Onko tammiarkkuhauta tehty tammesta?
Tammiarkkuhauta
Tammiarkkuhauta (, , , ) on lähinnä arkeologinen termi pääasiassa varhaisen Skandinavian pronssikauden (Monteliuksen periodit I–III) ruumishautatyypistä, missä vainaja sijoitettiin haudattaessa polttamattomana tammen puunrungosta koverrettuun arkkuun. Tämä haudattiin hautakumpuun, joka kasattiin tammiarkun ympärille ruohoturpeista usean metrin paksuiseksi ja kauaksikin näkyväksi kummuksi. Näitä säilyneitä hautauksia on löydetty eniten Etelä-Jyllannista, vaikka tammiarkkuhautauksia on tehty muuallekin skandinavisen pronssikauden hautakumpuihin. Tammiarkkuhauta
Tutkimusten tässä vaiheessa, jossa tammiarkkujen puunrunkojen vuosirenkaita on tutkittu noin 30 arkusta, ovat säilyneet tammiarkkuhautaukset tehty 1400–1200 eaa. Polttohautauksen yleistyessä vähenivät samalla tammiarkkuhautaukset kunnes ne lopuksi loppuivat kokonaan. Vaikka traditio olikin Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa yleinen, eivät tammiarkut ja vainajat säilyneet hyvinä nykypäiviin asti. Ne lahosivat ja maatuivat kymmenissä vuosissa jäljettömiin. Etelä-Jyllanti ja Tanskan suurilla saarilla olivat olosuhteet lyhyen aikaa suotuisat säilymiselle. Vainajan haudanneen yhteisön on pitänyt alkajaiseksi peittää vainaja melko pian ilmatiiviiseen hautakumpuun, jotta hajoamisreaktiot olisivat pysähtyneet. Myös riittävän suuri hautakumpu on selvästi eduksi säilymiselle. Nämäkään vaatimukset eivät auttaneet kovin pitkälle ja hautaukset ovatkin 3 400 vuotta vanhoja. Hauta tuli peittää ruoho- tai kanervaturpeilla niin, että niistä muodostui tiivis kerros arkun ympärille ja päälle. Turpeessa tuli olla moreenimaata, jossa oli korkeat rauta- ja mangaanipitoisuudet. Guldhøj
Hautakumpua tutkivat vuonna 1891 V. Boye ja H. Petersen apunaan joukko työmiehiä. Työ tehtiin ripeästi ja paikalle ei palattu enää jatkotutkimuksia varten. Kyseessä oli ensimmäinen tammiarkkuhautaukseen liittyvä arkeologinen kaivaus, joka dokumentoitiin siksi myös valokuvin. Kolmesta tammiarkusta on suoritettu dendrokronologinen analyysi, jonka avulla on arvioitu tammipuiden kaatamisvuodet. Ensimmäinen analyysi tehtiin arkuille B ja C vuonna 1975, ja toisella kertaa se tehtiin arkuille A ja C vuonna 2011. Tammiarkkuhauta
Vuonna 1823 sai Kuninkaallinen komissio () Kööpenhaminassa tiedon oudosta hautakummusta, jonka sisällä sijaitsi vettä täynnä oleva kivilatomus ja sen alla hyvin säilynyt tammiarkku. Tienrakentajat olivat olleet kaivamassa kumpua saadakseen tienpohjaa varten lisämaata. Seuraavien vuosikymmenien aikana paljastui muitakin tammiarkkuhautauksia, jossa samat ilmiöt toistuivat eri tavoilla. Tutkijat olivat useissa tapauksissa valveutuneita ja tunnistivat löytöjen arvon. Konservointi ja kaivauksien tarkka raportointi on säilyttänyt runsaasti tietoa ja löydettyjä esineitä tieteen tutkittavaksi.
Skrydstrupin tyttö
Vuonna 2017 julkaistiin Karin Margarita Frein ryhmän tutkimus haudatun tytön hampaiden kiilteestä ja hiuksista tehdyistä hivenainetutkimuksista, jossa selvitettiin muun muassa strontiumin isotooppien välisiä suhteita. Niiden avulla selvisi, ettei hän ollut syntyjään kuolinseudultaan, vaan muualta. Tutkimuksella voitiin osoittaa melko karkealla tarkkuudella useita alueita Euroopasta, mistä tyttö olisi voinut olla kotoisin.
Tytön hautaus kuuluu niin sanottuihin tammitukkiin tehtyyn tammiarkkuhautauksiin. Siinä tukki yleensä halkaistaan ja alempaan puoliskoon koverretaan vanajalle sopivan kokoinen syvennys. Skrydstrupissa hautaus aloitettiin asettamalla arkun pohjalle naudantalja, jonka päälle tyttö asetettiin selälleen suorana makaamaan. Vainajan vyötärö ja jalat peitettiin suorakaiteen muotoisella peitolla, joka oli valmistettu villaisesta kankaasta. Tammiarkkuhauta
Arkku asemoitiin hautauksessa usein itä-länsi-suuntaiseksi ja vainaja asetettiin pää länteen päin, jotta katse ilmeisesti osuisi itään päin. Kuitenkin myös muita suuntauksia esiintyy melko yleisesti. Arkkua tuettiin sen alapuolelta kivillä. Kiviä saattoi olla vain muutama kappale, mutta usein kiviä kerättiin arkun pituuden verran puunrungon kaarevien sivujen alle tueksi, ettei arkku keikahda. Väki tuskin halusi sekoittaa arkun sisällä olevat tavarat tai jättää vainaja arkussa vinoon asentoon. Eräissä tapauksissa arkku on aseteltu laajan ja korkeaksi rakennetun kivilatomuksen päälle. Lopuksi arkku peitettiin maa-aineksella, joka on yleensä ollut laidunmaasta lapiolla irrotettuja ruoho- tai turvelevyjä. Näitä on pinottu kerroksiksi arkun ympärille niin paljon, että niistä on muodostunut pieni kymmenisen kuutiometrien hautakumpu. Monissa tammiarkkuhautauksissa on löytynyt kivikehä, joka ympäröi ensimmäistä hautakumpua muutaman metrin säteellä. Tämä liittynee riitteihin ja hautauksen tabun käsitteisiin. Myöhemmin kumpua on laajennettu lisää ja erityisesti sille on haluttu rakentaa lisää korkeutta. Tämän primäärihautauksen jälkeen on samaan kumpuun haudattu lisää vainajia. Aikaväli ensimmäisen ja muiden hautauksien välillä on saattanut olla yksittäisiä, kymmeniä tai satojakin vuosia. Tammi
Metsätammi on hemiboreaalisen vyöhykkeen tunnusomainen laji. Sille tyypillisiä kasvuympäristöjä ovat lehtomaiset, tuoreet tai kosteat keski- ja runsasravinteiset metsät, jossa se muodostaa usein metsiköitä. Metsätammea tavataan myös kalliokkojen reunamilla ja hietikoilla. Muista jalopuista poiketen metsätammi ei ole vaatelias maaperänsä suhteen, ja se menestyy jopa savimailla, jossa vain harvat puulajit viihtyvät. Turvemaita se sen sijaan karttaa. Tammenherkkutatti
Tammenherkkutatti ("Boletus reticulatus") on erinomainen ruoka- ja kauppasieni. Sen lakki on väriltään kellanruskea tai harmaanruskea, ja malto on valkoista ja kovaa. Sientä tavataan pääasiassa tammi- ja pyökkimetsissä syksyllä. Suomessa sitä tavataan lounaisrannikolla nimensä mukaisesti tammen seuralaisena.
