Onko sarvikuono uhanalainen laji?
Sumatransarvikuono
Sumatransarvikuono ("Dicerorhinus sumatrensis") on sarvikuonojen heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji. Jaavansarvikuono
Jaavansarvikuono ("Rhinoceros sondaicus") on sarvikuonoihin kuuluva äärimmäisen uhanalainen nisäkäslaji, jota nykyisin tavataan tiettävästi vain Jaavan saarella Kaakkois-Aasiassa. Villasarvikuono
Villasarvikuonon lähin elävä sukulainen on uhanalainen sumatransarvikuono.
Villasarvikuono eli kenotsooisella maailmankaudella Euraasian pohjoisilla aroilla. Sarvikuonot kehittyivät tapiireista myöhäisellä eoseenikaudella. Sarvikuonot
Sarvikuonot ("Rhinocerotidae") ovat kavioeläimiin kuuluvia suurikokoisia nisäkkäitä, joita elää luonnonvaraisina Afrikassa ja Aasiassa. Sarvikuonojen heimoon kuuluu viisi elossa olevaa lajia: isosarvikuono, pensassarvikuono, sumatransarvikuono, intiansarvikuono ja jaavansarvikuono. Näistä neljä on uhanalaisia.
WWF
WWF:n mukaan lukuisia lajeja uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen, laiton kauppa, salametsästys sekä ympäristömyrkyt. Suomen uhanalaisia lajeja ovat esimerkiksi saimaannorppa ja ahma, ulkomaisia muun muassa isopanda ja valaat. Kääpiömiekkavalas
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto piti vuodesta 2008 kääpiömiekkavalasta puutteelisesti tunnettuna, mutta vuonna 2018 se muutti uhanalaisuusluokituksen elinvoimaiseksi. Vaikka laji tunnetaan edelleen huonosti, siihen ei vaikuta kohdistuvan laajamittaisia uhkia. Lisäksi se on luonnollisesti melko harvinainen laji. Merckinsarvikuono
Merckinsarvikuono ("Dihoplus kirchbergensis") on sukupuuttoon kuollut sarvikuonolaji joka eli Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa pleistoseenikauden lopulla. Se eli samaan aikaan villasarvikuonon kanssa, mutta merckinsarvikuono eli lämpimämmässä ilmastossa. Suomen luonto
Vuoden 2015 kartoituksen mukaan uhanalaisia lajeja ovat ripsisiippa (erittäin uhanalainen), pikkulepakko (vaarantunut), susi (erittäin uhanalainen), naali (äärimmäisen uhanalainen), hilleri (vaarantunut), ahma (erittäin uhanalainen) ja saimaannorppa (erittäin uhanalainen). Silmälläpidettäviä lajeja ovat liito-orava, euroopanmajava, kenttämyyrä, karhu, ilves, itämerennorppa ja metsäpeura. Punaiselta listalta poistui kaksi lajia, metsäjänis ja saukko. Sumatransarvikuono
Sumatransarvikuono on nykyisin elävistä sarvikuonolajeista pienikokoisin. Se painaa 600–800 kiloa ja on säkäkorkeudeltaan 0,9–1,5 metriä korkea. Se on myös ainoa aasialainen sarvikuono, jolla on yhden sarven sijasta kaksi sarvea. Sillä on myös enemmän karvoitusta kuin muilla sarvikuonoilla. Nuorella yksilöllä on tiheä ja punertavanruskea karvapeite, joka iän myötä harvenee ja tummuu. Laji on sarvikuonolajeista äänekkäin, sen on todettu tuottavan ainakin mylvintää, piipitystä ja hyminää. Garamban kansallispuisto
Garamban kansallispuisto oli pitkään maailman viimeinen elinkelpoinen leveähuulisarvikuonon alalajin zairenleveähuulisarvikuonon luonnollinen asuinalue. Garamba perustettiinkin aikanaan suojelemaan erityisesti leveähuulisarvikuonoa. Niiden määrä saatiinkin nostettua vuoden 1938 noin 200 yksilöstä vuoden 1960 yli tuhanteen yksilöön. Määrät alkoivat laskea kuitenkin 1960-luvulla Kongon kriisin takia. Sodat ja salametsästys ovat vähentäneet sarvikuonojen määrää radikaalisti, sillä IUCN:n mukaan vuonna 2010 puistossa saattoi olla enää neljä zairenleveähuulisarvikuonoa. Sumatransarvikuono
