Mikä oli ensimmäinen Monty Python -elokuva?
Monty Pythonin paremmat pilat
Monty Pythonin paremmat pilat ("And Now for Something Completely Different"; tunnettu suomeksi myös nimellä Elämä on Pythonia) on brittiläisen komediaryhmä Monty Pythonin ensimmäinen pitkä elokuva vuodelta 1971. Toisin kuin ryhmän myöhemmät elokuvat, se sisältää pelkästään televisiosarjasta "Monty Pythonin lentävä sirkus" poimittuja irrallisia sketsejä uudelleennäyteltyinä. Sketsien välissä nähdään tv-sarjan tavoin Terry Gilliamin toteuttamia lyhyitä surrealistisia animaatiopätkiä.
Monty Python – Elämän tarkoitus
Suomessa aikalaiskritiikki oli melko nihkeää. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi "Elämän tarkoitukselle" kolme tähteä, kuusi kaksi tähteä ja yksi yhden tähden, keskiarvona 1,6 tähteä neljästä. Kapteeni Keltaparta
Kapteeni Keltaparta ("Yellowbeard") on komediafilmi vuodelta 1983. Sen käsikirjoitti Monty Pythonin Graham Chapman yhdessä David Sherlockin kanssa ja ohjauksesta vastasi Mel Damski. Pääosia näyttelevät Peter Boyle, Monty Pythonin jäsenet Graham Chapham, Eric Idle ja John Cleese, sekä Marty Feldman viimeisessä roolissaan. Kauhuelokuva
Kauhuelokuvan historia on käytännössä yhtä pitkä kuin elokuvataiteen historiakin. Ensimmäisenä kauhuelokuvana voidaan pitää Georges Méliès’n "Le Manoir du diablea", joka esitettiin jouluaattona 1896 Pariisissa. Kaksi minuuttia kestävässä elokuvassa näkyy muun muassa suuri lepakko, joka muuttuu Mefistofeleeksi, luurankoja, kummituksia ja noitia. Méliès teki muitakin varhaisia kauhuelokuvia, ja hän käytti myös elokuvahistorian ensimmäisiä erikoistehosteita. Keskeyttämällä kuvauksen ja aloittamalla sen uudestaan Méliès pystyi hävittämään ihmisiä kuvasta. Brittiläinen George Albert Smith puolestaan kehitti kaksoisvalotustekniikan, jonka ansiosta elokuvaan pystyi luomaan kummitusmaisia hahmoja. Le Manoir du diable
Le Manoir du diable (”pahuuden talo”) on lyhyt mykkäkauhuelokuva, jonka ohjasi ranskalainen elokuvantekijä Georges Méliès. Sitä pidetään maailman ensimmäisenä kauhuelokuvana, koska se valmistui varsin varhain, jouluaattona 1896. Vaikka elokuva kesti vain kolme minuuttia, siinä oli silti merkittävä määrä erilaisia elementtejä, joiden tarkoitus oli herättää ihmisessä pelontunteita. Näitä elementtejä ovat muun muassa elokuvassa esiintyvät jättimäinen lepakko, linna, luurangot sekä aaveet. Elokuvassa esiintyy myös Saatana. Monty Pythonin paremmat pilat
Elokuvassa nähdään joitain "Monty Pythonin lentävän sirkuksen" kahden ensimmäisen tuotantokauden tunnetuimpia sketsejä, kuten ”Kuollut papukaija”, ”Maailman hauskin vitsi” ja ”Vuoden yläluokkainen hölmö -kisa”. Mukana on myös tv-sarjasta tuttu ”Lumberjack Song” -laulu. Sketsejä on jonkin verran lyhennetty ja muutettu alkuperäisestä, eikä niissä ole mukana sarjassa käytettyä taustanaurua. Elokuvan englanninkielinen nimi viittaa tv-sarjassa ja itse elokuvassakin toistuvaan vitsiin, jossa John Cleesen esittämä kuuluttaja istuu pöytineen omituisissa paikoissa ja ilmoittaa sketsin vaihtumisesta katsojille sanoilla ”Ja nyt jotain aivan muuta” (”"And Now for Something Completely Different"”). Monty Python – Elämän tarkoitus
Yorkshireen sijoittuvassa jaksossa köyhän katolisen perheen isä huokailee, kun lapsia syntyy enemmän kuin hän voi elättää. Kohtauksen päättävä laulu ”Every Sperm Is Sacred” oli Bafta-ehdokkaana. Cannesin elokuvajuhlilla elokuva sai Juryn erikoispalkinnon. Muut elokuvan laulut ovat ”The Accountancy Shanty”, ”Galaxy Song”, ”Christmas in Heaven”, ”The Penis Song" sekä alkutekstien aikana soiva ”The Meaning of Life”. Kaikki laulut sisältyvät myöhemmin julkaistuun musiikkialbumiin "Monty Python Sings". Nalle Puh ja hunajapuu
Nalle Puh ja hunajapuu ("Winnie the pooh and honey tree") on lyhyt animaatioelokuva vuodelta 1966. Se on Disneyn ensimmäinen Nalle Puh -elokuva, ja sitä on suomeksi esitetty myös lyhyesti nimellä Nalle Puh. Se ja kaksi muuta Nalle Puh -lyhytelokuvaa yhdistettiin vuonna 1977 pitkäksi elokuvaksi "Nalle Puh" ("The Many Adventures of Winnie the Pooh"). Animaatio
Ensimmäinen kokonaan animaatiolle perustunut elokuva oli ilmeisesti James Stuart Blacktonin 1906 valmistunut "Noiduttu hotelli", jossa esineet oli saatu liikkumaan stop motion -tekniikalla. Blackton kuvasi samana vuonna myös ensimmäisenä varsinaisena piirroselokuvana pidetyn "Humorous Phases of Funny Faces" -filmin.
Pilapiirtäjänä aloittanut Émile Cohl oli yksi ranskalaisen animaation perustajia. Hän aloitti vuonna 1908 tekemällä liitutauluanimaatioita, jotka perustuivat tikku-ukkohahmojen muodonmuutoksiin. Sen jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja teki siellä animaatiosarjaa "Newlyweds", joka sai paljon jäljittelijöitä. Hessu Hopo
Hessu esiintyi ensimmäisen kerran The Walt Disney Companyn mustavalkoisessa piirroselokuvassa "Mickey's Revue" (1932) nimettömänä, mutta luonteenomaisesti naurahtelevana, ruokkoamattomana maalaishujoppina. Jatkossa hänen nimensä oli "Dippy Dawg", eli "Hassu Hauva". Nimi Hopo on peräisin hevosta tarkoittavasta sanasta ja liittyy Polle Koninkaulukseen. Hessun ääninäyttelijänä toimi sirkustaiteilija Pinto Colvig vuoteen 1965 asti. Monissa 1930-luvun lyhytelokuvissa Hessu seikkaili yhdessä Aku Ankan ja Mikki Hiiren kanssa. Päähenkilönä Hessu esiintyi kaikkiaan 46 piirroselokuvassa, joista ensimmäinen oli "Hessu ja heinäsirkka" (1939) ja viimeinen "Aquamania" (1961). Alun perin viimeinen Hessun piirroselokuva oli "Goofy's Freeway Troubles" (1965). Jostain syystä Disney-yhtiö on myöhemmin katsonut, että kaksijakoinen päähenkilö ei ole Hessu ja muuttanut sen muotoon "Freewayphobia II" (edeltävä filmi samalta vuodelta oli "Freewayphobia").Yllättäen Disney teki Hessusta vuonna 2007 perinteisellä tekniikalla tehdyn piirroselokuvan "Näin asennat kotiteatterisi". Pikku lordi (vuoden 1936 elokuva)
Pikku lordi ("Little Lord Fauntleroy") on John Cromwellin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1936. Elokuvakäsikirjoituksen teki Hugh Walpole Frances Hodgson Burnettin vuonna 1886 julkaistun samannimisen romaanin pohjalta. Elokuva oli aikaisemmin Paramountilla, RKO:lla ja Metro-Goldwyn-Mayerilla toimineen David O. Selznickin ensimmäinen itsenäisenä tuottaja tekemä. "Pikku lordi" on nykyään public domainia. Muumipeikko
Muumipeikon hahmo muotoutui vähitellen 1930-luvulla. Hahmon nimi oli aluksi "snorken" (sama nimi kuin myöhemmin Niiskulla). Ensimmäisen muumihahmon Tove Jansson piirsi ulkohuoneen seinään esittämään Immanuel Kantia. Aluksi muumipeikon hahmo oli laihempi, musta ja punasilmäinen ja sille piirrettiin usein suu, mitä myöhemmin ei enää tehdä. Tove Jansson käytti ennen muumikirjoja muumia tunnuksenaan kuvataiteellisissa töissään, muun muassa Garm-lehden pilapiirroksissa. Hahmo oli aluksi pelottava, mutta muumikirjojen myötä siitä tuli ystävällinen hahmo. Tove muotoili hahmosta "pehmeämmän" vasta kirjassa "Muumipeikko ja pyrstötähti". Carol Cleveland