Monissa kielissä sen nimi on kesäherkkutatti, mikä viittaa hiukan "tavallista" herkkutattia aikaisempaan satokauteen. Mustatammi
Mustatammi ("Quercus velutina") on tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa. Intiaanit ovat käyttäneet sen sisäkuorta värjäykseen keltaisen värin aikaansaamiseksi. Tätä Kversitroni-nimistä väriainetta on myyty laajasti Euroopassa ennen toista maailmansotaa, ja esimerkiksi saksankielinen nimi on Färber-Eiche, väritammi. Tikkurilan kirkko
Kirkkosalin seinät ovat valkoiseksi rapatut. Sisustuksen puulajina on tammi. Saarnastuolin ja kastepöydän jalustoissa on pakotettua kuparia. Alttaritaulua ei ole, sen korvaa pakotetusta kuparista tehty neonvaloin valaistu risti. Kirkkosalin kadunpuoleiset ikkunat on tehty lasitiilestä. Akustinen kitara
Kaikukoppa on akustisen kitaran runko. Se koostuu kannesta, sivuista ja pohjasta. Kansi on kaikukopan tärkein osa. Parhaimmanlaatuinen kansi tehdään parhaasta, virheettömästä säteittäin sahatusta, vierekkäisestä, hyvinkuivatusta ja suorasyisestä männystä ja kuusesta. Myös esimerkiksi punapuuta ja seetriä voidaan käyttää. Vanerista tehty kansi on vahvaa ja kiinteää mutta ei tuota yhtä hyvää äänensävyä kuin kuusi tai mänty. Laminoidusta puusta tehdään halpoja kitaroita. Trindhøjn mies
Tammiarkku löytyi lähes hautakummun geometrisesta keskipisteestä. Se oli säilynyt niin hyvin, että sen vuosirenkaat erottuivat selvästi. Puuarkun kaatamisvuosi on ajoitettu vuosirekaista vuoteen 1347 eaa., mutta on olemassa myös toinenkin ajoitus. Sen mukaan puun viimeinen näkyvä vuosilusto osuu vuoteen 1376 eaa., mutta siitä puuttuu tutkijoiden arvion mukaan muutama vuosilusto ja puun todellinen kaatamisaika olisikin noin 1356 eaa.. Näiden ajoitusten jälkeen on tehty uusi ajoitus, joka antaa kaatamisvuodeksi noin 1351 eaa. Tammi (kirjankustantamo)
Tammi julkaisee myös lasten- ja nuortenkirjallisuutta ja muun muassa J. K. Rowlingin "Harry Potter" -kirjojen suomennoksia ja lasten- ja nuortenkirjasarjoja, kuten Tammen kultaiset kirjat, Keltanokka ja Musta Kaista. Tammi on myös mangakustantaja julkaisulinjojensa Sangatsu Manga ja Punainen jättiläinen kautta. Thomaskirche
Kirkossa on kahdet urut. Vanhemmat on rakennettu 1885–1889. Ne rakensi Wilhelm Sauer. Romanttiset urut eivät kuitenkaan sovi yhteen kirkkoa tunnetuksi tehneen Bachin musiikin kanssa, ja siksi vuosina 1999–2000 kirkkoon asennettiin toiset, Gerard Woehlin urkurakentamon rakentamat urut. Borum Eshøj
Hautakummun keskellä sijaitsi kaksi kivilatomusta vierekkäin niin, että niiden väliin olisi voinut sijoittaa tammiarkku. Kuitenkin sekä arkku että vainaja olivat lahonneet olemattomiin. Tammiarkusta löydettiin toki merkkejä, mutta ne olivat pikemminkin jäänteitä puusta kuin puuta. Myöskään mitään hauta-antimia ei löytynyt. Tammi
Suomessa tammi on melko harvalukuinen puu, mutta se on ollut muinoin yleisempi, ja se tunnetaan mytologiassa keskeisenä maailmanpuuna (Iso tammi) ja noidannuolten synnyssä. Maailmanpuu, Iso tammi, esiintyy myös Kalevalassa. Harava
Nykyaikaisissa haravissa on yleensä muovista, teräksestä tai bambusta tehdyt piikit (piit, hampaat), kun taas ennen ne tehtiin puusta tai rautaharavissa koko lapa piikkeineen raudasta. Varsi tehdään yleensä puusta. Kukkaruukku
Kukkaruukku on astia, jossa kasvatetaan erilaisia kasveja. Valmistusmateriaalina on yleisimmin terrakotta, mutta myös muovista, savesta, puusta tai kivestä voidaan valmistaa kukkaruukkuja. Tuomiokirkkosilta
Turun kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1894 hankkia puusillan tilalle uuden sillan, kaksikaarisen rautaristikkosillan. Silta tilattiin tarjouskilpailun perusteella saksalaiselta yhtiöltä. Mutta vuonna 1897 valtuusto määräsikin, että silta on rakennettava yksikaarisena. Kaksinivelinen kaarisilta valmistui 1899. Notre-Damen katedraali (Reims)
Tammiset kuorirakenteet, jotka siis tuhoutuivat, on korvattu uudella rakenteella, joka on kevyttä ja palamatonta. Se muodostuu pienistä raudoitetuista betonielementeistä, jotka on yhdistetty toisiinsa tammikiiloilla, jotta rakenteesta tulee joustavampi. Deneux sai ajatuksen 1500-luvun arkkitehdin Philibert Delormen rakennelmista. Rakenne on vähän tilaa vievä ja sallii suurten pintojen käytön, mutta valitettavasti tekniikka ei sovellu käytettäväksi kaarirakennelmien yläpuolisiin rakenneosiin. Kammi
Kammi (turvekota, turvekammi, saameksi gámme) on kotatyyppi, jonka katteena on käytetty turvetta. Kammi on usein rakennettu osittain maan sisälle. Rakennelma on kiinteä muunnos siirrettävistä kotatyypeistä, kuten loude- tai pirrikodasta. Kun siirrettävä kota peitetään kankaan sijasta turpeella ja muulla luonnonaineksella, voidaan puhua turvekammista. Alkuperäiset kammit rakennettiin paikallisista aineksista, eli tunturikoivujen rungoista ja tuohesta sekä turpeesta. Myöhemmin kammien runkoihin on käytetty myös männynrunkoja ja sahatavaraa. Kehittyneempää alasalvoskammia voidaan pitää välivaiheena siirryttäessä kodasta tupaan. Ølbyn Nordhøj
Puoliksi kaivetun hautakummun keskikohdasta löytyi lahoamassa oleva tammiarkku, joka oli vuonna 1880 mitattuna 2,5 metriä pitkä ja 0,63 metriä leveä. Arkussa oli luurangon ympärillä odotettavissa olevissa kohdissa koruja ja muita esineitä, joiden perusteella voitiin osittain rekostruoida naisvainajan vaatetusta. Luurangon luut olivat pehmenneet lähes tahnaksi ja vain pääkallo otettiin talteen . Kummusta on löytynyt myös polttohautaus, joka on ajoitettu roomalaiselle rautakaudelle. Siinä vainajan tuhkat ja palaneet luunkappaleet oli koottu hautauurnaan, joka sijoitettiin kummun lakipisteeseen tammiarkun yläpuolelle. Ruumisarkku
Ruumisarkun hinta määräytyy sen koosta, rungon puulajista ja käytetystä pintamateriaalista. Arkun sisälle tuleva peite ja tyyny voivat olla hinnoiteltu erikseen. Hintaan vaikuttaa myös valmistusmaa. Ruumisarkun voi ostaa hautaustoimistojenliiton alaisesta hautaustoimistosta, itsenäisestä hautaustoimistosta tai verkkokaupasta. Hautaustoimistoissa on esillä edustavia arkkuja, joiden myyntikate on korkea, jos asiakas haluaa ostaa edullisemman esimerkiksi tapettipäällysteisen arkun hänen on osattava pyytää sitä oma-aloitteisesti. Vainajan kuljetus on yleensä sidottu samaan liikkeeseen arkunhankinnan kanssa. Ruumisarkun voi ostamisen sijaan rakentaa myös itse höylätystä puutavarasta tai koota valmiista levyistä.
Ruumisarkkuja on käytetty todistettavasti lähes yhtä kauan kuin ihmiskunnan kehittyneemmät kulttuurit ovat olleet olemassa, joskin aluksi niitä käytettiin vain ylhäisön hautaamiseen. Ehkä tunnetuin ruumisarkku on Tutankhamonin kultaisella kuolinnaamiolla varustettu sisempi arkku, jonka sisässä faaraon balsamoitu ruumis lepäsi. Bongorummut
Bongorummut tai bongot ovat rumpusoitin, joka koostuu kahdesta pienestä, puupalikan avulla toisiinsa kiinnitetystä rummusta. Bongorumpujen runkokin on tavallisimmin tehty puusta, mutta rumpuja valmistetaan myös metallista ja komposiittimateriaalista. Rumpujen kansi on tehty joko aidosta nahasta (yleensä vasikkaa) tai tekonahasta. Tammi
Metsätammi eli tammi ("Quercus robur") on pyökkikasveihin kuuluva, jaloihin lehtipuihin luettava puulaji.
