Voiko liuos olla myös kaasua?
Liuos
Jos liuotin on kaasu, siihen voivat yleensä liueta vain toiset kaasut. Esimerkkinä kaasu­maisesta liuoksesta voidaan mainita ilma, jossa happi ja muut kaasut ovat liuenneet typpeen. Koska molekyylien välisillä vuoro­vaikutuksilla ei kaasuissa ole sanottavaa merkitystä, pieninä pitoisuuksina esiintyvät kaasut muodostavat varsin triviaaleja liuoksia. Usein niitä ei edes nimitetä
liuoksiksi vaan kaasu­seoksiksi. Liuos
Liuos on seos jossa kaksi tai useampia aineita on sekoittunut toisiinsa muodostaen yhtenäisen faasin. Liuos on kyseessä silloin, kun ainehiukkaset eivät ole havaittavissa edes mikroskoopilla eivätkä saostu liuoksen seistessä suljetussa astiassa. Yleensä liuoksesta puhuttaessa tarkoitetaan nestemäisiä seoksia, jotka syntyvät jonkin aineen liuetessa nestemäiseen liuottimeen, mutta laajemmassa mielessä liuos voi olla myös kiinteä aine tai kaasu.
Hajulukko
Käymisastiassa on ylipaine, jolloin kaasujen paine painaa vedenpintaa niin alas, että kaasut pääsevät purkautumaan vesilukon veden läpi. Viemärissä on suunnilleen sama ilmanpaine kuin huonetilassa, jolloin kaasujen siirtyminen estyy. Huuhteluvesi tuodaan hajulukon yläpuolelle ja tämä vesi siirtää hajulukon sisällön viemärin puolelle. Happamuus
Jos yhteen litraan vettä liuotetaan 0,080 mol lipeää, protolysoituu se lähes kokonaan veteen reaktioyhtälön mukaisesti
Vesi ei osallistu reaktioon ollenkaan, mutta lipeässä oleva hydroksidi-ioni vapautuu veteen. Hydroksidi-ionin konsentraatio on lähes sama kuin lipeän alkukonsentraatio. Suolistokaasu
Suolistokaasu on pääasiassa hajuttomista kaasuista koostuvaa kaasua, jota syntyy luonnollisesti ihmisen tai muun eläimen elimistössä. Suolistossa, etenkin paksusuolessa on runsaasti bakteereja, ulosteen massasta noin puolet onkin bakteereja. Bakteerit muodostavat kaasumaisia aineenvaihduntatuotteita, joista syntyy suolistokaasua. Suolistokaasu sisältää vetyä, hiilivetyjä sekä rikkivetyä, joka antaa suolistokaasulle sen ominaisen hajun. Märehtijöillä syntyy myös metaania. Suurin osa suolistokaasusta imeytyy suolesta verenkiertoon, josta se siirtyy keuhkojen kautta uloshengitysilmaan. Ideaalikaasulaki
Kaasun määrä voidaan määritellä massan sijasta kaasun ainemäärän avulla. Siksi ideaalikaasulain vaihtoehtoinen muoto saattaa olla hyödyllinen. Ainemäärä ("n") (mooleina, mol) on verrannollinen kaasun massaan (m, yksikkö "g") jaettuna moolimassalla ("M, yksikkö g/mol").
Sijoittamalla "n":n paikalle "m"/"M" ja käyttämällä tiheyden kaavaa "ρ" = "m"/"V", saadaan:
Tämä ideaalikaasulain muoto on erityisen käytännöllinen, koska se yhdistää paineen, tiheyden ja lämpötilan yhdeksi kaavaksi. Kupla
Kupla on ilmarakkula nesteessä tai muussa aineessa. Eräs kuplan ilmentymä on saippuakupla. Vaahto on nesteeseen syntyneiden kaasukuplien kasauma. Lika
Liukoisuus tarkoittaa veteen liukenevaa likaa ja liukenematonta likaa. Liukenematonta likaa on hiukkaslika, erilaiset rasvat, vaikeat tahrat, pieneliöt (homeet, bakteerit ym.). Tislaus
Kaikissa seoksissa haihtumisnopeudet eivät ole erilaisia eri aineille: näitä seoksia sanotaan atseotroopeiksi. Esimerkiksi 96 % etanoli-vesi-seos (väkiviina) on atseotrooppi, jota haihduttamalla saadaan 96-prosenttista etanolihöyryä, eikä rikastumista tapahdu. Molekulaarisella tasolla tämä käytös voidaan selittää sillä, että vahvasti poolisena liuottimena vesi sitoutuu vetysidoksilla ensinnäkin etanoliin, mutta myös koheesiona itseensä. Laimeissa etanoliliuoksissa vesi siis ajaa etanolin pois höyrynä, koska veden koheesio on vahvempi, mutta toisaalta vahvoissa liuoksissa etanoli taas imee vettä, koska etanolikin on jonkin verran poolinen liuotin. Happamuus
Happamuus tarkoittaa positiivisten vetyionien (H) (protonien) aktiivisuutta liuoksessa. Kun liuenneesta aineesta irtoaa vetyioneja ja ne tarttuvat liuoksen vesimolekyyleihin, vesimolekyyleistä muodostuu oksoniumioneja (HO). Kun kemiassa mainitaan vetyjen aktiivisuus, tarkoitetaan pääasiassa oksoniumionin kykyä vaikuttaa muihin reaktioihin niiden ylimääräisellä vedyllä. Vety voi kuitenkin tarttua muihinkin aineisiin, joista se sitten vaikuttaa ympäristön reaktioihin. Kun huomioidaan liuoksen kaikkien vetyionien aktiivisuus, saadaan selville vesiliuoksen happamuus. Happamuutta aiheuttavat pääasiassa hapot ja emäkset. Hapot lisäävät vetyionien määrää liuoksessa ja emäkset vähentävät sitä. Liuoksen happamuus ilmoitetaan yleisesti pH-arvona (lue ”peehoo”). Vety
Puhdas vety on normaalioloissa olomuodoltaan kaasua. Vetykaasu (H) on huomattavasti ilmaa keveämpää: 0 °C:n lämpötilassa ja normaalissa ilmanpaineessa vedyn tiheys on noin 0,09 g/dm, kun ilman tiheys vastaavissa olosuhteissa on 1,3 g/dm. Myös nestemäisenä ja kiinteänä vedyn tiheys on huomattavasti pienempi kuin muiden alkuaineiden tiheydet vastaavissa olomuodoissa. Nestemäisen vedyn tiheys kiehumispisteessään on noin 0,07 g/cm ja kiinteän vedyn tiheys sulamispisteessään on 0,0763 g/cm. Liukeneminen
Kun kiinteä aine liukenee nesteeseen, sen kiderakenne hajoaa erillisisiksi ioneiksi, atomeiksi tai molekyyleiksi. Jos liukeneva aine on neste tai kaasu, liuos muodostuu, jos sen molekyylit sopivat yhteen liottimen molekyylien kanssa. Liukenemisen lopputulos, liuenneen aineen määrä tasa­paino­n vallitessa eli aineen liukoisuus, riippuu ilmiöön liittyvistä termo­dynaamisista energioista kuten liukenemis­lämmöstä sekä entropian muutoksesta liukenemisessa, mutta liukeneminen itsessään on kineettinen prosessi. Ylipäänsä liuoksen vapaan energian on oltava negatiivinen, jotta liukenemista nettomääräisesti tapahtuisi. Nämä energiat taas riippuvat siitä, millä tavoin erilaiset liukenevassa aineessa ja liuottimessa esiintyvät kemialliset sidostyypit vuoro­vaikuttavat toistensa kanssa. Aerodynamiikka
Kaasun ollessa jokin muu kuin ilma puhutaan kaasudynamiikasta tai, jos kyseessä on neste, nestemekaniikasta. Vetyjodidi
Huoneenlämpötilassa vetyjodidi on kellertävä tai väritön kaasu ja sillä on pistävä haju. Väkevät liuokset muodostavat kosteassa ilmassa höyryjä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja 10 °C:n lämpötilassa litra vettä liuottaa noin 15 moolia vetyjodidikaasua. Veden kanssa aine muodostaa erilaisia hydraatteja, joiden koostumus vaihtelee. Vetyjodidi muodostaa atseotrooppisen seoksen veden kanssa. Seoksen vetyjodidipitoisuus on 57 % ja se kiehuu 126,7 °C:n lämpötilassa. Liuos
Natriumkloridi eli ruokasuola liukenee veteen ioneina kuten muutkin suolat, mikäli ne ovat vesi­liukoisia. Tällaisten aineiden liuokset ovat elektrolyyttejä. Liuenneita suoloja, pääasiassa natrium­kloridia, esiintyy luonnossa runsaasti meri­vedessä. Kaasu
