Milloin Fidel Castrosta tuli Kuuban presidentti?
Fidel Castro
Fidel Alejandro Castro Ruz (13. elokuuta 1926 Birán, Kuuba – 25. marraskuuta 2016 Havanna, Kuuba) oli Kuuban pitkäaikainen presidentti ja Kuuban kommunistisen puolueen pääsihteeri, joka johti Kuubaa vuosina 1959–2008. Castro oli maan pääministeri vuodesta 1959 vuoteen 1976, jolloin hänestä tuli valtioneuvoston puheenjohtaja eli presidentti. Castro nimitettiin kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi vuonna 1965, minkä jälkeen maa muutettiin yksipuoluevaltioksi. Hän oli yksi maailman pisimpään yhtäjaksoisesti vallassa olleita valtiojohtajia. Presidenttinä hän oli myös asevoimien ylipäällikkö. Kuuba
Kuuban johtajana vuosina 1959–2008 toimi Fidel Castro. Hän luovutti vuodesta 1976 hallussaan olleet presidentin tehtävät väliaikaisesti veljelleen Raúl Castrolle kesällä 2006 jouduttuaan sairaalahoitoon. Talvella 2008 Fidel Castro luopui julkisista viroistaan, ja seuraajaksi presidenttinä valittiin veli Raúl. Fidel Castron luovuttua vallasta helmikuussa 2008 Kuuban kansantaloutta on hieman avattu. Kuubalaisilla on oikeus hankkia aiemmin säädeltyä viihde-elektroniikkaa ja tietokoneita sekä matkustusrajoituksia on höllennetty. Vuonna 2009 Kuuba hyväksyttiin jälleen Amerikan valtioiden järjestön jäseneksi.
Kuuban historia
Kuuban historia voidaan jakaa neljään vaiheeseen: alkuperäiskansojen aika ennen Kolumbusta, siirtomaakausi vuoteen 1902, itsenäisyyden ajan alku 1902–1958, ja Fidel Castron valta vuodesta 1959. Ennen itsenäistymistään Kuuba oli ensin Espanjan siirtomaa ja sitten Yhdysvaltain miehittämä, minkä jälkeen maa oli edelleenkin hallinnollisesti ja taloudellisesti riippuvainen yhdysvaltalaisten pääomasta. Kuuban viisikko
Gerardo Hernández, Antonio Guerrero, Ramón Labanino, Fernando González ja Rene González lähetettiin Yhdysvaltoihin, Miamiin Fidel Castron hallituksen toimesta keräämään tietoja kuubalaisista maanpakolaisryhmistä. Castron hallinnon tiedustelu-upseerit (jotka muodostivat niin sanotun ”ampiaisverkoston”) pyrkivät soluttautumaan Miamissa sijaitseviin anticastrolaisiin ryhmiin tehtävänään kerätä tietoa ryhmistä ja välittää tieto Castron hallinnolle. Yhdysvaltain hallitusta lähellä olleet järjestöt seurasivat pitkään Castron hallinnon tiedustelu-upseerien liikkeitä. Tiedustelu-upseerit pidätettiin vuonna 1998 sen jälkeen, kun kuubalaiset hävittäjät olivat vuonna 1996 ampuneet alas kaksi pienlentokonetta, jotka kuljettivat neljää anticastrolaista Brothers to Rescue-järjestön jäsentä. Kuuban viisikkoa syytettiin muun muassa vakoilusta ja osallisuudesta vuoden 1996 pienkoneiden alasampumisiin. Heidät tuomittiin Miamissa vuonna 2001. Kolme heistä sai alun perin elinkautiset vankeusrangaistukset, kun loput kaksi saivat 15-19 –vuoden pituiset vankeustuomiot. Kuuban kommunistinen hallinto sanoi tiedustelu-upseerien ainoastaan seuranneen anticastrolaisten liikkeitä ja kiisti heidän vakoilleen Yhdysvaltoja. Jimmy Carter
Carter vieraili Kuubassa toukokuussa 2002 tavaten Fidel Castron, ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä vuoden 1959 Kuuban vallankumouksen jälkeen. Kuuban historia
Itsenäistymishalut voimistuivat sodaksi, jota käytiin kymmenen vuotta (1868–78). Se päättyi Espanjan voittoon, mutta kohotti kansallistunnetta ja lakkautti orjuuden. Seuraavan aseellisen kapinan voimahahmoja oli lehtimies, kirjailija ja lakimies José Martí, joka palasi maanpaosta Kuubaan vuonna 1895 käynnistämään itsenäisyystaistelun kenraali Máximo Gómezin kanssa. Marti kaatui runsaan kuukauden kuluttua eikä tämäkään yritys johtanut itsenäisyyteen. José Martí on Kuuban suurimpia kansallissankareita. Harva tietänee, että tunnettu laulu Guajira guantanamera on Martin tekstiä. Vilma Espín
Vilma Espín Guillois (7. huhtikuuta 1930 – 18. kesäkuuta 2007) oli tunnettu kuubalainen naisasianainen, vallankumouksellinen ja Kuuban presidentin Raúl Castron vaimo vuodesta 1959. Hän perusti Kuuban naisten liiton vuonna 1960 ja toimi sen puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Raúl Castro
Raúl Castro osallistui Sierra Maestran vuoriston kapinallisjoukkoihin yhdessä veljensä ja Che Guevaran kanssa. Vallankumoukselliset taistelut päättyivät Santiago de Cuban valtaukseen 8. tammikuuta 1959. Fidel Castro
2. joulukuuta 1961 Castro julisti, että hän on marxisti-leninisti, ja Kuuba tulisi siirtymään kommunismiin. 7. helmikuuta 1962 Yhdysvallat julisti Kuuban kauppasaartoon, joka on edelleen voimassa. Kauppasaartoa laajennettiin 1962 ja 1963 käsittämään amerikkalaisten turistien yleisen matkustuskiellon maahan. Tammikuussa Amerikan valtioiden järjestö erotti Kuuban jäsenyydestään Yhdysvaltain painostuksesta. Kennedy laajensi kauppasaartoa ja maaliskuussa Kuubassa jouduttiin säännöstelemään elintarvikkeita. Kuuban historia
Castro jatkoi demokraattien syrjäyttämistä hallituksesta Raúl-veljensä ja Che Guevaran tuella. Kesäkuussa hän perui suunnitelman viljelemättömien maiden jakamisesta maattomille ja sen sijaan toteutti marxilaisen ohjelman maan sosialisoimisesta hallituksen liberaalien kauhuksi. Heinäkuussa presidentti Manuel Urrutia erosi virastaan ja pian muitakin ministereitä erosi protestina sosialistiselle politiikalle. "Viimeiset sanomalehdet katosivat." Syksyllä 1960 opposition viimeiset keulahahmot pidätettiin, mm. ministeri Humberto Sori Marín ja Castron vuorten sissiliikkeen komentaja William Morgan, joka teloitettiin 1961. Fidel Castro
Fidel Castro oli naimisissa kaksi kertaa. Hän nai filosofian opiskelija Mirta Díaz-Balartin 12. lokakuuta 1948, mutta avioliitto päättyi eroon 1955. Heillä oli yksi poika, Fidel "Fidelito" Castro Díaz-Balart. Rikkaasta perheestä olevan vaimonsa mukana Castro pääsi tutustumaan Kuuban eliitin elämäntyyliin. Mirta ja Fidelito lähtivät Kuubasta vuonna 1954, kun Mirta erosi Castrosta. Fidelito opiskeli 1970-luvulla ydinfysiikkaa Neuvostoliitossa ja meni naimisiin venäläisen naisen kanssa. Hän palasi myöhemmin takaisin Kuubaan, jossa johti maan ydinenergiakomissiota 1980–1992. Fidelito teki itsemurhan vuoden 2018 helmikuussa Kuubassa. Mirta muutti Espanjaan ja nai Castron vihamiehen Emilio Núñez Blancon. Hän palasi Kuubaan heinäkuussa 2006 tapaamaan sairastunutta Castroa, samaan aikaan kun hänen oma aviomiehensä kuoli. Fidel Castro
Che Guevara nimitettiin Kuuban valtiopankin johtajaksi. Toukokuussa Castro käynnisti maauudistuksen, jossa yli 1000 eekkerin maat kansallistettiin ja ulkomainen maaomistus kiellettiin. Yhdysvaltain Kuuban vastainen kauppasaarto
17. joulukuuta 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama ja Kuuban presidentti Raúl Castro pitivät tiedotustilaisuudet tavoitteista maiden välien normalisoimisesta ja kauppasaarron purkamisesta. Molempien maiden on määrä avata lähetystöt toistensa pääkaupunkeihin. José Miguel Gómez
28. tammikuuta 1908 Gómezista tuli Kuuban toinen presidentti. Hänen presidenttikauttaan leimasivat paluu vanhaan ajatteluun muun muassa siten, että hallituksen virkamiesten valta kasvoi ja byrokratia lisääntyi. Kuten moten Karibianmeren alueen johtajista häntä ennen ja jälkeen, Gómez osoitti taipumusta hallita kaikkia hallinnon aloja liki tyrannimaisella otteella. Hän ei kuitenkaan kaudellaan syyllistynyt varsinaisiin ylilyönteihin kuten muun muassa seuraajansa Gerardo Machado. Jacobo Árbenz
Vuonna 1960 Kuuban vallankumouksen jälkeen Fidel Castro kutsui Arbenzin asumaan Kuubaan. Arbenz palasi myöhemmin Meksikoon, jossa hän kuoli vuonna 1971. Manuel Urrutia Lleó
