Ovatko Japani ja Venäjä sotineet?
Kuriilien kiista
Shumshun uudisasukas Gunji päätti liittyä Venäjän-Japanin sotaan 6. kesäkuuta 1904. Troolareilla matkustaneet 100 japanilaista perustivat tukikohdan Ožonojeen sotilashallinnon alaisuuteen. Venäläinen jalkaväkiosasto siirtyi Petropavlovskista Ožonojeen ja internoi uudisasukkaat sodan loppuun saakka.
Jalujoen taistelu
Venäjän sotilasjohdon strategia Venäjän-Japanin sodan alkuvaiheessa oli vahvistusten tuominen Euroopasta, minkä jälkeen sen armeija voisi voittaa japanilaiset ylivoimaisesti. Venäjän Kaukoidän joukkojen ylipäällikkö Aleksei Kuropatkin sai käskyn pysäyttää heidät Kiinan ja Korean väliselle rajalle Jalujoelle. Kuropatkin antoi vastuun joen puolustuksesta kenraali Mihail Zasulitsille, joka sai käyttöönsä noin 19 000 miestä, jotka hän levitti yli 270 kilometrin matkalle joen varteen. Puna-armeija
Aasiassa vuoden 1902 Ison-Britannian ja Japanin välinen sopimus johti siihen, että Japani alkoi esiintyä yhä päättäväisemmin Kiinaa vastaan ja voitti Venäjän–Japanin sodan. Venäjä pyrki estämään Japanin vaikutusvallan nousua muun muassa tukemalla Mongolian itsenäisyyttä 1911. Neuvosto-Venäjä ja Neuvostoliitto puolestaan turvallisuustakasivat Mongolian kansantasavallan toisaalta Kiinan tasavallalta kuin myös Japanilta. Tšetšenian sotien sotarikokset
Molemmat Tšetšenian sodat olivat Venäjän kannalta katsoen tietyllä tavoin sisällissotia, eivätkä kahden valtion välisiä sotia vaikka käytännössä ne olivat sotaa tšetšeenejä vastaan.
Tšetšenisiviileistä piittaamattomat pommitukset alkoivat, kun Venäjän armeija kärsi murskaavan tappion vuodenvaiheessa 1994-1995. 
Venäläiset sotilaat tappoivat siviilejä summittaisesti. Humalaiset ja huumeiden vallassa olevat Venäjän sotilaat tappoivat myös lapsia ja vanhuksia riippumatta siitä, ovatko nämä venäläisiä vai tšetšenejä. Mikasa
Venäjän–Japanin sodan alettua alus oli amiraali Tōgō Heihachirōn lippulaivana Japanin 1. laivaston 1. divisioonassa, jonka mukana se otti osaa Port Arthurin taisteluun 9. helmikuuta 1904. Taistelun aikana alukseen osui kaksi kymmenen tuuman kranaattia, jotka haavoittivat seitsemää miehistön jäsentä. Alus osallistui 13. huhtikuuta Tōgōn alaisuudessa Port Arthurin ankkuripaikan tulittamiseen. Mantšukuo
Mantšukuon ja Mongolian kansantasavallan rajat olivat kiistellyt, mikä johti 1939 konfliktiin mongoliratsuväen ja mantšuratsuväen kesken Halhin-Golissa. Konflikti laajeni nopeasti Mongolian armeijan, Neuvostoliiton puna-armeijan sekä Japanin Kwantungin armeijan väliseksi yhteenotoksi. Toisen maailmansodan ajan loppuun saakka tilanne vakautui, koska Japani ja Neuvostoliitto solmivat viideksi vuodeksi hyökkäämättömyyssopimuksen huhtikuussa 1941. Neuvostoliitto hyökkäsi Japania vastaan vasta Saksan tultua kukistetuksi suurin voimin elokuussa 1945. Japani
Vuonna 1931 Japani miehitti Mantšurian ja erosi kaksi vuotta myöhemmin Kansainliitosta sen vaadittua Japanin vetäytymistä. Vuonna 1936 Japani solmi Antikomintern-sopimuksen Saksan ja myöhemmin Italian kanssa, ja liittyi akselivaltoihin vuonna 1941. Kesällä 1937 toisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua Japanin joukot alkoivat edetä yhä syvemmälle Kiinaan. Indokiinan miehitys vuonna 1940 avasi tien etenemiselle kauemmas Kaakkois-Aasiaan. Yhdysvallat vastasi Japanin toimiin öljysaarrolla. 7. joulukuuta 1941 Japani hyökkäsi Yhdysvaltojen Pearl Harborin laivastotukikohtaan Havaijilla vetäen Yhdysvallat mukaan toiseen maailmansotaan. Lopulta vuonna 1945 Yhdysvallat pommitti Hiroshimaa ja Nagasakia ydinaseilla, ja Neuvostoliitto julisti sodan Japanille, joka antautui liittoutuneille ilman ehtoja 2. syyskuuta 1945. Sota maksoi Japanille miljoonia ihmishenkiä ja jätti maan infrastruktuurin sekä lähes kaikki suuret kaupungit tuhoutuneiksi. Liittoutuneet perustivat sotarikostuomioistuimen asettaakseen Japanin sodanaikaiset johtajat syytteeseen sotarikoksista, esimerkiksi Nanjingin verilöylystä. Venäjä
Kiista Kuriilien saarten omistuksesta jäytää Venäjän ja Japanin välejä ja on estänyt toisen maailmansodan aikaisten vihollisasetelmien virallisen päättämisen aina näihin päiviin saakka. Venäjän tuki Abhasian ja Etelä-Ossetian itsenäistymiselle Georgiasta on katkeroittanut Venäjän suhteet Georgiaan. Iran kiistelee Kaspianmeren omistuksesta. Suomessa eräät järjestöt kannattavat Karjalan palautusta, mutta Suomen valtio ei sitä ole virallisesti vaatinut. Venäjän ja Viron välistä rajasopimusta ei ole allekirjoitettu. Duuma ei ole ratifioinut Beringinmeren rajasopimusta Yhdysvaltain kanssa. Hasanin taistelut
Hyökkäyksensä selittelyissä Japani esitti tulkinneensa Venäjän keisarikunnan ja Qing-dynastian aikoinaan vetäneen rajan siten, että kyseinen alue kuuluisi Japanin Mantsurian nukkehallituksen alueeseen. Alueesta oli ollut 1900-luvun alusta asti kiistaa Venäjän ja Kiinan välillä ja Japanin imperialististen tavoitteiden takia alueella sodittiin useita kertoja. Japanin pyrkimys oli katkaista Kiinan ja Venäjän välinen rautatieliikenne. Cam Ranh Bay
Venäjän laivasto käytti sitä tukikohtanaan ennen vuoden 1905 Tsushiman salmen taistelua, jossa japanilaiset upottivat Venäjän–Japanin sotaan liittyen merkittävän osan Tyynellemerelle tueksi siirrettyä Venäjän Itämeren laivastoa, mikä osaltaan vaikutti siihen, että Venäjän oli tunnustettava tappionsa ja solmittava Japanin kanssa rauha. Fuji (1896)
"Fuji" toimitettiin Japanin keisarilliselle laivastolle vuonna 1897 ja se oli osana laivastoa Venäjän–Japanin sodassa vuosina 1904–1905. Alus sai kaksi osumaa Port Arthurin pommituksissa 9. helmikuuta 1904. 22. maaliskuuta se osallistui uudestaan Port Arthurin pommittamiseen. 10. elokuuta 1904 alus otti osaa Yalu-joen taisteluun ja 27. toukokuuta 1905 Tsushiman salmen taisteluun. Taistelussa "Fuji" sai 11 osumaa, mutta se osui itse venäläiseen taistelulaiva "Borodinoon", joka räjähti osumasta. "Borodinon" 830 hengen miehistö yhtä lukuun ottamatta sai surmansa räjähdyksessä.