Kaasu on yksi aineen olomuodoista. Muut olomuodot ovat neste ja kiinteä. Kaasut, kuten nesteetkin, ovat "fluideja" eli ne virtaavat eivätkä vastusta muodonmuutoksia. Kaasumuodossa aineen atomeilla tai molekyyleillä on niin suuri energia, etteivät aineen nesteenä pitävät sidosvoimat kykene pitämään atomeita kasassa ja täten ne liikkuvat satunnaiseti tilassa. Tämän vuoksi kaasut, toisin kuin nesteet, eivät pysy vakiotilavuudessa vaan pyrkivät täyttämään kokonaan sen tilan, jossa ne ovat. Kineettinen kaasuteoria
Kineettinen kaasuteoria selittää kaasujen makroskooppisia ominaisuuksia, kuten painetta, lämpötilaa tai tilavuutta rakenneosasten liikkeen ja rakenteen avulla. Isaac Newton ja John Dalton kuvittelivat kaasujen koostuvan paikallaan olevista hiukkasista, ja että niiden paine johtuu hiukkasten keskinäisistä hylkimisvoimista. Kineettinen kaasuteoria lähestyy tilannetta päinvastaisesta suunnasta: teorian mukaan kaasu koostuu jatkuvassa liikkeessä olevista hiukkasista, ja kaasun paine johtuu rakenneosasten törmäyksistä toisiinsa ja astian seinämiin. Teorian mukaan partikkeleiden välillä vaikuttaa voima vain törmäyshetkellä. Maakaasu
Maakaasu eli harvemmin luonnonkaasu on tavallisesti lähes kokonaan metaanista (CH) koostuva kaasu, joka on merkittävä fossiilinen polttoaine asuntojen lämmityksessä ja sähköntuotannossa. Maakaasu on syntynyt ajan saatossa biomassan hajotessa maan uumenissa anaerobisen bakteeritoiminnan ja maaperän lämmön vuorovaikutuksesta. Metaanin lisäksi maakaasussa on pieniä määriä etaania, propaania, butaania, pentaania sekä muita raskaampia hiilivetyjä ja toisinaan typpeä ja heliumia. Maakaasun CAS-numero on 8006-14-2. Maakaasua saadaan maakaasu- ja öljyesiintymistä sekä liuskekivestä, joita sijaitsee maankuoressa maalla ja merellä. Ei-fossiilista, anaerobisten bakteerien biomassasta tuottamaa metaania kutsutaan biokaasuksi erotuksena maakaasusta. Hydroksidi
Hydroksidi-ioni on vedyn ja hapen muodostama anioni, OH, jonka varaus on -1. Hydroksideiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, joissa tämä ioni on anionina. Savu
Jos palava aine sisältää halo­geeneja kuten klooria tai bromia, nämä eivät suoraan yhdy ilman happeen. Sen sijaan ne voivat muodostaa muiden palavassa aineessa olevien alku­aineiden kanssa esimerkiksi vetykloridia, fosgeenia, dioksiinia, kloorimetaania, bromimetaania ja muita organo­halogeeneja. Näitä voi syntyä tulipaloissa esi­merkiksi polyvinyylikloridin palaessa. Kloori­pitoisten aineiden, etenkin polykloorattujen bifenyylien (PCB) hajotessa kuumuudessa voi syntyä myös polykloorattuja dibentso­dioksiineja, joita eräät ovat mahdollisesti karsinogeenisia aineita. Balansoitu suolaliuos
Balansoitu suolaliuos (BSS) on neste, jolla on fysiologisesti tasapainoinen pH ja suolapitoisuus. Yleisimmin liuos sisältää natriumia, kaliumia, kalsiumia, magnesiumia, ja kloridia. Balansoitua suolaliuosta käytetään usein kudosten huuhteluun tai kehonsisäisen (kuten silmänsisäisen) nesteen väliaikaiseen korvaamiseen. Liuos
Liuos on kylläinen, kun siihen ei enää liukene enempää ainetta, esimerkiksi sokeria. Kuitenkin vaikka liuos on tullut kylläiseksi sokerista, on mahdollista vielä liuottaa esimerkiksi suolaa. Useimpien aineiden liukoisuus riippuu liuottimen lämpötilasta siten, että kuumaan liuottimeen liukenee enemmän ainetta kuin kylmään. Kaasu
Suomen kielessä on kuitenkin jo vanhastaan esiintynyt sana "kaasu", joka eri murteissa on tarkoittanut huurretta, sumua, höyryä, auerta taikka käryä tai muuta pahaa hajua. Koska sana sekä äänneasultaan että kansanomaisilta merkityksiltäänkin on melko lähellä kansainvälistä tieteellistä termiä, Samuel Roos antoi sanalle sen nykyisen merkityksen vuonna 1845 ilmestyneessä teoksessaan "Mintähden ja sentähden". Käytännössä sanalla usein tarkoitetaan polttoaineena käytettyä kaasua, aikaisemmin erityisesti kaupunkikaasua eli valokaasua. Hiilidioksidi
Hiilidioksidi, molekyylikaavaltaan CO, on hiilestä ja hapesta koostuva kemiallinen yhdiste. Normaaliolosuhteissa hiilidioksidi on hajuton, väritön, myrkytön ja huonosti reagoiva kaasu. Hiilidioksidi on suurina pitoisuuksina terveydelle haitallista. Puhtaana kaasuna se syrjäyttää hapen ja voi tukehduttaa ihmisen. Kylläisyys
Liuos on kylläinen, kun liuotettavaa ainetta ei tietyssä lämpötilassa enää liukene siihen. Se on kuitenkin kylläinen vain yhden aineen suhteen. Tämä määrä riippuu lämpötilasta ja etenkin kaasuilla myös paineesta. Useat nesteet liukenevat toisiinsa kaikissa mahdollisissa suhteissa, näin esimerkiksi vesi ja etanoli, eikä tällöin saada kylläistä liuosta. Sen sijaan kaasun ja kiinteän aineen liukeneminen nesteeseen on aina rajallista. Lisäämällä veteen riittävästi suolaa saadaan aina lopulta kylläinen liuos. Tällöin suolaa liukenee nesteeseen sama määrä kuin liuoksesta erkanee suolaa kiinteäksi ja suolaliuos on näin dynaamisessa tasa­paino­tilassa. Vesilasi (liuos)
Vesilasi on varsin jäykkäliikkeistä eli sillä on suuri viskositeetti. Liuos on emäksinen, koska silikaatti-ionit reagoivat veden kanssa emäksinä muodostaen hydroksidi-ioneja (OH). Vesilasi reagoi helposti happojen kanssa, jolloin syntyy piihappoa, joka veteen liukenemattomana saostuu geelimäisenä. Tasapainovakio
Tasapainovakioiden K ja K lausekkeet pätevät tarkasti vain ideaalikaasuille ja ideaaliliuoksille. Koska todelliset kaasut ja liuokset poikkeavat useimmiten ideaalisesta käytöksestä, voidaan konsentraation tai osapaineen tilalla käyttää tasapainovakion lausekkeessa aktiivisuutta. Emulsio
Emulsio on kahden luonnostaan toisiinsa sekoittumattoman nesteen, kuten veden ja ruokaöljyn, seos. Emulsio on yksi kolloidiseostyypeistä. Nesteet eivät muodosta homogeenista seosta vaan emulsio saadaan aikaan sekoittamalla aineet keskenään. Esimerkiksi maito ja majoneesi ovat emulsioita. Nesteistä toinen on "jatkuva faasi" (ulkofaasi, kantava faasi) joka muodostaa ikään kuin "liuottimen", ja toinen "dispergoitunut faasi" (sisäfaasi, kannettu faasi), joka on sekoittunut jatkuvan faasin sisään mikropisaroiksi. Mitä pienempiä mikropisarat ovat, sitä stabiilimpi eli vakaampi emulsio on. Alkaliteetti
Liuoksen puskurointikyky happamoitumista vastaan voidaan mitata titraamalla liuosta vahvalla yksiarvoisella hapolla. Siihen valitaan aina suolahappo, joka on helposti saatavilla. Liuoksen sisältämät emäkset määrittävät sen happamuustason rajat, joiden välissä puskurointia on olemassa. Tuntemattomalle erilaisia emäksiä sisältävälle liuokselle nuo rajat voidaan määrittää titrausmenetelmällä. Liuoksen happamuustaso mitataan pH-mittarilla eli potentiometrillä. Näyte titrataan suolahapolla samalla seuraten pH-arvoja. Liuosta tulee sekoittaa jatkuvasti, sillä ekvivalenssipisteessä kaksikin pisaraa ylittää se arvon helposti ja liuos muuttuu nopeasti happamaksi. Kun puskurointikyvyn alarajan pH-arvo ylittyy, määritetään suolahapon menekki ja sovitetaan se litran suuruiseen liuosmäärään. Tulos ilmoitetaan yksikössä mmol/l. Ponnekaasu
