittiin pudotuspelien parhaana pelaajana oltuaan playoffien paras maalintekijä 13 maalillaan. Boston Bruins
Kaudella 2010–2011 Boston voitti kuudennen kerran Stanley Cupin. Finaaleissa se voitti Vancouver Canucksin. Ottelusarja venyi ratkaisevaan seitsemänteen loppuotteluun, jonka Boston voitti 4–0. NHL-kausi 1945–1946
NHL-kausi 1945–1946 oli National Hockey Leaguen historian 29. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 50 runkosarjaottelua. Stanley Cupin voitti Dick Irvinin valmentama Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Boston Bruinsin otteluvoitoin 4–1. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin viides ja seuran koko historian kuudes Stanley Cup -mestaruus. NHL-kausi 1998–1999
Vuoden 1999 Stanley Cup -loppuottelusarjassa Dallas Stars kukisti Buffalo Sabresin otteluvoitoin 4–2. Näin Dallas voitti ensimmäisen mestaruutensa. Steve Thomas (jääkiekkoilija)
Kaudeksi 2001–2002 Thomas palasi vapaana agenttina vuoden mittaisella sopimuksella Chicago Blackhawksiin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja ehti pelata vain 34 runkosarjaottelua, kunnes Thomasin kausi päättyi nilkkamurtumaan. Heinäkuussa 2002 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa. Kesken kauden 2002–2003, siirtotakarajalla maaliskuussa 2003 Thomas kaupattiin Mighty Ducks of Anaheimiin vaihdossa viidennen kierroksen varausvuoroon kesälle . Hän eteni joukkueen kanssa aina Stanley Cup -finaaleihin saakka, mutta New Jersey Devils vei ne kuitenkin seitsemännessä ottelussa voittaen Mighty Ducksin ottelussa 3-0. NHL-kausi 1992–1993
Kausi 1992–1993 oli National Hockey Leaguen historian 76. kausi. Sarjaan kuului 24 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 84 ottelua. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka saalisti jo 24:nnen mestaruutensa. Loppuottelussa vastassa oli Los Angeles Kings, joka hävisi lopulta otteluvoitoin 4–1. Tämä kausi on edelleenkin viimeisin, jolloin kanadalainen NHL-joukkue on pystynyt voittamaan Stanley Cupin. John Madden (jääkiekkoilija)
NHL:n tulokaskaudellaan 1999–2000 Madden teki New Jerseyssä 16 maalia. Kausi huipentui New Jerseyn Stanley Cup -mestaruuteen. Seuraavalla kaudella Madden teki joukkuetoverinsa Randy McKayn kanssa harvinaista NHL-historiaa lokakuussa 2000. Kumpikin pelaajista teki neljä maalia mieheen, kun New Jersey voitti Pittsburgh Penguinsin 9–0. Edellisen kerran kaksi pelaajaa samasta joukkueesta teki neljä maalia samassa ottelussa, kun Montreal Canadiensin Odie ja Sprague Cleghorn onnistuivat tempussa tammikuussa 1922. New Jersey ylsi jälleen finaaleihin, mutta hävisi Colorado Avalanchelle. Madden sai kuitenkin kauden jälkeen Frank J. Selke Trophyn NHL:n parhaimpana puolustavana hyökkääjänä. NHL-kausi 1994–1995
NHL-kausi 1994–1995 oli kaikkiaan 78. kausi jääkiekon NHL-liigassa.
