Miten epäorgaaninen kemia määritellään?
Epäorgaaninen kemia
Epäorgaaninen kemia on kemian osa-alue, joka tutkii epäorgaanisia yhdisteitä kuten metalleja, mineraaleja ja organometalliyhdisteitä. Orgaaninen kemia sitä vastoin tutkii orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä. Tarkkaa rajaa näiden kahden tieteenalan välillä ei ole, sillä esimerkiksi organometalliyhdisteitä tutkivat molemmat. Biokemia
Koska elävät organismit sisältävät runsaasti hiiltä, orgaaninen kemia käsitteenä laajentui yleisesti hiiliyhdisteiden kemiaksi. Epäorgaaninen kemia vastaavasti muotoutui muiden kuin hiiliyhdisteiden kemiaksi. Luonnossa esiintymättömien orgaanisten yhdisteiden, kuten muovien, syntetisoimisen myötä biokemia muotoutui tarkoittamaan elävien organismien kemiaa – orgaanista ja epäorgaanista. Sillä tavoin biokemia tarkoittaa 2000-luvulla samaa, mitä orgaaninen kemia tarkoitti 1800-luvun alussa.
Epäorgaaninen kemia
Ryhmäteoria on epäorgaanisen kemian keskeinen teoria. Siinä epäorgaaniset yhdisteet jaetaan pisteryhmiin niiden symmetrian perusteella. Symmetrian perusteella on mahdollista päätellä yhdisteen kemiallisia ominaisuuksia. Ryhmäteorian avulla voidaan päätellä esimerkiksi vibraatio- ja rotaatiojuovien määrää tutkittavassa yhdisteessä. Otsonidi
Epäorgaaniset otsonidit ovat tumman punaisia ioniyhdisteitä, jotka sisältävät O anionin. Anionilla on otsonimolekyylin V-muoto. Orgaaninen
Orgaaninen on adjektiivi, joka biologiassa tarkoittaa elimellistä, elollista, eloperäistä tai luonnosta peräisin olevaa. Epäorgaaninen puolestaan tarkoittaa elottomaan luontoon kuuluva. Epäorgaaninen yhdiste
Merkittävimpiä epäorgaanisia happoja ovat vetyhalidit (HX) ja happihapot. Happihapossa happiatomiin on liittynyt vetyatomi, jonka luovuttaminen tuottaa konjugaattiemäksen. Merkittäviä happihappoja ovat muun muassa rikki- (HSO), typpi- (HNO) ja ortofosforihappo (HPO). Erilaisia happihappoja on lukuisia ja ne voivat olla useampiarvoisia. Kemiallinen aine
Käsite kemiallinen aine kattaa kaikki alkuaineet ja niiden yhdisteet. Luetteloa kemiallisista aineista ja niihin liittyvästä informaatiosta pitää Chemical Abstracts Service, CAS. Kemiallinen sidos
Sidoksen luonnetta voidaan tarkastella siihen osallistuvien atomien elektronegatiivisuuserojen perusteella. Elektronegatiivisuusarvot ovat kullekin alkuaineelle ominaiset. Kahden saman alkuaineen atomin välinen elektronegatiivisuusero on siis nolla. Kahden saman epämetallin atomin välinen kovalenttinen sidos on tällöin symmetrisesti kovalenttinen, ja sidoksella on vain kovalenttista luonnetta. Mikäli epämetalliatomien elektronegatiivisuusero on suurempi kuin nolla, niiden välisellä kovalenttisella sidoksella on myös ioniyhdisteen piirteitä, ioniluonnetta. Lawessonin reagenssi
Lawessonin reagenssi (CHPSO) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa rikkiä sisältäviä yhdisteitä. Reagenssi on nimetty Sven-Olov Lawessonin mukaan ja Lawesson raportoi ensimmäisenä yhdisteen käytön orgaanisen kemian synteeseissä. Orgaaninen kemia
Tyypillisiä orgaanisen kemian reaktioita ovat Orgaaninen yhdiste
Joissain yhteyksissä, kuten koulukirjoissa ja biokemiassa, näkee vanhentuneita kaavoja, joissa kaikki kulmat ovat 90 astetta. Nämä ovat epärealistisia eivätkä kelpaa ennustamaan stereoelektroniikkaa. Epäorgaaninen kemia
Epäorgaanisilla yhdisteillä on lukuisia käyttötarkoituksia. Niitä käytetään esimerkiksi katalyytteinä, pigmentteinä, pinnoitteina, tensideinä, lääkkeinä ja polttoaineina. Epäorgaaninen kemia onkin tieteenalana käytännönläheinen. Monilla epäorgaanisilla yhdisteillä on suuri taloudellinen merkitys: esimerkiksi rikkihapon tuotantomäärää on käytetty yhtenä talouden mittarina, sillä se on tärkeä teollisuuden raaka-aine. Dimetyyliamiini
Dimetyyliamiini on orgaaninen yhdiste (sekundäärinen amiini), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä kaasua, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHN ja rakennekaava on (CH)NH. Dimetyyliamiinista käytetään myös nimityksiä "DMA", "metaaniamiini" ja "N-metyyli". Orgaaninen kemia
Yhdisteessä voi olla myös erillisiä pisimpään hiilivetyketjuun kuulumattomia hiilivetyryhmiä. Nekin ilmaistaan yhdisteen nimessä. Heksanaali
Heksanaali eli n-heksanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakas haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Heksanaalista käytetään myös nimiä "heksaldehydi" ja "kapryylialdehydi". Hydroksyyliammoniumkloridi
Hydroksyyliammoniumkloridi eli hydroksyyliamiinihydrokloridi (NHOHCl) on hydroksyyliammonium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste eli hydroksyyliamiinin suolahapposuola. Yhdistettä käytetään hydroksyyliamiinin tavoin orgaanisissa synteeseissä muun muassa pelkistimenä ja valokuvauskemikaalina. Ravinne
