Missä stoalaisuutta harjoitettiin?
Roomalainen filosofia
Roomalainen filosofia eli Rooman valtakunnassa harjoitettu myöhempi antiikin filosofia oli kaikessa kreikkalaisen filosofian perillinen. Filosofikoulukunnista suosituimpia roomalaisten parissa olivat stoalaisuus ja epikurolaisuus.
Epikurolaisuus
Epikurolaisuus oli alun perin lähinnä platonilaisuuden haastaja, mutta myöhemmin siitä tuli stoalaisuuden päävastustaja. Stoalaiset tunnettiin yleismaailmallisen järjen ja kaitselmuksen kannattajina, kun taas epikurolaiset kielsivät ajatuksen täysin. Skolastiikka
Skolastiikalla tarkoitetaan yleensä lähinnä kristittyä skolastiikkaa, joka vaikutti kristittyjen teologien piirissä suurten eurooppalaisten yliopistojen teologisissa tiedekunnissa, mutta myös islamilaisten ja juutalaisten teologien piirissä esiintyi täysin samanlaista lähestymistapaa. Skolastinen filosofia yhdisti yleensä logiikkaa, metafysiikkaa ja semantiikkaa yhdeksi oppiaineeksi. Sen katsotaan edistäneen logiikan kehitystä huomattavasti aikaisempaan filosofiaan verrattuna. Mustiala
Mustialan maanviljelysopisto sijoitettiin entiseen Uudenmaan ja Hämeen ratsujoukkojen everstiluutnantin virkataloon, joka oli perustettu vuonna 1694. Ennen virkataloa paikalla oli sijainnut Kustaa Vaasan aikainen kuninkaankartano. Tila oli toiminut myöhemmin Portaan, Kalvolan ja Saarioisten pitäjien voudin asuinpaikkana. Mustiala läänitettiin Klaus Kristerinpoika Hornille vuonna 1562. Therapeutai
Therapeutai () oli Filon Aleksandrialaisen mainitsema juutalainen yhteisö Egyptissä, jota Filon pitää tutkielmassaan "De vita contemplativa" esimerkkinä stoalaisesta ihanteesta. Maolaisuus
Maolaisuus herätti kiinnostusta 1960-luvulla Suomessakin. Maolaisuuteen kallistuneita opintopiirejä alettiin perustaa syksystä 1967 lähtien, aluksi Helsinkiin. Toimintaa oli pääkaupungin lisäksi ainakin Raumalla, Turussa, Jyväskylässä ja Oulussa. Syksyllä 1967 dramaturgian opiskelija Jarmo Lavila perusti ensimmäisen maolaisen opintokerhon Tampereelle. Muutoinkin maolainen toiminta oli Tampereella paljon näkyvämpää ja aktiivisempaa kuin Helsingissä. .
Alkuvuodesta 1969 virallistettiin parisen vuotta toiminut Helsingin marxilais-leniniläinen seura (HMLS). Toiminnan kehittyessä 1970-luvun alussa perustettiin Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR, 1973–1979) maolaisten maanlaajuiseksi organisaatioksi. MLR julkaisi lehtiä "Punakaarti" (1969–1977) ja "Lokakuu" (1972–1978). Antiikin filosofia
Mainittujen filosofien lisäksi ajan filosofiaan vaikutti merkittävästi kyynikoiden koulukunta, jonka perustaja Antisthenes oli hänkin Sokrateen oppilas. Muita merkittäviä kyynikoita olivat muun muassa tynnyrissä asujana tunnettu Diogenes sekä Krates. Koulukunnan filosofia oli pessimististä ja naturalistista. Antisthenes sai Sokrateelta sen periaatteen, että olemassaolon perimmäinen tarkoitus on hyve, ei nautinto. Tieto käsitettiin pelkästään käytännöllisenä toimintana, hyveen kehittämisenä. Siksi koulukunta luopui tieteellisestä tutkimuksesta ja lähes kaikesta mitä kreikkalaiset ymmärsivät koulutuksella. Kyynisyyden pohjalle kehittyi hieman myöhemmin stoalaisuus. Kyynisen koulukunnan lisäksi muita sokraattisia koulukuntia olivat kyreneläinen, megaralainen, dialektinen ja elisläinen koulukunta. Muusien laakso
Alueella sijaitsi myös stoa eli pylväshalli, jonka pituus oli 96,7 metriä. Se rakennettiin myös 200-luvulla eaa. ja sijaitsi noin 40 metriä temppelistä länteen. Stoaa käytettiin muusille osoitettujen votiivilahjojen säilyttämiseen. Lahjoja antoivat erityisesti Museia-juhlien kilpailuiden voittajat. Stoa edusti joonialaista tyyliä. Sen sisällä oli alun perin sisäseinä ja lukuisia huoneita. Jossain vaiheessa sisäosiin rakennettiin korinttilaiset pylväät. Steinerkoulu
Ensimmäinen steinerkoulu perustettiin Stuttgartiin vuonna 1919. Aluksi enemmistö oppilaista oli Waldorf Astoria -tupakkatehtaan työntekijöiden lapsia. Monissa maissa steinerkouluja kutsutaan Waldorf-kouluiksi. Saksassa 1930-luvulla valtaannousseet kansallissosialistit suhtautuivat kriittisesti steinerkouluihin. Kansainvälinen antroposofinen seura oli tuominnut natsismin jo 1933 mutta Saksan kansallinen järjestö haki kompromissilinjaa ja toimintaa voitiin jatkaa, kunnes 1.11.1935 antroposofia lopulta kiellettiin Saksassa. Perusteluina olivat yhteydet vapaamuurareihin, juutalaisiin ja pasifisteihin ja se, että koulujen ei katsottu noudattaneen kansallissosialistisia periaatteita. Toisen maailmansodan jälkeen koulut avattiin uudelleen. Mauno Rosendal
Mauno Rosendal joutui herätysliikkeiden kanssa tekemisiin Ouluun muutettuaan. Lestadiolaisuus levisi 1870- ja 1880-luvuilla voimakkaasti ja sillä oli paljon kannattajia Oulussakin. Eräässä artikkelissaan Rosendal arvioi lestadiolaisuuden lahkoksi ja näkee sen käsityksissä muiden protestanttisten lahkojen tavoin yhtymäkohtia katolisuuteen. Samalla hän toteaa, että lahkolaisten keskuudessa on paljon todellista kristillisyyttä, josta kirkon muilla jäsenillä olisi oppimista. Substanssi
Stoalaisille, jotka katsoivat kaiken olevan aineellista, substanssi oli sama kuin substraatti, ensimmäinen aines, josta kaikki on tehty. Stoalaisuus
Stoalaiset muotoilivat yhtenäisen todellisuuskäsityksen, joka koostui muodollisesta logiikasta, monistisesta materialistisesta fysiikasta ja naturalistisesta etiikasta. Näistä stoalaiset korostivat etiikkaa tärkeimpänä tiedonalana ja inhimillisen tiedon varsinaisena päämääränä, mutta he myös kehittivät logiikan ja luonnontieteen teorioita tukemaan eettisiä oppejaan. Stoalaisuus
Antiikin aikana sanottiin, että jos jumalat käyttäisivät logiikkaa, se saattaisi olla Khrysippoksen logiikkaa. Diogenes Babylonialainen ja Antipatros Tarsoslainen systematisoivat Khrysippoksen logiikkaa ja tekivät siihen vähäisiä laajennoksia. Myöhemmän antiikin aikana aristoteelista ja stoalaista logiikkaa yhdisteltiin usein. Hylemorfismi