Cleveland esiintyi 30:ssa "Monty Pythonin" 45:stä jaksosta. Lisäksi hän esiintyi Python-elokuvissa (mm. "Monty Pythonin hullu maailma") sekä muissa brittikomedioissa, muun muassa Spike Milliganin kanssa. Nykyään hän esittää omaa yhden hengen show'taan "Carol Cleveland Reveals All". Monty Pythonin hullu maailma
Elokuva on kohonnut kulttielokuvan asemaan ja menestynyt hyvin kaikkien aikojen parhaita komediaelokuvia listattaessa. Esimerkiksi vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen 15. parhaaksi komediaksi. Graalin malja
Aihetta on käsitelty useissa elokuvissa kuten "Indiana Jones ja viimeinen ristiretki" sekä Monty Python -ryhmän elokuvassa "Monty Pythonin hullu maailma". Monty Python
Monty Pythonin televisiosarjan ja elokuvien tekoon osallistuivat myös Neil Innes, joka kirjoitti lauluja "Lentävään sirkukseen", sekä näyttelijät Carol Cleveland ja Connie Booth. Pokémon – Mewtwon vastaisku
Pokémon - Mewtwon vastaisku (, tunnetaan myös nimellä "Pokémon elokuva: Mewtwo vastaan Mew") on ensimmäinen pitkä Pokémon-elokuva. Elokuvan mukana ilmestyi myös lyhytelokuva "Pikachun loma". May McAvoy
McAvoy debytoi valkokankaalla 1917. Yli kolmessakymmenessä elokuvassa esiinnyttyään hän näytteli Ramon Novarron ja Francis X. Bushmanin kanssa ohjaaja Fred Niblon tuotantoa olevassa elokuvassa "Ben-Hur", jonka oli julkaissut elokuvayhtiö Metro-Goldwyn-Mayer. Täyspitkä kokoillan elokuva oli mykän elokuvan kauden yksi ylenpalttisimmista ja spektaakkelimaisimmista tuotoksista. Hänet kuitenkin muistetaan parhaiten roolistaan Al Jolsonin kanssa kaikkien aikojen ensimmäisessä äänielokuvassa "Jazzlaulajassa" (1927). Vaikka hänen ääntään ei olla koskaan kuultu mykkäelokuvissa, hän puhui useissa muissa elokuvissa, mukaan lukien toisessa Warner Brothersien julkaisemassa "all-talkie" -elokuvassa, "The Terror" (1928), jonka ohjasi Roy Del Ruth ja jossa hänen vastanäyttelijänään oli Conrad Nagel. At Last the 1948 Show
At Last the 1948 Show oli brittiläinen sketsisarja, joka esitettiin vuosina 1967–1968. Sitä pidetään tärkeänä esivaiheena "Monty Pythonin lentävän sirkuksen" synnylle. Triptyykki
Elokuva-alalla varhainen triptyykki on ranskalaisten Abel Gancen ja Andre Debrien vuonna 1926 patentoima, kolmen projektorin avulla toteutettu laajakangaselokuva. Siinä kuva voi olla yhden leveän kuvan muodostava panoraama tai se voi koostua kahdesta tai kolmesta erilaisesta kuvasta. Gancen vuonna 1927 valmistunut elokuva "Napoléon" hyödynsi tätä tekniikkaa. Triptyykillä voidaan tarkoittaa myös kolmesta lyhytelokuvasta koostuvaa elokuvaa. Lisäksi triptyykiksi kutsutaan sitä kun tavallisen elokuvan kuva koostuu kolmesta erilaisesta vierekkäin olevasta osasta. Animaatio
Yhdysvaltalainen Walt Disney aloitti animaatiouransa Liisasta Ihmemaassa (1924), kehitti Oswald-jäniksen 1927 ja lopulta läpimurtohahmonsa Mikki Hiiren. Disneyn "Höyrylaiva Ville" (1928) oli edistynyt äänianimaatio, joka nosti animaation tunnustetuksi teatteriviihteeksi. Disney perusti Disney-yhtiöt ja nousi 1930-luvulla Hollywoodin suurimmaksi itsenäiseksi elokuvatuottajaksi. Disneyn studio teki vuonna 1937 maailman ensimmäisen kokoillan värianimaatioelokuvan "Lumikki ja seitsemän kääpiötä". Sen jälkeen Disney on tuottanut useita klassikon asemaan nousseita kokoillan animaatioita ja niiden lisäksi paljon lyhytanimaatioita ja myös sota-animaatioita. Disney on säilyttänyt asemansa johtavana animaatiotalona vielä nykyaikanakin. Marjane Satrapi
Kuuluisuuteen Satrapi nousi palkitulla omaelämäkerrallisella sarjakuvaromaanilla "Persepolis" (2000–2003). Alun perin neliosainen teos on julkaistu Suomessa kahtena niteenä. Suomennoksen ensimmäinen osa "Persepolis: Iranilainen lapsuuteni" kertoo Satrapin lapsuudesta Iranissa, jota runtelevat vuoron perään Mohammad Reza Pahlavin vihattu hallinto, sitä vastaan nouseva islamilainen vallankumous ja lopulta Irakia vastaan käytävä sota. Toinen osa "Persepolis 2: Kotiinpaluu" kertoo murrosikäisen Satrapin kokemuksista Wienissä ja hänen paluustaan Iraniin, jossa sota on päättynyt, mutta uskonnollinen diktatuuri jatkuu. Sarjakuvien pohjalta tehtiin myös piirroselokuva "Persepolis" vuonna 2007 (ohjaajina Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi).
Vuonna 2003 Satrapi voitti vuoden parhaan albumin palkinnon Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla teoksella "Pistoja". Vuotta myöhemmin hän voitti saman palkinnon teoksella "Luumukanaa". Ensin mainittu teos kertoo teheranilaisnaisten juoruista, jälkimmäinen erään Satrapin sukulaismiehen traagisista vaiheista 1950-luvun Teheranissa. Pokémon-elokuva: Diancie ja tuhon kotelo
Pokémon-elokuva: Diancie ja tuhon kotelo () on seitsemästoista kokopitkä Pokémon-elokuva vuodelta 2014. Yhdysvalloissa se julkaistiin marraskuussa 2014, ja Suomessa TV-ensi-ilta oli MTV Juniorilla 13. helmikuuta 2016. Lisäksi Juniori on uusinut elokuvan kahdesti, ja MTV3 on näyttänyt sen 16. huhtikuuta ja 18. joulukuuta samana vuonna. Elokuvan pääpokémonit ovat legendaariset Pokémonit Xerneas ja Yveltal, myyttinen Pokémon Diancie sekä tämän Carbink-palvelijat. Erikoisjakso "Diancie – Princess of the Diamond Domain", jota ei ole esitetty Suomessa, toimii elokuvan prologina ja se sijoittuu aikaan juuri ennen sen tapahtumia. Monty Pythonin hullu maailma
"Monty Pythonin hullu maailma" on Monty Python -ryhmän ensimmäinen kokonaan uudesta materiaalista koottu elokuva, joka kuvattiin tv-sarjan kolmannen ja neljännen tuotantokauden välisellä tauolla. Sen ohjaajina toimivat Terry Jones ja Terry Gilliam, joista jälkimmäinen teki myös eri kohtauksia yhteen sitovat animaatiopalat. Monty Pythonin hullu maailma
Elokuvan kuvaukset kärsivät erilaisista vaikeuksista. Sen budjetti oli kokoillan elokuvaksi poikkeuksellisen pieni (noin 150 000 - 200 000 puntaa), ja siitäkin suurin osa oli tullut lahjoituksina Pink Floydin ja Led Zeppelinin kaltaisilta rockyhtyeiltä, jotka ihailivat ryhmän huumoria. Budjetti ei sallinut hevosten käyttämistä, joten Pythonit kehittivät omalaatuisen ratkaisun. Elokuvan alussa mäen takaa kuuluu kopinaa, joka muistuttaa laukkaavan hevosen kavioita; lopulta mäen harjalle ilmestyy kuningas Arthur, joka loikkii eteenpäin kuin istuisi olemattoman keppihevosen selässä, ja hänen perässään juoksee palvelija Patsy, joka hakkaa yhteen kahta kookospähkinää. Myöhemmin kaikki pyöreän pöydän ritarit "ratsastavat" samalla tavalla. Tästä rahapulan sanelemasta absurdista ratkaisusta tuli yksi elokuvan muistettavimpia vitsejä. Marilyn Monroe