Orgaaniset ravinteet sisältävät hiilihydraatteja, rasvoja, proteiineja (tai niiden rakennusaineita, aminohappoja) ja vitamiineja. Epäorgaanisia kemiallisia aineita, kuten ravintoaineita, vettä ja happea pidetään myös ravinteina. Ravinnetta sanotaan olennaiseksi, jos se pitää saada ulkoisesta lähteestä tai jos eliö ei pysty valmistamaan sitä synteettisesti tai tuottaa sitä riittämättömän määrän. Ravinteiden vaikutukset riippuvat annoksesta ja puutoksia kutsutaan vajeiksi. Orgaaninen yhdiste
Orgaanisessa yhdisteessä voi olla myös monia substituentteja, jolloin orgaanisia molekyylejä voidaan luokitella ja nimetä funktionaalisten ryhmien mukaan. Funktionaalisia ryhmiä ovat mm. alkoholit, eetterit, tiolit, sulfidit, alkyylihalidit, aldehydit, ketonit, amiinit, nitriilit, karboksyylihapot ja niiden johdokset. Yhdistettä, jossa on sekä karboksyylihappo- että aminoryhmä, sanotaan aminohapoksi. Reaktiivinen välivaihe
Reaktiivinen välivaihe tai reaktiivinen välituote on kemiallisessa reaktiossa esiintyvä hyvin suurienerginen, reaktiivinen ja usein lyhytikäinen molekyyli. Reaktiiviselle välivaiheelle on tyypillistä, että se on joko hyvin steerisesti jännittynyt tai sen elektronirakenne ei ole stabiili. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat tapaukset, joissa jollakin reaktiivisen välivaiheen atomeista ei ole oktettia tai sillä on sitoutumattomia elektroneja. Reaktiomekanismit kuvaavat reaktioissa reaktiivisten välivaiheiden syntyä ja hajoamista reaktion edetessä lähtöaineista tuotteisiin. Tyypillisiä orgaanisen kemian reaktioissa muodostuvia reaktiivisia välivaiheita ovat esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden substituutioreaktioissa muodostuvat tetraedrimäiset välivaiheet, karbokationit, karbanionit, radikaalit, radikaali-ionit, karbeenit ja aryynit kuten bentsyyni. Kemia
Kemia on aineen koostumusta, ominaisuuksia ja muuttumista tutkiva tiede. Kemia luokitellaan luonnontieteisiin ja se tutkii pääasiassa alkuaineiden ja niiden muodostamien yhdisteiden, kuten molekyylien, rakennetta ja käyttäytymistä sekä etsii keinoja niiden tunnistamiseksi ja valmistamiseksi. Alkuaineiden varsinainen koostumus, atomit ja alkeishiukkaset kuuluvat sen sijaan fysiikan aihepiiriin. Kemiassa keskitytään atomeihin ja niiden muodostamiin yhdisteisiin menemättä varsinaisesti syvemmälle atomien perustavanlaatuiseen rakenteeseen. Kemiassa keskitytään kemiallisiin reaktioihin ja kemiallisiin sidoksiin, koska alkuaineita ei voida jakaa tai muuttaa toiseksi aineeksi kemiallisissa prosesseissa. Kemia ja fysiikka kuitenkin hyödyntävät osin samoja konsepteja, kuten esimerkiksi kemiassa huomioidaan energia ja massa kemiallisia reaktioita tarkasteltaessa. Kemiallinen kaasufaasipinnoitus
MOCVD eli metallo-orgaaninen kemiallinen kaasufaasipinnoitus on 1960-luvulla kehitetty erityinen kaasufaasipinnoituksen alalaji, jota käytetään paljon etenkin puolijohde- ja optoelektronisissa sovelluksissa. Metallo-orgaanisissa yhdisteissä metalliatomi on sitoutunut yhteen tai useampaan hiileen orgaanisessa hiilivetyryhmässä. Nämä metallit eivät yleensä ole siirtymämetalleja, vaan kuuluvat jaksollisen järjestelmän ryhmiin 2 ja 13–16. Myös piin, fosforin, arseenin, seleenin ja telluurin yhdisteet luetaan perinnesyistä metallo-orgaanisiin yhdisteisiin, vaikka ne eivät metallisia olekaan. Orgaaniset peroksidit
Orgaaninen peroksidi on yhdiste, jonka toiminnallisessa ryhmässä on yksinkertainen happi–happi-sidos (R-O-O-R'). Jos R' on vety puhutaan hydroperoksideista. Peresterin yleinen rakenne on RC(O)OOR. Kaliumtiosyanaatti
Kaliumtiosyanaatti (KSCN) on kalium- ja tiosyanaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisessä kemiassa. Propargyylialdehydi
Propargyylialdehydi eli propynaali (CHO) on tyydyttymättömiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Orgaaninen kemia
Orgaanisissa yhdisteissä on usein monia eri funktionaalisia ryhmiä, jolloin yhdiste kuuluu useaan luokkaan. Esimerkiksi allyylialkoholi eli propenoli on sekä alkoholi että alkeeni, ns. alkenoli. Orgaaniset yhdisteet nimetään niiden sisältämien funktionaalisten ryhmien mukaan. Amiinit
Amiinit ovat ammoniakin (NH) kaltaisia yhdisteitä, joissa on vetyatomin tai -atomien tilalla orgaaninen ryhmä. Amiinit luokitellaan typpeen sitoutuneiden orgaanisten ryhmien lukumäärän perusteella: Koska tertiäärisessäkin amiinissa on vielä vapaa elektronipari, voi typpeen sitoutua neljäskin orgaaninen ryhmä. Näin syntyy kvaternäärisiä ammonium­yhdisteitä, jotka eivät ole neutraaleja amiineja, vaan positiivisia ioneja. Ne muodostavat suoloja, joissa on pakko olla mukana varaukseltaan negatiivinen anioni. Kromi(II)kloridi
