Milloin käytiin Iranin ja Irakin välinen sota?
Irakin–Iranin sota
Irakin–Iranin sota käytiin 22. syyskuuta 1980 – 20. elokuuta 1988. Irakin johtaja Saddam Hussein aloitti sodan Irania vastaan, koska hän halusi vallata vallankumouksen heikentämältä Iranilta Khūzestānin öljykenttiä ja Shatt al-Arabin vesiväylän.
Irak
Tämän jälkeen Irak oli Turkin hallinnassa ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Sen jälkeen se joutui Yhdistyneen kuningaskunnan hallintaan Kansainliiton mandaattialueena. Toukokuussa 1920 maassa nousi laaja heimo- ja uskontorajat ylittänyt kapina brittihallintoa, etenkin komissaari Sir Arnold Wilsonia vastaan San Remon rauhankokouksen tulosten tullessa ilmi. Britit kukistivat sen suurin ponnistuksin ja kustannuksin muun muassa ilmapommituksin ja tuomalla joukkoja Intiasta. Irakin–Iranin sota
Iranin menestys ajoi Irakin puolustuskannalle, ja armeijan taistelumoraali oli huono. Irak oli vuonna 1982 romahduksen partaalla. Länsi alkoi tukea Irakia, koska pelkäsi Iranin vaikutusvallan kasvua. Niinpä Irakin asema koheni jonkin verran, ja vuonna 1984 mennessä sota oli vakiintunut tasapeliin, jossa Iran näytti olevan kuitenkin niskan päällä. Saddam järjesti kovalla kädellä muun muassa upseerien teloituksin armeijan uudelleen. Iran ja Irak ajautuivat asemasotaan, jossa yrittivät näännyttää toisensa. Iran ei saanut Irakin šiioja puolelleen, koska Saddam paransi heidän asemaansa Irakissa, ja Irakin shiiat olivat arabeja, eivät iranilaisia. Irakin puolella taisteli myös muun muassa jordanialaisia ja egyptiläisiä sotilaita. Tankkerisota
Tankkerisota oli osa 1980-luvun Irakin–Iranin sotaa, missä maat tekivät hyökkäyksiä toistensa öljykuljetuksia vastaan. Irak aloitti tankkerisodan Persianlahdella. Ulkovallat pelkäsivät kuitenkin enemmän Iranin hyökkäyksiä, jotka kohdistuivat suurten öljynviejien Saudi-Arabian ja Kuwaitin tankkereihin. Iran halusi painostaa nämä maat tukemasta Irakia sodassa. Yhdysvallat tuli mukaan tankkerisotaan suojellakseen Kuwaitin tankkereita. Irakin sota
Vuonna 2006 alkoi toimia Irakin oma hallitus. Vuonna 2007 Yhdysvallat nimitti sovinnollisena tunnetun kenraali David Petraeuksen liittouman joukkojen komentajaksi muun muassa rauhoittamaan Bagdadia. YK:n toimivaltuuksia jatkettiin Irakissa vuonna 2007 ilman maan parlamentin suostumusta. Samana vuonna liittouma, Irakin joukot ja Irakin hallituksen puolelle kääntyneet kapinalliset kukistivat suuren osan vastarintaa muun muassa laajassa Anbarin maakunnassa, jonka pääkaupunki Ramadi oli käytännässä joutunut kapinallisten haltuun. Vuonna 2008 väkivalta oli vähentynyt selvästi, ja Irakin oma armeija toimi Yhdysvaltain joukkojen kanssa šiiojen puolisotilaallisia joukkoja vastaan muun muassa Basrassa. Šiiat voittivat vuoden 2010 vaalitkin, vaikka toinen šiiojen voittajapuolueista oli teoriassa ei-etninen ja ei-uskonnollinen. Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Pohjoisella ja keskisellä rintamalla irakilaiset etenivät helposti ja nopeasti lyöden maahan hajanaisen Pasdaranin vastarinnan. Keskirintamalla irakilaiset valtasivat Qasr-i-Shrinin ja ajoivat sieltä panssariprikaatin saaden bagdas-teheren-valtatiellä olevan vuorenharjanteen. Etelämpänä irakilaiset valtasivat Mehranin ja Vahidyehin lentokentän. Pohjoisessa irakilaiset valtasivat Panjwinin iranilaisen kurdialueen estäen näin hyökkäykset Sanandajista Suleimanijaan. Operaatio Badr
Tämän jälkeen Irak aloitti uudestaan kaupunkien sodan siviilejä vastaan maaliskuussa. Kohteina olivat Isfahan, Tabriz, Shiraz ja jopa Teheran. Tähän Iran vastasi samalla mitalla. Irakin–Iranin sota
Irak oli pitkään havitellut itselleen persialaisen Iranin arabien asuttamaa Khūzestānin provinssia. Khūzestānin olivat ottomaanit sen mielestä anastaneet Iranille. Niinpä 1960-luvulla Irak alkoi tukea Khūzestānissa itsenäisyysliikettä. Iran lietsoi Pohjois-Irakin kurdien kapinaliikkeitä antaen niille aseista vuonna 1974, jolloin oli suuri kurdikapina. Basran taistelu (2003)
Basran taistelu oli Irakin sodan aikana käyty taistelu Irakin ja brittien välillä 23. maaliskuuta – 7. huhtikuuta 2003. Basra oli Irakin toiseksi suurin kaupunki ja tärkein satama, jonka asukkaat olivat Saddam Husseinia vastustaneita šiioja. Kaupunki kukistui joihinkin muihin Irakin osiin verrattuna helposti, mutta sodan jälkeisen ajan suunnittelun puute johti väkivaltaisuuksiin. Tankkerisota
Irak julisti jo 7. lokakuuta 1980 leveyspiirin 29.03 N pohjoispuolisen alueen kielletyksi sotavyöhykkeeksi. Toukokuussa 1981 Irak ilmoitti, että Iranin satamiin ja sieltä ulos purjehtivat kauppalaivat liikkuvat sotatoimialueella omalla vastuullaan. Vuodesta 1981 alkaen Irak hyökkäsi Iranin öljysatamia, öljynjalostamoja ja puolueettomia, Iranin alueelle saapuvia tai sieltä lähteviä tankkereita vastaan. Irakin–Iranin sota
Yllättäen Israel tuki sionismin vihollista Irania, koska piti Irakia pahempana uhkana itselleen. Sodan edetessä Iran pyrki lähentymään Neuvostoliittoa. Yhdysvallat ja Neuvostoliitto eivät sotaan puuttuneet, koska se tasaväkisenä ja jatkuvana heikensi molempia osapuolia ja näin esimerkiksi Yhdysvaltain kannalta katsoen loppujen lopuksi vakautti aluetta. Yhdysvallat ja Israel eivät halunneet kummankaan osapuolen voittavan. Irakin–Iranin sota
Irak voimistui merkittävästi vuonna 1987, jolloin sen armeijaa laajennettiin, koulutettiin ja maa oli saanut ulkomailta uusia aseita. Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980 oli Irakin diktaattori Saddam Husseinin määräämä tunkeutuminen Iraniin syyskuussa vuonna 1980. Tämä aloitti kahdeksanvuotisen Irakin–Iranin sodan. Irak pyrki hyökkäyksellään valtamaan Shatt al-Arabin vesiväylän ja Khūzestānin öljykenttiä. Irakilaisten tarkoitus oli kaapata nämä alueet itselleen, ja sitten solmia rauha Teheranin kanssa. Irakin hyökkäys eteni alussa hyvin, mutta irakilaisten yllätykseksi vastarinta sitkistyi melko pian. Iranin historia
Toisen maailmansodan aikana Iran oli tärkeä alue liittoutuneiden Neuvostoliiton-avustuslinjalle. Elokuussa 1941 brittiläiset ja intialaiset joukot miehittivät Iranin Irakista, ja neuvostoliittolaiset pohjoisesta käsin. Britit pakottivat saksalaisten kanssa yhteistyötä tehneen Reza Pahlavin eroamaan ja tilalle tuli hänen poikansa Mohammad Reza Pahlavi, joka hallitsi vuoteen 1979. Irak
Vuodesta 1979 vuoteen 2003 Irakia hallitsi presidentti Saddam Husseinin johtama Baath-puolue. Baath oli noussut valtaan jo 1968, mutta Saddam muutti maan diktatuuriksi. Yksikamarisen, 250-paikkaisen parlamentin jäsenet valittiin neljän vuoden välein. Vain Baath-puolueen jäsenet saivat asettua ehdokkaaksi. Keväällä 2003 alkoi Irakin sota, jossa Yhdysvaltain johtama liittouma valloitti maan muutamassa viikossa. Tällöin kenties näkyvimmäksi poliitikoksi nousi tiedotusministeri Muhammad Sa’id al-Sahhaf. Huhtikuusta 2003 alkaen maa oli Yhdysvaltain johtaman liittouman joukkojen miehitysvallan alla. Hallintoa johti L. Paul Bremer. Irakilaisista koottiin väliaikainen hallintoneuvosto, jossa oli kuukausittain vaihtuvat puheenjohtajat. Neuvosto nimitti ministerit ja muut virkamiehet. 28. heinäkuuta 2004 valta luovutettiin takaisin irakilaisille, mutta Yhdysvalloilla oli edelleen sananvaltaa monissa asioissa. Irakin–Iranin sota
