Minkä niminen oli ensimmäinen Pertsa ja Kilu kirja?
Viimeiset kaanit
Viimeiset kaanit oli Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloitti kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja oli toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi. Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.
Kirja alkaa: "Mereltä käyvä heikko tuuli toi rantakylään kostean, mädäntyneen merilevän hajua." Riikkilän realismiin ei kuuluisi muu haju, ei ainakaan alkulauseeseen. Vanha ukko tervasi venettään ja Pertsa ja Kilu ruiskuttivat polkupyöränpumpulla vettä ukon niskaan. Pertsa ja Kilu
”Viimeiset kaanit” -tarinassa Pertsa ja Kilu lainaavat Pertsan isän soutuveneen ja paluumatkalla kalareissulta he pelastavat uppoavasta veneestä Arpinaaman ja tämän tyttöystävän. Tästä alkaa pankkiryöstäjän etsiminen muutaman kaverin ydinryhmän – eli kaanien – avulla. Poliisi tutkii samaa rikosta, ja rikollinen etsii uponnutta venettään. Pettersonin hylätty venevaja on keskeinen paikka, jossa yhteenotot poikien, poliisin ja rikollisten välillä tapahtuvat. Lopussa Pertsa ja Kilu tietenkin ratkaisevat rikoksen.
Volter Kilpi
Valmistuttuaan 1900 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta Kilpi työskenteli ensin Helsingissä ja myöhemmin kirjastonhoitajana Turun yliopiston kirjastossa. Hänen kirjallista varhaistuotantoaan edustavat runoa ja proosaa yhdistelevät uusromanttiset teokset "Bathseba" (1900), "Parsifal" (1901) ja "Antinous" (1903). Niissä hän käsittelee muinaisuudesta, myyteistä ja "Raamatusta" otettuja aiheita omalaatuisella, mystisromanttisella tyylillä ja rikkaalla, polveilevalla kielellä. Kilpi vaikutti nuoruudessaan myös kulttuurikriitikkona ja julkaisi teokset "Kansallista itsetutkiskelua" (1917) ja "Tulevaisuuden edessä" (1918), joissa on nähty äärikansallismielisiä ja jopa fasistisia sävyjä. Itsenäistymisen jälkeen Kilpi vaikeni kirjailijana viideksitoista vuodeksi. Minerva Kustannus
Yhtiö julkaisi ensimmäisen kirjan vuonna 1991. Pertsa ja Kilu merellä
Pertsa ja Kilu merellä on Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirjojen loppupuolelta. Sekin kuvaa Karhulan lähiseudulla olevan Suulisniemen työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin ei tällä kerralla kuulu lainkaan rikoksen ratkaiseminen. Sen sijaan pojat ovat työssä pienessä hinaajassa, jonka päällystö ei noudata merenkulun sääntöjä ja tästä seuraa laivan tuho. Pertti Alaja
Urheilutoiminnan lisäksi Alaja työskenteli SOS-Lapsikylän toiminnanjohtajana ja kirjoitti runoja. Hänen esikoisteoksensa "Hyvää yötä, Kleopatra" ilmestyi vuonna 2007. Hannu ja Kerttu
Vuonna 1963 julkaisiin kirja "Die Wahrheit über Hänsel und Gretel", jossa amatööriarkeologi "Georg Ossegg" kertoi löytäneensä sadun piparkakkutalon ja noidan ruumiin Spessartin vuoristosta. Kirjan julkaisu tapahtui Grimmin veljesten kuoleman satavuotisvuoden aikana. Pertsa ja Kilu kippareina
Palatessaan he kävivät Hangossa. Siellä kalastettiin niin iso kala, että englantilainen rahamies ensin valokuvautti hauen ja sitten osti sen. Enid Blytonin tarinoiden ruokasäilykkeet tulivat tässä yhteydessä Riikkilän suomalaisten poikien veneeseen, palkkiona! Laivakello-palkinto
Laivakello-palkinto (myös Pertsa ja Kilu -palkinto) on suomalainen nuortenkirjallisuudelle myönnettävä palkinto, jonka perustivat Väinö Riikkilä -seura ja Pekkas-Akatemia vuonna 1996. Palkinto oli alun perin nimetty Väinö Riikkilän "Pertsa ja Kilu" -nuortenkirjasarjan mukaan. Pertsa ja Kilu merellä
"Kuittari"-luku kertoo Kilun päässeen sahalla mieheksi, joka vie lastien paperit ja saa niihin hinaaja-alusten kapteenien kuittaukset. Hän tarkasti kunkin lautalastin sisällön. Hänen ensimmäinen aluksensa olisi Sam, joka hinaisi kaksi proomullista lautaa Tilly Russ-laivalle. Hän joutui samalla Samin kansimieheksi ja sen proomuissa perää pitäväksi mieheksi. Veneilykokemus ei ollut tuonut täysiä merimiestaitoja ja kapteeni huusi tämän tästä neuvoja. Kilun ensimmäinen työpäivä oli jäädä elämän viimeiseksi hänen pudotessaan ohittavan ison laivan ja proomun väliin. Pertsa ja Kilu
Pojat ovat nyt keskikoululaisia, joiden tulevaisuutta heidän vanhempansa suunnittelevat omaa elämäänsä paremmaksi ja vauraammaksi. Läksyjenlukeminen ja kouluttautuminen eivät kuitenkaan Pertsaa ja Kilua innosta. Tarinasarjan alussa pojat unelmoivat karkaamisesta merimiehiksi laivaan. Reima Flyktman
Flyktmanin ensimmäinen kirja, "PC-mikron laitekirja", julkaistiin vuonna 1993. Hän kirjoitti sen yhdessä Kimmo Rouskun, Timo Rouskun, Jyrki Kivimäen ja Tapani Lahtisen kanssa. Teos oli ilmestyessään ensimmäinen suomenkielinen tietokoneita käsittelevä opas. Vuonna 1994 ilmestyi sen jatko-osa, "PC-mikron laitekirja 2". Kirjoja julkaisi alkuvaiheessa Suomen Atk-kustannus. Perttu Pertamo
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa Suomen armeijan ensimmäisen sotilaskäsikirjan toimitustyöhön. Hänet komennettiin Suomeen jääkäsien etukomennuskunnan mukana 8. joulukuuta 1917 aselaiva S/S Equityllä ja hän rantautui Apuskäriin Merikarvialle, mistä hän matkusti Helsinkiin saamaan Uudelta metsätoimistolta toimintaohjeita johtamalleen jääkärikomennuskunnalle. Pirteä ja kadonnut kori
Pirteä ja kadonnut kori (esitettiin myös nimellä Pirteä ja Karhu-Jussi) on vuonna 1914 valmistunut suomalainen Asser Pohjanheimon käsikirjoittama mykkäelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa 9. helmikuuta 1914 Lyyra-teatterissa Helsingissä. Pertsa ja Kilu
Saatettuaan Pertsan ja Kilun aikuisuuteen kuudessa eri kirjassa kirjoitti Riikkilä edelleen nuorisokirjoja. Nyt päähenkilöiksi nousivat aiemmin sivuhenkilöinä esiintyneet nuoremmat pojat, Iikka ja Vili.
Ohjaaja Vili Auvinen teki televisiota varten käsikirjoituksia, jotka perustuvat Väinö Riikkilän nuorisoromaaneihin. Elokuvat esitettiin televisiossa ensin sarjoina. Myöhemmin niitä on ollut saatavilla videoina. ”Viimeiset kaanit”, ”Pertsa ja Kilu ja trokarit”, ”Pertsa ja Kilu kippareina” ja ”Pertsa ja Kilu ja timanttirosvot” ovat 1940- ja 1950-lukujen taitteeseen sijoittuvia tarinoita. Ajalle ominaiseen tapaan elokuvissa myytiin verokahvia, monissa puisissa omakotitaloissa oli pihanperällä puuvessa, keittiössä oli puuhella ja juokseva vesi kannettiin ämpäreissä. 