Urrutiaa syytettiin seuraavaksi "Avance"-sanomalehden palstoilla luksushuvilan hankkimisesta, mikä nähtiin vallankumouksen pettämisenä ja kohtasi suurta vastustusta kansan taholta. Urrutia kiisti syytökset ja haastoi sanomalehden oikeuteen. Jupakka aiheutti lisää närää hallituksen jäsenten keskuudessa, vaikka Urrutia antoikin lausunnon, että "hänellä ei ollut mitään erimielisyyksiä Fidel Castron kanssa". Urrutia yritti etäännyttää hallintoa, ja Fidel Castroa, kommunistisen puolueen vaikutusvallasta ja arvosteli kommunisteja julkisesti. Castro ei ollut vielä julkisesti ilmaissut kantaansa marxismiin, mutta Urrutia oli ollut vannoutunut antikommunisti Batistan hallinnon ajoista lähtien, koska kommunistinen puolue oli kieltäytynyt tukemasta Batistan vastaista kansanliikettä. Hän sanoi eräässä haastattelussa: "Jos Kuuban kansa olisi noudattanut kommunistien kehotuksia meillä olisi vielä vaivoinamme Batista... ja kaikki ne muut sotarikolliset, jotka ovat nyt joutuneet pakosalle". Tatra (auto)
Noin kolme vuotta myöhemmin, 1950-luvun puolivälissä, Tatra sai taas luvan ryhtyä valmistamaan luksusautoa, Tatra T603:a. Sitä valmistettiin vuoteen 1975 asti, ja sitä pidettiin kommunististen valtioiden hienoimpana autona. Jopa Kuuban johtajalla Fidel Castrolla oli valkoinen ilmastoitu Tatra T603. Fidel Castro
Vuonna 2006 Fidel Castron omaisuudeksi arvioitiin 700 miljoonaa euroa. Castro on haalinut rikkauksia myös lähipiirilleen ja järjestänyt Kuuban talouden täysin komentoonsa. Che Guevara
Kuubassa Fidel Castro sai varmuuden toverinsa kuolemasta 15. lokakuuta. Lokakuun 18. päivänä hän piti kiihkeän muistopuheen miljoonapäiselle kuulijakunnalle Havannan Plaza de la Revoluciónilla. Tilaisuudessa näytettiin Santiago Alvarezin Fidelin toimeksiannosta 48 tunnissa valmistama dokumentti "Hasta la victoria siempre". Maassa julistettiin kolmen päivän suruaika Chen muistoksi. Sikojenlahden maihinnousu
Sikojenlahden maihinnousu (, , "Invasión de Playa Girón tai Batalla de Girón") oli Yhdysvaltojen tukema yritys syöstä Fidel Castron hallitus vallasta CIA:n kuubalaispakolaisista kouluttamilla joukoilla vuonna 1961. Maihinnousu alkoi 17. huhtikuuta, mutta Castron joukot kukistivat maihinnousseet joukot 20. huhtikuuta mennessä. Taistelu oli merkittävä poliittinen tappio Yhdysvalloille, minkä lisäksi se johti osaltaan Kuuban ohjuskriisiin. Antonio Cánovas del Castillo
Cánovas oli mukana politiikassa 1850-luvulta lähtien. Kuningatar Isabella II:n syrjäyttäneen vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän toimi parlamentissa Bourbonien kuningassuvun valtaanpalauttamista ajaneen ryhmän johtajana. Kun Espanjan ensimmäinen tasavalta kaatui sotilasvallankaappauksessa vuonna 1874, tuli kuninkaaksi Isabellan poika Alfonso XII, joka nimitti Cánovasin pääministeriksi. Suurimman osan seuraavan 23 vuoden ajasta hän ja liberaalijohtaja Práxedes Mateo Sagasta toimivat vuorotellen pääministereinä. Cánovas oli vuoden 1876 uuden perustuslain pääarkkitehti. Se sisälsi muun muassa rajoitetun äänioikeuden, joka oli tehty työläisten poliittisen vaikutusvallan kasvun hillitsemiseksi. 1880-luvun lopulla Cánovasin ongelmaksi muodostuivat Espanjan siirtomaassa Kuubassa nousseet itsenäisyyspyrkimykset, jotka lopulta johtivat vuosi hänen kuolemansa jälkeen käytyyn Espanjan–Yhdysvaltain sotaan. Työväenliikkeeseen hän kohdisti pääministerinä ollessaan erilaisia sortotoimia, joihin kuuluivat väkivalta, pidätykset ja kidutukset. Samat keinot olivat käytössä myös Kuuban itsenäisyysliikkeen aktiiveja kohtaan. Cánovasin hallinto oli myös tunnettu vaalivilpeistään. Vicente Fox
Foxin vuosittainen puhe opposition hallitsemalle kongressille 2004 oli yksi lähihistorian vaikeimpia. Hänet keskeytettiin useasti, yleisöstä näytettiin käsimerkkejä ja vuoden 2006 presidenttiehdokas Andrés Manuel López Obradoron kuvia. Fox oli tosi aikoinaan itsekin syyllistynyt moiseen käytökseen. Yleinen käsitys on, että hän olisi halunnut parantaa maan tilaa, muttei siihen kyennyt. Oppositio oli jo keskustelemassa hänen seuraajastaan kaksi vuotta ennen hänen kautensa päättymistä. Syitä Foxin ja kongressin eripuraan on useita. Hän on usein arvostellut kongressin toimia julkisesti. Kuuban presidentti Fidel Castro julkaisi Foxin kanssa käymänsä puhelinkeskustelun, jossa Fox oli kehottanut "syöt ja sitten lähdet menemään" ("Comes y te vas"), Yhdistyneiden kansakuntien kokouksen Monterreyssa, Nuevo Leónissa jälkeen, jotta Castron paikallaolo ei loukkaisi Yhdysvaltain presidentti George W. Bushia. Varsinkin vasemmisto raivostui ja ryhmä kongressiedustajia lähti Kuubaan pyytämään Castrolta anteeksi. Edward Lansdale
Vuonna 1961 Lansdale sai väitetysti presidentti John F. Kennedyltä määräyksen laatia suunnitelma Fidel Castron vallasta syöksemiseksi. Hänen mukaansa suunnitelma ei ollut ollut toteutettavissa, sillä se olisi vaatinut kuubalaisten pakolaisten värväämistä kansannousun aikaansaamiseksi Kuubassa, eikä ryhmää tätä varten oltu muodostettu. Hän jäi eläkkeelle ilmavoimista vuonna 1963, mutta toimi avustajana Yhdysvaltain suurlähettiläille Henry Cabot Lodgelle ja Ellsworth Bunkerille Etelä-Vietnamissa vuoteen 1968 asti. Scarface – arpinaama
Elokuva alkaa kohtauksella, jossa näytetään kuinka Kuuban presidentti Fidel Castro antoi tuhansien kuubalaisten matkustaa Marielin satamasta veneillä Floridaan vuonna 1980. Yhdysvallat oli lupautunut vastaanottamaan kuubalaisia mielipidevankeja, mutta veneiden mukana matkusti myös lukuisia rikollisia, jotka oli vapautettu suoraan Kuuban vankiloista. Elokuvan alussa nähdään aitoa videota näistä Marielin venekuljetuksista ja kuubalaisten saapumisesta Yhdysvaltoihin. Kuuban historia
Castro sanoi ensin palaavansa kotikyläänsä haluamatta valtaa mutta ottikin asevoimien päällikkyyden. 15.2.1959 pääministeri Miró Cardona erosi painostuksesta, jolloin Castro otti hänen paikkansa. Kesäkuussa hän perui lupaamansa vapaat vaalit ("Vaalit! Minkä takia?") ja "jätti palauttamatta perusoikeudet takaavan vuoden 1940 perustuslain hallitakseen pelkin asetuksin - kunnes hyväksytti Neuvostoliiton mallin mukaisen perustuslain vuonna 1976." Sitoutumattomien maiden liike
Vuonna 2006 sitoutumattomat maat kokoontuivat Havannassa, jossa Kuuban Fidel Castro valittiin liikkeen puheenjohtajaksi. Castro ei kuitenkaan osallistunut kokoukseen jouduttuaan aiemmin leikkaukseen ja tapasi vain muutamia vieraita sairaalassa. Hänen sijaisenaan on virkaatekevä presidentti Raúl Castro. Barack Obama
Obama teki maaliskuussa 2016 historiallisen valtiovierailun Kuubaan. Maat alkoivat palauttaa diplomaattisuhteitaan loppuvuodesta 2014. Edellisen kerran Yhdysvaltain presidentti oli käynyt maassa vuonna 1928, jolloin presidenttinä oli Calvin Coolidge. Obama tapasi vierailunsa aikana Raoul Castron, mutta ei Fidel Castroa. Fidel Castro
26. marraskuuta 1956 Castro joukkoineen lähti Tuxpanista Kuubaan 20-metrisellä Granma-huvijahdilla. He nousivat maihin Los Cayueloksessa, lähellä Manzanillon kaupunkia 2. joulukuuta 1956. Lyhyessä ajassa armeijan joukot tappoivat tai ottivat vangeiksi suurimman osan joukkoa. Jäljelle jääneet alle kaksikymmentä pakenivat Sierra Maestran vuorille. Vuorilta käsin 26. heinäkuuta -liike kävi sotaa hallitusta vastaan. Myös kaupungeissa syntyi vastarintaliikkeitä. Niistä vahvin oli Frank Paísin johtama Santiagossa. Tomás Estrada Palma
Tomás Estrada Palma () oli Kuuban ensimmäinen presidentti. Hän toimi vallankumousarmeijan kenraalina sodassa Espanjaa vastaan 1868–1878, ja hänestä tuli väliaikaishallituksen johtaja 1875. Estrada Palma joutui vuonna 1877 espanjalaisten vangiksi. Vapauduttuaan hän muutti New Yorkiin, jossa hänestä tuli myöhemmin Kuuban vallankumouksen johtohahmo. Osvaldo Dorticós Torrado
