Missä yliopistossa Edward Rydz-Śmigły opiskeli filosofiaa ja taidehistoriaa?
Edward Rydz-Śmigły
Hän opiskeli filosofiaa ja taidehistoriaa Jagiellonian yliopistossa. Valmistuttuaan hän opiskeli taidemaalariksi Krakovan kuvataideakatemiassa sekä Wienissä ja Münchenissä. Jo vuodesta 1908 alkaen Rydz toimi erilaisissa puolalaisissa patrioottisissa järjestöissä. Taideopintojen ohella Rydz kävi myös reserviupseerikorkeakoulun Wienissä ja Itävallan 4. keisarillisessa jalkaväkirykmentti ”Hoch- und Deutschmeisterissa”. Hän kieltäytyi tarjotusta upseerinpestistä ja valmistui kuvataiteilijaksi 1912. Samana vuonna hän oli mukana perustamassa puolisotilaallista järjestöä "Związek Strzelecki" (”Kiväärimiesten yhdistys”).
Edward Everett
Edward Everett (11. huhtikuuta 1794 Boston, Massachusetts – 15. tammikuuta 1865 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen professori ja Whig-puoluetta edustanut poliitikko. Hän oli ensimmäinen amerikkalainen, joka väitteli filosofian tohtoriksi. Adolf Reinach
Reinach opiskeli Mainzin Ostergymnasiumissa, ja myöhemmin Münchenin yliopistossa, jossa hän luki pääasiassa psykologiaa ja filosofia Theodor Lippsin oppilaana. Tällöin hän tutustui Moritz Geigeriin, Otto Selziin, Aloys Fischerin ja Johannes Daubertiin. Myöhemmin hän tutustui myös Alexander Pfänderiin. Vuosina 1903-1904 hän tutki monien muiden tavoin erityisesti Edmund Husserlia, ennen kaikkea tämän teosta "Logische Untersuchungen". Ed Atkins
Atkins on opiskellut kuvataidetta Lontoossa. Hän suoritti kandidaattitutkinnon Central Saint Martinsin taidekoulussa ja jatkoi maisteriksi Slade School of Fine Artissa. Eduard von Grützner
Vuonna 1865 hän siirtyi Münchenin taideakatemiaan opiskelemaan maalaamista. Akatemiassa häntä neuvoi Piloty, joka hyväksyi hänet luokalleen 1867. Jo opiskeluaikanaan Grützner suosi usein humoristisia munkeista ja luostarielämästä kertovia aiheita ja jatkoi niiden maalaamista myös valmistumisensa 1870 jälkeen. Poikkeuksena munkkiteemaan hän maalasi myös sarjan Falstaff-aiheisia teoksia sekä iloisia ryyppäjäiskuvauksia. Hän teki myös karikatyyreja ja grafiikkaa. Adolf Grünbaum
Grünbaum opiskeli Wesleyan Universityssä ja Yalen yliopistossa ja suoritti jälkimmäisessä fysiikan loppututkinnon (M.S.) vuonna 1948 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1951. Grünbaum toimi Lehighin yliopiston Selfridge-oppituolin filosofian professorina vuosina 1956-1960. Vuonna 1960 hän siirtyi Pittsburghin yliopistoon Andrew Mellon -oppituolin filosofian professoriksi. Pittsburghissa hän perusti myös yliopiston tieteenfilosofian keskuksen ja toimi sen johtajana. Keskuksessa hän työskenteli yhdessä muun muassa Nicholas Rescherin, Wilfrid Sellarsin, Richard Galen, Nuel Belnapin, Alan Ross Andersonin ja Gerald J. Masseyn kanssa. Suomalaissyntyinen psykoanalyytikko Benjamin Rubinstein kuului hänen ystäviinsä. Rudolf von Thadden
Opiskeltuaan historiaa, teologiaa sekä ranskan kieltä ja kirjallisuutta Tübingenin, Pariisin ja Göttingenin yliopistoissa Rudolf von Thadden suoritti 1958 filosofian tohtorin tutkinnon Göttingenissä, jossa hänestä tuli johtava tutkija vuonna 1967. Siellä hän on toiminut myös filosofian tiedekunnan rehtorina sekä Länsi-Saksan yliopistonrehtoreiden yhteistyöelimen jäsenenä. Risto E. J. Penttilä
Penttilä oli ensimmäinen suomalainen, joka suoritti perustutkinnon Yalen yliopistossa (Bachelor of Arts 1984). Sittemmin Penttilä jatkoi opintojaan Oxfordin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi () 1986 ja tohtoriksi () 1989. Krzysztof Zanussi
Zanussi opiskeli fysiikkaa Varsovan yliopistossa ja filosofiaa Jagellon yliopistossa Krakovassa. Hän on voittanut muun muassaVenetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan vuonna 1984 ja ollut ehdolla Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun sekä Berliinin kansainvälisten elokuvajuhlien Kultaisen karhun voittajaksi. Tony Judt
Tony Robert Judt (2. tammikuuta 1948 – 6. elokuuta 2010) oli brittiläinen historioitsija, esseisti ja yliopiston professori. Hänen erityisalaansa oli Euroopan historia ja hän hoiti Erich Maria Remarque -professuuria New York Universityssä. Judt myös johti saman yliopiston Erich Maria Remarque -instituuttia. Vuonna 1996 Judt valittiin American Academy of Arts and Sciences -akatemiaan ja vuonna 2007 British Academyn kirjeenvaihtajajäseneksi. Nuoruuden marxilaisen sionismin vaiheen jälkeen hän menetti uskonsa sionismiin oleskeltuaan Israelissa 1960-luvulla ja alkoi kutsua juutalaisvaltiota anakronismiksi. Marxilaisuudesta hän erkani 1970- ja 1980-lukujen mittaan. Elämänsä lopulla hän kuvaili maailmankatsomustaan ”universaaliksi sosiaalidemokratiaksi”. Edmund Morgan
Minneapolisissa syntynyt Morgan opiskeli Belmont Hill Schoolissa ja Harvardin yliopistolla. Jälkimmäisessä häntä opetti kuulu, itsekin Pulitzer-palkittu professori Perry Miller. Edmund Husserl
Husserl oli Franz Brentanon ja Carl Stumpfin oppilas, ja hän on itse vaikuttanut muun muassa Edith Steinin, Martin Heideggerin, Simone de Beauvoirin, Jean-Paul Sartren, Maurice Merleau-Pontyn, Emmanuel Lévinasin, Rudolf Carnapin ja Max Schelerin ajatteluun. Hän opetti filosofiaa ensin vuodesta 1887 Hallessa "privatdozentina". Sen jälkeen hän toimi professorina Göttingenissä vuodesta 1901 ja Freiburgin yliopistossa vuodesta 1916, kunnes lopetti opettamisen vuonna 1928. Sen jälkeen hän jatkoi tutkimus- ja kirjoitustyötään Freiburgin kirjastossa, jonne häneltä 1930-luvun puolivälissä kuitenkin kiellettiin pääsy juutalaisuuden vuoksi. Kiellon takana oli osin hänen entinen oppilaansa ja Freiburgin yliopiston silloinen rehtori Heidegger. Edward Smith-Stanley (14. Derbyn jaarli)
Stanley sai koulutuksensa Eton Collegessa ja Oxfordin yliopiston Christ Churchissa. Parlamenttiin hänet valittiin whigien edustajana vuonna 1820. Kun whigit nousivat valtaan 1830, Stanley oli mukana jaarli Greyn hallituksessa Irlannin ministerinä. Vuonna 1833 hän siirtyi vaativampaan tehtävään sota- ja siirtomaiden ministeriksi. Siirtomaaministerinä hän toteutti neekeriorjuuden lakkauttamisen. Välit pääministeri Melbournen kanssa kuitenkin katkesivat Irlannin anglikaanikirkon perustamiseen 1834 ja Stanley erosi hallituksesta ja liittyi konservatiiveihin. Eugène Simon
Simon opiskeli Sorbonnen yliopistossa muun muassa Henry Milne-Edwardsin johdolla. Valmistuttuaan hän sai työpöydän Pariisin luonnonhistoriallisesta museosta (Muséum National d'Histoire Naturelle). Emil Cioran