Kromi(II)kloridi (CrCl) on Cr- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä sekä analyyttisessä kemiassa. Yhdiste
Yhdisteet jaetaan orgaanisiin ja epäorgaanisiin. Hiiltä sisältävät yhdisteet ovat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta orgaanisia. Loput yhdisteet ovat epäorgaanisia. Orgaaninen kemia
Rakennekaavasta käy ilmi molekyylin atomien ja sidosten järjestys. Orgaanisten yhdisteiden atomit merkitään rakennekaavoissa alkuainemerkein ja niiden väliset kovalenttiset sidokset viivoin. Yksi sidosviiva tarkoittaa yksinkertaista kovalenttista sidosta, kaksi rinnakkaista sidosviivaa tarkoittaa kaksoissidosta ja kolme sidosviivaa kolmoissidosta. Kahden hiilen välinen yksinkertainen kovalenttinen sidos mallinnetaan siis kahtena C:nä ja niiden välisenä sidosviivana: C-C. Happo
Epäorgaanisista hapoista suurin osa kuuluu happihappojen ryhmään. Niissä jokin keskusatomina toimivan alkuaineen atomi on sitoutunut yhteen tai useampaan happiatomiin, joista ainakin osaan on lisäksi kiinnittynyt vetyatomi. On kuitenkin olemassa myös niin sanottuja "vetyhappoja", joissa ei ole happea. Oksidi
Epämetallioksidit ovat kovalenttisia yhdisteitä. Monet niistä muodostuvat pienistä muutaman atomin muodostamista molekyyleistä. Ne ovat usein kaasuja tai helposti haihtuvia aineita. Muutamat alkuaineet muodostavat kuitenkin polymeerisia oksideja, joissa kokonaisen kiteen atomit toisiinsa kovalenttisesti sitoutuneita. Näin on esimerkiksi piidioksidissa eli kvartsissa, joka sen vuoksi onkin erityisen kovaa. Orgaaninen kemia
Orgaanisen kemian juuret ovat noin 1700-luvun puolessavälissä, jolloin kemia alkoi muovautua alkemiasta oikeaksi luonnontieteeksi. Tuolloin elävissä organismeissa esiintyvien aineiden tiedettiin poikkeavan merkittävästi niistä, joita oli eristetty mineraaleista. Orgaaniset aineet olivat vaikeasti eristettäviä ja puhdistettavia. Ruotsalainen kemisti Torbern Bergman oli ensimmäinen, joka jaotteli yhdisteitä orgaanisiin ja epäorgaanisiin. Hän käytti jaottelua tutkimuksissaan 1770-luvulla. Orgaanisen kemian käsite yleistyi 1800-luvun alussa tarkoittamaan elävissä organismeissa olevien aineiden kemiaa. Kuona (metallurgia)
Kuona on metallurgisen prosessin sivutuote, joka sisältää ne alkuaineet, jotka ovat lopputuotteen kannalta ei-toivottuja, kuten epämetallit, alkali- ja maa-alkalimetallit, sivukivi ja niin edelleen. Tautomeria
Tautomeria on orgaanisessa kemiassa rakenneisomerian laji, jossa molekyylin sisällä jokin atomi tai atomiryhmä voi siirtyä paikasta toiseen siten, että kumpikaan muoto, joita kutsutaan "tautomeereiksi", ei sellaisenaan ole liuoksessa pysyvä vaan ne muuttuvat jatkuvasti toisikseen siten, että nopeasti syntyy kemiallinen tasapaino, jossa kumpaakin on tietty määrä. Tautomeerit eroavat toisistaan yleensä kaksoissidoksen ja yhden siirtyvän ryhmän aseman perusteella. Siirtyvä ryhmä on usein protoni, mutta se voi olla myös jokin toinen ryhmä. Tautomerisaatiossa rikkoutuu ja muodostuu sekä yksi π-sidos että yksi σ-sidos. Tautomeriaa voidaan kuvata yleistä muotoa olevalla reaktioyhtälöllä:
missä ryhmät X, Y ja Z voivat olla hiili, typpi, happi, vety- tai rikkiatomeja ja ryhmä A on siirtyvä ryhmä. Varsinaisesta isomeriasta tautomeria eroaa juuri siinä, että tautomeerit ovat nopeassa kineettisessä tasapainossa ja vallitseva muoto riippuu olosuhteista ja erityisesti liuottimesta. Esimerkiksi keto-enoli-tautomerian tapauksessa vesiliuoksessa on ketonimuoto vallitseva, heksaanissa sen sijaan enolimuoto. Amiinioksidit
Amiinioksidit ovat orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät funktionaalisen ryhmän RN-O. Perinteisesti nimitystä amiinioksidit on käytetty vain tertiäärisistä ja aromaattisista amiineista johdettuihin yhdisteisiin, mutta sitä voidaan käyttää myös primäärisistä tai sekundäärisistä amiineista johdetuista vastaavan funktionaalisen ryhmän sisältävistä yhdisteistä. Amiinioksideja käytetään muun muassa pinta-aktiivisina aineina sekä orgaanisen kemian synteeseissä hapettimina. Alkuaine
Alkuaineet voivat muodostua joko ioni- tai molekyyliyhdisteeksi ja ne jakautuvat kahdeksi pääryhmäksi, metalleiksi ja epämetalleiksi kemiallisten ominaisuuksiensa suhteen. Jos alkuaineella on sekä metallien että epämetallien ominaisuuksia, sitä kutsutaan puolimetalliksi. Alkuaineet on ryhmitelty tarkemmin rakenteensa perusteella jaksolliseen järjestelmään, minkä avulla voi myös ennustaa alkuaineiden kemiallisia ominaisuuksia. Virallisesti varmennettuja alkuaineita tunnetaan nykyään 118 erilaista, joista 94 esiintyy luonnossa ja loput on valmistettu keinotekoisesti ydinreaktioiden avulla. Perkloryylifluoridi