Jo nuorena opiskelijana ja myöhemmin toimiessaan tunnettuna lakimiehenä Torrado tunsi sympatioita Neuvostoliiton kommunistista hallintoa kohtaa. Hän mm. toimi aktiivisesti Fidel Castron johtamassa vallankumousliikkeessä, vuonna 1957 muun muassa maanalaisten vallankumousjoukkojen johtajana kotikaupunkinsa alueella. Tämän poliittisen aktiivisuutensa seurauksena diktaattori Fulgencio Batistan johtama miliisi pidätti hänet ja hänet tuomittiin vankeuteen. Hän kuitenkin karkasi jo vuoden jälkeen vankilasta ja pakeni Meksikoon. Hän oli ensimmäisiä koulutettuja ihmisiä, jotka palasivat Kuubaan kun Castro kaappasi vallan vuonna 1959. Kuuban vallankumous
Juntan jäsenistä presidentiksi nousi Ramón Grau San Martín, joka yritti hankkiutua eroon esimerkiksi Plattin lisälausekkeesta. Yhydysvaltain Kuuban lähettiläs Jefferson Caffery kehotti Batistaa hankkiutumaan eroon Grausta, joka syrjäytettiinkin tammikuussa 1934. Yhdysvallat tuki uutta Carlos Mendietan johtamaa hallitusta lakkauttamalla Plattin lisälausekkeen Franklin D. Rooseveltin hyvän naapuruuden politiikan mukaisesti. Tästä huolimatta Kuubassa Mendietan hallinto miellettiin Machadon toisinnoksi. Syntyi yleislakko, jota Batistan johtaman armeijan sotilaat olivat kukistamassa. Mendieta erosi lopulta itse, mutta Kuuba militarisoitui. Armeija otti hoidettavakseen monet siviilihallinnon tehtävistä samalla, kun se vainosi oppositiota. Mendietaa seuranneet siviilihallitukset olivat käytännössä vain muodollisia ja todellisuudessa maata johti Batista. Batista alkoi toisaalta myös toteuttaa kansansuosiotaan kasvattaakseen uudistuksia, jotka toivat hänelle aitoakin kannatusta. Vuonna 1939 hän asettui ehdolle presidentinvaaleissa, jotka olivat siihen asti pidetyistä rehellisimpiä. Batista päihitti vastustajansa Ramón Graun saaden 800 000 ääntä ja Graun 600 000. Santa Claran taistelu
Santa Claran taistelu oli taistelu Kuuban presidentti Fulgencio Batistan hallinnon joukkojen ja Fidel Castron vallankumouksellisten välillä Kuuban vallankumouksen aikana. Vallankumouksellisia Santa Clarassa johti Che Guevara ja hallituksen joukkoja eversti Joaquin Casillas Lumpuy. Guevarran huomattavasti pienempi joukko voitti hallituksen joukot ja taistelu päättyi Batistan paetessa maasta 1. tammikuuta 1959. Kuubassa taistelua pidetään yleisesti vallankumouksen ratkaisseena taisteluna. Fidel Castro
31. heinäkuuta 2006 Fidel Castro luovutti presidentin velvollisuutensa väliaikaisesti veljelleen Raúl Castrolle jouduttuaan leikkaukseen. Lokakuussa 2007 hän varoitti, että hän ei ehkä enää palaa toimeensa, sillä hänellä "on velvollisuus luovuttaa valta nuoremmille" 
19. helmikuuta 2008 Castro ilmoitti kirjeessään virallisesti luopuvansa presidenttiydestä ja armeijan ylipäällikkyydestä. Hänen seuraajakseen Kuuban kansalliskokous valitsi Raúl Castron 24.2.2008. Eronsa jälkeen Fidel Castro oli enimmäkseen poissa julkisuudesta eikä hän osallistunut esimerkiksi Kuuban sosialistisen vallankumouksen 50-vuotisjuhlallisuuksiin tammikuussa 2009. Fidel Castro
Hän opiskeli Colegio Dolores -jesuiittakoulussa ja yksityiskouluissa. Hänen tiedetään vuonna 1940 lähettäneen kirjeen Yhdysvaltain presidentti Rooseveltille, johon Yhdysvaltain ulkoministeriö vastasi. Vuonna 1945 Castro meni lukemaan lakia Havannan yliopistoon. Presidentti Gerardo Machadon syrjäyttämisen jälkeen 1930-luvulla yliopiston olot olivat taantuneet erilaisten ryhmien hallitsemaksi valtataisteluksi ja yliopistoa hallitsivat "pistolerot" ja "gansterismo." Fidel Castro
Kesällä 1955 Paísin liike yhdistyi Castron M-26-7:n kanssa. Liikkeen saadessa kannatusta se kasvoi yli 800 miehen vahvuiseksi. Kesällä 1957 Castro antoi Che Guevaralle toisen kolonnan johtoonsa. New York Times lähetti reportterinsa Herbert Matthewsin haastattelemaan kapinallisia ja heitä seurasi TV-ryhmä, jonka seurauksena vallankumouksellisten taistelu sai seuraajia myös Yhdysvalloissa. Fulgencio Batista
Batista nousi Kuuban johtajaksi, kun hän johti vuoden 1933 kersanttien kapinaa, joka korvasi Carlos Manuel de Céspedesin tilapäisen hallituksen, joka oli aikaisemmin syössyt Machadon vallasta. Ramón Grausta tehtiin presidentti ja Batistasta tuli asevoimien komentaja, joka käytti todellista valtaa presidentin takana. Grau toimi presidenttinä vain vähän yli sata päivää ennen kuin hänet korvattiin Carlos Mendietalla (11 kuukautta vallassa), sitten José Agripino Barnetilla (5 kuukautta vallassa) ja sitten Miguel Mariano Gómezilla (7 kuukautta). Viimein presidentti Federico Laredo Brú onnistui pysymään virassa joulukuusta 1936 aina lokakuuhun 1940. Kuuban vallankumous
Batista ei asettunut perustuslain mukaisesti uudelleen ehdolle vuonna 1944 ja vaalit voitti Ramón Grau. Graun hallinto tuli tunnetuksi korruptiostaan taloudellisen kasvun siivittämänä. Batista oli muuttanut Floridaan. Seuraavat vaalit voitti vuonna 1948 Carlos Prio Socarrás, jonka kausi ei merkinnyt muutosta kasvavalle korruptiolle ja byrokratialle. Seuraavia vaaleja vuonna 1952 ei enää käyty. Batista järjesti vallankaappauksen 19. maaliskuuta 1952. Veretön vallankaappaus otettiin monelta taholta vastaan aluksi tyytyväisinä. Vallankaappausta seurasi Batistan diktatuuri. Uusi perustuslaki kielsi lakko-oikeuden sekä mielipiteen- ja lehdistönvapauden. Sotilaiden palkkaa ja eläkettä nostettiin. Oppositiolle aseellinen vastarinta alkoi näyttää ainoalta vaihtoehdolta. 26. heinäkuuta 1953 noin 200 aktivistia hyökkäsi kahteen armeijan tukikohtaan Santiago de Cubassa ja Mayamossa. Mukana oli myös tuolloin 26-vuotias Fidel Castro. Aktivistit yrittivät ryöstää aseita tulevia iskuja varten, mutta sotilaat kukistivat hyökkääjät. Muutama sai surmansa ja noin sata jäi vangeiksi. Monet vangituista teloitettiin, mutta Castro vietiin siviilivankilaan, mikä saattoi pelastaa hänen henkensä. Oikeudenkäynnissään Castro päätti puolustuspuheensa sanoihin "Historia on minut vapauttava" ja Castron kannattajat järjestäytyivät heinäkuun 26. päivän liikkeeksi. Batista uskoi myöhemmin vakauttaneensa asemansa, ja toukokuussa 1955 poliittiset vangit armahdettiin. Fidel pääsi vapaaksi ja hän lähti hieman myöhemmin Meksikoon veljensä Raúl Castron kanssa valmistelemaan vallankumousta. Kuuban historia
Vapaussodan sankari, mm. Kuuban toiseksi suurimman kaupungin vapauttanut majuri Hubert Matos tuomittiin joulukuussa 1959 vankeuteen 20 vuodeksi, samalla 21 muutakin tuomittiin vankilaan ja kaksi teloitettaviksi. Matosin syyte oli "Castron pettäminen" ja se, "että hän oli sanonut vallankumousliikkeeseen solutetun kommunisteja". Hänet pidätettiin 21.10., "kun hän oli lähettänyt Fidel Castrolle kirjeen, jossa hän syytti Castroa kommunismin levittämisestä armeijaan ja kehotti Castroa eroamaan." Castro painosti oikeutta "hillittömästi": "Saatte valita: joko Matos tai minä." Hän "kielsi syytetylle myötämielisiä todistajia puhumasta. - - Kaikki hänen läheisensä vangittiin." Fidel Castro
Ikääntyvän Fidel Castron terveydentila oli spekulaation kohteena. Vuonna 2005 CIA väitti Castron sairastavan Parkinsonin tautia ja myöhemmin syöpää. Havanna
Fidel Castro otti Kuubassa vallan vuonna 1959. Hän aloitti yhteistyön Neuvostoliiton kanssa, minkä seurauksena Havannaankin tuli neuvostoliittolaisia aluksia, autoja ja tavaraa. Vanhakaupunki rapistui aluksi kun Castro keskittyi sisämaan kehittämiseen, mutta 1980-luvulla vanhojakin kortteleita ryhdyttiin kunnostamaan, kun vanhakaupunki lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon. Havannan talous kärsi pahoin Neuvostoliiton hajoamisesta 1991. Kolumbian sisällissota
Kun vuonna 1970 pidettiin presidentinvaalit, joissa olivat vastakkain aiempi sotilasdiktaattori Gustavo Rojas Pinilla ja Misael Pastrana Borrero, Pastrana voitti vaalit, joita vaalitulosta vastusteneet väittivät vilpillisiksi, muttei suoria todisteita tästä saatu.