Cioran aloitti filosofian opinnot Bukarestin yliopistossa 17-vuotiaana ja tutustui siellä vuonna 1928 Eugène Ionescoon ja Mircea Eliadeen. Hän valmistui kandidaatiksi 1932. Vuosina 1933–1935 Cioran opiskeli Berliinin yliopistossa, jossa hän tutustui Ludwig Klagesiin ja Nicolai Hartmanniin. Palattuaan Romaniaan hän opetti 1936–1937 filosofiaa Andrei Șagunan lukiossa Brașovissa. Richard Estes
Estes opiskeli taidealaa Chicagossa ("School of the Art Institute") ja aloitti työnsä täyspäiväisenä taidemaalarina 1960-luvulla. Michał Sędziwój
Sędziwój kävi koulua Wienissä sekä Leipzigissä. Viitteitä toisen asteen koulutuksesta ei ole, mutta hänen uskotaan opiskelleen krakovalaisen munkkiluostarin koulussa. Vuonna 1590 hän aloitti yliopisto-opinnot Leipzigissä. Vuoden Leipzigissä opiskelun jälkeen hän vaihtoi Wienin yliopistoon. Kandidaatin tutkinnon suorittamisesta ei ole löydetty viitteitä. Albert Edelfelt
Edelfelt pääsi Keisarilliseen Aleksanterin-Yliopistoon lukemaan latinaa, kreikkaa ja historiaa, mutta keskittyi lähinnä osakuntaelämään. Hän lopetti opintonsa vuoden jälkeen, mutta jatkoi yliopiston piirustussalilla piirtämista vuoteen 1873. Hän jatkoi taideopintojaan Antwerpenin taideakatemiassa 1873–1874, Pariisin École des Beaux-Artsissa Jean-Léon Gérômen johdolla 1874–1875 ja 1876–1878. Edelfelt asui pääosin Pariisissa vuoteen 1891. Pietarin taideakatemiassa hän opiskeli 1881–1882. Edelfelt oli opiskellut myös Adolf von Beckerin yksityiskoulussa. Milton Friedman
Friedman pääsi opiskelemaan Rutgersin yliopistoon stipendin ansiosta. Hän opiskeli matematiikkaa ja taloustiedettä ja sai 1932 alemman korkeakoulututkinnon. Rutgersissa Friedman tutustui Arthur Burnsiin, jota hän piti mentorinaan ja merkittävimpänä vaikuttajanaan. Friedman jatkoi opintojaan Chicagon yliopistossa, josta valmistui 1933 maisteriksi, ja Columbian yliopistossa, jossa hänen väitöskirjansa valmistui 1946. Chicagon yliopistossa Friedman oli muun muassa Friedrich August von Hayekin oppilas. Edward Rydz-Śmigły
1. syyskuuta 1939 natsi-Saksan hyökätessä Puolaan Rydz-Śmigły nimitettiin asevoimien komentajaksi. Huolimatta urheasta vastarinnastaan puolalaiset jäivät jatkuvasti alakynteen hiotulle ja modernille sotakoneelle. Rydz-Śmigły oli myös levittänyt joukkonsa leveäksi ja liian ohueksi rintamaksi, joka oli tasaisen altis saksalaisten joukkojen puhkaistavaksi. Rydz-Śmigły syyllistyi strategiseen virheeseen jakaessaan joukkonsa yrittäessään puolustaa kaikkea. Poliittisista syistä hän ei halunnut luovuttaa entisiä Saksalle kuuluneita alueita, taloudellisista syistä hän yritti suojella Ylä-Sleesian merkittävää kaivosaluetta ja strategisista syistä hän halusi viivyttää saksalaisia, jotta ehtisi koota kunnon puolustukseen tarvittavat divisioonat. Gustav Ciamaga
Ciamaga opiskeli vuosina 1951–1954 Länsi-Ontarion yliopistossa ja suoritti samanaikaisesti yksityisiä opintoja Gordon Delamontin johdolla. Vuosina 1954–1956 Ciamaga opiskeli Toronton yliopistossa sävellystä John Weinzweigin ja John Beckwithin johdolla; hän suoritti sävellys- ja musiikkitiedeopintoja myös Brandeisin yliopistossa Massachusettsissa, jossa hänen sävellysopettajinaan olivat Arthur Berger, Harold Shapero ja Irving Fine. Hän jatkoi opintojaan Massachusettsissa vuoteen 1963 saakka. Edie Sedgwick
Francis Minturn Sedgwick oli kirjailija ja historioitsija Henry Dwight Sedgwickin poika. Hän valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1926, ja lähti sen jälkeen opiskelemaan Trinity Collegeen, Cambridgeen. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän aloitti Harvardin kauppakorkeakoulussa. Tämän jälkeen hän harjoitteli jonkin aikaa pankkitoimintaa eri puolella Eurooppaa, kunnes palasi New Yorkiin vuonna 1932 opiskellakseen kuvataidetta. Myöhemmin hän opiskeli viiden vuoden ajan kuvanveistoa Long Islandilla. Sedgwick loikin uransa taiteilijana, alkuperäisten suunnitelmien sijaan. Hän oli arvostettu kuvanveistäjä ja lisäksi kirjoitti kaksi julkaistua romaania, "The Rim" (1945) ja "Power and Purity" (1963). Joidenkin lähteiden mukaan Sedgwickin uranvaihdokseen tulevasta pankkiirista taiteilijaksi vaikutti hänen horjuva mielenterveytensä, joka aiheutti hänelle hermoromahduksia. Hän sairasti myös kaksisuuntaista mielialahäiriötä. Armas Yöntilä
Yöntilä suoritti filosofian maisterin tutkinnon vuonna 1919 ja opiskeli muun muassa Jenassa 1914, Besaconissa 1922 ja Haagissa 1923. Hän toimi ulkoasiainhallinnon palveluksessa attaseana Pariisissa 1919–1921, ulkoministeriön toisena sihteerinä 1921–1922, ensimmäisenä sihteerinä 1922–1923, jaostosihteerinä 1923–1927 ja jaostopäällikkönä 1927–1928. Hän oli lähetystösihteerinä ja -neuvoksena Berliinissä 1929–1934 ja asiainhoitajana ja pääkonsulina Prahassa 1934–1937. Sen jälkeen hän oli ulkoministeriön Kansainliiton osaston osastopäällikkönä vuodet 1938–1940 ja jälleen diplomaattina: ensin pääkonsulina Brysselissä 1940, sitten Hampurissa 1940–1942. Hän siirtyi asiainhoitajaksi Zagrebiin vuosiksi 1942–1944. Ulkoministeriössä hän jaostopäällikkö 1946–1947, apulaisosastopäällikkö 1947–1952, sen jälkeen asiainhoitaja ja pääkonsuli Pretoriassa 1952–1957 ja suurlähettiläs Kööpenhaminassa 1957–1959. Yöntilä toimi muun muassa Parlamenttien välisen liiton Suomen ryhmän sihteerinä vuosina 1921–1927 sekä vaalilautakunnan puheenjohtajana Saarin kansanäänestyksessä 1935. Andrzej Wajda
Sodan jälkeen hän opiskeli taidemaalariksi Krakovassa, mutta siirtyi sittemmin Łódźin elokuvakouluun. Ohjaaja Aleksander Fordin oppilaana Wajda teki ensimmäisen elokuvansa "Sukupolvi" (1955). Sen jälkeen kaksi seuraavaa elokuvaa olivat "Kanal – kirottujen tie" (1956) ja "Tuhkaa ja timanttia" (1958), jotka esittelivät sodan vastaisia teemoja. Wajda oli kiinnostunut allegorioista ja symboliikasta. Wajdan ensimmäisissä elokuvissa näytteli Zbigniew Cybulski, joka tuli kuuluisaksi erityisesti elokuvasta "Tuhkaa ja timanttia" James Dean -tyylisenä antisankarina. Wim Wenders
Ennen elokuvauraansa Wenders opiskeli useita eri aloja. Hän jätti lääketieteellisen kahden lukukauden jälkeen, opiskeli sen jälkeen Freibergissä filosofiaa ja tämän jälkeen sosiologiaa Düsseldorfissa, kunnes hän keskeytti kokonaan yliopisto-opintonsa. Wenders oli tässä vaiheessa kiinnostuneempi vesivärimaalauksesta kuin akateemisesta urasta. Düsseldorfissa Wenders tutustui kuitenkin itävaltalaiskirjailija Peter Handkeen, josta tuli myöhemmin hänen monivuotinen yhteistyökumppaninsa. Wenders pyrki jatkamaan opintojaan Pariisissa, mutta tällä kertaa taidekouluissa. Hän haki École des Beaux-Artsiin ja Institut des hautes études cinématographiquesiin mutta ei päässyt kumpaankaan. Tämän jälkeen hän aloitti oppisopimuskoulutuksen kaivertaja Johnny Friedlanderin alaisuudessa. Joseph Stiglitz