Irakin–Iranin sodan yksi perimmäinen syy oli se, että maat riitelivät pitkään Shatt al-Arabin vesiväylän omistuksesta. Maat jakoivat sen kahtia vuoden 1975 sopimuksella. Iranissa tapahtui vuonna 1979 Iranin vallankumous, joka muutti maan šiialaisten uskonoppineiden johtamaksi islamilaiseksi tasavallaksi. Iranin johtaja ajatollah Khomeini halusi, että hänen mielestään sorretut šiialaiset nousisivat kapinaan arabimaissa. Khomeinin mielestä baath-puolueen johtama maallisesti hallittu Irak oli paha ja epäpyhä. Iran tukikin irakilaisten šiialaisten vastarintaliikettä, joka alkoi tehdä attentaatteja Irakin johtoa vastaan. Samoihin aikoihin Saddam Hussein kaappasi vallan Irakissa. Saddam pelkäsi šiiakapinaa tukevaa Khomeinia ja halusi syöstä tämän pois vallasta. Saddam halusi myös kumota heti tilaisuuden tullen Shatt al-Arabin vesiväylää koskevan sopimuksen, jota hän piti Irakia nöyryyttävänä, ja nousta lopulta koko arabimaailman johtoon. Saddamin ajatus siitä, että Iran oli vallankumouksen heikentämä, näytti todelta kevään 1980 pienissä rajataisteluissa. Hän halusi antaa Iranille opetuksen valtaamalla koko Shatt al Arabin ja Khūzestānin öljykenttiä. Saddam uskoi Khūzestānin arabien nousevan kapinaan Irania vastaan. Saddam ei kuitenkaan halunnut antaa armeijansa hyökätä Teheraniin asti, mutta uskoi sodan kaatavan Iranin hallituksen. Saddamin mielestä Iraniin kannatti hyökätä, kun maa oli islamilaisen vallankumouksen heikentämä; hän uskoi myös vallankumouksen tuhoutuvan ennen pitkää sisältäpäin. Lisäksi hän pyrki laajentamaan sotaa usuttamalla Iranin kansallisia vähemmistöjä nousemaan kapinaan Khomeinin hallintoa vastaan. Irakin–Iranin sodan tausta
Sodan väitetään olleen vältettävissä vielä vuonna 1979. Etelä-Irakissa on enin osa väestöstä šiiamuslimeja, vaikka vallassa olivat sunnimuslimit. Khomeini kehotti arabimaailman šiioja nousemaan sunnihallituksia vastaan seuraten Iranin islamilaisen vallankumouksen esimerkkiä. Iranilaisten uskonjohtajien mielestä baathistien hallitsema Irak oli ei-islamilainen valtio, joka sorti šiioja. Irakissa olikin 1979-1980 Iranin tukemia šiiojen mellakoita. Persianlahden sota
Irakin ja Kuwaitin edustajat tapasivat 30. heinäkuuta 1990 Jeddassa, Saudi Arabiassa sopien öljyn tuotannosta sekä maiden raja-alueiden hallinnasta, mutta Irak aloitti hyökkäyksensä neuvottelujen kestäessä 2. elokuuta kello 2 aamuyöstä Bagdadin aikaa. Kolme Irakin tasavaltalaiskaartin divisioonaa ylitti maiden välisen rajan. Yksi divisioonista hyökkäsi rantatietä pitkin Kuwait Cityyn, toinen valtasi sisämaan öljykentät ja kolmas siirtyi Saudi-Arabian vastaiselle rajalle estämään mahdollisten apujoukkojen saapumisen. Ihmisaalto
Irakin–Iranin sodassa Iran käytti ihmisaaltohyökkäyksiä jotka tuottivat massiivisia tappioita iranilaisille. Iranin ihmisaaltohyökkäykset usein koostui heikosti aseistautuneista tai jopa aseettomista sotilaista, Iran käytti myös teini-ikäisiä ja jopa lapsisotilaita ihmisaaltohyökkäyksissä. Qassem Suleimani
Suleimanilla on ollut merkittävä vaikutus myös Iranin politiikassa. Hänellä oli tiettävästi merkittävä osuus tiedustelutietojen jakamisessa Yhdysvaltojen kanssa ennen Afganistanin Taliban-hallinnon kaatanutta Afganistanin sotaa vuonna 2001. Hän oli myös Iranin ja Yhdysvaltojen Irakin sotaa seuranneen turvallisuustilanteen heikentymisen takia vuonna 2007 Bagdadissa käytyjen neuvottelujen taustalla toimien kuitenkin vielä tuolloin kulisseissa. Quds-joukkojen tukemat ryhmittymät toimivat Irakin sodan aikana usein amerikkalaisjoukkoja vastaan. Irakin sota
Suuret sotatoimet päättyivät jo vuonna 2003, mutta liittouman joukot jäivät maahan. Sota jatkui terrorismina ja sissisotana. Osin ulkomaiset, osin irakilaiset kiihkosunnit räjäyttivät muun muassa šiiojen moskeijoita, mikä aiheutti šiiojen kuolemanpartioiden tekemiä verisiä kostoja sunneja vastaan. Eri sunnien, kurdien ja šiiojen vastarintaryhmät toimivat omilla tahoillaan liittoumaa ja Irakin hallitusta vastaan sekä kahakoivat tilaisuuden tullen keskenäänkin. Maassa toimi myös poliittisia kapinaryhmiä. Liittouma ja myöhemmin mukana ollut Irakin armeija taas toimivat kaikkia vastarintaryhmiä vastaan. Irakin sotaa edeltänyt johtaja Saddam Hussein hirtettiin vuonna 2006. Irakin väkivalta rauhoittui hieman sovinnollisen kenraali David Petraeuksen tultua miehitysjoukkojen johtoon, mutta jatkui seuraavinakin vuosina. Irakin hyökkäys 1988
Iran hyväksyi YK:n päätöslauselman numero 598 18. heinäkuuta 1988 hyväksyen tulitauon. Tämä ei kelvannut Irakin johtajalle Saddam Husseinille, joka vaati ajatollah Khomeinia hyväksymään päätöslauselma julkisesti. Niinpä Irak hyökkäsi samana päivänä vaatimustaan vahvistaakseen ilmasta käsin Iranin teollisuuslaitoksiin ja Bushehrin ydinvoimalaan mihin Iran vastasi omalla iskullaan, joka oli irakilaisten tekemää heikompi. 20. heinäkuuta 1988 Khomeini antoi radioon kuulutettavaksi ilmoituksen, jossa hän ilmoitti taipuvansa YK:n päätöslauselmaan, vaikka se olikin myrkkyä katkerampi. Mutta Irak halusi ensin rauhansopimuksen sitten tulitauon ja sota jatkui yhä.
Irak hyökkäsi 22.-24. heinäkuuta 1988 edeten 25 kilometrin päähän Ahvazista. Pohjoisempana irakilaisten hyökkäys avasi rintamalinjat NLA:n (Iranilainen kansallinen vapautusrintama National Liberation Army) etenemiselle Kermanshahiin 65 kilometrin päähän rajasta. Irakin tukemat Mujaheddin e-Klalq-sissit ajoivat 145 kilometrin päähän rajasta Iraniin enneb kuin Iranin vallankumouskaarti tuhosi heidät perusteellisesti Pohjoisen Qasr-e-Shirin ja Sar-e Zahad joutuivat irakilaisten valtaamiksi. Kermanshah ja Ahvaz kuitenkin pitivät pintansa. Irakia tukevat maat painostivat nyt tätä lopettamaan sodan. Saddam myöntyikin tulitaukoon 6. elokuuta 1988, mutta tulitauko näytti YK:n turvallisusuneuvoston mukaan pitävän vasta 20. elokuuta 1988. Iranin ja Irakin edustajat alkoivat neuvotella 24. elokuuta 1988. Ilmaisku H-3-lentotukikohtaan
Ilmaisku H-3-lentotukikohtaan oli Iranin ilmavoimien toteuttama yllätyshyökkäys Irakin ilmavoimien lähellä Jordanian rajaa sijainneeseen H-3-lentotukikohtaan Irakin–Iranin sodan aikana 4. huhtikuuta 1981. Isku oli menestys ja se tuhosi tai vaurioitti yli 40 irakilaista lentokonetta. Irakin–Iranin sota
Iranissa sotaa kutsutaan nimellä pakotettu sota (جنگ تحمیلی, jang-e-tahmīlī) tai pyhä puolustus (دفاع مقدس, defā'-e-moqqaddas).
Irakissa nimellä Saddāmin qādisiyyah (قادسيّة صدّام, qādisiyyat saddām), mikä viittaa historialliseen Qādisiyyahin taisteluun. Irakin sodan vastustus ja kritiikki
Vuosina 2003–2010 käytyä Irakin sotaa vastustivat eri maiden poliitikot, upseerit ja kansalaisaktivistit jo etukäteen erityisesti humanitaarisista syistä. Sodan vastustus lisääntyi ajan mukana Yhdysvalloissa. Sodan kriitikot katsoivat monesti Yhdysvaltain sotilasoperaation lisänneen inhimillistä kärsimystä Irakissa sekä Yhdysvaltain joukkojen suorien sota- ja muiden toimien avulla että luomalla terroristeille toimintaedellytykset. Irakin–Iranin sota
Sotivat osapuolet pyrkivät haittaamaan toistensa taloutta. Maasotarintamilla alakynteen joutunut Irak pyrki lisäämään sodan kohteeksi Iranin teollisuuden. Vuonna 1985 molemmat osapuolet alkoivat pommittaa toistensa kaupunkeja ja tehtaita. Irak iski ilmasta käsin 5. maaliskuuta 1985 Ahvazin terästehtaaseen ja Bushehrin ydinvoimalaan, mikä oli Iranin mielestä kesäkuussa 1984 annetun YK:n päätöslauselman vastaista. Iran tulitti kostoksi jatkuvasti Basraa, minkä Irak kosti Isfahanin pommituksella.