Ponnekaasu on aerosolipulloissa käytettävä kaasu, jonka avulla sisältö saadaan ulos pullosta aerosolina tai kaasuna. Aerosoli on pullossa paineen alaisena. Ponnekaasun kiehumispiste normaali-ilmanpaineessa on yleensä hieman alempi kuin huoneenlämpötila, ja se on siksi pullossa kahtena faasina: osaksi kaasuna mutta pullossa vaikuttavan paineen vuoksi suurimmaksi osaksi nesteenä. Keveytensä vuoksi kaasu on pullon yläosassa ja neste pohjalla. Aine, jota halutaan sumuttaa, on yleensä liuenneena ponneaineeseen. Nukleaatio
Homogeenisessa nukleaatiossa uusi pisara syntyy suoraan höyrystä. Höyryssä voi olla useampia yhdisteitä, jolloin nukleaatio voi olla yksi-, kaksi- tai kolmekomponenttista (). Jotta pisaroita voisi muodostua homogeenisesti nukleoitumalla puhtaasta aineesta, tarvitaan korkea ylikyllästystila. Sen sijaan kaasuseoksissa yksittäisten komponenttien ei tarvitse välttämättä olla lähelläkään kyllästymispistettä, jotta homogeenistä nukleaatiota esiintyisi. Monikomponenttista homogeenista nukleaatiota sen sijaan pidetään merkittävänä aerosolin syntymekanismina luonnossa. Ilmakehätieteissä tärkeimpiä nukleoituvia seoksia ovat vesi–rikkihappo- sekä vesi–ammoniakki–rikkihapposeokset. Teoreettisten ja laboratoriotutkimusten osalta eräs eniten tutkituista nukleoituvista seoksista on vesi–etanoli-systeemi. Ilmakehässä yksikomponenttista homogeenista nukleaatiota ei havaita, sillä se vaatisi 300–800 prosentin suhteellisen kosteuden. Diffuusio
Diffuusiota kaasussa voidaan lähestyä kineettisen kaasuteorian avulla. Näin tekemällä on rajoituksensa nestemäisiä liuoksia tarkastellessa, varsinkin "ioniliuoksissa", mutta yleiset trendit diffuusiossa noudattavat samoja säännönmukaisuuksia. Liukoisuus
Liuoksen sanotaan olevan kylläinen, kun siihen ei tietyssä lämpötilassa liukene lisää samaa ainetta. Jos liuos on kylläinen jonkin aineen osalta, siihen voi silti vielä liueta jotain toista ainetta. Jos vesiliuos on kylläinen esimerkiksi suolan osalta, siihen voi yhä liueta vaikkapa sokeria. Tyhjiötekniikka
Kaasuja vapautuu desorptiossa eli pintaan kiinnittyneiden molekyylien irtoamisprosessissa. Erityisen merkittävää desorptio on polaarisella vesimolekyylillä. Irtoamista voidaan nopeuttaa "paahtamalla" eli lämmittämällä laitteistoa. Jotta desorptio olisi vähäistä, tyhjiölaitteistossa on käytettävä oikeanlaisia materiaaleja. Esimerkiksi ruostunut rauta adsorboi eli pidättää pinnalleen huomattavasti enemmän kaasuja kuin ruostumaton teräs. Aineet, joilla on korkea höyrynpaine, sublimoituvat herkästi tyhjiössä. Tällaisia aineita ovat esimerkiksi öljyt, sormenjäljet ja sinkki. Kaasut voivat myös vapautua diffuusiolla metalleista. Lisäksi on mahdollista kaasujen permeaatio eli seinämien ja tiivisteiden läpäisy. Vuotoja voivat aiheuttaa rikkinäiset tiivisteet sekä huokoiset metallit ja hitsaussaumat. Pumpuista pääsee tyhjiökammioon sekä pumpattavia kaasuja että diffuusiopumppujen ja mekaanisten pumppujen öljyjen molekyylejä. Tämä paluuvirtaus pysyy yleensä melko muuttumattomana. Ideaalikaasu
Ideaalikaasun ominaisuudet toteutuvat hyvin sellaisilla kaasuilla, joiden sulamispiste on alhainen, molekyylirakenne on pieni ja rakenneosasten sähkömagneettinen kenttä on pieni. 
Tällaiset kaasut ovat esimerkiksi jalokaasut: helium, neon, argon, krypton, ksenon ja radon. Niiden kaasu on atomaarista ja sähköisesti neutraalia. Jalokaasujen kiehumispiste on myös alhainen. Jalokaasuista helium noudattaa parhaiten ideaalikaasun mallia. Vesihöyry
Arkikielessä sanomme näkevämme vesihöyryä teekattilassa, tupruamassa höyryjunan piipusta tai pakkasella hengitysilmassa. Fysiikan kielessä tätä arkikielen sanaa höyry kuitenkin käytetään eri tavalla. Kaikissa näissä tapauksissa kaasumuotoinen vesi on jo tiivistynyt pienenpieniksi pisaroiksi, samoiksi joista sumu muodostuu. Pilvet eivät siis fyysikoiden ammattikielellä ilmaistuna ole vesihöyryä, vaan nesteaerosolia, ts. hyvin pieniä vesipisaroita leijumassa kaasussa. Faasi
Faasi eli olomuotoalue on systeemin homogeeninen osa-alue, jota erottaa rajapinta toisesta faasista. Yleisesti järjestelmässä voi olla kolmea eri faasityyppiä: kaasu-, neste- ja kiintofaasi. Samakin aine voi muodostaa eri faaseja, vesikannussa olevat jääpalat muodostavat eri faasin kuin nestemäinen vesi. Kaikki jääpalat kuuluvat kuitenkin samaan faasiin, vaikka ne ovat toisistaan erillään. Järjestelmässä voi olla myös useita kaasu- ja nestefaaseja. Liuos
Pooliset aineet liukenevat poolisiin liuottimiin. Esimerkiksi sokeri ja alkoholi ovat poolisia aineita ja liukenevat hyvin veteen. Sitä vastoin poolittomat aineet liukenevat paremmin poolittomiin liuottimiin. Esimerkiksi maaöljyssä olevat hiili­vedyt liukenevat hyvin toisiinsa ja liuottavat myös kiinteitä hiili­vetyjä, jotka eivät liukene veteen, kuten eivät myöskään maa­öljyssä 
olevat nestemäiset hiili­vedyt. Tämän vuoksi öljy­onnettomuuksissa öljy ei liukene meri­veteen vaan jää kellumaan sen pinnalle. Savu
Monimutkaisten orgaanisten aineiden hajotessa kuumuudessa epä­täydellisen palamisen tai pyrolyysin yhteydessä syntyy myös monia hiilivetyjä, sekä alifaattisia kuten metaania, etaania tai asetyleenia sekä aromaattisia hiili­vetyjä kuten bentseeniä ja sen johdannaisia samoin kuin bentsopyreeniä. Myös hetero­syklisiä yhdisteitä voi syntyä. Raskaat hiilivedyt voivat tiivistyä tervaksi. Jos sitä on savussa merkittävästi, se on väriltään keltaista tai ruskaa. Sellaisen savun, noen tai ruskeiden öljymäisten palamis­tuotteiden esiintyminen voi olla vaarallista, sillä nämä voivat vielä palaa ja niiden pitoisuus ilmassa voi nousta niin suureksi, että ne alkavat kipinöidä. Happamuus
Liuos on hapan, jos [HO] > [OH], jolloin [HO] > 1,004 · 10 ja [OH] < 1,004 · 10. Silloin pH = −log[HO] < 7,00 ja pOH = −log[OH] > 7, joka perustuu logaritmin vastaluvun ominaisuuksiin. Samaan tulokseen päädytään, kun muistetaan yhteys
Emäksisessä liuoksessa [HO] < [OH], jolloin pH > 7. Liuos
Sokeri liukenee veteen molekyyleinä. Alkaliteetti (limnologia)
Yleisesti Kemiassa alkaliteetti tarkoittaa liuoksen sisältämien emästen kykyä neutraloida siihen liuenneita happoja. Veden alkaliteetti riippuu veteen liuenneiden emästen vahvuuksista, pitoisuuksista ja laadusta.