Venäjän–Japanin sodan jälkeen "Fujilta" poistettiin isommat tykit ja siihen asennettiin uudet Miyabara-kattilat. Vuonna 1910 sen brittiläiset tykit korvattiin neljällä japanilaisvalmisteisella 12 tuuman 40 pituuskaliiperin Type 41 -tykillä. Samalla aluksen luokitus laskettiin ensimmäisen luokan rannikkopuolustuslaivaksi ja sitä käytettiin merimiesten ja tykkimiesten koulutusaluksena. "Fuji" oli aivan liian vanhanaikainen osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan ja se palvelikin koko sodan ajan Kuressa harjoitusaluksena. Suomen sotahistoria
Vuosina 1809–1917 Suomen suuriruhtinaskunnan sotahistoria oli luonnollisesti sidoksissa Venäjän keisarikuntaan. Venäjän vallan aika oli Suomen kannalta yksi historian rauhallisimmista kausista (vain Oolannin sota kosketti Suomen aluetta), mutta jonkin verran suomalaisia vapaaehtoisjoukkoja tai upseereita taisteli Venäjän lipun alla Manner-Euroopassa ja Aasiassa. Itsenäisyyden ajalla Suomessa on käyty sisällissota ja sen jälkimainingeissa lähialueiden heimosodat, minkä lisäksi maa on käynyt kolme erillistä sotaa toisen maailmansodan yhteydessä 1939–1945. Dalian
Yhdistynyt kuningaskunta miehitti alueen toisen oopiumisodan aikana vuosina 1856-1860. Sodan jälkeen alue palautettiin kiinalaisille, mutta he joutuivat puolestaan luovuttamaan sen Venäjälle vuonna 1898. Venäläiset antoivat kaupungille nimen "Dalnyi" (, "kaukainen"). Japani miehitti alueen Venäjän–Japanin sodassa vuonna 1904 ja sotaa seuranneessa Portsmouthin rauhassa Venäjä luovutti alueen Japanille. Japani antoi kaupungille nimen "Dairen" ja hallitsi aluetta ensin suoraan ja sittemmin perustamansa nukkevaltio Mantšukuon kautta. Venäläiskaudesta jäi suhteellisen vähän historiallisia rakennuksia, kun taas japanilaiselta kaudelta niitä on edelleen useita. Japanilaiset kaupunkisuunnittelijat rakensivat alueita uudelleen ja laajensivat kaupunkialuetta vuonna 1937. Kaupungin sataman kautta vietiin raaka-aineita Mantšuriasta Japaniin. Keisarillisen Japanin laivasto
Nämä asiat kulminoituivat Venäjän–Japanin sotaan. Tsushiman taistelussa amiraali Heihachirō Tōgō johti japanilaisten laivastoa "Mikasan" kannelta taisteluun, jota on kutsuttu ”kaikista ratkaisevammaksi meritaisteluksi koskaan”. Venäläisten Itämeren laivasto tuhoutui lähes kokonaan: 38:sta laivasta 21 upposi, seitsemän vallattiin ja kuusi rampautettiin ampumakyvyttömäksi. 4 545 venäläistä merimiestä kuoli ja 6 106 jäi vangiksi. Japanilaisten menetykset olivat vain 116 kuollutta ja kolme torpedovenettä. Tämä voitto nujersi venäläisten moraalin Itä-Aasiassa ja johti kapinoihin Sevastopolin, Vladivostokin ja Kronstadtin laivastotukikohdissa, joiden huippu tapahtui heinäkuussa 1905 "Knjaz Potjomkin-Tavritšeskilla" tapahtuneessa kapinassa. Nämä kaikki olivat osana Venäjän vuoden 1905 vallankumousta. Suomen sota
Suomen sota oli Venäjän ja Ruotsin välinen sota, joka käytiin vuosina 1808–1809. Sodan syynä oli Venäjän ja Ranskan 7. heinäkuuta 1807 Tilsitissä solmima rauha. Ranska antoi Venäjälle suostumuksensa Suomen valtaukseen, mikä teki Venäjästä Ranskan liittolaisen. Venäjän tehtävänä oli Suomeen hyökkäämällä pakottaa Ruotsi liittymään mannermaasulkemukseen, kauppasaartoon, jolla Ranska olisi voinut vahvistaa asemaansa merivalta Britanniaa vastaan. Gromoboi
Venäjän–Japanin sodassa "Gromoboi" oli mukana laivasto-osastossa, joka yhdytti 24. huhtikuuta 1904 japanilaisen joukkojenkuljetusaluksen "Kinshumarun", joka kuljetti tuhansia keisarillisen 37. jalkaväkirykmentin sotilaita. Venäläiset tarjosivat mahdollisuuden antautumiseen, jonka piti tapahtua tunnin sisällä, tai laiva upotettaisiin. Osa "Kinshumarun" miehistöstä suostui tarjoukseen, mutta sotilaat eivät. Miehistö pakkautui pelastusveneisiin, kun sotilaat aloittivat kivääritulen venäläisaluksia kohti. Venäläiset odottivat tunnin loppuun ja upottivat aluksen. "Rurik" nosti pelastusveneissä olleet japanilaiset kyytiinsä. Vain matruuseja ja työmiehiä selvisi hengissä "Kinshumarulta". Toinen teollinen vallankumous
Japanissa oli aikaisemmin ollut buddhalaistemppelien yhteydessä kouluja ja 1800-luvun alussa arvioitiin, että miehistä noin 40 prosenttia ja naisista 20 prosenttia oli lukutaitoisia. Tämä auttoi tiedon leviämisessä, kun tietoa oli siirrettävä kansalle. Tietoa hankkivat lukuisat valtuuskunnat, joita Japanin hallitus lähetti Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin tutustumaan näiden armeijoihin, koululaitokseen, hallintoon, maatalouteen ja teollisuuteen. 1880-luvulla nelivuotinen peruskoulu tuli pakolliseksi kaikille ja 1900-luvun alussa sitä jatkettiin kuusivuotiseksi. Lisäksi käynnistettiin lukioita, joissa jatkoi vuonna 1910 noin 20 prosenttia nuorista. Jo 1870-luvulla oli perustettu teknillisiä korkeakouluja ja amerikkalaisen mallin perustetut yliopistot alkoivat kasvaa 1890-luvulta alkaen. Japanin eristäytyneisyys oli päättynyt, mutta saavutettuaan johtoaseman naapureihinsa Kiinaan ja Venäjään, se alkoi kohdistaa laajentumishaluja näitä kohtaan. 1890-luvulla Kiinan–Japanin sodassa Japani sai haltuunsa Korean ja Taiwanin sekä sai pääsyn Kiinan markkinoille. Venäjän–Japanin sota vuosina 1904–1905 toi Japanille pääsyn Mantšurian raaka-aine- ja elintarvikevarantoihin. Tässä sodassa ulkopuolinen valta voitti eurooppalaisen valtion ensimmäistä kertaa nykyaikana, mikä aiheutti järkytystä lännessä. Vuoden 1907 herrasmiessopimus
Japanin voitettua Venäjän–Japanin sodan, Japani vaati tasavertaista kohtelua, mikä johti kuuteen noottiin Yhdysvaltojen ja Japanin välillä vuoden 1907 lopulta vuoden 1908 alkuun. Länsivaltojen ja Venäjän välinen kriisi 2014–
Länsivaltojen ja Venäjän välinen kriisi 2014- on Ukrainan kriisistä alkanut Venäjän ja talouspakotteita asettaneiden valtioiden välisen jännitteen kasvu (pakotteita asettivat Australia, Euroopan unionin jäsenvaltiot, Georgia, Japani, Kanada, Uusi-Seelanti, Ukraina ja Yhdysvallat). Venäjän armeijan sotimista ja valtausta vastustavien valtioiden hallitukset uskoivat Venäjän tavoittelevan monijohtoista maailmaa, jossa pienet valtiot kuuluivat jonkin suurvallan etupiiriin. Tämä loi kylmää sotaa muistuttavan tilanteen. Aiemmin 2000-luvulla jännitettä lisäsivät Naton jäsenvaltioiden lisääntyminen Itä-Euroopassa, Ukrainan oranssi vallankumous ja sotilasliitto Naton hanke sijoittaa ohjuksia kohti Venäjää. Toimet oli Venäjän mielestä suunnattu sitä vastaan. Vilho Nenonen
Helmikuussa vuonna 1904 puhkesi Venäjän ja Japanin välinen sota. Aliluutnantti ja puolipatterin päällikkö Nenonen saapui Mantšuriaan elokuussa 1905, juuri ennen rauhan solmimista. Nenonen oli melkein ehtinyt ensimmäiseen sotaansa. Japanin historia
Koska Neuvostoliitto ei allekirjoittanut San Franciscon rauhansopimusta, maiden välille jäi kiista neljästä Kuriilista Hokkaidōn pohjoispuolella. Diplomaattisuhteet Neuvostoliittoon solmittiin kuitenkin vuonna 1956. Tällöin Japani hyväksyttiin Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi, kun Neuvostoliitto ei enää estänyt maan liittymistä järjestöön. San Franciscon rauhansopimus jätti auki myös sotakorvaukset Japanin miehittämille alueille, joiden kanssa korvauksista oli tarkoitus sopia tapauskohtaisesti. Sopimukset tehtiin Burman kanssa vuonna 1954, Filippiinien kanssa vuonna 1956 ja Indonesian kanssa vuonna 1958. Yhdysvaltojen vaikutuksesta Japani solmi suhteet Kiinan tasavaltaan, jonka kanssa kehittyi vilkas kauppa. Manner-Kiinan kanssa kauppa kehittyi hitaasti, sillä diplomaattisuhteita maiden välillä ei ollut. Vähitellen Japanista tuli kuitenkin Kiinan kansantasavallan merkittävin kauppakumppani. Kun presidentti Nixon teki yllätysvierailun Kiinaan, Japani joutui harkitsemaan suhtautumistaan uudelleen. Vuonna 1972 Japani solmi Kiinan kansantasavallan kanssa sopimuksen suhteiden normalisoinnista ja katkaisi viralliset siteensä Kiinan tasavaltaan. Rauhansopimus kommunistisen Kiinan kanssa solmittiin vuonna 1978. Kylmän sodan päättyminen salli Japanin omaksua itsenäisemmät suhteet Kiinaan, ja 1990-luvun alkuun mennessä Kiina oli jo kohonnut maan toiseksi suurimmaksi kauppakumppaniksi Yhdysvaltojen jälkeen. Maiden suhteita ovat rasittaneet 2000-luvulle saakka Japanin Kiinassa tekemät sotarikokset. Venäjän historia
Vuosina 1726–1761 Venäjä oli Itävallan liittolainen Osmanien valtakuntaa ja Ranskaa vastaan. Puolan perimyssodassa 1733–1735 Venäjä ja Itävalta estivät Ranskan ehdokkaan pääsyn Puolan valtaistuimelle. Sodassa osmaneja vastaan 1734–1739 Venäjä valloitti jälleen Azovin. Seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763 Venäjän joukot olivat jo Berliinin porteilla, mutta Elisabetin kuoltua 1762, Anna Petrovnan poika Pietari III teki rauhan Preussin kanssa. Venäjän–Turkin sota (1676–1681)
