Montako foneemia on Ruotsin kielessä?
Ruotsin kieli
Ruotsissa on suhteellisen suuri määrä vokaaleja: yhdeksän, joista muodostuu 17 foneemia useimmissa murteissa (lyhyt /e/ ja /ɛ/ ovat päällekkäiset). Kahdeksastatoista konsonanttifoneemista /ɧ/ ja /r/ vaihtelevat huomattavasti sosiaalisen tilanteen mukaan ja eri keskusteluyhteyksissä.
Adygen kieli
Adygen kielessä, kuten muissakin luoteiskaukasialaisissa kielissä, on suuri määrä konsonantteja, mutta vain muutamia vokaalifoneemeja. Kirjakielessä konsonantteja on 54 ja vokaaleja kolme. Bžedugin ja šapsugin murteissa konsonantteja on enemmän. Oikeinkirjoitus
Ääntämiseen perustuvassa ortografiassa taistelee vallasta kolme pääperiaatetta:Suomen kielen oikeinkirjoitus on Suomessa yleisimmin opiskeltuihin muihin kieliin (saksaan, ruotsiin ja erityisesti englantiin ja ranskaan) verrattuna sangen uskollinen foneemiperiaatteelle. Tämän ansiosta sen oppiminen on suhteellisen helppoa ja suomenkielisessä kouluopetuksessa voidaan melko nopeasti siirtyä kirjoituksen opettelemisesta korkeamman asteen tehtäviin. Suomen kielen oikeinkirjoitus on syntynyt ennen kaikkea latinalaisen, ruotsalaisen ja saksalaisen oikeinkirjoituksen pohjalta. Periaatteena on, että sama foneemi kirjoitetaan aina samalla kirjaimella, että sama kirjain tarkoittaa aina samaa foneemia ja että pitkä vokaali ja geminaatta eli kaksoiskonsonantti erotetaan lyhyestä vokaalista ja yksittäiskonsonantista kahdentamalla kirjain. Tästä on kuitenkin eräitä poikkeuksia. Kieli
Maailmassa on tuhansia kieliä. Tavallisesti arvio liikkuu 6 000 kielen paikkeilla. Se vaihtelee kuitenkin tuhansilla puoleen ja toiseen, koska kielen ja murteen välinen rajanveto on vaikeaa. Tässä ei pyritäkään täyteen johdonmukaisuuteen: esim. ruotsi, norja ja tanska lasketaan kolmeksi eri kieleksi, vaikka ne ovat keskenään melko hyvin ymmärrettävissä, mutta kiinan kieli ja arabian kieli lasketaan kumpikin yhdeksi kieleksi, vaikka murre-erot ovat niin suuret, etteivät kaikki kiinan puhujat ymmärrä toisiaan eivätkä kaikki arabian puhujat toisiaan. ǃXóõ
ǃXóõ on Botswanassa ja Namibiassa puhuttava khoisan-kieli. Vuonna 2002 sitä puhui 4 200 ihmistä. Useimmat puhujat asuvat Botswanassa. ǃXóõn kieli tunnetaan sen suuresta määrästä foneemeja, joita on kielen läntisessä murteessa peräti 164. Laskelmat kuitenkin vaihtelevat 130:stä 164:ään; nimittäin kielitieteilijän Anthony Traillin arvioiden mukaan konsonantteja on 58, vokaaleja 31 ja tooneja neljä (Traill 1985, 1994 itä-!xóõsta), kun taas Dokumentation Bedrohter Sprachenin kielihankkeen mukaan konsonantteja on peräti 87, vokaaleja 20 ja tooneja vain kaksi (DoBeS 2008 länsi-!xóõsta). Venäjän kieli
Venäjän kielessä on 42 foneemia: 37 konsonanttia ja viisi vokaalia (a, e, i, o, u). Konsonanttifoneemien suuri määrä johtuu siitä, että monilla konsonanteilla on erilliseksi foneemiksi laskettava liudentunut vastineensa. Liudentuminen tarkoittaa kielen nousemista kitalakea kohti j-mäiseen asentoon, jolloin konsonantti ääntyy "heleämpänä" kuin liudentumaton parinsa. Lisäksi äänteiden [t] ja [d] liudentuneet vastineet ovat selvästi affrikoituneet, jolloin ne kuuluvat [tsʲ] ja [dzʲ]. Liudentuneet konsonantit on taulukossa kuvattu korotetulla j:llä. Ruotsinsuomi
Ruotsinsuomi muistuttaa hyvin paljon Suomessa käytettävää suomen kieltä. Erot liittyvät lähinnä sanastoon. Ruotsinsuomessa käytetään ruotsin kielestä johdettuja ilmaisuja esimerkiksi metro-sanan sijasta nimitystä "tunnelbaana" (), tietokoneesta nimeä "daata" () ja kännykästä nimeä "mopiili" (). Ruotsin kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirjassa ja Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1986 virsikirjassa on 177 yhteistä virttä. Sanasta sanaan yhteneviä on 77 virttä, 32 on yhteneviä myös sävelmänsä puolesta. Moniin yhteisiin virsiin on jouduttu tekemään muutoksia, jotta ne vastaisivat sisällöltään ruotsinkielisiä virsiä tai soveltuisivat Ruotsin kirkon melodiaan. Lisäksi joillakin lähdetekstin mukaan yhteisillä virsillä on eri runomitta. Vokaali
Sana "vokaali" tulee latinan sanasta "vōcālis" ’puhuva’, sillä useimmissa kielissä sanat ja täten puhe eivät olisi mahdollisia ilman vokaaleja. Suomen kielen äänneopissa erotetaan kahdeksan vokaalia, joita voidaan tilanteesta riippuen merkitä suomen oikeinkirjoituksen mukaisilla suur- ja pienaakkosilla tai foneettisella tarkekirjoituksella. Tässä artikkelissa äänteitä merkitään kansainvälisen foneettisen kirjaimiston mukaisesti. Foneemi
Metodologisessa mielessä foneemi on allofonien eli tietyillä kriteereillä yhteen luokiteltujen äänteiden joukko. Tämä on myös ainakin suurin piirtein strukturalistisen kielitieteen tunnistama foneemikäsitys. On myös muita foneemikäsityksiä. Joskus on esitetty, että foneemi olisi jonkinlainen ihanneäänne, jota kohti ihminen pyrkii ääntäessään. Tässä on kyse ns. foneettisen huojunnan minimoinnista. Esimerkiksi koska suomen äänteistössä ei ole soinnillista sibilanttia [z] ("soinnillinen "s""), puheessa on periaatteessa mahdollista toteuttaa soinniton [s]-äänne puolisoinnillisena tai jopa soinnillisena ilman että olisi pelkoa merkitysten sekaantumisesta. Foneemi on usein katsottu kognitiiviseksi yksiköksi. Yllä mainittu "h"-esimerkki tuntuukin osoittavan, että ihmisen äännetaju on ainakin jossain määrin foneeminen (puhutaan myös "foneemisesta kuulosta"): /h/-foneemi tuntuu toimivan havainnon yksikkönä, joka tavallaan suodattaa foneettista todellisuutta. Ruotsin läänit
Ruotsi on jaettu 21 lääniin (), jotka on edelleen jaettu 290 kuntaan (). Foneemi
Fonologisessa kuvauksessa ollaan kiinnostuneita ennen kaikkea siitä, miten yksittäisissä kielissä äänne-eroja hyödynnetään merkitysten erottamiseen. Esimerkiksi suomen kielessä [p] ja [b] -äänteet eivät enää nykyisin – ainakaan yleiskielessä – mene sekaisin, vaan ne mielletään itsenäisiksi äänteiksi, ja koska niitä käytetään myös merkitysten erottamiseen (esimerkiksi [pussi] : [bussi]), ne ovat suomen yleiskielessä eri foneemeja, siis /p/:/b/. Sitä vastoin suomessa on erilaisia "h"-äänteitä, "tavallisen" [h]-äänteen lisäksi esimerkiksi [ɦ] (soinnillinen "h"), [ç] (soinniton palataalinen frikatiivi) ja [ɸ] (soinniton bilabiaalinen frikatiivi). Kun näiden "h"-tyyppisten äänteiden distribuutio on komplementaarinen (eli ne ovat täydennysjakaumassa: [ɦ] esiintyy soinnillisessa ympäristössä, esimerkiksi [saɦa] 'saha', [ɸ] puolestaan esiintyy [y]-äänteen edellä, esimerkiksi [ɸyvæ] 'hyvä', [ç] esiintyy i:n kanssa, esim [çieno] 'hieno', kun taas [h] esiintyy muualla) eikä tätä äänne-eroa hyödynnetä merkitysten erottamiseen, kyse on yhden ja saman /h/-foneemin varianteista eli allofoneista. Persoonapronomini
Persoonapronominit ovat pronomineja, jotka viittaavat johonkin henkilöön tai ryhmään henkilöitä. Suomen kielen persoonapronominit ovat yksikössä "minä", "sinä", "hän" ja monikossa "me", "te" ja "he". Suomen murteissa ja puhekielessä on persoonapronomineista erilaisia variaatioita: "Minä" ja "sinä" voivat olla "mä" ja "sä", "mää" ja "sää", "mnää" ja "snää", "mie" ja "sie" tai "miä" ja "siä" puhujan kotiseudusta riippuen. "Me" ja "te" voivat olla "myö" ja "työ". "Hän" ja he korvataan joskus demonstratiivipronomineilla "se" ja "ne". Indoeurooppalaisista kielistä poiketen suomessa ja muissa uralilaisissa kielissä yksikön kolmannen persoonan pronomini ei määräydy sukupuolen mukaan. Esim. ruotsin "han" (miehestä) ja "hon" (naisesta) suomennetaan molemmat sanalla "hän" (tai murteellisesti ja puhekielisesti sanalla "se"). Esimerkiksi englannin kielessä persoonapronomineja käytetään laajemmin kuin suomessa, muun muassa joistakin esineistä ja eläimistä. Persoonapronominien käyttö ei suomenkaan kielessä ole täysin rajattu ihmisiin, vaan niitä käytetään myös esimerkiksi jumalolennoista uskonnollisessa kielessä. Udmurtin kieli
Udmurtin aakkostoon kuuluu 38 kirjainta.