Yleensä enemmistö luonnonveden emäksistä ovat karbonaattien johdannaisia, mutta kaikilla emäksillä on oma puskurikykynsä. Asiditeetti ilmaisee liuoksen happojen kykyä neutraloida siihen liuenneet emäkset. Alkaliteetti ilmaistaan yksikkönä millimoolina litrassa vettä eli "mmol/l". Kaasupullo
Kaasupullo on paineastia, jossa säilytetään kaasua korkeassa paineessa. Kaasu saadaan pullosta ulos hallitusti paineenalennusventtiilin avulla. Kaasupullojen yläosan väritys yleensä kertoo, mitä kaasua pullo sisältää. Väritys kuitenkin vaihtelee, joten pullon sisältö on syytä aina selvittää sen kyljessä olevasta tekstistä. Kaasupulloissa voi olla inerttejä eli reagoimattomia kaasuja, kuten typpeä tai heliumia, mutta ne voivat sisältää myös herkästi syttyviä tai räjähtäviä kaasuja kuten vetyä tai happea. Vesimuodostuma
Vesimuodostuma on tavallisesti maanpinnan painanteeseen kerääntyneen veden muodostama, selvästi erottuva kokonaisuus. Vesimuodostumia ovat esimerkiksi meri, laguuni, järvi, lampi, joki ja puro, mutta myös pohjavedet ovat vesimuodostumia. Nimitystä käyttää muun muassa Euroopan Unionin vesipolitiikan puitedirektiivi (2000/60/EY). Vesimuodostuman vesi voi siis olla varastoitunutta tai virtaavaa. Keinotekoisella vesimuodostumalla puitedirektiivi tarkoittaa ihmisen rakentamaa pintavesimuodostumaa. Liete
Liete on nesteen ja hyvin pienten ainehiukkasten muodostama heterogeeninen seos. Liete näkyy nesteen sameutena, koska hiukkaset vajoavat pohjaan tai nousevat pintaan hyvin hitaasti. Pieru
Suolikaasun koostumuksen suuret vaihtelut johtuvat enimmäkseen ihmisen syömistä ainesosista. Erityisesti monimutkaiset, kolmesta tai neljästä sokerista koostuvat hiilihydraattimolekyylit ovat useimmin ruuansulatuksessa sulamatta jääviä ainesosia, jotka jäävät paksusuolen bakteerien ravinnoksi ja joista siten muodostuu eniten pahanhajuisia kaasuainesosia. Ihmisen ruuansulatus pystyy hyödyntämään parhaiten yksinkertaisia hiilihydraatteja ja sokereita. Vähiten monimutkaisia hiilihydraatteja on lihassa, kalassa, viinirypäleissä, marjoissa, perunalastuissa, pähkinässä ja kananmunassa. Niitä on enemmän pasteijoissa, perunassa, sitrushedelmissä, omenoissa ja leivässä. Eniten pahanhajuista kaasua tuottavia ainesosia on pavuissa, porkkanoissa, rusinoissa, banaanissa, sipulissa, ja maitotuotteissa. Magma
Suuren kiviainesmäärän koostumusta on yleensä hyvin vaikea muuttaa, ja niinpä se, sulaako aine tietyssä lämpötilassa ja paineessa, riippuu pääasiassa sen koostumuksesta. Kivilajin koostumukseen voidaan laskea myös siinä mahdollisesti olevat nestemäiset ja kaasumaiset ainekset kuten vesi ja hiilidioksidi. Happo
Vesi HO voi Brønstedin teorian mukaan toimia sekä happona että emäksenä eli se on amfiproottinen (aik. amfoteerinen) aine eli amfolyytti. Myös moniarvoisten happojen ionit voivat toimia amfolyytteinä, esimerkiksi vetysulfaatti-ioni HSO pystyy sekä luovuttamaan että vastaanottamaan protonin. Liuos
Aineen liukoisuus johonkin liuottimeen voi olla rajallinen, tällöin muodostuu kylläinen liuos ja ylimääräinen aine erottuu omaksi faasikseen. Jotkin aineet kuitenkin liukenevat toisiinsa missä suhteessa tahansa. Tällöin sanotaan tavallisesti liuoksen runsainta komponenttia "liuottimeksi" ja muita aineita "liuenneiksi aineiksi". Neste
Neste on yksi aineen olomuodoista. Sulamispisteessä kiinteä aine sulaa ja muuttuu nesteeksi. Nesteessä rakenneosat siirtyilevät, mutta niiden väliset vuorovaikutukset ovat voimakkaampia kuin kaasufaasissa. Aine on nesteenä, kun se on kiehumis- ja sulamispisteiden välissä. Neste on usein pisaroissa tai lammikoissa pintajännityksen vuoksi. Olomuoto
Aineen ohitettua kiehumispisteensä, aine muuttuu kaasumaiseksi, jolloin sen molekyylien välillä ei enää ole juurikaan vuorovaikutusta. Hiukkaset (molekyylit tai atomit) voivat olla hyvinkin etäällä toisistaan ja ne täyttävät hetkessä tasaisesti esimerkiksi huoneen koko tilavuuden. Hiukkaset pääsevät liikkuman vapaasti ja törmäilevät rajapintoihin. Mitä enemmän törmäilyä tapahtuu, sitä suurempi on kaasun paine. Painetta voidaan kasvattaa pakottamalla sama määrä kaasua pienempään tilaan. Jos painetta nostetaan riittävästi tarpeeksi alhaisessa lämpötilassa saadaan kaikkein kevyimmätkin kaasut nestemäiseksi. Hajuvesi
Hajuvesi (etenkin vahvimpana pitoisuutenaan myös parfyymi (, , ’savuna ilmaan’)) on alkoholipohjainen, tuoksuva kosmetiikkatuote, jota käytetään antamaan miellyttävä tuoksu. Sen pääasiallisina ainesosina ovat kuljetinaineena toimivan alkoholin lisäksi erilaiset tuoksuvat yhdisteet tai aineet, joita tuotetaan synteettisesti, kasveista tai vähäisessä määrin eläinkunnan tuotteista. Kromatografia
Kromatografia voidaan jakaa liikkuvan faasin perusteella neste-, kaasu- ja kiinteäkromatografiaan. Lisäksi se voidaan lajitella kiinteän faasin mukaan paperi-, ohutkerros-, ioni-, pylväs-, korkeapaine- ja affiniteettikromatografiaan sekä geelisuodatukseen. Nestekromatografiassa liikkuva faasi on useimmiten liuotinseos. Kaasukromatografiassa liikkuva faasi on usein helium tai typpi. Paperikromatografiassa tutkittava näyte kiinnitetään paperin reunaan, jonka jälkeen liikkuvan faasin annetaan nousta tai laskea paperia pitkin kapillaarivoimien ansiosta. Tässä liikkuva faasi voi olla esimerkiksi vesi tai jokin liuotinseos. Ohutkerroskromatografia muistuttaa paperikromatografiaa, mutta kiinteä faasi on paperin asemesta esim. lasilevyn pintaan levitetty sopiva jauhe tai geeli. Korkean erotuskyvyn nestekromatografiassa liuotin ajetaan korkean paineen avulla hienojakoisen kiinteän faasin läpi. Affiniteettikromatografia perustuu aineiden biologiseen aktiivisuuteen. Palosammutin
Nesteiden ja vaahtojen koostumuksen ovat moninaisia ja ovat usein osin tuotesalaisuuksia. Yhdessä B-luokan vaahtoseoksessa ainesosia ovat hydrolysoitu proteiini, glykolipohjaiset liuottimet, pinta-aktiivinen fluoriyhdiste, epäorgaaniset suolat ja vesi (yli 70 %), heksyleeniglykoli (17 %), etyleeniglykoli (13 %) ja diklorofeeni (0.02 %). Tässä esimerkissä jäätymispistettä laskevat suolat ja hyvin kylmässäkin jäätymättömät glykolit mahdollistavat seosta sisältävän sammuttimen säilytyksen alimmillaan -28 °C:ssa, joka on nestesammuttimille poikkeuksellista. Eräässä nesteseoksessa ainesosia ovat kaliumkarbonaatti (yli 30 %), kaliumasetaatti (18 %) vesi (52 %). Vesi
Vesi on puhtaana hajutonta, mautonta ja läpinäkyvää. Veteen liuenneet yhdisteet kuitenkin voivat muuttaa näitä ominaisuuksia. Ihmisen hajuaisti ei ole kehittynyt haistamaan vettä, koska sille ei ole biologista tarvetta, mutta sen sijaan aistit kykenevät tunnistamaan juomaveden mahdolliset epäpuhtaudet jossain määrin. Vesi toimii maapallolla universaalina liuottimena ja veteen on lähes poikkeuksetta aina liuenneena jotain yhdisteitä. Poikkeuksen muodostaa tislattu vesi.