Stoalaiset olivat materialisteja ja hylkäsivät sekä Sokrateen että Aristoteleen ajatukset. He kehittivät oman kategoriaoppinsa, ennen kaikkea välttyäkseen viittaamasta aineettomiin muotoihin. Kategoriat (stoalaisuus)
Stoalaiset kehittivät kategoriaoppinsa kategoriat "dispositio" ja "dispositio suhteessa johonkin" vastaukseksi platonistien ja peripateetikkojen näkemysten aiheuttamille ongelmille. Stephen Mennin mukaan kaksi ensimmäistä kategoriaa, "substanssi" ja "kvaliteetti", esiintyvät jo Zenon Kitionilaisella. Neljäs kategoria, "dispositio suhteessa johonkin", vaikuttaa kehittyneen Ariston Khioslaisen aikaan mennessä. Kolmas kategoria, "dispositio", esiintyy ensimmäisen kerran Khrysippoksella. Neljännessä kategoriassa esiintyvä asioiden välinen suhteellisuus vaikuttaa ilmeisemmältä kuin kolmas kategoria "dispositio", joten se vaikuttaa kehittyneen ensimmäisenä. Kirjamaalaus
Keskiajalla kirjamaalausta harjoitettiin luostareissa. Tärkeimmät keskukset olivat Irlannissa ja Englannissa 650–1150-luvuilla. Merkittäviä paikallisia kirjamaalauksen tyylejä loivat Toursin, Reimsin, Aachenin ja Sankt Gallenin luostareiden maalauskoulut. Bobi Sivén
Normaalilyseo vaikutti huomattavasti nuoren Bobi Sivénin maailmankatsomukseen. Sivén luki latinankielisiä klassisia teoksia, ja hän omaksui antiikin ajan filosofisen ajattelutavan ja hyveet, kuten stoalaisuuden, urhoollisuuden, uskollisuuden ja kunniantunnon. Heroistinen ajattelutapa iskostui häneen myös kansallisromanttisten teosten, kuten "Vänrikki Stoolin tarinoiden" kautta. Koulu oli pohjaltaan fennomaaninen ja luokkarajoista piittaamaton, ja se vahvisti näin jo kotona saatua humanistista kasvatusta. Sivén oppi, että hyvä ja isänmaallinen ihminen asettaa aina yhteisen edun oman itsensä edelle. Samoin koulussa korostettiin luterilaisuuden hengessä velvollisuutta, nöyryyttä, puhdassydämisyyttä ja oikeudenmukaisuutta. Jo pienestä pitäen Bobi Sivén oli ollut kova oikeudenmukaisuuden ja rehellisyyden vaatija. Stoalaisuus
Marcus Aurelius kuvaa teoksessaan "Itselleni" useita stoalaisia harjoituksia. Esimerkiksi: Stoa poikile
Myöhemmin stoa on tullut kuuluisaksi ennen kaikkea siitä, että stoalainen filosofikoulukunta on saanut nimensä sen mukaan. Tämä on seurausta siitä, että stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen opetti rakennuksessa 200-luvun alussa eaa. Erääksi syyksi siihen, että Zenon valitsi stoan opetuspaikakseen, on ehdotettu sitä, että rakennuksen maalaukset esittivät niitä hyveitä, joita hän filosofiassaan opetti. Epikurolaisuus
Epikurolaisuuden suosio kasvoi ajan myötä, ja siitä tuli yhdessä stoalaisuuden ja skeptisismin kanssa yksi hellenististä filosofiaa hallinneista koulukunnista, ja sen vaikutus kesti Rooman valtakunnan myöhäisaikaan saakka.
Koska Epikuros ja hänen seuraajansa karttoivat politiikkaa, epikurolaisuudesta ei kuitenkaan koskaan tullut kovin merkittävää yhteiskunnallisesti vaikuttanutta filosofiaa. Prohairesis
Prohairesis tai "proairesis" (; harkitseva valinta, harkittu halu, tahto) on stoalaisen filosofian keskeisiä käsitteitä. Se tarkoittaa rationaalista kykyä hyväksyä tai hylätä ulkoisia vaikutelmia. Käsitteellä on keskeinen merkitys stoalaisen etiikan kannalta: olemme moraalisesti vastuussa ainoastaan niistä asioista, jotka ovat meidän vallassamme, ja stoalaisuuden mukaan ainoa asia, joka on meidän vallassamme, on oma "prohairesiksemme". Rudolf Steiner
Vuonna 1919 Waldorf Astoria -tehtaaseen Stuttgartiin perustetusta ensimmäisestä Steinerin pedagogiikkaa käyttävästä koulusta alkoi mahdollisesti maailman suurimman yksityisen koulutusjärjestelmän kehittyminen. Maailmalla nämä koulut tunnetaan Waldorf-kouluina, mutta Suomessa niille on vakiintunut nimitys steinerkoulu. Suomessa on myös steinerpedagoginen Snellman-korkeakoulu. Snellman-korkeakoulussa voi opiskella muun muassa steinerkoulun luokanopettajaksi ja kuvaamataidon opettajaksi, steinerpäiväkodin varhaiskasvattajaksi sekä puhe- ja draamataiteilijaksi. Hellenistinen filosofia
Stoalaiset pitivät itseään kyynisyyden perillisinä, ja linkittivät itsensä tätä kautta Sokrateehen. Stoalainen Apollodoros totesi, että "kyynisyys on oikopolku hyveeseen". Hyve ja onnellisuus saavutettiin siis harjoittamalla kyynistä filosofiaa, ei vuosien logiikan, fysiikan ja etiikan opintojen kautta. Epikuros puolestaan torjui nimenomaan kyynisyyden. Huolimatta eri koulukuntien suhtautumisesta kyynisyyteen, kaikki tunnustivat sen eettisen luonteen ja kiinnostuksen juuri samoihin asioihin, joita oma koulukunta piti keskeisenä. Kyynikoiden tärkeinä pitämiä ajatuksia voitiin hellenistisessä filosofiassa käsitellä myös itsenäisesti riippumatta kyynikoiden ylitseampuvasta tyylistä. Stoalaisuus
Stoalaisuus asetetaan usein vastakkain epikurolaisuuden kanssa. Tähän ovat syinä muun muassa päinvastaiset näkemykset onnellisuuden olemuksesta sekä se, että stoalaiset uskoivat kohtaloon ja Jumalan läsnäoloon tässä maailmassa, kun taas epikurolaiset kielsivät kummankin. Valtio (Zenon)
Jotkut syyttivät Zenonin saaneen huonoja vaikutteita Krates Thebalaiselta, jonka oppilas Zenon oli. Zenonin naljailtiin kirjoittaneen teoksensa ”koiran hännän juuressa”. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. stoalaiset pyrkivät puhdistamaan opistaan niitä vaikutteita, joita kyynisyydellä oli ollut varhaiseen stoalaisuuteen. Zenonin sanottiin olleen "Valtiota" kirjoittaessaan ”nuori ja ajattelematon”. Stoalaisuus
Herakleitokselta oli peräisin myös käsite "logos", jonka stoalaiset yhdistivät kaikkialta luonnosta löytyvään energiaan, lakiin, järkeen ja kaitselmukseen. "Logosta" pidettiin rationaalisena jumalallisena voimana, joka ohjasi kaikkeutta. "Logos" oli yhtä kuin Jumala, luonto tai kohtalo. Hellenistinen filosofia