Monroen seuraava roolityö oli elokuvassa "Bussipysäkki" (1956). Suoritus keräsi kehuja arvostelijoilta ja Monroe sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden. Sen jälkeen hän näytteli Laurence Olivierin kanssa musiikkikomediassa "Prinssi ja revyytyttö" (1957). Myös Olivier vaikuttui Monroen näyttelijäntaidoista ja roolisuoritus keräsi tunnustusta Euroopassa. Monroe sai Italian ja Ranskan elokuvapalkinnot ja ylsi Britanniassa Bafta-ehdokkuuteen. John Cleese
Palattuaan Britanniaan vuonna 1965 Cleese liittyi Chapmanin kanssa BBC:n ajankohtaissatiirin "The Frost Report" (1966) käsikirjoittajaryhmään. Ohjelma on myöhemmin tullut maineikkaaksi siitä, että sen käsikirjoittajakunnassa työskentelivät ensimmäisen kerran yhdessä kaikki Monty Python -ryhmän viisi brittijäsentä: Cleese, Chapman, Eric Idle, Terry Jones ja Michael Palin. Tämän jälkeen Cleese ja Chapman olivat mukana sketsisarjassa "At Last the 1948 Show" (1967). Sen menestyttyä hyvin BBC tarjosi kaksikolle mahdollisuutta oman sketsisarjan tekemiseen. Cleese ei kuitenkaan halunnut tehdä kahden miehen show’ta (osittain siksi, että Chapmanin alkoholismi teki tämän kanssa työskentelyn ajoittain hankalaksi), joten hän kutsui mukaan Michael Palinin, jonka kanssa hän oli ystävystynyt "The Frost Reportin" aikana. Palin puolestaan toi mukanaan Eric Idlen ja Terry Jonesin sekä Terry Gilliamin, joiden kanssa hän oli "The Frost Reportin" jälkeen tehnyt sarjaa "Do Not Adjust Your Set" (1967–1969). Näin syntyi Monty Python -ryhmä. Terry Jones
Jones on ohjannut Monty Python -elokuvat "Monty Pythonin hullu maailma" ("Monty Python and the Holy Grail") (yhdessä Terry Gilliamin kanssa), "Brianin elämä" ("Monty Python's the Life of Brian") ja "Monty Python – Elämän tarkoitus" ("Monty Python's Meaning of Life") sekä Python-kauden jälkeen elokuvat "Erik the Viking" ja "Kaislikossa suhisee" ("The Wind in the Willows"). Hän on myös kirjoittanut useita lastenkirjoja ja keskiaikaa käsitteleviä teoksia sekä historiadokumenttisarjoja televisiolle. Muumipeikko ja pyrstötähti (elokuva)
Japanilais-suomalais-hollantilaisena yhteistyönä tehtiin animaatiosarjaa "Muumilaakson tarinoita" 1990-luvun alussa. "Muumipeikko ja pyrstötähti" -elokuva tehtiin sarjan jälkeen, mutta sen tapahtumat sijoittuvat kronologisesti ennen sarjan tapahtumia. Elokuva on ensimmäinen kokoillan Muumi-elokuva. Uuno Montonen
Montonen oli monissa elokuvissa ja teattereissa tutuksi tullut näyttelijä. Erityisesti Montonen tunnettiin Armand Lohikosken ohjaamista Pekka Puupää -elokuvista. Montonen näytteli ensimmäisen kerran elokuvassa "Meidän poikamme" vuodelta 1929. Hänet nähtiin urallaan 93 elokuvassa. Paul Muni
Paul Munin elokuvadebyytti oli vuonna 1929. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. "Olen vainottu kahlekarkuri" (I Am a Fugitive from a Chain Gang, 1932), "Arpinaama" (Scarface, 1932), "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936), "Hyvä maa" (The Good Earth, 1937), "Emile Zolan elämä" (The Life of Emile Zola, 1937) ja "Elämän liekki" (The Last Angry Man, 1959). Modesty Blaise
Peter O’Donnellia pyydettiin kirjoittamaan Modestystä kirja ensimmäisen elokuvan julkaisua varten. Kirjan juoni pohjautuu elokuvan alkuperäiseen O’Donnellin tekemään käsikirjoitukseen. Kirja julkaistiin ennen elokuvaa ja se menestyi huomattavasti paremmin. Seuraavina vuosikymmeninä O’Donnell kirjoitti yhteensä 11 romaania ja kaksi novellikokoelmaa Blaisen ja Garvinin seikkailuista. Monet novellit pohjaavat sarjakuvatarinoihin tai niiden tarinoista muokattiin myöhemmin sarjakuvaversiot.Joseph Losey ohjasi sarjakuvaan perustuvan elokuvan "Modesty Blaise – pistävä perhonen" ("Modesty Blaise") vuonna 1966. Nimiosaa esitti Monica Vitti ja Willie Garvinia Terence Stamp. Elokuva perustuu O’Donnellin alkuperäiseen käsikirjoitukseen, jota kuitenkin muutettiin niin paljon, että O’Donnell itse totesi elokuvan sisältävän vain yhden hänen itsensä kirjoittaman repliikin. My Little Pony: Jouluseikkailu
Jouluseikkailu ("A Very Minty Christmas") on My Little Pony-elokuva. Tässä elokuvassa pääsemme katsomaan pikkuisten ponien joulun viettoa. Elokuva julkaistiin vuonna 2005. Ant-Man
Ant-Man on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoskomedia ja supersankarielokuva, joka perustuu kahteen Marvel Comicsin sarjakuvissa Muurahaismies-nimellä esiintyneeseen hahmoon: Hank Pym ja Scott Lang. Se on Marvel Cinematic Universen (MCU) kahdestoista elokuva. Elokuvan ohjasi Peyton Reed ja käsikirjoittivat Edgar Wright, Joe Cornish, Adam McKay ja Paul Rudd. Rudd esiintyy myös elokuvan pääosassa. Muissa keskeisissä rooleissa esiintyvät Evangeline Lilly, Corey Stoll, Bobby Cannavale, Michael Peña, Tip ”T.I.” Harris, Wood Harris, Judy Greer, David Dastmalchian ja Michael Douglas. Elokuvassa Scott Langin on puolustettava tohtori Hank Pymin kutistusteknologiaa ja toteutettava ryöstö, jolla on maailmanlaajuisia seurauksia. Viidakon tytär
"Viidakon tytär" tehtiin aikana, jolloin MGM oli siirtymässä mykkäelokuvasta äänielokuvaan. "Viidakon tytär" on Crawfordin ensimmäinen äänielokuva "Hollywood revue 1930" -elokuvan (1929) kanssa. "Viidakon tyttäressä" Montgomery tekee ensimmäisen miespääroolin, jota ennen hän oli esiintynyt useissa mykkäelokuvissa sivurooleissa. Montanan salaperäinen nainen
"Montanan salaperäinen nainen" sai ensi-iltansa neljä vuotta valmistumisensa jälkeen New Yorkin Broadway Palace Theatressa 7. marraskuuta 1952. Elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 11. marraskuuta 1952. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 22. toukokuuta 1953. "Montanan salaperäinen nainen" tuotti alkuperäisen teatterilevityksensä aikana Yhdysvalloissa noin miljoonan dollarin lipputulot. RKO vastasi elokuvan levityksestä vuonna 1952. Michael Powell
"Punaisten kenkien" pitkä ja kallis jälkituotanto aiheutti välirikon Rankin kanssa. Sen jälkeen Powell ja Pressburger siirtyivät Alexander Kordan London Filmsiin. Heidän ensimmäinen elokuva siellä oli "Osasto X 43" (1949), joka sai harvinaisen myönteisen vastaanoton brittikriitikoilta, mutta ei kuitenkaan menestynyt teattereissa. Muumipeikko ja pyrstötähti
Tove Jansson teki lisäksi tarinasta kaksi sarjakuvaversiota. Ensimmäinen niistä oli vuosina 1947–1948 Ny Tid -lehdessä ilmestynyt "Mumintrollet och jordens undergång" (suomennettu 2007 nimellä "Maailmanloppu tulee!"), joka oli ensimmäinen muumiaiheinen sarjakuva. Se noudattelee melko tarkasti kirjan juonta, tosin loppu on siinä täysin erilainen. Niisku ja Silkkiapina on jätetty pois. Lisäksi sarjakuvassa esiintyvät Tiuhti ja Viuhti, jotka varsinaisesti liittyvät muumien seikkailuihin vasta seuraavana vuonna ilmestyneessä kirjassa "Taikurin hattu". Toinen sarjakuvaversio, Lars Janssonin kirjoittama ja Tove Janssonin piirtämä ”Muumipeikko ja pyrstötähti”, ilmestyi vuonna 1958 "Muumipeikko"-sarjakuvan tarinana numero 17. Siinä juonta on muuteltu huomattavasti, mutta muutamat alkuperäisistä kohtauksista ovat edelleen mukana. Tässä versiossa seikkailevat Muumipeikko, Niiskuneiti ja Pikku Myy.