Sodan läheisyys ei kuitenkaan näy tarinoissa. Elokuvissa työmieskin menee töihin seitsemäksi salkun kanssa - salkussa on eväät, koska työpaikkaruokailua ei vielä ollut. Näyttelijöinä on Auvisen, Thilin ja Pasasen perheen jäseniä ja Tampereen työväen teatterin väkeä. Pertsa ja Kilu merellä
"Ikävä aamu" oli sateinen aamu, jolloin naapurihinaajan miehistö oli tukkinut Samin savupiipun ja alus nokeentui pahasti. Konemestari kehotti Pertsaa maksamaan ilkityön joskus takaisin. Hinauksessa tuuli oli epäsuotuisa eikä Sam voinut ajaa hinattavan proomun eteen, vaan Kilun piti heittää sen pollariin hinausköysi kiinni - tämä uroteko onnistui, kun ei uskaltanut epäonnistua heitossa. Kiitollinen ja yllättynyt kippari lupasi opettaa Kilulle mm. merikorttien lukua. Illalla Pertsa meni viereiseen hinaajaan ja aikoi ottaa sen pohjapropun auki, mutta luopui aikeesta, sillä ajateltuaan sen vaikutuksia hän jätti ilkityön tekemättä. Tuo hinaaja kuitenkin upposi, koska sen oma miehistö oli vahingossa jättänyt pohjapropun osin auki! Don Rosa
Ensimmäinen Suomessa julkaistu Don Rosan tarina oli ”Jos metsään haluat mennä nyt...”, joka julkaistiin "Aku Ankka" -lehden vuoden 1990 ensimmäisessä numerossa. Erottuva piirrostyyli keräsi heti huomiota, ja jo numeron 8/1990 toimituspalstalla kyselijöille paljastettiin ”jenkkiläisten ankkaintoilijoiden piirissä todelliseksi kulttipiirtäjäksi” luonnehditun taiteilijan nimi. Alusta alkaen palaute vaihteli vuolaista kehuista jyrkkään teilaukseen: nimimerkin Yllättynyt lukija mukaan ”Jos metsään haluat mennä nyt...” oli parasta mitä lehdessä oli nähty sitten 1970-luvun, kun taas toinen lukija arvosteli loppuvuodesta julkaistua ”Mestaripuutarhuria” piirrosjäljeltään surkeaksi ja tarinaltaan sekavaksi. Ella ja kaverit
Ella ja kaverit on Timo Parvelan kirjoittama lastenkirjasarja. Sarjan alkuosa ilmestyi helppolukuisessa "Kirjava kukko" -sarjassa ja vuodesta 2003 lähtien sitä on julkaistu erillisinä lastenromaaneina. Volter Kilpi
Kilpi työskenteli vuosina 1921–1939 vastaperustetun Turun yliopiston ensimmäisenä ylikirjastonhoitajana. Tänä aikana syntyi hänen "Saaristosarjaksi" kutsuttu kirjallinen päätyönsä, johon kuuluvat kaksiosainen romaani "Alastalon salissa" (1933), novellikokoelma "Pitäjän pienempiä" (1934) ja romaani "Kirkolle" (1937). Näissä teoksissa Kilpi palasi lapsuutensa Kustaviin ja sen asukkaisiin, joista keskiössä ovat merimiehet ja merikapteeni-isännät. "Alastalon salissa" kertoo pitäjän mahti-isäntien kokouksesta, jossa sovitaan yhteisen parkkilaivan rakentamisesta. "Pitäjän pienempien" novelleissa pääosassa ovat nimen mukaisesti köyhempien ihmisten — etenkin merimiesten ja heidän leskiensä — elämänkohtalot, ja "Kirkolle" kuvaa kustavilaisten sunnuntaista kirkkomatkaa. Kari Levelä
Kipinä taikatemppuihin syntyi vuonna 1960, kun Karin koulun joulujuhlissa vieraili taikuri Solmu Mäkelä. Joululahjaksi saadusta Mäkelän kirjoittamasta Suuresta Taikakirjasta tuli hyvin nopeasti nuoren taikaharrastajan "raamattu". Varsin pian tuo ensimmäinen taikakirja oli puhkiluettu ja siinä opetetut temput harjoiteltu. Solmu Mäkelän kirjoittaman kirjan opeilla Kari laati ensimmäisen taikaesityskokonaisuuden, jonka hän esitti sittemmin ensimmäisessä julkisessa tilaisuudessa NMKY:n pikkujoulujuhlissa 1962. Tästä ensimmäisestä julkisesta esityksestään Kari sai palkkiokseen uunituoreen, Julius Sundmanin kirjoittaman taikakirjan, jonka sisältö oli aikanaan mullistava, koska kirjassa paljastettiin ja opetettiin useita ns. ammattilaistemppuja. Pertsa ja Kilu
Toisessa tarinassa pojat saavat löytöpalkkion edellisen tarinan tapahtumien vuoksi. He ostavat palkkiorahoilla keskimoottoriveneen. Tämä soutuveneiden tapaan on ehtaa puuta. Pertsan isä ilmaisee kateutensa pojan ostovoimalle käskemällä tämän viemään pihalta liiteriin kuorma-autolavallisen polttopuita, joita ei itse jaksanut edellisenä kesänä kuljettaa. Pertsa saa Kilulta ja kaaneilta apua ja selvittää urakan isänsä hämmästykseksi. Kuvakirja
Ensimmäiset Suomessa ilmestyneet varsinaiset kuvakirjat olivat käännöksiä. Tiettävästi ensimmäinen suomenkielinen kuvakirja oli "Kaisa rouva ja hänen kissansa" vuodelta 1865, joka perustui englantilaiseen lastenkamariloruun "Old Dame Trot and Her Comical Cat". Kirja oli kuvitettu mustavalkoisilla kuparipiirroksilla. 1860-luvun lopulla ilmestyi Suomessa myös saksalaisen Oskar Pletschin suomennettu teos "Pienokaiset" (1869), sekä myös saksalaisen Heinrich Hoffmannin teos Jörö-Jukka, jonka ensimmäinen suomennos ilmestyi vuonna 1869. Vanda Juknaitė
Ensimmäisen kirjansa "Punainen kettu", Juknaitė julkaisi vuonna 1983. Hänen huomattavasti merkittävämpi teoksensa ilmestyi vuonna 2002. Se käsittelee Liettuan iloja että yhteiskunnallisia vaikeuksia sen siirtyessä kommunistisesta diktatuurista demokratiaan. Hän nostaa esiin myös vammaisten ja hylättyjen lasten ajatuksia. Aikaisemmin hän otti esiin liettualaisten traagiset kokemukset massakyydityksistä. Kun miehet vietiin väkisin Siperiaan, jäi naisten harteille sekä yhteiskunnan pyörittäminen että kulttuurin siirtäminen lapsille. Alastalon salissa
Alastalon salissa on Volter Kilven pääteoksena pidetty 1933 julkaistu romaani. Tätä tajunnanvirtatekniikkaa soveltavaa romaania pidetään yhtenä suomalaisen kirjallisuuden vaikeimmista mutta myös merkittävimmistä teoksista. Kilven modernistista romaania verrataan muun muassa Marcel Proustin ja James Joycen klassikkoteoksiin, joihin hän itsekin sitä vertasi. Lintu ja ääni
William Velmala kirjoittaa Linnut-lehdessä, että "Lintu ja ääni" on "hauska kirja", tarinat viidyttäviä ja silti asiapitoisia. Hän toteaa, että kirja on erinomainen valinta ensimmäiseksi lintukirjaksi, ja kiittää korkeatasoisia ja riittävän pitkiä ääninäytteitä. Valokuvista hänellä on moitittavaa: kaikki eivät ole erityisen edustavia. Pertsa ja Kilu kippareina