Tällöin vuonna 1973 syntyi pääosin kaupungissa toimiva M-19 eli "Huhtikuun 19. päivän liike". Vasemmistolais-kansallismielinen M-19 ryösteli pankkeja ja tavarataloja ja jakoi rahaa ruokaa köyhille. Vuosina 1970–1978 maan poliittinen kehitys pysähtyi paikoilleen. 70-luvulla ilmeni selvästi, ettei muut puolueet pois sulkenut liberaalien ja konservatiivien hallituskoalitio ollut kyennyt estämään hallituksen vastaista väkivaltaa. ANUC painosti ja valtasi maata, mikä piti maareformia käynnissä. Reformi eteni yhä hitaasti. Vuosien 1962–1979 välillä oli maata jaettu vain 250 000 perheelle. Lama levisi Kolumbiaankin 70-luvun puolivälissä öljykriisistä. Monien Kolumbian vientituotteiden maailmanmarkkinnahinnat laskivat, minkä takia köyhyys alkoi olla tuskallista kaupunkien slummeissa. Nuoriosotyöttömyys räjähti pilviin muun muassa Medellinissä. Vanhemmilla ei ollut varaa lähettää lapsiaan kouluun. 1970-luvulla nouseva huumekauppa vaihtoi marihuanasta kovempaan kokaiiniin, ja Kolumbiasta tuli aluksi lähinnä jalostusmaa raakakokasta kokaiiniksi. Viranomaiset eivät puuttuneet huumekauppaan, koska se rikastutti Medelliniä ja huumekauppiaat lahjoivat köyhät poliisiviranomaiset. Juanita Castro
Juanita Juana de la Caridad Castro Ruz (s. 6. toukokuuta 1933 Birán, Holguínin maakunta) on Kuuban diktaattorin Fidel Castron sisar. Kuuban historia
Castron hengen pelasti vuonna 1953 arkkipiispa. Osa papeista seurasi sissejä vuorille, mutta kirkko vastusti myös batistalaisille annettuja "pikatuomioita" ja paljasti vuonna 1959 kommunistien solutuksen, joten Castro alkoi syrjiä kirkkoa, lakkautti 1961 sen koulut ja sosialisoi sen rakennukset, karkotti pappeja, epäsi yliopistopaikat ja virat uskonvapauttaan harjoittaneilta jne. Kuuban itsenäisyyssota
Aselepo astui voimaan elokuussa 1898 ja joulukuussa solmittiin rauhansopimus Pariisissa. Kuubalaisia ei ollut mukana rauhanneuvotteluissa, eikä heitä päästetty osallistumaan espanjalaisten antautumis- ja maasta poistumisseremonioihin. Espanjalaisvalta Kuubassa lakkasi, mutta heidän sijaansa Kuubassa oli nyt 45 000 amerikkalaissotilasta. Kuubaa hallitsemaan perustettiin amerikkalainen sotilashallinto, jota kuubalaisten valtaosa ei hyväksynyt. Yhdysvallatkaan ei halunnut jatkaa kallista hallintoa loputtomiin, vaan vuonna 1900 järjestettiin perustuslakia säätävän kokouksen vaalit. Kokouksen saatua peruustuslakiehdotuksensa valmiiksi Yhdysvallat vaati siihen lisäpykäliä joukkojensa vetämisen ehtona. Lisäpykälät tunnettiin senaattori Orville H. Plattin mukaan Plattin lisälausekeena. Ne antoivat Yhdysvalloille oikeuden puuttua tapahtumiin, jos Kuuban itsenäisyys tai rauha olisi uhattuna. Kuuban oli myös vuokrattava ja myytävä amerikkalaisille tukikohta-alueita. Isla de la Juventud jäi Kuuban suvereniteetin ulkopuolelle, minkä lisäksi Kuubaa kiellettiin luovuttamasta alueita muille valtioille. Plattin lisälausekkeen takia Yhdysvallat hallitsee edelleen Guantánamon tukikohta-aluetta, jonka se sai vuonna 1903. Amerikkalaisjoukot jäivät Kuubaan vielä maan ensimmäisiin vaaleihin saakka keväällä 1902, joiden jälkeen ne vedettiin takaisin Yhdysvaltoihin. Kuuban presidentiksi valittu Tomás Estrada Palma sai Yhdysvallat luopumaan joistakin tukikohdistaan ja sai joitakin tullihelpotuksia kuubalaiselle sokerille. Joka tapauksessa itsenäistynyt Kuuba muistutti pitkälti Yhdysvaltojen siirtomaata. Suuri osa Kuuban maista ja esimerkiksi sähkö- ja puhelinyhtiöistä päätyi amerikkalaisomistukseen ja amerikkalaiset tuotteet hallitsivat kotimarkkinoita tullihelpotusten avulla. Chilen sotilasvallankaappaus 1973
Yhdistyneen vasemmiston ehdokkaana ollut Salvador Allende voitti Chilessä 3. syyskuuta 1970 järjestetyt presidentinvaalit. Allende, joka oli koulutukseltaan lääkäri, oli Latinalaisen Amerikan ensimmäinen vaaleilla valittu sosialistinen valtionpäämies. Chilen parlamentti vahvisti vaalin tuloksen 24. lokakuuta. Chile ja Kuuba solmivat 12. marraskuuta uudelleen diplomaattisuhteensa, jotka olivat katkenneet Fidel Castron noustua valtaan Kuubassa. Joulukuussa 1970 Allenden hallitus kansallisti kaikki Chilen luonnonvarat. Allenden valinnan seurauksena monet Chilen varakkaan yläluokan jäsenet muuttivat maasta, ja monet yhdysvaltalaiset lehdet aloittivat kampanjan, jossa väitettiin Chilen olevan muuttumassa Allenden johdolla kommunistiseksi valtioksi. Chilessä 5. huhtikuuta 1971 pidetyissä paikallisvaaleissa Allenden yhtynyt vasemmisto sai 49,7 prosenttia kaikista annetuista äänistä. Kuuban vallankumous
Echeverría sai surmansa vuonna 1957 yrityksessä vallata presidentinpalatsi. Samana vuonna Castron ja opiskelijaliikkeen iskut Batistan hallintoa vastaan kiihtyivät. Castron joukot olivat liian pienet suoraan yhteenottoon Batistan joukkojen kanssa, mutta toisaalta myös armeijan halu sotia sissejä vastaan oli vähäinen. Huhtikuussa 1958 Juan Marinellon johtamat kommunistit yrittivät järjestää yleislakon, joka ei kuitenkaan toteutunut. Batista uskoi tämän olevan merkki opposition heikkoudesta ja hän määräsi joukkonsa toteuttamaan sotilasoperaation Castron joukkoja vastaan Sierra Maestralla. Hyökkäys kuitenkin pysähtyi kapinallisten vastarintaan. Armeija joutui vetäytymään Sierra Maestrasta kesällä 1958 ja sissit saivat lisää jäseniä. Camilo Cienfuegos
Camilo Cienfuegos Gorriarán (6. helmikuuta 1932 – 28. lokakuuta 1959) oli kuubalainen vallankumouksellinen, joka syntyi Calabazar de Saguassa. Hän osallistui aktiivisesti maanalaiseen toimintaan Kuuban presidenttiä Fulgencio Batistaa vastaan ja hänellä oli merkittävä rooli Kuuban vallankumouksessa. Hän oli tärkeimpiä ja suosituimpia vallankumousjohtajia Fidel Castron, Raúl Castron ja Che Guevaran rinnalla. Kuuban vallankumous
Heinäkuussa samana vuonna Kuuban oppositioryhmät kokoontuivat Venezuelassa, jossa vastarintaliikkeen johto päätettiin antaa heinäkuun 26. päivän liikkeelle ja Castro nousi koko Batistan vastaisen opposition johtajaksi. Batista yritti turhaan korjata tilannetta nostattamalla valtaan sätkynukkensa Andrés Rivero Agüeron vaaleissa marraskuussa 1958. Muodollinen vallanvaihdos ei riittänyt, ja myös Batistan aseidenvientikieltoon asettanut Yhdysvallat vaati nyt vapaita vaaleja. Castron sissit alkoivat levitä Orientesista muuhun maahan kahtena osastona. Ensimmäistä johti Camilo Cienfuegos ja toista Che Guevara. Guevaran joukot valtasivat keskisen provinssin pääkaupunki Santa Claran 27. joulukuuta ja Castron veljesten joukot puolestaan Santiago de Cuban ja Guantánamon. Vuoden lopussa kapinalliset lähestyivät Havannaa ja armeija oli käytännössä lopettanut vastarinnan. Batista pakeni Kuubasta uudenvuodenyönä 1959. Monet hänen kannattajistaan seurasivat johtajaansa hieman hänen jälkeensä. Batistan paettua valtaan nousi sotilasjuntta, joka teki muodollista vastarintaa kapinallisille. Vankilasta väliaikaishallitusta johtamaan kutsuttu Ramón Barquín määräsi tulitauon ja luovutti Havannan Che Guevaralle 3. tammikuuta. Castro saapui pääkaupunkiin viikkoa myöhemmin 8. tammikuuta. Valtaan nousi Manuel Urrutia Lleón väliaikaishallitus pääministerinään Fidel Castro. Alina Fernández
Alina Fernández Revuelta (s. 19. maaliskuuta 1956, Havanna, Kuuba) on kuubalaissyntyinen radiojuontaja ja luennoitsija. Hän syntyi Havannassa 1956 Fidel Castron ja Natalia Revueltan aviottomasta suhteesta. Fernándezista tuli Kuubassa äänekäs Castron arvostelija. Hän yritti loikata Kuubasta useita kertoja, mutta onnistui vasta vuonna 1993. Saatuaan turvapaikan Yhdysvalloista hän alkoi luennoida Kuubasta ja kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Alina. Memorias de la hija rebelde de Fidel Castro". Historia on minut vapauttava
Neljä tuntia kestäneessä espanjankielisessä puheessaan Castro tuomitsi jyrkästi Kuuban presidentin Fulgencio Batistan ja puolusti omia vallankumouksellisia tekojaan. Puheen lopussa hän sanoi: ”Tuomitkaa minut. Sillä ei ole väliä. Historia tulee armahtamaan minut”. Seuraavana päivänä Castro tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen, mutta hänet armahdettiin jo vuonna 1955 yleisen armahduksen yhteydessä. Castro kokosi pian uuden kapinallisjoukon, joka lopulta syöksi Batistan vallasta vuonna 1959. Raúl Castro