Luontainen levinneisyysalue käsittää suurimman osan Eurooppaa. Store Kongehøj
Haudan B tammiarkku oli muita lyhyempi, ja tutkijoiden mukaan se olisi tarkoitettu lapselle. Myös tämäkin oli kaksoisarkku, joka oli asetettu luode–kaakko-suuntaisesti kolmen tammipuusta veistetyn lankun päälle lähes keskelle hautakumpua. Arkkua ”tukivat” eri puolilta sen kylkiin ja päätyihin pinotut nyrkin ja pään kokoiset kivet. Arkussa makasi polttamaton olemattomiksi maatunut vainaja, jolta löytyi hänen yllään olleiden villavaatteiden jäänteitä ja puunkuoresta valmistettu rasia. Rasian seinämät oli valmistettu suorakulmion muotoisesta kaarnan kappaleesta, jonka päät oli ommeltu sivuiltaan yhteen lieriöksi. Rasian pohja oli kiinnitetty lieriön seinämiin narusidoksin. Tammi (peli)
Tammea tiedetään pelatun Ranskassa jo tuhat vuotta sitten, mutta sitä arvellaan jossain muodossa pelatun jo muinaisessa Egyptissäkin. Mahdollisesti se juontaa juurensa šakkiin, jota on yksinkertaistettu nappuloiden ja niiden liikkeen osalta. Tammipeli on kuitenkin vaativa laji, jota yleisesti aliarvioidaan. Keskiajalla pelin nimeksi Ranskassa tuli "jeu de dames" (daamien peli), josta suomen "tammi" on väännös. Nimensä mukaisesti peli oli erityisesti naisten suosiossa siinä, missä šakki oli enemmän miesten peli. Tammi on levinnyt ympäri maailmaa lukuisina erilaisina muunnoksina, joiden säännöt poikkeavat huomattavasti toisistaan. Tammikiitäjä
Toukka elää eri tammilajeilla, erityisesti korkkitammella ("Quercus suber") ja rautatammella ("Quercus ilex"). Viikinkilaiva
Veneiden kaaret muotoiltiin oksista jotka olivat valmiiksi halutun muotoisia. Tavoitteena oli notkeus ja taipuisuus, kylkilaudat veistettiin ohuiksi suurinta mahdollista joustavuutta silmällä pitäen, koska alusten runkojen tuli purjehtia kevyesti aalloilla, eikä taistella niitä vastaan. Reilunkokoisen sota-aluksen rakennukseen käytettiin noin tusina tammea. Pohjoisemmassa, missä tammea ei kasvanut, käytettiin mäntyä. Limisaumainen laidoitus oli helppo tiivistää. Airojen aukot voitiin peittää kovassa merenkäynnissä estämään veden tulo sisään. Penkkien puuttumisen vuoksi soutajat ovat ilmeisesti istunee merimieskirstuillaan. Peräsin airo oli kulkusuunnassa oikealla puolella ohjattavissa oikealla kädellä, josta nimityskin "tyyrpuuri". Tammisaari
"Barckens Udde" on Tammisaaren vanhin kaupunginosa. Sen rakennuskanta koostuu pelkästään 1700- ja 1800-luvun rakennuksista, ja se on suojeltu ja rauhoitettu uusilta rakennuksilta. Kuntaliitoksen seurauksena Tammisaaressa on useita kirkkoja, Tammisaaren kirkon lisäksi Snappertunan (1688), Bromarvin (1980–1981) ja Tenholan (1400-luku) kirkot. Tammisaaren museokeskus EKTA toimii myös Länsi-Uudenmaan maakuntamuseona. Tambo
Nykyään tambojen jäännöksiä on hajallaan ympäri Perua, Boliviaa, Chileä ja Kolumbiaa. Rauniot osoittavat merkkejä suuresta arkkitehtonisesta vaihtelusta. Vaikka tästä vaihtelusta on mahdotonta tehdä tarkempia huomioita enää tänäpäivänä, joitakin karkeita luokituksia voidaan kuitenkin nähdä. Esimerkiksi jotkut tambot on rakennettu selkeästi ennen Inkavaltakunnan nousua, joten voidaan päätellä inkojen yksinkertaisesti ottaneen olemassaolevat rakennelmat haltuunsa ja muuttaneen ne tamboiksi. Tämän aikakauden arkkitehtuuri voidaan jakaa kahteen pääryhmään. Joitain tamboja ei ole muutettu lainkaan ulkoisesti eli niissä voidaan nähdä inkoja edeltävän aikakauden arkkitehtoninen tyyli, kun taas toisia on selkeästi uudistettu ja muokattu inkojen tyylin mukaiseksi. Timin mänty
Timin mänty on saattanut olla muinaissuomalaisten uskontojen pyhä uhripuu. Näiden uskontojen tavat, kuten loitsut, uhraukset ja karhun pyhyys ovat olleet pitkään voimissaan, vaikka valtio kielsi muinaisuskojen harjoituksen jo 1600-luvulla. Timin männyssä on nähty karhunkalloja ja puun halkeamaan on upotettu rahaa ainakin 1930-luvulle asti. Puuta on käytetty myös hammassäryn poisloihtimiseen. Tammi
Juhana-herttua määräsi 1500-luvulla Suomen tammet rauhoitettaviksi, mikä johti tammen taimien hävittämiseen. Talonpojat eivät halunneet kasvattaa maillaan kuninkaan puita. Kruununpuuksi tammi määrättiin vuoden 1608 maanlaissa. Vuoden 1734 metsäasetuksessa oli muun muassa säädöksiä, jotka kielsivät sikojen laiduntamisen terhometsässä. Jokainen, joka kaatoi tammen tai hedelmäpuun, oli velvoitettu istuttamaan uusi. Tammi on Ruotsin valtakunnan asetuksissa yleisimmin mainittu puu. Sitä tarvittiin laivanrakennukseen. Isonvihan aikana 1700-1721 venäläiset kaatoivat rannikon tammet rakennuspuikseen. Tanbo
Tanbo on Kobujutsussa käytettävä puinen pamppu, suora, muotoilematon, poikkileikkaukseltaan pyöreä keppi. Se on noin 60 cm pitkä ja sitä käytetään yksittäin (yleisempi) tai kahta tanbota kerralla, yksi kumpaankin käteen. Tanboharjoittelu valmistaa myös puukon käyttämiseen taistelussa, sillä liikeradat ovat pääosin samat. Tanbo on tehty yleensä puusta ja sitä käytetään mm. useissa karateseuroissa tukemaan aseetonta harjoittelua. Tanbon voi ostaa alan liikkeestä tai valmistaa itse joko puusta tai muusta sopivasta materiaalista (hiilikuitu, muovi). Tanboharjoittelu koostuu pariharjoituksista, katasta (liikesarja) ja kihonharjoittelusta (riveissä tehtävä perusharjoittelu kuviteltua vastustajaa vastaan). Taskumatti
Useimmiten taskumatit on valmistettu ruostumattomasta teräksestä ja niissä on krominen pinta. Punamultahauta
Virosta tunnetaan mesoliittisia hautoja ainoastaan Kivisaaren asuinpaikalta, mutta toisin kuin Suomessa ja Latviassa, täältä ei ole löydetty punamultahautauksia. Narvan keramiikan asuinpaikoillakaan ei punamultaa ole käytetty, mutta tyypillisen kampakeraamiikan asuinpaikoilla on punamultahautauksia tehty esimerkiksi Tamulassa, Valmassa ja Naakamäellä. Tammiarkkuhauta
Monet arkut on valmistettu ehjästä puunrungosta, jolloin niiden vuosirenkaat voidaan tutkia. Joskus onnistutaan ajoittamaan puun kaatamisvuosi vertaamalla kyseisen puun vuosirenkaita talteen kerättyjen muinaisten puiden vuosirenkaisiin. Mikäli puunrungossa on jäljellä puunkuorta, saadaan tehtyä tarkka ajoitus tukin kaatamisvuodesta. Jos puun pintapuusta on tallella vuosirenkaita, sisältyy ajoitukseen 10–15 vuoden epävarmuus, ja muuten sisältyy kaatamisvuoden ajoitukseen 20–30 vuoden epävarmuus. Vuosirengasajoitus on antanut joillekin tammiarkkuhautauksille seuraavia ajoituksia: Borum Eshøj