Jansson teki tarinasta myös teatterikäsikirjoituksen vuonna 1953. Billy Crystal
Yksi ja ehkä tunnetuin hänen käsikirjoittamistaan ja ohjaamistaan elokuvista on vuonna 1995 ensi-iltansa saanut "Hyvästi Pariisi" ("Forget Paris"), jossa hän näytteli myös pääosan. Animaatioelokuvissa "Monsterit Oy" ja "Monsterit – yliopisto" hän toimi Miken äänenä. Monty Pythonin hullu maailma
Arthur ja ritarit kerääntyvät jälleen yhteen (ja selviävät talvesta syömällä sir Robinin trubaduurit, jotka käyvät kaikkien hermoille). Keväällä he kohtaavat pyromaanisen Taikuri Timin, ja tämä johdattaa heidät luolalle, johon on kätketty vihje Graalin olinpaikasta. He pelastuvat täpärästi luolaa vartioivien hirviöiden kynsistä: kaamea tappajajänis räjäytetään Antiokian pyhällä käsikranaatilla, ja kymmensilmäinen (animoitu) luolahirviö kukistuu animaattorin saadessa sydänkohtauksen. Luolassa oleva kaiverrus kertoo Graalin olevan "linnassa nimeltä Aaaaargh". Ritarit ylittävät Kuoleman sillan, ja moni heistä kokee kohtalonsa vastattuaan väärin siltavahdin kysymyksiin. Lopulta Arthur ja sir Bedevere löytävät Aaaarghin linnan, mutta sitä vartioivat samat rääväsuiset ranskalaiset kuin aiemmin. Ritarit polkaisevat tyhjästä valtavan ritariarmeijan ja aloittavat hyökkäyksen päin linnaa. Silloin paikalle kaahaa autolasteittain poliiseja, jotka panevat joukon rautoihin Kuuluisan historioitsijan murhaamisesta, vaikka he eivät ole voineet tehdä sitä, koska heillä ei ole hevosia. Samalla poliisit katkaisevat filmaamisen.
Samoin kuin tv-sarjassaan, Chapman, Cleese, Gilliam, Idle, Jones ja Palin esittävät yksin lähes kaikki elokuvan kymmenet pää- ja sivuroolit; alla on lueteltu vain merkittävimmät. Merkittävimmissä naisrooleissa ovat myös "Monty Pythonin lentävässä sirkuksessa" esiintyneet Carol Cleveland ja Connie Booth (joista jälkimmäinen oli John Cleesen vaimo). Elokuvan laulut säveltänyt Neil Innes esittää päätrubaduuria. Graham Chapman
Graham Chapman (8. tammikuuta 1941 Leicester, Englanti – 4. lokakuuta 1989 Maidstone, Englanti) oli brittiläinen koomikko ja käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi Monty Python -ryhmän jäsenenä ja pääosien esittäjänä ryhmän elokuvissa "Monty Pythonin hullu maailma" (1974) ja "Brianin elämä" (1979). Chapman esiintyi myös Iron Maidenin ”Can I Play with Madness”-musiikkivideolla. Neljäs seinä
Tunnettuja esimerkkejä neljännen seinän rikkomisesta ovat Deadpool-sarjakuvahahmo ja "Gintama"-animesarja sekä brittiläisen komediaryhmä Monty Pythonin tuotanto. Viisas Kana Kananen
Viisas Kana Kananen () on vuonna 1934 valmistunut lyhyt piirroselokuva, jossa Aku Ankka esiintyi ensi kerran. Animaatio kuuluu Walt Disneyn "Silly Symphonies" -sarjaan, ja se perustuu satuun "The Little Red Hen". Elokuva sai ensi-iltansa 9. kesäkuuta 1934, jota pidetään Aku Ankan virallisena syntymäpäivänä.
Maissia viljelevä rouva Kana tarvitsisi apua erilaisiin työtehtäviin ja pyytää apua naapureiltaan Aku Ankalta ja Petteri Possulta ("Peter Pig"), mutta molemmat teeskentelevät sairasta välttyäkseen työltä. Kun rouva Kana saa maissisadosta valmistamansa ruoat valmiiksi, Aku ja Petteri olisivat innokaita syömään niitä, mutta huijauksen tajunnut rouva Kana päättääkin sen sijaan antaa heille opetuksen. Paul Temple
Paul Temple -elokuvia on tehty kaikkiaan neljä. Näistä ensimmäinen, "Send for Paul Temple", sai ensi-iltansa 1946 ja sen nimiroolissa esiintyi Anthony Hulme. Elokuvien "Calling Paul Temple" (1948), "Paul Temple's Triumph" (1950) ja "Paul Temple Returns" (1952) pääroolin esitti John Bentley. Monty Python
Monty Pythonin anarkistisella tyylillä on ollut suuri vaikutus komediaan. Monissa suomalaisissakin viihdeohjelmissa, muun muassa Studio Julmahuvissa, voi nähdä selviä Python-vaikutteita, joissakin tapauksissa jopa suoria sketsilainoja. Myös South Park -televisiosarjan luojat Trey Parker ja Matt Stone ovat monesti teoksillaan tunnustaneet rakkauttaan Pythonia kohtaan. Myös Alivaltiosihteeri-huumoriryhmä on kertonut ottaneensa vaikutteita Monty Pythonista. Walt Disney
Vuonna 1934 Disney vakuuttui siitä, että hänen olisi tuotettava pitkä piirroselokuva. Hän valitsi elokuvansa aiheeksi Lumikin, jonka mykkäelokuvaversion hän oli nähnyt nuorena poikana. Disney kokosi suuren tekijäjoukon piirtämään Lumikkia lyhytelokuviensa rinnalla ja otti sitä varten käyttöön uusia tuotantotekniikoita, kuten monitasokameran. Vihdoin joulukuussa 1937 tuli ensi-iltaan ”Waltin hulluna unelmana” pidetty "Lumikki ja seitsemän kääpiötä", joka oli ensimmäinen yhdysvaltalainen täyspitkä piirroselokuva. Vaikka elokuvan teko oli vähällä keskeytyä budjetin ylityttyä, "Lumikista" tuli suurmenestys ja tuotti siihen sijoitetut rahat moninkertaisesti takaisin. Aku Ankka
Walt Disney kertoi saaneensa ajatuksen Aku Ankasta äänen perusteella, kun hän kuuli imitaattori Clarence Nashin matkivan lintuja ja muita eläimiä radiossa. Nash palkattiin esittämään Aku Ankkaa elokuvaan "Viisas Kana Kananen", jonka jälkeen hän toimi Akun äänenä kuolemaansa saakka vuoteen 1985.
Aku Ankka teki ensiesiintymisensä Bert Gillettin ohjaamassa lyhytpiirroselokuvassa "Viisas Kana Kananen" ("Wise Little Hen"), joka ilmestyi 9. kesäkuuta 1934. Piirretyssä Aku yritti ystävänsä Petteri Possun kanssa vältellä rouva Kanan antamia työtehtäviä. Akusta tehtiin merimiespukuinen siksi, että ensiesiintymisessään hän asui asuntolaivassa keskellä lampea. Mikki Hiiri
Höyrylaiva Villen suuren suosion takia Disney jälkiäänitti myös kaksi ensimmäistä Mikki-piirrettyä, "Plane Crazyn" ja "The Gallopin' Gauchon". Mikki ei kuitenkaan puhunut ennen yhdeksättä piirrettyään, "The Karnival Kidiä". Mikin ensimmäiset sanat olivat "Hot Dogs!" Vaikka Walt Disney siirtyi käyttämään Technicolor-värijärjestelmää jo 1932, Mikki Hiiri -piirroselokuvat tehtiin mustavalkoisina vuoteen 1935 asti, koska Mikin hahmo toimi erinomaisesti mustavalkoisena. Moviefone listasi vuonna 2009 Mikki Hiiren sijalle 3 "Kaikkien aikojen 25. parasta animaatioelokuvien hahmoa" -listallaan. Buffy, vampyyrintappaja
Ensimmäisen kerran Whedonin idea tuli esiin hänen kirjoittaessaan käsikirjoitusta vuoden 1992 elokuvaan "Buffy, vampyyrintappaja", jonka pääosaan päätyi lopulta Kristy Swanson. Alkuperäinen elokuva poikkesi paljon viisi vuotta myöhemmin alkaneesta televisiosarjasta. Elokuvan ohjaaja Fran Rubel Kuzui näki teoksen komediana, joka kertoi ihmisten suhtautumisesta vampyyreihin, kun taas Whedon oli kirjoittanut ”pelottavan elokuvan voimakkaasta naisesta” ja oli tyytymätön siihen, että hänen kauhuelokuvansa oli muutettu puhtaaksi komediaksi. "Buffy"-elokuva menestyi lopulta kohtalaisesti tuottaen Yhdysvalloissa noin 16 miljoonaa dollaria. Kriitikot eivät kuitenkaan pitäneet elokuvasta, vaikka kehuivatkin sen käsikirjoitusta. Monty Python
Monty Pythonilla on ollut suuri vaikutus Englannin kulttuuriin. Näistä näkyvimpiä ovat englannin kieleen tulleet, joko suoraan esityksistä tai niistä johdetut sanat ja ilmaukset kuten "Pythonesque", josta on tullut synonyymi surrealistiselle huumorille, ja joka on löydettävissä yleisesti englannin sanakirjoista. Kyseistä termiä käytetään myös animaatiotyylistä, jolla Terry Gilliam teki Monty Pythonin animaatio-osat. Samantapaista tyyliä on käyttänyt muun muassa South Park. Jappervokki