Otettuaan veljensä paikan Kuuban presidenttinä helmikuussa 2008 Raúl Castron hallinto alkoi vapauttaa maan taloutta. Castron hallinto on esimerkiksi sallinut tavallisten kansalaisten ostaa DVD-soittimia, matkapuhelimia, tietokoneita, skoottereita ja muita tuotteita ilman rajoituksia. Hän on myös allekirjoittanut YK:n ihmisoikeussopimuksen, antanut käytössä olematonta valtion omistamaa maata viljelykäyttöön, vapauttanut useita vankeja ja höllentänyt kuubalaisten matkailurajoituksia. Tomás Estrada Palma
Kun Yhdysvallat 1902 luovutti Kuuban kuubalaisten omiin käsiin, Estrada Palma valittiin valtion ensimmäiseksi presidentiksi, vaikka hän ei kuulunut mihinkään puolueeseen eikä ollut kampanjoinut päästäkseen virkaan. Seuraavissa vaaleissa 1905 hänen oli liityttävä konservatiivipuolueeseen. Vaalit hävinneiden liberaalien tyytymättömyys purkautui vallankumouksena 1906, ja Estrada Palma erosi saman vuoden syyskuussa. Fulgencio Batista
Batista järjesti 10. maaliskuuta 1952 sotilasvallankaappauksen ja syöksi vallasta vuonna 1948 valitun presidentti Carlos Prío Socarrásin nousten diktaattorin asemaan. Batista hallitsi itsevaltaisesti, vangitutti vastustajiaan ja keräsi suuren henkilökohtaisen omaisuuden. Hän oli hyvissä väleissä Yhdysvaltojen hallituksen ja myös mafian kanssa. Yhdysvaltalaiset yritykset menestyivät hyvin Kuubassa ja maasta tuli suosittu turistikohde. Talouden taantuma lisäsi 1950-luvulla kuubalaisten vastarintaa Batistaa kohtaan, koska he kokivat itsensä omassa maassaan marginalisoiduiksi Yhdysvaltojen taloudellisen vallan ja turistien takia. Kuuban historia
Myös muita vallankumoustaistelijoita oli tuomittu samaan vankilaan, kuten Castron nuorempi veli Raúl. Castro kumppaneineen eivät ehtineet olla vankilassa kuin kaksi vuotta, sillä Batista valitutti itsensä presidentiksi vuonna 1955 ja julisti suosiota tavoitellen poliittisten vankien armahduksen. Castro lähti Meksikoon, josta hän seuraavana vuonna palasi salaa Granma-nimisellä moottoriveneellä Kuubaan. Parikymmenmetriseen alukseen oli ahtautunut 82 sissiä, joista yksi oli argentiinalainen Ernesto Guevara. Vain 12 sissiä pääsi turvaan vuoristoon. Fidel Castro
Neuvostoliitossa Kuuban vallanvaihdos ei aluksi herättänyt juuri lainkaan huomiota, koska Moskovan näkemyksen mukaan Latinalaisessa Amerikassa tapahtui tämän tästä vallankaappauksia, joissa oikeistolainen diktaattori vaihtui toiseen. Neuvostoliitolla ei ollut Kuubassa edes edustustoa. Moskovassa suhtauduttiin Fidel Castroon jopa hieman epäillen, koska tämän isä oli varakas maanomistaja, jonka palveluksessa oli liki 500 työntekijää. Yhdysvaltain päätös lopettaa sokerin ostot Kuubasta sai Fidel Castron kääntymään sosialististen maiden puoleen ja hän lähetti veljensä Raúlin hakemaan apua Moskovasta. Neuvostoliiton varapääministeri Anastas Mikojan saapui Kuubaan 6. helmikuuta 1960, ja Castro solmi kauppasopimuksen Neuvostoliiton kanssa. Mikojan vakuuttui Kuuban kehittymisestä "oikeaan" suuntaan: "Ensimmäinen valtio, joka omaksuu sosialismin ilman puna-armeijan apua!" Neuvostoliitto sitoutui ostamaan Kuuban päävientituotetta, sokeria ja toimitti koneita, lannoitteita ja öljyä. Castro halusi Kuuban olevan taloudellisesti riippumaton Yhdysvalloista. Yhdysvaltain presidentti Eisenhower määräsi 17. maaliskuuta propagandakampanjan Castron syrjäyttämiseksi. Huber Matos
Huber Matos (1918 Yara, Kuuba – 27. helmikuuta 2014 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli toisinajattelija ja emigrantti, joka osallistui yhdessä Fidel Castron, Che Guevaran, Raúl Castron ja Camilo Cienfuegosin kanssa Kuuban vallankumoukseen syösten vallasta presidentti Fulgencio Batistan. Matos oli vastustanut Kuuban oikeistolaista hallintoa Batistan vuoden 1952 vallankaappauksesta lähtien, jota hän piti perustuslain vastaisena, mutta hänen suhteensa Castron johtamaan Heinäkuun 26. päivän liikkeeseen muuttui kriittiseksi myöhemmin, koska hän näki sen lähenevän kommunisteja ja omaksuvan marxilaisia periaatteita. Heinäkuun 26. päivän liike
Heinäkuun 26. päivän liike () oli vallankumouksellinen Fidel Castron johtama sissiliike, joka kaatoi Fulgencio Batistan diktatuurin Kuubassa vuonna 1959. Järjestön perustivat Meksikossa maanpaossa asuneet kuubalaiset vallankumoukselliset vuonna 1955, ja samoihin aikoihin järjestöön liittyi myös argentiinalainen lääkäri Ernesto Guevara. Järjestön nimi juontuu Castron johtamasta hyökkäyksestä Santiago de Cuban sotilasparakeille 26. heinäkuuta 1953. Kyseinen hyökkäys merkitsi alkutahteja vallankumoukselle. Hyökkäys epäonnistui, ja Batistaa tukevat joukot teloittivat noin 50 kiinni saatua vallankumouksellista. Kuuba
Yhdysvalloilla on Kuubassa vuonna 1898 perustettu Guantanamo Bayn laivastotukikohta, jota Kuuba vaatii itselleen. Tukikohta vuokrattiin Yhdysvalloille Kuuban itsenäistyessä 1903. Vallankumouksen jälkeen Fidel ja Raúl Castro eivät ole hyväksyneet vuokranmaksua, koska katsovat, että vuokrasopimus on tehty pakon alaisena. Fidel Castro
Castro järjesti tukijoineen, mukaan lukien veljensä Raúl, 26. heinäkuuta 1953 sotilaallisen iskun Moncadan kasarmialueelle, Batistan suurimpaan Santiago de Cuban ulkopuolella sijainneeseen varuskuntaan. Myös Céspedesin varuskuntaan Bayamossa hyökättiin hämäyksenä. Isku epäonnistui, ja 60 kapinallista 135:stä sai surmansa. Castro ja ryhmän muut selviytyneet jäsenet pakenivat Sierra Maestran vuoristoon. 1. elokuuta 1953 Castro ja hänen veljensä saatiin kiinni. Heitä ei ohjeiden mukaan teloitettu kiinni saataessa. Fidel Castron äiti, joka rukoili samaa afrikkalaisperäistä jumalaa kuin Batista, pyysi, ettei hänen poikiaan teloitettaisi ja lupasi rukoilla Batistan puolesta. Batista heltyi ja suostui, että Fidel ja Raúl Castroa ei teloitettaisi. Hän teki saman virheen myöhemminkin, jonka takia moni hänen sotilaistaan menetti henkensä. Kuuban ohjuskriisi
Fidel Castron noustua 1959 vallankumouksen myötä valtaan Kuuba solmi diplomaattiset- ja kaupalliset suhteet Neuvostoliittoon vuoden 1960 alkupuolella. Yhdysvaltojen aseistama ja sen Guatemalassa kouluttama Fidel Castroa syrjäyttämistä tavoittelevan 1 400 kuubalaisen kapinallisten joukko suoritti keväällä 1961 maihinnousun Sikojenlahdella Kuuban etelärannikolla. Kuuban armeija kuitenkin löi maihinnousujoukot vain kahdessa päivässä, jonka jälkeen Castro julisti vallankumouksen olleen luonteeltaan sosialistinen. Sekä Kuuban että Neuvostoliiton johdossa uskottiin USA:n valmistelevan uutta maihinnousua Kuubaan. Näin ollen Castro aloitti sotilaallisen yhteistyön Neuvostoliiton kanssa. Yhdysvallat oli vuonna 1959 Turkin kanssa tekemänsä sopimuksen mukaisesti sijoittanut 15 kappaletta keskimatkan Jupiter-ydinohjuksia Turkkiin kesästä 1961 alkaen. Turkissa olevien Jupiter-ohjusten lentoaika Neuvostoliiton keskeisiin asutuskeskuksiin oli erittäin lyhyt. Vastauksena etelästä Turkin suunnalta kokemaansa uhkaan Neuvostoliitossa kehiteltiin kevään 1962 aikana suunnitelma, jonka mukaan Kuubaan oli tarkoitus sijoittaa USA:n-vastaisiin ydiniskuihin kykeneviä Neuvostoliiton asevoimien joukkoja. Santa Claran taistelu
Fidel Castro oli rantautunut Kuubaan mukanaan vallankumouksellisten joukko vuonna 1956 ja kesään 1958 mennessä joukko oli kasvanut huomattavasti vallankumouksellisten kerätessä kannatusta etenkin köyhän maaseutuväestön piirissä. Noin 10 000:n miehen kokoinen Kuuban armeija muodosti kuitenkin edelleen huomattavan esteen vallankumouksen onnistumiselle. Elokuussa 1958 Che Guevara johti yhden kolmesta merkittävästä vallankumouksellisten osastoista Kuuban keskiosiin Las Villasin alueelle. Hyttysten, soisen maaston ja raskaan kaluston hidastamat joukot saapuivat perille Trinidadin ja Sancti Spírituksen lähistön vuorille 16. lokakuuta. Seuraavan kuukauden aikana joukot tekivät hyökkäyksiä armeijan ja poliisin tukikohtiin pakottaen ne antautumaan. Joulukuuhun mennessä §alueen merkittävät tiet ja rautatiet oli katkaistu ja kapinalliset valtasivat myös pienen satamakaupunki Caibariénin. Caibariénista kapinalliset etenivät kohti Santa Claraa Camajuanín rautatieristeyksen kautta, saapuen kaupungin ulkopuolelle 29. joulukuuta. Kuuban armeijan joukkoja oli kerääntynyt Santa Claraan eversti Joaquin Casillas Lumpuyn johdolla. Kuuban vallankumous