Sumatransarvikuonoja elää Sumatran, Borneon ja Malesian tiheissä metsissä pieninä hajanaisina populaatioina. Niistäkin Malaijan niemimaan populaatio on ehkä jo hävinnyt. Lajia on jäljellä arviolta enää noin 100 yksilöä, niistä n. 50 on Borneon alalajia. Burman (Myanmarin) pohjoisosissa elää mahdollisesti lisäksi tuntemattomia populaatioita. Koska populaatiot ovat pieniä ja hajallaan, niitä uhkaa salametsästyksen ja hakkuiden ohella myös sisäsiittoisuus. Viirusarvikirvari
Viirusarvikirvari ("Chrysotoxum octomaculatum") on kukkakärpäsiin kuuluva kärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE). Jaavansarvikuono
Jaavansarvikuono on ilmeisesti maailman uhanalaisin suuri nisäkäs. Joidenkin tutkijoiden mielestä kanta on liian pieni voidakseen koskaan elpyä. Jaavansarvikuonoja esiintyy varmasti vain Ujung Kulonin kansallispuistossa Jaavan saarella Indonesiassa, missä sitä elää vielä 50–60 yksilöä. WWF:n mukaan viimeinen Cát Tiênin kansallispuistossa Vietnamissa elänyt sarvikuono kuoli salametsästäjän luoteihin huhtikuussa 2010. WWF syytti Vietnamin hallitusta huonosta suojelutyöstä. Samalla laji hävisi koko manner-Aasiasta. Keltasukasnokka
Keltasukasnokkaa tavataan Norsunluurannikolla, Ghanassa, Guineassa, Liberiassa ja Sierra Leonessa. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Vuonna 2008 laji luokiteltiin vaarantuneeksi, mutta tutkimusten mukaan keltasukasnokka ei ole niin altis elinympäristömuutoksille kuin ennen luultiin, joten sen uhanalaisuusluokka laskettiin silmälläpidettäväksi uusimmassa uhanalaisuusarvioinnissa. Sarvikiuru
Sarvikiurun esiintymisalue ulottuu kapeahkona vyönä Pohjois-Afrikan Mauritaniasta Arabian niemimaan itäosaan. Laji on paikkalintu, joka voi syksyisin suorittaa lyhyitä vaelluksia. Lajin kanta on elinvoimainen. Sitä ei ole tavattu Suomessa. Saimaannorppa
Saimaannorpan tulevaisuus on edelleen uhattuna. Suojeluohjelman tavoitteeksi on asetettu kanta, jota sukupuutto ei välittömästi uhkaa. Tämän on arvioitu olevan noin 400 yksilöä ja 80 kuutin syntyvyys. Yksi merkittävimmistä uhkatekijöistä on pieni populaatiokoko, joka aiheuttaa koko alalajille välittömän riskitekijän. Pienessä populaatiossa satunnaisvaihtelun merkitys korostuu, ja sattuma voi esimerkiksi vinouttaa sukupuolijakauman hyvinkin nopeasti. Pieni kanta on myös altis erilaisille tautiepidemioille. Saimaa on kuitenkin eristyksissä muista hyljevesistä, mikä suojaa saimaannorppaa taudeilta, mutta ihmisen toiminta voi tuoda mukanaan uusia tartuntatauteja, jotka voivat aiheuttaa suurta vahinkoa. Saimaannorpalla ei ole tähän mennessä havaittu monia yleisiä hyljetauteja, eikä sillä ole niin paljoa loisia kuin itämeren- tai laatokannorpissa. Sarvikuonot
Sarvikuonojen näkö on heikko: ne eivät pysty näkemään ihmistä yli 30 metrin päästä. Sen sijaan niiden kuulo- ja hajuaisti ovat hyvin tarkat. Säihkysinisieppo
Säihkysinisieppo ("Cyornis ruckii") eli aikaisemmalta nimeltään malesiansinisieppo on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka tunnetaan erittäin huonosti. Koko laji tunnetaan vain kahden sumatralaisen näytteen perusteella. Nämä ovat vuosilta 1917 ja 1918 Medanin lähistöltä hollantilaisen keräilijän August van Heijstin keräämiä, ja laji onkin määritelty äärimmäisen uhanalaiseksi. Laji ei kuitenkaan liene kuollut sukupuuttoon, sillä aiemmin löydetyt yksilöt olivat talousmetsästä, joten laji luultavasti sietää jonkin verran asuinalueensa huononemista Chaconpekari
Chaconpekari on nykyisin uhanalainen laji. Niiden lukumäärä on jatkuvassa laskussa ja ne elävät pirstaloituneilla alueilla. Koko kannan kokoa ei tiedetä, mutta se lienee noin muutama tuhat yksilöä. Suurin uhka on elinalueiden väheneminen. Alueelle on perustettu suuria karjatiloja. Argentiinan Chacossa lajin levinneisyys on supistunut 40 % alkuperäisestä, ja Paraguayn Gran Chacon alueelta raivataan arviolta 1 500 km² metsää vuodessa maanviljelyyn ja karjatalouteen. Levinneisyysalue on kaventunut myös Boliviassa ja Paraguayn Gran Chacon itäosissa. Sumuvirnayökkönen