Iranin lentokoneet pommittivat Bagdadin esikaupunkeja 11. toukokuuta, minkä Irak kosti ilmaiskuilla kuuteentoista iranilaiseen kaupunkiin. Sekä Irakissa että Iranissa räjähti ainakin yksi terroristin asettama pommi. Kaiken lisäksi Irak uhkasi hyökätä Iranin ilmatilassa siviili-ilmailua vastaan. Iran vastasi tähän ampumalla Scud-B-ohjuksen Kirkukiin. Kun Irak vastasi tähän Teheranin pommituksilla, Iran ampui neljä Scud-B:tä Bagdadiin. Irak ei ilmaiskuillaan onnistunut heikentämään iranilaisten moraalia ja nostamaan näitä kapinaan Khomeinia vastaan sodan lopettamiseksi. Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Saddam koetti avata 30. syyskuuta 1980 neuvottelut Irakin ehdoilla sodan lopettamiseksi. Irakilaiset väittivät hallitsevansa nyt koko Shatt al-Arabia. Iranilaisten vastaus oli, että heidän laivastonsa saartoi sen Persianlahdelta niin ettei vesiväylää voitu käyttää. Iran päätti jatkaa sotaa, koska iranilaiset ajattelivat Irakin päämääränä olevan iranilaisen islamilaisen valtion tuhoamisen. Tankkerisota
Irak oli joutunut selvästi alakynteen vuoteen 1984 mennessä maasotarintamalla. Vuonna 1984 Iran ja Irak olivat sopineet siitä, etteivät pommita toistensa kaupunkeja. Tällöin Hussein päätti hyökätä Iranin öljyteollisuutta ja öljykuljetuksia vastaan. Saddam pyrki provoisoimaan Iranin mukaan tankkerisotaan niin, että Iran provosoisi siinä lännen rajuilla toimillaan mukaan sotaan. Vuoden 1984 alkupuolella Irakin ohjus muun muassa osui Saudi-Arabian tankkeriin, joka kuljetti öljyä Iranista Ranskaan. Irakilla ei ollut omia tankkereita, vaan muun muassa Kuwaitin ja Saudi-Arabian tankkerit kuljettivat irakilaista öljyä. Niinpä Iran pyrki laajentamaan sotaa Persianlahdella ja iski 13. maaliskuuta Kuwaitin lipun alla purjehtivaan tankkeriin Bahrainin lähellä, sitten Iran iski saudiarabialaisen tankkerin kimppuun Saudi-Arabian aluevesillä 18. maaliskuuta 1984. Irakin–Iranin sota
Iranilaiset aikoivat hyökätä syvälle Irakiin eristämään pääasiassa maan toiseksi suurin kaupunki Basra muusta Irakista ja Bagdad merestä. Niinpä Iran aloitti valtavan ihmisaaltohyökkäyksen sarjan 13. heinäkuuta 1982, jolloin alkoi operaatio Ramadan, johon osallistui 50 000 vakinaisen armeijan joukoista ja noin 50 000 vallankumouskaartilaista.
Tällöin vallankumouskaartin ja Iranin armeijan hyökkäys mursi Irakin puolustuslinjan, mutta melko lähelle Basraa edenneet iranilaiset olivat irakilaisten pihdeissä. Irak aloitti vastahyökkäyksen suurin tappioin. Samalla Irakin vahvasti mekanisoitu armeija kuitenkin tuotti iranilaisille valtavat määrät kuolleita ja haavoittuneita. Iranilaisten oli pakko vetäytyä ääriasemistaan takaisin. Iranilaiset eivät onnistuneet hyökkäyksessään muun muassa puutteellisen aseistuksen, joukkojen koulutuksen, taktiikan ja ilmatuen takia. Irakilla oli taistelukentällä muun muassa konekiväärein ja ohjuksin aseistettuja helikoptereita, jotka olivat tehokkaita Iranin jalkaväkeä ja panssareita vastaan. Irak
Irakin tasavalta eli Irak (; ) on tasavalta Lähi-idässä. Irakin naapurimaita ovat Saudi-Arabia, Kuwait, Syyria, Turkki, Jordania ja Iran. Väkiluku on noin 40 miljoonaa ja pinta-ala noin 430 000 neliökilometriä. Irakin pääkaupunki on Bagdad, jossa asuu noin 8 770 000 ihmistä. Muita suuria kaupunkeja ovat muun muassa Mosul ja Basra. Väestö jakautuu pääosin kolmeen ryhmään kielen ja uskonnon perusteella: kaksi kolmannesta väestöstä on arabeja, loput kurdeja. Suurin osa arabeista on šiiamuslimeja, mutta sunnimuslimeja on noin kolmannes koko väestöstä. Irak on maailman tärkeimpiä öljyntuottajamaita. Maassa käytiin Irakin sota vuosina 2003–2010. Irakin–Iranin sota
Sodan pitkittyminen johtui lähinnä Iranin johtajan Khomeinin halusta kostaa hyökkäys Saddamille. Iran vaati ehtona rauhalle Irakilta suuria sotakorvauksia ja Saddamin vallasta poistamista ja tuomitsemista sotasyyllisenä.
Ensimmäisen vuoden aikana olisi ollut hyvä mahdollisuus sodan loppumiselle, Iran valtasi takaisin kaikki kaupungit joita se oli menettänyt ja irakilaiset sotilaat Iranissa oltiin tapettu, vangittu ja osa oli karannut Irakiin, tässä vaiheessa YK tuli ja antoi ehdotuksen että muut arabimaat korvaisi Irakin puolesta Iranille ja auttaisivat rakentamaan Khūzestānin uusiksi, mutta Khomeini ei hyväksynyt tarjousta ja päätti hyökätä Irakiin ja kaataa Saddam vallasta, Khomeini luuli että Iran pystyisi helposti valtamaan Irakin kun se näki kuinka nopeasti Iran valloitti takaisin Khūzestānin. Näin ei kuitenkaan käynyt eikä Iran kaatanut Saddamia, Iranille tuli vain enemmän tappioita.
Pitkää sotaa piti yllä se, että molemmat osapuolet olivat sotilaallisesti tasavahvoja: Irakilla oli enemmän aseita, Iranilla sotilaita. Se että muut maat myivät aseita sotijamaihin, joissa ei ollut merkittävää raskasaseteollisuutta, pitkitti myös sotaa. Irak olisi halunnut rauhaa jo 1982, kun Saddam huomasi sodan kääntyneen tappiolliseksi. Khomeinin sotahalua lienee selittänyt eniten kiihkeä uskonnollisuus. Khomeinin mielestä sota teki vallankumouksesta täydellisen. Iranilaisten johtajien mukaan maa pyrki valtaamaan muun muassa pyhän kaupungin Kerbalan ja pyrkivän jopa Jerusalemiin asti. Iranin sotahalun syyksi on väitetty muun muassa sitä, että maan vallankumousjohtajat Khomeini ja Rafsanjani halusivat kiinnittää kansan huomion maan sisäisistä ongelmista ulkoiseen viholliseen, ettei kansa nousisi vallankumoushallitusta vastaan. Irakin–Iranin sota
Iranilaiset saivat haltuunsa suurin tappioin Khorramshahrin satamakaupungin toukokuussa vuonna 1982. Keväällä ja kesällä 1982, iranilaiset ajoivat irakilaiset melkein kokonaan pois maaperältään. Vuonna 1982 Khomeini päätti hyökätä kostoksi Irakin maaperälle, vaikka monet maltillisemmat hallituksen jäsenet vastustivatkin sotaa. Irakin–Iranin sodan tausta
Kiista joistain alueista periytyi muutaman sadan vuoden takaa, osmanien ja Persian välisestä kilpailusta. 
Osmanit surmasivat 40 000 šiiaa vuonna 1512 ja ja safavidit tunkeutuivat nykyisen Irakin alueelle 1623 ja 1638. Irakin–Iranin sodan tukijat
Ennen sotaa Irakin aseistus oli pääasiassa neuvostovalmisteista tai muista Itä-Euroopan maista hankittua. Sodan aikana Irak osti aseita Neuvostoliitosta, Ranskasta, Kiinasta, Brasiliasta, Egyptistä ja Länsi-Saksasta. Kuwait ja Saudi-Arabia tukivat Irakia taloudellisesti. Iranin vallankumouksen jälkeen Yhdysvaltain presidentin silloinen turvallisuuspoliittinen neuvonantaja Zbigniew Brzezisnki yllytti Irakia valtaamaan Shatt al-Arabin itselleen Yhdysvallat alkoi tukea Irakia kun Iran alkoi menestyä sodassa vuonna 1982. Yhdysvallat antoi Irakille aseapua, tiedustelutietoja, taloudellista apua ja palautti diplomaattiset suhteet, jotka katkesivat vuoden 1967 kuuden päivän sodassa. Yhdysvallat poisti Irakin terrorismia tukevien maiden listalta vuonna 1982 ja uudisti diplomaattisuhteet Irakiin 1984. Irakilla olivat puolellaan myös useimmat arabimaat, pääasiassa Saudi-Arabia. Irakin hyökkäys 1988
Kun Iran oli hävinnyt irakilaisille taistelussa huhtikuussa 1987, iranilaiset halusivat jatkaa sotaa hinnalla millä hyvänsä, vaikka se pitkittyisi. Kevään 1987 Iranin suorittama epäonnistunut Karbala 5 -hyökkäys tuhosi suuren osan Iranin nyt jo koulutetuista Pasdaran-joukoista. Iranin oli vuonna 1988 vaikea saada aseita. Irakin Kurdistan
Irakin kuningaskunta päättyi vallankaappaukseen 14. heinäkuuta 1958. Uuden väliaikaisen perustuslain artikla 23 tunnusti kurdit arabien kumppaneiksi uudessa tasavallassa, mutta valtion ja kurdien välille puhkesi silti yhteenottoja jälleen syyskuussa 1961, ja ne jatkuivat ajoittain 1960-luvun ajan. Vuoden 1958 vallankaappauksella valtaan noussut kenraali Abdulkarim Qasim kukistui uudessa vallankaappauksessa helmikuussa 1963. Baath-puolue nousi hetkellisesti valtaan hänen jälkeensä ja vakiinnutti valtansa kahdella erillisellä vallankaappauksella vuonna 1968. Baath-puolueen johtaja Saddam Hussein neuvotteli vuonna 1970 Mustafa Barzanin kanssa maaliskuun manifestin, jonka perusteella kurdeille myönnettiin huomattavan suuri autonomia. Kumpikaan puoli ei lopulta kuitenkaan luottanut toiseensa, ja yhteenotot alkoivat jälleen vuonna 1974. Irakin–Iranin sodan aikana kurdit asettuivat Iranin puolelle, ja Saddam kosti tämän kemiallisin asein kansanmurhan mittakaavan saaneen al-Anfal-kampanjan aikana Ali Hasan al-Majidin johdolla. Irakin sota