Kuuban taloudellinen tilanne oli kärsinyt huomattavasti. Työttömyys kasvoi ja sokerin sekä tupakan markkinahinnat olivat laskeneet. Joitakin Castron kannattajia loikkasi Yhdysvaltoihin, heidän joukossaan esimerkiksi ilmavoimien komentaja majuri Pedro Luis Díaz Lanz. Etenkin Länsi- ja Keski-Kuubassa alkoi lokakuuhun 1959 mennessä myös kapinaliikkeitä Castroa vastaan. Kuuba lähentyi Neuvostoliiton kanssa. Kuuba ja Neuvostoliitto solmivat kauppasopimuksen helmikuussa 1960 ja Castro piti Yk:n kokouksessa Nikita Hruštšovia ylistäneen ja Yhdysvallat tuominneen puheen. Kuuban ulkomaan varoja jäädytettiin ja kaupankäynti Yhdysvaltojen ja Kuuban välillä oli katkennut vuoden 1960 loppuun mennessä. Presidentti Dwight D. Eisenhower katkaisi diplomaattisuhteet Kuuban kanssa 3. tammikuuta 1961, ja huhtikuussa seurasi CIA:n rahoittama ja tukema epäonnistunut Sikojenlahden maihinnousu. Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy oli tukenut maihinnousun toteuttamista ja seuraavana vuonna hän asetti Kuuballe kauppasaarron. Lokakuussa 1962 seurasi Kuuban ohjuskriisi, joka oli ajaa kylmän sodan aikaisen maailman ydinsodan partaalle. Kriisi ratkaistiin kuitenkin lopulta sota välttäen, mutta jännitteet säilyivät. Kuubalaisten viranomaisten mukaan Castro yritettiin murhata tai kukistaa kaikkiaan yli 600 kertaa. Fidel Castro hallitsi Kuubaa lopulta vuoteen 2008 saakka. Fidel Castro
Che Guevara joutui syrjään vuonna 1965. Hän arvosteli liian voimakkaasti Neuvostoliiton kauppa- ja avustuspolitiikkaa kehitysmaiden kanssa todeten sosialistimaiden olevan myös syyllisiä kehitysmaiden imperialistiseen riistoon. Castro ilmoitti lokakuussa 1965 Guevaran luopuvan ministerin paikastaan, majurinarvostaan ja Kuuban kansalaisuudesta. Raúl Castro
Raúl Castro osallistui Fulgencio Batistan vastaisiin opiskelija-aktiviteetteihin tämän valtakauden alusta. Hän oli ryhmässä, joka hyökkäsi Moncadan armeijaparakeille 26. heinäkuuta 1953 ja vietti sen jälkeen 22 kuukautta vankilassa. Raúl Castro kuului Granma-laivan retkikuntaan, joka matkasi Meksikosta Kuubaan 1956. Diego Velázquez de Cuéllar
Diego Velázquez matkusti uudelle mantereelle Kolumbuksen toisen retkikunnan mukana vuonna 1493. Velázquez vastaanotti tehtävän Kuuban saaren valtaamiseksi vuonna 1511 ja perusti seuraavan neljän vuoden aikana maan ensimmäiset neljä siirtokuntaa joihin kuuluivat Baracoa, Bayamo, Santiago de Cuba sekä maan nykyinen pääkaupunki Havanna (esp. "La Habana"). Vallattuaan saaren haltuunsa hän vuonna 1514 julisti saaren Espanjan siirtomaaksi ja itsensä Kuuban kuvernööriksi. Che Guevara
Kesäkuussa 1959 Castro perui lupauksensa vapaista vaaleista ja liberaalien vallankumouksellisten välit Castroon ja kommunisteihin alkoivat heiketä. Hallinto läheni vähitellen kommunisteja, ja Castro hylkäsi ajatuksen vuoden 1940 vapaamielisemmän perustuslain palauttamisesta. Samalla tuomareiden riippumattomuus poistettiin, riippumattomat sanomalehdet vaiennettiin, opiskelija-aktivisteja vangittiin, demokraattisesti valitun Kuuban työläisten keskusjärjestön pääsihteerin, David Salvadorin, rinnalle asetettiin epädemokraattisesti kaksi kommunistia ja myöhemmin hänet vangittiin. Lopulta osa liberaaleista vallankumouksellisista erosi viroistaan protestina (muun muassa presidentti Manuel Urrutia heinäkuussa 1959), osa pakotettiin eroamaan ja ei-kommunisteja alettiin vainota. Moni joutui pakenemaan maasta. Fidel Castro
Castro kutsui Kuubaan vallankumouksellisen konferenssin helmikuussa 1966. Tavoitteena oli suunnitella yhteistä toimintasuunnitelmaa amerikkalaista imperialismia vastaan. Neuvostoliitto kärsi taloudellisia tappioita Kuuban kanssa käytävässä kaupassa eikä Kuuba ollut saavuttanut sokerintuotannolle asetettuja tavoitteita. Suhteet Neuvostoliiton kanssa huonontuivat. Castro käynnisti oikeudenkäynnin Annibal Escalantea vastaan. Castro myös epäili KGB:n kavaltaneen Guevaran. Välejään Neuvostoliittoon ei kuitenkaan taloudellisista syistä katkaistu. Andrés Rivero Agüero
Andrés Rivero Agüero (4. helmikuuta 1905 – 11. marraskuuta 1997) oli viimeinen monipuoluevaaleissa valittu Kuuban presidentti. Fidel Castro
5. marraskuuta 1975 Castro lähetti kuubalaisia sotilaita Angolaan antamaan aseellista apua vasemmistolaiselle MPLA-liikkeen hallitukselle taistelussa UNITA:n oppositiovoimia ja Etelä-Afrikan joukkoja vastaan. Moskova auttoi massiivisilla lentokuljetuksilla Kuuban asevoimien siirtoa Angolaan. Kuubalaisia sotilaita lähetettiin myös Somaliaan vastustamaan Etiopian asevoimia Ogadenin sodassa vuonna 1979. Castro antoi tukensa vallankumousliikkeille kaikkialla Latinalaisessa Amerikassa. Vuonna 1979 Castro tuki sandinistisissejä Nicaraguassa Somozan diktatuuria kaadettaessa. Neuvostoliiton taloudellinen apu Kuuballe loppui 1980-luvun lopussa. Neuvostoliitto maksoi sokerista Kuuballe 1,23 Yhdysvaltain dollaria per naula, kun sokerin maailmanmarkkinahinnat olivat laskeneet 17–22 senttiä per naula. Fidel Castro
Meksikossa Castro yhdisti voimansa muiden maanpakolaisten kanssa ja perusti Heinäkuun 26. päivän liikkeen (M-26-7). Lääkäri Ernesto "Che" Guevara oli liittynyt ryhmään aikaisemmin Meksikossa. Joukko harjoitteli sissisotaa, joka oli aiemmin täysin tuntematonta Latinalaisessa Amerikassa. Koska kontaktit KGB-agentti Nikolai Leonoviin Méxicossa eivät tuoneet kapinallisille aseita, he menivät Yhdysvaltoihin. Siellä he keräsivät varoja maassa asuvilta kuubalaisilta, kuten Batistan syrjäyttämältä presidentti Carlos Prío Socarrásilta. Osvaldo Dorticós Torrado
Osvaldo Torrado toimi Kuuban presidenttinä vuodesta 1959 aina vuoteen 1976 saakka. Presidenttinä Torradoa pidettiin ulkomaailman silmissä pitkälti vain maan kommunistisen hallinnon keulakuvana ja julkisivuna. Tästä huolimatta hänellä oli lakimiestaustansa ansiosta laajalti vaikutusvaltaa laki- ja talousasioista päättävissä hallintoelimissä. Presidenttikaudellaan hän muun muassa vuosien 1965 ja 1966 välisenä aikana toimiessaan talousasioista päättävän keskustoimikunnan jäsenenä pitkälti uudelleenorganisoi maansa talousjärjestelmän. Vuonna 1976 maahan luotiin uusi perustuslaki ja presidentiksi nousi Fidel Castro, Torrado taas nimettiin maan valtioneuvoston jäseneksi ja varapääministeriksi. Che (elokuva)
Ernesto ”Che” Guevara ja Fidel Castro kohtaavat Meksikossa vuonna 1955. 26. marraskuuta 1956 Fidel Castro purjehtii Kuubaan kahdeksan kapinallisen kanssa, joista yksi on argentiinalainen lääkäri Che, joka haluaa Castron tavoin syöstä korruptoituneen diktaattorin Fulgencio Batistan vallasta. Kansan virratessa kapinallisten rivehin, Che siirtyy sissien lääkäristä aktiivitaistelijan rooliin ja lopulta komentajaksi. Che osoittautuu korvaamattomaksi taistelijaksi, joka sisäistää nopeasti sissisodan otteet. Kamppailulle omistautunut Che nouseekin taistelutoveriensa ja kuubalaisten suosioon. Hänen useimmat repliikkinsä ja puheensa sivuavat vallankumouksen teoriaa ja käytäntöä. Kuuluisimman puheensa hän pitää YK:ssa vuonna 1964. Fidel Castro
Merkittävä suuntaviiva Kuuban ulkopolitiikassa oli sen riippuvuus Neuvostoliiton markkinoista sekä sotilaallisesta ja taloudellisesta avusta. Castron oli rakennettava Kuuban sotavoimat Neuvostoliiton aseistuksen ja sotilasneuvonantajien avulla. Samalla hänen oli sallittava KGB:n pitävän otteessaan Havannaa ja neuvostokommunismin vaikutteet näkyivät myös maan sisäisessä politiikassa. Castron liittolaisuus Neuvostoliiton kanssa aiheutti erimielisyyksiä hänen ja Che Guevaran välillä, joka kannatti enemmän trotskilaista, antineuvostoliittolaista linjaa. Che Guevara