Venäjän–Turkin sota 1676–1681 oli ensimmäinen laajamittainen sota, jonka Venäjä ja Osmanien valtakunta kävivät keskenään. Krimin kaanikunta osallistui sotaan turkkilaisten puolella. Lisäksi Ukrainan kasakoita taisteli molemmilla puolilla. Petro Dorošenkon kasakkahetmanaatti tuki turkkilaisia, kun turkkilaisia vastustaneet kasakat valitsivat uudeksi hetmanikseen Ivan Samoilovytšin ja liittyivät sotaan venäläisten puolelle. Sota keskittyi taisteluksi Tšigirin kaupungissa olleen linnoituksen hallinnasta ja molemmat osapuolet valtasivat kaupungin toisiltaan useita kertoja. Sota jäi ratkaisemattomaksi ja päättyi 3. tammikuuta 1681 allekirjoitettuun Bahtšisarain rauhaan, jossa osapuolet sopivat 20 vuotta kestävästä aselevosta. Sopimuksesta huolimatta Venäjä liittyi Pyhä liigana tunnettuun Osmanien valtakuntaa vastaan sotineeseen liittoutumaan viisi vuotta myöhemmin. Venäjä
Vuonna 2008 käyty Georgian sota päättyi ranskalaisten välittämään rauhansopimukseen ja Venäjän sotilaallisen läsnäoloon Abhasiassa ja Etelä-Ossetiassa. Georgia viivästytti Venäjän liittymistä WTO:n vuoteen 2011 asti. Kuriilien kiista
Koska Japani ole hyväksynyt Neuvostoliiton aivan toisen maailmansodan lopussa suorittamaa Kuriilien saarten haltuunottoa, se ei ole solminut Neuvostoliiton eikä Venäjän kanssa toisen maailmansodan päättävää rauhansopimusta, missä Kuriilien kysymys olisi lopullisesti määritelty. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Neljän vuoden totaalisen sodan, kahden atomipommin ja lähes kaikkien tärkeimpien kaupunkien tuhoutumisen jälkeen (lukuun ottamatta Kiotoa, Kamakuraa ja Naraa) Japani allekirjoitti antautumisensa "USS Missourilla" Tokion satamassa 2. syyskuuta 1945. Talous oli täysin raunioina, ja teollisuustuotanto laskenut kolmannekseen vuoden 1930 luvuista. Sodassa Japani oli menettänyt kaikki edellisten viidenkymmenen vuoden aikana hankkimansa siirtomaat: Mantšukuo lakkautettiin, Taiwaniin kohdistuvista vaatimuksista luovuttiin, Korea tuli YK:n hallintaan, Neuvostoliitto miehitti Kuriilit ja Etelä-Sahalinin. Yhdysvallat otti Ryūkyū- ja Ogasawara-saaret haltuunsa. Kaukoidän sotarikostuomioistuin tuomitsi seitsemän Japanin sodanaikaista johtajaa kuolemaan, joukossa kenraali Hideki Tōjō, 21. marraskuuta 1948 teoistaan sodan aikana. Japani joutui tappiolle useista syistä, joista tärkein on todennäköisesti Yhdysvaltain sotilaallisen ja taloudellisen ylivoiman aliarviointi. Kansa hyväksyi miehityshallinnon ja sodan lopputuloksen nopeasti ja pystyikin toimimaan yhteistyössä amerikkalaisten kanssa maan jälleenrakentamiseksi. Venäjän–Turkin sota (1735–1739)
Nissan sopimusta seurasi 30 vuotta kestänyt rauhan aikakausi osmanien valtakunnassa, jonka aikana sen rajanaapurit ja perinteiset kiistakumppanit sekaantuivat muihin sotiin. Idässä Nadir Šahin Persia kävi useita sotia ennen hallitsijansa salamurhaa. Lännessä ja pohjoisessa Venäjä ja Itävalta olivat mukana sekä Itävallan perimyssodassa vuosina 1740–1748 ja myöhemmin seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763. Osmanivaltakunnalle tämä oli huono asia sotilaalliselta kannalta, koska sen armeija jäi syrjään Euroopan taistelukentiltä ja sotien aikana kehitetyistä uudistuksista, keksinnöistä ja sovelluksista. Carl Gustaf Emil Mannerheim
Venäjän–Japanin sodan viimeisessä suuressa maataistelussa Mukdenin taistelussa Mannerheim oli aluksi mukana tiedusteluretkellä Mongolian rajalle asti ja loppupäivinä hän taisteli Mukdenin (nyk. Shenyang) länsipuolella ja vetäytyi Venäjän armeijoiden mukana pohjoiseen. Mannerheim joutui taistelun jälkeen leikattavaksi vasemman korvan tulehduksen vuoksi. Hän palasi kuitenkin pian palvelukseen ja palveli Japanin rintamalla sodan loppuun asti. Sodan aikana hän yleisestikin osallistui aktiivisesti tiedusteluretkille. Talvisota
Suomi oli kuulunut Venäjän keisarikuntaan vuosina 1809–1917. Suomen suuriruhtinaskunnan ja emämaa Venäjän väliset suhteet olivat olleet vakaat ja rauhalliset aina venäläistämis- eli sortokausiin ja ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Suursota hajotti Venäjän keisarikunnan vuonna 1917, ja mullistuksen yhteydessä Suomi itsenäistyi, mutta sitä seurasi sisällissota, jossa neuvosto-Venäjä tuki punakaartia ja Saksa osasto Brandensteinin ja Saksan Itämeren divisioonan voimin valkoisia. Sisällissodan jälkeen suomalaisia vapaaehtoisjoukkoja tunkeutui Venäjän alueelle niin sanottujen heimosotien yhteydessä. Kuriilit
Kun Venäjän amiraali Jefimi Putjatin vuosina 1853-1855 pyrki avaamaan suhteet siihen saakka ulkomaisilta suljetun Japanin kanssa, tavoitteena oli myös ratkaista Sahalinia ja Kuriilien saaria koskevat hallinta- ja rajalinjakysymykset. Toisaalta samaan aikaan syttyi Krimin sota, jonka yhteydessä brittiläis-ranskalainen laivasto-osasto operoi Ohotanmerellä, mikä myös vaikutti neuvottelujen kulkuun. Venäjä otti tuolloin haltuunsa Amurin alueen ja Sahalinin saaren. Anton Denikin
Denikin opiskeli Kiovan sotakoulussa ja yleisesikunta-akatemiassa. Hän osallistui Venäjän-Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäiseen maailmansotaan hän lähti kenraalimajurina ja toimi sodan alussa prikaatinkomentajana Karpaateilla ja Galitsiassa. Toinen maailmansota
Japanin antautuminen liittoutuneille johti Yhdysvaltain miehityshallintoon. Japanin yhteiskunta oli ensimmäiset miehitysvuodet sekasorron tilassa ja pommitetuissa kaupungeissa vallitsi kodittomuus ja elintarvikkeiden pula. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman nimitti kenraali Douglas MacArthurin Japanin miehityshallinnon ylipäälliköksi ja SCAP-valvontakomission komentajaksi johtamaan maan demokratisoitumista ja aseistariisuntaa. Miehitykseen osallistui yhdysvaltalaisten lisäksi myös kansainvälisiä joukkoja Brittiläisestä kansainyhteisöstä. Vuonna 1952 Japanista tuli suvereeni valtio, mutta Okinawa oli Yhdysvaltain hallussa vuoteen 1972 asti ja saarella on toiminut nykypäivään asti yhdysvaltalainen sotilastukikohta. Alueluovutuksissa Japani menetti 1900-luvun alussa valtaamansa Korean Yhdysvalloille ja Neuvostoliitolle, Taiwanin saaren Kiinalle, Etelä-Sahalinin ja Kurillit Neuvostoliitolle ja Ryūkyūsaaret Yhdysvalloille, mutta viimeksi mainitut annettiin takaisin Japanille Okinawan miehityksen päätyttyä. Mantšukuossa, Koreassa ja Taiwanissa asuneet japanilaiset karkotettiin kotimaahansa. MacArthur jätti keisari Hirohiton ja keisarillisen perheen sotarikosoikeudenkäyntien ulkopuolelle saadakseen symbolin Japanin kansan yhtenäisyydelle. Keisarin virasta tuli seremoniallinen instituutio ja keisarikultin purkamiseksi Hirohiton oli ilmoitettava kansalle, ettei hän ollut jumalallista alkuperää. Sotatappio oli suunnattoman kansallisen häpeän ja syvän nöyryytyksen aihe japanilaisille, joilla oli ikivanhoista kansanperinteistä juontuva vahva kunniantunto. Yhdysvallat aloitti Japanin modernisoimisen ja länsimaalaistamisen, joka kulminoitui pasifistiseen vuoden 1947 perustuslakiin. Sen mukaan Japani on parlamentaarinen demokratia ja ihmisoikeuksia noudattava oikeusvaltio. Perustuslain yhdeksännessä artiklassa varmistettiin Japanin demilitarisointi kieltämällä Japanilta sodankäynti kaikissa poliittisissa ja sotilaallisissa selkkauksissa sekä asevoimien ylläpito. Maassa myös annettiin naisille äänioikeus, hajotettiin zaibatsuiksi kutsutut konglomeraatit ja toimeenpantiin maa- ja koulutusreformit. 1950-luvulla Japani koki ilmiömäisen talouskasvun yhdeksi maailman teknologisesti kehittyneimmistä maista ja johtavista talousmahdeista. Japanin sotarikokset
Sotarikokset ja niiden käsittely hiertävät edelleen Japanin ja sen naapurimaiden välejä. Viime vuosina on protestoitu muun muassa japanilaiskoulujen uusia historian oppikirjoja, koska ne eivät mainitse monia japanilaisten tekemiä sotarikoksia, sekä entisen pääministerin Jun'ichirō Koizumin tapaa vierailla sodassa menehtyneiden muistomerkillä, Yasukunissa, jossa sankarivainajien joukossa on tuhatkunta sotarikollista. Habarovsk
70 000 japanilaissotilaan lisäksi myös Yhdysvallat osallistui interventioon Venäjän Kaukoidässä 8 000 sotilaalla pyrkien pitämään Siperian radan ympärysvalloille ystävällismielisten Venäjän valkoisten hallussa, turvaamaan Kaukoitään lastatut Venäjän väliaikaisen hallituksen tueksi tarkoitetut sotatarvikkeet bolševikeilta sekä tukemaan tšekkilegioonan taistelua Siperiassa bolševikkeja vastaan. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Sota aiheuttaa vielä nykyäänkin eripuraa ja kiistoja Kiinan ja Japanin välille – monet henkilöt erityisesti Kiinassa kantavat sodasta kaunaa. Pieni mutta äänekäs ryhmä japanilaisia nationalisteja kieltää suuren osan Japanin sotarikoksista. Japanin sodanaikaisia toimia kaunistellaan, ja erityisesti Nanjingin verilöyly, yksikkö 731 ja seksiorjuuteen pakotetut naiset ovat olleet monille äärioikeistolaisille vaikeita asioita myöntää todeksi. Japanin hallitusta on syytetty taantumuksellisuudesta sen salliessa joidenkin Japanin sotahistoriaa kaunistelevien tai aiheita välttelevien oppikirjojen käytön kouluissa. Kuriilien kiista