Vuosina 1990–1991 käytiin Persianlahden sota, jossa Irak miehitti Kuwaitin vallatakseen maan öljykentät. Yhdistyneet kansakunnat (YK) julisti Irakille ankarat talouspakotteet ja valtuutti Yhdysvaltain vetämän liittouman ajamaan Irakin Kuwaitista. Liittouma voitti sodan, muttei miehittänyt Irakia. Tankkerisota
Sillä välin, kun Iran pyrki ajamaan länsimaat Persianlahdelta uhkaavilla puheilla ja miinoilla, Irak pyrki välttämään hyökkäämistä Iranin satamissa käyvien laivojen kimppuun. Kuuden viikon tauon jälkeen Irak hyökkäsi taas tankkerin kimppuun 29. elokuuta 1987. Samoihin aikoihin Irak alkoi iskeä voimakkasti Iranin öljyteollisuutta vastaan. Molemmat osapuolet kiihdyttivät iskuja laivoja vastaan 1. syyskuuta 1987, jolloin taistelut olivat tankkerisodan siihen saakka kiivaimmat. Khargin saarelle tehtiin voimakkaita iskuja. Irak ulotti hyökkäyksensä myös Larakin saarelle eteläiselle Persianlahdele iskien laiturissa olevien laivojen kimppuun 5. lokakuuta 1987. Pasdaran
Irakin–Iranin sodan alettua Irakin hyökkäyksellä syyskuussa 1980 Pasdaran sai nopeasti siirrettyä joukkoja rintamalle. Sitä käytettiin aluksi kurdikapinallisia vastaan, mutta myöhemmin myös armeijan yksikköjen rinnalla rintamalla. Pasdaran sai tehtäväkseen organisoida kansanmilitia Basijin. Vuonna 1985 Iranin uutistoimisto ilmoitti Basijissa olevan lähes kolme miljoonaa vapaaehtoista. Basij-joukkoja käytettiin ihmisaaltohyökkäyksissä irakilaisia vastaan. Saddam Hussein
Irakin–Iranin sodan lopulla alkaen 28. helmikuuta aina syyskuuhun 1988 asti Irakin kurdeja vastaan käytiin niin sanottu Al-Anfal-kampanja "Kemikaali-Ali"-lisänimen saaneen Ali Hassan al-Majidin johdolla. Osa Pohjois-Irakista julistettiin kielletyksi alueeksi, ja sinne jääneet poistettiin systemaattisesti. Suuri osa aseikäisistä miehistä teloitettiin. Vuoteen 1988 mennessä arviolta 4 000 kylää oli tuhottu, 180 000 ihmistä tapettu ja 1,5 miljoonaa karkotettu. Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen
Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen oli Irakissa vuonna 2003 Halukkaiden koalition tekemän hyökkäyksen tuloksena jatkunut konflikti. Erilaisia poliittisesti ja uskonnollisesti motivoituneita vastarinta- ja terroristiryhmiä toimi maassa liittoumaa ja Irakin hallitusta vastaan. Vastarintaryhmiin kuuluvat sissit taistelivat liittoumaa vastaan ja keskenäänkin. Pommi-iskut ja muut väkivallanteot olivat valtauksen jälkeen 2000-luvulla lähes päivittäisiä ja uhreista suurin osa oli yleensä siviilejä. Jotkut iskut vaativat jopa yli sata kuollutta kerrallaan. Eniten vastarintaliikkeen iskuja tehtiin sunnimuslimien asuttamilla alueilla Irakin keskiosissa. Scud (ohjus)
Iran ja Irak käyttivät Scudeja toisiaan vastaan Irakin–Iranin sodassa 1980-luvulla. Scudeja ammuttiin Irakista Israeliin sekä Saudi-Arabiaan ja Qatariin Persianlahden sodassa vuonna 1991. Karbala
Irakin hyökättyä Kuwaitiin ja sen kärsittyä tappion seuranneessa Persianlahden sodassa Karbalasta tuli taistelukenttä šiiakapinallisten ja Irakin tasavaltalaiskaartin välillä. Tasavaltalaiskaartien onnistui kukistaa kapinalliset kaksi viikkoa kestäneiden taistelujen jälkeen. Suuri osa kaupungista tuhoutui taisteluissa ja sen jälleenrakennusta hidasti Irakille langetetut taloussanktiot. Sittemmin pyhiinvaeltajien ja turvallisuusjoukkojen välillä syttyi kahakoita myös vuosina 1998 ja 1999 kun matkat kaupunkiin yritettiin estää. Saddam Husseinin kukistuttua irakin sodan jälkeen pyhiinvaeltajat saattoivat jälleen saapua kaupunkiin vapaasti. Toukokuussa 2004 amerikkalaisten joukot taistelivat kolmen viikon ajan Muqtada al-Sadrin johtamien joukkojen kanssa. Taistelut hävittivät jälleen kaupunkia ja ne päättyivät vasta al-Sadrin joukkojen vetäydyttyä. Syväväyläperiaate
Merkittävä poikkeama syväväyläperiaatteesta on ollut Irakin ja Iranin rajalla Shatt al-Arabissa. Vuoden 1937 sopimuksen mukaan raja kulki joen itärannassa, niin että käytännössä koko joki oli Irakin hallinnassa. Vuonna 1975 solmitun uuden sopimuksen mukaan raja siirtyi joen syvimpään kohtaan, mutta Irak sanoi sopimuksen irti jo 1980. Kiista joen hallinnasta oli yhtenä syynä 1980–1988 käytyyn Irakin ja Iranin väliseen sotaan. Saddam Hussein
Irakin valtiolla on ollut perustamisestaan alkaen 1920-luvulla separatistiongelma pohjoisen kurdien kanssa. Saddam kävi 1970-luvulla neuvotteluja kurdikapinallisten johtajien kanssa ja myöntyikin jonkinlaiseen kurdien itsehallintoon, mutta sopimus rikottiin pian. Seurauksena oli kiihkeä taistelu Irakin hallituksen ja kurdien välillä, mikä johti Irakin ja Iranin suhteiden viilenemiseen. Vuonna 1975 Saddam allekirjoitti sopimuksen Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavin kanssa, joka lopetti rajakiistat maiden välillä. Vastapalveluksena Iran myöntyi lopettamaan Irakin kurdien vastarintaliikkeen tukemisen. Sopimuksen seurauksena Irakin kurdien vastarinta päättyi. Iranin historia
Sota kääntyi jo keväällä 1982 Iranin eduksi sen edetessä Irakin puolelle mm. lapsimarttyyrien voimien. Tästä rohkaistunut Khomeini tahtoi levittää vallankumousta koko Persianlahden alueelle. Tätä vastaan Irakin tueksi asettuivat Yhdysvaltain lisäksi myös alueen arabimaat ja verinen sota jatkui tuloksetta vuoteen 1988. Pienemmässä mittakaavassa taisteluja käytiin myös kurdien ja Iranin hallituksen välillä vuodesta 1979 1990-luvulle. Hävittäjä-ässä
Israelin ilmavoimat Egyptin ilmavoimat Syyrian ilmavoimatIrakin–Iranin sota käytiin 1980–1988. Irak aloitti sodan Irania vastaan vallatakseen vallankumouksen heikentämältä Iranilta Khūzestānin öljykenttiä ja Shatt al-Arabin vesiväylän. Britannian–Irakin sota
Britannian–Irakin sota oli toisen maailmansodan aikana käyty Yhdistyneen kuningaskunnan ja Rašid Ali al-Kailanin johtaman Irakin kansallismielisen hallituksen välinen sota, jonka seurauksena uhka Irakin liittymisestä akselivaltojen puolelle väistyi. Sota käytiin 18. huhtikuuta – 30. toukokuuta 1941. Irakin–Iranin sodan tausta
Irak ja Iran ja olivat etnisesti varsin erilaisia valtioita. Vanhalla ajalla Mesopotamian ja Iranin kansat olivat monestikin sodassa keskenään, muun muassa Elam taisteli Sumeria ja Babyloniaa vastaan. Iranissa asui pääosin alkuperältään indoiranilainen kansa, persialaisia, azereita, kurdeja ym. Irakissa taas asui lähinnä arabeja ja kurdeja. Kurdit loivat osaltaan jännitteitä Irakin ja Iranin välille. Irakin–Iranin sota
Iran ilmoitti Irakin käyttävän kemiallisia pommeja Susangerdia vastaan marraskuussa 1980. Irak kehitti sodan edetessä kyvyn tuottaa taistelukaasuja muun muassa monien länsimaalaisten yritysten turvin. Apua kemiallisten aseiden tuotantoon tuli Irakiin Länsi-Saksasta, Ranskasta, Yhdistyneestä kuningaskunnasta ja Yhdysvalloista sekä monesta muusta maasta. Alussa Irak osti suuria määriä taistelukaasujen tuotantoon tarvittavia aineita ulkomailta, mutta hankki ja kehitti myöhemmin kyvyn tuottaa niitä itse. Irak käytti suuremmassa mitassa kemiallisia aseita ensi kertaa Haj Omranissa heinä–elokuussa 1983 Iranin operaatio Aamunkoitto 2:ta vastaan vaatimattomin menestyksin. Tällöin irakilaiset ampuivat ilmaa raskaampaa sinappikaasua vuoren huipulle, josta kaasu valui hyökkäävien iranilaisten päälle. Qassem Suleimani