Guevara oli Fidel Castron johtaman 26. heinäkuuta -liikkeen jäsen. Liike otti vallan Kuuban presidentti Fulgencio Batistalta vuonna 1959 Kuuban vallankumouksen jälkeen. Guevarasta tuli Kuuban uudessa valtahierarkiassa toinen heti Castron jälkeen. Hän toimi lyhyen aikaa kansallispankin johtajana sekä teollisuusministerinä, mutta siirtyi takaisin vallankumoukselliseen toimintaan. Hän yritti tuloksetta käynnistää vallankumouksia useissa maissa, erityisesti Kongon demokraattisessa tasavallassa ja Boliviassa. Toimiessaan Boliviassa pienen sissiryhmän johdossa hän jäi Bolivian armeijan yksikön vangiksi 8. lokakuuta 1967. Bolivialaiset teloittivat Guevaran seuraavana päivänä. Fidel Castro
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Kuuban talous heikkeni. Castro salli dollarin hallussapidon vuonna 1994 ja turismin harjoittamisen saadakseen tuloja. Yhdysvallat tiukensi kauppasaartoa asettamalla ehdon täydellisestä vallan ja yhteiskuntajärjestelmän muuttamisesta vuonna 1996. Keväällä 2003 75 hallituksen arvostelijaa vangittiin. Euroopan unioni jäädytti diplomaattisuhteensa Kuubaan kesäkuussa 2003. Amnesty International syytti Kuubaa lukuisista ihmisoikeusloukkauksista. Castro päätti lopettaa dollarin käytön peson rinnalla lokakuussa 2004. Maailmanpankki on vaatinut Kuuban yhteiskuntajärjestelmän muuttamista markkinatalouden mukaiseksi, joskin se on antanut myös Kuuballe tunnustusta sosiaalisten indikaattoreiden muita saman BKT-tason maita paremmista lukemista. Yhdessä Venezuelan presidentin Hugo Chávezin kanssa Castro kuitenkin piti päänsä vaatimuksia vastaan. Kuuba
Fidel Castro teki marraskuussa 1996 historiallisen vierailun Vatikaaniin, jossa hän keskusteli paavi Johannes Paavali II:n kanssa lähinnä katolisen kirkon asemasta Kuubassa. Castro kutsui paavin Kuubaan vastavierailulle, joka toteutui tammikuussa 1998. Kuuba oli viimeinen Latinalaisen Amerikan maa, jossa paavi ei ollut vieraillut. Carlos Prío Socarrás
Vuonna 1940 Socarrás valittiin Pinar del Rion provinssin senaattoriksi, samaan aikaan hänen puoluetoveristaan Ramón Grau San Martínista tuli presidentti. Tultuaan valituksi senaattoriksi hänestä tuli työ- ja pääministeri Ramón Martinin hallinnossa. Hallituskautensa aikana hän demokratisoi maan suurimman työmarkkinajärjestön. Kommunistipuolue oli vallannut järjestön johtopaikat Fulgencio Batistan hallinnon aikana. Heinäkuun 1. päivänä 1948 Carlos Socarrás valittiin vapailla vaaleilla Kuuban presidentiksi. Che Guevara
Vuonna 1997 Guevaran maalliset jäännökset löydettiin merkitsemättömästä haudasta, tunnistettiin DNA-kokeella ja palautettiin Kuubaan. Tehtaiden pillit ja autojen torvet soivat minuutin koko Kuubassa kunnianosoituksena. Presidentti Fidel Castro ylisti Guevaraa sanoen, ”ettei hän koskaan kuole ja Guevara elää edelleen esimerkkinä ja innoituksena kaikille niille, jotka taistelevat oikeudenmukaisemman maailman puolesta.” Castro kutsui lisäksi Guevaraa ”profeetaksi, josta tuli symboli maailman kaikille köyhille.” Hautajaisiin osallistui satojatuhansia kuubalaisia. Miguel Mariano Gómez
Miguel Mariano Gómez y Arias (6. lokakuuta 1889 Sancti Spíritus, Kuuba – 26. lokakuuta 1950 Havanna) oli kuubalainen poliitikko ja kahdestoista Kuuban presidentti, joka toimi presidenttinä vuonna 1936 seitsemän kuukauden ajan. Miguel Díaz-Canel
Miguel Díaz-Canel Bermúdez (s. 20. huhtikuuta 1960, Placetas, Villa Clara, Kuuba) on kuubalainen poliitikko ja maan 19. presidentti. Hänet valittiin Kuuban ensimmäiseksi varapresidentiksi helmikuussa 2013. Ennen sitä hän oli vuosina 2009–2012 opetusmisteri. Hän astui Kuuban presidentin virkaan 19. huhtikuuta 2018. Che Guevara
Muutettuaan Meksikoon Guevara uudisti ystävyytensä Castron liittolaisiin. Kun Fidel Castro siirtyi maanpakoon Meksikoon vapauduttuaan poliittisesta vankeudesta Kuubasta, hän tapasi Guevaran. Guevara näki Castrossa kauan etsimänsä johtohahmon, jota seuraamalla hän voisi toteuttaa oppejaan käytännössä. Che Guevara liittyikin heti Castron 26. heinäkuuta -liikkeeseen, jonka tavoitteena oli syöstä Fulgencio Batista vallasta. Fidel Castro
Huhtikuussa 1961 Yhdysvallat yritti Castron syrjäyttämistä CIA:n kouluttamien kuubalaisten pakolaisten suorittamalla maihinnousu Sikojenlahdella. Carlos Franqui
Carlos Franqui (4. joulukuuta 1921 Cifuentes, Kuuba − 16. huhtikuuta 2010 San Juan, Puerto Rico) oli kuubalainen journalisti, kirjailija, runoilija ja poliittinen aktivisti. Hän osallistui heinäkuun 26. päivän liikkeeseen ja sittemmin Kuuban vallankumoukseen 1959. Myöhemmin hän riitaantui Fidel Castron kanssa erityisesti kritisoiden Tšekkoslovakian miehitystä 1968, johon Kuuba ei sinänsä osallistunut. Raúl Castro
Raúl Castro hoiti maan presidentinvirkaa 31. heinäkuuta 2006 lähtien Fidel Castron luovutettua suolistoleikkaukseen joutuessaan tilapäisesti veljelleen presidentin, ylipäällikön sekä pääsihteerin tehtävät. Kuuban kansalliskokous valitsi Raúl Castron presidentiksi 24. helmikuuta 2008. Fulgencio Batista
Lokakuussa 1940 Batista valittiin Kuuban presidentiksi. Vuonna 1944 Batistaa estettiin lailla osallistumasta presidentinvaaliin, ja häntä seurasi jälleen Ramon Grau. Batista siirtyi vapaaehtoiseen maanpakoon Floridaan, kunnes palasi vuonna 1948 ja valittiin senaattiin. Yhdysvaltain mafia
Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen Luciano alkoi Korsikan mafian avustuksella organisoida heroiinin salakuljetusta Turkista Ranskaan. Kun Turkki aloitti huumausaineiden vastaisen kampanjan, Luciano ja Korsikan mafia siirsivät toimintaansa Kaakkois-Aasiaan. 1950-luvulla Luciano ja hänen pitkäaikainen liittolaisensa Lansky yrittivät myös tehdä mafiasta vaikutusvaltaisen Latinalaisessa Amerikassa hankkimalla tuloja Kuuban pääkaupunki Havannaan perustuista kasinoista ja hotelleista. Kuuban presidentti Fulgencio Batista teki yhteistyötä mafiosojen kanssa, kunnes Fidel Castron johtamien 26. heinäkuuta -liikkeen vallankumouksellisten valtaannousu aiheutti yhdysvaltalaisten omistuksessa olleiden kasinoiden ja hotellien sulkemisen. Kuuban vallankumouksen jälkeen Luciano siirtyi johtamaan mafian toimintaa Italiassa ja Lansky palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Fidel Castro
Castro haudattiin 4. joulukuuta 2016. Kuuba on kieltänyt muistopatsaat, paikkojen ja katujen nimeämisen ja muut huomionosoitukset Castron mukaan tämän omasta toivomuksesta. Kuuba
Kuuban kommunistinen puolue perustettiin vuonna 1961, mutta ensimmäisen puoluekokouksensa se piti vasta vuonna 1975, jolloin Fidel Castro valittiin sen johtoon. Vuonna 1976 tehdyn perustuslain muutoksen nojalla määriteltiin kommunistisen puolueen johtoasema ja Castro nimitettiin Kuuban valtioneuvoston puheenjohtajaksi eli maan presidentiksi. Vuonna 1972 Kuuba liittyi sosialististen maiden talousyhteisön (SEV) jäseneksi. Carlos Prío Socarrás
Carlos Socarrás uskoi rajoitettuun ja määrämittaiseen presidenttikauteen demokraattisesti ja perustuslaillisesti valittuna presidenttinä. Hän ei missään vaiheessa pyrkinyt estämään taikka tukkimaan Kuuban demokraattista prosessia vaikka vaikuttikin että oppositio tulisi voittamaan vuoden 1952 vaalit. Näin ollen häntä voidaan pitää yhtenä ensimmäisistä maansa demokraattisista johtajista mutta tästä huolimatta hän osoittautui liian heikoksi vastustamaan Fulgencio Batistan pyrkimyksiä. Kuuba
1990-luvun alussa Neuvostoliiton taloudellisen tuen loputtua Kuubassa koettiin suuria taloudellisia ongelmia. Vuonna 1991 pidetyssä Kuuban kommunistisen puolueen järjestyksessä neljännessä puoluekokouksessa Castro vakuutti maansa pysyvän sosialistisena; samaan aikaan Neuvostoliitto kävi kuolinkamppailuaan ja valtio katosi vuoden lopussa maailmankartalta. Viimeiset venäläiset sotilaat poistuivat Kuubasta heinäkuun alussa 1993. Elokuussa 1994 Kuubassa alkoivat siihen saakka vakavimmat levottomuudet Castron valtakaudella, kun tuhannet kuubalaiset osoittivat mieltään ja huusivat Castron vastaisia iskulauseita maan pääkaupungissa Havannassa. Samalla käynnistyi uusi kuubalaisten joukkopako Yhdysvaltoihin. Castro syytti Yhdysvaltoja mielenosoitusten lietsomisesta. Yhdysvaltain alettua jarruttaa kuubalaisten maahanmuuttoa elokuun lopussa mm. Panama ja Honduras ilmoittivat olevansa valmiita ottamaan vastaan kuubalaisia pakolaisia. Levottomuuksien katsottiin jopa käynnistäneen Castron lähtölaskennan. Frank País