Hellenistisellä kaudella filosofian pääasiallisena tutkimuskohteena oli etiikka. Filosofit pitivät tärkeimpänä esittää, kuinka ihminen voi saavuttaa onnellisuuden ja tasapainoisen elämän ja hallita ihmisen itsensä ulkopuolisten asioiden aikaansaamat tunteet, kuten halut ja pelot. Tällä ajalla syntyneisiin ja vaikuttaneisiin koulukuntiin kuuluivat kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus, skeptisyys ja kyreneläisyys. Näitä koulukuntia askarruttivat samanlaiset eettiset ongelmat, mutta niiden tarjoamat vastaukset poikkesivat toisistaan huomattavastikin. Aikakauden filosofikouluista merkittävimpinä pidetään stoalaisuutta, epikurolaisuutta ja skeptisyyttä. Stoalaisuus
Nykyään termi ”stoalainen” viittaa usein johonkuhun, joka on välinpitämätön nautinnon, kivun, ilon ja surun suhteen, tai joka tukahduttaa tunteet ja säilyttää aina mielenrauhansa. Tässä mielessä termin käyttö ei ole yhtä harhaanjohtavaa historiallisen todellisuuden suhteen kuin esimerkiksi termin ”epikurolainen” käyttö nykyään usein on. Hellenistinen filosofia
Kyynikot keskittyivät pelkästään käytännölliseen etiikkaan, jossa tärkeintä oli ihmisten kouluttaminen tyytymään luonnollisiin asioihin ja rajoittamaan tarpeitaan. Muita filosofian osa-alueita heille ei ollut olemassa. Kyyninen filosofia oli yhteiskunnasta erillistä ja vetäytyvää, mutta silti radikaalia. Stoalaisuudessa ja epikurolaisuudessa etiikka oli yhtä lailla keskeistä, mutta heille filosofiaan kuului myös muita osa-alueita. Muiden osa-alueiden, kuten logiikan ja (meta)fysiikan, tavoitteena oli kuitenkin ensi sijassa etiikan palveleminen. Yksi suuria eroja koulukuntien välillä oli suhtautumisessa yhteiskunnalliseen osallistumiseen: stoalainen viisas osallistui politiikkaan, jos siihen ei ollut estettä; epikurolainen viisas ei osallistunut politiikkaan, ellei ollut pakko. Diodoros Kronos
Diodoroksen elämästä ei tiedetä paljoakaan. Hän opetti Ateenassa ja Aleksandriassa vuosina 315–284 eaa., ja toimi mm. stoalaisuuden perustajan Zenon Kitionilaisen opettajana. Häneltä ei ole säilynyt kirjoituksia. Muiden megaralaisten dialektikkojen tavoin Diodoros harrasti sanaleikkejä ja paradokseja, ja osoitti muun muassa, että liike ja olemassaolo ovat mahdottomia: Mahdoton ei voi seurata mahdollisesta; mennyt tapahtuma ei voi muuttua toiseksi kuin mitä se on; mutta jos tapahtuma olisi ollut jollakin hetkellä mahdollinen, tästä mahdollisuudesta seuraisi jotain mahdotonta; siksi alkuperäinen tapahtuma oli mahdoton. Khrysippos jatkoi tämän ongelman parissa ja myönsi ettei pystynyt ratkaisemaan sitä. Filosofia
Antiikin kreikan kultakauden ja helleenisen ajan filosofisia suuntauksia olivat muun muassa Platonin akatemialaisuus, peripateettisuus, kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys (kuten pyrrhonismi). Siirryttäessä roomalaiselle kaudelle tärkeimmiksi muodostuivat stoalaisuus ja epikurolaisuus. Myöhäisantiikin aikana kehittyi uusplatonismi. Esimerkiksi keisari Marcus Aurelius oli myös stoalainen filosofi. Roomalainen filosofia
Keisari Hadrianuksen aikana alkoi ns. toisen sofismin kausi, jolloin Roomassa jäljiteltiin klassista kreikkalaista sofismia pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Vuonna 176 Marcus Aurelius perusti Ateenaan neljä filosofian alan professuuria. Nämä olivat platonismin, stoalaisuuden, aristotelismin ja epikurolaisuuden professuurit. Näin Ateenassa voidaan katsoa sijainneen eräänlaisen filosofisen "yliopiston". Kyynikot
Kyynikot olivat myös stoalaisuuden edeltäjiä. Stoalaisuuden perustaja Zenon oli Krateen oppilas, ja oppi tältä itsehallinnan moraalisen arvon sekä aistinautintojen yhdentekevyyden. Juvenalis sanoi, että kyynikon ja stoalaisen erotti vain heidän käyttämästään viitasta. Stoalaisuus
Stoalaiset kannattivat tiukkaa determinismiä, jonka mukaan kaikkeus on tiukasti lakiensa mukaan määräytynyt kokonaisuus. Stoalaisen näkemyksen mukaan se ei kuitenkaan ollut ristiriidassa tahdonvapauden kanssa. Kleantheen vertauksen mukaan väärällä asenteella varustettu ihminen on kuin koira, joka on sidottu kärryihin ja raahautuu sen mukana minne se meneekin. Stoalainen sen sijaan korjaisi tahtoaan sopimaan yhteen maailman kanssa. Oikealla asenteella varustettu ihminen olisi siis kuin koira, joka juoksee omasta tahdostaan kärryjen mukana samaan suuntaan. Stoalainen olisi, Epiktetoksen sanoin, sairas, vaarassa, kuolemassa tai maanpaossa, mutta silti onnellinen — osoittaen näin täydellistä riippumattomuutta. Stoalaisuus
Stoalaisen etiikan mukaan hyvää olivat vain ihmisessä olevat hyveet, samoin pahaa vain hänessä olevat paheet. Ulkopuolelta tulevat asiat eivät olleet hyvää eivätkä pahaa, vaan yhdentekeviä. Siksi ihmisen ei tullut suhtautua niihin tunteilla, koska muuten hän kärsisi vain tuskaa. Tunteet olivat ikään kuin epätosia uskomuksia asioiden tiloista, joko jo koettuna tai vasta ennakoituna. Epätosina uskomuksina ihmisen tuli siis välttää niitä. Hänen ei tullut toivoa saavansa jotain mitä hänellä ei ole, koska hän pettyy, jos ei saavutakaan sitä. Hänen ei tullut pelätä menettävänsä jotain mitä hänellä on, koska hän kärsisi, jos pelko toteutuisi. Heteroseksuaalisuus
Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi. Stoalaisuus
Stoalaisuus opetti, että epäitsekkyys on suurin hyve elämässä ja ainoa, mitä tarvitaan onnellisuuteen. Hyveelliset ihmiset voivat olla riippumattomia yhteiskunnasta, mutta heidän täytyy auttaa muita. He voivat tulla paremmiksi ainoastaan ottamalla hyveensä käyttöön suhteessaan toisiin ihmisiin. Hallitsemalla intohimonsa ja tunteensa he voivat voittaa ulkopuolisen maailman ja löytää rauhan itsensä kanssa. Stoalaisuus opetti myös rakastamaan kaikkia muita eläviä olentoja. Stoalaisuus
Zenonin ja muiden ensimmäisten stoalaisten ajatukset pohjautuivat kyynikoiden ajatuksiin. Kyynisen koulukunnan perustaja Antisthenes oli ollut Sokrateen oppilas. Toinen merkittävästi stoalaisuuteen vaikuttanut kyynikko oli Diogenes. Hän, kuten Sokrateskin, suosi yksinkertaista elämää ilman ylellisyyksiä, ja pyrki palauttamaan elämän pelkkiin välttämättömyyksiin. Hän asui tynnyrissä, söi raakaa lihaa ja masturboi julkisesti osoittaakseen riippumattomuuttaan muusta yhteiskunnasta.