Vuonna 1979 Suleimani lähetettiin Iranin länsiosiin kukistamaan siellä kapinoivia kurdeja Länsi-Azerbaidžanissa. 1980-luvulla syttyi puolestaan Irakin–Iranin sota, jonka aikana Suleimanista tuli upseeri. Sittemmin hänen tiedetään johtaneet sotilastehtäviä Iranin ulkopuolella Lähi-idässä ja muualla maailmassa. Suleimanista tuli vuonna 1998 Islamilaiseen vallankumouskaartiin kuuluvien Quds-joukkojen komentaja. Quds-joukot ovat osallistuneet esimerkiksi Iranin tukemien ulkomaalaisten aseellisten ryhmien aseistamiseen ja koulutukseen. Quds-joukkojen tukemiin ryhmittymiin lukeutuvat esimerkiksi Israelia vastustavat Hizbollah ja Hamas. Irakin–Iranin sota
Irak epäonnistui yrityksessään lamauttaa Iranin ilmavoimat. Irak aloitti maahyökkäyksensä 22. syyskuuta 1980 etelässä. Irakilaiset etenivät nopeasti muutamana ensimmäisenä sotapäivänä kaikilla rintamilla. Iranin vallankumouskaartien vastarinta oli hajanaista ja heikkoa. Irakilaiset saapuivat lähelle Dezfulia, Ahvazia ja onnistuvat saartamaan Abadanin, mutta eivät tunkeutumaan itse kaupunkiin. Näin Irakin suunnitelma oli osin epäonnistunut. Irakilaiset joukot rikkoivat valtaamillaan alueilla ihmisoikeuksia. Iran sai kuitenkin armeijansa koottua ja iranilaisten vastarinta sitkistyi. Irakilaiset juuttuivat ankariin katutaisteluihin eivätkä onnistuneet valtaamaan tavoittelemiaan Iranin kaupunkeja Khuzestanissa. Khorramšahrin satamakaupungista taisteltiin katu kadulta valtavin tuhansien miesten tappioin, ja Irak onnistui valtaamaan sen. Irakilaiset eivät myöskään onnistuneet saamaan Khuzestanin arabeja kapinaan Iranin hallintoa vastaan. Irakin–Iranin sodan tausta
Rajavälikohtauksia sattui maiden välisellä rajalla pitkin vuotta 1980. Molemmat hyökkäilivät toistensa alueelle rajan yli. Elokuussa rajavälikohtauksissa käytettiin tykistöä ja Irak keskitti Qasr-e-Shirinin lähelle 300 panssaria. Irak kokeili menestystään valtaamalla rajakyliä, joita Iran ei ollut antanut Irakille vuoden 1975 sopimuksessa. Näihin hyökkäyksiin Iran ei kyennyt kunnolla vastaamaan, mistä irakilaiset päättelivät Iranin olevan kaoottisessa tilassa. Huhtikuussa Iranin tukema islamilainen ad-Dawa Islami-puolue teki terrori-iskun Irakin hallitusta vastaan. Irakin varapääministeri Tariq Aziz haavoittui iskussa. Irakin–Iranin sota
Sodassa käytiin ensimmäisen maailmansodan tapaan suuria maataisteluita jalkaväkijoukkojen välillä. Irak käytti ajoittain kemiallisia aseita ja Iran lapsisotilaita ihmisaaltohyökkäyksissään. Varsinkin heikommin aseistautuneen Iranin miestappiot olivat valtavat. Koska Irak oli pitkään alakynnessä taistelurintamalla, se koetti etsiä vastustajastaan heikkoa kohtaa. Niinpä se alkoi hyökätä vastustajansa kaupunkien ja tankkereiden kimppuun. Iran kosti tämän, ja pian oli käynnissä kaupunkien sota ja tankkerisota. Molemmat osapuolet upottivat toistensa alueelle purjehtivia ulkomaisia tankkereita. Tämän vuoksi Yhdysvallat alkoi suojella Kuwaitiin matkanneita tankkereita, mikä johti joihinkin yhteenottoihin Yhdysvaltain ja Iranin välillä. Sota loppui, kun Irak alkoi taas menestyä ja Iran oli heikentynyt. Irak ajautui sodan takia valtaviin velkoihin. Tankkerisota
Molemmat sodan osapuolet pyrkivät häiritsemään vastustajansa öljynvientiä ja asetuontia. Tankkerisota alkoi suppeahkona vuonna 1981 ja saavutti huippunsa 1984, jolloin varsinkin Irak alkoi hyökätä öljyä kuljettavia tankkereita vastaan. Iran vastasi samana vuonna omilla iskuillaan muun muassa sotaa käymättömien Kuwaitin ja Saudi-Arabian tankkereita vastaan. Molemmat maat hyökkäsivät myös toistensa muita kauppalaivoja vastaan. Irakin–Iranin sota
Iranin ja Irakin välit huononivat 1960-luvun lopussa baath-puolueen noustua valtaan Irakissa. 1970-luvulla sekä Irak ja Iran modernisoivat armeijaansa varustelukilvassa. Šaahin Iran osti aseita muun muassa Yhdysvalloista, Irak Neuvostoliitosta. Persianlahden sota
Ennen hyökkäystä Kuwaitiin Saddam Hussein oletti, ettei hänen tarvitsisi sen johdosta pelätä kansainväliseltä yhteisöltä enempää kuin moitteita. Irakin hyökättyä Iraniin syyskuussa 1980 oli kulunut viikko ennen kuin YK:n turvallisuusneuvosto oli ylipäätään saatu koolle. Kun turvallisuusneuvosto oli vihdoin kokoontunut, se oli tyytynyt kehottamaan osapuolia lopettamaan sotatoimet tuomitsematta Irakia hyökkääjäksi. Tämän jälkeen oli kulunut kaksi vuotta ennen kuin turvallisuusneuvosto oli jälleen käsitellyt Irakin-Iranin sotaa, mutta silloinkaan ei ollut pystytty sopimaan mistään toimista sen suhteen. Vasta syksyllä 1983, kun YK:n pääsihteerin Javier Pérez de Cuéllarin johtamissa tutkimuksissa oli saatu todisteet siitä, että Irak oli käyttänyt kemiallisia aseita iranilaisia ja oman maan kurdeja vastaan, turvallisuusneuvoston puheenjohtaja oli julkisesti nuhdellut Irakia. YK:n turvallisuusneuvoston voimattomuus suhteessa Irakin-Iranin sotaan oli johtunut suurelta osin siitä, että Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat – keskinäisistä erimielisyyksistään huolimatta – antaneet hiljaisen hyväksyntänsä yhteisen vihollisensa, Iranin uskonnollisen johtajan Khomeinin kukistamiselle. Karbala 5
Karbala 5 (Karbala/Kerbala 5/V) oli Iranin tekemä suurhyökkäys Irakin–Iranin sodassa vuoden 1987 alussa. Iran pyrki valtaamaan Basran satamakaupungin ja pääsikin lähelle Basraa, mutta hyökkäys tyrehtyi sinne. Tätä ankaraa taistelua pidetään sodan suurimpana, ja sodan loppuvaiheen alkuna. Irakin sisällissota
Vuoden 2006 aikana sunni ja shiia-ryhmien välillä kuolee kymmeniä ihmisiä päivässä, ja arviot olivat vuoden 2006 lopussa noin 50000 ihmistä. Myöhemmin vuoden 2006 lopussa myös YK:n pääsihteeri Kofi Annan totesi Irakin käyvän sisällisotaa. Baathistinen Irak
Ajanjakso alkoi kun Ahmed Hassan al-Bakrin johtama Baath-puolue kaatoi presidentti Abdulrahman Arif hallinnon 17. heinäkuuta 1968. Poliitikko Saddam Husseinin valta kasvoi 1970-luvulla. Al-Bakrin kuoltua 1979, Husseinista tuli presidentti. Baathistinen Irak hyökkäsi Iraniin 1980, aloittaen Iranin-Irakin sodan. Konflikti päättyi 1988. Persianlahden sota alkoi 1990, kun Irak hyökkäsi Kuwaitiin. Sota päätyi Irakin tappioon ja perääntymiseen. YK asetti Irakille pakotteita sodan jälkeen. Maan taloustilanne heikkeni niiden takia. Syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen Yhdysvallat aloitti terrorisminvastisen sodan ja liitti Irakin pahan akseliin. Yhdysvaltain johtama koalitio hyökkäsi Irakiin 20. maaliskuuta 2003. Saddam Husseinin hallinto kaatui vain kuukausi hyökkäyksen jälkeen. Shatt al-Arab
26. tammikuuta 1979 Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi pakeni maasta ja helmikuussa maahan palasi Ajatollah Khomeini, jonka johdolla julistettiin 1. huhtikuuta islamilainen tasavalta. Islamilainen tasavalta alkoi kannustaa myös Irakin shiioja nousemaan vallanpitäjiään vastaan. 16. heinäkuuta Saddam Hussein nimitettiin Irakin presidentiksi. Maaliskuussa 1980 maiden väliset suhteet katkesivat ja useita Irakin vallanpitäjiä vastaan tehtiin murhayrityksiä. Touko–elokuussa maiden välisellä rajalla käytiin taisteluja. 17. syyskuuta 1980 Irak sanoi irti vuoden 1975 sopimuksen ja julisti koko Shatt al-Arabin kuuluvan itselleen ja hyökkäsi Iraniin 23. syyskuuta. Joen varrella käytiin Iranin–Irakin sodan tärkeimmät taistelut. Teheran
Vuosina 1980–1988 käytiin Irakin–Iranin sota, ja Teheran oli useasti Irakin Scud-ohjusten maalitauluna. Iran
Vuonna 1980 Irak hyökkäsi vallankumouksen heikentämään Iraniin ja tuhoisa Irakin–Iranin sota jatkui vuoteen 1988. Kamppailu reformistien ja konservatiivien välillä jatkuu nykyisin vaaleilla valittujen poliitikkojen kautta, joiden valtaa papisto voimakkaasti rajoittaa. Presidentiksi valittiin 2005 konservatiivinen Mahmud Ahmadinedžad. Operaatio Badr
Operaatio Badr alkoi 11. maaliskuuta 1985 Al Qumrahista koilliseen soisen maaston läpi lähellä Majnoonin saarta. Hyökkäyksen kärjessä iranilaiset etenivät pienin ryhmin muun muassa öisin, partiovenein ja käyttäen kaislikkoa suojana. Etenevä jalkaväki rakensi ponttoonisiltoja panssariajoneuvoille. Näin toinen aalto saapui kärkijoukkojen raivattua tien, ja joukot etenivät onnistuneesti 6 km syvyyteen saavuttaen valtatien.