Kemiallisena yhdisteenä veden systemaattinen nimi on "divetymonoksidi", jota paitsi siitä hydridinä voitaisiin käyttää myös nimeä "oksidaani". Käytännössä näitä nimiä ei kuitenkaan juuri käytetä edes tieteellisissä yhteyksissä. Sanaa divetymonoksidi on kuitenkin käytetty huijaus- ja pelottelutarkoituksessa. Happamuus (limnologia)
Veden happamuus (pH 7 eli neutraali) perustuu veden luontaiseen autoprotolyysiin, jossa vesi sekä luovuttaa että vastaanottaa vetyionin. Vastaanottavat vesimolekyylit muuttuvat silloin oksoniumioneiksi (HO, happo) ja luovuttavat molekyylit hydoksidi-ioneiksi (OH, emäs). Kun vesi yksinään aiheuttaa kyseiset ionit, syntyy vedessä happo-emäs-tilanne, jota kutsutaan neutraaliksi. Veden oksoniumionin konsentraatio eli pitoisuus on silloin yhtä suuri kuin hydroksidi-ionin konsentraatio eli 1,0008·10 moolia litrassa vettä (mol/l). Kun tämä konsentraatio muutetaan logaritmiselle pH-asteikolle, saadaan happamuudeksi pH 7, joka on siis neutraalin liuoksen pH-arvo. Liuos
Liuoksen homo­geenisuus merkitsee sitä, että sen komponentit muodostavat yhden faasin. Sen olomuoto on sama kuin liuottimen. Kuitenkin aineen ominaisuudet kuten sulamis- ja kiehumispiste tyypillisesti muuttuvat, kun siihen sekoittuu muita aineita. Hydraus
Hydraus (vedytys) on kemiallinen reaktio, jossa molekyylin tyydyttymättömiin kaksois- tai kolmoissidoksiin liittyy vetyä (H). Tyypillinen hydrausreaktio on vedyn liittyminen alkeenin kaksoissidokseen katalyytin läsnä ollessa, jolloin vedytetty kaksoissidos tyydyttyy yksinkertaiseksi sidokseksi (alkaaniksi). Tyypillinen esimerkki hydrauksesta on maleiinihapon kaksoissidoksen pelkistäminen vetykaasun avulla meripihkahapoksi. Happo-emäs-uutto
Emulsiota voi muodostua erityisesti silloin kun seoksesta on tehty emäksinen ja liuottimena on käytetty dikloorimetaania. Mikäli emulsiota muodostuu, eikä se näytä poistuvan odottamalla ja erottumista avustavan suppilon varovaisella kääntelyllä, voidaan suppilon kerrosten rajapintaa sekoittaa lasisauvalla suppilon kaulan kautta. Jos tämä ei auta, voidaan emulsio uuttaa erilleen ja erottaa se ultraäänipuhdistimessa. Seoksen vesikerroksen ionien lukumäärän lisääminen voi myös auttaa: esim. NaCl, NaSO tai KCO saatetaan lisätä. Ionit ovat hyvin vesiliukoisia ja vähentävät rasvaliukoisen kerroksen aineiden liukoisuutta vesikerrokseen. Ionit vievät rasvaliukoisilta aineilta "tilaa" sitomalla läheisyyteensä vettä, jolloin aineille jää vähemmän vesimolekyylejä joiden kanssa ne voisivat vuorovaikuttaa: tätä kutsutaan ulossuolaukseksi. Jos seos on emäksinen (eli uuttoa tehdään emäksellä), voi pieni määrä laimeaa HSO:ää poistaa emulsion. HSO:ää ei tule lisätä liikaa, jotta seos ei neutralisoidu tai happamoidu. Etanolin tai muun liuottimen lisäys pipetillä suoraan emulsiota sisältävään rajapintaan voi myös ratkaista ongelman. Kerrokset voivat kuitenkin erottua pelkästään odottamalla, vaikka tässä kestäisi pitkään. Kaasuauto
Nesteytetty maakaasu (LNG, eng. Liquefied natural gas) on luonnonkaasu, joka on jäähdytetty nesteeksi. LNG on nestemäisessä tilassa 2 kertaa tiiviimpää kuin CNG ja 500 kertaa tiiviimpää kuin raaka maakaasu. Yksi tonni LNG:tä vastaa 1 370 kuutiometriä maakaasua. Sitä voidaan kuljettaa erikoisvalmisteisilla kuljetusaluksilla. LNG:tä käytetään enimmäkseen raskaissa liikennevälineissä, kuten rekka-autoissa. Kerahaihdutus
Esimerkiksi kosteita synteesituotteita voidaan kuivata tolueenin avulla kerahaihdutuksella. Tolueeni ja vesi yleensä ottaen erottuvat toisistaan omiksi kerroksikseen, kuten öljy ja vesi. Tolueeni kuitenkin liuottaa jonkin verran vettä ja muodostaa "kera" seoksen, jolla on tolueenia (kiehumispiste 110 °C) ja vettä (kiehumispiste 100 °C) alempi kiehumispiste, noin 84 °C. Tämä on "atseotrooppinen seos" — molemmat aineet kiehuvat samassa lämpötilassa (eli vesi ei ala kiehumaan pois tolueenista). Siksi kaasun ja nesteen vesipitoisuus on sama. Vedenlaatu
Veden happamuustaso vaikuttaa kemiallisiin reaktioihin ja reaktiotuotteiden liukoisuuteen. Eliöiden aineenvaihdunta riippuu happamuustasosta ja se vaikuttaa erityisesti niiden lisääntyminen. Vesistöjen happamuustasoon vaikuttavat ympäristön niihin kuljettamien luonnollisten happojen ja emästen lisäksi yhteiskunnan niihin laskemien jätevesien koostumus. Kemiallinen kuormitus on usein hapanta, joten ainakin Suomessa tuloksena on happamoituminen. Vesistön kykyä kestää hapanta kuormaa kutsutaan alkaliteetiksi eli puskurikyvyksi happamoitumista vastan. Vastaava puskurikyky voi esiintyä alkalisoitumista vastaan. Tiivistyminen
Tiivistyminen eli kondensaatio on aineen olomuodon muutosprosessi, jossa kaasumainen aine muuttuu nesteeksi. Kaasumainen aine on joko kaasua tai höyryä. Höyryn ero kaasuun on se, että höyry voidaan tilavuutta muuttamalla muuttaa nesteeksi. Kaasussa liike-energia on niin suurta, ettei kaasu voi muuttua nesteeksi, ellei lämpötila laske. Liuos
Periaattessa kaikenlaiset nesteet voivat toimia liuottimina: nestemäiset jalokaasut, sulat metallit, sulat suolat, sulaneet kovalenttiset aineet ja molekyyleistä koostuneet nesteet. Käytännössä useimmat kemiassa ja biokemiassa merkittävät liuottimet kuitenkin ovat molekyyleistä koostuvia nesteitä. Ne voidaan jakaa poolisiin ja poolittomiin sen mukaan, onko niiden molekyyleillä pysyvä sähköinen dipolimomentti. Toisaalta ne voidaan jaotella sen mukaan, voivatko niiden molekyylit muodostaa vety­sidoksia; tämän mukaisesti puhutaan proottisista ja aproottisista liuottimista. Yleisin liuotin, vesi, on poolinen, ja siinä on vety­sidoksia. Tyhjiötekniikka
Tyhjiökammion kaasun koostumus muuttuu paineen mukaan. Kammiota tyhjennettäessä laitteistossa on aluksi tavallista ilmaa. Sadan pascalin paineesta alaspäin vesi on hallitseva molekyyli. Hyvin pienissä paineissa vedyn, hiilimonoksidin ja hiilidioksidin osuudet ovat suuria. Lopulliseen koostumukseen vaikuttaa pumpun paluuvirtaus, pumpun kyky pumpata joitakin kaasuja paremmin kuin toisia, vuodot sekä kaasujen vapautuminen ja syntyminen laitteistossa. Metalliseos