Vastaavasti stoalaisten opetusten keskeinen sisältö oli moraalissa, jonka Zenon opetti olevan sama kuin luonto. Alkuvaiheessa stoalaisuus nähtiinkin lähinnä "takaisin luontoon" -tyyppisenä liikkeenä, joka kritisoi taikauskoa ja tabuja. He opettivat myös irtisanoutumista kivusta ja sairauksista, hyvästä tai huonosta onnesta, sekä elämästä ja kuolemasta. Zenon haastoi usein totunnaiset kiellot, perinteet ja tavat. Skoolaaminen
Skoolaaminen tarkoittaa juomalasien yhteen kilistelyä, usein jonkin asian juhlistamiseksi. Se suoritetaan yleensä "maljan kohottamisen" yhteydessä. Tapa tunnetaan jo viikinkien ajoilta, ja sen suomenkielinen nimitys tulee ruotsin kielen sanasta "skål", joka tarkoittaa maljaa tai pääkalloa. Stoalaisuus
Roomalaiselta kaudelta tunnetaan kolmen ”stoalaisen marttyyrin” kohtalo keisari Neron käsissä. Musonius Rufuksen oppilaat Rubellius Plautus, Thrasea Paetus ja Barea Soranus olivat kaikki merkittäviä poliitikkoja ja stoalaisuuden kannattajia. He eivät syyllistyneet rikoksiin hallitsijaa vastaan, mutta loukkasivat tätä pelkästään korkealla moraalillaan. Nero surmautti ensin Plautuksen, ja alkoi tämän jälkeen vainota tämän kahta ystävää. Heidän kerrotaan kohdanneen kuolemansa tyynesti. Skotismi
Skotismi löysi tukijoita myös maallisista professoreista sekä muista sääntökunnista, kuten augustinolaisten ja serviittien parista erityisesti Englannissa, Irlannissa ja Espanjassa. Skotistisista fransiskaaneista erityisesti konventuaalit vaikuttavat vaikuttavat olleet Scotuksen uskollisimpia seuraajia, erityisesti Padovan yliopistossa, jossa luennoi monia korkeasti arvostettuja opettajia. Athenodoros Kordylion
Athenodoros Kordylion () oli varhaisella ensimmäisellä vuosisadalla eaa. vaikuttanut kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta. Hän ylläpiti Pergamonissa sijainnutta kirjastoa. Hänen kerrottiin leikanneen stoalaista filosofiaa käsittelevistä kirjoista osia pois, jos ei ollut niiden kanssa samaa mieltä. Vanhalla iällä hän muutti Roomaan, jossa hän eli Cato nuoremman kanssa kuolemaansa saakka. Gnostilaisuus
Mandealaisuutta harjoitetaan edelleen vähäisessä määrin eteläisessä Irakissa ja Iranin Khūzestānissa. Mandealaisuus syntyi todennäköisesti ensimmäisellä vuosisadalla. Logos
Stoalaiset (n. 300 eaa.) filosofit seurasivat tulkinnassaan Herakleitosta. Stoalaiset korostivat sanan asemaa kaikkeutta järjestävänä periaatteena ja samaistivat sen toisinaan jumalaan. Kyseessä oli rationaalinen jumalallinen voima ja järjen periaate ("nous"). Se ohjasi luontoa, ja sen mukaan ihmisen tuli elää elämänsä. Tässä jumalallisen periaatteen merkityksessä sana ymmärretään myös teosofian ja ruusuristiläisyyden käsitteistössä. Stoalaisuus
Myöhemmät roomalaiset stoalaiset korostivat elämistä sopusoinnussa todellisuuden kanssa, jonka tapahtumia ihmiset eivät kykene suoraan hallitsemaan. Uuden ajan filosofeille stoalaisten logiikan teoriat ovat puolestaan olleet stoalaista etiikkaa kiinnostavampia. Vanhoillislestadiolaisuus
Taivalkoskella ja Pudasjärvellä 1900-luvun alkuvuosikymmenillä erkani pieni hurmahenkinen "lihanvapauden eriseura" nimeltä "Itäsyrjän eriseura" (tai alatalolaisuus) saarnaaja Olli Alatalon johdolla. Alatalolaisuus vaikutti erityisesti Pudasjärven itäosassa Itäsyrjän kylässä. Alatalolaisuus lakkasi olemasta kun eriseuran johtaja "teki parannuksen" ennen kuolemaansa ja tunnusti että oli "huorannut ja saarnannut". Lihanvapautta ja hurmahenkisyyttä esiintyi myös Kuusamossa, jossa saarnaajat Risto Veteläinen ja Herman Ahola yllyttivät sitä. Stoalaisuus
Stoalainen logiikka sai vaikutteita dialektisesta koulukunnasta. Zenon oli dialektikko Diodoros Kronoksen oppilas. Myöhempää Khrysipposta voidaan pitää antiikin toisena suurena loogikkona Aristoteleen ohella. Stoalainen propositiologiikka, jonka keskeisenä osana oli deduktiivinen järjestelmä, on hänen kehittämänsä. Stoalaisuus
Näkemys tulesta luonnon perusosana, mikä oli keskeinen osa stoalaista aineellista todellisuuskäsitystä, on sukua Herakleitoksen ajattelulle. Stoalaiset katsoivat kaikkeuden toistuvan sykleissä ja tuhoutuvan jokaisen syklin lopussa maailmanpalossa ("ekpyrosis"), eli palautuvan jälleen tuleen. Cato nuorempi
Cato oli stoalainen. Hänet muistetaan ja muistettiin jääräpäisyydestään, äärimmäisestä Caesarin ja korruption vastustamisesta sekä tasavaltalaisuuden puolustamisesta niin Rooman aikana kuin valistusajan näytelmissäkin ja Ranskan vallankumouksessa (1789). Sokraatikot
Sokraattiset koulukunnat vaikuttivat erityisesti hellenistisen filosofian koulukuntiin, stoalaisiin, epikurolaisiin ja skeptikoihin. Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle ja megaralaisuus puolestaan vaikutti skeptisyyteen. Kyreneläisyyttä ja epikurolaisuutta puolestaan yhdistää hedonismi, vaikkakin kyreneläisyys vaikutti epikurolaisuuteen enemmänkin negatiivisesti, kiistakumppanina. Stoalaisuus
Antiikin ajalla eläneet stoalaiset on usein ymmärretty väärin, koska heidän käyttämänsä termit merkitsivät heidän aikanaan eri asiaa kuin nykyään. Nimitys "stoalainen" tarkoittaa nykyään usein "tunteetonta", koska stoalaiset opettivat vapautta intohimoista ja muista tunteista. Stoalaisten tavoitteena oli "apatheia" eli "tunteeton tila", "tunteiden puuttuminen" ("a-", "epä-" + "pathos", "tunne"). Kustaa Paturi
Maanviljely ja sen järkiperäinen uudistaminen olivat Kustaa Paturin kirjoitusten lempiaiheita. Hän viljeli eräässä vaiheessa kahta suurta hämäläistaloa, omaa kotitilaansa ja Hyvikkälän Jussilan rusthollia. Paturin murheena oli talonpoikien tietämättömyys, jota ruokkivat ahneus ja ennakkoluulot ja osittain jopa noituus. Maatalouden koulutus oli olematonta ja hän esitti siihen kirjoituksissaan parannuksia. Hän oli sitä mieltä, että Mustialan opisto ei kyennyt vastaamaan talonpojan opintotarpeita, vaan että se keskittyi suurtilallisten voutien kouluttamiseen. Myöskään sopivaa oppikirjaa itseopiskelijalle ei ollut tarjolla, mistä Paturi kirjoitti usein. Maanviljelyn parantamiseksi hän kehitti uudenlaisen suoauran ja järjesti tilallaan mm. kyntökilpailuja palkinnoksi saamiensa skotlantilaisten rauta-aurojen käyttämiseksi ja uusien tapojen opettamiseksi niin lähiympäristölleen kuin laajemminkin viljelijöille. Esikoislestadiolaisuus
Lestadiolaisuudessa ilmeni sen alusta saakka voimakasta asketismia. Taustalla on ajatus, jonka mukaan kristityn tulisi jäljitellä Jeesuksen alennuksen muotoa. Myös Laestadius saarnoissaan pitää koreutta syntinä Raamatun mukaisesti (esim. 1 Tim 2:9 ja 1 Piet 3:3.). Vaatimattomuuden ihanne näkyi muun muassa asuntojen sisustuksessa ja ihmisten pukeutumisessa. Kun lestadiolaisuuteen alkoi liittyä parempiosaisia ja sivistyneistöä, aiheutti se herätysliikkeen sisälle luokkaeroja. Muun muassa Lapin vanhinten saarnat aiheuttivat heidän ja "herraskristittyjen" välille ristiriitoja. Erityisesti maaseudulla rikkaimmat lestadiolaiset menivät 1900-luvun hajaannuksessa uuteenheräykseen tai vanhoillislestadiolaisuuteen. Homoseksuaalisuus ja uskonnot
Homoseksuaalisuuden ja uskonnon välinen suhde on ollut ja on vaihteleva. Uskonnon tulkinnan osalta on vaikutusta ollut esimerkiksi jo sillä, miten elimelliseksi osaksi ihmistä seksuaalisuuden eri muodot on käsitetty. Useat uskonnot ottavat joko suoraan tai välillisesti kantaa sellaisiin ilmiöihin, jotka luokitellaan länsimaissa osaksi homoseksuaalisuutta. Monille uskonnoille on tyypillistä kielteinen suhtautuminen seksuaalisuuteen ja erityisesti homoseksuaalisuuteen. Toisaalta monissa uskontokunnissa seksuaalivähemmistöt ovat muodostaneet itsenäisiä ryhmiä, joissa seksuaalisuuteen ja sen eri muotoihin suhtaudutaan myönteisesti.