Pojat saivat loman ja päättivät alkaa nukkua veneensä kajuutassa. Pertsan äiti suhtautui asiaa tällä kertaa kuten Muumimamma - evästä mukaan ja menoksi. Pertsan isän pohti kajuutassa olemisen fyysistä autautta ja pohtii sitä huolta, mitä lapsen kotoa poissaolo äidissään tuottaa. Niin vähän Pertsan isä oli sisäistänyt, mitä harrastuksessa on kivaa. Kilun äiti tuli myös vetoamaan poikien loman puolesta, jottei Pertsalle etsittäisi uutta palkkaa tuottavaa kesätyötä. Pertsa ja Kilu merellä
Pertsan ja Kilun pohtiessa työnsä luonnetta ilmenee, että Kilun isä oli useita kertoja aikonut perustaa oman yrityksen. Yksi ajatus oli polkupyöräliike, mutta niitä oli tullut seudulle kolme hänen pohtiessaan. Samoin kävi kioskiajatukselle. Markkinoiden pienuuden takia liika kilpailu söisi katteen. Pojat pohtivat taas kerran oman yrityksen perustamista todeten: "Pahin ongelma on pääoma. Kun aina pitää olla rahaa." Ensimmäisen työpäivänsä yönä Pertsa näki unta työstään laivalla. Miekka ja magia
Tunnetuimpia suomalaisia miekka ja magia -tarinoita lienevät Petri Hiltusen Praedor-sarjakuvat. Ihmissusia ja sudenpentuja
Ihmissusia ja sudenpentuja on Sanoma Magazines Finlandin kustantama Disneyn eläinmaailman ankkasarjoja käsittelevän "Ankantekijät"-sarjan ensimmäinen teos. Teoksen tarinat ovat hollantilaisen Daan Jippesin ja yhdysvaltalaisen Carl Barksin käsialaa. Kirja on julkaistu vuonna 2002. Mihail Prišvin
Prišvinin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1906. Hän harrasti perinteentutkimusta ja kansatiedettä ja matkusteli paljon eri puolilla Venäjää. Prišvinin ensimmäinen kirja, matkakuvauskokoelma "V kraju nepuganyh ptits" (”Seudulla jolla linnut eivät pelkää ihmistä”, 1907) perustuu Itä-Karjalaan suuntautuneen matkan vaikutelmiin. Kirjailija tunnetaan erityisesti lyyris-filosofisista luonnonkuvauksistaan, joista parhaita on pienoisromaani "Elämänjuuri" ("Ženšen", 1933). Omaelämäkerrallisia teoksia ovat romaani "Kaštšejeva tsep" (”Vuorenhaltijan kahle”, 1923–1954, julkaistu 1960) ja siihen liittyvä luomistyön kuvaus "Žuravlinaja rodina" (”Kurkien kotimaa”, 1929). Historia ja nykyaika yhdistyvät toisiinsa Karjalaan sijoittuvassa "Keisarin tiessä" ("Osudareva doroga", julkaistu 1957). Monet Prišvinin teoksista on suunnattu lapsille. Pertsa ja Kilu kippareina
Toisaalla tarinoiden ainoa tyttö, Pirkko, tekee maatöitä mummonsa kanssa. Mummo siivosi ammatikseen ja hoiti kioskia, jossa Pirkko avusti. Varhaisvihanneksia kasvattamalla mummo toi lisätuloa kesän alkuun - siihen oli valmistauduttu jo syksyllä. Pirkolla oli syntymäpäivä. Ennen hän on saanut aurinkolasit, liinan ja aivan pienenä vain suklaata tai hedelmiä. Nyt mummo antoi kameran, tytön suuren unelman. Se oli hinnaltaan ainakin 20000 mk. Mennessään kokeilemaan kameraansa Pirkko näkee Pehkon pinkovan pakoon poikien veneen läheltä. Miehen nimi nimittäin jäi sätkäpaperina käytetystä sanomalehdenpalasta Pirkolle talteen. Pirkko otti kuvan poikien veneestä, jota toimi viranomaisten apuna myöhemmin. Peikkoja ja ihmisiä
Peikkoja ja ihmisiä () on Selma Lagerlöfin vuosina 1915 ja 1921 ilmestynyt kaksiosainen lastenkirja. Teoksen ensimmäinen osa on ilmestynyt suomeksi 1915, ja sen on suomentanut Helmi Krohn. Ensimmäinen osa on ilmestynyt uudistettuna suomennoksena 1952 Koottujen teosten 7. osassa. Helmi Krohnin suomennoksen on uudistanut Irja Malmila. Velho ja leijona
Lewis esitteli "Velhon ja leijonan" ensimmäisenä muulle kirjallisuuspiirillensä, jonka jäsenet kokoontuivat oxfordilaisessa pubissa ja käyttivät itsestään nimeä "The Inklings". Tähän ryhmään kuului Lewisin lisäksi myös muun muassa J. R. R. Tolkien, joka myös oli Lewisin hyvä ystävä. Tolkien ei kuitenkaan pitänyt kirjasta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan, ja vuonna 1950 kirja ilmestyikin. Pertsa ja Kilu kippareina
Pojat hankkivat veneeseensä vakuutuksen ja pikkupoikien makkaranpaistonuotiosta levinnyt tuli oli tuhota sen. Vakuutus toi korvauksen nokeentumisesta, mutta puhdistus vaati lisätyötä ja oli pojille kova pala purtavaksi. Pertsa aikoi sanoa jotain "harkitsematonta", avasi suunsa, nielaisi sanat ja huokaisi. Tämä pettymyksen nieleminen on ollut Väinö Riikkilälle tuttu tilanne hänen jouduttuaan isänsä kuoltua maataloon töihin 12-vuotiaana. Konrad von Gesner
Gesnerin tietosanakirjatyyppistä eläimistä kertovaa teostaan Historia Animalium (1551-58) pidetään nykyaikaisen eläintieteen lähtökohtana. Teos oli neliosainen ja siinä oli kaikkiaan noin 3 500 sivua. Teos oli kuvitettu puupiirroksin ja oli ensimmäinen kuvitettu eläinkirja, samoihin aikoihin (1555) ilmestyneen Pierre Belonin teoksen kanssa. Teossarjan vuonna 1555 julkaistussa linnuista kertovassa osassa oli lajikuvaukset 182 lintulajista. Viides, käärmeistä kertova osa, ilmestyi postuumisti vuonna 1587. Petolinnut (kirja)
Petolinnut on Dick Forsmanin kuva- ja tietoteos petolinnuista. Teos on ilmestynyt vuonna 2007 Otavan kustantamana. Petolinnut ovat olleet Forsmanin kiinnostuksen kohteena pikkupojasta lähtien, ja häntä on sanottu Suomen ”petolintuguruksikin”. Teoksen yhtenä motiivina on saada petolinnut tutummaksi ja itse sanalle ”petolintu” myönteisempi sisältö. Säätiö ja Imperiumi
Kirjan ensimmäinen osa, "Kenraali", julkaistiin alun perin vuonna 1945 huhtikuussa "Astounding Science Fiction" -lehdessä nimellä "Dead Hand". Tässä osassa Galaktisen Imperiumin kenraali Bel Riose päättää palauttaa Imperiumin mahdin ja aloittaa sodan Säätiötä vastaan. Riose on nuori ja suosittu kenraali, joka onnistuu nopeasti saattamaan Säätiön tappion partaalle. Siwennalainen patriisi Ducem Barr ja Säätiön kauppias Lathan Devers päättävät sodan lopettaakseen matkustaa yhdessä Imperiumin keisarin luokse ja paljastaa Riosen juonittelevan salaa hänen selkänsä takana. Tämän takia he joutuvat matkustamaan Imperiumin hallintoplaneetalle Trantoriin. Pertti Koskinen