Perkloryylifluoridi on epäorgaaninen kaasu, jonka kemiallinen kaava on ClFO. Se on perkloorihapon fluoridi ja voimakas hapetin. Aineesta käytetään myös nimityksiä "kloorioksifluoridi", "kloorifluoridioksidi" ja "trioksikloorifluoridi". Kemia
Nykyaikaisen kemian perustajana pidetään Antoine Lavoisier'ta (1743–1794). Lavoisier osoitti kokeillaan, että palaminen merkitsee aineen yhtymistä happeen. Hän myös muotoili aineen häviämättömyyden lain, julkaisi alkuainetaulukon ja uudisti kemian käsitteitä. Samalla myös metalli"kalkin" ja hiilen välinen reaktio oli selitettävä uudestaan: "Kalkki" eli metallioksidi on metallin ja hapen yhdiste. Kuumennettaessa hiili sitoo metallioksidista hapen palaen hiilidioksidiksi, jolloin metallioksidi samalla pelkistyy metalliksi. Tähän reaktioon perustuu esimerkiksi rautamalmin pelkistäminen raudaksi hiilen avulla. Valeraldehydi
Valeraldehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Valeraldehydista käytetään myös nimityksiä "n-pentanaali", "pentanaali", "amyylialdehydi", "butyyliformaali" ja "valeryylialdehydi". Buteenidioli
Buteenidioli (CHO) on tyydyttymättömiin dioleihin eli kaksi hydroksyyliryhmää sisältäviin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteesien lähtöaineena. Ammoniumsyanidi
Ammoniumsyanidi (NHCN) on ammonium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Cerium(III)hydroksidi
Cerium(III)hydroksidi (Ce(OH)) on cerium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Orgaaninen kemia
Samanlaiset funktionaaliset ryhmät reagoivat yleensä samoin, riippumatta molekyylin muista osista, ja aiheuttavat aineelle vastaavanlaisia ominaisuuksia. Siten esimerkiksi kaikki karboksyylihapot ovat happamia, vaikka niissä olisi eripituinen hiiliketju (esimerkiksi etaanihappo CHCOOH, propaanihappo CHCHCOOH, jne. ovat kaikki happamia). Sen sijaan saman määrän hiiliä sisältävät aineet, joissa on joitakin toisia funktionaalisia ryhmiä, ovat täysin erilaisia: etaani on neutraali, ei hapan eikä emäksinen kaasu, samoin propaani ja butaani; etanoli, propanoli, jne. ovat hyvin heikosti happamia. Kloorietyyni
Kloorietyyni eli klooriasetyleeni (CHCl) on kloorattuihin alkyyneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on suhteellisen pysymätöntä ja myrkyllistä kaasua. Propionialdehydi
Propionialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CHCHCHO. Propionialdehydista käytetään myös nimityksiä "propanaali", "metyyliasetaldehydi", "propyylialdehydi" ja "propaldehydi". Epäorgaaninen yhdiste
Vastaavasti, monia epäorgaanisia yhdisteitä on organismeissa ja osa näistä on itse asiassa elintärkeitä. Esimerkiksi NaCl, hiilihappo, ja fosfaattiryhmät ovat tärkeitä yhdisteitä solussa. NaCl tarjoaa ioneja, joita pumppaamalla solukalvon ylitse solu pystyy reguloimaan osmoosia. Fosfaatit taas muodostavat DNAn selkärangan ja liittyvät usean entsyymin regulointiin fosforylaation kautta. Asetaatti
Orgaanisessa kemiassa "asetaatti-ionin" kaava on CHCO (kirjoitetaan myös CHCOO), ja se on etikkahapon liittoemäs. Alkeenit
Alkeenit ovat hiiliatomien välisen kaksoissidoksen sisältäviä hiilivetyjä. Suoraketjuisten alkeenien eli n-alkeenien yleinen kaava on CH. Alkeeneja kutsutaan toisinaan myös "olefiineiksi" (’öljyä muodostava’), mutta alkeeni on suositeltavampi nimitys. Yksinkertaisimmat alkeenit, eteeni (CH) ja propeeni (CH), ovat tärkeimmät teollisesti valmistetut orgaaniset kemikaalit. Atsidi
Atsidi on anioni, jonka kaava on N. Se on pysymättömän vetyatsidin konjugaattiemäs. Myös ioniyhdisteitä, jotka sisältävät anioninaan atsidi-ionin, ja eräitä molekyyliyhdisteitä kutsutaan atsideiksi. Atsidiryhmän siäsältäviä orgaanisia yhdisteitä nimitetään orgaanisiksi atsideiksi. Dioksaanit
Dioksaanit ovat heterosyklisiä, orgaanisia yhdisteitä, joiden kemiallinen kaava on CHO. Dioksaanilla on kolme eri isomeerista muotoa. Orgaaninen kemia
Viivakaava on yleinen mallintamistapa yksinkertaisuutensa vuoksi. Sillä on myös helpompaa mallintaa kolmiulotteisia rakenteita. Orgaanisen kemian alan julkaisuissä käytetään viivakaavoja. Valenssi (kemia)
Valenssin käsite otettiin käyttöön 1860-luvulla. Tarkoituksena oli yleistää yhdisteiden kaavoista sääntöjä, joiden mukaan alkuaineet sitoutuvat. Monet kemistit ajattelivat aluksi, että valenssi on alkuaineen pysyvä ominaisuus, kuten atomipaino. Ajatus sopi orgaaniseen kemiaan, mutta epäorgaanisessa kemiassa se tuotti ongelmia. Toksiini