Homojen ja lesbojen seurustelusuhteista ei ole erityisesti mainittu useimmissa uskonnoissa sääntöjä. Monessa uskonnossa on kuitenkin yleistasoisia moraalisia ohjeistuksia. Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi. Hoitokokous (lestadiolaisuus)
"Kuivalla hengellä" tarkoitettiin lainomaisen tiukkaa normikristillisyyttä ja "hempeällä hengellä" suvaitsevaa suhtautumista nimeltä mainittuihin synteihin. Kososlaisuus oli Voitto Savelan mukaan "henkivalta". Siitä oli keskusteltu joillakin paikkakunnilla jo pian 1960-luvun taitteen hajaannuksen jälkeen. 1977-luvun lopulla ja erityisesti 1978 mainitaan hoitokokousten pöytäkirjoissa "kososlaisuus". Kososlaisuuteen liittyvät hoitokokoukset levisivät laajalle koko Suomeen mutta myös ulkomaille Ruotsiin, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. "Kososlaisuuden henkivallan" tuntomerkeistä pidettiin monia alustuksia ja käytiin keskusteluja. "Kososlaisuuden henki" orjuutti ja vaivasi Savelan mukaan monissa siioneissa pitkään. Hänen mukaansa kososlaisuus näkyi seurakunnan sisälle muodostuneina sisärenkaina, jotka vaikeuttivat toiminnan "raittiutta". Kreikkalainen filosofia
Klassinen kreikkalainen filosofia suuntautui ennen kaikkea inhimilliseen järkeen, hyveisiin, kyselemällä tehtyyn tutkimukseen ja asioiden perusteiden etsintään. Se perustui kreikkalaisiin ihanteisiin, joissa tärkeintä oli hyveen kehittäminen ja hyvä elämä kreikkalaisessa kaupunkivaltiossa, "poliksessa". Merkittävimpiin koulukuntiin lukeutuvat platonismi, aristotelismi, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisismi. Apatheia
Stoalaisten tavoitteena oli tosiasiassa siis vapautua kärsimyksestä "apatheian" kautta, eli olemalla objektiivinen, omaamalla ”selkeitä arvostelmia” todellisuudesta ja säilyttämällä mielentyyneys elämän hyvien ja huonojen hetkien aikana. Tarkoituksena ei ollut tunteiden täydellinen kuolettaminen, vaan niistä aiheutuvien ongelmien välttäminen niin, että turhista arvoarvostelmista luovutaan. Keskusteluja Tusculumissa
Ciceron tavoitteena oli sekä tässä teoksessa että yleisemminkin popularisoida stoalaista filosofiaa roomalaiselle yleisölle sekä osoittaa, että latinan kieltä voitiin käyttää myös hyvin korkeatasoisen filosofian esittämiseen. Cicero oli yleisesti filosofina eklektikko, joka ilmoitti kannattavansa paljolti akatemialaista skeptisisimiä, mutta joka seurasi stoalaisuutta erityisesti etiikassa, psykologiassa ja uskontoa koskevassa ajattelussa. Stoalaisuus
Logiikassa stoalaiset kehittivät ensimmäisenä propositiologiikkaa eli lauselogiikkaa. Näin he laajensivat Aristoteleen kehittämää syllogistiikkaa lisäämällä siihen konnektiivit "ja" (konjunktio), "tai" (disjunktio), "jos" (implikaatio) ja "ei" (negaatio), ja keskittymällä termien sijasta kokonaisten väitelauseiden välisiin suhteisiin. Kameralismi
Kameralismi oli ainoa merkantalismin muoto, josta kehittyi yliopistollinen oppiaine, kameraalitieteet. Kameralismi vaikutti voimakkaimmin saksankielisissä maissa ja maissa, joiden taloudellisella eliitillä oli kiinteät suhteet saksankielisiin maihin, kuten Ruotsissa, Tanskassa ja Venäjällä. Myöhäisen kameralismin voidaan katsoa olevan saksalainen muoto valistuksesta, joka pyrki luonnontieteiden hyödyntämiseen ruoantuotannossa samaan tapaan kuin fysiokraatit. Erityisesti Joseph von Sonnenfels ja Johann von Justi edustivat vapaamielisiä ajatussuuntia. Justin ansiona pidetään kameraalitieteiden ja hallintotieteiden (Polizeiwissenschaft) erottamista. Kameralismi edisti myös tilastotieteen kehitystä. Oikeiosis
Stoalaiset ajatukset saivat uutta huomiota uudella ajalla, kun biologiassa on tutkittu itsesäilytysvaistoa sekä erilaisia sosiobiologisia kysymyksiä. Stoalaisuus
KreikkalaisetRoomalaiset Valtio (Zenon)
Zenon Kitionilainen oli stoalaisuuden perustajan. Hän eli ja kirjoitti 300- ja 200-lukujen taitteessa eaa. Zenon oli ensimmäisiä filosofeja Platonia seuranneessa pitkässä filosofisessa traditiossa, jotka kuvasivat ihannevaltion tarkoituksenaan ymmärtää eettisiä periaatteita paremmin. Zenonin teos vaikuttaa kirjoitetun tietoiseksi vastaukseksi Platonin "Valtiolle". Anarkismi
Varhaisimmat anarkistisiin teemoihin viittaavat ajatukset ovat peräisin jo kuudennelta vuosisadalta ennen ajanlaskumme alkua, jolloin niitä esitti Kiinassa taolainen filosofi Laozi sekä myöhemmin muun muassa Zhuangzi. Vastaavaa ajattelua antiikin Kreikassa edustivat kyynikkojen koulukuntaan lukeutunut Diogenes Sinopelainen ja stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen. Jotkut anarkistikristityt puolestaan pitävät Jeesusta ensimmäisenä anarkistina. Myös islamilaisuuden historiasta löytyy anarkistiseksi luonnehdittua filosofiaa. Antiikin filosofia
Roomalaisia kiinnosti ennen kaikkea yksilökeskeinen etiikka, joka oli ollut tärkeässä roolissa jo hellenistisessä filosofiassa. Filosofisista koulukunnista roomalaiset suosivat erityisesti stoalaisuutta, koska se oli suuntautunut etiikkaan ja oli luonteeltaan eklektinen, jolloin sen kannattaminen oli mahdollista valikoiden, ilman että kannattajan täytyi täysin luopua muista näkemyksistä. Epikurolaisuus oli toinen suosittu filosofinen koulukunta. Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden suosiota on selitetty myös sillä, että keisariaikana Rooman olot olivat usein levottomia ja valtakunnan moraali alkoi rappeutua. Stoalaisuus ja epikurolaisuus opettivat vastapainoksi mielenrauhan säilyttämistä ja ylevää etiikkaa.