Japani sai haltuunsa Sahalinin saaren eteläosan vuonna 1905 Venäjän-Japanin sodan päättäneellä Portsmouthin sopimuksella. Gunjin vankeudesta Yhdysvaltoihin neuvottelijoille salakuljetuttama kirje korosti pohjoisten vesien kalastuksellista merkitystä Japanille. Venäjä suostui siihen, että japanilaiset saisivat kalastaa Venäjälle kuuluvan Kamtšatkan niemimaan kummallakin rannikolla. Venäjän historia
Vuoden 1905 vallankumoukseen johtaneet levottomuudet ja diplomaattinen painostus pakottivat Venäjän rauhaan Japanin kanssa. Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin välittämässä sopimuksessa Venäjä luovutti Sahalinin saaren eteläosan Japanille ja tunnusti sen herruuden Koreassa ja Mantšuriassa. Venäjä
Venäjän federaatio on vuoden 1993 perustuslain mukaan puolipresidentiaalinen tasavalta. Se on liittovaltio, joka koostuu 83 liittovaltiosubjektista. Venäjän rajanaapureita ovat Norja, Suomi, Viro, Latvia, Liettua, Puola, Valko-Venäjä, Ukraina, Georgia, Azerbaidžan, Kazakstan, Kiina, Mongolia ja Pohjois-Korea. Lisäksi Japaniin, Etelä-Koreaan ja Yhdysvaltojen Alaskaan on myös vain vähän merimatkaa. Mukdenin taistelu
Mukdenin taistelun jälkeen ei Venäjän ja Japanin välillä tapahtunut enää mitään suurempia maataisteluita. Venäjän–Japanin sota
Vuoden 1904 taisteluissa japanilaiset menettivät kaksi taistelulaivaa miinoihin. Port Arthur antautui lopulta 2. tammikuuta 1905 ja japanilaiset nostivat sen satamasta neljä upotettua taistelulaivaa, jotka liitettiin Japanin laivastoon. Venäjän historia
Seuraten Yhdysvaltoja, Britanniaa ja Ranskaa, Venäjä solmi suhteet Japanin kanssa ja Britannian ja Ranskan kanssa hankki myönnytyksiä Kiinalta toisessa oopiumisodassa 1856–1860. Aigunin sopimuksessa 1858 ja Pekingin sopimuksessa 1860 Venäjä sai Kiinalta Amurin pohjois- ja Ussuri-joen itäpuoliset alueet, kaikkiaan yli miljoona kilometriä, ja alkoi rakentaa satamaa ja tukikohtaa Vladivostokiin. Amurin–Ussurin alueen turvaamiseksi ja varojen saamiseksi Alaska myytiin Yhdysvalloille 1867. Venäjän–Japanin sota
Venäjän laivasto menetti sodassa 28:sta taistelulaivastaan 17, loput kahdeksan olivat Mustallamerellä, josta ottomaanit eivät päästäneet niitä Bosporinsalmen läpi, ja kaksi oli vanhentuneina korjattavana Itämerellä. "Tsesarevitš" palasi Venäjän Tyynenmeren laivaston vahvuuteen sodan päätyttyä. Neuvostoliiton sotarikokset
Saksaa vallatessaan puna-armeijan sotilaat syyllistyivät myös lukemattomiin sotarikoksiin, kuten lähes kahden miljoonan saksalaisnaisen raiskauksiin. Puna-armeijan sotilaat raiskasivat myös tuhansia puolalaisia vallattuaan Puolan Saksalta. Sodan lopulla Neuvostoliitto myös rikkoi Japanin kanssa 13. huhtikuuta 1941 sovitun hyökkäämättömyyssopimuksen. Sopimus sovittiin viisivuotiseksi kestämään vuoteen 1946 saakka. Länsiliittoutuneiden painostuksesta ja Saksan antauduttua Neuvostoliitto kuitenkin siirsi vahvoja sotilasosastoja Itä-Aasiaan ja hyökkäsi elokuussa 1945 Japania vastaan Kuriileilla ja Mantšuriassa. Neuvostoliitto oli luvannut Baltian maille ja niin sanotuille itäblokin maille demokraattiset vaalit sodan jälkeen, mutta Neuvostoliitto ei pitänyt kiinni lupauksestaan vaan nosti kommunistit valtaan kaikissa itäisen Euroopan maissa. Merkittävää on, että Neuvostoliiton sotarikollisia ei koskaan saatu tilille, koska Neuvostoliitto oli yksi toisen maailmansodan voittajavaltioista. Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitto syyllistyi sotarikoksiin etenkin Afganistanin sodassa, joka käytiin vuosina 1979–1989. Lüshunkou
Port Arthurin taistelu, joka aloitti Venäjän–Japanin sodan, käytiin Port Arthurin lujasti linnoitetun kaupungin satamassa Lüshunissa 9. helmikuuta 1904, jolloin japanilaiset hyökkäsivät sinne yöllä torpedoilla, minkä jälkeen päivän valjettua pinta-alusten välillä käytiin lyhyitä kahakoita. Satama antautui lopulta 2. tammikuuta 1905 monien maalla ja merellä käytyjen taistelujen jälkeen, joissa japanilaiset miehittivät koko Korean niemimaan, hajottivat Venäjän armeijan, tuhosivat Venäjän laivaston ja katkaisivat huolto­yhteytenä Harbinista toimineen rautatien. Sotatoimet huipentuivat kesä­kuusta (toisten lähteiden mukaan heinä­kuun lopulta) seuraavaan tammi­kuuhun saakka käytyihin verisiin taisteluihin, jotka tunnetaan Port Arthurin piirityksenä. Heinäkuun lopulla Japanin sota­voimat olivat vallanneet suurimman osan Liaodongin niemimaasta ja saapuneet Port Arthurin ulommille puolustuslinjoille. Venäjän vuoden 1905 vallankumous
Sota Japania vastaan tuotti runsaita tappioita Venäjälle. Helmikuussa keisarillinen armeija menetti 90 000 miestä taistelussa Japania vastaan. Lakot levisivät Kaukasiaan ja huhtikuussa Uralin taakse. Toukokuussa menetettiin lähes koko Itä-Aasiaan avuksi lähetetty Venäjän Itämeren laivasto Tsushiman meritaistelussa. Kuriilien kiista
1993 antavat Japani ja Venäjä Tokion julistuksen, minkä mukaan Neuvostoliiton kanssa jo sovittu pätee myös Venäjällä. Venäjä on Neuvostoliiton kansainvälisoikeudellinen seuraajavaltio. Joulusaaren taistelu
Joulusaaren taistelu oli toisessa maailmansodassa Japanin ja liittoutuneiden välinen taistelu Joulusaaresta. Taistelu alkoi 31. maaliskuuta ja päättyi japanilaisten voittoon 1. huhtikuuta 1942. Taistelussa vangittiin 27 liittoutuneiden sotilasta. Taistelu ei aiheuttanut kuolonuhreja, mutta Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Seawolf" vahingoitti keisarillisen Japanin laivaston risteilijää "Nakaa". Vuonna 1943 japanilaiset evakuoivat saaren väestöä vankileireille jättäen ainoastaan 15 sotilasta pitämään saarta hallussaan sodan loppuun saakka. Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien fregatti HMS Rother valtasi saaren takaisin lokakuussa 1945. Japanin lippu
Z-viestilipulla oli merkittävä asema Japanin laivaston historiassa, vaikka se ei ollutkaan virallinen kansallinen lippu. 27. toukokuuta 1905 Mikasa-aluksen amiraali Tōgō Heihachirō valmistautui taisteluun Venäjän Itämeren-laivastoa vastaan. Ennen Tsushiman meritaistelun alkua Tōgō nosti Mikasan salkoon Z-lipun ja voitti lopulta taistelun. Lipun nosto kertoi aluksen miehistölle, että ”keisarillisen Japanin kohtalo riippuu tästä yhdestä taistelusta; kaikki miehet ponnistelevat ja tekevät parhaansa”. Z-lippu nostettiin myös lentotukialus Akagille Pearl Harborin hyökkäyksen aattona joulukuussa 1941. Japanin keisarikunta
Japani kävi voittoisan sodan Kiinaa vastaan vuosina 1894–1895 ja Venäjää vastaan vuosina 1904–1905. Myös toisessa Kiinan–Japanin sodassa (1937–1945) Japani saavutti useita merkittäviä voittoja ja valloitti suuren osan Itä- ja Kaakkois-Aasiasta, mutta joutui lopulta antautumaan Neuvostoliiton julistettua sille sodan ja Yhdysvaltojen pudotettua kaksi atomipommia Nagasakin ja Hiroshiman kaupunkeihin. Kuriilien kiista
Vuonna 1875 Japani ja Venäjä sopivat amiraali Enomoto Bujon ja ruhtinas Aleksandr Goršakovin 7. toukokuuta 1875 allekirjoittamalla Pietarin sopimuksella, että Venäjä saa koko Sahalinin saaren itselleen ja Japani puolestaan koko Kuriilien saariketjun sekä kaupallisia etuoikeuksia Ohotanmereen. Venäjän keisarikunta
Vuoden 1905 vallankumoukseen johtaneet levottomuudet ja diplomaattinen painostus pakottivat Venäjän rauhaan Japanin kanssa. Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin välittämässä sopimuksessa Venäjä luovutti Sahalinin saaren eteläosan Japanille ja tunnusti sen herruuden Koreassa ja Matšuriassa. Miehitetty Japani
Japani antautui liittoutuneille 14. elokuuta 1945 keisari Hirohiton hyväksyttyä Potsdamin julistuksen ehdot. Seuraavana päivänä Hirohito julisti Japanin antautuneeksi radiossa, ja päivästä tuli V-J-päivä ("Victory over Japan Day"). Potsdamissa Yhdysvaltojen presidentti Harry Truman, Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin olivat sopineet Japanin keisarikunnan miehityksen menettelytavoista. Neuvostoliitto olisi vastuussa Pohjois-Koreasta, Sahalinista sekä Kurilleista, kun taas Yhdysvallat ja Britannia vastaisivat Japanista, Etelä-Koreasta ja Japanin jäljellä olevista alueista Oseaniassa. Ōyama Iwao
Ōyama Iwao (12. marraskuuta 1842 Kagoshima – 10. joulukuuta 1916) oli japanilainen ruhtinas ja sotamarsalkka. Venäjän–Japanin sodan aikana 1904–1905 hän komensi Japanin armeijaa Mantšuriassa. Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus
Sopimus tehtiin viisivuotiseksi kestämään vuoteen 1946 saakka. Jaltan konferenssissa 1945 Britannia, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kuitenkin sopivat, että Neuvostoliitto voisi ottaa haltuunsa Kuriilit ja Etelä-Sahalinin, mikäli se yhtyisi Japanin vastaiseen sotaan. Saksan antauduttua Neuvostoliitto liittyi sotaan Japania vastaan 9. elokuuta 1945. Japani antautui jo 14. elokuuta, ja Neuvostoliitto otti koko Kuriilien saariston haltuunsa 5. syyskuuta mennessä. Alueesta muodostettiin Habarovskin aluepiirin kuulunut Etelä-Sahalinin piiri vuonna 1947. Toimenpidettä sanottiin Neuvostoliitossa ja sanotaan Venäjällä taisteluksi Mantšuriasta tai Mantšurian operaatioksi. Länsimaissa brittiläisten historioitsijan mukaan tapahtumaa sanotaan myös elokuun myrskyksi. Mukdenin välikohtaus
Kiina oli luovuttanut ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan päättäneellä Shimonosekin sopimuksella Japanille Formosan, Peskadorit ja Liandongin niemimaan mutta Ranska, Saksa ja etenkin Venäjä vastustivat niemimaan luovutusta Japanille. Sen sijaan maat painostivat Japania hyväksymään niemimaan sijaan 30 miljoonaan taelin korvauksen. Venäjä aloitti tämän jälkeen Etelä-Mantšurian rautatien rakentamisen, joka yhdisti Harbinin kaupungin Port Arthuriin. Venäjä hallitsi jo ennestään Itä-Mantšurian rautatietä ja nyt alueen halkaisevia rautateitä vartioi yhteensä 175 000 venäläissotilasta ja alue oli näin käytännössä Venäjän vallan alla. Japani piti Venäjää suorana uhkana sen hallitsemalle Korealle ja suuremmille suunnitelmille hallita Itä-Aasiaa. Maiden välit kiristyivät ja kehitys huipentui Venäjän–Japanin sotaan vuonna 1904-05. Japanin voitot Venäjästä Port Arthurissa ja Tsushimassa pakottivat Venäjän hyväksymään Portsmouthin sopimuksen, jolla maa luovutti Port Arthurin ja Etelä-Mantšurian rautatien hallinnan Japanille. Molemmat maat sitoutuivat vetäytymään Kiinasta ja tunnustamaan Kiinan suvereniteetin Mantšuriassa. Venäjän–Japanin sota
Venäjän–Japanin sotaa on kuvailtu ensimmäisen maailmansodan harjoitukseksi. Sitä on toisinaan pidetty ensimmäisenä nykyaikaisena sotana. Britannian ja Japanin liitto
Hayashi ja Petty-Fitzmaurice aloittivat neuvottelut heinäkuussa 1901, mutta Koreaa ja Intiaa koskevat kiistat viivyttivät niitä marraskuuhun. Silloin Itō Hirobumi pyysi taukoa neuvotteluihin, jotta Venäjän kanssa voitaisiin yrittää hieroa sovintoa. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, joten neuvottelut saatettiin loppuun vuonna 1902. Sopimuksessa oli kaksi ratkaisevaa keskinäistä puolustusta koskevaa artiklaa: ensimmäisessä osapuolet lupasivat säilyttää puolueettomuutensa, jos toinen niistä joutuisi sotaan, ja toisessa luvattiin tukea, jos toinen osapuoli joutuisi sotaan kahden tai useamman vallan kanssa. Sopimus siten tunnusti Japanin intressit Koreassa, ilman että Britannian täytyisi osallistua mahdolliseen Japanin ja Venäjän väliseen konfliktiin. Vaikka sopimuksessa käytettiin huolellista kieltä, osapuolet ymmärsivät sen eri tavoin. Britit näkivät sen varoituksena Venäjälle, Japanissa se taas herätti ylpeyttä: nyt jopa maltilliset eivät enää hyväksyneet kompromissiratkaisuja Korean suhteen. Ääriainekset näkivät sen kutsuna laajentumiselle. Keisuke Okada
Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa Okada oli taistelulaiva "Fujilla". Valmistuttuaan laivastosotakorkeakoulusta hän palveli taistelulaiva "Shikishimalla" ja upseerina risteilijä "Yaeyama". Venäjän–Japanin sodan aikana Okada toimi useilla aluksilla, joihin kuuluivat risteilijät "Chitose", "Kasuga" ja "Asahi", ennen kuin hänelle annettiin komentoonsa oma alus, "Kasuga" 25. heinäkuuta 1910. Hänet siirrettiin risteilijä "Kashimalle" vuonna 1912. Valko-Venäjä
Perustuslakinsa 18. artiklan mukaan Valko-Venäjä on neutraali ja ydinaseeton valtio. Maassa aiemmin olleet ydinaseet siirrettiin Venäjälle joulukuuhun 1996 mennessä. Maa on tasapainoillut sotilaspoliittisesti lännen ja idän välillä. Valko-Venäjä on 2000-luvulla osallistunut Naton rauhankumppanuusohjelmaan ja maan sotilaita osallistui myös useisiin Naton harjoituksiin. Maan todellista neutraalisuutta on myös kyseenalaistettu. Vuonna 2010 hyväksytty Venäjän puolustusdoktriini muistuttaa arvioiden mukaan jo sotilasliittoa, sillä sen eli valtioliiton suuremman osapuolen mukaan hyökkäys valtioliiton johonkin osaan tulkitaan hyökkäykseksi koko valtioliittoa kohtaan. Myös Valko-Venäjän oma puolustusdoktriini vuodelta 2002 edistää yhteispuolustusta Venäjän kanssa. Lisäksi Valko-Venäjän johto vahvisti 2012 käynnistävänsä yhteisen ilmapuolustuksen Venäjän kanssa. Keväällä 2013 Venäjä ilmoitti aikovansa avata uusilla venäläishävittäjillä varustetun lentotukikohdan Valko-Venäjän alueelle vuoteen 2015 mennessä. Ensimmäiset venäläishävittäjät sijoitetaan maahan jo ennen 2013 loppua. Sijaintipaikaksi on ehdolla maan länsiosassa oleva Brestin alueen Baranavitšy. Siellä on jo ennestään aktiivinen sotilaslentokenttä ja tähän liittyvä koneiden huolto-organisaatio. Valko-Venäjän ilmapuolustus koki nolon imagotappion, kun ruotsalainen siviililentokone ylitti Valko-Venäjän itsenäisyyspäivän jälkeisenä aamuna 4. heinäkuuta 2012 maan Liettuan puoleisen valtakunnanrajan ilman hyväksyttyä lentosuunnitelmaa ja pudotti 800 sananvapautta puolustavilla viesteillä varustettua pehmonallea ennen maan ilmatilasta poistumistaan. Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliittoon vedoten venäläisellä hävittäjätukikohdalla tehostetaan maiden yhteistä ilmapuolustusta. Ōtsun välikohtaus
Tapauksen jälkeen sisä- ja ulkoministerit Saigo Tsugumichi ja Aoki Shuzo erosivat. Venäjän hallitus hyväksyi Japanin hallitukselta anteeksipyynnön, mutta monet historioitsijat ovat pohtineet, miten Nikolain murhayritys oikeasti otettiin vastaan Japanissa ja mikä sen rooli oli 14 vuotta myöhemmin syttyneessä Venäjän ja Japanin vastaisessa sodassa. Venäjän–Japanin sota
Sota alkoi, kun Japani hyökkäsi 8. helmikuuta 1904 menestyksellisesti Venäjän laivastotukikohtaan Port Arthuriin (nykyisin Lüshunkou) ilman sodanjulistusta. Venäjän keisarikunnan laivasto menetti komentajansa amiraali Stepan Makarovin 13. huhtikuuta 1904 taistelulaiva "Petropavlovskin" ajettua japanilaisten miinakenttään. Tämän jälkeen vara-amiraali Wilhelm Withöft päätti odottaa vahvistuksia Euroopasta. Venäjän–Japanin sota
Japanilaiset ajoivat venäläiset pois Mukdenista maaliskuuhun 1905 mennessä. Koko tämän ajan Venäjän Itämeren laivasto oli purjehtinut Itämereltä Hyväntoivonniemen kautta ja Intian valtameren läpi kahdeksan kuukauden ajan kohti Tyynenmeren rannikkoa. Joukkoon kuului 11 taistelulaivaa. Venäjän–Japanin sota
Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Carl Gustaf Emil Mannerheim oli sodassa mukana. Boshin-sota
Boshin-sota todistaa Japanin saavuttamasta nopeasta nykyaikaistumisesta vain neljätoista vuotta lännelle avautumisen jälkeen, länsivaltojen (erityisesti Britannian ja Ranskan) vahvasta sekaantumisesta Japanin politiikkaan ja keisarinvallan suhteellisen myrskyisästä palauttamisesta. Ajan kuluessa sota on romantisoitunut Japanissa ja muualla niiden mielissä, jotka näkevät Meiji-restauraation "verettömänä vallankumouksena" uhrien määrästä huolimatta. Sodasta on tehty Japanissa useita dramatisointeja, ja sitä on käytetty muun muassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Viimeinen samurai" (2003). Venäjän–Japanin sota
Rauha maiden välillä solmittiin Yhdysvaltain presidentin Theodore Rooseveltin välityksellä. 5. syyskuuta 1905 solmitussa Portsmouthin rauhansopimuksessa Venäjä luovutti Japanille Port Arthurin, Liaotungin niemimaan ja Sahalinin eteläosan sekä tunnusti Korean niemimaan Japanin etupiiriin kuuluvaksi. Voitto Venäjästä nosti Japanin suurvallaksi ja sotilasmahdiksi. Azuma (1899)
"Azuma" palveli Venäjän–Japanin sodassa, ja vuoden 1914 jälkeen se jatkoi palvelustaan koululaivana. Osa aluksen tykeistä poistettiin vuonna 1921, ja loput vuonna 1941. Alus kärsi pahoja vaurioita ilmahyökkäyksessä vuonna 1945, ja sen hylky romutettiin sodan päätyttyä. Mukdenin taistelu
Mukdenin taistelu () oli Venäjän–Japanin sodan taistelu, joka käytiin 20. helmikuuta – 10. maaliskuuta 1905 Mukdenin kaupungin (nyk. Shenyang) eteläpuolella Mantšuriassa. Se oli suurimpia maataisteluita ennen ensimmäistä maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan joukkoja komensi jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkin ja Japanin keisarikunnan armeijoita johti sotamarsalkka Ōyama Iwao. Taisteluun osallistui yli puoli miljoonaa sotilasta. Taistelu päättyi saarrostusta pelänneiden venäläisten vetäytymiseen ja Japanin voittoon. Mukdenin taistelu oli Venäjän–Japanin sodan viimeinen suuri maataistelu. Japani