Elokuva muistuttaa lavastukseltaan ja komediatyyliltään "Monty Pythonin hullua maailmaa", jonka parissa Gilliam oli myös työskennellyt. Palinin ohella elokuvassa esiintyivät myös Monty Pythonin Terry Jones sekä komediaryhmän työssä huomattavasti mukana ollut Neil Innes. "Jappervokki" vaikuttaakin vahvasti pythonmaiselta, ja monet kohtaukset (esimerkiksi piiloleikkiturnajaiset) muistuttavat vahvasti "Hullun maailman" kohtauksia. Amerikan-ensi-iltaa varten elokuvaa mainostettiin alkujaan "Monty Pythonin Jappervokkina" ("Monty Python's Jabberwocky"), mutta Gilliamin vastustuksen vuoksi siitä luovuttiin. Looney Tunes
Ensimmäinen Looney Tunes -animaatio oli mustavalkoinen "Sinkin' in the Bathtub", jonka pääosassa oli hahmo nimeltä Bosko. Vuonna 1931 aloitettiin rinnakkaissarja Merrie Melodies, joka oli musiikkipainotteisempi. Animaatioiden suosio alkoi nousta vuonna 1935, jolloin Putte Possu esiintyi ensimmäistä kertaa piirretyssä "I Haven't Got a Hat". Kaksi vuotta myöhemmin Repe Sorsa luotiin "Porky's Duck Hunt" piirrettyä varten. Vuonna 1940 luotiin yksi kaikkien aikojen tunnetuimmista piirroshahmoista, Väiski Vemmelsääri ja kaksi vuotta siitä Looney Tunesit siirtyivät väreihin. Sen jälkeen luotiin vielä monia tunnettuja hahmoja, kuten Sylvesteri, Tipi ja Kukko Koppava. Monty Pythonin lentävä sirkus
Kaikki sarjan tekijät olivat ennen "Lentävää sirkusta" tehneet tahoillaan muita sketsisarjoja, kuten "At Last the 1948 Show" ja "Do Not Adjust Your Set". Samanhenkistä huumoria tehnyt koomikkokuusikko lyöttäytyi yhteen tekemään BBC:lle uutta sketsisarjaa ja otti samalla itselleen nimen Monty Python, johon BBC lisäsi ”sirkuksen”. Aluksi heille luvattiin vain 13 jaksoa, mutta sarjaa tehtiin lopulta neljä tuotantokautta ja 45 jaksoa. Ranska
Lumièren esitystä oli katsomassa myös Georges Méliès. Hän oli taikateatterin johtaja ja tuli pian tunnetuksi erikoistehosteita käyttävistä elokuvistaan, kuten "Matka kuuhun" (1902). Lähes 14 minuutin pituinen elokuva oli liian pitkä oman aikansa mittapuulla, mutta siitä tuli silti kansainvälinen menestys. Méliès ohjasi arviolta viisisataa elokuvaa. Lumièren veljesten ja Mélièsin vaikutus elokuvahistoriaan on ollut suuri. Mélièsiä pidetään usein näytelmäelokuvan isänä, kun taas Lumièren veljeksien katsotaan luoneen dokumenttielokuvan. Tosin Louis Lumièren ohjaama "Puutarhuri" on tiettävästi maailman ensimmäinen komediaelokuva. Monty Pythonin lentävä sirkus
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat sarjan kaikkien aikojen viidenneksi parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.Suomessa "Monty Pythonin lentävää sirkusta" esitettiin alun perin vain kaksitoista ensimmäistä jaksoa vuonna 1972. Esitykset lopetti edellä mainittu yläluokkalaissketsi, sillä Yleisradion ohjelmavastaavan mukaan siinä pilkattiin CP-vammaisia. Pontimena saattoi vaikuttaa TV-kriitikko Jukka Kajavan paheksunta "Helsingin Sanomissa" 17. lokakuuta 1972. Sittemmin vuonna 1992 Suomen TV:ssä esitettiin toinen ja kolmas tuotantokausi (YLE TV2) ja lopulta vuosina 2000–2002 koko sarja (TVTV! – SubTV). Paul Newman
Newman oli ollut vuosien 1969 ja 1970 tuottoisin elokuvanäyttelijä, minkä ansiosta hän pystyi kokeilemaan 1970-luvulla myös erilaisempia elokuvia. Näihin kuuluvat "WUSA" (1970), "Ei tuumaakaan" (1971), "Lännen kovanaamat" (1972) ja "Roy Bean – piru mieheksi" (1972), jotka tuotti Newmanin, Barbra Streisandin ja Sidney Poitier’n perustama First Artists. 1970-luvulla ilmestyivät myös kaksi Newmanin taloudellisesti menestyneimmistä elokuvista, "Puhallus" (1973) ja "Liekehtivä torni" (1974). Newmanin seuraavia elokuvia olivat kulttiklassikko "Lämäri" (1976) ja Robert Altmanin ohjaamat "Buffalo Bill ja intiaanit" (1976) ja postapokalyptinen "Kvintetti" (1979). Muppet-elokuva
Muppet-elokuva on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut James Frawleyn ohjaama Muppet-nukke-elokuva."Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen moittii elokuvaa sekavaksi monine vierailijoineen ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Tony Anthony
Anthony opiskeli Carnegie Mellon -yliopistossa Pittsburghissa ja harjoitteli näyttelemistä New Yorkin The Actors Studiossa. Valmistumisen jälkeen hän päätyi aluksi työskentelemään Saul Swimmerin kanssa 1950- ja 1960-luvulla. Anthony oli tuottamassa Swimmerin ohjaamaa lyhytanimaatiota "The Boy Who Owned a Melephant" (1959). Samalla Anthony kokeili laulajanuraa saadessaan levysopimuksen. Ura jäi kuitenkin lyhyeksi ensimmäisen singlen jälkeen, joka menestyi vain New Yorkissa. Samalla Anthony onnistui luomaan yhteyksiä Allen Kleiniin, joka auttoi Anthonya myöhemmin hänen urallaan. Anthony esiintyi muutamissa Swimmerin ohjaamissa elokuvissa Yhdysvalloissa, kunnes päätti matkustaa Eurooppaan etsiessään isompia elokuvarooleja. Goottikulttuuri
Vuonna 1820 Washington Irving julkaisi novellin "The Legend of Sleepy Hollow". Siinä kerrotaan ”amerikkalais-goottilaisesta” päättömän ratsumiehen legendasta. Novellista tehtiin vuonna 1922 elokuva, jossa Will Rogers esitti hiljaista ja vähäeleistä Ichabod Cranea. Päättömän ratsumiehen legenda päätyi 1900-luvun populaarikulttuuriin varsinaisesti vasta, kun kertomus esitettiin Disneyn animoidussa kokoomaelokuvassa "The Adventures of Ichabod and Mr. Toad" vuonna 1949. Yhdeksän vuotta myöhemmin "The Legend of Sleepy Hollow" esitettiin erillään tuosta kokoomaelokuvasta, ja "Sleepy Hollow" tuli suosituksi Disneyn sunnuntai-illan ohjelmassa NBC:llä, yleensä Halloween-viikon erikoislähetyksenä. Muumipeikko ja pyrstötähti (elokuva)
Muumipeikko ja pyrstötähti (jap. 楽しいムーミン一家 ムーミン谷の彗星 "Tanoshii Mūmin Ikka: Mūmin Tani no Suisei", ) on vuonna 1992 japanilais-suomalais-hollantilaisena yhteistyönä valmistunut animaatioelokuva, joka pohjautuu Tove Janssonin vuonna 1946 julkaistuun kirjaan "Muumipeikko ja pyrstötähti". Elokuva on ensimmäinen täyspitkä Muumi-elokuva. Se valmistui "Muumilaakson tarinoita" -animaatiosarjan jälkeen, vaikka sen tapahtumat sijoittuvat kronologisesti ennen sarjan tapahtumia. Ääninäyttelijät ovat pitkälti samoja kuin animaatiosarjan alkuperäisessä suomenkielisessä dubbauksessa. Zombielokuva
Varhaisissa zombielokuvissa zombit pohjautuivat suoraan voodoouskonnon zombeihin ja olivat usein ihmisiä, jotka pahantahtoinen noitatohtori oli mustan magian avulla muuttanut tahdottomiksi orjikseen. Ensimmäisenä zombielokuvana pidetään vuonna 1932 ensi-iltansa saanutta kauhuelokuvaa "Valkoinen zombi", jonka pääosassa nähtiin tunnettu kauhunäyttelijä Bela Lugosi. Toinen merkittävä varhainen zombielokuva oli ranskalaissyntyisen Jacques Tourneurin ohjaama ja vuonna 1943 ensi-iltansa saanut "Yö voodoo-saarella", joka oli aikoinaan yksi 1940-luvun suosituimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvista. Poliisin kynsissä
"Poliisin kynsissä" on mustavalkoinen ja on 86 minuutin, eli tunnin ja 26 minuutin mittainen. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 13. helmikuuta vuonna 1932. Suomeen elokuva tuli teattereihin esitykseen 24. syyskuuta vuonna 1933. Metro-Goldwyn-Mayer ja Cosmopolitan Productions tuottivat elokuvan. Filosofien jalkapallo-ottelu
Sketsi kuului alun perin saksalaisen "Monty Python's Fliegender Zirkus" -sarjan (1972) toiseen osaan. Myöhemmin se oli osana "Monty Python Hollywoodissa" -elokuvassa (1982) nimellä ”International Philosophy”". Jerry Lewis