Monet Santiagon yliopiston opiskelijoista, País mukaan luettuna, tunsivat sympatiaa Kuuban vallankumouksellista johtajaa Fidel Castroa kohtaan. Castron ajatuksista kiinnostunut País matkusti Havannaan tapaamaan Castroa ja piti välittömästi näkemästään. Tämän tapaamisen seurauksena País liittyi yhtenä perustajajäsenistä heinäkuun 26. päivä -liikkeeseen, jonka tavoitteena niin ikään oli Batistan hallinnon kaataminen ja sosiaaliset sekä poliittiset muutokset maassa. Kansojen kauppasopimus
Keväällä 2005 olivat Kuuba ja Venezuela solmineet keskenään kauppasopimuksen nimeltä Alternativa Bolivariana para las Américas eli "Bolivarilainen vaihtoehto", joka kulkee espanjankielisellä lyhenteellä ALBA. Alba tarkoittaa myös aamunkoittoa ja Simón Bolívar oli eteläamerikkalainen itsenäisyystaistelija. Sopimus kuvasti Kuuban ja Venezuelan presidenttien Fidel Castron ja Hugo Chavezin lähentymistä, ja nämä halusivat mukaan muitakin vasemmistojohtajia. Bolivian uusi presidentti Evo Morales paransi välittömästi virkaan noustuaan suhteita kumpaankin maahan, ja uusi yhteinen sopimus vahvistaa tätä vasemmiston liittoumaa. Köyhän Bolivian katsotaan hyötyvän kohtuullisen vauraiden Kuuban ja Venezuelan kauppakumppanuudesta. Fidel Castro
Vuonna 2005 Forbes-lehti mainitsi Castron olleen yksi maailman rikkaimpia hallitsijoita. Forbesin arvio perustui siihen, että osa Kuuban bruttokansantuotteesta merkittiin Castron omaisuudeksi. Myöhemmin Forbes valitsi tiettyjä yrityksiä, joiden sen katsoi olleen Castron hallinnassa, ja luokitteli niiden pörssiarvon Castron omaisuudeksi. Näin se päätyi 500 miljoonaan Yhdysvaltain dollariin. Castro ilmoitti 2004, että kaikki Kuuban yritysten tuotot kuuluvat Kuuban kansalle. Vuonna 2005 hän ilmoitti nostavansa lehteä vastaan kunnianloukkaussyytteen. John F. Kennedy
Kennedyn presidenttikausi alkoi takaiskulla, kun hänen hyväksymänsä Sikojenlahden maihinnousu Kuubassa Castron hallinnon kaatamiseksi epäonnistui. Manuel Urrutia Lleó
Kuuban vallankumous saavutti voiton 1. tammikuuta 1959, jolloin Urrutia palasi maanpaosta Venezuelasta ja asettui presidentin palatsiin (nykyään vallankumousmuseo). Urrutian vallankumoushallitus koostui pääosin kuubalaisista veteraanipoliitikoista ja liberaaleista, kuten José Miró Cardona, josta tuli pääministeri. Fidel V. Ramos
Joulukuussa 1991 Ramos julisti presidenttiehdokkuutensa. Hän voitti vaalit niukasti 11. toukokuuta 1992 senaattori Miriam Defensor-Santiagoa vastaan. Näin hänestä tuli maan kolmas ilokanopresidentti ja ensimmäinen metodisti. Fidel Castro
Valmistuttuaan oikeustieteen tohtoriksi 1950 Castro alkoi harjoittaa ammattiaan, lähinnä köyhien parissa. Hän tuli tunnetuksi kansallisista ja Yhdysvaltain valtaa Kuubassa vastustavista puheistaan. Hän kiinnostui myös politiikasta ja asettui ehdokkaaksi parlamenttiin. 10. maaliskuuta 1952 Fulgencio Batistan johtama sotilasvallankaappaus kuitenkin syrjäytti presidentti Carlos Prío Socarrásin hallituksen ja vaalit peruttiin. Batistasta tuli maan "de facto" johtaja. Yhdysvallat tunnusti hänen valtansa, mutta Castro syytti häntä vuoden 1940 perustuslain rikkomisesta. Juttua ei otettu käsiteltäväksi, ja Castro päätti ainoaksi keinoksi Batistan syrjäyttämisen. Juanita Castro
Juanita Castro otti osaa Kuuban vallankumoukseen ostamalla aseita 26. heinäkuuta -liikkeelle, joka vastusti Fulgencio Batistan hallintoa. Juanita Castro liittyi Kuuban vallankumouksen jälkeen kommunistisen puolueen jäseneksi. Juanita Castro työskenteli Kuubassa CIA:n laskuun. Hän välitti viestejä ja oli yhteyshenkilönä vuosina 1961–1964. Hän kertoi muun muassa uusien neuvostojoukkojen tulosta ennen ohjuskriisiä. Vuonna 1964 hän matkusti Raúl Castron auttamana Méxicoon sisarensa Enma Castron luokse ja loikkasi sieltä Yhdysvaltoihin. Hän piti Miamissa apteekkia 30 vuotta. Juanita Castro on tavannut veljensä viimeksi 1964, ja erityisen huonoissa väleissä hän on oli kovan linjan veljensä Fidelin kanssa.
Vuonna 1998 Juanita haastoi Fidel Castron aviottoman tyttären Alina Fernándezin oikeuteen Espanjassa, jossa tämä asui. Kyse oli Fernándezin elämäkerrasta "Alina. Memorias de la hija rebelde de Fidel Castro". Espanjalainen oikeus vaati Fernándezia ja tämän kustantajaa Plaza & Janesia maksamaan 45 000 dollaria Juanita Castrolle, jonka roolia Kuubassa kirjassa kuvataan loukkaavasti. Teoksen englanninkielisestä versiosta "Castro's Daughter: An Exile's Memoir of Cuba" on poistettu loukkaavat kohdat. Kuuban vallankumous
Kuuban vallankumous () kukisti Kuubaa hallinneen diktaattori Fulgencio Batistan hallinnon ja nostatti valtaan heinäkuun 26. päivän liikkeen johtaja Fidel Castron. Vallankumousta seurasi Kuuban lähentyminen Neuvostoliiton kanssa ja maan välien katkeaminen Yhdysvaltojen kanssa. Fidel Castro hallitsi Kuubaa aina vuoteen 2008 saakka. Kuuba
Yhdysvallat suhtautui Kuuban uuteen hallintoon aluksi rauhallisesti, mutta varsin pian tilanne muuttui täysin. Batistan hallintoon kohdistuneet teloitukset horjuttivat jo vakavasti Yhdysvaltain luottamusta Castroon. Ulkomaisten teollisuusyritysten ja öljy-yhtiöiden kansallistaminen vuonna 1960 katkaisi välit Yhdysvaltoihin. Yhdysvallat lopetti sokerin ostot Kuubasta, jonka taloudelle puolestaan sokerin vienti oli elintärkeää ja Yhdysvallat ylivoimaisesti suurin kuubalaisen sokerin ostaja. Tässä tilanteessa Kuuba kääntyi sosialististen maiden puoleen ja näin alkoi Kuuban ja Neuvostoliiton yhteistyö, joka ei tosin aina sujunut hankauksitta. Kylmän sodan kiristyessä Kuubasta tuli suurvaltojen välisten kiistojen välikappale. Yhdysvaltalaiset organisoivat kuubalaisten pakolaisten huhtikuussa 1961 tekemän epäonnistuneen Sikojenlahden maihinnousun tavoitteenaan syrjäyttää vallankumoushallinto. Operaation epäonnistuminen oli vakava arvovaltatappio Yhdysvaltain juuri virkaan astuneelle presidentille John Kennedylle. Vuonna 1962 Kuuba erotettiin Amerikan valtioiden järjestöstä (OAS), koska Yhdysvaltain ajaman päätöksen mukaan ”marxilais-leniniläinen linja oli ristiriidassa amerikkalaisen järjestelmän periaatteiden kanssa”.1960-luvun alussa Kuuba oli maailmanpolitiikan näyttämönä Kuuban ohjuskriisissä (15.10.-20.11.1962). Ohjuskriisin lauettua povattiin yleisesti Kuuban ja Neuvostoliiton suhteiden kylmenemistä, mutta jo keväällä 1963 Castro teki ensimmäisen vierailunsa Neuvostoliittoon ja tapasi puoluejohtaja Nikita Hruštšovin. Kuuban vallankumous
Joulukuussa 1956 Fidel Castro, Raúl Castro ja Che Guevara nousivat 79 muun aktivistin kanssa Meksikossa "Granma"-nimiselle alukselle, joka kuljetti heidät Kuubaan Orienten maakuntaan. Maissa Echeverrían joukot pyrkivät häiritsemään armeijan toimintaa, mutta armeija sai silti vihiä maihinnoususta. Armeijan ja aktivistien välillä käytiin yhteenotto, josta pakoon pääsivät paikallisten avulla vain Fidel, Raúl ja Che yhdeksän muun kanssa. Selvinneet pakenivat Sierra Maestran vuorille hallituksen uutisoidessa samaan aikaan kaikkien kapinallisten saaneen surmansa. Helmikuussa 1957 "New York Times" -lehden toimittaja kirjoitti Castron joukoista artikkelin, jonka julkaisun jälkeen Castron joukkoihin saapui uusia jäseniä. Kapinaliike oli erityisen suosittu Orientessa, jossa pientalonpoikien ja maatyöläisten asema oli keskimääräistä heikompi. Kapinoitsijoihin liittyi myös monia naisia. Pitbull (muusikko)
Pitbull on puhunut paljon juuristaan ja on ilmoittanut, ettei hän suostu esiintymään Kuubassa niin kauan, kuin Fidel Castro tai Raul Castro on vallassa. Pitbull kuitenkin tuki Beyoncén ja Jay Z:n vierailua Kuubaan, jonne amerikkalaiset eivät saa matkustaa ilman erityistä lupaa. Arizonan tiukasta maahanmuuttopolitiikasta hän on sanonut, että "se oli kuin 10 askelta taaksepäin". Che Guevara-paitoja hän on verrannut Hitler-paitoihin.2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013