Toksiini tarkoittaa biologisen organismin kuten eläimen, kasvin tai mikro-organismin tuottamaa myrkyllistä ainetta, joka syntyy eliön aineenvaihdunnassa (sekundaarimetabolia). Esimerkiksi homesienten tuottamia myrkkyaineita kutsutaan mykotoksiineiksi. Toksiineja ja niiden vaikutuksia elimistöön tutkii toksikologia. Joskus puhutaan erikseen toksinologiasta. Myrkyllisiä alkuaineita tai epäorgaanisia tai orgaanisia myrkkyjä ei kutsuta toksiineiksi. Eliöiden ympäristöönsä erittämiä toksiineja kutsutaan eksotoksiineiksi, esimerkiksi bakteerien sisällä olevia ja bakteerin kuollessa vapautuvia toksiineja kutsutaan endotoksiineiksi. Orgaaninen kemia
Useat tuon ajan kemistit uskoivat orgaanisten yhdisteiden sisältävän jonkinlaista "elämänvoimaa" eikä niitä voitaisi sen vuoksi käsitellä laboratoriossa epäorgaanisten aineiden tapaan. Kyseinen vitalismiksi kutsuttu teoria järkkyi kuitenkin jo 1816, jolloin Michel Chevreul todisti, että saippua voitiin jakaa orgaanisiin aineisiin – glyseriiniin ja rasvahappoihin – ilman ulkopuolista "elämänvoimaa". Kymmenen vuotta myöhemmin Friedrich Wöhler murensi lisää vitalismiteoriaa valmistaessaan orgaanista ureaa ammoniumsyanaatista, joka oli epäorgaaninen suola. 1800-luvun puolivälissä "elämänvoimaan" ei enää yleisesti uskottu, ja orgaanisen ja epäorgaanisen kemian raja ymmärrettiin häilyväksi. Orgaanisessa ja epäorgaanisessa kemiassa pätivät samat lait. Ainoa perustavanlaatuinen ero oli kaikkien orgaanisten yhdisteiden sisältämä hiili. Epäorgaaninen yhdiste
Aiemmin uskottiin, että orgaanisia yhdisteitä on pelkästään organismeissa, ja tämä toimikin alkuperäisen jaon pohjana. Nykyään tämä käsitys on kuitenkin osoitettu vääräksi: tuhansia orgaanisia yhdisteitä on pystytty valmistamaan synteettisesti laboratoriossa. Esimerkiksi muovit ovat orgaanisia yhdisteitä. Terveyshaitta
Sisäilma saattaa sisältää terveyshaittaa aiheuttavia määriä kemiallisia aineita (epäpuhtauksia). Epäpuhtaudet voivat olla peräisin rakennus- tai sisustusmateriaaleista, kosteuden vaurioittamista rakenteista, ihmisen toiminnoista tai asunnon ja muun oleskelutilan ulkopuolelta (rakennuksen muut tilat, teollisuuden tai liikenteen päästöt). Kemialliset epäpuhtaudet ovat hiukkasmaisia tai kaasumaisia aineita, jotka voidaan jakaa orgaanisiin ja epäorgaanisiin yhdisteisiin. Allyyliasetaatti
Allyyliasetaatti (CHO) on tyydyttymättömiin estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Rakenteeltaan se on allyylialkoholin ja etikkahapon esteri. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena. Sulo Kilpi
Kilpi julkaisi oppikirjat "Orgaaninen kemia" ja "Kvantitatiivisen analyysin oppikirja" E. S. Tomulan kanssa (1939) ja "Epäorgaaninen kemia" (1949). Myrkky
Luonnossa esiintyvät myrkyt voidaan jakaa eliöiden tuottamiin myrkkyihin ja elottoman luonnon myrkkyihin. Näissä yhteyksissä käytetään ryhmittelyperusteena kemiallista rakennetta. Eliöiden myrkyt ovat peräisin eläimistä, kasveista, sienistä ja mikrobeista ja niitä kutsutaan toksiineiksi. Usein eliöiden tuottamat myrkyt ovat orgaanisia ja ryhmitellään tuottajansa mukaan, esimerkkeinä käärmeenmyrkyt ja bakteeritoksiinit. Elottoman luonnon tuottamia myrkkyjä ovat esimerkiksi alkuaineiden radioaktiiviset isotoopit, raskasmetallit ja myrkylliset kaasut. Nämä myrkyt ovat enimmäkseen epäorgaanisia. Myrkyllisyys
Teratogeenisuus on aineen kyky aiheuttaa sikiölle epämuodostumia annoksilla, jotka eivät vahingoita äitiä. Epämuodostuma voi olla rakenteellinen, kuten sydämen rakennevika tai toiminnallinen häiriö kuten hermostoperäiset käyttäytymismuutokset. Aineiden teratogeenisuutta tutkitaan eläinkokeilla, joskaan tuloksia ei voida soveltaa suoraan ihmisiin. Tietoa ihmiselle teratogeenisista aineista saadaan epidemiologisista tutkimuksista ja tapausselostuksista. Teratogeenisilla aineilla on erilainen kyky aiheuttaa epämuodostumia, lisäksi vaikuttaa annoksen suuruus. Jotkut aineet taas tappavat sikiön, mutta eivät aiheuta epämuodostumia. Vaikka epämuodostumien syntymistä on tutkittu viimeisten vuosikymmenten aikana paljon, epämuodostumien syntymisestä tiedetään yhä vähän. Reijo Sillanpää
Kemistinä Sillanpää erikoistui epäorgaaniseen kemiaan. Epäorgaanisen kemian alalla hän tutki erilaisia katalyyttejä ja metallikomplekseja. Sen lisäksi hänen tutkimusintressejään ovat olleet analyyttinen kemia, koordinaatiokemia, kemiallinen rakennetutkimus sekä termoanalyysi. Rakennetutkimusta hän on tehnyt pääasiassa yksikidedifraktiomenetelmien avulla. Hän tutki professorikaudellaan Jyväskylässä mm. metallo-orgaanisia yhdisteitä ja pyrki määrittämään niiden kemiallista rakennetta. Tutkimuskohteena olivat varsinkin niin kutsutut siirtymämetallit ja aktinoidit. Sillanpää tutki metallo-orgaanisia aineita lisäksi mm. kemiallisen synteesin avulla. Kemiallisten yhdisteiden nimeäminen