Martin ja Lewis aloittivat vuonna 1949 vakituisen radio-ohjelman "The Martin and Lewis Show". Paramountin tuottaja Hal Wallis näki heidän esiintyvän New Yorkin Copacabana-yökerhossa ja teki heidän kanssaan elokuvasopimuksen. Martinin ja Lewisin ensimmäinen elokuva oli "Tontut toverukset" (1949). Lewisin koominen suoritus sai "The New York Timesissa" kehuja. Martin ja Lewis tekivät seuraavan vuosikymmenen aikana yhdessä 16 elokuvaa ja lisäksi useita televisioesiintymisiä. Lewisin saama suurempi huomio ja hänen itsekeskeinen käyttäytymisensä johtivat kuitenkin välien rikkoutumiseen ja eroon 1956. Fancy Answers
Fancy Answers (myös "Fancy Answers: What’s Your I. Q.? – No. 5") on vuonna 1941 ensi-iltansa saanut Basil Wrangellin ohjaama yhdysvaltalainen lyhytelokuva. Lyhytelokuvan käsikirjoitti Joe Ansen ja tuotti Pete Smith, joka toimi myös lyhytelokuvan kertojana. Metro-Goldwyn-Mayer oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiö. Lyhytelokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. marraskuuta 1941. "Fancy Answers" on Ava Gardnerin ensimmäinen elokuvaesiintyminen. Tarzan, apinain kuningas
Ensimmäinen tähän kirjaan perustuva elokuva valmistui Yhdysvalloissa vuonna 1918. Tämän "Tarzan of the Apes" -mykkäelokuvan ohjasi Scott Sidney. Kymmenvuotiasta Tarzania näytteli Gordon Griffith ja aikuista Elmo Lincoln. Maailman hauskin vitsi
Maailman hauskin vitsi () on brittiläisessä komediasarjassa "Monty Pythonin lentävä sirkus" nähty sketsi. Se on yksi sarjan tunnetuimpia sketsejä ja esitettiin alkujaan sarjan ensimmäisessä jaksossa 5. lokakuuta 1969. Sketsin lyhyempi versio sisältyy myös vuonna 1971 valmistuneeseen elokuvaan "Elämä on Pythonia". Pinocchio (vuoden 1940 elokuva)
Pinocchio (joskus myös "Pinokkio") on vuonna 1940 ensi-iltansa saanut The Walt Disney Companyn kokopitkä animaatio. Elokuva perustuu Carlo Collodin saturomaanin Pinokkio-hahmoon. Elokuva mukailee Italiaan sijoittuvaa tarinaa yksinäisestä puusepästä, joka veistää puunuken. Puunukke herää hyvän haltiattaren ansiosta eloon, ja puuseppä antaa sille nimen Pinocchio. Elokuva sai ensi-iltansa 7. helmikuuta 1940, kolme vuotta "Lumikin ja seitsemän kääpiön" jälkeen. Kauhuelokuva
Kauhuelokuva palasi goottilaisen romaanin pariin 1990-luvulla. Francis Ford Coppolan ohjaama "Bram Stokerin Dracula" ilmestyi vuonna 1992 ja Kenneth Branaghin ohjaama "Mary Shelleyn Frankenstein" vuonna 1994. Kiinnostus goottilaiseen romaaniin näkyi siinäkin, että Universalin alkuperäisistä hirviöstä myös ihmissusi ("Wolf", 1994) ja muumio ("Muumio", 1999) tuotiin valkokankaalle. "Muumio" oli kuitenkin enemmän seikkailuelokuva kuin kauhuelokuva. Uusintaversioista tuli arkea, ja monia vanhoja elokuvia tuotettiin uudelleen. Vuonna 1998 ilmestyi Gus Van Santin ohjaama "Psycho". Trendi jatkui 2000-luvulla, ja vuosikymmenen alussa tehtiin 1970–1980-lukujen slashereiden päivityksiä, kuten "Texasin moottorisahamurhat" (2003), "Halloween" (2007), "Friday the 13th" (2009) ja "Painajainen Elm Streetillä" (2010). Aasialaisista kauhuelokuvista ja niiden uudelleenfilmatisoinneista tuli suosittuja 1990-luvun lopulla. Aiemmin aasialaista kauhua esitettiin lähinnä pienelle yleisölle taidepiireissä, mutta "Ringu" (1998) ja "Audition" (1999) nostivat sen suosiota myös länsimaissa. Ryhmä-X
Ensimmäinen Ryhmä-X:stä tehty elokuva elokuva, "X-Men", sai ensi-iltansa vuonna 2000 ja oli erittäin suosittu. Jatko-osa "X-Men 2" sai ensi-iltansa vuonna 2003 ja jatkoi suosiota. Kolmas elokuva, "" sai ensi-iltansa vuonna 2006. Vuonna 2009 ensi-iltansa sai sarjan neljäs elokuva "", joka kertoo ajasta ennen kolmea elokuvaa. Elokuvassa keskitytään Wolverinen elämänvaiheisiin, mutta se myös vastaa moniin aiempien elokuvan asettamiin kysymyksiin. Vuonna 2011 ensi-iltansa saanut "" kertoo Professori Xavierin nuoruudesta ja tämän ystävyydestä Magnetoon, mutanttiakatemian perustamisesta ja ajasta, jolloin mutantit paljastavat itsensä maailmalle. Elämän tarkoitus
Monty Pythonin elokuvan "Monty Python – Elämän tarkoitus" ("Monty Python's Meaning of Life", 1983) lopussa kysymykseen elämän tarkoituksesta vastataan: "No, se ei ole mitään kovin erikoista. Hmm, yritä olla kiva ihmisille, varo syömästä rasvaa, lue hyvä kirja silloin tällöin, kävele hieman, ja yritä elää rauhassa ja sopusoinnussa yhdessä kaikkien uskontojen ja kansojen edustajien kanssa". Kidwellyn linna
Linnaa käytettiin elokuvan Monty Pythonin hullu maailma kuvauspaikkana. Michael Palin
Vuonna 1969 Palin alkoi tehdä "Monty Pythonin Lentävä Sirkus" -sarjaa yhdessä Jonesin, Chapmanin, Cleesen, Idlen ja Terry Gilliamin kanssa. Sarjaa tehtiin neljän tuotantokauden ajan, minkä lisäksi ryhmä teki neljä elokuvaa. Monty Pythonin jälkeen Palin on esiintynyt muun muassa Terry Gilliamin ohjaamissa elokuvissa. Hänen ehkä tunnetuin Pythonien ulkopuolinen elokuvaroolinsa on komediassa "Kala nimeltä Wanda", josta hänet palkittiin parhaan sivuosan BAFTA:lla. Mondo-dokumentti
Ensimmäisenä mondo-elokuvana pidetään IMDB:n mukaan vuonna 1949 valmistunutta ranskalaista elokuvaa "Le Sang des bêtes". Nimen mondo-dokumentti tyylilaji sai italialaisista 1960-luvun šokkidokumenteista "Mondo Cane – kova maailma" (ohj. Gualtiero Jacopetti, Paolo Cavara ja Franco Prosperi, 1962) ja "Mondo cane n. 2" (1963). Jacopetti ja Prosperi tekivät vielä rajumman šokkidokumentin "Hyvästi Afrikka" ("Africa addio", 1966), joka kiellettiin Suomessa aluksi kokonaan, mutta tuotiin sitten leikattuna ensi-iltaan 1968. Yle Teema esitti sen leikkaamattomana Kino Into -sarjassaan 2003. Heidän seuraava saman tyylin elokuvansa oli "Hyvästi ihminen" ("Addio zio Tom", 1971). Pokémon
Ensimmäinen Pokémon-aiheinen mangasarja on Kosaku Anakubon käsikirjoittama ja piirtämä pelisarjaan perustuva, ja sen nimeä kantava vuosina 1996-2003 julkaistu slapstick-huumorisarja "Pocket Monsters" (), joka seuraa Red-nimisen kouluttajan matkaa ympäri Pokémon-maailmaa, seuranaan Pikachu ja töykeä Clefairy. Alkuperäinen sarja seuraa kolmikon seikkailuja Kanto- ja Johto-alueilla, ja sitä on seurannut toistaiseksi viisi jatko-osaa: Hoenn-alueelle sijoittuva "Pocket Monsters RS" (), Sinnoh-alueelle sijoittuva "Pocket Monsters DP" (), Johto-alueelle sijoittuva "Pocket Monsters HGSS" (), Unova-alueelle sijoittuva "Pocket Monsters BW "() ja Kalos-alueelle sijoittuva "Pocket Monsters XY" (). Monty Python
Monty Python oli brittiläinen komediaryhmä, joka tuli tunnetuksi BBC:lle tehdystä TV-sarjasta Monty Pythonin lentävä sirkus (1969–1974). Ryhmä on tehnyt lisäksi neljä elokuvaa sekä lukemattoman määrän oheistuotteita äänitteistä ja kirjoista videopeleihin. Kyyhkynen (elokuva)
Kyyhkynen () on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut Roland Westin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge, Noah Beery, Sr. ja Gilbert Roland. Monty Python
"Monty Pythonin lentävä sirkus" saavutti alusta alkaen suosiota Britanniassa uudenlaisella huumorillaan. Huumoriin kuului sketsien pituus, eikä niissä nähtykään totuttua loppuhuipennusta; saumatta liu'uttiin seuraavaan sketsiin. Hengähdystauoiksi oli tiettyihin väleihin punottu houreisen tuntuisia leikeanimaatiopätkiä, joita voi luonnehtia puhdastyylisiksi aasinsilloiksi. Peter Sellers