Metalliseoksen aineiden tulee liueta toisiinsa nestemäisessä olomuodossa, mutta ne eivät välttämättä ole liukenevia kiinteinä. Jos aineet ovat kiinteinäkin liukenevia, metalliseos on jähmeä liuos, joka on rakenteeltaan homogeeninen ja koostuu identtisistä kiteistä. Metalliseos on tällöin yksifaasinen. Mikäli ainekset eivät ole keskenään liukenevia kiinteinä, ne voivat erottua muodostaen erilaisia kiteitä. Tällöin metalliseos on heterogeeninen ja koostuu useammasta faasista. Joissakin metalliseoksissa liukenemattomat aineet saattavat erottua vasta kiteytymisvaiheessa lämpökäsittelyn seurauksena. Savukaasu
Savukaasut ovat polttamisessa savukanavista poistuvia kaasuja. Puhtaan palamisen tuotteita ovat pääasiassa hiilidioksidi ja vesihöyry. Lisäksi savukaasuissa on typpeä ja happea. Pieni osuus palamistuotteista voi olla typen ja rikin oksideja, häkää ja hiukkasia. Hapan suola
Happamet suolat eli "vetysuolat" ovat ioniyhdisteitä eli suoloja, joissa oleva anioni sisältää yhden tai useamman vetyatomin ja voi toimia happona, toisin sanoen se voi luovuttaa protonin. Tällaisia anioneja ovat esimerkiksi:Nämä anionit ovat luonteeltaan amfo­lyyttejä, joten ne voivat reagoida sekä happojen että emästen kanssa. Liuos
Liuos on homogeeninen seos. Liuenneen aineen hiukkasia ei siinä voi nähdä paljain silmin. Valo ei siroa liuoksessa olevista liuenneen aineen hiukkasista. Liuennutta ainetta ei voi eristää liuoksesta suodattamalla tai mekaanisesti. Helium
Helium on väritön ja hajuton kaasu. Koska heliumin moolimassa on suhteellisen pieni, sen lämmönjohtavuus, ominaislämpö ja äänen nopeus ovat suurempia kuin muilla kaasuilla, paitsi vedyllä. Helium jähmettyy korkeassa paineessa ja matalassa lämpötilassa (noin 1–1,5 K). Kiinteä helium on väritöntä, lähes näkymätöntä ja erittäin kokoonpuristuvaa. Helium pystyy myös läpäisemään monia aineita läpi diffuusion avulla. Koska helium on hyvin kevyttä, se karkaa avaruuteen maan ilmakehästä. Natriumhydroksidi
Natriumhydroksidi (NaOH), arkikielessä lipeä tai natronlipeä, on natrium- (Na) ja hydroksidi-ioneista (OH) koostuva vahva emäs, joka liuetessaan veteen vapauttaa lämpöä eli reagoi eksotermisesti. Natriumhydroksidi on puhtaana läpikuultavan valkea, vetistyvä (ilman kosteuteen osittain liukeneva), hajuton kiinteä aine. Aine absorboi ilmasta hiilidioksidia ja vettä. Huoneenlämpötilassa 50-prosenttinen natriumhydroksidin vesiliuos on neste, mutta väkevämmät vesiliuokset ovat joko erittäin viskooseja nesteitä tai kiinteitä. Natriumhydroksidi ja sen vesiliuokset eivät ole syttyviä eivätkä ylläpidä palamista. Vahvat hapot reagoivat natriumhydroksidin kanssa kiivaasti. Aine syövyttää metalleja kuten sinkkiä, magnesiumia ja alumiinia vapauttaen syttyvää vetykaasua. Liuotin
Liuotin pystyy murtamaan aineen sisäiset sidokset, jolloin itse liuotinmolekyylit menevät liuotettavan aineen molekyylien väliin. Vastaavasti liuottimen omien sisäisten sidosten täytyy olla niin heikkoja, että liuotettava aine pystyy särkemään ne ja menemään väliin. Jos tämä ei onnistu, aine ei liukene. Esimerkiksi sokeri ei liukene bensiiniin, koska sokerin sisäiset voimat ovat "vetisiä" vetysidoksia, joita bensiinin sisäiset van der Waalsin voimat eivät pysty särkemään. Vastaavasti PE-muovi ei liukene veteen, koska veden sisäiset sidokset ovat niin voimakkaita, etteivät muovin heikot van der Waalsin voimat pysty rikkomaan niitä. Magma
Kaikki magmat sisältävät runsaasti silikaa eli piidioksidia. Magma sisältää myös kaasuja, jotka laajenevat sen noustessa. Mitä enemmän magmassa on silikaa, sitä hitaammin se virtaa, joten laajenevat kaasut jäävät sen sisään. Paine kasvaa, kunnes kaasut purkautuvat ulos äkillisessä, vaarallisessa räjähdyksessä. Niukemmin silikaa sisältävä magma virtaa helpommin, joten kaasukuplat nousevat sen läpi ja pakenevat jokseenkin rauhallisesti. Liuos
Kahden tai useamman kiinteän aineen keskenään muodostamista liuoksista esimerkkeinä ovat useat metalliseokset, esimerkiksi pronssi. Teräksessä sen sijaan hiili on liuenneena rautaan. Happamuus
Myös emästen ja happojen suolat liukenevat veteen ja niiden ionit riistävät vedeltä vetyioneita ja toisaalta voivat itse luovuttaa vetyioneita. Tällaisten suolojen vesiliuokset ovat silloin happamia tai emäksisiä. Typpi
Nestemäinen typpi soveltuu matalan kiehumispisteensä ansiosta mm. jäähdytykseen. Tämän lisäksi typen passiivisuus mahdollistaa sen käytön suojakaasuna. Teollisuudessa typpeä käytetään ammoniakin, lannoitteiden sekä perinteisten räjähdysaineiden raaka-aineena. Typpihapon ja suolahapon seos, kuningasvesi on yksi harvoja aineita, joka voi liuottaa kultaa. Typpeä käytetään myös elintarvikkeiden suojakaasuna. Tässä tarkoituksessa sen E-koodi on E 941. Hiilivedyt
Koska hiilen ja vedyn elektronegatiivisuudet ovat lähellä toisiaan, hiilivedyt ovat yleensä lähes poolittomia. Siten ne liukenevat veteen huonosti mutta useimpiin orgaanisiin aineisiin hyvin. Poolittomuus vaikuttaa myös hiilivetyjen olomuotoon: esimerkiksi metaani on kaasu, mutta vesi, joka on poolinen ja molekyylimassaltaan suunnilleen yhtä suuri, on neste. Haaroittumattomista alkaaneista kevyimmät ovat kaasuja, 5–16 hiiliatomia sisältävät nesteitä ja raskaimmat kiinteitä. Kaasukromatografia
Kaasukromatografinen erotus perustuu kaasumaisen yhdisteen jakautumiseen liikkuvan kaasufaasin ja paikallaan pysyvän faasin (stationäärifaasi) välillä. Liikkuvana faasina on kantajakaasu, joka on yleensä helium, vety, typpi tai argon. Erottuminen tapahtuu lämpötilakontrolloidussa uunissa olevassa kolonnissa, ohuessa putkessa, jonka sisällä stationäärifaasi on. Stationäärifaaseja on monta erilaista tyyppiä. Eri yhdisteillä on erilaisia vuorovaikutuksia käytettävän stationäärifaasin kanssa. Näin ollen eri yhdisteet kulkevat kolonnin läpi eri nopeudella. Näin yhdisteet erottuvat toisistaan ja kukin yhdiste voidaan tunnistaa ja sen pitoisuus määrittää. Yhdisteen kulkuaikaa koko laitteiston läpi kutsutaan retentioajaksi. Yhdisteiden erottumiseen vaikuttavia kemiallisia ja fysikaalisia vakioita ovat molekyylin koko, höyrystymislämpötila, rakenne, polaarisuus ja kiraaliset ominaisuudet. Happamuus