Kemiallisten yhdisteiden nimeämiselle on olemassa sääntöjen mukainen käytäntö. Sääntöjen on tarkoitus helpottaa yhdisteen kemiallisen rakenteen ja yhdisteen muodostavien alkuaineiden määrän havaitsemista. Orgaanisille yhdisteille on olemassa erillinen nimeämiskäytäntö. Otsonidi
Epäorgaanisia otsonideja muodostuu kun poltetaan natriumia tai raskaampia alkalimetalleja otsonissa. Ne ovat erittäin herkkiä räjähteitä, joita pitää käsitellä matalassa lämpötilassa ja inertissä ilmastossa. Kemiallinen kaava
Kemiallinen kaava ilmoittaa kemiallisen yhdisteen koostumuksen eli molekyylin tai kaavayksikön atomit ja niiden määrän. Jokaisella alkuaineella on oma symbolinsa eli "kemiallinen merkkinsä", jossa on yksi iso kirjain tai yksi iso ja pieni kirjain (poikkeuksena keinotekoiset alkuaineet alkaen järjestysluvusta 117 (mukaan lukien 115), jotka tunnetaan väliaikaisnimillään ja -merkeillään). Kunkin alkuaineen atomien lukumäärä yhdisteessä tai kaavayksikössä ilmoitetaan alaindeksillä. Radikaali (kemia)
Radikaali on atomi tai molekyyli, jolla on pariton määrä elektroneja (yleensä seitsemän) uloimmalla elektronikuorella ja siten pariton elektroni. Paritonta elektronia merkitään pisteellä, esimerkiksi ·CH tai Cl·. Radikaalit reagoivat yleensä herkästi, koska ne pyrkivät täydentämään uloimman elektronikuorensa. Radikaaleilla on suuri merkitys muun muassa palamisessa, polymeroinnissa, ilmakehän reaktioissa ja monissa biokemiallisissa ilmiöissä. Foroni
Foroni eli di-isopropylideeniasetoni (CHO) on tyydyttymättömiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä sekä liuottimena. Kemiallinen reaktio
Jokaisessa kemiallisessa reaktiossa myös sitoutuu tai vapautuu energiaa, tavallisimmin lämpönä. Tällä perusteella reaktiot jaetaan endotermisiin ja eksotermisiin reaktioihin. Nämä energian muutokset ovat kuitenkin paljon pienempiä kuin ydinreaktioissa. Siten aineiden massa ei muutu havaittavasti ja voidaan puhua aineen häviämättömyyden laista. Kemiallinen merkki
Järjestysluvultaan suurimpia alkuaineita ei ole välttämättä vielä virallisesti nimetty, vaan ne ovat saaneet väliaikaisen nimen perustuen latinankielisiin lukusanoihin. Niiden väliaikaiset kemialliset merkit ovat kolmi­kirjaimisia, esimerkiksi alkuaine 119 on ununennium (Uue). Nykyisin suurin pysyvästi nimetty alkuaine on oganesson (Og), järjestysluku 118. Paperikonetekstiilin laboratoriotutkimus
Koneessa käytettävistä puhdistavista suihkuista huolimatta paperikonetekstiilit likaantuvat ja tukkeutuvat, jolloin ne eivät enää auta poistamaan paperiradasta vettä niin kuin aikaisemmin. Paperikoneteksiilissä olevaa likaa voidaan tutkia ja määrittää, mikä osa epäpuhtaudesta on orgaanista ja mikä osa epäorgaanista. Orgaaninen epäpuhtaus tarkoittaa sitä, että seassa on kuituja. Orgaaninen kemia
Kemiallisia yhdisteitä tunnetaan jo yli 50 miljoonaa ja orgaanisten yhdisteiden osuus kaikista tunnetuista kemiallisista yhdisteistä on yli 95 %. Orgaanisen kemian hiilirakenteilla on keskeinen merkitys nanotieteisiin. Stanislao Cannizzaro
Cannizzaro tunnetaan aldehydien hapettumista kuvaavan Cannizzaro-reaktion keksijänä. Hän vaikutti myös epäorgaanisen kemian puolella, missä jatkoi Amedeo Avogadron työtä atomimassojen määrittämisessä ja yhdisteiden rakenteen kuvaamisessa. Hän selitti, että tiettyjen epäorgaanisten aineiden kohdalla havaitut poikkeamat Avogadron laista johtuivat molekyylien erottumisesta, jota tapahtui tietyissä lämpötiloissa ja Avogadron laki pystyy määrittämään moolimassojen lisäksi myös atomimassan. Ohutkerroskromatografia
Ohutkerroskromatografiaa käytetään epäorgaanisessa analytiikassa erottamaan erityisesti metallikationeja seoksesta. Ensimmäisenä tähän tarkoitukseen menetelmää käyttivät Meinhard ja Hall, jotka erottivat näin rauta- ja sinkkikationeja seoksesta. Menetelmää käytetään muun muassa kivi-, maaperä-, teollisuus- ja jätevesinäytteiden tutkimiseen. Myös metallien läsnäoloa biologisissa näytteissä ja lääkeaineissa voidaan tutkia. Kalsiumtitanaatti
Kalsiumtitanaatti eli kalsiumtitaanioksidi (CaTiO) on epäorgaaninen yhdiste, jolla on sovellutuksia erityisesti elektroniikassa. Luonnossa kalsiumtitanaattia esiintyy perovskiittimineraalina. Peroksidi
Peroksidi on yhdiste, joka sisältää yksinkertaisen happi-happi -sidoksen. Peroksidiyhdisteet voivat olla epäorgaanisia, jolloin ne koostuvat kationista ja O-anionista, tai orgaanisia peroksideja. Peroksideissa happi ilmenee poikkeuksellisesti hapetusluvulla -I. HO, (HOOH), vetyperoksidi on esimerkki peroksidista. Kofaktori
Epäorgaaniset kofaktorit ovat metalli-ioneita, joita saadaan kivennäisaineina ravinnosta. Alla taulukossa on muutamia esimerkkejä.