Vuonna 1871, kun edellinen uusi omistaja otti kummusta maata sen itäosasta peltojensa maanparannukseksi, löysi hän ensimmäisen tammiarkun. Se sisälsi vaatetetun luurangon ja sille mukaan annettuja hauta-antimia. Noin 2,5 metriä pitkä tammipuun tukista koverretussa arkussa makasi nainen, joka oli haudattu kumpuun 40–50-vuotiaana. Arkkua kohdeltiin kovakouraisesti ja se onkin tuhoutunut, mutta sen sisältö otettiin myöhemmin talteen Tanskan kansallismuseoon. Nyt herättiin lopullisesti rauhoittamaan hautakumpu, jotta se voitaisiin tutkia tarkemmin. Hautakumpu tutkittiinkin vuonna 1875 kansallismuseon toimeksiannosta ja C. Engelhardtin johdolla, jolloin siitä piirrettiin pohjapiirros. Kummusta tuli esille kaksi muutakin tammiarkkuhautausta. Hautaa tutkittiin lisää 1890-luvulla, mutta nämä olivat tuloksettomia kaivauksia. Hautakummusta oli tähän mennessä kaivettu suuri osa pois ja jäljellä oli enää murto-osa kummun alkuperäisestä tilavuudesta. Tämä kummun viimeinen osa rauhoitettiin vuonna 1937. Tamminiemen luonnonsuojelualue
Suurin osa Tamminiemestä on jalopuuvaltaista kuivaa lehtometsää, jossa kasvaa paikoin satoja ainoastaan runkomaisia lehmuksia ja tammia sekä kymmeniä vaahteroita. Rantojen valtapuuna on tervaleppä, ja jalopuuston seassa kasvaa koivuja ja haapoja. Alueen pohjoisrinteet ja eteläreuna ovat karumpia ja havupuuvaltaisempia. Pensaskerroksessa kasvaa runsaasti pähkinäpensaita, mutta myös runsaasti taikinamarjaa sekä paikoin katajia ja lehtokuusamaa. Tammisaaren kirkko
Tammisaaren kirkko () on harmaakivistä rakennettu kirkkorakennus Tammisaaressa Raaseporissa. Se rakentaminen aloitteentekijä oli Gustaf Adolf Leijonhufvud, suunnittelijasta ei ole tietoa. Kirkkoa rakennettiin vuodesta 1651 1670-luvulle asti. Nykyisen ulkoasunsa kirkko sai Charles Bassin suunnitelmien mukaan toteutussa korjauksessa vuosina 1839–1842 vuoden 1821 tulipalon takia. Kirkon tyylisuunta on uusklassismia ja siinä on 560 istumapaikkaa. Puutalo
Perinteinen suomalaisen puutalon rakennusmateriaali on hirsi; lautarakennemenetelmä kehitettiin vasta 1900-luvulla, ja se yleistyi etenkin sotien jälkeisten rintamamiestalojen rakennustapana. Perustukset tehtiin vanhemmissa taloissa päällekkäin ladotuista luonnonkivistä, myöhemmin jyhkeistä graniittiharkoista ja sotien jälkeen lähinnä betonista tai Leca-harkoista. Suomen maaseudulla kaikki rakennukset kartanoista torppiin ja navetoista aittoihin on perinteisesti rakennettu puusta, ja myös puukirkkojen rakentamisella on pitkät perinteet. Kunkin alueen varallisuudesta riippuen suurin osa maataloista oli usein vaatimattomampia kuin kaupunkilaistalot, joskin kirkonkylässä saattoi olla jokunen varakkaampikin tila, minkä lisäksi vauraimmilla maatalousalueilla oli rikkaita suurtiloja, kartanoita, joista vain varakkaimmat rakensivat talonsa kivestä. Vanhoissa kaupungeissammekin puurakennukset ovat olleet vallitsevia; Suomen ainoa keskiaikainen kivikaupunki oli Viipuri, muissa kaupungeissa kirkko oli lähes ainoa kivirakennus. Muihin suurimpiin kaupunkeihin, etenkin Helsinkiin ja Turkuun, alettiin rakentaa suurissa määrin kivisiä tai tiilisiä kerrostaloja niin ikään vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Pienempiin kaupunkeihin sellaisia ei montaa ennen 1950-lukua rakennettukaan, sillä myös niin julkiset rakennukset kuin kauppiastalotkin olivat puusta rakennettuja. Varsijousi
Kaupallisten varsijousien kaaret tehdään nykypäivänä lasi- tai hiilikuidusta taikka joskus teräksestä. Myös puisella kaarella olevia varsijousia on mahdollista saada, mutta ne tehdään yleensä tilaustyönä. Myös taljavarsijousia on saatavilla. Tammisavikka
Tammisavikka on eurooppalainen laji, joka on kotoisin Välimeren alueelta. Suomessa lajia on tavattu harvinaisena maan eteläosista. Naruhame
Alla on lueteltu ne Sophie Bergerbrantin löytämät arkeologiset kohteet (merkitty *), joissa havaittiin tutkimuksissa joko naruhameen jäänteitä tai pronssiputkia. Luettelossa on mukana myöhemmin lisättyjä muita naruhameeseen viittaavia löytöjä. Ruumishautaus on useimmiten tammiarkkuhautaus hautakumpuun, mutta osa vainajista on haudattu paasiarkkuihin tai maakuoppiin. Polttohautaus yleistyi periodilta III alkaen, ja sekä vainajan jäännökset että hauta-antimet saatettiin laittaa polttamisen jälkeen tammiarkkuun, paasiarkkuun tai uurnaan. Naruhameen jäänteet ovat useimmiten pronssiputkia, mutta joskus hautauksesta on löydetty naruhameen osia tai vain narua, ja joskus jää pronssiputkien sisälle pätkä narua. Ajoitussarake on varattu niille tammiarkkuihin tehdyille hautauksille, joista on voitu teettää vuosirenkaista tai radiohiiliajoituksella ajoitus. Muuten ajoituksena on esineiden tyypitykseen perustuva Monteliuksen periodiajoitus. Jos esineiden museoluettelon tunnusnumero tiedetään, se kirjataan lisälähteiden viereen. Lyhenne "NM" tarkoittaa Kööpenhaminan Tanskan kansallismuseota ja "SHM" tarkoittaa Tukholman Historiallista museota. Tuomelan tammimetsä
Tuomelan tammimetsä on Länsi-Vantaan Linnaisten kaupunginosassa sijaitseva noin 10 hehtaarin laajuinen metsäalue, jossa kasvaa runsaasti tammea ja pähkinäpensasta. Kyseessä on Tammiston luonnonsuojelualueen ohella yksi suurimmista pääkaupunkiseudun luontaisesti syntyneistä tammimetsistä. Muista jalopuista alueella esiintyy yksittäisinä kappaleina saarnia ja metsälehmusta sekä alueen kaakkoiskulmassa hieman tervaleppää. Alueen on omistanut Vantaan kaupunki vuodesta 2002. Sitä ennen alue kuului Tuomelan tilaan. Vantaan yleiskaavaehdotuksessa (keväällä 2007) Tuomelan tammimetsä on merkitty Vantaan kaupungin kartalla LUO-alueeksi (luonnon monimuotoisuuden kannalta tärkeä alue). Alueen eteläpuolella sijaitsee Furumossenin räme ja Linnaistenpuisto, pohjoispuolella taas Hämeenkylän pellot ja vanha kansakoulu (Tuomelan koulu). Alue on suosittua ulkoilualuetta. Talmikulta
Talmikulta () on aiemmin käytetty nimitys, jolla tarkoitettiin eräitä kultaa jäljitteleviä messinkiseoksia. Kauppiaat käyttivät seoksesta merkintätapaa "Tal. mi-or," joka oli lyhenne Tallois'n puolikullasta. Ranskan "or" on suomeksi kulta. Tallois oli metalliseoksen ensimmäinen valmistaja. Talmikultaa voitiin muovata esimerkiksi pusertamalla ja painamalla. Siitä valmistettiin epäaitoja, usein ohuella kultakerroksella päällystettyjä koruja. Aidoksi talmikullaksi kutsuttiin seosta, joka sisälsi 90 % kuparia, 9 % sinkkiä ja 1 % kultaa. Sitä käytettiin epäaitona lehtikultana ja esimerkiksi kellonvitjojen materiaalina. Tavallisia olivat myös seokset, joissa oli 90 % kuparia ja 10 % sinkkiä tai 86,4 % kuparia, 12,2 % sinkkiä, 1,1 % tinaa ja loppu rautaa. Kammi
"Korvakkokodan" (loudekota) rungolle rakennetun turvekammin kantava rakenne perustuu korvakkorakenteeseen, jossa kaksi luonnonkaarevaa puuta yhdistetään korvaspariksi. Kaksi tällaista korvasparia yhdistetään toisiinsa orsin, ja tämä kehikko päällystetään koivunrankaruotein. Päälle ladotaan ensin tuohet, ja sitten turpeet. Grönlunds Orgelbyggeri