Yhteenvetona voidaan todeta, että liuos on (katso oikealla olevaa kuvaa) Alkoholijuomien käyttö
Kemiassa ”alkoholi” tarkoittaa mitä tahansa yhdistettä, jossa tyydyttyneessä hiilessä on hydroksyyliryhmä (RC-OH). Ruuissa tai juomissa esiintyy myös muitakin alkoholeja kuin etanolia, kuten glyserolia tai propyleeniglykolia, mutta ne eivät tee juomasta ”alkoholijuomaa”. Polyalkoholit kuten glyseroli, ksylitoli tai sokerit käyttäytyvät elimistössä toisin kuin yksinkertaiset alkoholit. Muut yksinkertaiset alkoholit kuten metanoli, propanolit tai butanolit ovat myös kemiallisesti alkoholeja, mutta ne ovat tappavan myrkyllisiä eikä niitä saa juoda. Alkoholit muuttuvat aineenvaihdunnassa vastaaviksi aldehydeiksi ja edelleen karboksyylihapoiksi, jotka aiheuttavat myrkytyksen ja asidoosin. Muiden kuin etanolin tapauksessa nämä aldehydit ja karboksyylihapot ovat sellaisenaan tappavan myrkyllisiä. Etanoliin sen sijaan yleensä kuollaan erittäin suuren annoksen aiheuttaman lamaannuksen tai alkoholismin haittavaikutusten takia. Vaahto
Vaahto on seos, jossa nesteen tai kiinteän aineen sisälle on jäänyt kaasukuplia. Vaahtoa saadaan puhaltamalla kaasua nesteeseen tai vatkaamalla nestettä. Veden vaahdottaminen on vaikeaa, sillä tavallisesti veden pintajännitys hajottaa kuplat. Saippua alentaa pintajännitystä, joten kuplat pysyvät koossa pidempään. Seos
Homo- ja heterogeenisen seoksen välimuoto on kolloidi. Kiinteä aine on kolloidisessa liuoksessa pieninä hiukkasina, jotka eivät näy silmin mutta kuitenkin hajottavat valoa. Jotkut kolloidiseokset ovat vakaita, koska liuottimen ja kolloidin pinnan välille syntyy adheesiovoima. Vakaus saattaa säilyä, jollei kolloideja ole liuoksessa liikaa, jolloin ne pääsevät paakkuuntumaan ja vajoavat pohjalle. Lisäksi saippuat ja puhdistusaineet muodostavat vesiliuoksessa misellejä, joissa voi olla sisällä veteen liukenematonta ainetta. Geelit ovat kiinteitä verkkomaisia rakenteita sisältäviä neste-kiinteä-seoksia, jotka eivät myöskään itsekseen erotu. Kemikaali
Kemikaalit voivat esiintyä seoksina (esimerkiksi liuoksina tai aerosoleina) ja eri olomuodoissa (kiinteä tai neste). Liuos
Nestemäiseen liuottimeen voivat liueta sekä kiinteät aineet, nesteet että kaasut. Liuos
Maaöljy ja siitä valmistetut tuotteet kuten bensiini sekä kevyt ja raskas polttoöljy koostuvat pää­asiassa toisiinsa liuenneista nestemäisistä hiili­vedyistä. Sameus
Veden sameus johtuu veteen joutuneista kiinteistä hiukkasista tai suurista veteen liukenemattomista yhdisteistä. Kiinteitä hiukkasia ovat esimerkiksi pelloilta huuhtoutuneita tai ojien varsilta veteen joutuneita savihiukkasia. Suoalueilla veteen joutuu pintahuuhtoutuman vuoksi humusta. Humuksen joukossa on silin havaittavia tai pienempiä kasvinosia tai suuria veteen liukenemattomia humusaineiden molekyylejä. Monet ioniyhdisteet saattavat sakkautua vaikealiukoiseen muotoon veden olosuhteiden muuttuessa. Tällaisia aineita ovat fosfaattiyhdisteet, rautayhdisteet ja muut pieninä pitoisuuksian veteen joutuneita muita yhdisteitä. Ne saattavat sakkautua vaikealiukoiseen muotoon happamus- tai happipitoisuusolosuhteiden muuttuessa. Metalli usein kolloiduvat muodostaen vettä sameuttavia hiukkasia. Hiukkaset painuvat yleensä hiljalleen vesistön pohjalle sedimenttiin, mutta ennen sitä vesi voi olla pitkään niistä samea. Juomavedessä sameuden aiheuttaa tavallisimmin ilma, joka poistuu, kun vettä seisotetaan. Fluidi
Fluidi () on yleisnimitys väliaineelle, jossa rakenneosaset voivat liikkua vapaasti toistensa suhteen. Fluideja ovat pääasiassa nesteet, kaasut ja plasmat. Liuos
Esimerkiksi kehon nesteet ovat liuoksia, joissa on monia liuenneita aineita. Monet niistä ovat elektrolyyttejä, sillä liuenneet aineet kuten kalium ovat ioneina. Lisäksi ne voivat sisältää molekyyleinä liuenneita aineita kuten sokeria ja ureaa. Liuenneella hapella ja hiilidioksidilla on myös suuri merkitys veren kemiassa, sillä huomattava muutos niiden pitoisuuksissa voi olla vakavan sairauden merkki. Kuivatislaus
Kuivatislaus eli pyrolyysi (myös "destruktiivinen tislaus") on kemiallinen reaktio, jossa orgaanisia kiinteitä aineita hajotetaan kuumentamalla hapen pääsemättä vaikuttamaan prosessiin. Nimitys johtuu siitä, että aine fraktioidaan ("tislataan") sellaisenaan (kuiviltaan); kyse ei kuitenkaan ole, kuten tislauksessa, aineensiirron yksikköoperaatiosta (fysikaalisesta reaktiosta), vaan kemiallisesta reaktiosta. Kuivatislaus on voimakkaasti pelkistävä reaktio, ja se pilkkoo makromolekyylejä komponentteihinsa, rikkoo estereitä ja amideja, ja erottaa pieniä molekyylejä. Tavallisimmat kuivatislaustuotteet (alitteet) ovat koksi, terva ja sysi. Tisleenä saatuja tuotteita ovat vesi, hiilimonoksidi, erilaiset hiilivedyt, etikkahappo, metanoli, ammoniakki, fenolit ja orgaaniset emäkset. Kaasu-nestejousitus
Tekniikka on omintakeinen. Jousiaineena on suljetussa pallossa oleva kaasu, joka on erotettu kalvolla joustoliikkeen välittävästä hydraulinesteestä. Järjestelmässä ei välttämättä tarvita erillisiä iskunvaimentimia, sillä vastaava toiminta on osa hydraulijärjestelmää. Nestepaineen ylläpitämiseksi tarvitaan nestepumppu. Kaikkiaan järjestelmä on tavallista kalliimpi valmistaa ja huoltaa. Karbidi