100 000 iranilaista saapui Bagdadin-Basran valtatielle kahteen kohtaan. Iranin joukot saapuivat al Qurnahiin jossa valtatie ja Eufrat risteävät kyeten katkaisemaan valtatien. Mutta Irakin vastahyökkäyksessä käytettiin tykistöä, ilmahyökkäyksiä, Tasavaltalaiskaarti-nimistä armeijan valiojoukkoaja ja taistelukaasuja. Irak kykeni ajamaan Iranin joukot pois, koska sen armeija käytti Saddam Husseinin määräyksestä kemiallisia aseita, ja laajemmin kuin koskaan aiemmin kuin tässä sodassa. Yhdeksässä päivässä iranilaiset olivat vetäytyneet pois valtaamaltaan alueelta. Taistelu tuotti molemmille suuret tappiot. Libyan historia
Vastustusrintama johti siihen, että Syyria ja Libya tukivat persialaista Irania arabialaisen Irakin aloittamassa, syyskuussa 1980 alkaneessa Irakin-Iranin sodassa, mikä johti välien kiristymiseen Irakin ja Saudi-Arabian kanssa. Myös Yhdysvallat tuki Irakia Iranin panttivankikriisin seurauksena. Irakin–Iranin sota
Iran halusi pitkään kaataa Saddamin ja vallata shiiojen alueella olevia pyhiä kaupunkeja . Niinpä Iran jatkoi ihmisaaltohyökkäyksiä muun muassa Aamunkoitto- ja Kerbala-nimisinä yleensä talvella. Iranin tekemissä ihmisaaltohyökkäyksissä oli mukana kymmeniätuhansia, monesti satojatuhansia usein kouluttamattomia vallankumouskaartilaisia ja kansanarmeijan sotilaita. Ihmisaaltoon osallistuvalla saattoi olla aseenaan vain nuija, koraani tai kiviä. Iranilaiset saattoivat vallata ilman tuliaseita ryhminä irakilaisen panssarin nyrkein ja puukoin. Iranin armeija oli pääosin melko vanhanaikainen, vaikka sillä oli jonkin verran lentokoneita ja panssareita. Iranilla oli pulaa nimenomaan tykistöstä, jota tarvittiin hyökkäyksissä panssareiden ja jalkaväen tukemiseen. Irakin sota
Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Espanjan johtavat poliitikot sopivat Azorien huippukokouksessa 16. maaliskuuta 2003 toimista Irakia vastaan. Presidentti George W. Bush antoi tämän jälkeen YK:lle vuorokauden aikaa hyväksyä voimankäyttö Irakia vastaan, mikä tarkoitti sitä, että liittouma alkaisi toimia YK:n ohi. Käytännössä tämä Bushin vaatimus merkitsi YK:n vaikutusvallan kutistumista olemattomiin. Bush myös käski Saddam Husseinia lähtemään Irakista kahden vuorokauden sisään, viimeistään 18. maaliskuuta 2003. Tankkerisota
Irakin lentokoneet iskivät kolmeen Iranin öljyä kuljettavaan tankkeriin 15. tammikuuta 1988, aikana jolloin Irakin öljyä kuljettavat tankkerit olivat Yhdysvaltain laivaston suojissa. Irakin hyökkäys 1988
Yhdysvaltain USS Vincennes ampui alas 3. heinäkuuta 1988 Iranin Airbus 300 -matkustajakoneen vahingossa tappaen 290.
Irak hyökkäsi huhtikuun ja elokuun välillä neljä kertaa käyttäen suurin määrin ja tehokkaasti kemiallisia aseita iranilaisten lyömiseen. Ensimmäinen hyökkäys, operaatio ”Siunattu Ramadan”, johti Faon (Al-Fawin) niemimaan takaisinvaltaukseen 36 tunnissa. Hyökkäyksessä käytettiin maihinnousuamfibioajoneuvoja, helikoptereita ja lentokoneita sekä kemiallisia aseita kohdistetusti komentokeskuksia, tykistöasemia ja huoltopisteitä vastaan. Kolme muuta hyökkäystä noudatti samaa kaavaa ollen toteutukseltaan alkuhyökkäystä yksinkertaisempia. Halabjan joukkomurha
Halabjan kaupunki sijaitsee vuorten keskellä olevassa viljavassa laaksossa koillis-Irakissa lähellä Iranin rajaa. Laaksossa on järvi ja noin 15 km päässä Iranin rajasta olevasta Halabjasta vie vain yksi tie muualle, Sulaimanjaan. Irakin–Iranin sota oli käynnissä vielä maaliskuussa 1988. Iranilaislla oli tällöin käynnissä kurdialueella operaatioita mm. nimillä Zafar 7, Bait al Muqaddas II ja Valfarj 10. Iranin ydinohjelma
Irakin–Iranin sota aiheutti lukuisia ilmahyökkäyksiä ja vahinkoja helmikuun 1985 ja vuoden 1988 välillä. Iranin hallitus pyysi Siemensiä suorittamaan projektin loppuun, mutta Yhdysvallat vaikutti asiaan kielteisesti diplomatiallaan. Irakin hyökkäyksen vuoksi ydinohjelman toimeenpanoa siirrettiin sodan loppuun. Irakin–Iranin sota
Sota kuitenkin vaikutti jonkin verran Iraniin positiivisesti, sillä sota teki Iranin armeijasta vahvemman ja Iran alkoi tuottaa omia sotakalustoja ja muita sotatarvikkeita. Irakin–Iranin sota
Molemmat sodan osapuolet tukivat vihollisen alueella toimivaa sissiliikettä. Irak tuki sodan alussa Khuzestanissa toimivaa MEK:iä, minkä toiminnan iranilaiset kukistivat kovalla kädellä vuosina kesäkuussa 1981 - syyskuussa 1982 ja lopullisesti sodan lopussa. Samoihin aikoihin Irakin kurdit alkoivat joissain kaupungeissa taistella Irakin hallitusta vastaan. Turkin armeija toimi Irakin hallituksen luvalla hävittäen kurdipuolue KDP:n tukikohtia jo vuonna 1983, ja lokakuussa Irakin ulkoministeri Tariq Aziz matkusti Turkkiin neuvotellakseen kurdien vastaisista toimista. Toisaalta Saddam yritti neuvotella kurdialueen eteläosaa hallinneen Jalil Talabanin johtaman PUK:n kanssa. Loppujen lopuksi vuonna 1985 kaikki kurdit kääntyivät Saddamia vastaan, ja saivat aseita Iranista, Syyriasta ja Libyasta. Pohjoisessa toimi myös shiiojen al Daawa. Vuonna 1987 Iran ja kurdit toimivat irakilaisia vastaan yhdessä. Grumman F-14 Tomcat
Irakin-Iranin sodan aikana iranilaiset käyttivät hyväkseen F-14:n ylivoimaista tutkaa Irakin MiGejä vastaan. Tämän lisäksi Iranin on havaittu käyttäneen F-14:ia myös aggressiivisesti ilmataisteluissa ja iskuissa Irakin ilmatilaan. Iranin raportoidaan ampuneen alas 25 konetta Phoenix-ohjuksin, ennen kuin ohjusten akkujen puute lopetti niiden käytön 1986. Sodan lopulla irakilaisten kehittyneellä häirintäjärjestelmällä varustetut Mirage F1 EQ-5/6 -koneet pystyivät vastaamaan Tomcatin haasteeseen. Operaatio Badr
Iranin Etelä-Irakissa tekemä operaatio Badr oli yritys vallata Bagdadista Basraan vievä valtatie niin kuin operaatio Aamunkoitossa vuonna 1983. Lisäksi pyrittiin saavuttamaan Tigris, jolloin Irak olisi katkaistu kahtia ja Bagdad eristetty merestä ja öljynviennistä sitä kautta. Operaatio nimettiin Muhammedin vuosisatoja sitten Mekassa saavuttaman ensimmäisen sotavoiton kunniaksi. Iran oli yhä alakynnessä joukkojensa koulutuksen ja aseistuksen nähden Irakiin nähden, vaikka Iran oli organisoinut Pasdaranin ja Basijin joukkoja muistuttamaan enemmän tavallista armeijaa. Operaatio Ramadan
Operaatio Ramadan oli yksi suurimmista taisteluista toisen maailmansodan jälkeen. Siinä kuoli 80 000, haavoittui 200 000 ja vangiksi jäi 45 000. Iranin kannalta operaatio Ramadan oli paha epäonnistuminen, jonka syinä oli muun muassa huono johtaminen ja stategia sekä kalusto ja koulutus. Vaikka Irakin joukoilla ei juuri taistelumoraalia ollutkaan, heillä oli Iranin joukkoja parempi aseistus, johto ja koulutus. Irak oli myös vuosia aiemmin huolellisesti varautunut Iranin mahdolliseen hyökkäykseen muun muassa sen sotilaat olivat rakentaneet maiden rajalle maavalleista, juoksuhaudoista, miinakentistä ja konekivääreistä koostuvia puolustusasemia. Irakin sota
Irakin sodassa kuoli vuoteen 2011 mennessä noin 4 500 Yhdysvaltain sotilasta ja haavoittui kymmeniä tuhansia. Sota oli vaatinut yli 80 000 siviiliuhria. Kuolleiden irakilaissotilaiden määrää ei tiedetä. 12 000 irakilaispoliisia oli kuollut sissisodassa. Sodassa kuolleiden irakilaissiviilien määristä liikkuu hyvin ristiriitaisia tietoja. IBC:n tutkimuksen mukaan sodassa kuoli lokakuuhun 2010 mennessä noin 100 000 siviiliä. Surmaajina olivat liittouman sotatoimet, rikolliset ja terroristit. Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen
Kun keväällä 2008 Yhdysvaltain hyökkäyksestä Irakiin oli kulunut viisi vuotta, oli Irakin tilanne luisunut lähelle täyttä sisällissotaa. Eri uskontokuntien ja etnisten ryhmien jako oli jakanut maan jyrkästi kolmeen osaan – šiia- ja sunnimuslimeihin, sekä pohjoisen kurdialueisiin. Yhdysvallat syytti Irania osallistumisesta taistelijoiden koulutukseen ja aseistamiseen. Iran kiisti syytökset Iranin historia
1960-luvun puolivälistä poliittinen tilanne alkoi muuttua yhä epästabiilimmaksi. Pääministeri Hassan Ali Mansur murhattiin 1965 ja salaisesta poliisista, SAVAK:sta tuli yhä väkivaltaisempi. On arvioitu, että SAVAK surmasi 13 000–15 000 ihmistä, ja tuhansia muita pidätettiin ja kidutettiin. Vuonna 1964 karkotetun Ajatollah Khomeinin johtamasta papistosta tuli yhä äänekkäämpi. Suhteet Irakiin heikkenivät etenkin Shatt al-Arabin vesiväylän kiistan takia. Vuonna 1969 Iran irtisanoitui vuoden 1937 sopimuksesta, joka antoi väylän Irakille.