Udmurtissa on 29 konsonanttifoneemia. Foneemi
Foneemien rajat kulkevat eri kielissä eri kohdissa; kaksi samantapaista äännettä voivat olla yhdessä kielessä saman foneemin ilmenemismuotoja, toisessa eri foneemeja. Esimerkiksi soinniton bilabiaalinen klusiili [p] ja soinniton aspiroitu bilabiaalinen klusiili [p] ovat sekä englannin että antiikin kreikan äänteitä, mutta vain jälkimmäisessä ne ovat eri foneemeja, koska kreikassa, toisin kuin englannissa, niiden foneettista eroa käytetään merkitysten erottamiseen: [pōs] (πῶς) 'miten?' / [pōs] (φῶς) 'valo'. Englannissa taas [p] ja [p] -äänteitä ei käytetä merkitysten erottamiseen. Ne ovat yhden ja saman /p/-foneemin allofoneja: englannin [p]-äännettä nimitetään /p/-foneemin normiksi, kun taas [p] on sananalkuinen variantti. Ruotsin kulttuuri
Ruotsinkielisen kirjallisuuden historia alkoi riimukivistä sekä muinaispohjoismaisista kielistä ja niiden myöhemmistä muodoista. "Rökstenen"-riimukiven pitkiä kaiverruksia pidetään todellisena kirjallisena teoksena, jonka tarkoituksena on ollut säilyttää pala muinaispohjoismaista mytologiaa. Vanhimmat ruotsiksi kirjoitetut tekstit olivat keskiaikaiset maakuntalait, jotka kirjoitettiin 1200-luvulla ja 1300-luvun alussa. Keskiajalla lähes kaikki kirjallisuus liittyi uskontoon ja oli kirjoitettu latinaksi. Ruotsin vanhin lähdeteos on "Eerikinkronikka". Tyypillinen ruotsinkielinen renessanssikirjallisuus vallitsi 1600-luvulla. Ensimmäinen ruotsinkielinen romaani, Urban Hjärnen "Stratonice", julkaistiin 1665–1668. Georg Stiernhielmin runokokoelma oli ensimmäinen merkittävä ruotsinkielinen runokokoelma. Samaan aikaan näiden kanssa toimi Lars Wivallius, ja Lasse Lucidor tuli hieman myöhemmin. Asiaproosan tärkein edustaja oli Olof Rudbeck vanhempi, joka harvinaislaatuisella "Atlanticallaan" teki tunnetuksi suurruotsalaisen goottilaisen historiankirjoituksen. Kustaa III edisti kulttuuria monella tapaa, muun muassa perustamalla Ruotsin Akatemian. Ruotsin kielipolitiikka
Suomea puhuvat ruotsinsuomalaiset, jotka muuttivat Ruotsiin 1950- ja 60-luvuilla. 70-luvulla suomenkielisiä luokkia syntyi voimakkaan muuton seurauksena ympäri maata, mutta 80-luvulla niitä alettiin lopettaa rajusti. SCB:n mukaan ruotsinsuomalaisia olisi 675 000 vuoden 2008 lopussa. Ruabin tutkimuksen mukaan suomen puhujia olisi Ruotsissa vuonna 2005 ollut yli 470 000 . Suuria suomen kielen keskittymiä ovat Tukholma, Södermanland ja Norrbottenin maakunta. Meänkieltä puhuu 40 000–70 000 henkilöä Pohjois-Ruotsissa. Suomi ja meänkieli ovat virallisessa asemassa Jällivaaran, Haaparannan, Kiirunan, Pajalan ja Ylitornion kunnissa. Vuonna 2010 suomesta tuli virallinen kieli myös 18 muussa kunnassa ja helmikuussa 2011 vielä viidessä lisää. Nyt mukana on Keski- ja Etelä-Ruotsin kuntia ja suuria teollisuuspaikkakuntia kuten Tukholma ja Göteborg. Uudistuksen jälkeen 40 % ruotsinsuomalaisista asuu kunnassa, jossa suomi on virallinen vähemmistökieli. Ruotsin maantiede
Ruotsi jakautuu nykyään 21 lääniin, mutta maassa on myös 25 historiallista maakuntaa ja kolme historiallista pääaluetta (Götanmaa, Sveanmaa ja Norlanti). Jokaisessa läänissä Gotlannin lääniä lukuun ottamatta toimii maakäräjät. Kuntia Ruotsissa on 290 kappaletta. Valtiopäivävaaleissa Ruotsi on jaettu 29 vaalipiiriin. Ruotsin kirkolla puolestaan on 13 hiippakuntaa. Kirjoitusjärjestelmä
Lähes kaikki spontaanisti syntyneet tai luodut kirjoitusjärjestelmät, kuten cherokeen järjestelmä, ovat tavukirjoitusjärjestelmiä. Korean kielen hangul-järjestelmässä puolestaan äännemerkeistä muodostetaan tavumerkkejä.Aakkosto on joukko kirjaimia, joista kukin vastaa karkeasti puhutun kielen foneemia. Täydellisesti foneettisessa aakkostossa foneemit ja kirjaimet vastaavat toisiaan yksikäsitteisesti: kirjoittaja voi päätellä sanan kirjoitusasun sen äänneasusta, ja lukija voi päätellä sanan äänneasun sen kirjoitusasusta. Kaikissa kielissä on yleisiä sääntöjä kirjaimen ja foneemin suhteesta, mutta kielestä riippuen sääntöjä noudatetaan enemmän tai vähemmän epäsäännöllisesti. Mitä mutkikkaampi ja epäsäännöllisempi kirjainten ja foneemien yhteys on, sen vaikeampi kirjoitusjärjestelmä on oppia. Nykyisin kielitieteilijät pyrkivätkin tekemään uusista aakkostoista täysin foneettisia käyttäen pohjana yleensä jotain tieteellistä tarkekirjoitusjärjestelmää, kuten kansainvälistä foneettista aakkostoa. Abjadit olivat varhaisimpia aakkostoja. Niissä jokaiselle konsonantille on oma kirjaimensa, mutta vokaalikirjaimet puuttuvat kokonaan, tai niitä käytetään vain poikkeustapauksissa. Käytännössä kaikki tunnetut abjadit periytyvät seemiläiselle kielelle kehitetystä aakkostosta. Muiden muassa heprealainen ja arabialainen kirjoitus kuuluvat abjadeihin (sana "abjad" tulee arabian kielen sanasta, joka tarkoittaa aakkostoa).Abugida-aakkostoissa perusmerkit edustavat konsonanttia ja sitä seuraavaa perusvokaalia, ja kyseistä konsonanttia seuraavat muut vokaalit esitetään tekemällä kirjaimeen pieni säännöllinen muutos. Abugida-aakkostossa ei esimerkiksi olisi merkkiä konsonantille "k", mutta sen sijaan siinä voisi olla merkki tavulle "ka" (jossa "a" on perusvokaali). Tällöin "ke" kirjoitettaisiin muuttamalla "ka"-tavun kirjoitusmerkkiä tavalla, joka olisi vastaava kuin kirjoitusmerkin "la" muuttamisessa merkiksi "le". Suurimman ryhmän abugida-aakkostoja muodostavat brahmi-kirjoituksesta kehittyneet aakkostot, joihin kuuluvat lähes kaikki Intian ja Kaakkois-Aasian kotoperäiset kirjoitusjärjestelmät.Kirjoitusjärjestelmät, joissa symbolien muodot jäljittelevät joitain foneettisia ominaisuuksia, kuten ääntöelimistön asemaa foneemia äännettäessä. Ruotsin kieli
Ruotsin läheisimmät sukulaiskielet ovat muut pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet tanska, norja, islanti ja fääri. Yhdessä tanskan sekä kirjanorjan eli bokmålin kanssa ruotsi muodostaa skandinaavisten kielten itäisen ryhmän. Ruotsille – ja yleensä skandinaavisille kielille – ovat ominaisia sananloppuiset määräiset artikkelit (epämääräinen: ett ord; määräinen: ordet). Kieliopillisia sukuja on kirjakielessä kaksi: neutri (ruots. "neutrum") sekä epäneutri (ruots. "utrum"), ”yhteinen suku”, joksi maskuliini ja feminiini ovat sulautuneet. Neutrin epämääräinen artikkeli on ett, ei-neutrin en, ja vastaavasti neutrin määräiset muodot loppuvat t:hen ja ei-neutrin n:ään. Koska kielissä, joissa on erikseen maskuliini ja feminiini, ovat miehiä tarkoittavat sanat yleensä maskuliineja ja naisia tarkoittavat sanat feminiinejä, on ruotsin kielen yksinkertaistuminen johtanut siihen, että lähes kaikki ihmisiä tarkoittavat sanat kuuluvat yhteen sukuun (poikkeuksia esim. ett barn ’lapsi’, ett syskon ’sisarus’). Ruotsin väestö