Ruotsissa laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi, Suomessa se on vaarantunut. Samettisirppinokka
Samettisirppinokkaa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin populaatioksi on arvioitu 3 500 – 15 000 yksilöä. Sitä uhkaavat metsästys ja metsien raivaaminen viljelyalueiksi. Papua-Uudessa-Guineassa on uusien lakien ansiosta perinteinen metsästys vähentynyt ja samettisirppinokkien elinalueella metsien häviäminen ollut hyvin pientä vuosien 2002–2014. Lajin kannan väheneminen saattaa olla siksi hyvin vähäistä, minkä takia vuoden 2017 listauksessa Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto muutti lajin statusta vaarantuneesta elinvoimaiseksi. Keisarisarvinokka
Keisarisarvinokka eli kaksisarvinokka ("Buceros bicornis") on kaakkoisaasialainen suuri sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Se on sarvinokkien heimon suurin laji. Keisarisarvinokka on Malesiassa Sarawakin osavaltion ja Intiassa Keralan osavaltion kansallislintu. Keisarisarvinokka voi elää vankeudessa jopa 50 vuoden ikäiseksi. Luettelo Suomessa uhanalaisista selkärangattomista
Luettelo Suomessa uhanalaisista selkärangattomista sisältää ne selkärangattomat eläinlajit, jotka kuuluvat Suomen uhanalaisluokituksessa luokkiin äärimmäisen uhanalainen (CR), erittäin uhanalainen (EN) tai vaarantunut (VU). Silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai hävinneiksi luokiteltuja lajeja tämä luettelo ei sisällä. Muutamat luettelon eläinlajeista on lisäksi katsottu tarpeelliseksi myös rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Nämä on merkitty listaan lihavoinnilla. Marunasirkku
Yhdysvaltain viranomaiset luokittelevan San Clement Islandilla elävän marunasirkun alalajin "A.b. clementeae" uhanalaiseksi. Laji on aikaisemmin ollut saarella hyvinkin yleinen, mutta saarelle siirretyt vuohet ovat syöneet suuren osan saaren alkuperäisestä pensaikosta. Vuohien aiheuttaman elinympäristön vähenemisen vuoksi alalajin kanta on uhanalainen. Oranssihelttakookako
Oranssihelttakookakoja ei ole tavattu luonnossa vuoden 2007 jälkeen. Jotkut tutkijat arvelevat lajin jo hävinneen. BirdLife International arvioi 2016 lajin äärimmäisen uhanalaiseksi ja sen kannaksi alle 50 sukukypsää yksilöä. Aikaisemmin laajamittainen metsien hakkuu oli syynä kannan romahtamiseen. Nykyään suurimman uhan muodostavat saarelle levinneet saalistajat kuten isorotat, kettukusut ja kärpät. Garamban kansallispuisto
Puiston eläimistöön on kohdistunut vakavia uhkia kolmessa eri vaiheessa. Ensimmäisen kerran puisto joutui salametsästäjien kohteeksi 1960-luvulla Kongon poliittisen epävakauden aikana. Sarvikuonopopulaatio tippui 1 000–1 300 yksilöstä vain noin sataan yksilöön. Zairen luonnonsuojeluinstituutti perustettiin 1969, jolloin sarvikuonojen lukumäärä alkoi jälleen kasvaa, kun puisto saatiin rauhoitettua. Garambassa eli vuonna 1976 jo noin 490 sarvikuonoa. 1970-luvun lopulla norsunluun ja sarvikuonon sarvien kysyntä ja salametsästys kasvoivat dramaattisesti lähes koko Afrikassa. Garamba oli poikkeuksellisen haavoittuvainen uusiutuneelle metsästykselle, sillä se oli kaukana silloisen Zairen pääkaupungista Kinshasasta ja kaikissa kolmessa läheisessä valtiossa oli levottomuuksia. Barasinga
Barasinga ("Rucervus duvaucelii", aiemmin "Cervus duvaucelii") on aasialainen hirvieläin. Laji on uhanalainen ja se on harvinaistunut viime vuosikymmeninä melkoisesti. Sarvinokat