Stiglitz opiskeli ensin Amherst Collegessa vuosina 1960–1963 ja siirtyi sitten jatko-opiskelijaksi Massachusetts Institute of Technologyyn (MIT). Vuosina 1965 ja 1966 hän opiskeli Chicagon yliopistossa Fulbright-stipendiaattina. Stiglitz suoritti tohtorintutkintonsa MIT:ssa vuonna 1967 Paul Samuelsonin oppilaana. Akateemisen uransa alkuvaiheissa Stiglitz työskenteli useissa johtavissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Hän on Columbia Universityn kansantaloustieteen professori. Erkki Salmenhaara
Tultuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1960 Salmenhaara alkoi opiskella sävellystä Joonas Kokkosen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 1963. Hän jatkoi opintojaan György Ligetin johdolla Wienissä vuonna 1963. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1964. Hän laati tohtorinväitöskirjansa Ligetin musiikista Helsingin yliopistoon vuonna 1970. Johann Elias Ridinger
Hän aloitti opintonsa Ulmissa taidemaalari Christoph Reschin (1701–16) alaisuudessa, ja opiskeli myöhemmin Johann Falkin johdolla (1687–1727) Augsburgissa. Kaiverrustaitonsa hän oppi Georg Philipp Rugendasilta. Vapaaherra Wolf von Metternichin (1706–31) kutsusta hän vietti kolme vuotta Regensburgissa: Metsästys ajokoirien avulla ja vierailut ratsastuskoulussa osoittautuivat ratkaiseviksi hänen taitojensa kehitykselle. Hänen kaiverus- ja etsauslehtensä osoittavat eläimille ominaisia liikkeeitä ja asentoja nähtynä erilaisissa maisemissa. Hänen tyylissään oli rokokoomaisia piirteitä. Myöhemmin hän perusti oman taidekustantamon Augsburgissa, jossa suurin osa hänen teoksistaan julkaistiin. Vuonna 1759 hänestä tuli Augsburgin Stadtakademien johtaja. Hänen piirustuksensa on usein toteutettu tarkkuudella ja hyvällä maulla ja siksi hänen töitään on nykypäivään saakka pidetty suuressa arvossa. Sittemmin hänen piirustustensa aiheita on käytetty koristeina muun muassa posliinissa ja keramiikassa. Edward Rydz-Śmigły
Saksa ja Itävalta-Unkari olivat vallanneet Venäjältä alueet, jotka aiemmin olivat kuuluneet Puolaan. Saksa perusti alueelle Puolan kuningaskunnan nukkevaltioksi itselleen. Puolalaiset legioonat ajoivat kuitenkin täyttä itsenäisyyttä eivätkä suostuneet vannomaan uskollisuusvalaa Saksalle. Legioonat hajotettiin 1917 ja niissä sotineet internoitiin. Rydz onnistui välttymään vankeudelta vedoten heikkoon terveyteen. Vangittu Piłsudski nimitti Rydzin itsenäisyyttä ajaneen salaisen sotilasorganisaation POW:n ("Polska Organizacja Wojskowa", ”Puolan sotilasorganisaatio”) komentajaksi. Noihin aikoihin Rydz sai lisänimen ”Śmigły”, joka tarkoittaa reipasta tai nopeaa. Myöhemmin Rydz liitti lisänimen virallisesti sukunimeensä. Paulin Houndtonji
Hountondji kävi koulua silloisessa Dahomeyssa, josta hän valmistui vuonna 1960. Hän opiskeli filosofiaa Ecole Normale Supérieuressa Pariisissa. Hänen opettajiaan yliopistossa olivat Louis Althusser, Jacques Derrida, Paul Ricœur ja Georges Canguilhem. Vuonna 1970 hän puolusti väitöskirjaansa Edmund Husserlista Wesley C. Salmon
Salmon väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1950 Kalifornian yliopistosta (Los Angeles) Hans Reichenbachin oppilaana. Hän opetti Indianan ja Pittsburghin yliopistoissa. Vilnan yliopisto
Yliopisto oli muiden kuuluisien eurooppalaisten yliopistojen veroinen, vaikka sijaitsikin syrjässä. Sillä on ollut myös erinomaisia opettajia ja oppilaita kuten runoilija Mathias Casimir Sarbievius, kuuluisa retoriikan ja filosofian professori Zygimantas Liauksminas, ensimmäinen Liettuan historian kirjoittaja Albertas Vijukas-Kojelavicius ja professori Martin Smiglecki, jonka logiikan oppikirja oli suosittu muun muassa Englannissa ja Ranskassa. Yliopistorakennukset ulottuivat koko Vanhan kaupungin alueelle. Alice Miller
Sotavuosina hän opiskeli kirjallisuustiedettä ja filosofiaa Varsovan salaisessa yliopistossa () ja sodan päätyttyä Łódźin yliopistossa. Andrew Imbrie
Imbrie opetti sävellystä sekä musiikin teoriaa ja analyysiä Kalifornian yliopistolla Berkeleyssä vuosina 1949–1991. Hän oli vierailevana professorina muun muassa Chicagon yliopistolla, Brandeisin yliopistolla, Northwestern Universityllä, New Yorkin yliopistolla, Alabaman yliopistolla ja Harvardin yliopistolla. Hänen maineikkaimpia oppilaitaan oli Neil Rolnick. Ludwig David Morenz
Morenz opiskeli Hallen yliopistossa vuosina 1985–1990, tutkimuskohteina egyptologia, koptilaisuus, assyriologia sekä klassillinen arkeologia. Jatko-opinnot hän suoritti vuosina 1990–1993 Leipzigin yliopistossa, jossa hän opiskeli egyptologiaa, assyriologiaa ja Lähi-idän uskonnollista historiaa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1994. Saksan tutkimussäätiön (DFG:n) tutkijatohtorina hän oli vuosina 1998–2001. Tadeusz Strumiłło
Tadeusz Strumiłło (13. huhtikuuta 1884 - 7. lokakuuta 1958) oli puolalainen pedagogi ja filosofian tohtori, partioliikkeen vaikuttaja ja psykologi. Hän opetti Jagiellonian yliopistossa sekä Lublinin katolisessa yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän luennoi maanalaisissa yliopistoissa ja toimi Puolan partiolaisten vastarintaliikkeessä. Edward Rydz-Śmigły
Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1919–1921 taisteltiin kahden uuden valtion välisestä rajasta. Rydz-Śmigły johti sodassa joitakin onnistuneita hyökkäyksiä, kunnes puolalaiset joutuivat vetäytymään puna-armeijan vastahyökkäyksen jälkeen. Varsovan taistelussa, jossa Rydz-Śmigły komensi keskistä rintamaa, Puola saavutti kuitenkin voiton. Rauhan jälkeen hän toimi Puolan armeijan tarkastajana Vilnassa ja Varsovassa. Gerard Labuda
Labudasta tuli vuonna 1950 professori Poznańin Adam Mickiewicz -yliopistolla, jonka rehtorina hän itse vuosina 1962–1965 toimi. Hän tutki varsinkin keskiaikaa ja länsislaavien historiaa. Edward Rydz-Śmigły
Heinäkuussa 1914 Rydz kutsuttiin palvelukseen Itävallan armeijaan. Sodan sytyttyä elokuussa hänet siirrettiin Galitsiassa perustettuihin puolalaisiin legiooniin, jotka palvelivat itsenäisenä osana Itävallan keisarillista armeijaa. Hänet sijoitettiin upseeriksi Józef Piłsudskin johtamaan 1. prikaatiin. Ensimmäisen maailmansodan alussa Rydz palveli itärintamalla taistellen venäläisiä joukkoja vastaan. Hän kohosi nopeasti arvoissa ja vuonna 1916 hän oli ylennyt jo everstiksi. Sodasta huolimatta Rydz ei unohtanut taidetta, vaan maalasi ja piti näyttelyn Krakovassa. Éric-Emmanuel Schmitt