Ruotsissa on 21 lääniä, joista yhdessä on yli kaksi miljoonaa asukasta (Tukholman lääni) ja kahdessa yli miljoona asukasta (Länsi-Götanmaan lääni ja Skånen lääni). Gotlannin lääni on väkiluvultaan pienin ja siellä on alle 60 000 asukasta. Läänien väkiluvut ovat useimmiten 200 000 ja 300 000 asukkaan välissä. Vuonna 2011 tällaisia läänejä oli 10 kappaletta. Å
Å kuuluu nykyisin myös norjan ja tanskan aakkosiin. Niissä se on 29. kirjain ja nimeltään "bolle-å". Norjassa ja tanskassa käytettiin o-äänteen merkkinä aa-yhdistelmää aina 1900-luvulle saakka. Norjassa å tuli käyttöön vuoden 1917 oikeinkirjoitusuudistuksessa ja pakolliseksi vuonna 1938. Tanskassa å otettiin käyttöön 1948.Å-kirjainta käytetään Suomessa toisinaan symboloimaan ruotsin kieltä tai ruotsalaisuutta (mm. sanassa ""ruåtsi""). Ahvenanmaalaisten autojen rekisterikilvet alkavat Å-kirjaimella. Norjan kieli
Tonelag on luonteeltaan fonologinen niin sanotusti suprasegmentaalinen foneemi, koska se saattaa vaikuttaa sanan merkitykseen. Esimerkiksi sanat "være" ’olla’ ja "været" ’sää’ äännetään muuten samalla tavalla, mutta edellisessä käytetään tonelagia 2, jälkimmäisessä tonelagia 1. Joissakin murteissa tämä ero ei kuitenkaan ole kuultavissa. Ruotsin kieli
Vasta 1900-luvulla yhteinen ja vakioitu kieli tuli kaikkien ruotsalaisten käyttöön. Oikeinkirjoitus oli viimein standardoitu ja lähes yhdenmukainen vuoden 1906 uudistuksen myötä. Silloin kirjoitusasusta poistettiin eräitä ääntymättömiä kirjaimia kuten f sen tapaisissa sanoissa kuin "huvud", ennen "hufvud", joka asu kuitenkin edelleen esiintyy muun muassa Hufvudstadsbladetin nimessä. Lukuun ottamatta verbien monikkomuotoja (kuten: vi gingo, me menimme, nyk. vi gick) ja kirjoitetun kielen pieniä syntaksieroja kieli oli sama kuin nykyään puhuttava ruotsin kieli. Verbien monikkomuodot, jotka säännöllisillä verbeillä olivat lopuksi aina infinitiivin kaltaisia, olivat hävinneet puhekielestä joitakin syrjäisiä murteita lukuun ottamatta jo 1800-luvun loppuun mennessä, ja kirjakielessäkin ne olivat jo vähitellen jäämässä pois käytöstä, kunnes ne 1950-luvulla poistettiin virallisista suosituksistakin. Ruotsin kieli
Ruotsin ensimmäiset kirjalliset muistomerkit ovat riimukiviä keski- ja myöhäisrautakaudelta, jolloin skandinaaviset kielet olivat vielä saman kielen murteita. Lopullisesti ruotsin ja tanskan kielet erosivat toisistaan vasta uskonpuhdistusten ja erillisten raamatunkäännösten myötä. Skånessa eteläisimmässä Ruotsissa käytettävä kielenmuoto lasketaan Tanskan murremaantieteessä edelleen tanskan variantiksi. Nykyään ruotsin, norjan ja tanskan puhujat ymmärtävät toisiaan vaihtelevasti. Tanskalaisten ja ruotsalaisten on vaikea ymmärtää toisiaan, mutta norjan ymmärtäminen on kummankin kielen puhujille hieman helpompaa. Tagalog
Tagalogissa on 21 foneemia: 16 konsonanttia ja viisi vokaalia. Tavurakenne on suhteellisen yksinkertainen. Jokaisessa tavussa on vähintään yksi konsonantti ja yksi vokaali. Konjugaatio
Eri kielissä konjugaatioiden määrä vaihtelee. Esimerkiksi nykyruotsissa on neljä konjugaatiota, mutta niiden lisäksi joukko epäsäännöllisesti taipuvia verbejä. Englannissa sen sijaan on vain yksi säännöllinen konjugaatio sekä lisäksi useita epäsäännöllisiä verbejä. Luettelo Ruotsin suomenkielisistä paikannimistä
Näiden lisäksi Skellefteåta on joskus saatettu kutsua suomeksi nimellä "Heletti" ja Bodenia nimellä "Puuti". Suomen kielioppi
Suomessa on 15 sijamuotoa, joista akkusatiivi esiintyy vain persoonapronomineissa ("minut, sinut" jne.) ja kysymyssanassa "kenet". Sijamuotojen määrä on suomessa poikkeuksellisen suuri, sillä monissa maailman kielissä ei ole ollenkaan sijamuotoja tai jos niitä onkin, tavallisimmin määrä on 6–7. Tosin unkarissa on peräti 21 sijamuotoa. Uralilaisissa kielissä on yleensäkin runsaasti sijamuotoja, sillä niitä on yli kymmenen myös mordvassa, marissa, komissa ja udmurtissa. Ruotsin piirit
Vain 26 kunnassa koko kunta muodostaa yhden piirin. Eniten piirejä on Gotlannin kunnassa, jossa niitä on peräti 92. Ruotsin manneralueella suurimman määrän piirejä omaava kunta on Falköpingin kunta 45 piirillä. Vertailun vuoksi vuoden 2015 lopussa, jolloin seurakuntajako lakkasi olemasta valtion aluejako, kokonaisen kunnan kattavia seurakuntia oli yhteensä 63 (lisäksi Forshaga-Munkforsin seurakunta kattoi kaksi kokonaista kuntaa, Forshagan ja Munkforsin kunnat). 46 sellaisessa kunnassa, jossa oli useita seurakuntia, seurakuntien määrä oli vuonna 2015 edelleen sama kuin vuoden 1999 lopussa (ja yhdessä kunnassa, Partillen kunnassa se peräti kasvoi yhdellä). Kirjoitus
Aakkosto on joukko kirjaimia, joista kukin vastaa karkeasti puhutun kielen foneemia. Täydellisesti foneettisessa aakkostossa foneemit ja kirjaimet vastaavat toisiaan yksikäsitteisesti: kirjoittaja voi päätellä sanan kirjoitusasun sen äänneasusta, ja lukija voi päätellä sanan äänneasun sen kirjoitusasusta. Latinalainen kirjaimisto on laajimmin levinnyt aakkoskirjoitusjärjestelmä. Venäjän äänneoppi
Venäjän kielessä on 37 konsonanttia. Ne luokitellaan seuraavan taulukon mukaisesti: Vietnamin kieli
Quốc ngữ sisältää 30 kirjainta ja viisi toonimerkkiä, jotka kirjoitetaan vokaalien ylä- tai alapuolelle. Eräät kirjainten yhdistelmät ääntyvät yhtenä foneemina. Portugalin kieli
Portugalin kielessä on 36 foneemia, joista 14 on vokaaleja (5 nasaaleja), 2 puolivokaaleja ja 20 konsonantteja. Portugalin kieli muistuttaa espanjaa varsinkin kirjoitusasultaan, mutta lausumisessa on suurempia eroja. Norjan kieli
Useimmissa norjan murteissa pääpaino voi toteutua kahdella eri intonaatiolla eli ’nuotilla’. Näitä intonaatioita kutsutaan "tonelageiksi". Tonelag 2 pohjautuu historiallisesti muinaisnorjan kaksitavuisiin sanoihin, ja sitä käytetään useimmissa monikkomuodoissa, esim. "hester", ’hevoset’. Mikäli kuitenkin monikkomuodossa on vokaalinmuunnos (omlyd), käytetään tonelagia 1, johtuen alun perin konsonantittomasta monikkopäätteestä, esim. "føtter" ’jalat’. Ruotsin kielipolitiikka
Ruotsin kielipolitiikka tarkoittaa Ruotsin valtion suhdetta eri kieliin ja eri kieliä puhuviin ihmisryhmiin. Ruotsi on maan puhutuin kieli, ja sitä osaa yli 90 % maan väestöstä. Ruotsi on maan virallinen kieli, ja viidellä kielellä (suomi, meänkieli, romani, saame ja jiddiš) on virallinen vähemmistökielen asema. Norjan kielipolitiikka
Romanin kielellä on Norjassa noin 6 500 puhujaa, ja se jakautuu neljään murteeseen: tavringerin, vlaxin, skandiromaanin ja rodin murteisiin. Rodi on muodostunut norjan kielestä, jossa on suuri määrä lainasanoja romanin kielestä. Romanit eivät ole keskittyneet mihinkään osaan maata vaan ovat hajautuneet ympäri sitä, lähinnä suuriin asutuskeskuksiin. Sonetti
Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä ("oktaavi") ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä ("sekstetti"). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana. Odysseia
"Odysseia" koostuu noin 12 000 heksametrisäkeestä, jotka aleksandrialaiset tekstikriitikot myöhemmin ovat jakaneet 24 lauluksi ("rhapsodia"). Kussakin laulussa on noin 330–850 runosäettä. Eepoksen kieli on niin kutsuttua homeerista eli eeppistä kreikkaa, arkaaista taidekieltä, joka yhdistelee ennen kaikkea joonialaista ja aiolialaista murretta. Eepoksessa käytetään runomittana daktyylistä heksametriä. Suomen kielen äännerakenne
Kielitypologisesti /i/, /u/, /e/, /o/ ja /ɑ/ ovat tavallisia, eli ne esiintyvät monissa maailman kielissä, mutta /y/, /ø/ ja /æ/ ovat harvinaisempia. Etenkin pyöreät etuvokaalit /y/ ja /ø/ ovat epätavallisia, koska yleensä pyöreät vokaalit ovat takavokaaleita. Maailman kielissä on tavallisimmin viisi vokaalifoneemia, joten suomessa vokaaleita on vähän keskimääräistä enemmän, mutta toisaalta esimerkiksi saksassa vokaaleita on jopa 14. Suomessa on kuitenkin melko paljon vokaaleita suhteessa konsonantteihin. Konsonanttifoneemeita on vain 1,6 yhtä vokaalifoneemia kohden, kun eri kielten mediaani on 3,6. Juoksevassa tekstissä vokaaleita esiintyy vielä enemmän, sillä suomenkielisessä kirjoitetussa tekstissä tai litteroidussa puheessa vokaaleita on 48–49 % kaikista kirjainmerkeistä. Foneemi
Foneemi on puhutun kielen pienin distinktiivinen eli merkityksiä erottava yksikkö. Esimerkiksi kirjoitetun suomen kielen kirjain K vastaa puhutun kielen foneemia /k/. Koska /korilla/ ja /gorilla/ tarkoittavat eri asiaa, ovat /k/ ja /g/ suomen kielessä eri foneemeja. Foneemi on siis äännetyyppi, jolla on kielikohtainen tehtävä eli funktio. Ruotsi
Suurin vähemmistökieli on suomi. Euroopan unionin direktiivin johdosta viiden vähemmistökielen asema kirjattiin lakiin 1999; näitä ovat saame, meänkieli (suomen murre), suomi, romanikieli ja jiddiš. Näillä kielillä on virallinen asema valtion virastoissa, oikeudessa, päiväkodeissa ja vanhainkodeissa tiettyjen kuntien alueella. Saamen kielellä on virallinen asema Arjeplogin, Jällivaaran, Jokimukan ja Kiirunan kunnissa. Suomi ja meänkieli ovat virallisia Jällivaaran, Haaparannan, Kiirunan, Pajalan ja Ylitornion kunnissa. Vuonna 2010 uudistettu kielilaki toi suomen vähemmistökieleksi 18 kuntaan Keski- ja Etelä-Ruotsissa, ja helmikuussa 2011 vielä viiteen muuhun kuntaan. Romanilla ja jiddišillä on asema historiallisina vähemmistökielinä, ja Ruotsin hallituksella on tietty velvollisuus tukea niitä. Ruotsissa on paljon vähemmistökieliä suuren maahanmuuton seurauksena. Kannada
Kannadan foneemisessa kirjaimistossa on 52 kirjainta, mutta merkkien kokonaismäärä on suurempi sillä kannadassa on paljon ns. yhdistettyjä kirjaimia sekä kirjaimiin liitettäviä pienempiä merkkejä. Se polveutuu Intian muiden pääkielien kirjaimistojen tavoin muinaisesta brahmi-kirjaimistosta ja on suhteellisen monimutkainen. Jokainen kirjoitussymboli vastaa yhtä tavua kun esimerkiksi suomessa se vastaa yhtä foneemia. Foneemi
Foneemi toteutuu jokaisessa puheaktissa akustisesti ja artikulatorisesti erilaisena. Tämä erilaisuus johtuu siitä, että ihminen ei ole mekaaninen väline. Puhuja on aina jossakin vaihtelevassa fyysisessä ja psyykkisessä tilassa. Vaihtelua aiheuttaa myös kulloinenkin puhetilanne sekä äännettävän äänteen rakenneympäristö, ts. viereiset äänteet ja sanapaino. Näin ollen mahdollisten äännösten määrä on periaatteessa rajaton tai ainakin niin mittaamattoman suuri, että olisi mahdotonta yrittää tunnistaa ne kaikki. Kummi
Varhaisella keskiajalla tuli germaanisiin kielin sanat kummisetä (engl. godfather) ja kummitäti (engl. godmother), joihin pohjautuu suomen kielen sana kummi. Puhuttiin hengellisestä sukulaisuudesta, ja se oli myös esteenä avioliitolle. Ruotsissa 1600- luvulla kummien määrä oli 2-3 henkilöä, mutta Suomessa vaihtelua oli suuresti vaihdellen johtuen esim. yhteiskunnallisesta asemasta. Enimmäismäärä oli kuusi ja aatelisilla yhdeksän kummia, sukupuolella ei ollut juuri merkitystä. Solresol
Kielessä on kolme sukua: maskuliini, feminiini ja neutri. Puheessa sanojen merkitystä muutetaan painotusten avulla: sama sana hoitaa sekä verbin, substantiivin, adjektiivin että adverbin tehtäviä, ja ero tehdään painotuksella. Verbit eivät taivu, vaan ovat aina preesensissä ja perusmuodossa. Aikamuotoja ilmaistaan sijoittamalla erityinen, kahdesta samasta symbolista koostuva sana verbin eteen: esimerkiksi dore rere tidofa "aloin", dore mimi tidofa "alan" (futuuri). Myös synonyymit on pyritty karsimaan kielestä, jotta sanojen määrä saataisiin pieneksi. Kaikkiaan kielessä on 2 660 sanaa, jotka riittävät perustarpeiksi, ja uusia voi aina kehittää lisää. Riimukirjoitus
Riimukirjaimistoja oli monia tyyppejä. Manner-Euroopan germaaneilla (gooteilla) oli käytössä 24 merkkiä ja anglosakseilla 30. Pohjolassa käyttöön tuli viikinkiajalla lyhyempi 16 merkin riimukirjaimisto, josta oli tanskalainen ja ruotsalais-norjalainen versio. Vokaali
Kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa on vokaalien perusominaisuuksien kuvaamiseksi 28 kantamerkkiä, joihin voidaan liittää tarkkeita, jos kuvausta on tarpeen täsmentää. Luettelo Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisen virsikirja (1986) virsistä
Nykyiset suonen– että ruotsinkieliset virsikirjat julkaistiin vuonna 1986 ja otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina seuraavana vuonna. Ruotsinkielinen virsikirja pitää sisällään 632 virttä. Virsikirjaan on lisätty Lauluja kirkollisiin toimituksiin, jonka myötä virsikirjaan lisättiin virret 734–762. Vuonna 2015 julkaistiin Virsikirjan lisävihko, minkä myötä virsikirjaan lisättiin virret 801–947. Samana vuonna julkaistiin myös suomenkielinen lisävihko. Lisävihot otettiin käyttöön ensimmäisenä adventtina vuonna 2016. Ithkuil
Ithkuilin sanasto koostuu mahdollisesti peräti 3 600 eri sanajuuresta, joista vasta 900 on käännetty. Joka sanajuuri koostuu kahdesta radikaalista, joista voidaan derivoida tuhansia uusia lekseemejä ithkuilin monimutkaisten morfofonologian sääntöjen mukaan. Kielessä esiintyy myös mm. 3 sanavartaloa, 14 valenssia, 30 modaliteettia, 32 aspektia, 8 tapaluokkaa ja 81 sijamuotoa (suomen kielessä taas on vain 15 sijamuotoa). Formatiivisten sanaluokkien sanojen runkoihin voidaan lisätä peräti 153 affiksia. Ithkuilin eri sijamuotoja ovat mm. datiivi, ergatiivi, instrumentaali, genetiivi, essiivi, abessiivi, komitatiivi jne. Kielessä esiintyy myös paljon harvinaisia sijamuotoja kuten postulatiivi (viittaa hypoteettiseen substantiiviin tai tilanteeseen joka käydessä toteen aiheuttaa päälauseen kuvaamansa seurauksen, esim. "Jos sataa lunta, niin en mene ulos") sekä jopa partitiivi, joka esiintyy paitsi suomessa vain virossa, saamelaiskielissä ja harvassa muussa. Eteläsaame