Merkittävimmät roomalaiset moralistit ja elämänfilosofit olivat filosofialtaan eklektinen Cicero, stoalaisesti ajatelleet Seneca, filosofikeisari Marcus Aurelius ja Epiktetos, epikurolainen eettinen materialisti Lucretius, sekä Platonilta vaikutteita saanut "viimeinen roomalainen" Boëthius. 1100-luvun renessanssi
1100-luvulla kehittyi uusi oppimisen menetelmä nimeltä skolastiikka. Se syntyi, kun Aristoteleen teokset löydettiin uudelleen juutalaisten ja islamilaisten filosofien, kuten Maimonideen, Avicennan ja Averroksen, ja heiltä vaikutteita saaneiden kristittyjen teologien, kuten Albert Suuren, Bonaventuran ja Pierre Abélardin välityksellä. Skolastikot uskoivat empirismiin ja katolisen kirkon oppien tukemiseen maallisella tutkimuksella, järkeilyllä ja logiikalla. He vastustivat kristillistä mystisismiä ja platonilais-augustinuslaista dualistista oppia sielusta ja näkemystä, jonka mukaan maailma olisi luontojaan paha. Antiikin filosofia
Keisari Hadrianuksen aikana alkoi ns. toisen sofismin kausi, jolloin jäljiteltiin klassista sofismia pitämällä kreikankielisiä puheita klassisista aiheista. Vuonna 176 Marcus Aurelius perusti Ateenaan neljä filosofian alan professuuria. Nämä olivat platonismin, stoalaisuuden, aristotelismin ja epikurolaisuuden professuurit. Näin Ateenassa voidaan katsoa sijainneen eräänlaisen filosofisen "yliopiston". Stoalaisuus
Stoalaisilta filosofeilta ei valitettavasti, kuten A. A. Long on todennut, ole säilynyt yhtään kokonaista teosta koulukunnan kahden ensimmäisen kauden ajalta. Varhaisstoan ajalta on säilynyt lähes kokonaisena vain Kleantheen "Hymni Zeukselle". Muutoin teoksia on säilynyt ainoastaan roomalaiselta myöhäisstoan ajalta. Näihin lukeutuvat muun muassa Epiktetoksen teokset "Käsikirja" ja "Keskusteluja" sekä Marcus Aureliuksen teos "Itselleni". Agoge
Termiä käytettiin myöhemmin myös hellenistisessä filosofiassa, ennen kaikkea stoalaisuudessa. Stoalaisuus
Stoalaiselle filosofia ei tarkoittanut pelkästään joukkoa uskomuksia tai eettisiä väittämiä — se oli elämäntapa, joka koostui jatkuvasta harjoituksesta tai koulutuksesta ("áskēsis"). Filosofisiin ja henkisiin harjoituksiin kuului logiikkaa, sokraattista dialektiikkaa ja mietiskelyä, kuolevaisuuden tutkiskelua, huomion keskittämistä nykyhetkeen, jokapäiväisten ongelmien ja mahdollisten ratkaisujen mietiskelyä, muistiinpanoja ("hypomnemata"), ja niin edelleen. Filosofia oli aktiivinen itsensä harjoittamisen ja asioiden itselleen muistuttelun prosessi. Seksuaalimoraali
Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi. Kategoriat (stoalaisuus)
Lisäksi stoalaisten näkemys erosi Aristoteleen näkemyksestä siinä, että he tekivät jyrkän eron konkreettisten ja abstraktien termien välille. Teknisesti ottaen kaikki neljä stoalaista kategoriaa ovat konkreettisia kappaleita koskevia. Aristoteleelle "valkea", "valkoisuus", "kuuma" ja "kuumuus" ovat kvaliteetteja. Stoalaisille kuitenkin vain "valkea" ja "kuuma" ovat kvaliteetteja, mutta "valkoisuus" ja "kuumuus" eivät. Stoalaisuus: Tiedon, tunteiden ja hyvän elämän filosofia
Stoalaisuus: Tiedon, tunteiden ja hyvän elämän filosofia on vuonna 2004 ilmestynyt kirja stoalaisuudesta. Teoksen ovat toimittaneet Teija Kaarakainen ja Jari Kaukua. Sen on julkaissut Gaudeamus. Kirja sisältää myös Senecan tekstin "Suuttumuksesta" ja Epiktetoksen "Käsikirjan". Suomennokset ovat Marke Ahosen. Stoalaisuus
Stoalaisten mukaan hyve on ainoa todella hyvä asia. Hyveellinen on se, joka on saavuttanut onnellisuuden tiedon avulla. Hyveellinen ihminen löytää onnellisuuden itse ja on riippumaton ulkomaailmasta. Riippumattomuus ulkomaailmasta saavutetaan hallitsemalla omia tunteita. Stoalaiset opettivat itsekontrollin ja mielenlujuuden kehittämistä keinona voittaa haitalliset tunteet. Vanhoillislestadiolaisuus
Pohjois-Ruotsin saamelaisalueella toiminut pappi Lars Levi Laestadius tapasi tarkastusmatkallaan Åselessa vuonna 1844 lappalaisnaisen, joka on tunnistettu myöhemmin Milla Clemensdotteriksi. Tämä vaatimaton nainen kuului uuslukijaisuudeksi nimitettyyn liikeeseen. Laestadius koki Millan kanssa käymänsä keskustelun seurauksena hengellisen murroksen, jonka seurauksena hän aloitti voimakkaan käännytystyön alkoholisoituneiden saamelaisten keskuudessa. Melkein koko pohjoiskalotin alue raitistui ja syntynyttä herätystä alettiin viimeistään 1870-luvun lopulla kutsua lestadiolaisuudeksi. Liike levisi rajan yli sekä autonomisen Suomen alueelle että Pohjois-Norjaan saamelaisten kulkureittejä pitkin. Vaikka lestadiolaisuus syntyi Ruotsissa, se on saanut eniten kannattajia Suomessa. Leimallista liikkeelle ovat olleet useat hajaannukset eli eriseurat. Stoalaisuus
Justinos Marttyyri ylisti stoalaista etiikkaa, ja Tertullianus arvosti suuresti stoalaista Senecaa. Stoalainen maailmankansalaisuus vaikutti Augustinuksen ajatuksiin, jotka hän esitti teoksessaan "Jumalan valtio". Stoalaisuus vaikutti myös Boëthiuksen teokseen "Filosofian lohdutus", joka esittelee kristillistä moraalia antiikin pakanallisen filosofian kautta. Teos vaikutti suuresti keskiajan ajatteluun. Kristillinen filosofia
On tärkeää muistaa, ettei yhdenkään suuren maailmanuskonnon piirissä ole mitään yhtä tiettyä filosofiaa, jota kaikki sen piiriin kuuluvat filosofit kannattaisivat. Kaikki uskontojen piirissä olevat filosofiset koulukunnat eivät myöskään ole luonteeltaan dialogisia, niin että niillä olisi vuorovaikutusta muiden koulukuntien tai uskontojen kanssa.Rooman valtakauden kreikkalaista kulttuuria Jeesuksen ja Paavalin aikana ja vielä useita vuosisatoja heidän jälkeensä kutsutaan hellenistiseksi kulttuuriksi. Kreikan klassisten filosofien teokset olivat suurimmaksi osaksi jo kadonneet, lukuun ottamatta joitakin pythagoralaisen, platonilaisen ja aristoteelisen perinteen seuraajia. Hellenistisenä aikana vallalla olivat kyyninen, skeptinen ja kasvavassa määrin stoalainen filosofia. Useat kristinuskon alkuvaiheen merkittävistä ajattelijoista olivat jollain tavalla kytköksissä hellenistiseen ajatusmaailmaan."Pääartikkelit: Keskiajan filosofia, skolastiikka" Epikurolaisuus
Hellenistisen filosofian koulukunnista epikurolaisuutta ja stoalaisuutta yhdisti näkemys, jonka mukaan kaikkeus on materiaalinen. Epikurolaisuudessa tämän materialismin pohjana oli Epikuroksen Demokritokselta omaksuma atomismi, jonka mukaan kaikki oleva on joko atomeja tai tyhjää. Atomioppi oli epikurolaisuudessa keskeisessä roolissa yhtä lailla tietoteoriassa, mielenfilosofiassa kuin etiikankin kannalta. Passiot stoalaisuudessa