Kaikki 26 joukkuetta pelasivat vain 48 ottelua NHL:n työsulun vuoksi. Työsulku kesti 103 päivää ja päättyi 11. tammikuuta 1995. New Jersey Devils voitti Stanley Cupin voittaen finaalissa Detroit Red Wingsin. Scott Gomez
New Jersey Devils valitsi Gomezin numerolla 27. Hän oli sitä ennen pelannut WHL:ssä Tri-City Americans joukkueessa. Gomez oli ensimmäinen latino NHL-pelaaja, ja heti tulokaskaudellaan pelasi loistavasti ja palkittiin Calder Memorial Trophyn parhaana tulokkaana. New Jersey voitti myös tuolloin Stanley Cupin. Kaudella 2002–2003 Gomez voitti toisen Stanley Cupinsa. aikana hän pelasi ECHL:ssä voittaen liigan pistepörssin ja ollen näin ECHL:n arvokkain pelaaja kaudella 2004–2005. Ville Nieminen
Stanley Cupin voitettuaan Nieminen jatkoi Coloradossa myös kaudella 2001–2002. Hän pelasi Coloradossa 53 ottelua pistein 10+14=24, ennen kuin hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Pittsburghissa Nieminen kiekkoili kauden loppuun 13 runkosarjan ottelussa, joissa hän teki pisteet 1+2=3. Heikon kauden pelannut Pittsburgh jäi kuitenkin pudotuspelien ulkopuolelle seurahistoriassaan ensimmäistä kertaa 12 vuoteen Minnesota Wild
Kausi 2002-03 sujui Wildin aikaisempiin kausiin verrattuna erinomaisesti. Wild keräsi runkosarjassa 95 pistettä ja oli konferenssinsa kuudes. Pudotuspeleissä Wild eteni sensaatiomaisesti aina konferenssifinaaleihin asti. Playoffien kahdella ensimmäisellä kierroksella se voitti Colorado Avalanchen ja Vancouver Canucksin oltuaan molemmissa sarjoissa 3-1 tappioasemassa. Konferenssifinaaleissa Wild kuitenkin hävisi Mighty Ducks of Anaheimille suoraan 4-0. Lemaire voitti NHL:n parhaan valmentajan palkinnon, ja fanien suuressa suosiossa ollut Wes Walz oli kauden päätteeksi ehdolla Frank J. Selke Trophyn voittajaksi. Nuori Marián Gáborík teki runkosarjassa 30 maalia ja oli joukkueen paras pistemies. Playoffeissa tehot 9+8 tehnyt Gáborík oli playoffien kokonaispistepörssissä peräti kolmas. Igor Larionov
Larionov pelasi kaikkiaan 921 NHL-ottelua seuroinaan Vancouver Canucks (1989–1992), San Jose Sharks (1993–1995), Detroit Red Wings (1995–2000, 2000–2003), Florida Panthers (2000) ja New Jersey Devils (2003–2004). Hänen NHL-uransa kohokohta oli Stanley Cupin kolmas loppuottelu vuonna 2002, jolloin hän teki kaksi Detroitin kolmesta maalista Carolina Hurricanesia vastaan. Maaleista jälkimmäinen ratkaisi maraton-ottelun kolmannessa jatkoerässä. Samalla Larionovista tuli vanhin Stanley Cupin finaaleissa maalin tehnyt pelaaja. NHL-kausi 2007–2008
NHL-kausi 2007–2008 oli National Hockey Leaguen 90. kausi. Se alkoi 29. syyskuuta 2007 poikkeuksellisesti Lontoossa. Siellä pelattiin historiallisesti kaksi runkosarjan ottelua Anaheimin ja Los Angelesin joukkueiden välillä. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun NHL:n runkosarjaotteluita pelattiin Euroopassa. pelattiin Atlantassa Philips Arenassa 27. tammikuuta 2008. Stanley Cupin voitti Detroit Red Wings, joka kaatoi Pittsburgh Penguinsin finaalisarjassa 4-2.Runkosarjassa divisiooniensa voittajat jakavat konferenssin kolme kärkisijaa, loput viisi jatkoonpääsijää valitaan pistejärjestyksessä. Rob Niedermayer
Kaudella 2002–2003 Niedermayer auttoi Mighty Ducksin ensimmäistä kertaa seuran historiassa Stanley Cupin finaaliin. Voitto karkasi tuolloin käsistä seitsemännessä pelissä. Kaudella 2006–2007 Anaheim Ducksiksi muuttunut joukkue, johon kuului nyt molemmat Niedermayerin veljekset (Scott Niedermayer, toimi kapteenina), eteni finaaliin ja peittosi Ottawa Senatorsin taistelussa Stanley Cupista. Stanley Cup