Orgaanisista kofaktoreista eli koentsyymeistä, näiden ravinnon esi-asteista ja siirtämistä kemiallisista ryhmistä on taulukossa alla esimerkkejä. Monet koentsyymeistä ovat vitamiineja tai niiden johdannaisia. Kivikauden keramiikka
Astioissa käytettävä materiaali on usein ollut omasta lähiympäristöstä esiin kaivettua savea, mutta joskus savi haettiin kaukaakin. Saven joukkoon on ollut tapana sekoittaa orgaanisia tai epäorgaanisia sideaineita. Orgaaninen sideaine on voinut sisältää eläinten karvoja, linnun sulkia, heinää tai kasvin kuituja. Epäorgaaninen sideaine on saattanut olla hiekkaa, kivimurskaa, asbestikuitua, simpukankuorien murskaa tai jauhettua keramiikkaa. Sideaineet antoivat savimassalle ryhtiä ja paransivat valmiin astian ominaisuuksia. Orgaaninen sideaine paloi polton yhteydessä hiilidioksidiksi ja jätti astiat huokoisiksi. Huokoinen astia oli kevyempi eikä kuumentunut tulessa niin voimakkaasti. Epäorgaaninen sideaine kiinnittyi kemiallisesti saven keraamiseen rakenteeseen vahvistaen sitä. Hiekka ja kivimurska johtivat hyvin lämpöä, jolloin astian keitto-ominaisuudet paranivat. Sideaineiden yhteinen tehtävä oli kuitenkin estää astiaa halkeilemasta polton yhteydessä. Epikloorihydriini
Epikloorihydriini on orgaaninen yhdiste (epoksidi), joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä, herkkäliikkeistä ja haihtuvaa nestettä, jolla on kloroformia muistuttava hieman ärsyttävä haju. Yhdisteen hajukynnys on 10-25 ppm (40-100 mg/m). Haju ei kuitenkaan varoita työhygieenisten raja-arvojen ylittymisestä. Epikloorihydriinin kemiallinen kaava on CHClO. Yhdisteestä käytetään myös nimiä "1-kloori-2,3-epoksipropaani", "2,3-epoksi-1-klooripropaani", "gamma-klooripropyleenioksidi" ja "2-(kloorimetyyli)oksiraani". Dekyyni
Dekyyni on orgaaninen yhdiste, joka kuuluu alkyyneihin, joille tunnusomainen piirre on yksi kolmoissidos hiiliatomien välillä. Kaikki alkyynit (kuten myös dekyyni) ovat alkeenien tapaan tyydyttymättömiä yhdisteitä. Dekyynin kemiallinen kaava on CH. Kemikaali
Kauppakielessä kemikaali on kemiallinen aine tai kemiallisten aineiden seos, joka on valmistettu teollisesti. Tässä yhteydessä kemikaali voi tarkoittaa myös teollisuustuotteen raaka-ainetta. Yleiskielessä kemikaalilla tarkoitetaan kemiallisia aineita yleensä. Aineen häviämättömyyden laki
Aineen häviämättömyyden lakia on pidetty ratkaisevana keksintönä, joka merkitsi siirtymistä alkemiasta nykyiaikaiseen kemiaan. Vasta se teki mahdolliseksi tarkemmin tutkia kemiallisia ilmiöitä kvantitatiiviseksi. Tämä teki myös mahdolliseksi tunnistaa, mitkä aineet olivat alkuaineita. Voitiin myös todeta, että kaikissa kemiallisissa ilmiöissä, palaminen ja eliöiden aineenvaihdunta mukaan luettuina, nämä alkuaineet vain liittyivät toisiinsa uudella tavalla. Happo
Orgaanisia happoja ovat etenkin karboksyylihapot. Ne ovat yleensä heikkoja happoja.Monet epäorgaaniset happihapot kuten rikkihappo, typpihappo ja fosforihappo ovat saaneet nimensä alkuaineesta, jota niissä esiintyy vedyn ja hapen lisäksi. Sama alkuaine voi kuitenkin muodostaa vedyn ja hapen kanssa useitakin happoja. Tällöin hapon suomenkielisessä nimessä käytetään happo-sanan sijasta sana "hapoke" sillä hapolla, jonka molekyylissä on yksi happiatomi vähemmän kuin varsinaisella hapolla ja joka useimmiten on samalla heikompi happo. Niinpä esimerkiksi rikkihappo on HSO ja rikkihapoke HSO. Jos happoja, jotka eroavat toisistaan happiatomien lukumäärän perusteella, on enemmänkin, nimen alkuun lisätään eräissä tapauksissa vielä etuliite "per-" tai "hypo-"; niinpä on esimerkiksi: Nonadekaanihappo
Nonadekaanihappo eli nonadekyylihappo on orgaaninen yhdiste (tyydyttynyt rasvahappo), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)COOH. Nonadekaanihaposta käytetään myös nimeä "nonadekyylihappo". Isosyaanihappo
Isosyaanihappo (HNCO) on keskivahva epäorgaaninen happo. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä. Isosyaanihapon suolat ja esterit ovat isosyanaatteja. Antoine Lavoisier
Lavoisierin perustavanlaatuinen merkitys kemian kehittymiselle johtui hänen tietoisesta yrityksestään selittää kaikki kokeelliset tulokset yhdellä teorialla. Hän vakiinnutti kemiallisen tasapainon teorian johdonmukaisen käytön, kumosi hapen avulla flogiston-teorian ja kehitti uuden kemian nimeämisjärjestelmän, mikä väitti, että happi oli kaikkien happojen oleellinen ainesosa (mikä myöhemmin osoittautui vääräksi). Ensimmäistä kertaa alkuaineiden nykyaikainen merkitys esitellään järjestelmällisesti; klassisen kemian kolme tai neljä alkuainetta korvautuvat uudella järjestelmällä, ja Lavoisier selvitti kemiallisten yhtälöiden reaktioita jotka noudattavat aineen häviämättömyyden periaatetta. Supramolekulaarinen kemia