Grönlunds Orgelbyggeri Ab on Ruotsin Luulajassa, Gammelstadissa sijaitseva urkurakentamo, joka on aloittanut toimintansa vuonna 1903. Yrityksessä työskentelee jo neljännen polven Grönlund, työntekijöitä on yhteensä kymmenkunta. Suurin osa uruista on tietysti rakennettu ruotsalaisiin kirkkoihin, mutta muun muassa Lahden Sibeliustalossa on Grönlundin rakentamat vuonna 2007 valmistuneet 52-äänikertaiset ranskalais-romanttiset konserttisaliurut. Yhtiö rakensi myös Turun Mikaelinkirkon 52-äänikertaiset urut, jotka ovat valmistuneet vuonna 2002. Grönlund entisöi 1992 Tammisaaren kirkon vanhat, vuodelta 1843 olevat Kangasalan urkutehtaan perustajan Anders Thulén rakentamat urut. Tammi
Aikaisemmin metsätammea käytettiin vahvuutensa ja suuren parkkihappopitoisuutensa vuoksi erittäin paljon puulaivojen rakennusaineeksi. Yhden suuren purjelaivan rakentamiseen tarvittiin noin 2 000 puuta. Metsätammi oli niin tärkeä strateginen raaka-aine, että se esimerkiksi Ruotsin valtakunnan alueella määrättiin kruunun omaisuudeksi jo 1500-luvulla. Puiden tai jopa niiden taimien kaataminen tai vahingoittaminen oli rangaistuksen uhalla kielletty. Suomessa metsätammen "pakkorauhoitus" jatkui myös Venäjän autonomian aikana aina vuoteen 1886 saakka. Tämän seurauksena Ruotsissa saattaa yhä edelleen tavata keskellä peltoja kasvavia metsätammia. Nuorien metsätammien kuorista on valmistettu aikaisemmin nahan parkitusainetta sekä valmistettu mustaa väriä. Tammen kuori on myös vanha rohdosaine, jota on käytetty muun muassa limakalvontulehduksiin. Kuorirohdos vaikuttaa limakalvoja supistavasti. Tammikulkurinirkko
Tammikulkurinirkko, aikaisemmalta nimeltään tammenkulkuekehrääjä, tai kulkuekehrääjä, ("Thaumetopoea processionea") on Etelä- ja Keski-Euroopassa tavattava, nirkkoihin kuuluva yöperhonen. Sen toukat voivat aiheuttaa huomattavia tuhoja puustolle ja terveysongelmia ihmisille. Suomesta perhosta ei ole tavattu. Timbaalit
Timbaalit ovat rumpusoitin, joka koostuu kahdesta varsin pienestä ja matalasta rummusta. Soitin sai alkunsa 1800-luvun lopulla Kuubassa. Timbaalien runko on yleensä tehty metallista, ja sen pohja on avonainen. Niiden soitinkalvo on joko nahkaa tai muovia. Tammet
Tammet ("Quercus") on pyökkikasvien ("Fagaceae") suku. Lajeja esiintyy luonnonvaraisena pohjoisella pallonpuoliskolla ja niihin kuuluu sekä lehtensä varistavia että ainavihreitä lajeja. Lajeja tunnetaan noin 500. Niiden tärkein yhteinen tuntomerkki on tammenterho: kuppimaisessa pohjuksessa kasvava ohutkuorinen, pähkinämäinen siemen. Tammiarkkuhauta
Vainaja sijoitettiin kaukalossa sen pää puun tyvenpuoleiseen päähän, joka oli levein ja tilavin. Vainajan alle levitettiin esimerkiksi lehmännahka ja hänet peitettiin usein kankaalla tai manttelilla. Löydetyt vainajat on puettu siististi, hiukset on voitu laittaa, vainajalle on laitettu monia koruja ja hänelle on annettu mukaan kampa, partaveitsi, hiusverkko, aseita tai työkaluja, usein sukupuolesta riippuen. Vainajalle tarkoitetuissa astioissa oli ollut juomaa tai ruokaa aina silloin, kun sitä on ollut tilaisuus tutkia. Jalot lehtipuut
Tammen pohjoisraja kulkee Raumalta Salon seudulle, Salon seudulta Lohjanjärvelle ja Lohjanjärveltä Porvooseen. Tammen pohjoisrajaa pidetään yleensä myös boreaalisen havumetsävyöhykkeen (taiga) ja hemiboreaalisen havu- ja lehtimetsiä sekoittavan sekametsävyöhykkeen pohjoisrajana. Tammi on pyökin ohella yksi lauhkean lehtimetsävyöhykkeen pääpuulajeista, samalla tapaa kuin havumetsävyöhykkeellä pääpuulajit ovat kuusi, mänty ja koivu. Tammi on pohjoisrajansa suhteen hyvin ehdoton, kuten kuusi pohjoisrajoillaan Lapissa. Kummankin, sekä kuusen että tammen, esiintymiä löytyy yleisesti heti niiden pohjoisrajojen eteläpuolella. Paikoin tammi muodostaa Suomessa oikeita metsiäkin, toisin kuin muut jalot lehtipuut. Laajin suomalainen tammimetsä sijaitsee Turun Ruissalossa. Tammiarkkuhauta
Vanhin kirjoitettu lähde kumpuhautojen ryöstelystä on keskiaikaiselta historioitsijalta Saxo Grammaticukselta 1100-luvulta jaa., joka teoksessaan Gesta Danorum () kertoi hautakummun ryöstäjistä. He kaivoivat Balderin (Odinin pojan) hautakumpua yöllä (1100-luvulla) toiveenaan löytää sen suuren aarteen, mistä olivat kuulleet puhuttavan kansantarinoissa. Kaivuutyö kuitenkin keskeytyi kauhunhuutoihin, kun hautakummun päältä virtasi koskenaan vettä heidän päällensä ja kun tämä tulvien peitti kaiken allensa. Tarinan miehet poistuivat nopeasti paikalta ja heidän tarinansa tuli näin kuuluisaksi. Aaltoritariyökkönen
Toukan ravintokasvi on tammi ("Quercus robur"). Borum Eshøj
Vuonna 1875 löytyi aivan keskeltä hautakummun pohjatasoa 50–60-vuotiaan ja noin 170 senttimetriä pitkän miehen arkkuhautaus. Arkku oli valmistettu halkaistusta tammitukista, johon oli koverrettu ruumiille onkalo. Tukin yläpuolisko toimi arkun kantena. Tällaista arkkua kutsutaan tammiarkuksi. Vainaja oli laskettu alustana toimineen naudan nahan päälle ja ruumis oli puettu villavaatteisiin. Tammiarkun kaatamisvuodeksi arvioitiin sen vuosirenkaista laskien 1348 eaa. (virhemahdollisuus -10 vuotta/+18 vuotta). Arkku ja sen löydöt ovat esillä Tanskan kansallismuseossa. Tammiarkkuhauta
Tutkijat selittivät havaintonsa seuraavasti. Normaalisti ilman diffuusio kuljettaa turpeen ilmahuokoisiin lisää happea entisen hapen reagoidessa turpeen ainesosiin. Turpeessa oleva vesi estää ilman diffuusion, mutta vedessä oleva happi jatkaa tätä samaa prosessia, mutta ilmassa olevaa happea hitaammin. Jos hautakummussa oleva vesi ei pääse virtaamaan sen läpi tuoden pinnasta hapekasta vettä tilalle, jää kostea turve lopuksi hapettomaan tilaan. Tutkija selvittivät, että juuri näin oli joissakin hautakummuissa tapahtunut. Tilanne jäi onnekkaasti pysyväksi, koska turpeessa oli paljon rautaa ja mangaania. Sekä raudalla että magnaanilla on hapekkaassa ympäristössä yhdisteissään eri hapetusluvut kuin hapettomissa oloissa. Lisäksi rauta ja mangaani ovat hapettomissa ja happamissa oloissa vesiliukoisia ioneja, kun taas hapellisissa oloissa ne ovat lähes veteen liukenemattomia. Kun vesi muuttuu hautakummussa hapettomaksi, liukenee rauta ja mangaani happamassa vedessä ja liikkuu diffuusion vaikutuksesta vesimassan sisällä. Kun metallit kohtaavat hautakummun sivuilla, päällä ja myös pohjalla hapekkaita alueita, muuttuvat niiden hapetusluvut veteen liukenemattomaan arvoihinsa ja metallit kiinnittyvät uudelleen turpeen ainesosiin. Kun rautaa ja mangaania kertyy riittävästi, muodostuu rajavyöhykkeelle tiivis, kova ja näkyvä kuorimainen kerros, joka tiivistää hautakummun entisestään. Rautakuori sulkee kosteuden sisäänsä niin, ettei se kuivu enää koskaan. Borum Eshøj
Suurimmasta hautakummusta on löytynyt 8 hautaa, joista kolme olivat tammiarkkuihin tehtyjä ruumishautauksia, kaksi olivat paasiarkkuihin tehtyjä polttohautauksia, ja kolme muuta olivat muita polttohautauksia. Esineiden tyyliin ja muotoiluun perustuvaa ajoitus antaa haudoille väljän ajoituksen 1500–1300 eaa. eli ne kuuluvat kaikki periodille II. Seuraavassa selostetaan hautakummusta Eshøj I löytyneet kolme tammiarkkuhautausta. Tammikukkajäärä