Kauden 1914–1915 jälkeen Stanley Cupin mestaruus on voitettu 94 kertaa. Voittajajoukkueista 17 on edelleen olemassa ja viisi on lopettanut toimintansa. Stanley Cup on jätetty jakamatta vuonna 1919 espanjantaudin aiheuttaman epidemian takia, ja vuonna 2005 . Eniten mestaruuksia on kanadalaisella Montreal Canadiensilla, joka on voittanut mestaruuden 24 kertaa. Erik Cole
Cole siirtyi ammattilaiskaukaloihin vielä kolmannen ECAC-kautensa päätteeksi keväällä 2000, kun hän pelasi loppukauden Carolinan farmijoukkueessa IHL-liigan Cincinnati Cyclonesissa. Seuraavan kauden Cole pelasi kokonaisuudessa IHL:ssa ja ansaitsi itselleen paikan Carolinasta kaudeksi 2001–2002. Cole oli NHL-tulokkaiden parhaimmistoa, kun hän voitti tulokkaiden taklaustilaston ja oli pistetilastossa neljäs (16+24). Carolina eteni keväällä 2002 Stanley Cup -finaaleihin, mutta hävisi Detroit Red Wingsille. John Madden (jääkiekkoilija)
Kaudella 2001–2002 Maddenin pistemäärät laskivat, mutta seuraavalla kaudella hän ylitti urallaan ensimmäisen kerran 40 pistettä. Pudotuspeleissä Madden oli NHL:n neljänneksi paras pistemies, kun hän teki 16 pistettä 24 ottelussa, ja oli voittamassa uransa toista Stanley Cupia. Madden oli myös kauden jälkeen toisen kerran urallaan Frank J. Selke Trophy -ehdokkaana. Kolmannen kerran hän oli ehdolla Frank J. Selke Trophyn voittajaksi kaudella 2003–2004. Kesällä 2004 Madden teki New Jerseyn kanssa viiden vuoden jatkosopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 20 miljoonaa dollaria. Euroliiga-kausi 2001–2002
Euroliiga-kausi 2001-2002 oli toinen ULEB-liiton järjestämä kansainvälinen koripalloturnaus. Edellisvuoden mestarina kauteen lähti Kinder Bologna. Kausi alkoi 10. lokakuuta 2001 ja päättyi 5. toukokuuta 2002 Bolognassa pelattuun finaaliin. Kauden voitti Panathinaikos BC, jolle mestaruus oli jo kolmas. NHL-kausi 1921–1922
Toronto St. Patricks voitti NHL:n mestaruuden yhteismaalein 5-4 ja eteni Stanley cupin loppuotteluihin PCHA:n mestaria vastaan. NHL-kausi 1967–1968
NHL-kausi 1967–1968 oli National Hockey Leaguen historian 51. kausi. Sen aikana 12 NHL-joukkuetta pelasi kukin 74 runkosarjaottelua. Liigaan tuli mukaan kuusi uutta joukkuetta, jotka olivat California Seals, Los Angeles Kings, Minnesota North Stars, Philadelphia Flyers, Pittsburgh Penguins ja St. Louis Blues. California Seals vaihtoi nimekseen Oakland Seals kesken kauden 8. joulukuuta 1967. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Scotty Bowmanin valmentaman St. Louis Bluesin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 14. ja seuran koko historian 15. Stanley Cup -mestaruus. Kauden päätyttyä Canadiensin kahdeksaan Stanley Cup -voittoon johdattanut valmentaja Toe Blake jäi eläkkeelle. NHL-kausi 1991–1992
Kausi 1991-1992 oli National Hockey Leaguen historian 75. kausi. Sarjaan kuului 22 joukkuetta, joista jokainen pelasi runkosarjassa 80 ottelua. Stanley Cupin voitti Pittsburgh Penguins, joka saavutti historian toisen mestaruutensa. Loppuottelussa Penguins voitti Chicago Blackhawksin otteluvoitoin 4-0. Prince of Wales Trophy
Palkintoon kaiverrettiin kaudella 1925–1926 myös kauden 1923–1924 liigan mestarin nimi. Kauden 1924–1925 voittajaa ei palkintoon ole kaiverrettu, mutta tuolloin voittaja oli edelliskauden tapaan Montreal Canadiens.