Sellersin tunnetuin rooli lienee kuitenkin kömpelö ranskalaiskomisario Jacques Clouseau Blake Edwardsin "Vaaleanpunainen pantteri" -elokuvasarjassa. Ensimmäinen elokuva "Vaaleanpunainen pantteri" ("The Pink Panther") tehtiin 1963. Elokuva rakennettiin pääosassa näytelleen David Nivenin ympärille, mutta Sellersin koomisuus varasti huomion Niveniltä. Elokuva sai Sellersin eläessä neljä jatko-osaa, joista jokaisessa Sellers oli pääroolissa: "Laukaus pimeässä" ("A Shot in the Dark", 1964), "Vaaleanpunaisen pantterin paluu" ("The Return of the Pink Panther", 1975), "Vaaleanpunainen pantteri iskee jälleen" ("The Pink Panther Strikes Again", 1976) ja "Vaaleanpunaisen pantterin kosto" ("Revenge of the Pink Panther", 1978). Peter Sellersin suoritusta Clouseauna on taitavuudessaan verrattu Chaplinin ja Buster Keatonin roolisuorituksiin . Sellers puhui karrikoidulla ranskalaisella aksentilla ja sai käyttää muuntautumiskykyään sekä kielellisiä lahjojaan naamioitumalla erilaisiin valepukuihin, kuten paaviksi, kiinalaiseksi mafiosoksi tai ruotsalaiseksi merirosvoksi. Eräänlaisena Pantteri-sarjan kylkiäisenä Edwardsilta ja Sellersiltä syntyi myös kohelluskomedia "Pahuksenmoiset pirskeet" ("The Party", 1968), jossa Sellers esitti kömpelöä intialaista elokuvanäyttelijää. "Pahuksenmoisista pirskeistä" piti Edwardsin alkuperäisten suunnitelmien mukaan tulla mykkäelokuva, mutta kuvausten alussa Sellers huomasi hahmonsa toimivan paremmin puhuvana, joten suunnitelmasta luovuttiin. Carl Th. Dreyer
Myös Dreyerin seuraava elokuva ja hänen ensimmäinen äänielokuvansa "Vampyr" (1931) oli taiteellisesti onnistunut elokuva. Se on paikoin surrealistinen kuvaus vampyyrin valtaan joutuvista ihmisistä, jossa ei ole käytetty käytännössä ollenkaan trikkikuvia tai maskeerausta. "Vampyr" oli myös elokuva, joka vahvisti Dreyerin mainetta tinkimättömänä perfektionistina, minkä takia hänellä oli jatkuvasti vaikeuksia löytää rahoitusta elokuvilleen. Kauhuelokuva
Mykkäelokuvan kaudella Hollywoodissa ei syntynyt vielä kauhuklassikoita. Yhdysvalloissa kauhun hyväksyntään vaikutti kuitenkin ensimmäinen kauhuelokuvatähti Lon Chaney, Sr., joka tunnettiin nimellä ”tuhansien kasvojen mies”. Lisänimen hän oli saanut maskeeraus- ja näyttelijätaidoistaan. Chaneyn tunnetuin elokuva oli "Suuren oopperan kummitus" (1925), joka kertoi Pariisin oopperan kostonhaluisesta säveltäjästä ja kummituksesta. Tony Anthony
Anthony teki aluksi draama- ja komediaelokuvia, kunnes päätyi Luigi Vanzin ohjaamaan ja Allen Kleinin tuottamaan westernelokuvaan Dollari hampaissa (1967). Ensi-illan jälkeen elokuva sai kolme jatko-osaa, joissa Anthony esiintyi pääosassa muukalaisen roolissa. Hän myös käsikirjoitti osan elokuvistaan. 1980-luvun lopulle tultaessa Anthony siirtyi näyttelemisen parista kokonaan tuottajaksi. Hän oli muun muassa tuottamassa elokuvat Villi orkidea ja Dynamiittidonna. Lumikki
Walt Disney teki satuun pohjautuvan animaation "Lumikki ja seitsemän kääpiötä". Elokuva oli Disneyn ensimmäinen pitkä värillinen piirroselokuva, ja se keräsi heti suuren suosion elokuvateattereissa. Tarina poikkeaa alkuperäisestä esimerkiksi niin, että Lumikin maatessa lasikuvussa prinssi suutelee häntä herättäen tytön henkiin. Disney-elokuva ei myöskään sisällä kuningattaren rangaistusta, vaan kuningatar putoaa jyrkänteeltä alas. Elokuvaa pidettiin alkuaikoina hyvin pelottavana, vaikka siitä olikin karsittu paljon Grimmin veljesten version väkivaltaisuutta. Disneyn elokuvassa kääpiöiden nimet ovat Viisas, Jörö, Unelias, Lystikäs, Nuhanenä, Ujo ja Vilkas. Pyhä käsikranaatti
Pyhä käsikranaatti (, ”Antiokian pyhä käsikranaatti”; myöhemmin muodossa "Holy Grenade") on alun perin Monty Python -ryhmän vuonna 1975 valmistuneessa komediaelokuvassa "Monty Pythonin Hullu maailma" esiintynyt kuvitteellinen ase. Se on samanaikaisesti kristillinen pyhäinjäännös ja käsikranaatti. Elokuvassa sillä tapetaan ”Caerbannogin tappajakaniini”, joka vartioi luolaa, josta löytyy vihje Graalin maljan olinpaikasta. Ruma ankanpoikanen
Sadusta on tehty piirroselokuvia. Varhaisimpia on Walt Disneyn tuottamassa lyhyiden piirroselokuvien sarjassa Silly Symphonies ilmestynyt Wilfred Jacksonin ohjaama "The Ugly Duckling". Sen ensi-ilta oli 16. joulukuuta 1931. Vuonna 1939 aiheesta tehtiin värillinen versio ja 1940 Disneylle myönnettiin siitä Oscar-palkinto. Monty Pythonin lentävä sirkus
Sarjan ensimmäinen jakso nauhoitettiin 7. syyskuuta 1969 ja esitettiin 5. lokakuuta samana vuonna BBC Onella. Sarjan kuuluisa tunnusmusiikki on alku John Philip Sousan säveltämästä "Liberty Bell" -marssista. Rakas, minä nuorrun
Rakas, minä nuorrun ("Monkey Business") on vuonna 1952 ensi-iltansa saanut komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Howard Hawks ja tuotti Sol C. Siegel. Elokuvan pääosissa esiintyivät Cary Grant, joka esitti tohtori Barnaby Fultonia, Ginger Rogers, joka esitti tohtori Fultonin vaimoa Edwinaa; Charles Coburn, joka esitti tehtaan johtajaa, herra Oliver Oxleyta ja Marilyn Monroe, joka esitti Oliver Oxleyn 20-vuotiasta sihteeriä, neiti Lois Laurelia. Ginger Rogers sai suorituksestaan parhaan naispääosan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 1953. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 5. syyskuuta 1952 ja Suomessa 30. tammikuuta 1953. Elokuva kestää 97 minuuttia, ja tuotantoyhtiönä toimi 20th Century Fox. John Carpenter
Carpenterin ensimmäinen pitkä elokuva oli Dan O’Bannonin kanssa kirjoitettu scifikomedia "Pimeä tähti" (1974). Seuraava elokuva "Hyökkäys poliisiasemalle" (1976) on pienellä budjetilla tehty jännityselokuva, josta tuli suuri menestys. Myös pienellä budjetilla tehty "Halloween – naamioiden yö" (1978) oli jättimenestys; se loi slasher-genren ja poiki lukuisia jäljittelijöitä. Kummitustarina "Usva" (1980) ja scifiseikkailu "Pako New Yorkista" (1981) saivat suuren kulttisuosion ja hyvän vastaanoton kriitikoilta. Kauhuelokuva
Monet ensimmäisistä kauhuelokuvista olivat tummia ja surrealistisia. Niiden visuaaliseen asuun olivat vaikuttaneet ekspressionistiset taidemaalarit ja kerrontaan Grand Guignol -teatterien tarinat. 1900-luvun alussa kauhuelokuvia tehtiin monien klassisten teosten pohjalta. Victor Hugon "Pariisin Notre-Damen" päähenkilöstä Quasimodosta tuli myös ensimmäisen pitkän kauhuelokuvan hirviö ranskalaisessa elokuvassa "Notre-Dame de Paris" vuodelta 1911. Mary Shelleyn "Frankensteinista" sovitettiin ensimmäinen elokuvaversio vuonna 1910. Muita kirjallisia teoksia, joita hyödynnettiin varhaisissa kauhuelokuvissa, olivat Arthur Conan Doylen "Baskervillen koira", Robert Louis Stevensonin "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde", Edgar Allan Poen novellit, Oscar Wilden "Dorian Grayn muotokuva" ja H. G. Wellsin "Tohtori Moreaun saari". John Cleese
Monty Python -ryhmä aloitti maailmanvalloituksensa BBC:lle tehdystä televisiosarjasta "Monty Pythonin lentävä sirkus" ("Monty Python’s Flying Circus", 1969–1974). Sarjan ensimmäinen jakso nauhoitettiin 7. syyskuuta 1969, ja näytettiin 5. lokakuuta samana vuonna BBC Onella. Sarjasta tehtiin neljä tuotantokautta ja yhteensä 45 jaksoa. Lisäksi ryhmä on tehnyt neljä elokuvaa sekä lukemattoman määrän oheistuotteita äänitteistä ja kirjoista videopeleihin. Piukat paikat
Piukat paikat () on vuonna 1959 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Billy Wilder. Sen pääosissa näyttelevät Marilyn Monroe, Jack Lemmon ja Tony Curtis. "Piukat paikat" oli yleisömenestys ja on vakiinnuttanut asemansa yhtenä elokuvahistorian suosituimmista komedioista. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 16. lokakuuta 1959.