Passioilla (, mon. "pathē") tarkoitettiin stoalaisuudessa tunneperäisen kärsimyksen eri muotoja. Passioita katsottiin olevan päätasolla neljä: halu, nautinto, pelko ja tuska. Rooman valtakunnan kulttuuri
Lasten kasvatuksessa korostettiin velvollisuudentuntoa ja kunnioitusta esi-isiltä perittyjä tapoja kohtaan. Stoalainen filosofia istui hyvin roomalaisen eliitin ihanteisiin. Kaupungeissa oli mahdollista saada opetusta maksua vastaan alkeiskouluissa, ja ylhäisöperheissä lapset opettelivat lukemaan ja kirjoittamaan kotiopettajan johdolla. Agora (Ateena)
Ajan myötä Agorasta tuli kaupungin vapaiden miesten sosiaalisen elämäntavan, keskustelujen ja oikeudenkäyntiharrastuksen symboli. Agora tunnetaan myös kaupungin filosofisen toiminnan keskuksena. Sokrates keskusteli ja opetti Agoralla muun muassa Zeuksen stoassa sekä Simonin talossa, ja kuoli Agoran lähellä sijainneessa Ateenan kaupunginvankilassa. Monet Agoran alueen paikat toimivatkin näyttämönä Platonin dialogeille. Stoa poikile oli stoalaisuuden syntymäpaikka ja antoi nimen koko koulukunnalle. Logiikan historia
Kreikassa kehittyi kaksi kilpailevaa logiikan perinnettä: Stoalainen logiikka jäljitti alkuperänsä Sokrateen oppilaaseen Eukleides Megaralaiseen, ja sen keskittyminen propositiologiikkaan on lähempänä nykyaikaista logiikka. Myöhempään logiikkaan vaikutti kuitenkin enemmän peripateettinen perinne, joka sai alkunsa Aristoteleen "Organon"-nimellä tunnetun kokoelman myötä, joka oli ensimmäinen systemaattinen kreikkalainen teos logiikasta. Aristoteleen syllogistiikan tutkimus muistuttaa kiintoisalla tavalla intialaista päättelyn tutkimusta, ja myös vähemmän muodollista kiinalaista aiheen käsittelyä. Aasian historia
Euraasian valtavalla arolla harjoitettiin paimentolaisuutta siellä kesytetyn hevosen avulla. 600-luvulta eaa. alkaen Keski-Aasian paimentolaiset olivat saavuttaneet kyvyn ja tekniikan käyttää jousta tehokkaasti ratsastaessaan, mikä mahdollisti tehokkaat ryöstöretket kaupungistuneita kulttuureja vastaan. Liikkuvuuden ansiosta pienetkin paimentolaisyksiköt olivat suuri uhka korkeakulttuureille. Gnostilaisuus
Valentinolaisuutta voidaan pitää filosofisesti kaikkein kehittyneimpänä syyrialais-egyptiläisen gnostilaisuuden koulukunnista. Sen keskeisistä myyteistä tunnetaan useita eri muunnelmia, ja siihen viitataan useissa ulkopuolisissa kirjoituksissa. Se oli usein harhaoppeja vastustaneiden kirkkoisien hyökkäysten pääasiallinen kohde. Valentinolaisuus sai setiläisyyttä enemmän vaikutteita kristinuskosta ja valentinolaiset elivät pitkään osana yhteiskristillisiä seurakuntia. Koulukunnan tiedetään olleen hyvin suosittu. Näistä syistä se esiintyy kirkkoisien gnostilaisuutta vastustaneissa kirjoituksissa usein päävastustajana. Hyväntekeväisyydestä
Seneca piti aihetta selvästikin merkittävänä, koska hän sanoi eräässä kirjeessään Luciliukselle filosofian opettavan meille ennen kaikkea, kuinka aiheen suhteen tulee toimia. Samasta aiheesta kirjoittivat tutkielmia myös useat muut filosofit, kuten Theofrastos, Epikuros, Khrysippos ja Cicero. Senecan tutkielma on kuitenkin ainoa kokonaisena säilynyt aihetta käsittelevä antiikin aikainen teos. Se on myös Senecan pisin yhteen aiheeseen keskittynyt tutkielma. Seneca yhdisteli teoksessaan erilaisia ajatuksia, koska hänen oma roomalainen kulttuuripiirinsä oli erilainen kuin se kreikkalainen kulttuuri, jossa hänen edustamansa stoalaisuus kehittyi. Samalla teos on roomalaisen yhteiskunnan käytäntöjen lähde. Valvojaoppilas
Suomessa triviaalikoulun aikana ennen itsenäisyyttä oli vastaava tehtävä, jota kutsuttiin nimellä "Ostiarius"; tehtävään viikoksi kerrallaan valittu ylimmän luokan oppilas piti kuria ennen opettajien saapumista ja sivalteli tarvittaessa notkeista koivunoksista punotulla "klopa"-patukallaan vallattomia ja meluavia. Tämä vanhempien oppilaiden harjoittama kurinpito sai joskus mielivallan piirteitä. Academica (dialogi)
Teoksen keskeinen kysymys oli kysymys tiedon saavuttamisen mahdollisuudesta. Samalla Cicero käsittelee filosofian koulukuntien, erityisesti Platonin Akatemiassa vaikuttaneiden niin kutsuttujen akateemisten skeptikoiden sekä stoalaisten, käsityksiä tieto-opista sekä koulukuntien historiaa. Stoalaisuus edustaa teoksessa sitä dogmatismia, jota skeptisismi vastusti. Teos on merkittävä lähde näiden koulukuntien ajatteluun. Teos tuo myös esille Ciceron oman skeptisismin. Hän antaa keskustelijoidensa esittää perusteluja sekä väitteiden puolesta että niitä vastaan ja antaa lukijansa valita, kumpi perustelu on vahvempi. Viisauden kirja
Viisauden kirja on saattanut saada vaikutteita keskiplatonismista ja sen perustana olevasta muusta kreikkalaisesta filosofiasta. Osa kirjan uskonnollisista ja eettisistä ajatuksista on linjassa kreikkalais-roomalaisen stoalaisuuden kanssa. Kirjassa esiintyvät muun muassa neljä stoalaista ideaalia, jotka on lainattu Platonilta. Jakeet 8:2-18 muistuttavat Herakleen puhetta hyveestä Ksenofonin "Muistelmissa" (II.1). Mnesarkhos Ateenalainen
Mnesarkhos oli Diogenes Babylonialaisen ja Antripatros Tarsoslaisen oppilas. Cicero mainitsee hänet yhtenä stoalaisen koulun johtajista () Ateenassa yhdessä Dardanoksen kanssa aikana, jolloin Antiokhos Askalonlainen oli luopumassa skeptisismistä (eli noin vuonna 95 eaa.). Antiokhos oli Mnesarkhoksen oppilas jonkin aikaa, ja tämä on saattanut opettaa myös Filon Larissalaista. Panaitioksen kuoltua (109 eaa.) Ateenan stoalainen koulu vaikuttaa hajaantuneen, ja niin Mnesarkhos oli todennäköisesti yksi useista johtavista stoalaisista tuona aikana. Stoalaisuus
Stoalaisuus oli hellenistisen filosofian koulukunta, joka vaikutti useiden vuosisatojen ajan antiikin Kreikan ja Rooman yläluokan moraaliseen ajatteluun. Stoalaisuuteen yhdistetään mielenrauhan ("ataraksia") tavoittelu ja tunteiden hillintä ("apatheia"). Ariston Khioslainen
Ariston sai Zenonilta kyynisiä vaikutteita ja opetti myös itse kyynikoiden koulussa Kynosargeessa. Tällä tavoin hänessä kiteytyy stoalaisuuden kyyninen pohjavire. Hän oli skeptikoiden ja erityisesti Akatemialaista skeptisyyttä edustaneen Arkesilaoksen vastustaja. Hellenistinen filosofia