 Joukkue voitti myös Stanley Cupin Mestarien liigan kausi 2001–2002
Mestarien liigan kausi 2001–2002 oli Mestarien liigan kymmenes kausi ja Euroopassa pelattavan jalkapallocupin 47. kausi. Loppuottelu pelattiin Glasgow'ssa 15. toukokuuta 2002. Espanjalainen Real Madrid voitti loppuottelussa saksalaisen Bayer Leverkusenin 2–1. Loppuottelussa Real Madridin maalintekijät olivat Raúl ja Zinédine Zidane ja Bayer Leverkusenin ainoan maalin teki Lúcio. Voitto oli Real Madridin yhdeksäs Euroopan mestareiden cupin tai liigan voitto. Välierissä Real Madrid voitti toisen espanjalaisseuran FC Barcelonan yhteismaalein 3–1 ja Bayer Leverkusen englantilaisen Manchester Unitedin yhteismaalein 3–3 vierasmaalien ratkaistessa jatkopaikan. Alec Martinez
Martinez on Stanley Cup -voittaja kausilta 2011–2012 ja 2013–2014. Mark Messier
Ennen kauden 1991–1992 alkua Oilers myi Messierin ikääntyvänä tähtenä New York Rangersiin vaihdossa Bernie Nichollsiin, Steven Riceen ja Louie DeBruskiin. Kun hän ei onnistunut parin ensimmäisen kauden aikana auttamaan Rangersia mestaruuteen, hänet leimattiin jo entiseksi pelaajaksi, vaikkakin kaudella 1991–1992 Messier valittiin toistamiseen runkosarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 1993–1994 Messierin hyökkäyspeli olikin huomattavasti heikompaa kuin Edmontonin-aikana, mutta pudotuspeleissä hän nousi parhaimpaansa. Pudotuspelien konferenssifinaaleissa Rangers oli jo otteluvoitoin 3–2 tappiolla New Jersey Devilsiä vastaan, kun Messier ilmoitti julkisesti että Rangers voittaisi seuraavan ottelun, ja niin kävikin. Messier teki ottelussa kolme maalia eli kypärätempun ja auttoi joukkueensa voittoon. Rangers voitti ottelusarjan lopulta otteluvoitoin 4–3 ja eteni Stanley Cup -finaaleihin. Loppuottelusarjassa Vancouver Canucksia vastaan Messier teki ratkaisevassa seitsemännessä ottelussa ottelusarjan ratkaisseen maalin ja voitti näin uransa kuudennen Stanley Cupin. Samalla hänestä tuli ensimmäinen ja toistaiseksi myös ainoa pelaaja, joka on kapteenina voittanut Stanley Cupin kahdessa eri seurassa. Anaheim Ducks
Mike Babcock palkattiin Anaheimin päävalmentajaksi kehnosti sujuneen kauden 2001–2002 päätyttyä. Kausi oli Babcockin ensimmäinen NHL-seuran päävalmentajana, mutta hän johdatti Anaheimin jo ensimmäisellä kaudellaan oman konferenssinsa mestariksi ja Stanley Cupin finaaliin. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Anaheim kohtasi jälleen Detroit Red Wingsin, mutta teki jo ensimmäisellä kierroksella yllätyksen voittaen Detroitin otteluin 4–0. Anaheimin ratkaisevan maalin laukoi Steve Rucchin neljännen ottelun jatkoajalla. Finaalissa Anaheim kohtasi New Jersey Devilsin, joka kuitenkin voitti mestaruuden seitsemännessä ottelussa. Pudotuspeleissä Anaheimin ehdoton tukiranka oli maalivahti Jean-Sébastien Giguère. Kautta seuranneena kesänä Paul Kariya jätti Anaheimin siirtyäkseen Colorado Avalancheen, jossa hän sai mahdollisuuden pelata jälleen Teemu Selänteen kanssa. Michel Goulet
Stanley Cupin hän voitti Colorado Avalanchessa vuonna 2001 apulaisvalmentajana.