Eteläsaamen nykyisin käytetty oikeinkirjoitus standardoitiin vuonna 1976. Siihen kuuluu 24 kirjainta, joista ä ja ö ovat käytössä Ruotsissa sekä vastaavasti æ ja ø Norjassa. Oikeinkirjoitus mukailee ruotsin ja norjan kielten kirjoitustapaa, minkä vuoksi jotkin äänteet ilmaistaan konsonanttiyhtymillä tai diftongeilla. Esimerkiksi äänne kirjoitetaan "sj". Ruotsin kieli
Verbien aikamuotoja ovat preesens, imperfekti, perfekti ja pluskvamperfekti. Kaksi viimeksi mainittua ovat liittomuotoja, jotka muodostetaan "ha"-apuverbin sekä pääverbin supiinin avulla. Oikeampi nimi imperfektille olisi preteriti. Verbeillä ei ole persoonataivutusta, joten toisin kuin vaikkapa suomessa, persoonapronomineja ei yleensä voi jättää pois. Aikaisemmin myös ruotsissa verbeillä oli persoonataivutus, ja juhlatyylissä voidaan vieläkin käyttää verbien monikkomuotoa, joka tosin on 1800-luvulta lähtien ollut ainakin säännöllisillä verbeillä kaikissa monikon persoonissa samanlainen, infinitiivin kaltainen. Aikaisemmin verbien monikoilla eri persoonien välillä oli eroja: 1800-luvulle asti monikon ensimmäinen persoona oli säännöllisillä verbeillä e-loppuinen, kun muut monikon persoonat säännöllisillä verbeillä olivat a-loppuisia. Vielä aikaisemmin esiintyi m-loppuisia monikon ensimmäisen persoonan ja n-loppuisia monikon toisen persoonan verbinmuotoja. Verbien monikkomuodoista muuten kuin juhlatyylissä luovuttiin 1900-luvulla, kun ne olivat puhekielessä jokseenkin täysin kuolleet. Verbit jakautuvat seuraaviin taivutustyyppeihin:Verbien passiivi muodostetaan lisäämällä aktiivimuotoon "s"-pääte, jota paitsi preesensin "-r" jätetään pois. Ruotsalainen viittomakieli
Ruotsalainen viittomakieli on ollut käytössä 1800-luvun alusta alkaen ja ensimmäinen kuurojen koulu perustettiin vuonna 1809. Kuurojen kouluja on nykyisin viisi ja ruotsalaista viittomakieltä voi opiskella myös Tukholman yliopistossa. Foneemi
Foneemit ovat siis kielikohtaisia yksikköjä, ja ne löydetään foneemianalyysin avulla. Foneemi on tapana merkitä vinoviivoilla / /, kun taas äänteet merkitään hakasuluilla [ ], ja oikeinkirjoitus eli grafeeminen esitys kulmasulkeilla . Naurun kieli
Naurun nykyinen kirjoitusjärjestelmä käyttää 8 vokaalikirjainta ja 20 konsonanttikirjainta. Vokaalit ovat a, ã, e, i, o, õ, u, ũ ja konsonantit b, c, d, f, g, h, j, k, l, m, n, ñ, p, q, r, s, t, w, y, z. Katalaanin äännerakenne
Huolitellussa puheessa konsonantit voivat esiintyä kahdennettuina ("innecessari" ; "emmagatzemar" ; "il·lusió" ). Kahdentunut on myös mahdollinen ("ratlla" ).Useimmissa murteissa on seitsemän painollista vokaalifoneemia. Joissakin baleaarimurteissa esiintyy kuitenkin lisäksi painollinen švaa. Luettelo Ruotsin suomenkielisistä paikannimistä
Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksella (Kotus) on nimiarkistossaan Ruotsia koskien yli 11 000 suomenkielistä paikannimeä Länsipohjasta (kuuluu Norrbottenin lääniin), ja Värmlannin metsäsuomalaisalueilta löytyy 3 500 paikannimeä. Ruotsissa toimiva Institutet för språk och folkminnen (merkitys "Kielen ja kansanperinteen tutkimuslaitos") on myös koonnut suomenkielisiä paikannimiä. Foneemi
Foneemien määrä vaihtelee kielestä toiseen: Pirahã-kielessä on vain 10, kun taas !Xóõsta löytyy jopa 141. Suomeen kielestä lasketaan yleensä 21 foneemia, joista 13 on konsonantteja ja 8 on vokaaleja. Tarkka luku riippuu kuitenkin huomattavasti murteesta. Tyypillisesti kuvauksen kohteena on yleiskieli tai se kielimuoto, jota kouluissa opetetaan. Tuamotun kieli
Tuamotussa on viisi lyhyttä vokaalia /u, i, o, e, a/ ja viisi pitkää vokaalia /u: i: o: e: a:/ sekä 10 konsonanttia /f h p t k m n ŋ r v /. ŋ tarkoittaa äng-äännettä. Tuamotussa ovat säilyneet k- ja ŋ-äänteet, jotka ovat tahitissa muuttuneet glottaaliklusiiliksi ('). Ruotsin kieli
Ruotsin merkittävä piirre on prosodia, jossa on merkittäviä eroja eri murteissa. Prosodiaa nimitetään usein melodiaksi, mutta tämä termi ei ole kielitieteellinen, ja sitä käytetään usein kuvaavana mutta epämääräisenä terminä tästä ruotsin ja norjan piirteestä. Äidinkielenään ruotsia puhuvat mukauttavat usein äänteensä uuteen ympäristöön mutta säilyttävät oman murteensa prosodian. Usein se on myös ensimmäinen vaihdettava, ehkä koska se on eniten ymmärtämistä häiritsevä elementti tai sitten helpoin muuttaa. Saamelaiskielet
Saamen kielet pohjoismaissa käyttävät muokattua latinalaista aakkostoa. Konsonantit Q, W ja X eivät kuulu kirjaimistoon, kuten eivät myöskään suomen ja ruotsin vokaalit Yy, Åå, Ää ja Öö, jollei niitä ole erikseen mainittu. Latinalaiseen aakkostoon lisätään kunkin saamen kielen kohdalla seuraavat kirjaimet: Naurun kieli
Naurussa on 19 konsonanttia /pj p' t k kw bj b' d g gw mj m' n ŋ ŋw j ɣ r rj /. Kielessä on kahdenlaisia labiaalisia (huuli-) äänteitä, liudentuneita (mj pj bj) ja velaaristuneita (m' p' b'). Velaarisista äänteistä /ŋ k g/ on myös pyörein huulin äännettävät foneemit /ŋw kw gw/. Ukrainan kieli
Ukrainan kielessä on kuusi vokaalia (а, е, и, і, о, у) ja yksi puolivokaali (й), jonka esiintyminen yhdessä jonkun edellä mainitun vokaalin kanssa ilmaistaan yhdellä merkillä: я (ja), є (je), ї (ji) tai ю (ju). Yhdistelmät "jo" (йо) ja "jy" (йи) kirjoitetaan kahdella kirjaimella. Useimmilla konsonanteilla on kolme muotoa: Kova, pehmeä eli palatalisoitunut ja pitkä, esimerkkinä l, lj ja ll. Kirjoituksessa vokaalit voivat muuttaa edeltävän konsonantin kovaksi/pehmeäksi tai päinvastoin. Erityistapauksissa, esimerkiksi sanojen lopuissa, merkki ь ilmaisee sananloppuisen konsonantin pehmeyden. Heittomerkillä ilmaistaan konsonantin kovuutta yhteyksissä, missä normaalisti vokaali muuttaisi em. konsonantin pehmeäksi. Pitkät konsonanttiäänteet merkitään yksinkertaisesti kahdella kirjaimella, esim. кохання (rakkaus), гілля (oksat) tai тінню (varjo). Äänteille dz ja dž ei ole omaa kirjainta aakkostossa. Ne esitetään kahdella kirjaimella (дз ja дж), vaikka ovatkin yksittäisiä äänteitä. Foneemi
Suomen kirjakieltä hallitsee ns. foneemiperiaate, ts. kielessämme vallitsee varsin pitkälle menevä "foneemi/äänne" -vastaavuus ("biuniqueness"). Tällöin kutakin foneemia vastaa täsmälleen yksi grafeemi, kirjain. Poikkeuksia tästä ovat kuitenkin äng-äänteen merkintä esimerkiksi sanoissa "kenkä - kengän" sekä rajageminaation merkitsemättä jättäminen, esimerkiksi "tulepa; anna olla". Esimerkiksi sanskritissa rajageminaatio sen sijaan merkitään, kuten muutkin sandhi-ilmiöt. Keinotekoinen esperanto toimii täysin foneemiperiaatteen mukaisesti. Ruotsin kalliomaalaukset