Pertti Koskinen julkaisi ensimmäisen Maija Miilunkorpi -sarjan jännityskirjan, "Salaisuuksien kylä" vuonna 2011. Vuonna 2016 ilmestyi jännitysromaani, "Silloin ja sinä yönä", jonka päähenkilö on työtön toimittaja Juhani Kotkasuo. Pertti Koskinen kirjoittaa myös Vilho ja Jari -nuortenkirjasarjaa, jossa seikkailevat yläkouluikäiset kaverukset. Ella ja kiristäjä
Ella ja kiristäjä on Timo Parvelan Ella-sarjan ensimmäinen kirja. Kirja ilmestyi "Kirjava kukko" -sarjassa vuonna 1995. Letku ja Liiteri
Vuonna 2002 ryhmä julkaisi lähes 200-sivuisen kirjan "Vellikello soi aina kahdesti, Etelä-Pohjanmaan vaiettu kansanhistoria" (ISBN 952-99029-0-5). Vuosina 2006, 2007 ja 2011 Teatteri Lapua on esittänyt Perttu Hemmingin ja Vesa Latomäen kirjoittamat kesäteatterinäytelmät "Pohjanmaa vuonna nolla" I–III. Yrjö Ruutu
Ruutu kirjoitti salanimellä Väinö Väkkärä satukirjat "Jäniksenpojat ja ketunpojat" (Karisto 1952), "Sankari-Porsaan uljas urotyö" (Karisto 1953) sekä "Sankari-Porsas ja Intian meren aarre" (Karisto 1954). Elina Kilkku
Kilkun esikoisromaani "Äideistä paskin" ilmestyi vuonna 2014. Hän on ohjannut kirjaan perustuvan samannimisen näytelmän vuonna 2015. Hän on kirjoittanut myös nuorten novellikokoelman "Onks tää normaalii? ja muita tarinoita" (2017) sekä tietokirjan "Teatterin tyylilajit" (2017). Vuonna 2018 ilmestyi Kilkun kirjoittama 10-osainen Storytel Originals -äänikirjasarja nimeltä "Vaimovallankumous." Pentti Holappa
Holapan ensimmäinen teos oli runokokoelma "Narri peilisalissa", joka julkaistiin vuonna 1950. Seuraavat teokset olivat novellikokoelma "Peikkokuninkaat" (1952), runokokoelma "Maan poika" (1953) ja romaani "Yksinäiset" (1954). Holappa sai varhaisimmat vaikutteensa ranskalaisilta eksitentialistikirjailijoilta, erityisesti Jean-Paul Sartrelta ja Albert Camus’lta. "Yksinäisiä" voidaankin pitää Camus’n "Sivullisen" suomalaisena muunnelmana. Saarelta nousi savua
Seuraavana aamuna Pertsan aloitteesta Pertsa ja Kilu tekevät neljä sukeltajan kypärää – yksi ämpäristä ja kaksi vahvasta paperista. Tänä iltana Kilun äiti keksii, että Kilulle olisi hyvää kerätä käpyjä kaksi säkillistä päivässä. Kilu arvelee tämän määrän kasvavan, jos hän suorituksen tekee. Pertsa tekee tuon illan aikana kypärät valmiiksi yksin. Ella ja Pate
Ella ja Pate on Timo Parvelan kirjoittama Ella-sarjaan kuuluva lastenkirja. Kirja ilmestyi "Kirjava kukko" -sarjassa vuonna 1999. Pertsa ja Kilu
Tarina kuitenkin alkaa Kilun syylien poistolla ”hevosen häntäjouhi ja hautausmaa” -menetelmällä. Kummitusteema on parikin kertaa esillä, mutta sitäkin pojat pystyivät analysoimaan ”tieteellisesti”. Kahvin ja tupakan salakuljetuksen pariin pojat joutuvat alkaessaan myydä veneestään kuumaa kahvia ja pullaa satamassa. Verokahvin rinnalla esiintyi vielä sikuria eli sodanaikaista kahvinkorviketta. Pojat pohtivat olisiko osuuskauppa edullisempi kahvin myyjä kuin yksityiskauppias. Trokareina ovat laivamiehet Manki, joka on entinen viinatrokari kieltolain ajalta, ja tämän apuri Grönlund. Ämmä on kahvin ja tupakan välittäjä maissa. Poliisi Paavola seurustelee Liisan kanssa ja selvittää poikien asiaa. Pojat tietenkin ratkaisevat rikoksen omin nokkinensa. Väinö Riikkilä
Ensimmäinen kirja "Pertsa ja Kilu" valmistui 1948, mutta se ilmestyi vasta 1951. Kuuden "Pertsa ja Kilu" -kirjan kasvutarina on poikien siirtyminen kodista aivan sananmukaisestikin avarimmille vesille, ja haaveilu merimieheksi ryhtymisestä korvautui veneen hankkimisella ja ylipäätään vastuunotolla. 1970-luvulla "Pertsa ja Kilu" -kirjoista tehtiin Vili Auvisen ohjaama televisiosarja. Vuonna 2000 Taavi Vartia teki uuden televisiosarjan "Pertsasta ja Kilusta", mutta se ei perustunut Riikkilän teksteihin. Peukaloisen retket villihanhien seurassa
Peukaloisen retket villihanhien seurassa () on ruotsalaisen Selma Lagerlöfin kirjoittama lastenromaani, joka julkaistiin kahdessa osassa 1906–1907. Satukirjojen klassikoksi kehittyneen romaanin päähenkilö on hanhien mukana ympäri Ruotsia kulkeva pikkupoika Nils Holgersson eli Peukaloinen. Kirja tarkoitettiin koulujen lukukirjaksi, jossa kuvattiin Ruotsin valtakuntaa ja kulttuuria. Lilius &amp; Hertzberg
Lilius & Hertzberg oli 1898 perustettu kirjankustantamo ja kirjapaino, jonka perustajina olivat kapteeni Kasimir Lilius ja Weilin & Göösin apulaisjohtaja Hugo Hertzberg. Kirjapainossa painettiin mm. Viron tasavallan ensimmäiset joukkovelkakirjat jotka toimivat maan ensimmäisinä maksuvälineinä. Pertsa ja Kilu kippareina
Poikien palatessa Suulisniemeen Pirkko oli ensimmäisenä paikalla ja haki perheet paikalle ja sai kutsui juhliin eli kahville. Poikien isät olivat perustaneet halkofirman eli siirtyneet pois tehdastyöstä yrittäjiksi. Tämä oli pojille melkoinen yllätys. Pojat joutuvatkin kuljettamaan veneellään halkoja perheen omalle yritykselle. Pertsa ja Kilu
Talvella 2010 ”Persan ja Kilun paluu” -näytelmää esitettiin Elannon Näyttämöllä. Tässä pääosan esittäjät ovat naisia. Hugo Perls
Perls muutti Pariisiin 1931, kun kansallissosialistit olivat nousseet valtaan Saksassa. Ranskassa hän keskittyi tieteelliseen työhön ja tutki Platonin, Johann Wolfgang von Goethen ja Immanuel Kantin töitä. Perls julkaisi useita artikkeleita ranskalaisissa filosofissa aikakausjulkaisuissa Platon filosofiasta. Hän myös opetti aiheesta Sorbonnessa, ja julkaisi vuonna 1938 ensimmäisen kirjansa "L'Art et la Beauté vus par Platon". Pertsa ja Kilu kippareina
Pertsa ja Kilu kippareina on Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu-sarjan nuortenkirjojen keskimmäinen. Sekin kuvaa Kotkan ja Karhulan lähiseudulla olevan Suulisniemen työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin nytkin kuului rikoksen 