Šaahin Iran kasvatti voimakkaasti puolustusbudjettiaan ja varustautui huippunykyaikaisilla aseilla ja oli 1970-luvun alkuun mennessä alueen suurin sotilasmahti. Marraskuussa 1971 Iran miehitti kolme saarta Persianlahden suulta, vastineena Irakin tuhansien iranilaisnationalistien karkotukselle. Iranin ihmisaaltohyökkäykset
Iranilaiset kärsivät suuria tappioita irakilaisten tulessa. Iranilaisten taistelutahto oli hyvä. Irakilaiset tulittivat iranilaisia kahdelta puolelta ja käyttivät kyynelkaasua menestyksellä kokonaista Iranin divisioonaa vastaan. Hyökkäys eteni aavikon kautta jonkin verran ja aluksi etenevät iranilaiset torjuivat Irakin vastahyökkäykset. Iranilaiset olivat pian 40 kilometrin päässä Irakin ja Iranin välisestä rajasta ja noin 15 kilometrin päässä Basrasta. Irakin joukot kuitenkin kukistivat hyökkäyksen. Aluksi julistettiin, ettei Bagdadin hallitusta ole tarkoitus kaataa, myöhemmin, että hyökkäksen tarkoituksena on vallata Bagdad. Hyökkäys Khorramshahr–Bagdadin tielle epäonnistui, kuten myös kaksi muuta hyökkäystä Basraan. Näihin aikoihin Iran alkoi käyttää kansanarmeijan Basijin joukkoja tykinruokana ihmisaaltohyökkäyksissä irakilaisia vastaan. Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Irakin hyökkäys johon liittyi siviiliuhreja ja ihmisoikeusrikkomuksia Irakin puolelta nostatti Iranissa isänmaallisuuden aallon. Se yhdisti Iranin kansan, joka oli jakautunut kahtia islamilaisessa vallankumouksessa Khomeinin puolustajiin ja vastustajiin. Niinpä siviilien paetessa sota-alueilta sinne saapui vapaaehtoisia taistelijoita. Tankkerisota
Tankkerisota kesti vuoteen 1987. Se aiheutti muun muassa öljyn valumista mereen ja muiden kansojen merimiesten kuolemia, ja vakuutusyhtiöt epäsivät pitkään vakuutukset alueella liikkuvilta kauppalaivoilta. Eräässä vaiheessa merimiehille maksettiin korkeampaa palkkaa, jos nämä kulkivat Persianlahden vaarallisilla vesillä. Irak hyökkäsi Iranin satamiin tulevia tankkereita vastaan Exocet-ohjuksin, Iran taas miinoitti Persianlahtea ja teki hyökkäyksiä pikaveneillä tankkereita vastaan. Iran uhkasi moneen otteeseen sulkea Hormuzinsalmen ja varsinkin Kuwait tunsi öljynvientinsä olevan vaarassa Iranin takia. Saddam Hussein
Kurdisissit olivat vallanneet Halabjan pikkukaupungin 16. maaliskuuta, jossa oli sillä hetkellä noin 40 000 asukasta – monet heistä olivat paenneet vuorille. Irakin armeija tulitti kaupunkia raskailla aseilla, myös kemiallisilla aseilla. Tällöin arvellaan jopa 3 200–5 000 kurdin kuolleen. Joka tapauksessa moniin eri taistelukaasuihin kuoli ainakin satoja, ja ehkä 7 000–10 000, vammautui. Irak kuitenkin syytti iskusta Irania. Myös Yhdysvaltain virallinen kanta oli 90-luvulla se että Iran olisi tehnyt iskun. Toista puhuvat HRW:n 1992-1994 tekemä tutkimus ja SIPRI:n 2007 julkaisema tutkimus. Olisi ollut erikoista, jos kaasuhyökkäys oli Iranin suorittama, koska Iran ei tiettävästi käyttänyt Irakin-Iranin sodassa kemiallisia aseita Irakin tavoin. Irakin–Iranin sota
Tukholman kansainvälinen rauhantutkimusinstituutti (SIPRI) huomasi kemialliset aseet vuonna 1984, jolloin Irak oli alkanut käyttää niitä laajemmin.
YK:n pääsihteeri mainitsi Irakin kemialliset aseet maaliskuussa 1986. YK:n mukaan ne olivat tappaneet 10 000 henkeä ja niiden käyttö oli muuttunut voimaperäisemmäksi sitten vuoden 1984. Suurin iranilaisia vastaan tehty yksittäinen kaasuaseen käyttö lienee liittynyt helmikuussa 1986 käytyihin Faon niemimaan taisteluihin, joissa irakilaiset tappoivat sinappikaasulla ja tabunilla 8 000–10 000 iranilaista. Kaksi kolmannesta Irakin sodassa käyttämistä taistelukaasuista käytettiin sodan viimeisenä 1,5 vuotena. Irakin–Iranin sodan tausta
Ennen sotaa Iranin šaahi osti runsaasti aseita Yhdysvalloista. Irakin asevoimien kalusto oli hankittu Neuvostoliitosta, joka ei tuohon aikaan myynyt parasta kalustoaan. Molemmilla mailla oli suuret asevoimat. Irakin asevoimien varustelutaso oli heikompi. Iranin islamilainen vallankumous kuitenkin muutti tilanteen – Iran ei tulisi saamaan Yhdysvalloista apua, päinvastoin se oli asesaarron alainen ja Yhdysvallat pyrki estämään sen öljynviennin. Toisaalta Iranin öljyntuotanto kutistui ulkomaisten avustajien vetäydyttyä. Suunnilleen samaan aikaan Iranin islamilaisen vallankumouksen kanssa Saddam Hussein kaappasi vallan kenraali Ahmed Hassan Bakrilta. Saddam Hussein oli ennen sodan aloittamista tehtyjen pienten rajahyökkäysten perusteella päätellyt, ettei islamilaisen vallankumouksen heikentämä Iran pystyisi tehokkaaseen vastarintaan Irakin hyökkäystä vastaan. Irakin asevoimien upseerit suosittelivat maansa johtoa hyökkäämään Iraniin. Iranissa teloitettiin korkeita šaahin ajan upseereita ja vallankumouskaartit olivat heikkoja. Iranin armeijasta lähti upseereita edelleen maanpakoon. Iranin armeijalla oli myös pulaa sen käyttämän yhdysvaltalaisen sotilaskaluston varaosista, mikä heikensi ratkaisevasti armeijan taistelukykyä. Sekä Irakissa että länsimaisessa mediassa arvioitiin Iranin asevoimien kaluston käyttömahdollisuuksien heikentyneen jopa 40 %:iin alkuperäisestä. Arviolta 1/3 panssareista ja 1/2 koneista ei ollut enää käyttökunnossa. Lisäksi maasta poistuneet yhdysvaltalaiset sotilasneuvonantajat vaikeuttivat tilannetta muun muassa tuhoamalla varaosien tietokantoja tietokoneista. Irakin sota
Kun suuret sotatoimet olivat vuonna 2003 loppuneet, Irak ajautui viikoiksi kaaokseen eivätkä Yhdysvaltain joukot pitkään aikaan kyenneet hillitsemään laajaa ryöstelyä. Osin muista islamilaisista maista tulleet sunnilaiset terroristit tekivät pommihyökkäyksiä ulkomaalaisten hallussa oleviin kohteisiin kuten lähetystöihin. Toukokuussa vuonna 2003 alkoi keski-Irakin ”sunnikolmiossa” tapahtua enenevissä määrin pienten yleensä entisten Irakin armeijan sotilaiden koostamien sissiryhmien tekemiä hyökkäyksiä Yhdysvaltain armeijan partioita vastaan. Myös Saddamin vankiloista vapauttamat rikolliset muun muassa ryöstelivät ja murhasivat. Öljykriisi
Koska Iran oli vallankumouksen jälkeen heikko, Irak hyökkäsi sinne vuonna 1980 saadakseen haltuunsa Iranin öljykenttiä. Kaikkiaan kahdeksan vuotta kestänyt Irakin–Iranin sota laski öljyn hintoja 1980-luvulla, koska molemmat maat tarvitsivat öljytuloja sodan rahoittamiseen. Britannian–Irakin sota
Irak oli Yhdistyneen kuningaskunnan itsehallinnollinen mandaattialue vuodesta 1920 aina vuoteen 1932, jolloin itsenäinen Irakin kuningaskunta perustettiin. Maahan jäi kuitenkin vuonna 1930 solmitun sopimuksen nojalla suuri määrä brittiläisiä maa- ja ilmavoimien joukkoja. Britit halusivat sotilaallisella läsnäolollaan varmistaa intressinsä Irakin tärkeiden öljyvarojen suhteen. Irakilaiset nationalistit halusivat brittiläiset joukot pois maastaan, koska katsoivat näiden läsnäolon kyseenalaistavan Irakin itsenäisyyden. Tämä liittyi laajempaan arabinationalistiseen liikehdintään, joka vastusti brittien ja ranskalaisten siirtomaa- tai mandaattivaltaa arabimaissa. Irakin sota vuoden 2003 hyökkäyksen jälkeen
Keväällä 2007 Yhdysvallat sijoitti Irakiin noin 30 000 sotilasta erityisesti Bagdadiin, joka oli jakautunut sunni- ja šiiaalueisin. Syksyllä 2007 Yhdysvallat alkoi kotiuttaa keväällä lähettämiänsä lisäjoukkoja. Pohjoisen kurdialueet olivat pitkään melko rauhallisia, mutta vuonna 2007 myös siellä tehtiin tuhoisia iskuja. 14. elokuuta 2007 jopa 500 ihmistä kuoli useissa itsemurhaiskuissa Pohjois-Irakin kurdialueella. Kyseessä on Irakin sodan tuhoisin terrori-isku. Iranin historia
Iran sai puolet öljyteollisuuden voitoista, mutta sen ei sallittu tarkastaa tilejä varmistaakseen ilmoitettujen voittojen oikeellisuuden, eikä asettaa edustajiaan öljy-yhtiöiden hallituksiin. Tasapaino palautui ja 16 vuotta voimassa ollut sotatila lakkautettiin 1957. Iran lähestyi länttä liittymällä Bagdadin sopimukseen ja ottamalla vastaan sotilaallista ja taloudellista apua Yhdysvalloilta. Irakin–Iranin sodan tausta
Irakin–Iranin sodan tausta on niitä asioita ja tapahtumia jotka johtivat Irakin–Iranin sotaan 1980-luvulla. Sotaan johtivat maiden kiistat Shatt al-Arabin vesiväylästä, ajatollah Khomeinin halu levittää islamilaista vallankumousta Irakin šiialaisten keskuuteen sekä se, että Irakin diktaattori Saddam Hussein tahtoi arabimaiden johtoon muun muassa valtaamalla Iranin öljykenttiä. Irakin hyökkäys Iraniin vuonna 1980
Irak hyökkäsi Iraniin 22. syyskuuta 1980. Virallisesti Irak tavoitteli vain kymmenen kilometrin levyistä vyöhykettä mutta tavoite oli kauempana. Sodan alkuvaiheessa irakilaiset etenivät nopeasti leveällä rintamalla, mutta eivät loppujen lopuksi merkittävän pitkälle Iraniin. Irakilaisten salamasota onnistui, koska Iranin vallankumouskaartit (Pasdaran) olivat heikosti aseistettuja ja hajanaisia.