Laajemmassa mielessä voidaan metanideiksi kutsua mitä tahansa yhdistettä, joka hydro­ly­soi­tuu metaaniksi. Sellaisia voisivat olla esi­merkiksi suolat, jotka sisältävät vety­pitoisia anioneja kuten CH, CH ja CH. Kuitenkin IUPACin systemaattisen nimeämis­käytännön mukaan näistä vain viimeksi­mainittua sanotaan "metanidiksi". Teoriassa yhdisteitä, joissa on metyyliryhmä ja jokseenkin suuri sidoksen polaarisuus hiilen ja siihen liittyvän muun atomin kuin vety­atomin välillä, pitää suoloina, joissa on tämä anioni; todellisuudessa kuitenkin useimmat elleivät suorastaan kaikki sellaiset yhdisteet ovat ko­valent­tisia. Liuos
Kaasuista vety liuokenee varsin hyvin moniin metalleihin, etenkin palladiumiin. Ilmiö on saanut osakseen käytännön mielen­kiintoa varsinkin, koska sitä voidaan käyttää vedyn varastointiin. Happo
Nykyisin yleisesti käytetyn Brønsted–Lowryn teorian mukaan happo on yhdiste, joka pystyy luovuttamaan protonin eli vetyionin H, ja emäs on vastaavasti yhdiste, joka pystyy vastaanottamaan vetyionin. Brønsted–Lowry-happoon täytyy siten sisältyä vähintään yksi vetyatomi, ja Brønsted–Lowry-emäkseen täytyy sisältyä sellaisen elektronipari, johon protoni voi liittyä. Kyseinen elektronipari voi olla vapaa elektronipari tai π-sidoksen elektronipari. Yleisestä Brønsted–Lowry-haposta käytetään merkintää H-A, emäksestä :B. Vetyä sekä vapaita elektronipareja tai π-sidoksia sisältävät aineet kuten HO ja CHOH voivat toimia reaktiosta riippuen happona tai emäksenä. Soodavesi
Soodavesi (tunnetaan myös hiilihapotettuna vetenä) on vettä, johon on liuennut hiilidioksidikaasua paineen alla. Joissain näissä on lisäaineita kuten natriumkloridia, natriumbikarbonaattia tai vastaavaa. Suurin osa soodavedestä myydään pulloissa mineraalivetenä ja hiilihappoa sisältävinä juomina kuten virvoitusjuomina. Soodavettä on kuitenkin helppo valmistaa myös kotona. Neutraloituminen
Jos yhtä monta molekyyliä "heikkoa" happoa ja "vahvaa" emästä reagoivat keskenään, ei liuos neutraloidu, vaan heikkoa happoa tarvitaan enemmän. Tilanne on päinvastainen jos happo onkin vahva ja emäs heikko. Neutraalin liuoksen tekemiseen vaadittujen ainemäärien laskemiseksi tulee tietää aineiden happovakiot (jotka ovat lämpötilariippuvaisia) ja se, kuinka moniarvoisia hapot tai emäkset ovat. Esimerkiksi HCl on yksi-, HSO kaksi- ja HPO kolmearvoinen happo ja heikkoa emästä vaaditaan kunkin vesiliuoksen neutralointiin eri määrät vaikka näitä happoja olisikin lisättynä kuhunkin liuokseen yhtä monta molekyyliä. Näistä tekijöistä riippuu myös se, kuinka paljon heikkoa happoa ja heikkoa emästä tarvitaan neutraalin vesiliuoksen tekemiseen näiden reagoidessa keskenään. Happo
Jotkut hapot ovat hapettimia, esim. typpihappo, vaikka hapettimen ei tarvitse olla happo tai toisinpäin. Suolahappo on esimerkki haposta, joka ei ole hapetin. Varsinaisten ionisten pelkistimien kanssa hapot voivat kuitenkin pelkistyä ja muodostaa vetyä (H), esim. natriumborohydridi reagoi happoliuoksessa vedyksi ja boorihapoksi. Ideaalikaasu
Tilanyhtälön mukaan kaasun paine ja tilavuus ovat keskenään kääntäen verrannollisia suureita; paine ja lämpötila sekä paine ja ainemäärä ovat keskenään suoraan verrannollisia suureita. Yhtälössä oikea puoli (verrannollisuuskerroin) on vakio, jota kutsutaan mooliseksi kaasuvakioksi (tai yleiseksi kaasuvakioksi). Happipitoisuus (limnologia)
Kun veteen on liuennut happea, alkaa sitä spontaanisti haihtua siitä myös pois. Mitä enemmän vedessä on liuennut happea, sen nopeammin sitä myös poistuu ilmaan. Veden liuennut happi voi muodostaa kylläisen liuoksen. Silloin veteen liukenee koko ajan yhtä paljon happea kuin siitä poistuu. Syntynyt tasapainotila on spontaani, mutta kylläisen hapen määrä vedessä riippuu edelleen vielä veden lämpötilasta, ilmankosteudesta ja ilmanpaineesta. Yleissääntö on, että lämpöiseen veteen liukenee "vähemmän" happea kuin kylmään veteen, ja että veden keittäminen poistaa tehokkaasti happea vedestä. Liuos
Kaasuista esimerkiksi happea esiintyy liuenneena luonnon­vesissä. Myös hiilidioksidi liukenee veteen, mutta ilmiö on tällöin hieman monimutkaisempi, koska tapahtuu kemiallinen reaktio, jossa syntyy pieniä määriä hiilihappoa ja sen happoluonteen vuoksi edelleen oksonium- ja vetykarbonaatti-ioneja. Hiili­happoisessa vedessä ja esimerkiksi virvoitusjuomissa olevat näkyvät kuplat eivät kuitenkaan ole liuennutta kaasua, vaan niissä oleva hiili­dioksidi on jo erottunut liuoksesta omaksi
kaasumaiseksi faasikseen. Liuenneut kaasu itse ei ole näkyvää, koska se on liuennut molekyyli­tasolla. Osmoosi
Osmoosi on liuottimen diffuusiota puoliläpäisevän kalvon läpi. Osmoosissa liuotin (yleensä vesi) siirtyy kalvon läpi, mutta kalvo ei päästä läpi liuottimeen liuenneita aineita. Liuotin siirtyy sille puolelle, jolla liuenneen aineen pitoisuus on suurempi. Jos esimerkiksi puoliläpäisevä kalvo erottaa suolaisen veden ja vähemmän suolaisen veden oheisen kuvan osoittamalla tavalla, vettä siirtyy makeamman veden osasta suolaisen veden osan puolelle. Leivonta
Ruokasooda sisältää vain natriumbikarbonaattia. Jotta siitä pääsisi vapautumaan kaikki hiilidioksidi, on taikinassa oltava jotakin hapanta ainesta (esimerkiksi puolukkaa tai piimää). Muutoin leivonnaisesta tulee lipeän makuinen. Jalokaasut
Palamatonta ja ilmaa kevyempää heliumia käytetään helposti syttyvän vedyn sijaan usein ilmapalloissa, sääpalloissa ja kevyissä ilmalaivoissa kantokaasuna. Sillä on myös käyttöä puolijohteissa, kuituoptiikassa, tutkimuksessa, turvatyynyjen valmistuksessa, vuotojen etsinnässä sekä lämpö- ja pintakäsittelyssä sekä myös suojakaasuna, aivan niin kuin argoniakin. Nesteytetyllä heliumilla saadaan aikaan myös erittäin alhaisia lämpötiloja, joten sitä käytetään kylmälaboratorioissa suoritettavissa tutkimuksissa yleensä jäähdytysaineena kuten nestemäistä typpeä. Muista kaasuista poiketen helium pysyy nesteenä lähellä absoluuttista nollapistettäkin normaalipaineessa, koska sen nollapiste-energia on yksinkertaisesti liian suuri. Heliumin kiinteä olomuoto muodostuu vasta erittäin alhaisissa lämpötiloissa ja suuressa paineessa (2,5 MPa eli noin 25 bar ja 0,95 K).