Schmitt opiskeli musiikkia Lyonin konservatoriossa ja filosofiaa Pariisin normaalikorkeakoulussa ("Ecole normale supérieure"). Hän väitteli tohtoriksi 27-vuotiaana aiheenaan Diderot ja metafysiikka. Eddy Hunter
Hunter syntyi Rutlandissa, Vermontissa, ja päätti valita taiteen urakseen. Hän opiskeli Bostonin Taideinstituutissa ja voitti vuonna 1990 "Exellence in Illustration" -palkinnon. Tämän jälkeen hän työskenteli Aestethics Signage -yhtiöllä ja teki sekalaisia freelance-kuvittajan töitä. Firenzessä hän aloitti opintonsa John Lanzan ja George Gabinin johdolla, opiskellen Boston Visual School of Artin alaisena maisemamaalausta, ja Tom Ouleten ohjauksessa, jossa hän kiinnostui vanhojen mestarien tavasta piirtää ja maalata. 1996 hän aloitti opintonsa Florence Academy of Artinin Daniel Gravesin johdolla, ja 1998 hänestä tuli opinto-ohjelman ohjaaja. Randy Harrison
Harrison kävi Cincinnatin yliopistoa, jossa hän opiskeli musiikkilinjalla ja valmistui lopulta taiteen kandidaatiksi erikoistuneena teatterimusikaaleihin. Opiskeluaikanaan hän tähditti useita koulun produktioita kuten "Hello Again", "Shopping and Fucking" ja "Children of Eden". Lisäksi hänellä oli rooleja ympäri maata erilaisissa teattereissa. Tänä aikana Harrison näyttelikin muun muassa näytelmissä "Violet", "West Side Story", "1776", "Kesäyön unelma", "The Real Inspector Hound" ja "A Cheerer Evening". Sigmund Freud
Itävalta-Unkarin juutalaisvastaisuus alkoi hellittää otettaan 1870-luvulla, ja juutalaistenkin oli mahdollista tavoitella korkeaa yhteiskunnallista asemaa. Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1873 Sigismund aloitti lakiopinnot Wienin yliopistossa ajatellen poliittista uraa mutta siirtyi pian opiskelemaan luonnontiedettä ja ennen kaikkea lääketiedettä. Näihin aikoihin hän lyhensi etunimensä Sigmundiksi. Hänen opintonsa edistyivät tavanomaista hitaammin, ja hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vasta vuonna 1881. (Tavallisesti opinnot kestivät viisi vuotta.) Rudi Dutschke
Vuodesta 1958 alkaen Dutschke kävi taajaan Länsi-Berliinissä opiskellakseen siellä. Samanaikaisesti hän kirjoitti myös urheilureportaaseja. Dutschke loikkasi Itä-Saksasta länteen vuonna 1961 hiukan ennen Berliinin muurin rakentamista. Dutschke opiskeli sosiologiaa, kansatiedettä, filosofiaa ja historiaa Freie Universität -yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi 1973. Dutschken kiinnostuksen kohteina olivat aluksi Heideggerin ja Jean-Paul Sartren eksistentialismi, mutta jo pian myös marxilaisuus ja työväenliikkeen historia sekä Adornon, Horkheimerin ja Marcusen edustama "kriittinen teoria". Suomalaisen filosofian historia
Hegeliläisiä filosofeja olivat muun muassa:Muita suuntauksia edustivat:Edvard Westermarck on vaikuttanut suomalaiseen filosofiaan ennen kaikkea moraalin syntyä ja kehitystä koskevilla tutkimuksillaan. 1800- ja 1900-lukujen vaihteen ja 1900-luvun alun suomalaisessa filosofiassa vaikuttivat erityisesti kolme Westermarckin oppilasta:Itsenäisyyden ajan ensimmäiset merkittävät ammattifilosofit olivat:Näistä suurin vaikutus on ollut Eino Kailalla, joka oli yhteyksissä Wienin piiriin ja toi Suomeen logiikan ja tieteenfilosofian harrastuksen ja saattoi suomalaisen filosofian näin nousevan loogisen empirismin yhteyteen. Kaila oli Suomen kaikkien aikojen merkittävimpiä kulttuurivaikuttajia. Hän toimi filosofian professorina Turun yliopistossa 1921–1930, teoreettisen filosofian professorina Helsingin yliopistossa 1930–1948 ja Suomen Akatemian jäsenenä vuodesta 1948 kuolemaansa saakka (1958). Kailan vaikutus suomalaisen hengenelämän kehitykseen oli ratkaiseva. Vahvemmin kuin kukaan muu yksityinen henkilö Kaila kytki suomalaisen filosofian eurooppalaiseen perinteeseen luomalla yhteydet Wienin piiriin. Siten hän ”toi Suomeen” nykyaikaisen logiikan ja empiristien korostaman tieteellisen todellisuuskäsityksen. David Seymour
Dawid Szymin syntyi Varsovassa vuonna 1911. Hänen isänsä oli merkittävä heprean- ja jiddišinkielisten kirjojen julkaisija ja piti Varsovassa kirjakauppaa, joka oli kaupungin juutalaisten intellektuellien keskus. Ensimmäisen maailmansodan aikana Szyminit pakenivat Minskiin ja sieltä Odessaan ja palasivat Varsovaan vuonna 1919. Szymin opiskeli Leipzigin Staatliche Akademie für Graphische Künste und Buchgewerbessa taidegrafiikkaa ja valmistui sieltä 1931. Hän muutti sen jälkeen Pariisiin, kun Puolan taloudellinen ja poliittinen tilanne heikentyi jatkuvasti. Hän pääsi vuonna 1932 opiskelemaan fysiikkaa ja kemiaa Pariisin yliopistoon. Erwin Wurm
Wurm opiskeli taidehistoriaa, kieliä ja kirjallisuutta Grazin yliopistossa vuosina 1974 – 1977 ja jatkoi tämän jälkeen taideopintojaan Mozarteumissa vuosina 1977 – 1979. Hän työskenteli vuonna 1983 Wienin teknillinen yliopiston assistenttina. Vuonna 1995 hän oli vierailevana professorina École des Beaux-Artsissa Pariisissa ja vuosina 1996 - 1997 Linzin yliopistossa. Vuosina 2002 – 2021 hän oli Wienin yliopiston professorina. Maija Tanninen-Mattila
Tanninen-Mattila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1978 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1989. Hän opiskeli ensin pääaineenaan englantilaista filologiaa sivuaineinaan yleinen kirjallisuustiede ja kotimainen kirjallisuustiede, mutta vaihtoi myöhemmin pääaineekseen taidehistorian. Tanninen-Mattila teki pro gradu -tutkielmansa 1970-luvun suomalaisesta ekologisaiheisesta taiteesta. Lukuvuoden 1993–1994 hän opiskeli George Washingtonin yliopistossa. Thomas Carlyle
Opiskeltuaan Edinburghin yliopistossa Carlyle ryhtyi opettamaan matematiikkaa ensin Annanissa ja sitten Kirkcaldyssa, jossa hän ystävystyi kirkonmies Edward Irvingin kanssa. Vuodet 1819–1821 Carlyle vietti jälleen Edinburghin yliopistossa, jossa hän koki uskonnollisen muutoksen, josta hän sai myöhemmin aineistoa kirjaansa "Sartor Resartus". Hän ryhtyi syventymään saksalaiseen kirjallisuuteen ja hänen ajatteluunsa vaikuttikin vahvasti saksalainen transsendentalismi, etenkin Johann Gottlieb Fichten töissä. Hänestä kehittyi saksalaisen kirjallisuuden asiantuntija ja hän kirjoittikin sarjan esseitä "Fraser's Magazine" -lehdelle ja käänsi saksalaisia kirjailijoita, erityisesti Goethea. Fernand Braudel
Opiskeltuaan historiaa Sorbonnessa Braudel valmistui historianopettajaksi 1923. Tämän jälkeen hän toimi lehtorina Constantine-lyseossa Algerissa vuosina 1935–1930 ja sen jälkeen Pariisissa Pasteur-, Condorcet- ja Henri IV -lyseoissa. Hän matkusti Brasiliaan Ranskan valtion antamissa opetuksen projektitehtävissä. Hän toimi näin São Paulon yliopiston perustajana, ja siellä hän kohtasi myös antropologi Claude Lévi-Straussin. Tällä tapaamisella oli hyvin kauaskantoiset seuraukset niin Braudelin historiantutkimuksiin kuin historiankirjoituksen metodologiaankin. Walter Womacka