ratkaiseminen vaikka tällä kertaa poikien uteliaisuus ei ollut alku seikkailulle vaan rikollisen toimet. Pojat pääsevät merelle isommalla veneellä, joka oli heille yhä itsenäisemmän toiminnan väylä. Pertsa ja Kilu kippareina
Kilun äiti napisi pojalleen, joka aikoi lähteä veneellä, joka nyt kantoi nimeä "Adventure", merelle illalla. Kilun isä oli valmis puuttumaan poikansa puolesta, mutta poika ehti puhua iltaloman omin neuvoin. Poikien veneen lipuessa ulapalle, vielä pienemmät pojat toistivat kotia opittua: "Kyllä tämä köyhän elämä on kurjaa!" ja "Onhan niillä, porvareilla." Merellä pojat Riikkilälle tyypillisesti pysähtyvät kalastamaan ja huonon alun jälkeen kalansaalis on runsas. Ja ensi kerta ei ole sekään, että polttoaine loppuu juuri maihin tullessa. Aino Kontula
Suurta huomiota herättäneen "Rexi on homo ja opettajat hullui!" Kontula julkaisi vuonna 2006. Teos on fiktiivinen ja kuvaa yhden vuoden ajan peruskoulun elämää opettajan näkökulmasta käsin. Kirjan perustana Kontula on käyttänyt vuosina 1998–2001 tekemiään muistiinpanoja sekä yleistä elämänkokemustaan. Hänen mukaansa kirjan kuvaama oppilaitos ei kuitenkaan ole Vaisaaren koulu, vaikka kirjassa esiintyvät paikannimet ovat todellisia ja Vaisaaren koulun entiset ja nykyiset opettajat ja oppilaat ovat tunnistettavissa. Pertsa ja Kilu
Työpäivän jälkeen perhe syö yhdessä, ja isä lukee sanomalehden keittiön sohvalla ja ottaa nokoset. Äiti jatkaa kotitöitä. Televisiota ei ole, joten harrastuksiin kuuluu esimerkiksi kutominen ja puutyöt. Lapsilla on omat huoneet, mutta vanhemmat nukkuvat keittiössä sohvalla/vetolaverilla. Poikien tehtävänä on kotitöitä kuten saunan lämmitys, astioiden pesu, kahvin keitto kotiin tuleville vanhemmille, puidenhakkuu ja kantaminen. Maria Furuhjelm
Furuhjelmin kirjallinen ura alkoi 18-vuotiaana, kun hän 1864–1865 julkaisi lastenkertomuksia turkulaisessa pennikirjastossa "Pennibibliotek". Hän jatkoi kirjoittamista myös mentyään naimisiin 1874 Evon metsäopiston lehtori J. E. Furuhjelmin (k. 1901) kanssa. Furuhjelmin laajin teos on 1879 ilmestynyt romaani "Skilda vägar", jota pidetään Suomen ensimmäisenä tyttökirjana. Punapää-Iikka
Punapää-Iikka on Väinö Riikkilän vuonna 1960 julkaisema teos, joka kertoo Iikasta ja Vilistä, jotka olivat muutama vuosi aiemmassa Pertsa ja Kilu -kirjassa "kaaneja". Iikka ja Vili ovat nuoria veneilijöitä, jotka ovat vaikeuksissa juopon miehen ja tyhjän saaren kanssa. Väinö Riikkilä
Riikkilän tuotanto koostuu viidestätoista kirjasta, joista kaksitoista on nuortenromaaneja. Tässä kirjallisuudenlajissa hän saavutti erittäin suositun aseman. Pertsa ja Kilu -tarinat ovat klassikkoja omassa genressään. Niissä on dekkarijuoni tarinaa kuljettamassa. Myös lasten vanhemmilla on merkittävä rooli kertomuksissa ja heidän kasvatustapansa tulee romaaneissa kuvatuksi. Pertsa ja Kilu kippareina
Pehko pohtii työmiehen elämää: ruokatunnilla eräs Rantanen siirtää yhtä läskinpalaa usealla leivällä kunnes viimeisellä suupalalla syö sen suuresti nautiskellen. Joku toinen jauhaa ruokaa koko tunnin ja ryystää kahvinsa äänekkäästi. Pehko oli kokeillut rikollista elämää eikä sekään ollut onnistunut. Pinnaaminenkaan ei onnistu, edes veronmaksussa, jossa poikamiesverokin rasitti. Pehkon vaimo patisti miehen kävelylle ja hän huomasi poikien veneen ja ajatteli "lainata" sen ja muuttaa Ruotsiin. Hän osoitti sen verran ahkeruutta, että osti ruotsinkielisen viikkolehden. Hermes (kirja)
Hermes on Ilkka Remeksen vuonna 2007 ilmestynyt nuortenkirja, jossa seikkailee muistakin Remeksen kirjoista tuttu Aaro Korpi. Kirjassa Aaro Korpi seikkailee ystävänsä Nikon kanssa. Pojat joutuvat perinteisen vakoiluoperaation uhreiksi. Sulo-Weikko Pekkola
Pekkolan ensiteos oli huumoripitoinen "Herrana ja heittiönä". Vuonna 1928 Pekkola teki matkan maapallon ympäri, minkä aikana hän kirjoitti Uuden Suomen sunnuntainumeroihin kuvauksia matkan kokemuksista. Parhaat kirjoituksista julkaistiin sittemmin kolmena matkakirjana. Matkan aikana hän sairastui Intiassa malariaan maaten viikkokaupalla kovassa kuumeessa. Pertsa ja Kilu
Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -sarja sijoittuu kirjoittamisajanhetkensä, 1950-luvun alun, Karhulaan ja Kotkaan. WSOY:n toivekirjasto-sarjassa julkaistut romaanit käsittelevät aikajärjestyksessä kahden työläislähtöisen toveruksen, kansakoulupoika Pertsan ja oppikoulua käyvän Kilun kasvua lapsuudesta nuoruuteen. Romaaneille on tyypillistä se, että sarjan alkupään teosten valoisa poikakirjamaisuus vaihtuu hiljalleen nuoren aikuisen elämän vakavuuteen. Teokset kuvaavat poikia heidän omilla ehdoillaan: aikuiset ovat läsnä vain sivuhenkilöinä, jotka jäävät aavistuksen pinnallisiksi. Teosten perusjuonne on valoisa, mutta yhteiskunta kuvataan realistisesti suomalaisen työläiskirjallisuuden perinteitä noudattaen. Negatiivisiksi hahmoiksi nousevat yleensä alkoholismiin taipuvaiset pikkurikolliset samalla, kun virkavalta kuvataan rehelliseksi. Saarelta nousi savua
Saarelta nousi savua on Väinö Riikkilän jatkokirja Pertsa ja Kilu -nuortenkirjalle. Sekin kuvaa Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin tällä kertaa liittyi vain rikosepäily ja sodanaikaisen aseen löytäminen. Pertsa ja Kilu kippareina
Pehko ohjaa vahingossa kapeikossa veneen kiville Tässä vaiheessa Kilu lassoaa Pehko ja 
pojat sitovat kiroilevan miehen mastoon. Pojat ajat Maarianhaminaan, jossa
Pehko pakenee poliisilta muttei Kilun toiselta täydelliseltä lasso-heitolta. Pehkon usean sadan kilon määräinen metallilasti paljastuu ruumasta. Poliisi lupaa rahallista apua paluuta varten, mutta Pertsa ei uskalla ottaa, koska kerran isänsä työttömyyskorvauksetkin perittiin seuraavan työn palkasta takaisin. Pojat tutustuvat Maarianhaminaan - romuautokauppaan he tutustuivat ensi kertaa ja se tuntui isokatteiselta. Meiju Niskala