Elokuvassa kaksikko Joe (Curtis) ja Jerry (Lemmon) ovat joutuneet vuonna 1929 Chicagossa mafiosojen tekemän joukkomurhan silminnäkijöiksi. Pennittömät muusikot yrittävät paeta mafiamiehiltä näkymättömiin. Hätäratkaisuna kaksikko pukeutuu naisiksi ja värväytyy naisorkesterin soittajiksi. Orkesterin mukana he matkustavat Floridaan. Yhtyeen solisti Sugar Kane (Monroe) on kaksikon mielestä hurmaava, ja he molemmat yrittävät saada hänet rakastumaan itseensä. Joe kutsuu itseään Josephineksi, Jerry itseään Daphneksi. Yves Montand
Hänestä tuli nopeasti myös kansainvälisesti tunnustettu näyttelijä, joka esitti päärooleja lukuisissa elokuvissa. Ratkaiseva läpimurto tapahtui vuonna 1952, jolloin valmistui Henri Georges Clouzotin ohjaama trilleri "Pelon palkka" (Le salaire de la peur). Montandille oli näyttelijänä luonteenomaista huolellisuus ja perusteellisuus rooleissaan. Hän esimerkiksi opetteli ajamaan F1-autoa roolin sitä edellyttäessä (Grand Prix, 1966). Myöhemmin hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat olleet Costa-Gavrasin ohjaama poliittinen trilleri "Z - hän elää" (Z, 1968), "Tunnustus" (L'aveu, 1969) ja Jean-Pierre Melvillen ohjaama "Punainen ympyrä" (Le Cercle rouge, 1970) Punainen mylly (vuoden 1952 elokuva)
"Punainen mylly" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 23. joulukuuta vuonna 1952. Elokuvan New Yorkin ensi-ilta oli 10. helmikuuta vuonna 1953. Tämän jälkeen elokuva julkaistiin kautta maailman, kuten Japanissa 13. toukokuuta 1953, Länsi-Saksassa 29. heinäkuuta 1953, Tanskassa 20. elokuuta 1953, Ruotsissa 31. elokuuta 1953, Suomessa 25. syyskuuta 1953, Espanjassa 16. marraskuuta 1953, Ranskassa 11. joulukuuta 1953, Itävallassa tammikuussa 1952, Portugalissa 18. tammikuuta 1954 ja Itä-Saksassa 22. kesäkuuta 1955. Monty Python
Britannian pääministeri Margaret Thatcher lainasi Monty Pythonin tunnettua sketsiä "Parrot sketch" puheessaan.Elokuvat "Monty Pythonin paremmat pilat" eli "Elämä on Pythonia" (1971) ja "Monty Python Hollywoodissa" (1982) ovat koosteita TV-sarjassa esitetyistä sketseistä. Edellinen tehtiin markkinoimaan ryhmää Yhdysvalloissa, jossa TV-sarjaa ei ollut esitetty; Suomen-ensi-ilta oli vuonna 1984. Elokuvaa varten Pythonit näyttelivät uudelleen kahden ensimmäisen tuotantokauden parhaita paloja. Jälkimmäisessä Pythonit taas näyttelevät tunnetuimpia sketsejään elävän yleisön edessä Hollywood Bowl -areenalla; Suomen-ensi-ilta oli vuonna 1985. Bugsy Malone
Bugsy Malone (videona Villit gangsterit) on Alan Parkerin käsikirjoittama ja ohjaama komediallinen elokuvamusikaali vuodelta 1976. Se on kokonaan lapsinäyttelijöiden esittämä parodia 1930-luvun gangsteriajoista ja niistä kertovista elokuvista. Musiikkinumeroissa lapsinäyttelijöiden äänet ovat kuitenkin aikuisten laulajien ääniä, mitä ratkaisua elokuvan tekijät katuivat myöhemmin. Pääosissa nähdään Scott Baio esikoisroolissaan sekä 13-vuotias Jodie Foster. "Bugsy Malone" oli Alan Parkerin ensimmäinen pitkän elokuvan ohjaus. Musiikin elokuvaan on tehnyt Paul Williams. Valkoinen zombi
Valkoinen zombi ("White Zombie") on Victor Halperinin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1932. Se oli ensimmäinen, tai ainakin yksi ensimmäisistä elokuvista, jossa esiintyy zombeja. Monty Pythonin lentävä sirkus
Pythonit hylkäsivät "Lentävässä sirkuksessa" perinteisen sketsihuumorin: surrealistisen sarjan sketseissä ei usein nähtykään totuttua loppuhuipennusta, ja sketseistä liu’uttiin seuraavaan tai ne loppuivat äkkiarvaamatta. Samanlaista tekniikkaa oli jo käyttänyt aiemmin Spike Milligan, mutta Pythonit veivät sen pidemmälle. Näyteltyjä sketsejä sitoivat toisiinsa usein Terry Gilliamin tajunnanvirranomaiset animaatiot. Punainen lohikäärme (romaani)
Punainen lohikäärme () on ensimmäinen Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1981 ja suomennettiin vuonna 1995. Kirjasta on tehty kaksi elokuvaa: "Psykopaatin jäljillä" ja "Punainen lohikäärme". 1001 elokuvaa jotka jokaisen on nähtävä edes kerran eläessään
Ensimmäinen kirjassa esitelty elokuva on Georges Mélièsin "Matka kuuhun" vuodelta 1902. Kirjan valikoima kattaa kaikki elokuvan lajityypit, kuten kauhu, sota, toiminta, jännitys, seikkailu, animaatio, tieteisfiktio, rakkaus, draama, dokumentti ja jopa avantgarde-elokuvat. Kirjan tarkoituksena on nostaa lukija innokkaaksi elokuvafaniksi ja houkutella katsomaan merkittävimmät elokuvat kautta aikojen. Sisällysluettelosta voi etsiä elokuvan sen nimen, ohjaajan tai genren avulla. Ohjaajista merkittävimpinä ovat muun muassa Steven Spielberg, Martin Scorsese ja Federico Fellini. Joukossa on elokuvia monista maista. Kirjan suomenkielisessä painoksessa on myös 20 merkittävintä suomalaista elokuvaa, joiden esittelyt on kirjoittanut Pasi Nyyssönen. Lars Jansson
Lars Jansson käsikirjoitti ja piirsi Muumipeikko-sarjakuvaa viisitoista vuotta, vuoteen 1975, ja teki kaikkiaan 52 pitkää sarjakuvatarinaa. Tuona aikana häneltä ilmestyi vain yksi kirja, Lontooseen sijoittunut jännitysromaani "Viisituhatta puntaa" ("Fem tusen pund", 1967). Se sai ylistävät arvostelut ja muodostui hänen kirjailijanuransa huipennukseksi. Kirjan pohjalta tehtiin myöhemmin Jukka Sipilän ohjaama TV-elokuva "Tuomas Murasen rikos" (1994), pääosassa Olavi Ahonen. Terry Jones
Terence Graham Parry ”Terry” Jones (s. 1. helmikuuta 1942 Colwyn Bay, Wales) on Monty Python -ryhmän jäsenenä tunnetuksi tullut brittiläinen koomikko, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli 1960-luvulla Oxfordin yliopistossa, missä tutustui Michael Paliniin, toiseen tulevaan Python-jäseneen. He aloittelivat komediauraansa brittitelevisiossa muun muassa sarjoissa "Twice a Fortnight" ja "Do Not Adjust Your Set". Monty Pythonin aikaan he kirjoittivat yhdessä sketsejä.