Womacka opiskeli taidetta useassa eri oppilaitoksessa monena eri vuotena. Ensiksi vuonna 1946 hän opiskeli käsitöitä Braunschweigissa ja siirtyi vuonna 1948 Weimariin Hochschule für Baukunst und Bildende Künsteen. Weimarin opintojen päätyttyä hän jatkoi opintojaan Dresdenissä vuosina 1951–1952 opettajinaan Fritz Dähn ja Rudolf Bergander. Eduard Hisinger
Hisingerin vanhemmat olivat Fagervikin patruuna, vapaaherra Johan Fridolf Mikael Hisinger (1803–1883) ja Alexandra Elisabet Bodisco. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingiss 1850 ja opiskeli luonnontieteitä Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1855 ja filosofian maisteriksi 1857. Hisinger suoritti vielä luonnonhistorian opintoja Berliinissä 1856 ja teki kasvitieteellisen opintomatkan Sveitsin Alpeille 1856. Hisinger sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon 1882. Philip Zimbardo
Zimbardo suoritti alemman korkeakoulututkinnon Brooklyn Collegessa ja maisteriksi ja filosofian tohtoriksi hän valmistui Yalen yliopistosta. Audrey Azoulay
Azoulay opiskeli Ranskassa Sciences Po -yliopistossa ja Englannissa Lancasterin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 2000 ENA:sta eli kansallisesta hallintokoulusta, jossa monet Ranskan korkeimmista johtajista ja virkamiehistä ovat opiskelleet. Oscar Wilde
Wilde kävi Portora Royal Schoolia Enniskillenissä 1864–1871. Sieltä hän jatkoi stipendien turvin ensin Dublinin Trinity Collegeen 1871–1874 ja sieltä Oxfordin yliopiston Magdalen Collegeen 1874–1878, mistä hän sai tutkinnon. Vuonna 1878 Wilde sai aikaisempien palkintojensa ja tunnustustensa lisäksi myös arvostetun Newdigate-palkinnon runostaan "Ravenna". Wildeen teki noihin aikoihin suuren vaikutuksen John Ruskinin ja Walter Paterin kirjoitukset taiteen keskeisestä merkityksestä elämässä ja etenkin Paterin painottama esteettinen intohimo, jolla elämä tulisi elää. David Gross
Vuonna 1955 perhe muutti Jerusalemiin, ja David Gross kävi siellä koulunsa loppuun heprean kielellä ja suoritti alemman korkeakoulutukinnon paikallisessa yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, joka oli siihen aikaan alkeishiukkasten tutkimuksen keskus. Sieltä hän siirtyi Harvardiin ja 1969 Princetoniin. Hän sai monia innostavia opiskelijoita kuten Frank Wilczek ja keskittyi kvanttiväridynamiikkaan. 1980-luvun alussa hän siirtyi säieteorian pariin. Reidar Särestöniemi
Särestöniemi opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa Helsingissä vuosina 1947–1952. Hänen opettajinaan olivat Aarre Heinonen, Erkki Koponen ja Olli Miettinen. Samaan aikaan hän kävi myös Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella, missä opettajina olivat Erkki Kulovesi ja Gösta Diehl. Särestöniemi seurasi myös yliopiston psykologian, filosofian ja taidehistorian luentoja. Hänen tuttavapiiriinsä kuului myös kirjailijoita ja hän kävi marxilaisten kokouksissa. Marxilaisuuden hän oli omaksunut jo lapsuuskodissaan. Vuosina 1954–1955 hän suoritti Sirola-opiston kurssin. Viktor Rydberg
Rydberg aloitti uransa lehtitoimittajana. Siinä hän kohosi Ruotsin kulttuurin 1850-luvun henkiseksi johtomieheksi. Hänen töissään korostuivat klassinen kauneusihanne, vapaamielisyys, kulttuurihistoria ja idealismi. Kulttuurihistorian hän esitti Ruotsin goottilaisen historiankirjoituksen mukaisesti romantisoiden, vaikka historiantutkijat olivat tuolloin jo siirtyneet realistisempaan tutkimukseen. Myöhemmät naturalistit ja 1890-luvun romantikot saivat Rydbergiltä virikkeitä omiin aatteisiinsa. Hänen parhaana teoksenaan pidetään antiikin ja kristinuskon murrosta kuvaavaa romaania "Viimeinen ateenalainen" (1859). Hän oli myös merkittävä Edgar Allan Poen tuotannon ruotsintaja. Djursholmiin Ruotsiin on perustettu hänen nimeään kantava koulu, "Viktor Rydberg Gymnasium". Richard Howard
Howard opiskeli ranskalaista kirjallisuutta Pariisin yliopistossa vuosina 1952–1953 ja aloitti sen jälkeen työn leksikografina. Hän alkoi menestyä runoilijana 1960-luvulla ja voitti vuonna 1969 Pulitzer-palkinnon teoksellaan "Untitled Subjects". Richard Gere
Valmistuttuaan North Syracusen lukiosta vuonna 1967 Gere pääsi voimistelijastipendillä Massachusettsin yliopiston collegeen, jossa hän opiskeli pääaineinaan filosofiaa ja näyttelemistä. Hän jätti opinnot kahden vuoden jälkeen tavoitellakseen muusikon ja näyttelijän uraa. Rudolf Goclenius
Goclenius opiskeli sekä Erfurtin, Marburgin että Wittenbergin yliopistoissa, ja valmistui vuonna 1571. Seuraavina vuosina hän johti kymnaasia Korbachissa ja Kasselissa. Vuonna 1581 hänestä tuli Marburgin yliopiston filosofian, logiikan, metafysiikan ja etiikan professori. Michael Grimaldi
Hän aloitti opintonsa 1985 ja jatkoi 1989 New York studio school of drawingiin, opiskellen maalausta ja kuvanveistoa. Tämän jälkeen hän siirtyi Art Students League of New Yorkiin, sieltä Ablert Defoisiin Ranskaan, opiskelemaan Ted Seth Jacobsin ja Anthony J. Ryderin ohjauksessa. Tästä hän vielä jatkoi 1993-1994 National Academy of Designiin, School of Fine Artsiin New Yorkkiin. Ja viimein päätyen opiskelemaan Water Street Atelieriin Jacob Collinssin ohjaukseen 1994-1997. Vielä 2004 hän täydensi osaamistaan Faculdad Medicina, Anatomian ja leikkauksen osastolla Argentiinassa Buenos Airesissa. Esko Häkli
Häkli tuli ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1955. Hän kirjoittautui Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan mutta alkoi pian opiskella myös historiallis-kielitieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui pääaineenaan Suomen historia filosofian kandidaatiksi 1960 ja filosofian lisensiaatiksi 1972. Sidney Dillon Ripley
Ripley opiskeli St. Paul’s Schoolissa Concordissa New Hampshiressa. Hän valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1936 ja väitteli filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistossa 1943. Wassily Kandinsky
Osana kansatieteellisiä opintojaan Kandinsky teki etnografisen tutkimusmatkan Vologdan alueelle 1889. Hän toimi opiskeluaikoinaan Venäjän vaikutusvaltaisimmassa luonnontieteen, antropologian ja etnografian seurassa lukien alan kirjallisuutta ja kirjoittaen arvosteluja yhdistyksen lehteen. Kandinsky tunsi suomalaisugrilaisten, lappalaisten ja siperialaisten šamanismia ja kansanperinnettä. Ne tarjosivat hänelle ikonografisia lähteitä, jotka saivat vastakaikua hänen tuotannossaan alusta loppuun. Taidehistorioitsija Peg Weissin mukaan ikonografiset ja folkloristiset aiheet heijastuvat siinä, että Kandinsky uskoi taiteilijan šamanistisen kutsun tarjoavan keinoja kulttuuriseen parantamiseen ja uudistumiseen. Filosofisia tutkimuksia