Niskalan ensimmäinen julkisen tilan teos, Eufrosiina Urbanus, nähtiin Turun Kauppatorilla vuonna 2000. Meiju Niskalan tunnetuimpia teoksia ovat muun muassa vuonna 2008 Helsingin Juhlaviikoilta startannut kaupunkitaideteos Kokemuksellisen kaupungin konsutti, kokemukselliset kaupunkikirjat Turusta ja Helsingistä Olet tässä (Turku) vuonna 2006 sekä Olet tässä (Helsinki) vuonna 2008. Marco Rota
Vuonna 1983 Marco Rotan nimi kerrottiin suomalaisen Aku Ankka -lehden "Oma nurkka" -palstalla, kun paljastettiin tarinan "Augustus Ankka ja viikingit" -sarjakuvan tekijän nimi. Ensimmäinen Rotan Suomessa julkaistu sarjakuva oli Aku Ankan vuoden 1975 numerossa kuusi julkaisema "Kuin siivet kantapäissä" -tarina. Hänen ensimmäinen Suomessa julkaistu työnsä oli Aku Ankan taskukirjan vuonna 1973 julkaistun 14. numeron, "Perhonen sentään", kansi. Kansikuva julkaistiin Italiassa 1966 ja oli ensimmäisiä Rotan julkaistuja ankkapiirroksia. Pehr-Olof Sirén
Sirén tunnetaan kuitenkin parhaiten Maunu Kurkvaaran elokuvien yhtenä vakionäyttelijänä ja hänen ensimmäinen merkittävä elokuvatyönsä olikin tuomari Kaius Kanniston pääosa Kurkvaara-elokuvassa Patarouva(1959), ja samassa roolissa hänet nähtiin yhdeksän vuotta myöhemmin Kurkvaara-elokuvassa Rottasota(1968). Sirénin roolityötä Patarouvassa pidettiin onnistuneena tulkintana ja Suomen Sosialidemokraatin I.L-s:n mukaan "Sirén kesti armottoman pitkät lähikuvat ihailtavalla tavalla". Sirénin muita merkittäviä roolitöitä Kurkvaara-filmeissä olivat näyttelijä Pärren osa elokuvassa Rakas... (1961), Yksityisalueen (1962) Mäkelä, Kielletyn kirjan (1965) inkvisitiotuomari & oikeuden puheenjohtaja, Miljoonaliigan (1968) Kalle ja Kujanjuoksun (1971) puolustusasianajaja. Myös Sirénin uran viimeiseksi jäänyt elokuva, Perhosen uni (1986), oli Kurkvaaran ohjaama. Pertsa ja Kilu (kirja)
Pertsa ja Kilu on Väinö Riikkilän kirjoittama kirja, joka kuuluu Pertsa ja Kilu -sarjaan. Se on sarjan toinen osa. Kirjan julkaisi WSOY vuonna 1952. Hannu ja Kerttu
Grimmin veljesten tarinakokoelman ensimmäinen laitos ilmestyi vuonna 1812. Akateemisella tyylillä kirjoitettu Hannun ja Kertun tarina sisältyi teokseen. Alkuperäinen versio oli nykyään tunnettua versiota huomattavasti moniulotteisempi, käsitellen köyhyyden ja nälän ihmisille aiheuttamia epätoivoisia ratkaisuja. Inhimillisesti kuvailtu äiti vaihtuu kokoelman neljännessä laitoksessa pahaksi ja itsekkääksi äitipuoleksi. Pertsa ja Kilu kippareina
Kirjan puolivälissä esitellään Adventure-vene ja sen varustelu, johon kuului mm. venäjänkielisiä merikarttoja (vuodelta 1917 tai vanhempia). Poikien yö laiturissa olevassa veneessä ennen suurta purjehdusta muuttuu selkkaukseksi rikollista veneen kaappaajaa Antti Pehkoa vastaan. Tässä seikkailussa Kilu on valmiimpi väkivallan käyttöön aseistettua ammattirikollista - sillä kyseessä on Eino Suokko, jonka he saivat kiinni Viimeiset kaanit-kirjassa - vastaan. Psykopaatin omainen rikollinen oli luonnollisesti luottovankina päässyt lyhennetyllä tuomiolla, nyt hän väitti ostaneensa veneen rehellisellä kaupalla Lahiselta, joka osti veneen Kilun isältä. Pojat ymmärsivät, että Suokko voittaa pelin, jos pääsee veneellä Tukholmaan asti. Pehko pelkää poikien suunnittelevan vapautuvansa
tästä vankeudesta ja määrää heidät eri vahteihin valvoen itse pari kolmen vuorokauden matkan ajan. Urpo ja Turpo
Ensimmäinen Urpo ja Turpo -kirja ilmestyi 1987. Kirjan kuvitti Jukka Lemmetty. Karhuista on tehty myös nukkeanimaatio televisioon. Ensimmäinen Urpo ja Turpo -teatteriesitys oli vuonna 1994 Teatteri Eurooppa 4:n lavalla. Sen jälkeen karhut ovat esiintyneet Vaasan kaupunginteatterissa, Jyväskylän kaupunginteatterissa ja Kouvolan teatterissa. Urpo ja Turpo olivat pääosassa myös joulunalla 2005 lähetetyssä radiosarjassa, joiden tekstien pohjalta syntyi myöhemmin teos "Urpon ja Turpon joulu" 2006. Rieku ja Raiku
Ensimmäinen Rieku ja Raiku -sarjakuva julkaistiin Suuressa kurpitsassa vuonna 1988 ja seuraava myöhemmin Pieni kurpitsa -lehdessä. Tekijöiden turhautumisen vuoksi sarja oli jäädä kahteen strippiin kunnes vuonna 1993 sarjakuva ilmestyi ensin Joensuun ylioppilaslehdessä ja sittemmin Helsingin Ylioppilaslehdessä. Näistä sarjoista Jalava julkaisi kokoelman Tiputarhan kuvakirja vuonna 1996. Toinen painos kirjasta julkaistiin vuonna 2005. Riitta Oittinen
"Alussa oli käännös" on vuonna 2001 ilmestynyt Riitta Oittisen ja Pirjo Mäkisen toimittama kirja. Se on ensimmäinen suomenkielinen ja suomalainen kirja, joka johdattaa yleistajuisesti kääntämisen ja tulkkauksen teorian ja käytännön kysymyksiin. Kirja kertoo myös siitä, miten merkittävällä tavalla kääntäjät ja tulkit vaikuttavat ja ovat vaikuttaneet suomalaiseen yhteiskuntaan ja suomen kielen kehitykseen. Pertsa ja Kilu
Pertsa ja Kilu ovat joidenkin Väinö Riikkilän lastenkirjojen sankarit ja Oy Yleisradio Ab:n TV2:n 1970–1973 tuottama neliosainen televisioelokuvasarja. Jokainen tarina kesti 3-4 jakson verran. Pertsa ja Kilu merellä
"Kilun murheet"-luku kertoo Kilun pääsystä yhteiskoulun kuudennelta luokalta taaskin ilman ehtoja, tosin kielistä tuli vain kuutosia. Hänen äitinsä moitti Kilua huonosta koulumenestyksestä, siitä, ettei tämä ole ansainnut rahaa. Äidin mielestä Kilun vertaaminen naapurin poikaan Pertsaan oli tietysti paikallaan: "Pertsa oli tänään ensimmäistä päivää työssä, ja sen minä sanon, että siitä pojasta tulee tosiaan jotain. Mutta panehan minulle tuohon käteen ne markat, jotka olet tähän päivään mennessä ansainnut." Vuodatus johtui ehkä osin siitä, että Kilun äiti oli kotiäiti eikä itsekään tuonut perheeseen tuloja. Kilu oli omin toimin hankkinut itselleen kesätyön lautatarhasta. Pertsa ja Kilu kippareina