Sarvinokat (Bucerotidae) ovat lintuheimo, jonka lajit elävät trooppisessa ja subtrooppisessa Afrikassa ja Aasiassa. Niiden tunnuspiirteenä on pitkä, alas kaartuva nokka, jossa on usein kirkkaita värejä. Yläleuassa on myös usein erikoinen sarvimainen lisäke, josta koko heimo on saanut sekä tieteellisen että suomenkielisen nimensä. Erityispiirteenä on lisäksi lintujen kaksilohkoinen munuainen. Sarvinokat ovat myös ainoita lintulajeja, joilla ensimmäiset kaulanikamat (kannattajanikama ja kiertäjänikama) ovat sulautuneet yhteen. Nikamien sulautuminen tarjoaa todennäköisesti paremman tuen lintujen suurelle nokalle. Zairenleveähuulisarvikuono
Zairenleveähuulisarvikuono ("Ceratotherium simum cottoni") on Afrikan keskiosissa elävä äärimmäisen uhanalainen ja melkein luonnosta hävinnyt isosarvikuonon alalaji. Zairenleveähuulisarvikuonoja tiedetään olevan jäljellä enää kaksi yksilöä, jotka ovat naaraita. Molemmat yksilöt elävät Ol Pejeta -luonnosuojelualueella Keniassa, ja niitä vartioidaan aseellisesti vuorokauden ympäri. Zairenleveähuulisarvikuonokanta on romahtanut rajusti vuodesta 1960, jolloin niitä oli vielä noin 2 000 yksilöä. Kannan on romahduttanut salametsästys. Flynkilpikonna
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee flynkilpikonna erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Uudessa-Guineassa elää noin 90 prosenttia flynkilpikonnista, mutta siellä lajin populaatioita uhkaa metsästys, sillä paikalliset käyttävät ravinnoksi sen munia, joita myös viedään kansainvälisille markkinoille. Sumatranserovi
Sumatranserovi ("Capricornis sumatraensis") on trooppisessa ja subtrooppisessa Itä- ja Kaakkois-Aasiassa elävä vuohieläinlaji. Se on läheistä sukua japaninseroville ("Capricornis crispus"). IUCN luokittelee sumatranserovin vaarantuneeksi, ja sitä uhkaa elinympäristöjen häviäminen. Manasin kansallispuisto
Manasin kansallispuisto on etenkin tiikerin ja norsun suojeluun keskittynyt kansallispuisto ja UNESCOn maailmanperintökohde Assamin osavaltiossa, Koillis-Intiassa Bhutanin rajalla. Siellä elää harvinaisia endeemisiä eläinlajeja: kääpiösika , "Kachuga sylhetensis" -kilpikonna, kultalanguri ("Trachypithecus geei") ja vuohikaniini ("Caprolagus hispidus"). Siellä eli aiemmin sarvikuonoja, joiden arveltiin kuolleen sukupuuttoon, mutta vuonna 2007 sinne on siirretty sarvikuonoja muualta. Fatuhivanmonarkki
Fatuhivanmonarkki ("Pomarea whitneyi") on äärimmäisen uhanalainen Fatu Hivalla Ranskan Polynesiassa elävä varpuslintu . Laji on saanut tieteellisen nimensä Harry Payne Whitneyn mukaan. Visayasinsarvinokka
Visayasinsarvinokka elää sademetsässä. Metsän hävitys on ajanut sen uhanalaisuuteen. Nyt sen kanta on niin pieni, että mikä tahansa pieni onnettomuus tai varsinkin salametsästys voi viedä lajin sukupuuttoon. Jalokuoriaiset
Muutamilla jalokuoriaisilla on merkitystä metsätalouden tuholaisina. Erityisen merkittävä on aasialainen saarninjalosoukko ("Agrilus planipennis"), joka on levinnyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan ja on lajin leviämisen estämiseksi luokiteltu Euroopassa karanteenituholaiseksi. Samanlaisia Euroopan karanteenilajeja ovat myös pohjoisamerikkalaiset "Agrilus anxius" ja "Agrilus coxalis". Suomesta ei nykyisin tunneta jalokuoriaisten aiheuttamia metsätuhoja. Vähäistä rakennustuhoa voi aiheuttaa tummajalokuoriainen, joka elää vanhojen rakennusten hirsissä. Sarvikuono (Dürer)