"Tractatus Logico-Philosophicuksen" julkaisemisen jälkeen Wittgenstein katsoi ratkaisseensa kaikki filosofian ongelmat ja lähti kansakoulunopettajaksi Itävaltaan. Vuonna 1929 hän kuitenkin palasi takaisin Cambridgeen, missä hän oli nuorempana opiskellut. Aluksi hän lähinnä pyrki selventämään aiempaa filosofiaansa, mutta noin vuonna 1933 hänen filosofiansa sai uuden suunnan: Hän huomasi tehneensä "Tractatuksessa" ”vakavia virheitä”, mihin vaikuttivat myös hänen käymänsä keskustelut etenkin Frank Ramseyn ja Piero Sraffan kanssa. Vuosina 1933–35 hän saneli opiskelijoilleen huomautuksia, jotka on julkaistu nimellä "Sininen ja ruskea kirja", ja jotka julkaisija on alaotsikoinut ”Filosofisten tutkimusten esitutkimuksiksi”. ”Ruskea kirja” muistuttaa sisällöltään "Filosofisten tutkimusten" varhaisempia osia. Edward Minoff
Minoff valmistui New Yorkin Tich School of artista. High schoolin ja Collegen aikana hän opiskeli Art Student Leaguessa New Yorkissa 1986-1989, School of Designissä, Vassar Collegessa 1990-1992 ja myöhemmin Drawing Academy of Atlanticissa. Hänen pääopintonsa tapahtuivat 1997-2002 Jacob Collinssin johdolla Water Street Atelierissa ja 2000-2001 Florence Academy of Artissa. Edward Rydz-Śmigły
Piłsudskin ja myöhemmin Rydz-Śmigłyn politiikka oli epäonnistunut laajalti turvallisuuspoliittisissa kysymyksissä. Kun sota alkoi käydä todennäköiseksi Puola huomasi omaavansa pitkän rajan läntistä vihollistaan vastaan. Sillä ei ollut myöskään todellisia liittolaisia naapureinaan. Iso-Britannia ja Ranska takasivat Puolan itsenäisyyden. Tähän Rydz-Śmigłyn viimeinen puolustussuunnitelma nojasi, tietämättä ettei länsiliittoutuneilla juuri ollut aikomuksia auttaa maata, jonka itsenäisyyden ne olivat taanneet puheissaan. Wacław Sierpiński
Valmistuttuaan vuonna 1904 Sierpiński työskenteli matematiikan ja fysiikan opettajana Varsovassa. Koulun mentyä lakkoon Sierpiński päätti siirtyä Krakovaan suorittaakseen tohtorintutkinnon. Sierpiński oli Stanisław Zaremban oppilaana Jagellon yliopistossa, jossa hän opiskeli myös astronomiaa ja filosofiaa. Sierpiński sai tohtorin arvonsa vuonna 1908 ja hänet nimitettiin Lwówin yliopistoon (nyk. Lvivissä Ukrainassa). Ellen Taaffe Zwilich
Zwilich opiskeli säveltämistä Juilliard Schoolissa Elliot Carterin ja Roger Sessionsin johdolla. Hän valmistui 1975 tohtoriksi oppilaitoksen ensimmäisenä naisena. Sen jälkeen Zwilich on työkennellyt säveltäjänä. Hän sai 1980 Guggenheim-stipendin. Vuodesta 2000 hän on ollut myös opettajana Floridan valtionyliopistossa. Vuosina 1995–1999 hän oli Carnegie Hallin virallinen säveltäjä ja perusti ”Making Music” -nimisen konserttisarjan, jossa esitetään elävien säveltäjien uutta musiikkia. Zwilich sai vuonna 1983 ensimmäisestä sinfoniastaan ensimmäisenä naisena musiikin Pulitzer-palkinnon. Zwilich on ollut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004. Rudolf Steiner
Steiner opiskeli vuosina 1879–1883 Wienin teknillisessä korkeakoulussa matematiikkaa, fysiikkaa ja kemiaa, sekä näiden ohella historiaa, kirjallisuutta ja filosofiaa, kuitenkaan koskaan valmistumatta. Tämä ei kuitenkaan estänyt hänen akateemisen uran jatkoa, kun hänen kyvyistään vakuuttunut opettajansa Karl Julius Schröer suositteli Goethen teosten uuden painoksen päätoimittajaa Joseph Kürschneriä nimittämään Steinerin Goethen teosten luonnontieteitä käsittelevän osuuden vastaavaksi päätoimittajaksi. Tämä toimitustyö poiki Steinerille työpaikan Weimarin Goethe-arkistossa vuosiksi 1888–1896. Eugen (Ruotsin prinssi)
Vuoden 1887 alussa prinssi saapui Pariisiin, virallisen selityksen mukaan "harjoittaakseen jonkin aikaa taide­opintoja". Siellä hän käytti peitenimeä "Monsieur Oscarsson" ja opiskeli Léon Bonnat'n koulussa, jossa hän piirsi ja maalasi elävien mallien mukaan. Kun Bonnat'n koulu saman vuoden syksyllä lopetti toimintansa, siirtyi prinssi Eugen Henri Gervexin ateljeehen. Hän opiskeli kaikkiaan kaksi ja puoli vuotta talvisin Pariisissa ja maalasi kolmena kesänä ruotsalaisia maisema- ja henkilökuvia Dalbyssä Skånessa, jossa Hugo Salmson toimi hänen opastajanaan. Pariisin maailmannäyttelyssä 1889 Ruotsin osastolla oli näytteillä hänen pieni skånelais­aiheinen maalauksensa "Perunapelto Dalbyssä" () ja kolme pastellista muoto­kuva­harjoitelmaa. Näitä ei kuitenkaan mainittu näyttely­luettelossa, mutta nuori aloittelija, joka signeerasi teoksensa nimellä "Eugène", tuli kuitenkin yleisölle tutuksi ja sai hienon arvostelun. Palkintojen jaon yhteydessä hän sai kunnia­mainnan pastelli­maalarina. Joulukuun 11. päivänä 1889 hänet valittiin ensimmäiseksi kunniajäseneksi Ruotsin tiedeakatemiaan. Edvard Rindell
Rindellin vanhemmat olivat tuomiokapitulin amanuenssi Edvard Axel Gabriel Rindell ja Augusta Kristina Freudenthal. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Turun lyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1879, maisteriksi 1882 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886. Lawrence Lessig
Lessig suoritti alemman korkeakoulututkinnon (B.A.) taloustieteessä Yalessa, hallinnossa Pennsylvanian yliopistossa, ylemmän filosofiasta Cambridgessa ja oikeustieteen maisterin tutkintoon verrattavissa olevan Juris Doctor -tutkinnon Yalessa. Ennen siirtymistään Stanfordiin hän hoiti Berkman-professuuria Harvardissa ja oli sitä ennen Chicagon yliopiston professori. Lessig edusti Eric Eldredia tapauksessa "Eldred vastaan Ashcroft", joka vastusti vuoden 1998 tekijänoikeuksien voimassaoloaikaa kahdellakymmenellä vuodella pidentänyttä Sonny Bono Copyright Term Extension Actia. Ján Figeľ
Figeľ opiskeli vuosina 1978–1983 Košicen teknillisessä yliopistossa tehoelektroniikkaa. Vuosina 1983–1992 hän oli ZPA Prešovin tehoelektroniikan tutkimus- ja kehitystoiminnan tutkija, jonka jälkeen Figeľistä Slovakian tasavallan kansallisneuvoston jäsen. Figeľ oli ulkoministeriön valtiosihteeri 1998–2002 ja hän toimi Euroopan neuvoston parlamentaarisen yleiskokouksen talous- ja kehityskomitean jäsenenä 2003–2004. Vuonna 2004 Figeľ oli Euroopan komission yritystoiminnasta ja tietoyhteiskunnasta vastaavana henkilönä. Zsigmond Szathmáry