Sodan jälkeen liittoutuneet – käytännössä Yhdysvallat Douglas MacArthurin johdossa – miehittivät Japania vuoteen 1952 saakka. Miehityskausi merkitsi Japanille nopeita ja radikaaleja poliittisia ja sosiaalisia muutoksia. Merkittävin uudistus oli uusi, vuonna 1947 ratifioitu perustuslaki, joka kielsi Japanilta armeijan perustamisen, riisti keisarilta poliittisen vallan, antoi naisille äänioikeuden ja perusti kaksikamarisen parlamentin. Talousuudistukset, kuten suuri maareformi, auttoivat Japanin demokratisoitumista. Maa hyväksyttiin Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi vuonna 1956. 1950–1970-lukujen Korean sodasta alkanut ennennäkemätön, Japanin talousihmeeksi kutsuttu talouskasvu johti nopeaan kaupungistumiseen, teollistumiseen ja modernin kulutusyhteiskunnan syntymiseen. 1980-lukuun mennessä Japanista oli tullut yksi maailman suurimmista talouksista. 1990-luvun alussa maan niin kutsuttu ”kuplatalous” puhkesi, ja Japani ajautui useita vuosia kestäneeseen lamaan; taloustilanne alkoi parantua vasta 2000-luvulla. Elintason nopeaa kasvua ja urbanisaatiota ovat seuranneet väestönkasvun nopea hidastuminen ja väestön vanheneminen, kansainvälistyminen sekä länsimaistuminen. Politiikassa Japania hallitsi 1950-luvulta lähtien lähes yhtäjaksoisesti konservatiivinen LDP. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
1860-luvulla Japani alkoi modernisoitua vastineena länsimaiden aiheuttamalle uhalle ja estääkseen tuolloin vielä mahdolliselta vaikuttaneen siirtomaaksi joutumisen, mikä oli ollut muun muassa Intian ja osittain myös Kiinan kohtalo. Meiji-restauraatiossa vuonna 1868 Tokugawa-shogunaatti kaadettiin ja Japanista alettiin rakentaa teollisuusmaata, jonka armeija voisi vastustaa Euroopan suurvaltoja. Vaikutteita haettiin imperialismista ja samuraiden bushidō-etiikasta. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 1894-1895 Japani onnistuikin valtaamaan Korean. Japanin kiinnostus luonnonvaroista rikkaaseen Mantšuriaan oli törmäyskurssilla Venäjän intressien kanssa. Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 Japanista tuli ensimmäinen Euroopan ulkopuolinen maa, joka oli voittanut eurooppalaisen suurvallan – Japani (tai Japanin armeija) näki nyt itsensä paitsi suurvaltana, myös aasialaisen nationalismin ja aasialaisten itsemääräämisoikeuden palauttamisen johtajana. Yakumo (1899)
"Yakumo" palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Tsushiman meritaisteluun, jossa se oli upottamassa Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä " Admiral Ušakovia". Vuoden 1920 jälkeen alus siirrettiin koululaivaksi, ja se teki vuosina 1921–1922 ensimmäisen koulutuspurjehduksensa "Izumon" kanssa mukanaan 150 kadettia. Ennen matkaa pääosa aluksen aseistuksesta poistettiin. Aluksen Belleville-kattilat korvattiin kuudella Yarrow-kattilalla, jotka oli poistettu modernisoitavana olleelta taistelulaiva "Harunalta". Port Arthurin piiritys
Port Arthurin piiritys oli Japanin sotatoimi Venäjän–Japanin sodan aikana. Japanilaiset piirittivät Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohtaa Port Arthuria vuodesta 1904 tammikuuhun 1905. Japanilaisten onnistu estää venäläisten laivojen pako ja tuhota satamassa olleet alukset, mutta he kärsivät myös suuria tappioita veristen ja hitaasti edenneiden maataistelujen aikana. Tsushiman meritaistelu
Tsushiman taistelu alkoi 27. toukokuuta 1905 kello 13.40 japanilaisten purjehtiessa venäläisen laivaston reitin poikki itä-länsi-suunnassa noin 40 kilometriä Tsushiman saaresta itään. Japanilaisten tehdessä manööverinsä uudelleen tällä kertaa länsi-itä-suunnassa Rožestvenski yritti ohittaa japanilaiset kulkien kohti koillista. Japanilaiset lähtivät takaa-ajoon ja venäläiset kirjasivat taistelun ensimmäiset osumat 7 000:n metrin etäisyydelle japanilaisten lippulaiva Mikasaan kello 14.08. Japanilaiset avasivat tulen vasta 6 400 metrin etäisyydeltä. Venäläiset kärsivät ensimmäisen tappionsa Osliavian upotessa kello 15.10. Japanilaiset ohittivat venäläiset alukset ja Rožestvenski kääntyi kohti pohjoista yrittäen purjehtia japanilaisten vanaveden poikki. Japanilaiset kääntyivät länteen venäläiset pysäyttääkseen, jolloin Rožestvenski kääntyi etelään. Venäläisten kolonna hajosi ja he menettivät vain 30 minuutin aikana kolme taistelulaivaa. "Aleksandr III" upposi kello 19.03, "Borodino" ja venäläisten lippulaiva "Suvorov" kello 19.20. Rožestvenski pelastettiin lippulaivaltaan venäläisen hävittäjän kyytiin, jolla hän jäi myöhemmin vangiksi. Suurin osa venäläisten jäljelle jääneistä laivoista upotettiin tai kaapattiin yöllä 27. ja 28. toukokuuta. Nebogatov luovutti aamulla 28. toukokuuta viimeisen Borodino-aluksen taistelulaiva "Orelin" ja kolme pienempää alusta japanilaisille noin 240 kilometrin päässä Tsushimasta pohjoiseen. Aleksei Evert
Aleksei Jermolajevitš Evert (; 4. maaliskuuta 1857 – 1918?) oli venäläinen sotilas ja kenraali, joka osallistui sotilasuransa aikana Turkin sotaan, Venäjän–Japanin sotaan sekä ensimmäiseen maailmansotaan. Lavr Kornilov
Kornilov oli voimakastahtoinen ammattiupseeri, joka osallistui everstiluutnanttina 1905 Venäjän–Japanin sotaan ja toimi 1907–1911 Venäjän sotilasattaseana Pekingissä. Hän komensi ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän 48. divisioonaa eteläisellä rintamanosalla vuonna 1915. Hän jäi haavoittuneena itävaltalaisten vangiksi Przemyslin luona maaliskuussa 1915, mutta tervehdyttyään hän pakeni seuraavana vuonna takaisin omien puolelle ja sai komentoonsa armeijakunnan. Kesällä 1917 hän hurjistui, kun hänen joukkojensa kurittomuus pakotti hänet perääntymään. Tällöin hän määräsi tykistön ampumaan omia karkaavia joukkojaan. Kuriilien kiista
14. marraskuuta 2004 Venäjän ulkoasiainministeri Sergei Lavrov totea ennen presidentti Vladimir Putinin Japanin vierailua, että venäläis-japanilaisten suhteiden perustana on vuoden 1956 julistus. Putin toteaa, että Venäjä on valmis ottamaan itselleen sopimuksen velvoitteet siinä määrin kuin myös kumppanit ovat valmiita toteuttamaan. Japanin pääministeri Koizumin vastauksen mukaan pelkästään Habomain ja Shikotnian palauttaminen Japanille ei riitä, mikäli ei samalla pystytä sopimaan kaikkien saarten omistuksesta, mikä on rauhansopimuksen ehtona. Neuvostoliiton historia
Neuvostoliiton ja Japanin välillä jännitykset säilyivät korkeina, ja vuosina 1937 ja 1939 käytiin useita aseellisia taisteluita Neuvostoliiton ja Japanin miehittämän Mantšurian rajalla. Huhtikuussa 1941 solmittiin hyökkäämättömyyssopimus, joka piti aina toisen maailmansodan loppuvaiheisiin saakka. Tsushiman meritaistelu
Japanissa amiraali Tōgō Heihachirōlla oli ollut neljä kuukautta aikaa kouluttaa miehistöään, korjata vaurioitaan ja kunnostaa laivojensa varusteita. Japanilaisille oli oleellista ottaa voitto venäläisistä laivoista, sillä meriyhteyksien katkeaminen saattaisi merkitä tappiota sodassa. Erityisen huolestuttavia japanilaisten kannalta olivat venäläisten neljä uusinta alusta, jotka olivat japanilaisten aluksia parempia. Japanilaisilla oli yhteensä 4 taistelulaivaa, 8 panssariristeilijää, 7 panssarikansiristeilijää, sekä 65 hävittäjää tai muuta pienempää alusta. Kannibalismi
Kannibalismia on väitetty tapahtuneen Ukrainassa 1930-luvun nälänhätien yhteydessä, Kiinassa sisällissodan ja suuren harppauksen aikana. Myös toisen maailmansodan aikana saarretussa Leningradissa ja japanilaisten joukkojen keskuudessa kannibalismia harjoitettiin. Japanilaisten kannibalismi on hyvin dokumentoitua ja siitä on silminäkijätodisteita. Siihen ajauduttiin, kun ruoka loppui. Japanilaiset sotilaat tappoivat jopa toisiaan, jos siivilejä ei ollut käytettävissä. Vangittuja vihollissotilaita teloitettiin ja syötiin myös psykopatologisiin tarkoituksiin. Tunnetuin esimerkki kannibalismista tapahtui Chichi-jiman saarella Japanissa. 2. syyskuuta 1944 käydyssä ilmataistelussa ammuttiin alas yhdeksän amerikkalaista lentäjää (heistä yhden, aliluutnantti George H. W. Bushin, pelasti sukellusvene USS Finback). Kahdeksan kiinnisaatua lentäjää mestattiin, valmistettiin ruuaksi ja syötiin. Tapaus tuli ilmi vuonna 1945 sodan jälkeen, ja sotarikosoikeudenkäynnissä vuonna 1947 kolmestakymmenestä japanilaisesta syytetystä viisi todettiin syyllisiksi murhaan ja hirtettiin. Venäjän keisarikunta
Yhdysvaltoja, Britanniaa ja Ranskaa seuraten Venäjä solmi suhteet Japanin kanssa ja hankki Britannian ja Ranskan kanssa myönnytyksiä Kiinalta toisessa oopiumisodassa 1856–1860. Aigunin sopimuksessa 1858 ja Pekingin sopimuksessa 1860 Venäjä sai laajat kauppaoikeudet Amur- ja Ussurijokien alueelta, ja alkoi rakentaa satamaa ja tukikohtaa Vladivostokiin. Amurin–Ussurin alueen turvaamiseksi ja varojen saamiseksi Alaska myytiin Yhdysvalloille 1867.