Veneessä vapaavahdissa oleva Pertsa suunnitteli juonen ja jätti Kilulle sen kirjeessä. Tätä
viestintätapaa Pehko ei ollut ottanut huomioon. Lisäksi hän lähetti SOS-merkkiä kajuutan ikkunasta ja se toi merivartioston veneen kylkeen. Pehko sitoi Pertsan kajuuttaan ja uhkaili tappavansa Kilun, jos tämä yrittää jotain. Siksi merivartijoiden veneeseen tekemä tarkastus ei tuonut kuin nuhteita ajovalojen puuttumisesta js vanhoista merikorteista. Werner August Örn
Örn kirjoitti molemmat julkaistut kirjansa salanimellä "Harald Selmer-Geeth". Romaani "Inspektorn på Siltala" sai heti hyvän vastaanoton ja se käännettiin myös suomeksi ja 1912 saksaksi. Hjalmar Procopé kirjoitti romaanin pohjalta 1913 nelinäytöksisen huvinäytelmän ja siitä tehtiin myös kaksi elokuvaversiota: 1934 Risto Orkon ohjaamana ja 1953 Valentin Vaalan ohjaamana. Örnin toista teosta "Min första bragd" pidetään yleisesti ensimmäisenä suomalaisena salapoliisiromaanina. Suomen Lähetysseura
Pietari Kurvinen kirjoitti v. 1877 ensimmäisen oshindongan kielellä kirjoitetun kirjan: "ABD Moshindonga: omukanda uatango koshindonga ua piangoa" (‘ABD oshindongan kielellä: ensimmäinen kirja oshindongan kielellä’). Kyseessä oli aapinen. Reijo Tolonen kirjoitti "Lutherin Vähän katekismuksen" ja Skoglund raamatunhistorian. Martti Rautasen kääntämä oshindongankielinen "Uusi Testamentti" ilmestyi v. 1903. Viimeiset kaanit
Pertsan eli Pertin isä ja äiti työskentelivät molemmat sahalla, vanhempi veli Frantsu - 
17-vuotias - oli uitossa ja muutaman vuoden vanhempi sisko "Likka", Liisa, oli "Klupilla" töissä. Sinikka Nopolan tamperelaisnainen on 2000-luvun alussa myös vanhempiensa mielissä "Likka" (Pertsa ja Kilu-televisiosarjoissa käytettiin Tampereen murretta). Frantsun kuvaus on tyly: "heti näki, että oli elänyt puutteellisissa oloissa". Kasvot näyttivät paljon ikäistä vanhemmalta. Pertsa joutui vanhempiensa huolten ja poliittisten väittelyiden, joissa molemmissa äiti oli pääroolissa, kuulijaksi, mutta hän osaa myös poistua huomatessaan tutun kiistelyn alkavan. Pertsan kotipiha säästyi ylenpalttiselta hoidolta ja liiteri oli täynnä isänsä keräämää romua. Se oli piha, jolla Kilukin leikki leikkinsä ja pohti tulevaisuuttaan, oma koti oli Kilulle vieras paikka. Liian siisti kymmenenvuotiaalle pojalle. Pertsan rasitteena olivat kotityöt: sian ja kanojen ruokinta, kahvin keitto vanhemmille, kun nämä tulivat töistä, veden ja polttopuiden haku keittiöön jne. Hilma ja hyvä harrastus
Hilma ja hyvä harrastus on toinen Hilma-kirja. Se ilmestyi 2005, ja sen on kirjoittanut Timo Parvela ja kuvittanut Kristiina Louhi. Hilma Pylkkänen
Kirjailijan ensiteos oli romaani nimeltään "Soif d'idéal" ja se julkaistiin arvostetussa ranskalaisessa lehdessä "La Revuessa" lähes heti mikä oli harvinaista tuntemattoman kirjailijan esikoisteokselle. Toukokuussa 1912 se julkaistiin kirjamuodossa ja nimeksi vaihtui "Saimi Tervola". Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu
Kaikkien aikojen Pertsa ja Kilu on Taavi Vartian käsikirjoittama näytelmä, jota esitettiin kolmen vuoden ajan. Näytelmä kertoo Pertsasta ja Kilusta, jotka tapaavat aikuisina raitiovaunupysäkillä ja alkavat muistelemaan lapsuusvuosiaan. Mila Teräs
Teräksen esikoisteos "Tyttö tulevaisuudesta" ilmestyi vuonna 2004. Se on nuortenkirja, jonka päähenkilö Aada liikkuu nykyajassa ja 1880-luvulla. Teiniraskaudesta kertova nuortenkirja "Sininen huone" (2006) oli Topelius-palkintoehdokkana ja valittiin nuortenkirjaneuvosto IBBYn kunnialistalle. Vuonna 2008 ilmestyi Teräksen kolmas nuortenromaani, "Pimeän taivaan kilta", joka kertoi keskiaikaseuran perustavista opiskelijanuorista. Vuonna 2012 ilmestyi teos "Perhosen varjo", joka oli Topelius-palkintoehdokas. Tulen ja jään laulu
Vuonna 2002 perustettiin kustannusosakeyhtiö Kirjava, koska perustajat halusivat nähdä omia suosikkikirjojaan käännettyinä suomeksi. Kääntäjä Satu Hlinovsky ihastui "Valtaistuinpeliin" lukiessaan sitä ja halusi ottaa sen käännettäväksi. Romaanista tuli Kirjavan ensimmäinen julkaisu, ja se julkaistiin 12. joulukuuta 2003. Toinen osa "Kuninkaiden koitos" julkaistiin 15. joulukuuta 2004. Sarjan kolmas osa "Miekkamyrsky" päätettiin julkaista kahdessa osassa sen pituuden takia, ja ensimmäinen nide julkaistiin 31. lokakuuta 2005 toisen niteen seuratessa 21. heinäkuuta 2006. Neljäs osa "Korppien kestit" julkaistiin 25. lokakuuta 2007. Kirjojen kansikuvat on laatinut Petri Hiltunen. Plinius vanhempi
Plinius kirjoitti kymmeniä kirjoja, joista tunnetuin oli tietokirja "Naturalis historia". Se oli maailman ensimmäinen luonnonhistoria. Se sisälsi paljon sen ajan tietoa muun muassa eläimistä, kasveista ja maantieteistä. Lisäksi kirjassa oli lukemattomia satuja, myyttejä ja kummallisia tarinoita. Pertsa ja Kilu
Pertsa (Tommi Auvinen) on perheensä nuorin lapsi, noin 10 vuotta nuorempi kuin klubilla tarjoilijana työskentelevä siskonsa (”Likka”, jota esitti Marjukka Halttunen) ja tämän jo pysyvässä työssä käyvä isoveli Frantsu (Esko Raipia). Vanhemmat ovat yli 50-vuotiaita. Perheen äiti (Eila Roine) työskentelee sahalla, samoin isä (Ahti Haljala), joka on mukana ammattiyhdistystoiminnassa. Yrjö (kirjasarja)
Vuonna 1977 julkaistu "Yrjön halutut kalutut" sisältää viiden ensimmäisen kirjan pakinoita sekä kaikkien aikojen ensimmäisen Yrjö-pakinan, joka julkaistiin Kanervan 1966 ilmestyneessä "Hermonauru"-kokoelmassa. Myös vuoden 2005 "Yrjö ja muut juntit" koostuu aikaisemmin julkaistuista pakinoista. Jorma
Nimet Jorma ja Kari tulivat tunnetuiksi Juhani Ahon karjalaisromaanin "Panu" ilmestyttyä 1897. Kirjassa esiintyy vanha Jorma-niminen tietäjä. Aho lienee ottanut nimen karjalaisesta paikannimestä Jormala. Tämän jälkeen ensimmäisiä Jormaksi nimettyjä oli Akseli Gallen-Kallelan poika Jorma Gallen-Kallela vuonna 1898. Hänet on tiettävästi nimetty Ahon romaanin mukaan. Jean-Louis Perret