Szathmáry opiskeli sävellystä Ferenc Szabón ja urkujensoittoa Ferenc Gergelyn johdolla Budapestin Franz Lisztin musiikkiakatemiassa vuosina 1958–63. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan ulkomaille; Wienissä hän sai opetusta Alois Forerilta ja Frankfurt am Mainissa Helmut Walchalta. Hän osallistui myös Kölnin uuden musiikin kursseille, joilla häntä opettivat Christoph Caskel, Henri Pousseur ja Karlheinz Stockhausen, sekä Darmstadtin Ferienkurselle, jossa hän opiskeli György Ligetin johdolla vuosina 1964–67. James Bradley
Bradley toimi vuodesta 1719 lähtien myös kirkko­herrana Bridstowissa, ja hänen ystävänsä Samuel Molyneux järjesti hänelle myös viran Walesissa. Hän luopui pappis­urastaan vuonna 1721, jolloin hänet niitettiin tähti­tieteen professoriksi Oxfordin yliopistossa. Vuosina 1729–1760 hän piti myös 79 filosofian luento­kurssia Ashmolean Museumissa. Mieczysław Kolinski
Kolinski opiskeli Berliinissä ja sai siellä filosofian tohtorin arvon vuonna 1930. Hän teki 1930-luvulla transkriptiokokoelmia muun muassa togolaisesta ja alkuperäisamerikkalaisesta musiikista. Hän asui vuosina 1938–1951 Brysselissä ja vuosina 1951–1966 New Yorkissa, jossa hän toimi musiikkiterapeuttina, Hargail Music Pressin toimittajana ja Society for Ethnomusicologyn puheenjohtajana (1958–1959). Kolinski opetti etnomusikologiaa Toronton yliopistossa vuosina 1966–1976. Rudolf Friml
Friml opiskeli Prahan konservatoriossa ja kierteli parikymppisenä kansainvälisesti pianistina Jan Kubelíkin seurassa. Hänen opettajiinsa kuului Antonín Dvořák. Viimeisen Yhdysvaltain-kiertueensa jälkeen (1906) Friml muutti pian New Yorkiin. Hän korvasi vuonna 1912 Victor Herbertin Broadway-musikaali "The Fireflyn" säveltäjänä. Hänen muita töitään ovat "Rose-Marie" ja "The Vagabond King". Vuonna 1934 Friml siirtyi Hollywoodiin, jossa hän työskenteli musikaalielokuvissa. Eero Tarasti
Valmistuttuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1967 Tarasti opiskeli Helsingin yliopistossa aluksi teoreettista filosofiaa ja valtiotieteitä, mutta Erik Tawaststjernan kehotuksesta hän valitsi musiikkitieteen vuonna 1968. Hän opiskeli myös Pariisissa Claude Lévi-Straussin sekä A. J. Greimasin johdolla. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1973 ja lisensiaatintutkinnon vuonna 1976. Marja-Liisa Vartio
Vartio pääsi ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta vuonna 1944. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui filosofian maisteriksi pääaineenaan taidehistoria vuonna 1950. Eva Lichtenberger
Lichtenberger opiskeli Innsbruckin opettajankoulutuslaitoksessa 1972–1974. Sen jälkeen hän opiskeli Innsbruckin yliopistossa psykologiaa, politiikan tutkimusta ja taidehistoriaa 1979–1987 ja valmistui filosofian tohtoriksi 1987. Gerhard Richter
Vuonna 1948 hän jätti Zittaun korkeamman ammattikoulun ja vuosina 1945–1951 hän sai koulutusta siellä kirjoittajana sekä lavaste- ja mainosmaalarina. Hänen hakemuksensa Dresdenin kuvataidekorkeakouluun hylättiin vuonna 1950, mutta hän aloitti opiskelun Dresdenin taideakatemiassa vuonna 1951. Hän teki taideakatemian ruokasaliin seinämaalauksen "Abendmahl mit Picasso" (Ateria Picasson kanssa, 1955) osana loppututkintoaan. Diplomityönsä hän maalasi Hygieniamuseoon otsikolla "Lebensfreude" (Elämänilo, 1956). Edvard Munch
Vuonna 1879 Munch aloitti insinööriopintonsa, mutta jo vuonna 1881 hän siirtyi opiskelijaksi Kristianian kuninkaalliseen taide- ja suunnittelukouluun. Vuonna 1885 hän matkusti Ranskaan. Hän vietti vuosina 1892–1908 pitkiä aikoja Pariisissa ja Berliinissä. Berliinissä Munch liikkui skandinaavisten taiteilijoiden suosimassa Zum schwarzen Ferkel -piirissä ja ystävystyi Akseli Gallen-Kallelan kanssa. Kesiään Munch vietti Åsgårdstrandissa, josta hän osti oman talon vuonna 1897. Åsgårdstrand oli tärkeä Munchin tuotannon kannalta, koska monet hänen teossarjansa "Elämänfriisi" pääteoksista sijoittuvat tämän pienen paikkakunnan merenrantamaisemiin. Nykyään Munchin omistama talo toimii museona. Richard Anuszkiewicz
Anuszkiewicz sai koulutusta Clevelandin taideinstituutissa Ohiossa 1948–1953 ja sen jälkeen Josef Albersilta Yalen yliopiston "School of Art and Architecturessa" vuoteen 1955. Carl Edward Hellmayr
Hellmayr opiskeli Wienin yliopistossa. 1903 hän liittyi Münchenin museon lintuosaston henkilökuntaan ja 1908 hänet nimitettiin osaston intendentiksi. Hän erikoistui neotrooppisen alueen lintuihin ja tutki Johann Baptist von Spixin kokoelman Brasilian linnuista. 1904–1905 hän vietti pitkiä aikoja Pariisin luonnonhistoriallisessa museossa tutustuen erityisesti Alcide d'Orbignyn Etelä-Amerikasta kerättyyn kokoelmaan. 1905 hän siirtyi kolmeksi vuodeksi Walter Rothschildin museoon Tringissä Englannissa, missä hän työskenteli Ernst Hartertin opastuksen alaisena. Münchenissä hän sai professorin arvonimen. Hän oli Baijerin lintutieteellisen seuran pääsihteeri ja seuran lehden "Verhandlungen"in toimittaja vuoteen 1921. Jonas Rannila
Lukuvuonna 2013-14 Rannila opiskeli orkesterin- ja kuoronjohtoa Leipzigin ”Hochschule für Musik und Theater Felix Mendelsson-Bartholdy” -musiikkikorkeakoulussa. Syksyllä 2014 Rannila tutki Suomen Rooman kulttuuri-instituutti Villa Lantessa romantiikan ajan Italialaista oopperaa. Richard Wagner -kulttuuriyhdistys valitsi Rannilan vuoden 2012 Bayreuth-stipendiaatikseen. Mm. Pro Musica -säätiö sekä Salzburgin musiikkijuhlien ystävät Suomessa ry. ovat tukeneet Rannilan taiteellista toimintaa. EU:n rahoittama Ulysses Network Platform valitsi Jonas Rannilan sen jäseneksi vuonna 2016. Ulysses-akatemian avustuksella Rannilaa tuetaan uuden musiikin johtamisen eri foorumeilla. Edvard Beneš
Hän opiskeli filosofiaa Kaarlen yliopistolla Prahassa ja myöhemmin Sorbonnessa Pariisissa ja hänestä tuli oikeustieteen tohtori 1908. Hän opetti kolme vuotta Prahan talousakatemiassa ja sen jälkeen sosiologiaa Kaarlen yliopistossa. André Weil
André Weilin ainoa sisarus oli kuuluisa filosofi Simone Weil. André opiskeli Pariisissa, Roomassa ja Göttingenissä ja väitteli tohtoriksi vuonna 1928. Oleskellessaan Saksassa hän ystävystyi Carl Ludwig Siegelin kanssa. Vuodesta 1930 lähtien hän vietti kaksi lukuvuotta Aligarh Muslim Universityssä Intiassa. Paitsi matematiikasta, Weil oli koko ikänsä kiinnostunut myös klassisesta kreikkalaisesta ja latinalaisesta kirjallisuudesta, hindulaisuudesta ja sanskritinkielisestä kirjallisuudesta, ja hän vuonna 1920 hän opiskeli sanskritia. Opetettuaan vuoden Aixin–Marseillesin yliopistossa hän opetti seuraavat kuusi vuotta Strasbourgissa. Hän meni naimisiin Évelinen kanssa vuonna 1937. Roberto Valera