Vuonna 1861 Aleksanteri II vapautti 20 miljoonaa maaorjaa isäntiensä vallasta. Maatyöläisille jaettiin maata, mutta he joutuivat maksamaan maksuja valtiolle viidenkymmenen vuoden ajan. Isäntien menetykset korvattiin obligaatioilla. Hallitus oli toivonut vapautettujen kykenevän elättämään itsensä ja tuottamaan tarpeeksi satoa vientiin ja valtion menojen korvaamiseen. Talonpojille jaettu maa oli kuitenkin kehnointa ja tehottomien viljelymenetelmien vuoksi talonpojat jäivät pian jälkeen maksuistaan. Maanomistajien obligaatioiden arvo romahti, eivätkä monet kyenneet enää viljelemään koko omistamaansa maa-alaa ilman työvoimaa ja pääomaa. Aleksandr Gutškov
Gutškov taisteli vapaaehtoisesti buurisodassa buurien puolella. Hän osallistui myös Mukdenin taisteluun Venäjän–Japanin sodassa. Venäjän–Persian sota (1826–1828)
Venäjän–Persian sota oli vuosina 1826–1828 käyty sota Venäjän keisarikunnan ja qajarien Persian välillä. Sota edelsi nöyryyttävään Golestanin rauhaan päättynyt vuosien 1804–1813 sota, jolloin Persia menetti Jerevania lukuun ottamatta alueensa Araksjoen pohjoispuolella. Rauha oli epäsuosittu ja brittien tukema Persian šaahin poika Abbas Mirza johti persialaiset uuteen sotaan vuonna 1826. Alkumenestyksen jälkeen sota päättyi kuitenkin entistä epäedullisempaan Turkmantšain rauhan vuonna 1828, jonka myötä Persia menetti myös Jerevanin. Japanin sotarikokset
Japani ei ollut allekirjoittanut Geneven sopimuksia vuodelta 1864, mutta monet toisen maailmansodan tapahtumat olivat rikoksia muidenkin säännösten mukaan. Sodan päätyttyä Tokiossa toimi Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin vuosina 1946–1948. Syytettyinä oli 20 000 entistä sotilas- ja siviilijohtajaa. B- ja C-luokan rikoksista eli tavallisista sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan syytettiin yli 5000 japanilaista. Heistä 900 teloitettiin, ja monet tuomittiin eri pituisiin vankeusrangaistuksiin. Teloitettujen joukossa olivat Filippiinien invaasiosta vastannut kenraali Masaharu Homma sekä Singaporen ja Malakan niemimaan hyökkäyksistä vastannut Tomoyuki Yamashita. Tokion pääoikeudenkäynnissä syytettiin 28 henkilöä A-luokan rikoksista eli rikoksista rauhaa vastaan. Heistä kaikki todettiin syyllisiksi lukuun ottamatta kahta jotka olivat kuolleet oikeudenkäynnin aikana ja yhtä, joka vapautettiin mielenvikaiseksi todettuna. Seitsemän, mukaan luettuna pääministeri Hideki Tōjō tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Ulkovaltojen interventio Venäjän sisällissodassa
Venäjän ja Saksan solmiman Brest-Litovskin rauhan jälkeen ympärysvallat päättivät ryhtyä Venäjän interventioon. Joissain tapauksissa ne tukivat vahvaksi arvioimaansa paikallista hallintoa, kun taas jossain ne muodostivat bolševikkeja vastaan taistelevien joukkojen pääosan. Ympärysvallat vetäytyivät Pohjois-Venäjältä ja Siperiasta 1920, Japani vuonna 1922. Japanin historia
Japani auttoi länsivaltoja Kiinan boksarikapinan kukistamisessa vuonna 1900, ja Yhdistynyt kuningaskunta ja Japani solmivat liittosopimuksen kaksi vuotta myöhemmin. Sopimuksen tarkoitus oli suojella Japanin ja brittien etuja kolmatta imperialistista suurvaltaa, Venäjää vastaan. Vielä laajempi, japanilaisten intressit Koreassa tunnustanut sopimus solmittiin vuonna 1905. Japani toivoi ensimmäisen liittosopimuksen auttavan Venäjän ja Japanin tavoitteiden sovittelussa Koillis-Aasiassa. Helmikuussa 1904 Japanin laivasto kuitenkin yllättäen hyökkäsi Venäjän aluksia vastaan Port Arthurissa Kiinan rannikolla – Venäjän–Japanin sodassa Japani sai ratkaisevan voiton Venäjän Itämeren-laivastosta Tōgō Heihachirōn johdolla Tsushiman meritaistelussa. Rauhansopimuksessa Venäjä tunnusti Japanin ylivallan Koreassa, sen taloudelliset intressit Etelä-Mantšuriassa ja luovutti Japanille Sahalinin eteläosan. Sota oli kuitenkin aiheuttanut Japanille suuret inhimilliset ja taloudelliset menetykset, ja chauvinistinen yleinen mielipide oli vahvasti sopimusta vastaan. Japani oli silti saavuttanut merkittävän voiton ja osoittanut ensimmäisen kerran aasialaisen valtion voivan kukistaa sodassa eurooppalaisen suurvallan. Sotilaiden äidit
Järjestö on tuonut esille sotilaiden pahoinpitelyjä armeija-aikana. Venäjän armeijassa tapahtuu järjestön mukaan myös simputusta, rahan kiristystä ja raiskauksia. Vanhemmat sotilaat myös pistävät nuorempia sotilaita pakkoprostituutioon, suostumattomia kidutetaan. Kun vuonna 1993 Japaninmeren Ruskij-saaren koulutusleirillä kuoli nälkään neljä varusmiestä, Sotilaiden äidit teki tapauksen tunnetuksi. Vaikka Venäjällä on yleinen asevalvollisuus, vain 10% käy armeijan. Niinpä asevelvollisuusikäisiä pidätetään ja häiritään sattumanvaraisesti, kun heiltä kiristetään lahjuksia asepalveluksesta vapautusta vastaan. Kun Venäjä hyökkäsi Tšetšeniaan vuonna 1994, järjestö teki selväksi, ettei Kaukasuksen ongelmia ratkaista sotimalla. Vuonna 2004 Sotilaiden äidit järjestäytyi puolueeksi. Venäjän–Japanin sota
Ensimmäinen maataistelu Kiinan ja Korean rajalla Jalu-joella päättyi japanilaisten voittoon, ja venäläiset pysyivät puolustuskannalla odottaen vahvistuksia Siperian rautatietä pitkin. Japanilaiset kärsivät suuria tappioita hyökätessään venäläisten linnoitettuja asemia vastaan, mutta venäläiset eivät hyödyntäneet asemaansa. Japani voitti mantereella muun muassa Mukdenin taistelun Mantšuriassa. Kolmoisinterventio
Ranska joutui liittoutumaan Venäjän kanssa vuoden 1892 sopimuksella. Vaikka ranskalaisilla pankkiireilla olikin taloudellisia kiinnostuksen kohteita Venäjällä (erityisesti rautateillä), Ranskalla ei ollut mitään aluetoiveita Mantšuriassa, sillä sen vaikutuspiiri keskittyi Etelä-Kiinaan (Kiinan–Ranskan sota). Ranskalaisilla oli pikemminkin lämpimät suhteet japanilaisiin: ranskalaisia sotilasneuvonantajia oli lähetetty kouluttamaan keisarillisen Japanin armeijaa ja useita japanilaisia laivoja oli rakennettu ranskalaisilla telakoilla. Ranska ei kuitenkaan halunnut jäädä diplomaattisesti eristyksiin, etenkään Saksan vallan kasvaessa. Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus
Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus solmittiin 13. huhtikuuta 1941 Moskovassa. Sopimuksen tarkoituksena oli taata Neuvostoliitolle se, että mikäli Neuvostoliitto joutuisi Saksan kanssa sotaan, Japani ei hyökkäisi Itä-Aasiassa Neuvostoliittoa vastaan. Japanin ja Neuvostoliiton välit olivat alkaneet kiristyä vuonna 1936 ja Neuvostoliitto oli ryhtynyt toimittamaan Guomindangille hävittäjiä ja vapaaehtoisia lentäjiä vastustaakseen Japanin pyrkimyksiä Koillis-Kiinassa. Maat olivat käyneet lisäksi Halhin-Golin taistelut vuonna 1939, minkä Japani oli hävinnyt. Tsushiman meritaistelu