Tammikukkajäärä ("Strangalia attenuata") on sarvijääriin kuuluva kovakuoriaislaji. Se on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ja on 1. heinäkuuta 2013 alkaen rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella Ootraus
Biedermeier aikana n. 1840–1860 huonekkalut olivat lakattua jalopuuta tai kotimaisista puulajeista valmistetut maalattiin tummiksi esimerkiksi ebenholzia muistuttaviksi ootraamalla. Myös huoneiden ovilevyjen puujäljitelmämaalaus yleistyi. Kirkoissa saatettiin koko kiinteä sisustus ootrata tammea jäljitellen. Joissakin kohteissa tiedetään tehdyn seetripuumaalausta. 1800-luvun puolivälissä Thomas Kershaw ja John Taylor asettivat näytteille paneeleja, joissa oli niin taidokasta puunmukailua, että arvostelijat vaativat todisteita, että kyseessä olivat maalatut jäljitelmät eikä aito puu. Viktorian aikakaudella puunmukailusta tuli erittäin suosittua, ja asiakas voi valita luetteloista esimerkiksi katajan, saarnen, pähkinäpuun, tammen, rautatammen, koivun, linnunsilmävaahteran, italialaisen pähkinäpuun, oksatammen, mahongin, pikimännyn, juuritammen, palisanterin tai satiinipuun. 1850- luvun jälkeen tulivat käyttöön metallikammat, joilla tehtiin yksinkertaisia syykuvioita, useimmiten ne tehtiin kuitenkin siveltimellä. Ølbyn nainen
Tammiarkku oli asetettu hautaan luode-kaakko-suuntaisena siten, vainajan pää osoitti kaakkoon. Arkun alle oli raportin piirroksissa piirretty vain rivi kiviä kummallekin puolelle arkkua tukemaan ja pitämään sitä sitä pystyssä. Tower Bridge
Tower Bridge on Thames-joen ylittävä läppäsilta Lontoossa Towerin linnoituksen itäpuolella. Sen on suunnitellut Lontoon kaupunginarkkitehti Horace Jones. Käytännön rakentamisesta vastasivat insinööri John Wolfe-Barry sekä arkkitehti George D. Stevenson. Sillan runko rakennettiin tuolloin uudesta materiaalista, teräksestä. Tornien pääasiallisin rakennusmateriaali on muotoon hiotut graniittilohkareet. Käärmeet ja tikapuut
Käärmeet ja tikapuut on antiikin Intiasta peräisin oleva lautapeli, eräänlainen kilpajuoksupelin variaatio. Pelilauta koostuu useimmiten 10×10 ruudusta. Ruudut on numeroitu niin, että numerointi etenee vaakasuunnassa edestakaisin, hypäten aina rivin päädyssä ylemmälle riville. Pelilaudalla on myös erikokoisia käärmeitä ja tikapuita. Tikapuiden ylä- ja alapäät ovat pelilaudan eri riveillä. Jos pelaaja joutuu ruutuun, jossa on tikapuiden alapää, saa hän kavuta tikkaita pitkin niiden yläpäässä olevaan ruutuun. Jos pelaaja sitä vastoin joutuu ruutuun, jossa on käärmeen pää, putoaa hän sitä pitkin sen hännän kohdalla olevaan ruutuun. Tammi
Euroopan paksuin metsätammi kasvaa Ruotsin Smålandissa. Puu on ympärysmitaltaan 14 metriä. Metsätammi saattaa elää hyvin vanhaksi, vanhimmat yksilöt ovat yli 1 000-vuotiaita. Pohjoismaiden vanhimman, Tanskassa kasvavan metsätammen arvioidaan olevan noin 1 800 vuotta. Tamu
Tamu on Tyynessämeressä sijaitseva kilpitulivuori, jonka on arvioitu olevan suurin maapallolla sijaitseva tulivuori. Tamu sijaitsee noin 1 600 kilometrin päässä Japanista itään. Tamun tulivuoren arvioidaan syntyneen 145 miljoonaa vuotta sitten jura- ja liitukausien vaihteessa. Tamun pinta-ala on arviolta 120 000 neliömailia. Hågahögen
Tammiarkku löytyi romahtaneesta hautakammiosta, joka oli rakennettu pystytetyistä ja määrämittaisista tammen puunrungoista. Hautakumpu oli rakennettu sen ensimmäistä hautausta varten ja tämä arkku sijoitettiin maan pinnalle sammuneen hiilloksen päälle. Joko paikka poltettiin ennen hautausta tai sitten rovion jätteet kuljetettiin hautapaikalle. Arkku sijoitettiin tukkipuista rakennettuun kammioon, jonka sivuille, päälle ja lopulta sen ympärille kasattiin neljä metriä korkea kiviröykkiö . Tutkijoita on kuitenkin askarruttanut hautakummun kerrokset, joiden seassa oli sekä ihmisten että eläinten luita. Joutuivatko ne sinne silloin, kun hautaa peitettiin ruohoturpeella? Tammisuo
Vuonna 1917 otettiin käyttöön noin puolentoista kilometrin päässä rautatieasemalta sijainnut Tammiston hautausmaa. Yhdeksän hehtaarin laajuisesta alueesta tuli 1930-luvulla Viipurin yleisimmin käytetty hautausmaa, jolla on myös vuosien 1939–1944 sotien sankarihautoja. Paikalla ei kuitenkaan ole muistomerkkiä. Tammiston siunauskappelin suunnitteli vuonna 1937 arkkitehti Jalmari Lankinen. Tuppeensahattu lauta
Tuppeensahattu lauta eli tuppilauta on lautatavaraa, jossa puuta ei särmätä, vaan sen arvokas pintapuu tulee hyödynnettyä. Tuppeensahaamista kutsutaan myös läpisahaamiseksi. Peruslauta on työstetty neljältä sivulta eli se on särmätty, mutta tuppeensahatussa laudassa särmiä ei ole tehty. Tämän vuoksi laudan leveys voi vaihdella pituussuunnassa, jolloin vierekkäin ladottujen lautojen väliin jää rakoja. Lauta on hinnaltaan yleensä normaalia kalliimpaa ja sitä käytetään lähinnä koristepuuna esimerkiksi saunaosastoissa ja metsästysmajoilla sekä puusepänteollisuudessa. Tammi
Tammivyöhyke on toinen alue Suomessa, jota ei lueta kuuluvaksi taigaan. Toisen ääripään muodostavat tunturilapin tunturikoivikot. Tammivyöhykkeellä kasvillisuus on jo liian rehevää ja eteläisiä piirteitä täynnä, jotta se voitaisiin sijoittaa taiga-tittelin alle. Tästä huolimatta Suomen tammivyöhykkeen metsät ovat voimakkaasti havupuuvaltaisia, joten se voidaan Suomen osalta lukea vielä havumetsäalueeseen, vaikkei se olekaan enää varsinaista pohjoista boreaalista taigaa. Suomen tammivyöhyke on tammen esiintymisen äärialuetta, ja saanut siitä nimensä. Lametta
Lametta on peräisin 1610-luvulta Saksasta. Alkujaan tinseli tehtiin hopeasta, mutta se hapettui nopeasti eikä säilyttänyt kimaltavuutta, joten hopea korvattiin tinan ja lyijyn seoksella. Lametalla koristeltiin erityisesti joulukuusi. Muovin kehittymisen myötä lamettaa alettiin tehdä muovista. Tammi
Tammen lisäksi vain pääasiassa tammivyöhykkeelle asettuneita lajeja ovat saarni, keltavuokko, isokäenrieska, vuorijalava, pähkinäpensas ja pystykiurunkannus. Nämä melko vaateliaat lajit menestyvät luonnossa heikosti tammivyöhykkeen pohjoispuolella, tosin yksittäisiä esiintymiä tavataan Tampereen alueen lehtokeskuksessa asti. Myös karaistuneemmista jaloista lehtipuista metsävaahtera ja metsälehmus ovat selvästi runsaampia tammivyöhykkeellä kuin pohjoisempana. Tammivyöhykkeen puusto ei ensi vilkaisulla eroa ihmeemmin muunkaan Etelä-Suomen kangasmetsistä, mutta siellä lehtoja on paljon runsaammin kuin muualla Suomessa, ja näissä lehdoissa myös nämä tiukasti tammivyöhykkeelle sidonnaiset lajit kasvavat. Tammivyöhykkeen alueella kuivat mäntyvaltaiset kankaat ovat muuta Suomea harvalukuisempia, mutta niitäkin löytyy. Tavallisin metsätyyppi on kuitenkin kuusivaltainen tuore kangas, tai lehtomainen (kuusivaltainen myös) tuore kangas, lehdotkin ovat yleisiä (näissä kasvaa yleensä myös kuusta). Myös lähes kaikki Suomen harvalukuiset jalopuulehdot kasvavat tammivyöhykkeellä, mutta komeita lehmuslehtoja löytyy jopa Pohjois-Savon saarilta saakka. Tammi