Nykyään (vuonna 2012) tunnetaan Ruotsissa 52 kalliomaalauskohdetta tai -aluetta. Tämä on seurausta etenkin Norlannissa tehdystä maalausten systemaattisesta etsinnästä. Kalliomaalauksia näköjään löytyy, kun niitä etsitään. Vokaali
Tarkekirjoituksella voidaan merkitä myös sellaisia vokaaleja, jotka eivät kuulu suomen foneemijärjestelmään. Monissa kielissä vokaaleja on viisi, ja niiden voi sanoa karkeasti vastaavan etuvokaaleja  ja sekä takavokaaleja , ja . Melko yleisiä ovat myös etuvokaalit  ja . Sen sijaan etuvokaali  on melko harvinainen. Esimerkiksi ruotsissa esiintyy myös :n ja :n välimuoto  – ruotsin oikeinkirjoituksessa U/u – ja virossa puolestaan :n laveana ääntyvä vastine  – viron oikeinkirjoituksessa Õ/õ. Suomen kielen äännerakenne
Suomessa on 13–17 konsonanttia. Omaperäisissä sanoissa tunnetaan 13 konsonanttifoneemia: /p/, /t/, /d/, /k/, /m/, /n/, /ŋ/, /s/, /h/, /r/, /l/, /ʋ/ ja /j/. Velaarinen nasaali /ŋ/ eli ”äng-äänne” esiintyy omaperäisissä sanoissa vain geminaattana /ŋŋ/, jota merkitään oikeinkirjoituksessa kirjainyhdistelmällä "ng". Se voidaan todistaa foneemiksi esimerkiksi minimiparilla /kannas/ – /kaŋŋas/ ("kangas"). Lainasanoissa /ŋ/ voi esiintyä myös konsonanttiyhtymissä, kuten sanoissa "magneetti" /maŋneːtːi/ tai "englanti" /eŋlanti/, mutta ei vokaalien välissä. Umlaut
Latinan kielessä on vain viisi vokaalia, a, e, i, o ja u (latinalaisen aakkoston y on lainaa kreikan kielestä ja ääntyy monissa kielissä i:nä tai j:nä), mikä on riittämätön määrä monien tämän aakkoston omaksuneiden kielten äänteiden merkitsemiseen. Tämän vuoksi eräissä saksan vaikutusalueella olleissa kielissä on omaksuttu sieltä treemalliset vokaalit, esimerkiksi ruotsin ja suomen kieliin ä ja ö, jotka muistuttavat äänneasultaan ainakin jossain määrin saksan vastaavia merkkejä. Toisaalta muissa kielissä näin ei ole välttämättä tehty, niinpä tanskan ja norjan kielissä käytetään merkkejä æ ja ø vastaaville äänteille. Ruotsin kieli
Ruotsilla on monia murteita, jotka eroavat toisistaan paljon ääntämisen ja jopa kieliopin suhteen: joissakin murteissa verbeillä näkyy monikkomuotoja tai nomineilla sijamuotoja. Tosin kirja- ja yleiskielessäkin verbien monikkomuotoja käytettiin 1900-luvulle asti, vaikka ne olivat kaupunkipuhekielestä ja useimmista murteista jo silloin lähes kuolleet ja vieläkin niitä esiintyy murteiden lisäksi muun muassa uskonnollisessa kielessä (esimerkiksi "vara" (suomeksi ”olla”) -verbin preesensmuoto on nykyisin yleensä myös monikossa yksikön muoto "är" (”on”), mutta poikkeustapauksissa esiintyy myös monikkomuoto "äro"). Monet murteet ovatkin muunmurteisille ruotsalaisille vaikeita ymmärtää, mutta nykyisin lähes kaikki ruotsalaiset osaavat yleiskieltä. Murteita voi esiintyä niinkin pienillä alueilla, että eri pitäjillä saattaa olla omia murteita. Murteet kuitenkin jaetaan yleisesti kuuteen pääryhmään, joilla on selviä yhtäläisyyksiä ääntämisessä ja kieliopissa. Alla joka ryhmästä on annettu joitakin esimerkkejä; murteiden lukumäärä lienee yhteensä useita satoja. Ruotsissa murreryhmien nimissä esiintyy sana "mål", joka tarkoittaa puhetyyliä.Suomen ruotsinkielisten puhuma ruotsi eroaa Ruotsissa puhuttavasta varsinkin ääntämykseltään mutta myös sanastossa on eroja. Erot eivät johdu vain suomen kielen vaikutuksesta, vaan myös siitä, että suomenruotsissa on säilynyt sanoja ja ääntämyspiirteitä, jotka ovat Ruotsissa kadonneet tai harvinaistuneet. Pohjois-Ruotsissa puhuttava ruotsi muistuttaa suomalaisvaikutuksen vuoksi jonkin verran suomenruotsia. Samantapaisia ilmiöitä esiintyi myös vironruotsissa, joka luettiin yhdessä suomenruotsin kanssa itäruotsalaisten murteiden ryhmään. Vironruotsi on kuitenkin melkein kadonnut, sillä lähes kaikki vironruotsalaiset siirtyivät Ruotsiin Neuvostoliiton liitettyä Viron itseensä.Professori Kaisa Häkkisen mukaan ruotsalaisia lainasanoja on suomen kielessä ainakin 4 000. Suomalaisia lainasanoja taas on ruotsin kielessä vain noin 10. Ruotsin kielipolitiikka
Saamelaiskielillä on noin 9 000 puhujaa Ruotsissa, suurin osa heistä Pohjois-Ruotsissa. Eri saamelaiskieliä Ruotsissa on viisi (eteläsaame, uumajansaame, piitimensaame, luulajansaame sekä pohjoissaame). Suurin osa Ruotsin saamenkielisistä puhuu pohjois- ja luulajansaamea. Uumajan- ja piitimensaame ovat vaarassa hävitä, ja niillä on yhteensä alle 40 puhujaa. Saamelaiskielillä on virallinen asema Arjeplogin, Jällivaaran, Jokimukan ja Kiirunan kunnissa. Suomen kieli
Suomessa on paljon diftongeja ja vokaaliyhtymiä, ja pitkät vokaalijonot ja vokaalien monenlaiset yhdistymismahdollisuudet erottavat suomen monista maailman kielistä. Suomen yleiskielessä on 18 diftongia, jotka voidaan jakaa kolmeen ryhmään. Diftongeista harvinaisimpia ovat "ey", "iy", "öi" ja "yi", jotka esiintyvät lähinnä vain taivutusmuodoissa tai johdoksissa, siis vartalon ja suffiksin rajalla: "peseytyä", "kääriytyä", "töitä", "hyinen". Triftongeja suomessa ei ole, vaan kolmen vokaalin yhtymissä on aina tavuraja, kuten sanoissa "kiuas", "kaaos" tai "viheriöi". Sama koskee neljän vokaalin yhtymiä: "raaoissa", "aioin". Naurun kieli
Naurussa on kuusi vokaalia /i e ä u o a/ , jotka voivat esiintyä myös pitkinä /ii ee ää uu oo aa/. Vokaaleilla on monia allofoneja ja monet niistä voivat heikentyä ə-vokaaliksi. Ruotsin kirkon virsikirja
Näiden yhteisten virsien jatkoksi useimmat kirkot valmistelivat oman osan. Ruotsin kirkon osassa ovat virret 326-700. Siellä ovat ”luterilaiset perusvirret”, kuten kastevirret, uudempia 1900-luvun ja oman aikamme virsiä ja ”viisuja”, raamattuhymnit, kaanonit ja kertosäkeiset psalmivirret. Kokonaisuudessaan virret 1- 700 ovat Ruotsin kirkon kirkolliskokouksen 1986 hyväksymä virsikirja. Ersän kieli
Ersässä on 28 konsonanttifoneemia ja ne luokitellaan alla olevan taulukon mukaisesti. Norjan kieli
Tärkein rakenteellinen ero kielimuotojen välillä liittyy feminiinin asemaan. Molemmissa kielimuodoissa on kolme sukua: maskuliini, feminiini ja neutri. Koska kirjanorja pohjautuu tanskaan, jossa ruotsin tapaan on vain kaksi sukua, on erillisen feminiinin käyttö kirjanorjassakin ailahtelevaa. Kaikki feminiinimuodot voidaan kirjanorjassa kirjoittaa myös maskuliinin tapaan, mutta uusnorjassa tällaista mahdollisuutta ei ole. Esimerkiksi "ei lita jente" (”pieni tyttö”) voi olla joko kirjanorjaa tai uusnorjaa, mutta muoto "en liten jente" on mahdollinen vain kirjanorjassa. Ruotsin kieli
Ruotsia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Aikaisemmin v:n ja w:n ero ei vaikuttanut ruotsin aakkosjärjestykseen, kuten ei yleensäkään pohjoismaisten kielten eikä suomen kielen, mutta vuoden 2006 painoksessa Svenska Akademiens ordlista alkoi erotella v- ja w-kirjaimet. Ruotsin kielen aakkoset ovat:
Näistä Q, W ja Z ovat harvinaisia ja esiintyvät vain lainasanoissa ja erisnimissä. C esiintyy omakielisissä sanoissa vain ck-yhdistelmässä, joka äännetään etenkin suomenruotsissa suomen kk:n tavoin. Lainasanoissa se esiintyy yleisesti myös e:n, i:n ja y:n edellä s-äänteen merkkinä. Tooni
Myös ruotsin ja norjan kielessä on tonaalisia piirteitä, mutta ne eivät kuitenkaan ole varsinaisia tonaalisia kieliä. Näissä kielissä kaikki sanat äännetään joko suomenkielisen korvaan "normaalilta" kuulostavalla "ykkösaksentilla", tai "kakkosaksentilla", joka on tyypillistä katkaistu sävelkulku, josta laulava vaikutelma syntyy. Riikinruotsin yleiskielessä on noin 350 minimiparia, joissa vain erilainen aksentti erottaa kaksi sanaa toisistaan. Tätä ilmiötä ei kutsuta tooniksi vaan tooniaksentiksi tai sävelaksentiksi. Pääasiallinen ero on se, että tonaalisessa kielessä sanan jokainen tavu voidaan ääntää millä toonilla tahansa riippumatta muista tavuista, kun taas ruotsin kaltaisessa kielessä, jossa on sävelaksentti, toonin levinneisyys on rajoitettu, esim. vain sanan kahdessa viimeisessä tavussa. Tonaalisessa kielessä, jossa on vain kaksi toonia (matala ja korkea), löytyy kaksitavuisten sanojen (esim. aba) suhteen siis neljä eri mahdollista yhdistelmää:Kielessä, jossa on sävelaksentti, löytyy puolestaan vain 3 mahdollisuutta:Suomi on tyypillinen kvantiteettikieli, jossa tavun pituus toimii merkitystä muuttavana piirteenä, esim. sanoissa "tuli" ja "tuuli", joissa ainoa ero on ensimmäisen tavun pituudessa, ja jotka merkitsevät eri asioita. Niin sanottujen toonikielten puhujat väittävät kuitenkin usein kuulevansa suomessa omien kieltensä kaltaisia tooneja. Kielitypologiassa kvantiteetti ja tooni on erotettu toisistaan; toonin fonetiikka on liitetty vain puhemelodiaan ja kvantiteetin fonetiikka vastaavasti äänteiden kestoihin—ei siis uskota, että tooni ja kvantiteetti liittyvät toisiinsa. Ruotsin kieli
Ruotsi on noin kahdeksan miljoonan Ruotsissa syntyneen ruotsalaisen ja miljoonan maahanmuuttajan ensimmäinen kieli. Ruotsin kieli
Vanhimmat Ruotsista löydetyt tekstit ovat kuitenkin muinaisnorjankielisiä riimukirjoituksia. Esimerkiksi Rökin riimukivi Itä-Götanmaalla sisältää noin vuoden 800 tienoille ajoittuvan pitkän mytologisen tekstin. Suurin osa säilyneistä riimukirjaimilla kirjoitetun ”riimuruotsin” näytteistä ajoittuu 1000-luvulle. Latinalaisin aakkosin kirjoitetusta keskiaikaisesta ruotsin kielestä vuodesta 1225 lähtien käytetään nimeä muinaisruotsi (). Tämän ajan dokumenteista tärkeimpiä on latinalaisilla aakkosilla kirjoitettu lakikokoelma "Västgötalagen", josta on säilynyt osia vuodelta 1250. Kieleen vaikuttivat tänä etenkin katolisen kirkon vankka vakiintuminen ja luostarit, jotka toivat mukanaan kreikan ja latinan lainasanoja. Hansaliiton nousu 1200- ja 1300-luvuilla vahvisti alasaksin vaikutusta edelleen. Hansakaupan myötä Ruotsiin saapui runsaasti saksan puhujia, jotka toivat mukaan äidinkielensä sanastoa. Sodankäyntiä, kauppaa ja hallintoa koskevien lainasanojen lisäksi kieleen tuli kieliopillisia päätteitä ja jopa konjunktioita. Lähes kaikki merenkulkusanasto lainattiin hollannista. Vanhin tunnettu varsinainen ruotsinkielinen kirjallinen teos on 1320-luvulla kirjoitettu Eerikinkronikka. Pohjolanmaa
”Pohjolanmaa” () on ruotsalainen laulu, joka on vähitellen vakiintunut Ruotsin kansallislauluksi, vaikkei sitä virallisesti ole sellaiseksi julistettu. Laulun kaksi ensimmäistä säkeistöä on sanoittanut Richard Dybeck, ja tavallisesti vain niitä pidetään varsinaisena kansallislauluna. Kaksi viimeistä säkeistöä on kirjoittanut Louise Ahlén. Sävel on ruotsalainen kansansävel. Suomalaiset sanat on tehnyt Alpo Noponen. Älvdalska
Älvdalskan nykyisissä aakkosissa on käytössä 33 kirjainta:
"Aa Ąą Bb Cc Dd Đð Ee Ęę Ff Gg Hh Ii Įį Jj Kk Ll Mm Nn Oo Pp Qq Rr Ss Tt Uu Ųų Vv Ww Xx Yy Y̨y̨ Zz Åå Ą̊ą̊ Ää Öö" Kirjaimet, joissa on ogonek eli häntä (kuten Ą/ą), ääntyvät nasaalisina. Đ/ð on soinnillinen dentaalinen frikatiivi. Ruotsin kieli
Ruotsissa puhuttua tuolloista muinaisnorjaa kutsutaan riimuruotsiksi ("runsvenska") erotukseksi Tanskan riimutanskasta ("rundanska"), vaikka ne olivat vielä sama murre 1100-luvulle, lukuun ottamatta Tanskan vokaalimuunnosta. Myös Gotlannissa puhuttiin omaa murrettaan ("gutniska"). ”Riimu”-nimitys tulee siitä, että suurin osa tekstistä on kirjoitettu riimukirjaimin. Urnordiskan riimuaakkoset, vanhempi fuþark (tai futhark) oli tuolloin jo kehittynyt nuoremmaksi fuþarkiksi, jossa oli vain 16 kirjainta. Kirjainten määrän vähyyden vuoksi joillain riimuilla ilmaistiin useita foneemeja, esimerkiksi u:ta tarkoittavalla riimulla myös vokaaleja o, ø ja y, ja i-riimulla myös e:tä. Slovakki
Slovakki on fonologisesti runsaskonsonanttinen kieli: siinä on 5 vokaalia ja 27 konsonanttifoneemia (suomessa on 8 vokaalia ja 13-16 konsonanttia). Vokaali
Suomen foneemijärjestelmässä puolet vokaaleista on laveita ja puolet pyöreitä: Ketšua
Kuten arabiassa, semanttisesti erillisiä vokaaleja on vain kolme eli a, i ja u, mutta allofoniaa esiintyy, joten vokaaleja on viisi: qi ääntyy qe, ja qu ääntyy qo. Erityyppisiä konsonantteja on 16. Konsonantit rakentuvat kuitenkin japanin (ja suomen) tapaan vokaalien edelle ja harvemmin jälkeen, joten klustereita ei synny. Soinnillisia klusiileja (b, d, g) ei erotella soinnittomista (p, t, k), aivan kuten ei yleensä suomessakaan. Fonetiikka
Fonetiikka on tieteenala, jossa tutkitaan puhetta: ihmisäänen ja kielen äänteiden – vokaalien ja konsonanttien – syntyä, niiden akustista luonnetta ja kuulosignaalin tulkitsemista. Fonetiikka lasketaan usein kielitieteen osa-alueeksi. Toisaalta esimerkiksi Helsingin yliopistossa fonetiikkaa opetetaan käyttäytymistieteelliseen tiedekuntaan kuuluvalla "käyttäytymistieteiden laitoksella", kun muu teoreettinen kielentutkimus on pitkälti humanistisen tiedekunnan "nykykielten laitoksen" toimialaa. Lähelle fonetiikkaa menevä kielitieteen tutkimusalue on fonologia. Fonologia
Fonologia, eli äänneoppi (kreikan sanoista φωνή /phōnḗ/ 'ääni' ja λόγος /lógos/ 'puhe; järki') on luonnollisen kielen rakennetutkimuksen osa-alue (katso myös kielitiede). Kun fonetiikassa tutkitaan ihmisen kykyä tuottaa kaikenlaisia äänteitä puhe-elimillään ja puhetta konkreettisella tasolla, fonologia käsittelee sitä, miten äänne-eroja hyödynnetään eri kielijärjestelmissä merkitysten erottamiseen. Fonetiikka ja fonologia ovat kuitenkin kiinteässä yhteydessä toisiinsa, mutta niiden näkökulmat ovat erilaiset: fonetiikan näkökulma on universaali eli kaikkia kieliä koskeva, kun taas fonologia on kieli(systeemi)kohtaista. Vokaali