Tsushiman meritaistelu oli Venäjän–Japanin sodan ratkaiseva taistelu. Se käytiin Venäjän ja Japanin laivastojen välillä 27.–28. toukokuuta 1905, kun Venäjän Itämeren laivaston alukset olivat kierrettyään Afrikan Hyväntoivonniemen ja Intian valtameren kautta saapuneet Korean ja Japanin väliseen Tsushimansalmeen. Itämeren laivaston alukset lähetettiin Port Arthurin laivastotukikohtaan saarroksiin jääneiden Tyynenmeren laivaston alusten tueksi. Port Arthur ehti kukistua ennen kuin Itämeren laivasto pääsi perille. Itse taistelu käytiin Tsushimansalmessa jonkin matkan päässä Tsushiman saaresta. Kagerō (1899)
Alus palveli Venäjän–Japanin sodassa osallistuen Keltaisenmeren ja Tsushiman meritaisteluihin. Luettelo Suomen historian sodista
Luettelo Suomen historian sodista pitää sisällään Suomen alueella käydyt aseelliset konfliktit, sodat ja vakavat sisäiset levottomuudet, sekä sellaiset Suomen ulkopuolella käydyt konfliktit joihin Suomen valtio tai merkittävä joukko Suomen alueen asukkaita on ottanut osaa. Luettelossa mainittujen konfliktien ohella pienehköjä määriä suomalaisia ammattisotilaita, vapaaehtoisia tai seikkailijoita on osallistunut moniin muihinkin aseellisiin yhteenottoihin, kuten Venäjän 1800-luvulla käymiin sotiin Euroopassa ja Aasiassa, buurisotiin, Venäjän–Japanin sotaan, Venäjän sisällissotaan, Espanjan sisällissotaan ja Vietnamin sotaan. Ennen Suomen historiallista aikaa lähteiden luettavuus on kyseenalainen. Monet lähteet on kirjoitettu satoja vuosia väitettyjen tapahtumien jälkeen ja niissä mytologiat, sepitteet ja todelliset tapahtumat sekoittuvat usein toisiinsa. Vanhoissa historiallisissa lähteissä Suomella tarkoitettiin nykyisen Varsinais-Suomen aluetta. Dreadnought (alustyyppi)
Tilanne muuttui, kun merisodan uudesta luonteesta saatiin kokemuksia ja kun näyttämölle astui mies, joka oivalsi näiden kokemusten merkityksen. Ensimmäiset kokemukset uusimmista taistelualuksista saatiin Kiinan–Japanin sodasta 1894–1895 sekä Espanjan–Yhdysvaltain sodasta 1898. Eniten kokemusta saatiin silti Venäjän–Japanin sodassa vuonna 1905 käydystä Tsushiman meritaistelusta. Japani ja Iso-Britannia olivat liittolaisia, joten japanilaisilla aluksilla oli brittiläisiä tarkkailijoita, jotka tekivät paljon huolellisia muistiinpanoja ja lähettivät ne Amiraliteetille Lontooseen. Siellä ne näki vuonna 1904 ensimmäiseksi merilordiksi (eli merivoimien komentajaksi) valittu amiraali John Fisher. Yoshino
Venäjän–Japanin sodan alkaessa "Yoshino" osallistui Port Arthurin taisteluun. Sakeassa sumussa panssariristeilijä "Kasuga" törmäsi aluksen vasempaan kylkeen puhkaisten konehuoneen. "Yoshino" kaatui upoten 15. toukokuuta 1904 vieden mukanaan 319 miestä. Ainoastaan yhdeksäntoista miehistönjäsentä pelastui. Onnettomuuden jälkeen Japanin laivasto poisti törmäyskeulat aluksistaan. SS John Grafton
Venäjän-Japanin sodan puhjettua 1904 aktivisteihin kuulunut Konni Zilliacus otti yhteyttä Japanin Tukholman-sotilasasiamieheen, eversti Akashi Motojiroon. Zilliacus ehdotti yhteistoimintaa Venäjän hallitusta vastustavien vallankumouksellisten ryhmien ja Japanin välillä. Hän kiersi Euroopassa tunnustelemassa maanpaossa elävien kumouksellisten ryhmien mielipiteitä asiasta ja järjesti yhteistyössä puolalaisten kumouksellisten kanssa Venäjän armeijan riveissä palvelleiden puolalaisten sotilaiden joukkokarkaamisen Mantšurian rintamalla. Venäjän keisarikunta
Japani julisti sodan 1904. Tammikuussa 1905 Japani valloitti Port Arthurin kahdeksankuukautisen saarron jälkeen, ja maaliskuussa venäläisjoukot työnnettiin Mukdenin pohjoispuolelle. Toukokuussa apuun lähetetty laivasto kärsi murskatappion Tsushiman taistelussa. Sodankäynnin taito
"Gensui" (yliamiraali) Tōgō Heihachirō, joka johti Japanin voittoon Venäjän-Japanin sodassa, oli "Sodankäynnin taidon" innokas lukija. Neuvostoliiton ja Japanin suhteet ennen toista maailmansotaa
Maiden välit normalisoituivat jossain määrin, kun Japani veti joukkonsa pois Neuvosto-Venäjältä. Kuitenkin 1938 ja 1939 Neuvostoliitto ja Japani joutuvat kahteen aseelliseen yhteenottoon keskenään, joissa Neuvostoliitto onnistui torjumaan Japanin hyökkäykset. 1900-luku
Sotiminen Kiinan suunnalla jatkui vuonna 1904, kun Venäjä ajautui sotaan Japania vastaan. Venäjä oli aiemmin miehittänyt Mantšurian, kun taas Japani oli lisännyt läsnäoloaan Koreassa. Myös Britannia oli huolestunut tilanteen kehityksestä ja erityisesti Venäjän läsnäolosta Mantšuriassa. Taitavalla diplomatialla Japani varmisti puolueettomuuden ja sai näin vapaat kädet toimia alueella venäläisiä vastaan. Alkaneessa sodassa Japani saavutti merkittäviä voittoja Venäjän laivastoa vastaan, mutta maasota Mantšuriassa juuttui veriseen asemasotaan, jossa kumpikaan ei saavuttanut selkeitä voittoja. Kaksi taistelua kuitenkin ratkaisivat sodan japanilaisten eduksi: Mukdenin taistelussa venäläiset maajoukot lyötiin ja Tsushiman meritaistelussa tuhoutui lähes koko Venäjän laivasto. Näiden tappioiden jälkeen Venäjä vetäytyi Mantšuriasta, joka siirtyi vähitellen Japanin vaikutuspiiriin. Sota oli ajanut Japanin taloudellisen perikadon partaalle, mutta sen tuloksena siitä tuli tasaveroinen muiden suurvaltojen kanssa ja maan ulkopolitiikka militarisoitui ja muuttui aggressiivisemmaksi. Tämä johti lopulta Japanin osallistumiseen toiseen maailmansotaan. Yashima
"Yashima" toimitettiin vuonna 1897 ja se liitettiin 1. divisioonan 1. laivueeseen amiraali Nashiba Tokiokin alaisuuteen Venäjän–Japanin sodan alettua. 14. toukokuuta 1904 amiraali Nasiba lähti merelle lippulaivansa "Hatsusen" sekä taistelulaivojen "Shikishima" ja "Yashiman" kanssa. Lisäksi osastoon kuului risteilijä "Kasagi" ja lähettialus "Tatsuta". Laivojen tehtävänä oli vapauttaa japanilaisten saarto Port Arthurin ulkopuolella. 15. toukokuuta aamulla laivue saavutti kohtauspaikan ja jatkoi luoteeseen, kunnes se oli noin 15 mailia Port Arthurista. Tästä Nashiba päätti lähteä partioimaan idän kautta pohjoiseen ohi sataman suun. Tämä toi hänen laivueensa Venäjän keisarillisen laivaston miinalaiva "Amurin" laskemaan miinakenttään. "Hatsuse" ja "Yashima" osuivat miinoihin ja upposivat japanilaisten pahimmassa yksittäisessä laivastotapaturmassa Venäjän–Japanin sodan aikana. Georgian sota
Etelä-Ossetialla oli pyrkimyksiä olla osaa Venäjää ja sitä kautta Pohjois-Ossetiaa. Monet omasivat yhä Venäjän passin ja käyttivät Venäjän ruplia. Venäjä maksoi eläkkeitä, sillä Neuvostoliiton aikana työuransa päättäneet olivat Venäjän kansalaisia. Venäjän mukaan jopa puolet Etelä-Ossetian 70 000 asukkaasta on anonut Venäjän federaation kansalaisuutta. Venäjä väitti myös sen sotatoimien syynä olleen suunniteltu suojelemaan omia kansalaisiaan Etelä-Ossetiassa ja se kunnioittaa Georgian alueellista koskemattomuutta. 26. elokuuta 2008 Venäjä kuitenkin tunnusti Etelä-Ossetian ja Abhasian itsenäisyyden. Venäjä
Neuvostoliiton ja Japanin välillä käytiin 1937–1939 useita aseellisia taisteluita Japanin miehittämän Mantšurian rajalla. Huhtikuussa 1941 neuvoteltiin puolueettomuussopimus, joka piti aina toisen maailmansodan loppuvaiheisiin saakka.