Nykyään metsätammea käytetään kovan, ruskean puuaineksensa vuoksi paljon huonekalu- ja koristepuuna sekä parkettina. Suossa tummunutta tammea voi puolestaan käyttää eebenpuun tavoin. Metsätammea käytetään myös puistopuuna. Suomessa se menestyy istutettuna hyvin eteläistä Keski-Suomea myöten. Jalostetuista viljelylajikkeista tavallisimpia on 'Fastigiata' eli kartiotammi. Quercus kelloggii
Quercus kelloggii on tammien ("Quercus") sukuun ja pyökkikasvien heimoon ("Fagaceae") kuuluva kesävihanta puulaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla Kalifornian ja Oregonin vuoristoissa. Se on luontaisella elinalueellaan erittäin tärkeä ravintokasvi monille eläimille, ja sen terhoja on käytetty myös ihmisten ruokana. Tammenkääpä
Tammenkääpä ("Phellinus robustus" syn. "Fomitiporia robusta") on jykevä ja kova monivuotinen lakillinen kääpä, joka kasvaa tammilla. Sen itiöemän läpimitta saattaa olla jopa yli 20 cm ja paksuuskin 10 cm. Se on päältä ruskea, alapinta vaaleampi, halkaisupinnalta lähellä kullanväristä. Itiöemä muuttuu kasvaessaan puolipallomaisesta särmäiseksi, kuitenkin reunalta pyöristyneeksi. Siinä on nähtävillä vuosirenkaat. Pillejä on viitisen millimetrillä. Laji muistuttaa paljon pienempää tyrninkääpää, mutta isäntäpuusta ei voi erehtyä. Myös muut arinakäävät ovat jossain määrin samantapaisia. Lajin on tieteelle kuvannut suomalainen sienitieteilijä Petter Karsten vuonna 1889. Tammenkääpä on Suomessa harvinainen, silmälläpidettävä (NT). Arinakääpien sukua on harkittu mikroskopian sekä DNA-tutkimusten perusteella jaettavaksi, jolloin Suomessa tavattavista lajeista tammenkääpä, tyrninkääpä sekä kuhmukääpä tulisivat kuulumaan sukuun "Fomitiporia". Masuuni
Aikaisemmin takkirauta laskettiin harkkovalimolla muotteihin harkkoraudaksi, ja syntyneet rautaharkot sitten kuljetettiin sulatettavaksi terästehtaisiin. Nykyään useimmat malmia raaka-aineenaan käyttävät terästehtaat toimivat rauta-terästehdas-kombinaatteina, ja takkirauta lasketaan senkkavaunuihin. Tammenkäävät
Tammenkäävät ("Fomitiporia") on kääpäsienisuku, joka on aiemmin sisällytetty arinakääpien sukuun. Mikäli käytössä olevat tutkimusmenetelmät osoittavat sen omaksi suvukseen, siihen kuuluu Suomen lajistosta kolme kääpää, nimittäin kuhmukääpä ("F. punctata"), tammenkääpä ("F. robusta") ja tyrninkääpä ("F. hippophaëicola"). Kammi
"Pirrikodan" (kartiokota) runkona on esimerkiksi kolme haarapäistä riukua, joiden varaan on pystytetty muita riukuja siten, että pohjasta muodostuu ympyrä. Pohjan halkaisija on voinut olla esimerkiksi 3-3,5 metriä. Muodoltaan pirrikotarunkoinen turvekammi on ollut kartiomainen ("tiipii-malli"). Kateaine ulottuu maanpinnasta lähes huipulle asti. Tamme-Laurin tammi
Tammeen on iskenyt useita salamoita, jotka ovat vahingoittaneet puuta. Puun keskiosa onkin oksaton. 1970-luvun korjauksessa tammen sisältä löydettiin Metsäveljien piilopaikka. Seitsemän ihmistä pystyi seisomaan puun sisällä ennen kuin se täytettiin kahdeksalla tonnilla teräsbetonia. Puu kasvaa edelleen, vaikka se onkin menettänyt latvansa salamaniskujen takia. Timjami
Timjami eli tarha-ajuruoho ("Thymus vulgaris") on huulikukkaiskasveihin ("Lamiaceae") kuuluva, keskiajalta lähtien yrttinä ja lääkkeenä tunnettu ja käytetty puolipensas. Timjami kasvaa villinä Välimeren ympäristössä. Suomessa se on avomaanviljelyssä yleensä yksivuotinen. Kasvin latinankielinen suvun nimi "thymus" viittaa rohkeuteen ja voimaan. Myös tuoksuvaa uhria tarkoittava kreikan sana "thymon" liitetään joskus kasviin. Kivikin kuninkaanhauta
Hallström löysi paasiarkun sisältä ja sen ympäriltä ihmisten luita ja hampaita sekä eläinten luita. Ihmisten luut ja hampaat tutkittiin vuonna 2009 ja niiden todettiin kuuluneen viidelle eri henkilölle. Löytöjä tehtiin kolmesta eri kohtaa arkun sisältä ja kahdesta kohtaa arkun ulkopuolelta. Yhdenkään ihmisen sukupuolta ei ole kyetty määrittämään. Luokki
Paras luokki tulee niinipuusta eli metsälehmuksesta, joka on kevyttä, joustavaa ja sitkeää sekä pitää muotonsa. Muita erinomaisia luokissa käytettyjä puulajeja on pihlaja, marjakuusi, kataja ja koivu. Pajusta luokki valmistettiin vanhastaan yleensä silloin, jos metsässä sattui vahinko ja luokki katkesi. Taivuttamalla kaksi pajua kaarelle ja sitomalla ne yhteen saatiin nopeasti käyttöön tilapäinen luokki. Puutavara
Tukit ryhmitellään käyttötarkoituksen mukaan sahatukeiksi ja vaneritukeiksi (sorvitukki, viilutukki) niiden erilaisista laatuvaatimuksista johtuen. Sahatukit ovat pääasiassa kuusta ja mäntyä sekä huonekalujen raaka-aineeksi jonkin verran käytettävää koivua. Sahatukkien latvaläpimitan alaraja on yleensä männyllä 15 cm ja kuusella 16 cm. Taalainkoivu
Taalainkoivu ("Betula pendula" f. "dalecarlica") rauduskoivun liuskalehtinen muoto. Taalainkoivu on löydetty Ruotsista, Taalainmaalta vuonna 1767. Sen lehti muodostuu kahdesta toisiaan allekkaisesta liuskasta. Näin ollen lehdessä on kärkiä yhteensä viisi. Eräs toinen rauduskoivun liuskalehtinen versio loimaankoivu (f. "crispa"), jossa on yksi liuskapari, joten kärkiä on kolme. Kummatkin liuskalehtiset rauduskoivut ovat riippaoksaisia ja niitä käytetään koristepuina. Loimaankoivun taimia myydään taimitarhoissa usein tunnetumman taalainkoivun nimellä. Store Kongehøj
Haudan D tammiarkku sijaitsi arkun C vieressä, ja myös se oli myös aseteltu luoteis–kaakko-suuntaiseen asentoon, minkä vuoksi se oli heikosti säilynyt. Sen ympärille oli kasattu kivistä suorakulmion muotoinen kiveys. Arkusta löydettiin heikkoja jälkiä polttamatta arkkuun laitetusta vainajasta. Myös vainajan villaisista vaatteista ja eläimen vuodasta näkyi jäänteitä. Vainajalla oli haudattaessa ollut mukanaan puutuppeen työnnetty pronssitikari (25712). Tupesta irtosi käsiteltäessä suuri pronssinen hylsy, joka piti tupen osia yhdessä. Arkun läheltä löydettiin suuren eläimen luu, joka on todennäköisesti hautakumpua paljon nuorempi. Takiaistammi
Takiaistammi ("Quercus macrocarpa") on tammilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Skelhøj
Hautakummun hautauksesta ei ole jäännyt mitään tutkittavaksi. Se on tutkijoiden mukaan ryöstetty kahdesti. Ensimmäinen ryöstö tehtiin todennäköisesti heti hautakummun valmistuttua ja toinen vasta 1800-luvulla. Tämän vuoksi ei tammiarkku ole säilynyt nykypäiviin asti. Arkun asento, joka tiedetään hautakummun jäänteiden perusteella, oli itä-länsi-suuntainen. Syy, miksi hautaryöstö tapahtui, liittyi todennäköisesti vainajan varallisuuteen. Tammiritariyökkönen
Toukan ainoa ravintokasvi on tammi ("Quercus"). Tammi