Valera opiskeli musiikkia Amadeo Roldán -konservatoriossa sekä myöhemmin sävellystä Andrzej Dobrolowskin ja Witold Rudzińskin johdolla Fryderyk Chopin -musiikkiyliopistossa Varsovassa. Valera sai myös kasvatustieteen oppiarvon Escuela Normal para Maestrosista ja filosofian tohtorin arvon pedagogiikassa Havannan yliopistosta. Nils Gadolin
Gadolin kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1908 ja jatkoi opintojaan teknisen korkeakoulun arkkitehtiosastolla vuosina 1908–1911, sekä Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiankielten osastolla vuosina 1909–1910. Hän kerkisi tehdä vielä opintomatkat Saksaan ja Itävaltaan 1911–1914 ennen sotilasuraansa. Mendi Mengjiqi
Mengjiqi valmistui vuonna 1980 musiikkipainotteisesta lukiosta, jossa oli opiskellut musiikin teoriaa ja kontrabassonsoittoa. Hän sai diplomin musiikin teoriassa Prištinan musiikkiakatemiasta vuonna 1987 ja aloitti sävellyksenopintonsa samassa opistossa vuonna 1988. Vuonna 1990 akatemia suljettiin, ja vuonna 1991 Mengjiqi siirtyi Puolaan. Siellä hän opiskeli sävellystä Zbigniew Bujarskin johdolla Krakovan musiikkiakatemiassa. Vuoden 1996 jälkeen hän on diplomin jo saatuaan täydentänyt opintojaan Krzysztof Pendereckin johdolla. Hän on itse opettanut Prištinan yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Edward Rydz-Śmigły
Natsi-Saksa miehitti Tšekkoslovakian ja teki Slovakiasta nukkevaltionsa keväällä 1939. Rydz-Śmigły näki lännestä uhkaavan vaaran, mutta hänen varoituksiaan ei kuitenkaan otettu vakavasti kaikissa hallintoelimissä. Hän yritti neuvotella tukisopimusta Neuvostoliiton johdon kanssa, mutta pidättäytyi Lännen tukemista ehdoista, joiden mukaan puna-armeija olisi voinut kriisin aikana edetä Puolan maaperälle. Rydz-Śmigłyn mukaan ei ollut ensinnäkään varmaa, että Neuvostoliitto todella auttaisi kriisin hetkellä ja jos se auttaisi, sen joukot eivät välttämättä lähtisi pois. El Lisitski
Kotimaassa epäonnistuneiden hankkeiden takia Lisitski lähti etsimään asuinpaikkaa Saksasta, jonne suuntasivat monet muutkin Venäjällä asuneet juutalaiset. Muutettuaan Saksaan vuonna 1909 hän ryhtyi ryhtyi opiskelemaan rakennustekniikkaa Darmstadtin teknillisessä yliopistossa. Hän asettui seudulle pitemmäksi aikaa ja kuvaili vuoden 1912 kesää "vaelteluna pitkin Eurooppaa". Lisitski kulutti paljon aikaansa Pariisissa ja teki yli tuhannen kilometrin kävelymatkan Italiassa. Hän koki matkan opettavana kokemuksena tutkiessaan häntä kiehtovia taideteoksia, arkkitehtuuria ja maisemia. Hänen kiinnostuksensa muinaiseen juutalaiskulttuuriin kasvoi Pariisissa tapaamansa venäläisen juutalaisryhmän yhteyshenkilönä. Joukkoa johti Lisitskin lapsuudenystävä, kuvanveistäjä Ossip Zadkine, joka tutustutti hänet eri ryhmien välisille riidoille diasporan alalla. Samana vuonna 1912, osa Lisitskin töistä oli esillä ensi kertaa taidenäyttelyssä Pietarissa, mikä oli hänen uransa huomattavimpia edistysaskelia. Lisitski eli Saksassa ensimmäisen maailmansodan syttymiseen asti, jolloin hän oli pakotettu kotimaahansa Sveitsin ja Balkanin kautta. Hänen ohellaan Euroopasta lähti muitakin venäläisiä paluumuuttajataiteilijoita, kuten Wassily Kandinsky ja Marc Chagall. Edward Hald
Edward Hald (1883-1980) oli ruotsalainen taidemaalari, graafikko ja lasitaiteilija. Hän opiskeli aluksi arkkitehtuuria Saksassa ja Englannissa, mutta vaihtoi pian maalaustaiteeseen ja oli mm. Henri Matissen oppilaana. Hän suunnitteli moderneja astioita Rörstrandille ja NK:lle. Hald etsi jatkuvasti uusia teknisiä ja taiteellisia ratkaisuita taide- ja käyttölasin tuotantoon. Haldin tuotannolle ovat ominaisia ohuet lasimaljat, joissa on kaiverruskuvioita tai lasimassaan upotetun toisen värisen lasin muodostamia kuvioita. Haldin tunnetuin teos on Tukholman näyttelyyn vuosina 1929–1930-tehty halkaisijaltaan 53-senttinen "Taivaanpallo" (Himmelsgloben), johon on kaiverrettu Eläinradan merkkejä esittäviä kreikkalaisten maljakkomaalausten tyylisiä kuvioita. Vuosina 1933–1944 hän oli Orreforsin lasitehtaan toimitusjohtaja. Vuonna 1954 Hald sai professorin arvonimen. Hän työskenteli Orreforsissa vielä muutamia vuosia ennen kuolemaansa. Edward Herrmann
Herrmann valmistui Bucknellin yliopistosta ja opiskeli ilmaisutaitoa myös LAMDA:ssa Englannissa. Hän esiintyi uransa aikana muiden muassa elokuvissa "Punaiset" (1981), "The Lost Boys" (1987) ja "Sietämätöntä julmuutta" (2003) sekä televisiosarjoissa "Gilmoren tytöt" ja "Greyn anatomia". Asko Salokorpi
Salokorpi pääsi ylioppilaaksi Svenska Normallyceumista Helsingissä vuonna 1953 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa pääaineenaan taidehistoria. Hän aloitti vastaperustetun Suomen rakennustaiteen museon arkistoharjoittelijana 1956 ja toimi sittemmin museon arkistonhoitajana, tutkimuspäällikkönä ja varajohtajana.
Lisäksi hän opetti arkkitehtuurin historiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1973–1982. Salokorpi perusti yhdessä Lauri Nodbergin kanssa Liikennepoliittinen yhdistys Enemmistö r.y.n vuonna 1968 ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän julkaisi useita arkkitehtuuriteoksia sekä suomensi arkkitehtuuritekstien ohella myös kaunokirjallisuutta, kuten Michael Innesin "Hyvästi iäks’" (1960) ja Jerzy Kosinskin "Kirjava lintu" (1967). Erik Andersson
Andersson tuli ylioppilaaksi Ålands lyceumista vuonna 1966. Hän valmistui Åbo Akademista filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1969, lisensiaatiksi 1972 ja filosofian tohtoriksi 1977. Vuosina 1971–1972 hän suoritti jatko-opintoja Yhdysvalloissa Wisconsinin yliopistossa Madisonissa. Emmanuel Macron
Emmanuel Macron opiskeli kieliä, yhteiskuntatieteitä ja filosofiaa Université Paris-Nanterre -korkeakoulussa. Hän työskenteli filosofi Paul Ricœurin assistenttina 1999–2001. Macron suoritti maisterin tutkinnon vuonna 2001 Institut d’études politiques de Paris’ssa (Sciences Po). Vuosina 2002–2004 hän opiskeli Kansallisessa hallintokoulussa (École nationale d'administration, ENA). Hän teki yliopistollisen lopputyönsä Niccolò Machiavellistä. Douglas Flynt
Flynt valmistui taiteiden kandidaatiksi taidehistoriasta ja kritiikistä Floridan valtionyliopistosta ja maisteriksi New York Academy of Artista. Tämän jälkeen hän lähti opiskelemaan Jacob Collinssin ja Michael Grimaldin johdolla Water Street Atelieriin ja vielä tämän jälkeen piirustusta Anthony J. Ryderin ohjauksessa. Eugene Ormandy
Ormandy opiskeli Unkarin musiikkiakatemiassa viulunsoittoa Jenő Hubayn johdolla. Hän opiskeli myös filosofiaa yliopistossa. Ormandy muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1921 ja otti nimen Ormandy. Hän toimi ensin viulistina ja myöhemmin kapellimestarina Capitol Theater Orchestrassa, joka säesti mykkäelokuvia.