Hellenistiset koulukunnat asettuivat monessa peripateettista koulukuntaa vastaan ja seurasivat kukin enemmän tai vähemmän Sokratesta. Hellenistisistä koulukunnissa kyynikoiden opetuksiin perustunut stoalaisuus oli sokraattisin. Sokraattinen kyreneläisyys vaikutti enemmän negatiivisesti kuin positiivisesti epikurolaisuuteen. Epikuros ihaili myös Pyrrhonin elämäntapaa. Sokraattisen piirin ulkopuolelta Epikurokseen vaikutti Demokritos. Kahleissa vai vapaana
Stoalaiset samastivat maailmanjärjen ja luonnonlain ja katsoivat, että ihmisen on sopeutettava toimintansa tämän mukaisesti. Ihmisen tulee hallita tunteitaan, jotta voi toteuttaa hyvettä. Onni ei stoalaiselle ole itseisarvo vaan seuraus hyveestä. Elämän tarkoituksena ei ole onni vaan mielenrauha. Viisaalle mikään ei ole pahaksi: mitä ei voi välttää, se on kestettävä niin kuin olisi itse tahtonut sen, mikä tapahtui. Myöhemmin stoalaisuus läheni uskonnollisia näkemyksiä. Seneca painotti, että ihmisen tuli kaikessa alistua jumalan tahtoon. Albert Schweitzerin mukaan Senecan, Epiktetoksen ja Marcus Aureliuksen ajattelussa stoalaisuus kehittyy yleisen ihmisrakkauden etiikaksi. Schweitzer vertaa stoalaisuutta tässä suhteessa aikaisempaan kungfutselaisuuteen ja myöhempään valistusajatteluun. Stoalaisuus joutui vastakkain kristinuskon kaksijakoisen todellisuuskäsityksen ja ihmisen pahuutta korostavan opin kanssa. Voipion mukaan kristillinen etiikka peri stoalaisuuden ainesosat. Voipion mukaan kristilliset evankeliumit ovat stoalaisen ajan tuotteita, mikä näkyy Jeesuksen vuorisaarnassa ja Paavalin korinttolaiskirjeen rakkauden ylistyksessä. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Aristoteleen oppilaan Theofrastoksen teos "Luonnonfilosofien käsityksistä" ("Fysikōn doksai"), josta ainoastaan tutkielma "Aisteista" on säilynyt, on ensimmäinen varsinainen doksografia. Teos "Luonteita" on humoristinen kuvaus ihmisluonteista. Stoalaisen koulukunnan perustajan Zenonin teos "Valtio" on eräs tunnetuista kadonneista teoksista. Stoalaisilta säilyneisiin kreikankielisiin teoksiin lukeutuvat muun muassa Kleantheen "Hymni Zeukselle", Epiktetoksen "Käsikirja" ja "Keskusteluja" sekä Marcus Aureliuksen teos "Itselleni", joka oli kirjoitettu kreikaksi, vaikka kirjoittaja oli Rooman keisari. Stoalaisten tekstifragmenttien kokoelma "Stoicorum veterum fragmenta" sisältää paljon erityisesti Khrysippokselta säilyneitä katkelmia.
Epikurolaisen koulukunnan teoksista on säilynyt muun muassa joukko Epikuroksen kirjeitä sekä hänen "Pääoppinsa". Kyynikot loivat kaksi lajityyppiä, "diatribe"-keskustelun sekä satiirin. Ensin mainitun lajityypin popularisoi Bion Borysthenesläinen, jälkimmäistä edusti puolestaan Menippos (tästä saivat alkunsa menippolaiset satiirit). Pyrrhonististä skeptisismiä edustanut Timon Fleiuslainen kirjoitti parodisen ja satiirisen teoksen "Pilkkarunot" ("Silloi"), ja saman koulukunnan Sekstos Empeirikos puolestaan Pyrrhonin opin yleisesityksen "Pyrrhonismin pääpiirteet". Stoalaisuus
Hyveistä käytettiin stoalaisuudessa termiä "kathēkonta", luonnon mukaiset teot. Stoalaisuuden neljä kardinaalihyvettä olivat viisaus ("sofia"), rohkeus ("andreia"), oikeudenmukaisuus ("dikaiosynē") ja kohtuullisuus ("sōfrosynē"). Nämä hyveet on johdettu suoraan Platonin opetuksista. Paheista käytettiin termiä "hamartemata" (virheet, onnettomuudet, rikokset). Stoa poikile
Stoa poikile rakennettiin noin vuonna 470–460 eaa. Sen rakennuttaja oli Peisianaks. Siksi rakennus tunnettiin alun perin nimellä "Peisianaktios". Myöhemmin rakennusta alettiin kutsua ”Maalatuksi” stoaksi sen seinämaalausten mukaan. Maalaukset olivat antiikin aikana hyvin tunnettuja. Ne tehtiin pian stoan rakentamisen jälkeen 400-luvun eaa. puolessa välissä. Stoan koristeli freskomaalari ja kuvanveistäjä Mikon Ateenalainen yhdessä Panainoksen ja Polygnotos Thasoslaisen kanssa. Stoalaisuus
Tunneteoriassaan stoalaiset erottivat toisistaan käsitteet "pathos", joka käännetään yleensä passioksi ("pathos", mon. "pathē"), eli tuntemukset jotka saavat alkunsa väärästä arvostelmasta; "propathos" eli vaistonvarainen reaktio (esim. kalpeneminen tai vapina vaaran uhatessa); sekä "eupathos", eli tuntemukset jotka saavat alkunsa oikeasta arvostelmasta, joka oli stoalaisen viisaan merkki. Hellenistinen filosofia
Stoalaisuus kehittyi kyynisyyden pohjalle. Koulukunnan perustaja Zenon Kitionilainen sai paljon vaikutteita erityisesti Antistheneeltä ja Diogeneeltä. Stoalaiset opettivat mielenrauhan saavuttamista tunteiden hillitsemisellä ja elämällä sopusoinnussa sellaisen todellisuuden kanssa, jonka tapahtumia ihmiset eivät kykene suoraan hallitsemaan. He uskoivat jumalallisen kaitselmuksen kuitenkin loppujen lopuksi olevan ihmisten turvana. Stoalaisuus
Stoalaiset korostivat "rationaalisuutta" eli järjenmukaisuutta. He näkivät, että kaikille asioille löytyi jokin selitys: esimerkiksi kuolema oli luonnonlakien sanelema selvyys. Stoalaisuuden mukaan objektiiviseksi ajattelijaksi tuleminen mahdollistaa sen, että ihminen ymmärtää universaalin järjen ("logos"). Hyve koostuu tahdosta, joka on sopusoinnussa luonnon kanssa. Stoalaisuus
Stoalainen "järki" ei tarkoittanut ainoastaan logiikan käyttöä, vaan se liittyi myös luontoon ja käsitykseen kaikkeudesta. Stoalaisten uskonnolliset käsitykset olivat panteistisia: kaikkeus käsitettiin jonkinlaisen maailmanjärjen ohjaamaksi. Stoalaisen kosmologian mukaan kaikkeus on aineellinen ja järjellinen substanssi, joka oli itse Jumala, tai luonto. Stoalaiset jakoivat sen kahteen osaan, aktiiviseen ja passiiviseen. Passiivinen substanssi oli aine. Aktiivinen substanssi, jota voidaan kutsua Kohtaloksi tai universaaliksi järjeksi ("Logos"), oli järjellinen eetteri tai alkutuli, joka toimii passiivisen aineen kautta. Haalilaisuus
Hallilaisuus tai haalilaisuus () oli jo toinen Amerikan Yhdysvaltojen lestadiolaisuudessa syntynyt "eriseura", jota esiintyi lähinnä Michiganin Calumetissa. Haalilaiset erkaantuivat Amerikan lestadiolaisuudesta vuonna 1885-1886. Nimensä ryhmä sai siitä, että he kokoontuivat seuroihinsa Calumetissa "Suomalaisen Kansanvalistusseuran" kokoushuoneistossa eli haalissa. ""Haali"" on fingelskaa ja se tarkoittaa "kokoontumishuoneistoa". Haalilaisuuden perustaja oli Petteri (Peter) Strolberg (1847-1913), joka oli Saha-Iiskon lehtopoika (ks. Lestadiolaisuus, historia, 1840-1850-luvut).