Perret kirjoitti Kalevalasta artikkelin Bibliothèque Universelle et Revue Suisseen, ja se oli alkusysäys hänen Kalevala-tuntemuksensa syvenemiselle 1920-luvun kuluessa. Vuonna 1930 ilmestyi hänen Kalevalan runokäännöksensä, joka ilmeisesti ei ole vanhentunut, sillä siitä on otettu neljäs painos vielä vuonna 2009. Käännös sai runsaasti huomiota Sveitsissä ja Ranskassa. Tuona aikana hän tutustui paremmin suomalaisiin kulttuuripiireihin, ja esimerkiksi Otto Mannisesta tuli hänen hyvä ystävänsä. Hän opetti ranskaa Kauppakorkeakoulussa ja yliopistossa ja piti myös ranskan iltakursseja ulkoministeriön henkilökunnalle sekä ylioppilaille. Viiru ja Pesonen
Vuonna 2009 sarjan ensimmäinen kirja "Viirun syntymäpäivät" pääsi mukaan teokseen "Tusen svenska klassiker", johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa. Sarjassa esiintyy myös Viirun ja Pesosen naapuri Kosonen. Hän kilpailee usein Pesosen kanssa.Viiru ja Pesonen -pelit on valmistanut Gammafon. Pessi ja Illusia
Pessi ja Illusia on Yrjö Kokon kirjoittama satu. Pessi-peikko ja Illusia-keiju saivat alkunsa jatkosodan aikana rintamalla, kun Kokko laati lapsilleen joululehteä. Vuonna 1944 julkaistun kirjan kuvituksena on Kokon ottamia luontokuvia. Teos on käännetty useille kielille, ja siitä on otettu lukuisia uusintapainoksia. Vuoden 2001 painoksessa valokuvat on korvattu Kristina Segercrantzin piirroksilla. "Pessistä ja Illusiasta" on tehty baletti, näytelmiä, elokuvia ja Japanissa myös sarjakuva. Suomi 1970-luvulla
1970-luvun lastenohjelmista muistetaan esimerkiksi "Pertsa ja Kilu" sekä "Noppa", joka opetti lapsille leikin avulla uusia asioita. Lastenohjelmien klassikko "Pikku Kakkonen" lähetettiin ensimmäistä kertaa alkuvuonna 1977. Aku Ankka ja punainen postimerkki
Aku Ankka ja punainen postimerkki (engl. "The Gilded Man") on Carl Barksin käsikirjoittama ja piirtämä sarjakuvatarina vuodelta 1952. Se julkaistiin alun perin "Donald Duck" -lehden numerossa 422. Suomessa tarina julkaistiin ensimmäistä kertaa kirjassa "Minä Aku Ankka" vuonna 1972. Se on julkaistu myös "Aku Ankka" -lehden numeroissa 40-42/1973. Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria
Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria oli ensimmäinen suomenkielinen virsikirja. Nimellä viitataan sekä Jacobus Finnon vuonna 1583 julkaisemaan virsikirjaan että Hemminki Maskulaisen vuoden 1605 virsikirjaan, joista kummankaan alkuperäistä nimeä ei varmuudella tiedetä. Vanhin tunnettu nimellä "Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria" julkaistu virsikirja on Hemmingin virsikirjan tarkistettu laitos vuodelta 1607. Pertsa ja Kilu
Väinö Riikkilä -seura järjestää parittomina vuosina Pertsa ja Kilu -päivät Raumalla. Kotka järjestää ne parillisina vuosina, esim. 21.5.2010. Perttu Mentula
Mentula opiskeli Ateneumin iltakoulun yleisellä osastolla ja jatkoi sitten Taideteollisessa oppilaitoksessa, josta valmistui sisustusarkkitehdiksi 1960. Opiskeluajasta lähtien Mentula työskenteli muun muassa Antti Nurmesniemen, Timo Sarpanevan ja Toivo Korhosen toimistoissa, kunnes perusti oman studionsa. Hän teki uransa aikana teollisen muotoilun ohella graafista suunnittelua ja näyttelysuunnittelua. Mentula oli 1960-luvulla merkittävimpiä suomalaisia muovihuonekalujen muotoilijoita ja suunnitteli 1970-luvulla monia painokangaskuoseja Tampellalle. Hän myös opetti taideoppilaitoksissa Suomessa ja ulkomailla, etenkin Italiassa. Masku
Maskun teatteriyhdistys on esittänyt kesäteatteria Humikkalassa vuodesta 1982 lähtien. Vuonna 2008 he esittivät Väinö Riikkilän luoman Pertsa ja Kilu -näytelmän. Näytelmän käsikirjoitti Ari Lehtinen, joka myös esitti näytelmässä Pertsan isää. Reino Kalliolahti
Kalliolahti teki pitkän uran teatterinäyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa, jonka toisen kerroksen tasanteelle on pystytetty patsas hänelle. Kalliolahti näytteli myös jonkin verran televisiossa. Hänen ehkä tunnetuin roolityönsä on Kilun isän rooli televisiosarjassa "Pertsa ja Kilu" (1975). Ainoan pääroolinsa valkokankaalla hän teki elokuvassa "Mommilan veriteot 1917", jossa hän näytteli Alfred Kordelinia, aikansa rikkainta suomalaista miestä. Mommilan veritekojen ohella Kalliolahden ehkä tunnetuin rooli oli Pirtamon vanhaisäntä Veikko Kerttulan TV-elokuvassa "Simpauttaja". Johann Ferdinand Adam von Pernau
Vuonna 1702 Pernau nimettömänä julkaisi kirjoituksen kokemuksistaan linnuista, "Unterricht was mit dem lieblichen Geschöpff, denen Vögeln, auch ausser dem Fang Nur durch die Ergründung Deren Eigenschafften und Zahmmachung oder ander Abrichtung Man sich vo Lust und Zeitvertreib machen könne : gestellt Durch den Hoch- und Wohlgebohrnen", joka saavutti niin suuren suosion, että siitä otettiin kaksi lisäpainosta. 1720 hän julkaisi esseen "Angenehme Land-Lust Deren man in Städten und auf dem Lande, ohne, sonderbare Kosten, unschuldig geniessen kan, oder von Unterschied Fang Einstellung und Abrichtung der Vögel". Väinö Riikkilä
Väinö Riikkilän nimikkoseura perustettiin Raumalle vuonna 1986. Ensimmäinen Pertsa ja Kilu -palkinto jaettiin 1996. Pertsa ja Kilu merellä
"Likka"-luku alkoi Pertsan ja Kilun menolla veneellään kalaan. Jälleen Riikkilä loihtii myrskyn, kun kone sammuu. Ankkurinaru katkeaa ja vene purjehtii kohti maata Kilun seisoessa takki auki mastona ja purjeena. Tämä toi veneelle ohjattavuuden. Pertsa ohjasi veneen rapistuneen talon laituriin. Talon pihassa paloi. Pirkko sai sattuman tuomaa apua pojilta. Komposti oli ottanut tulta saunan uunin kytevistä tuhkista. Pirkko tarjosi pojille kahvit ja petrolia moottoriin. Tämä oli poikien ja Pirkon ensitapaaminen.