Sodan kolmena ensimmäisenä päivänä Irakin ilmavoimat hyökkäsivät moniin Iranin lentotukikohtiin, tutka-asemiin ja armeijan varastoihin onnistumatta kuitenkaan tuhoamaan lentokoneita, vaikka aiheuttivatkin lentokentille vähäisiä vaurioita. Koneiden miehistöt tekivät virheitä, neuvostoliittolainen tekniikka ei toiminutkaan ja niin edelleen. Koneet pommittivat myös Tabrizin öljykaupunkia ja Shatt al-Arabin öljykentät syttyivät tuleen. Iran kykeni pian omiin ilmahyökkäyksiin, joiden voima yllätti irakilaiset. Irak
Huhtikuussa 1969 Iran sanoi irti sopimuksen Shatt al-Arab -joen hallinnasta ja maat siirsivät pian sotajoukkojaan rajoilleen. Iran alkoi tukea Pohjois-Irakin kurdeja, mikä vaaransi Irakin leipäkorina pidetyn Kurdistanin vakauden. Talvella 1973–1974 maiden välillä tapahtui avoimia yhteenottoja, jotka saivat heikomman Irakin armeijan ja talouden romahduksen partaalle. Vesiväylästä solmittiin maaliskuussa 1975 Algerin sopimus, jonka mukaan rajalinja kulki joen syvintä kohtaa pitkin. Irak luopui paitsi puolesta jokea, myös vaatimuksestaan Iranin arabien asuttamaan Khūzestāniin ja Iran lopetti tukensa Irakin kurdikapinallisille. Irak
Alkuvuodesta 1979 Iranissa šaahi syöstiin vallasta ja maa julistettiin 1. huhtikuuta islamilaiseksi valtioksi ajatollah Khomeinin johdolla. Iran alkoi kannustaa myös Irakin šiioja nousemaan vallanpitäjiään vastaan ja maassa nousi kapinoita ja sen johtajia vastaan tehtiin murhayrityksiä. Irak karkotti maasta 100 000 šiiaa. Al-Bakr luopui vallasta ja 16. heinäkuuta 1979 Saddam Hussein nimitettiin presidentiksi. Maiden suhteet katkesivat ja touko–elokuun 1980 maiden rajoilla kahakoitiin ja käytiin tykistötaisteluja. Saddam sanoi 17. syyskuuta 1980 irti vuoden 1975 sopimuksen ja hyökkäsi Iraniin 23. syyskuuta. Irakin–Iranin sota
Sodassa kuoli 100 000-150 000 työikäistä irakilaista ja 400 000-600 000 iranilaista.
Irakilaiset kärsivät arviolta 375 000 kuolonuhria, ja 60 000 joutui iranilaisten sotavangeiksi. Ainakin 300 000 iranilaista kuoli ja 500 000 haavoittui. Toisen arvion mukaan 100 000-300 000 irakilaista kuoli ja kaksi kertaa saman verran iranilaisia. Tämä merkitsisi noin miljoonaa kuollutta. Iranissa oli sodan loppuessa kaikkiaan 60 miljoonaa asukasta. Mil Mi-24
Irakin-Iranin sodan aikana Irak käytti Mil Mi-24 -koptereita Irania vastaan, jolloin syntyi rajuja ilmataisteluita niiden ja Iranin ilmavoimien AH-1J SeaCobrien välillä. Myöhemmin Irak käytti koptereita Kuwaitin miehityksessä ja Persianlahden sodassa. Irakin sodan aikana irakilaiset Mil Mi-24:t eivät koskaan ehtineet taistelutoimiin, mutta Irakiin lähetetyillä puolalaisjoukoilla on käytössään kuusi Mil Mi-24 -kopteria. 18. heinäkuuta 2006 yksi niistä putosi maahan Al-Diwaniyahissa. Khafjin taistelu
Khafjin taistelu oli taistelu Persianlahden sodan aikana 29. tammikuuta-1. helmikuuta 1991 Irakin ja sen vastaiseen koalitioon kuuluneiden Saudi-Arabian, Qatarin ja Yhdysvaltojen joukkojen välillä. Taistelu alkoi irakilaisten edettyä heidän miehittämästään Kuwaitista Khafjin rannikkokaupunkiin Saudi-Arabiaan. Irakilaisten onnistui ensin vallata kaupunki, mutta ilmaiskujen rampauttamat irakilaiset kärsivät lopulta tappion saudien vastahyökkäyksessä 1. helmikuuta. Persianlahti
Persianlahden ympäristössä on maailman merkittävimmät öljyvarat. Persianlahti oli Iranin-Irakin sodan näyttämönä 1980–1989. Myös Persianlahden sota käytiin tällä alueella. Sodan yhteydessä mereen laskettiin paljon öljyä. Iranin ihmisaaltohyökkäykset
Heinäkuussa 1982 alkoi operaatio Ramadan, yksi suurimmista taisteluista toisen maailmansodan jälkeen. Iran aikoi vallata Irakin toiseksi suurimman kaupungin Basran. Joukkoja sijoitettiin ennen hyökkäystä kaupungin koillispuolelle. Hyökkäys menestyi alussa hyvin. 14–16-vuotiaat, jopa yhdeksän vuoden ikäiset lapsisotilaat menivät miinakentille, muoviset paratiisin avaimet kaulassaan, ja miinat räjähtivät tappaen lapset. Lapsia käytettiin, jotta taistelukykyisille miehille ja panssareille saataisiin avattua kulkutie. Michel Aflaq
Palattuaan Irakiin Aflaq ei enää osallistunut politiikkaan. Hän omistautui kirjoittamaan teoksia, jotka käsittelivät arabien kansallisuusliikettä ja vallankumoushistoriaa. Hän sai jonkun verran vaikutusvaltaa, kun Irakin presidentti Saddam Hussein ystävystyi hänen kanssaan. Vuosina 1980- 1988 aikana käydyn Irakin-Iranin sodan aikana Iran väitti propagandassaan, että Irakin johtaja ottaa vastaan käskyjä kristityltä. Shatt al-Arab
Shatt al-Arab on ollut historiallisesti Persian/Iranin ja Irakin välisten kiistojen lähde. Kiistat ratkaistiin vuonna 1937 sopimuksella, jonka mukaan maiden välinen raja kulki Persian puoleisella rannalla veden matalimman tason kohdalla, paitsi Abadanin ja Khorramshahrin kaupunkien kohdalla, missä raja oli joen syvin kohta. Tämä antoi koko vesiväylän Irakin hallintaan ja joella purjehtivat alukset kulkivat Irakin lipun alla ja maksoivat sille maksuja. Huhtikuussa 1969 Iran sanoi irti sopimuksen ja kieltäytyi maksamasta maksuja Irakille, mitä Irak piti kansainvälisen oikeuden vastaisena sopimusrikkona. 24. huhtikuuta 1969 iranilainen alus purjehti sotalaivojen suojaamana iranilaiseen satamaan maksamatta maksuja ja maat siirsivät pian sotajoukkojaan rajoilleen. Iran alkoi tukea pohjois-Irakin kurdeja, mikä vaaransi Irakin leipäkorina pidetyn Kurdistanin vakauden. Talvella 1973–1974 maiden välillä tapahtui avoimia yhteenottoja, jotka saivat Irakin armeijan ja talouden romahduksen partaalle. Tässä tilanteessa solmittiin Algerin sopimus maaliskuussa 1975, jossa raja Shatt al-Arabilla vedettiin joen syvintä kohtaa pitkin ("thalweg"-periaate). Irak luopui paitsi puolesta jokea, myös vaatimuksestaan Iranin Khūzestāniin ja Iran lopetti tukensa Irakin kurdikapinallisille. Sopimusta oli neuvottelemassa Irakin varapresidentti Saddam Hussein.