Supramolekulaarinen kemia on orgaanisen kemian osa-alue, joka tutkii molekyylejä ja niiden yhdistymistä isommiksi molekyylirakenteiksi. Yksittäisten molekyylien rakentuminen voi tapahtua heikon (vetysidos, elektronegatiivinen sidos, molekyylien väliset voimat) tai vahvan vuorovaikutuksen (kovalenttinen sidos) avulla. Supramolekulaarinen kemia keskittyy heikkoihin ei-kovalenttisiin vuorovaikutuksiin eli puhutaan supramolekulaarisista vuorovaikutuksista. Tyypillisiä ei-kovalenttisia sidoksia vetysidosten ohella ovat myös niin sanotut halogeenisidokset. Bromikloorimetaani
Bromikloorimetaani on orgaaninen yhdiste, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritöntä-keltaista nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Sen kemiallinen kaava on CHBrCl. Bromikloorimetaanista käytetään myös nimiä "klooribromimetaani" ja "metyyliklooribromidi". Kupari(I)kloridi
Kupari(I)kloridi eli kuprokloridi (CuCl) on epäorgaaninen Cu- ja kloridi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä. Atomi
Atomi (, jakamaton) on alkuaineen kemiallisesti pienin osa. Toisin kuin sanan alkuperäinen merkitys antaa ymmärtää, nykyisin atomien katsotaan koostuvan pienemmistä osista. Orgaaninen kemia
Orgaaninen kemia on hiiliyhdisteiden kemiaa. Se on luonnon ja synteettisten orgaanisten yhdisteiden kemiaa. Epäpuhtaus
Epäpuhtaus on kemiallisessa koostumuksessa aineosa, joka heikentää varsinaisen koostumuksen puhtautta. Epäpuhtaus voi esiintyä mm. kiinteän aineen (mm. metalli), nesteen tai kaasun (mm. ilma) koostumuksessa. Kemiallinen kaasufaasipinnoitus
CVD:llä voi valmistaa ohuita kuparikalvoja joko epäorgaanisesta tai organometalliyhdisteestä. Epäorgaanisessa prosessissa käytetään joko kupari(I)kloridia (CuCl), kupari(II)kloridia (CuCl), kupari(I)fluoridia (CuF), tai kupari(II)fluoridia (CuF). Epäorgaanisten kupariyhdisteiden kanssa ongelmana on niiden huono syttyvyys ja ne tarvitsevat korkeita reaktiolämpötiloja. Korkean lämpötilan takia syntyy korrodoivia sivutuotteita kuten vetykloridia (HCl) ja vetyfluoridia (HF) sekä suuria määriä epäpuhtauksia. Heptanaali
Heptanaali eli n-heptanaali on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Heptanaalista käytetään myös nimeä "heptaldehydi". Oktanaali
Oktanaali eli n-oktanaali eli kapryylialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä ja se tuoksuu voimakkaan hedelmäiseltä. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Orgaaninen yhdiste
Orgaaninen yhdiste sisältää hiili-hiili sidoksia. Historiallisista syistä myös metaani luetaan orgaanisiin yhdisteisiin, mutta alkuainehiili (timantti, grafiitti, amorfinen hiili) epäorgaaniseen kemiaan. Kaikki eliöt ovat riippuvaisia orgaanisista yhdisteistä. Useimmat ravintoaineet, kuten rasva, proteiinit, hiilihydraatit ja vitamiinit, ovat orgaanisia yhdisteitä, samoin kuin sellaiset elämälle tärkeät aineet kuin hemoglobiini, lehtivihreä, entsyymit, ja hormonit. Metyylibromidi
Metyylibromidi on orgaaninen yhdiste (orgaaninen halogeeni), joka on normaaliolosuhteissa (0 °C) olomuodoltaan väritön ja hajuton neste mutta huoneenlämmössä (20 °C) kaasu. Sen kemiallinen kaava on CHBr. Metyylibromidista käytetään myös nimitystä "bromometaani" tai "monobromimetaani". Metyylikloridi
Metyylikloridi on orgaaninen yhdiste (orgaaninen halogeeni), joka on normaaliolosuhteissa (0 °C) olomuodoltaan väritön kaasu. Sen molekyylikaava on CHCl. Metyylikloridista käytetään myös nimitystä "kloorimetaani" tai "monokloorimetaani". Hydrokloridi
Hydrokloridi on kemian termi, jolla tarkoitetaan suolaa, joka muodostuu kun orgaaninen emäs (yleensä amiini) reagoi suolahapon (HCl) kanssa. Hydrokloridit liukenevat hyvin veteen ja happoihin. Tästä syystä monet lääkkeet myydään hydrokloridimuodossa, koska se parantaa lääkkeen imeytymistä ja estää lääkettä hajoamasta. Mesityylioksidi
Mesityylioksidi (CHO) on tyydyttymättömiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena ja lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä. Vaihtoehtoinen biokemia
Ammoniakki on maailmankaikkeudessa yleinen yhdiste, ja senkin takia sitä on monesti ehdotettu veden paikalle vaihtoehtoisessa biokemiassa. Ammoniakkiliuoksessa tapahtuu lukuisia kemiallisia reaktioita, ja ammoniakilla on monia yhteisiä kemiallisia ominaisuuksia veden kanssa. Ammoniakkiin liukenee monia orgaanisia yhdisteitä niin kuin veteenkin ja lisäksi monia metalleja. Oksiimit
Oksiimi on kemiallinen yhdiste, jonka yleinen kaava on RRCNOH, missä R on orgaaninen ryhmä ja R on vety (aldoksiimi, aldoxime) tai orgaaninen ryhmä (ketoksiimi, ketoxime). Reniumdioksidi
Reniumdioksidi eli renium(IV)oksidi (ReO) on renium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä. Happihappo
Epäorgaanisten happi­happojen kemialliset kaavat ovat muotoa HXO, jossa X on keskus­atomina toimivan alku­aineen kemiallinen merkki ja para­metrien "m" ja "n" arvot riippuvat sen hapetusasteesta. Alkuaine X on yleensä epämetalli, mutta myös muutamat metallit, kuten kromi ja mangaani, muodostavat korkeimmilla hapetus­asteillaan happi­happoja.