Tammen sukuisilla puilla on Euroopassa ikivanhat perinteet kansansaduissa ja -tarinoissa sekä mytologiassa. Niitä on pidetty kautta aikain voimallisena puina uskonnoissa, joissa ne tunnettiin mahtavimpien jumalien asumuksena. Skandinaviassa niitä pidettiin ukkospuina, jotka edustivat ukkosenjumala Thoria. Antiikin Kreikassa tammet oli omistettu ukkosenjumalalle Zeukselle, jonka uskottiin syntyneen tammen juurella. Muinaisille ihmisille tammi symboloi hedelmällisyyttä, viisautta ja hyvää onnea. Euroopan druidien kerrotaan polttaneen ikuisia tammitulia. Tämä tarkoitti rituaalia, jossa kyläläiset sytyttivät joka vuosi tulisijansa uudelleen tammen pyhistä liekeistä, joiden uskottiin turvaavan kodin taloutta. Tammi
Etelä-Suomessa on pitkään siirretty luonnonvaraisia metsätammia puutarhoihin, ja se onkin suosittu piha- ja puistopuu. Etelä-Suomessa metsätammet kasvavat puistoissa ja pihoilla suuriksi, mutta Pohjois-Suomessa ne jäävät usein pieniksi pensaiksi ja paleltuvat helposti kuoliaaksi. Shakkilauta
Samanlaista pelilautaa käytetään myös tammipelissä. Villan tammireunus
Villan tammireunus on Naantalissa, Luonnonmaalla sijaitseva vuonna 2003 perustettu noin 1,4 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue. Tammireunus koostuu yli kahdestakymmenestä, läpimitaltaan vähintään kahdenkymmenen senttimetrin paksuisista tammista, sekä useista vaahteroista. Alue täyttää luontaisesti syntyneen, merkittäviltä osin jaloista lehtipuista koostuvan metsikön kriteerit. Suojeluperusteena oli Luonnonsuojelulain 29 § luontotyyppirajaus. Toika
Koivupuiset tuotteet valmistetaan alusta alkaen, itse sahatusta suomalaisesta tyvitukista. Myös koivukalusteita tehdään sopimusvalmistuksena. Barnenez
Barnenez on niin sanottu tumulushauta. Kumpu on 75 metriä pitkä, 25 metriä leveä ja 6 metriä korkea, ja siinä on 11 hautakammiota. Siinä on 13–14 miljoonaa kiloa kiviladosta. Yhden doleriitista ja graniitista rakennetun, 4000 tonnin painoisen hautakammion rakentaminen on vienyt erään arvion mukaan kolme kuukautta 200 mieheltä, jos tehtiin 10-tuntisia työpäiviä. Tammilaahusvenhokas
Toukka elää tammilla ("Quercus"). Metsä Board Tako
Metsä Board Tako eli Takon kartonkitehdas on Tampereen keskustassa Tammerkosken länsirannalla sijaitseva kartonkia valmistava tuotantoyksikkö. Tehtaassa on kaksi tuotantokäytössä olevaa kartonkikonetta ja yksi käytöstä poistettu kartonkikone. Tehdas on perustettu vuonna 1865, ja se kuuluu Metsä Board-konserniin. Waldemarsudde
Puistossa on kaksi paksua tammea: "Prinssi Eugenin tammi", jota pidetään Djurgårdenin suurimpana elossa olevana tammena, sekä "Trädgårdseken", vanha tammi gallerian sisäänkäynnin luonna. "Trädgårdseken", jonka runkoa ympäröi istuinpenkki, on prinssi Eugenin vuonna 1902 istuttama. Tästä tammesta on kuitenkin jäljellä vain kuollut kanto. Tammikankaan hautausmaa
Tammikankaan hautausmaa sijaitsee Ylöjärven Kurussa, Poikeluksentien varressa, vajaa 2 kilometriä entisestä kuntakeskuksesta etelään. Hautausmaa ja sen kappeli vihittiin käyttöön vuonna 1904.
Hautausmaata peruskorjattiin viimeksi vuonna 1999, jolloin sinne myös rakennettiin kellotorni. Kellon torniin lahjoitti Kurun Lions Club.
Hautausmaan pohjoispuolella oleva laajennusosa hankittiin seurakunnan käyttöön vuonna 1956 ja takana oleva metsikkö vuonna 2002. Olympiatammi
Suomi saavutti Berliinin olympialaisissä yhteensa kahdeksan kultamitalia, kun mukaan lasketaan myös Urho Karhumäen taidelajien voitto. Tunnetuin suomalaisten tammista on nyrkkeilijä Sten Suvion saama puu. Se istutettiin vuonna 1937 yhdessä voimistelija Ale Saarvalan tammen kanssa Viipurin keskusurheilukentän pääportin läheisyyteen, josta molemmat siirrettiin jatkosodan perääntymisvaiheessa 1944 Joutsenoon. Nykyään Suvion tammi on Martikanpellon koulun pihamaalla, jossa vuonna 2011 hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlan yhteydessä paljastettiin muistolaatta. Ale Saarvalan tammen nykyinen sijainti ei ole selvillä. Tunnettu on myös painija Lauri Koskelan muistolaatalla varustettu tammi, joka vuodesta 1939 lähtien on kasvanut Lapuan kaupungintalon puistossa. Tammiarkkuhauta
Tammiarkkuhautauksen merkitys arkeologiassa liittyy vainajan ja sen mukaan laitettujen orgaanisten materiaalien parempaan säilymiseen nykypäiviin asti. Jo muutaman hyvin säilyneen hautauksen tarkka tutkiminen on lisännyt tietämystä Skandinavian pronssikauden olosuhteista merkittävästi enemmän kuin kaikkien hyvin maatuneiden hautojen tutkimukset tähän asti. Rauduskoivu
Suomessa on perinteisesti käytetty myös koivun kuorta eli tuohta, josta on esimerkiksi valmistettu koivutervaa eli tököttiä. Tuohi myös palaa erittäin hyvin. Myös saunavihtaan käytetään lähinnä rauduskoivua, hienoimmillaan pienen rauduskoivun alaoksia. Britanniassa taas koivun oksia on käytetty hevoskilpailussa tekemässä pensasesteistä tiheämpiä. Tammiarkkuhauta
Säilymistä edistäviä piirteitä voidaan osoittaa olevan muutamia. Koska happi oli orgaanisen materiaalin säilymisen kannalta huono asia, pidensivät hapettomat olosuhteet säilymisaikaa merkittävästi. Hautakumpu, joka rakennettiin turvelaatoista tiiviisti yhteen pinoamalla, imivät itseensä hyvin vettä. Tutkijat ja viljelijät ovat kertoneet, että kun kumpua on alettu kaivaa, on siitä poistunut tehdyn aukon kautta paljon vettä. Veden säilymistä kummussa on ihmetelty ja kun asiaa alettiin tutkia, havaittiin tämän ilmiön liittyvän rautaan ja mangaaniin, jota esiintyi alueiden turpeessa runsaasti. Eräässä kokeessa rakennettiin kaksi hautakumpua ruohoturpeista. Niiden sisälle ”haudattiin” siat, jotta nähtäisiin, käynnistyykö maatuminen heti. Toinen hautakumpu kasteltiin rakentamisen aikana ja toista ei. Sitten kummut annettiin olla sään armoilla kolme vuotta. Kokeessa havaittiin, ettei kuivassa turpeessa synny vesitiivistä rakennetta vaan lahoaminen alkaa siinä heti. Tutkijat saivat säilymisen alkamaan siinä hautakummussa, johon lisättiin rakennettaessa vettä. Samalla havaittiin turpeen sisältämän raudan ja mangaanin käyttäytyvän kaivauksissa havaitulla tavalla. Tommi-puukko
Tommi-puukko eli Kainuun puukko on Hyrynsalmella 1800-luvulla kehitetty puukkomalli. Fiskarsin hienotaepajan johtajan englantilaisen Thomas (Tommi) Woodwardin oppipoika Kalle Keränen kehitti mallin vuoden 1868 jälkeen. Kerästä alettiin Woodwardin mukaan nimittää Tommiksi ja hänen valmistamiaan puukkoja Tommi-puukoiksi. Puukon tekotapa säilyi Kerästen suvun salaisuutena aina 1930-luvulle saakka, jolloin puukkoja alettiin jäljitellä ensin Hyrynsalmella ja sitten muualla Kainuussa. Guldhøj
Hautakumpu ei ollut säilynyt koskemattomana. Keskimmäinen tammiarkku, johon oli haudattu aikuinen, oli ryöstetty. Siihen oli ilmeisesti päästy käsiksi kaivamalla hautakumpuun päältäpäin syvä kuoppa ja sitten tammiarkkuun oli hakattu kirveellä reikä. Arkusta olisi otettu tai yritetty ottaa talteen metalliesineet (kuten yleensä tehdään). Keppi, jolla esineet ronkittiin aukosta talteen, makasi arkun vieressä. Löydetyt kolme arkkua ovat tutkijoiden arvioiden mukaan kuuluneet samalle perheelle.