Monessa kielessä vokaalifoneemeja on enemmän kuin latinalaisessa peruskirjaimistossa vokaalikirjaimia, minkä vuoksi yksinkertaistakin vokaalia voidaan merkitä kirjainyhdistelmällä. Vakiinnuttuaan kirjainparit ovat joskus sulautuneet ligatuureiksi, kuten tanskassa ja norjassa esiintyvä Æ/æ, joka on alkujaan syntynyt kirjainparista AE/ae; vastaavasti Œ/œ (samoin kuin Ø/ø) on syntynyt kirjainparista OE/oe. Toisissa kielissä kantakirjaimiin lisätään tarkkeita, kuten suomen Ä/ä:n ja Ö/ö:n pisteet. Suomen ruotsinkielinen virsikirja
Suomen ruotsinkielinen virsikirja eli Finlandssvenska psalmboken (virallinen nimi Svensk psalmbok för den evangelisk-lutherska kyrkan i Finland). Kyseistä virsikirjaa käytetään lähinnä Porvoon hiippakunnanssa. Kirkolliskokouksen vuonna 1986 hyväksymä virsikirja sisältää 585 virttä, joista suurin osa löytyy myös suomenkielisestä virsikirjasta. Vokaali
Suomen foneemijärjestelmässä on vain etu- ja takavokaaleja: Suomen kielipolitiikka
Suomessa toinen viittomakieli on suomenruotsalainen viittomakieli. Kieli käyttää Suomessa käytettyjä aakkosia mutta viittomista osa poikkeaa sekä Ruotsista käytetyistä että suomenkielisistä viittomista. Käyttäjiä on noin 300 henkilöä. Unescon mukaan kieli on uhanalainen. Viimeinen ruotsinkielinen viittomakoulu suljettiin 1993. Sen jälkeen monet ruotsinkieliset kuurot ovat muuttaneet Ruotsiin. Osa ovat laittaneet lapsensa suomenkielisiin viittomakouluihin jonka takia ovat menettäneet oma viittomkielensä. Ruotsinkielisiä viittomatulkkeja ei ole koulutettu vuoden 1993 jälkeen. Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla toimii Pedersören kunnassa vuodesta 1997 lähtien kuuroille sekä kuulovammaisille lapsille suunnattu integroitu oppimsympäristö esikoulusta yläasteelle. Kunnasta voi antaa etäopetusta muualla koulu käyville lapsille. N
N-kirjaimella merkitään suomen kielessä kahta foneemia (/n/ ja /ŋ/), jotka molemmat ovat konsonantteja. Suomi
Suomen perustuslain mukaan maan kansalliskielet ovat suomi ja ruotsi. Suomea puhuu äidinkielenään 88,0 prosenttia ja ruotsia 5,2 prosenttia väestöstä. Suomi on Viron ja Unkarin ohella yksi kolmesta itsenäisestä valtiosta, jonka valtakieli on suomalais-ugrilainen. Ruotsinkielinen väestö on keskittynyt etelärannikolle ja Pohjanmaan rannikkoseudulle sekä Ahvenanmaalle. Muita Suomessa perinteisesti puhuttuja vähemmistökieliä ovat kolme saamelaiskieltä inarinsaame, pohjoissaame ja koltansaame (äidinkielenä yhteensä noin 1 900:llä) sekä romanikieli (ks. Suomen romanit), tataari (ks. Suomen tataarit) ja suomalainen viittomakieli. Maan pienin perinteisiin vähemmistökieliin kuuluva kieli on suomenruotsalainen viittomakieli (noin 150 käyttäjää). Saamelaisten sekä romanien ja muiden ryhmien oikeus ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan on turvattu perustuslaissa, mutta viralliseksi vähemmistökieleksi luetaan yleensä vain saamen kielet. Vironkielisiksi katsotaan vain 1900-luvun loppupuolelta lähtien maahan Virosta muuttaneet vironkieliset asukkaat. Venäjänkielisiä asui Suomessa 2000-luvun alussa noin 35 000, enimmäkseen 1990-luvulla alkaneen muuttoliikkeen matkassa tulleina. Suomen somalit ovat kasvaneet 1990-luvun alusta lähtien käytännössä nollasta merkittäväksi vähemmistöksi. Kasvaneen maahanmuuton seurauksena Suomessa ainakin 41 kielellä on yli 1 000 puhujaa. Suomen kielen hallintoalue
Ruotsissa uudistettiin kielilakia 1. heinäkuuta 2009, jossa määritettiin, että Ruotsissa on yksi yhteinen kieli, ruotsi. Tämän lisäksi määritettiin viisi virallista vähemmistökieltä, jotka ovat suomi, saame, meänkieli, romani ja jiddiš, joita tulee suojella ja tukea. Laki astui voimaan 1. tammikuuta 2010. Heti tämän jälkeen suomen kielen hallintoaluetta laajennettiin, kun siihen liitettiin 18 Mälarinlaakson kuntaa mukana muun muassa Tukholma, Södertälje ja Eskilstuna. Myöhemmin toukokuussa liittyivät Surahammar, Västerås ja Borås. Vuoden 2011 helmikuussa alueeseen liittyivät Göteborgin, Hoforsin, Kainuun, Skinnskattebergin, Sundbergin ja Uumajan kunnat. Foneemi
Esimerkiksi suomen kielessä foneemi /v/ voi reaalistua vapaassa vaihtelussa olevina allofoneina [v] tai [ʋ]. Vapaalla vaihtelulla tarkoitetaan sitä, ettei äänteiden vaihtelu ole suhteutettavissa äänneympäristöön. Norjan väestö
Kveeniä eli ruijan murteita puhuvat kveenit Tromsan- ja Finnmarkin lääneissä. Kielellä on Norjassa noin 6 500 puhujaa. Kuten saamelaiskielienkin puhujiin, myös kveeneihin kohdistettiin norjalaistamistoimia. Samoin kuin saame, kieli alkoi elpyä 1970-luvulla ja vuodesta 2006 lähtien kieltä on voinut opiskella Tromssan yliopistossa. Kveeni on virallinen kieli Porsangissa. Sija
Ruotsissa on aiemmin ollut samat neljä sijaa kuin saksassa, mutta nykyään vain nominatiivi ja genetiivi. Niiden lisäksi ruotsissa persoonapronomineilla on akkusatiivimuodot, joita kutsutaan myös objektimuodoiksi. Suomen kieli
Kirjoitusjärjestelmän fonemaattisuuden vuoksi väitetään usein, että ”suomea puhutaan kuin kirjoitetaan” tai päinvastoin. Tämä ei kuitenkaan täysin pidä paikkaansa, sillä puheessa on aina paljon allofonista ja prosodista vaihtelua, jota kirjoituksessa ei merkitä. Lisäksi suomea puhutaan vain harvoin täysin kirjoitetun kielen normien mukaisesti. Mitä vapaampaa puhekieli on, sitä enemmän se eroaa kirjakielestä; esimerkiksi "onko" voi raportoidussa puheessa korvata sanan "onks" joka äännetään /oŋks/, "kauhea" voi korvata sanat "kauhee", "kauhia", "kauhi" tai "kaahee" jotka äännetään /kauhee/, /kauhia/, /kauhi/, /kaahee/ ja "viisikymmentäyksi" sanan "viiskytyks" /viiskytyks/. Ruotsi
Asukkaista valtaosa on ruotsinkielisiä, mutta Ruotsissa on myös huomattava suomalainen ja meänkielinen vähemmistö: Ethnologue-sivuston mukaan edellisiä on noin 201 000 ja jälkimmäisiä 30 000. Etnisesti saamelaisia on yhteensä noin 14 600, joista kaikki eivät puhu saamelaiskieliä. Suomen kielen äännerakenne
Suomessa on kahdeksan vokaalia: /i/, /y/, /u/, /e/, /ø/, /o/, /æ/ ja /ɑ/. Oikeinkirjoituksessa niitä merkitään kirjaimilla "i", "y", "u", "e", "ö", "o", "ä" ja "a". Se, että ne ovat itsenäisiä foneemeja, voidaan todistaa esimerkiksi minimipareilla "mikin", "mykin", "mukin", "mekin", "mökin", "mokin", "mäkin" ja "makin". Ääkköset
Ääkkösillä tarkoitetaan suomalaisissa yhteyksissä kirjaimia å, ä ja ö, joita käytetään muun muassa suomen ja ruotsin kielissä. Joskus ääkkösiä kutsutaan skandinaavisiksi merkeiksi, skandinaavisiksi kirjaimiksi tai skandeiksi, mikä on harhaanjohtavaa, koska niitä käytetään skandinaavisten kielten lisäksi esimerkiksi suomen, viron, unkarin, turkin ja saksan kielissä (jossa ä, ö ja ü kutsutaan umlauteiksi). Muissa Pohjoismaissa taas käytetään osittain samoja, osittain eri kirjaimia (kuten Æ ja Ø), mutta niistäkin saatetaan toisinaan käyttää samaa nimitystä. Ääkkösistä puhutaan lähinnä tietotekniikan käytön ongelmallisuuden takia.