Eksoottista eläintä pidettiin kuningas Emanuelin menageriassa Ribeiran palatsissa Lissabonissa erotettuna kuninkaan norsuista ja muista suurpedoista, jotka olivat Estaúsin palatsissa. Pyhän kolminaisuuden päivänä 3. kesäkuuta Emanuel järjesti taistelun sarvikuonon ja hänen kokoelmastaan haetun nuoren norsun välille kokeillakseen Plinius vanhemman kertomusta norsun ja sarvikuonon välisestä vihollisuudesta. Sarvikuono eteni hitaasti ja päättäväisesti vastustajaansa kohti, mutta norsu, joka ei ollut tottunut näytöstä katsomaan tulleeseen äänekkääseen väkijoukkoon, pakeni kentältä paniikissa ennen yhtäkään iskua. Sorkkaeläimet
Eläin- ja kasvilajien uhanalaisuutta listaavan IUCN:n Punaisen listan (2008) mukaan maailman yli 240 sorkkaeläinlajista 97 on luokiteltavissa vaarantuneeksi, äärimmäisen uhanalaiseksi tai jo luonnosta hävinneeksi (elää vain eläintarhoissa jne.). Lähes kaikkien lajien populaatiot ovat laskusuunnassa. Suurimmat sorkkaeläimiä uhkaavia tekijät ovat metsähakkuut, maa-alueiden muuttaminen viljelyksiksi, tieverkosto ja salametsästys. Intiansarvinokka
Intiansarvinokka ("Anthracoceros albirostris") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Aasian pohjoisosissa, Etelä-Kiinassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Indonesiassa seuraavissa maissa: Bangladesh, Bhutan, Brunei, Kambodža, Kiina, Intia, Indonesia, Laos, Malesia, Myanmar, Nepal, Singapore, Thaimaa ja Vietnam. Kypäräkasuaari
Kypäräkasuaari ("Casuarius casuarius") on suurikokoinen strutsilintuihin kuuluva lentokyvytön lintu. Elinympäristöjen tuhoutuminen sademetsien hakkuiden vuoksi uhkaa lajia, mutta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN listasi sen 2017 uhanalaisesta elinvoimaiseksi, koska sen kanta on aiempia arvioita isompi. Kierteissarvikauris
Kierteissarvikauriit ovat harvinaistuneet metsästyksen takia melkoisesti ja jotkin alalajit ovat jo sukupuuton partaalla. Banggainvaris
Banggainvaris ("Corvus unicolor") on äärimmäisen uhanalainen Banggain saaristossa Indonesiassa elävä lintu. Jotkut auktorit pitävät lajia kaitanokkavariksen ("Corvus enca") alalajina. Saiga (eläin)
Saigojen tuhoon osasyyllinen on WWF:n kampanja, jolla yritettiin pelastaa sukupuuttoon kuolevat sarvikuonot. Sarvikuonojen sarvea käytetään Kiinassa lääkeaineiden valmistukseen, minkä vuoksi se on kysyttyä kauppatavaraa ja houkutteleva salametsästyksen kohde. WWF yritti ratkaista ongelman markkinoimalla kiinalaisille saiga-antiloopin sarvea sarvikuonon sarven sijaan. Saigoilla ei ole kuitenkaan mahdollisuutta selviytyä kasvaneesta kysynnästä ja teollistuneesta metsästyksestä, jossa metsästäjät käyttävät moottoripyöriä ja tehokkaita aseita eläinten tappamiseen. Keisarisarvinokka
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee keisarisarvinokan vaarantuneeksi. Kääpiöhevosenkenkäyökkö
Kääpiöhevosenkenkäyökön kannan kokoa ei tunneta, mutta se on joissakin valtioissa luokiteltu vaarantuneeksi ja on vaarassa kuolla sukupuuttoon levinneisyytensä pohjoisosissa Euroopassa. Alankomaista ja Liechtensteinistä se on jo hävinnyt. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN kuitenkin muutti omassa uhanalaisuusarviossaan vuonna 2004 lajin luokituksen vaarantuneesta elinvoimaiseksi. Lewan suojelualue
Lewan suojelualue on onnistunut hyvin sarvikuonojen suojelussa. Sarvikuonojen suojelutyötä on tehty Lewassa vuodesta 1984. Tällöin alueelle tuotiin 5 suippohuulisarvikuonoa ja 3 leveähuulisarvikuonoa. Vuonna 2010 suippohuulisarvikuonoja oli jo 65 ja leveähuulisarvikuonoja 32. Sarvikuono (Dürer)
Sarvikuono on saksalaisen taidemaalarin ja -graafikon Albrecht Dürerin vuonna 1515 luoma puupiirros. Kuva perustuu tuntemattoman taiteilijan kirjalliseen kuvaukseen ja kevyeen luonnokseen aiemmin samana vuonna Lissaboniin saapuneesta intiansarvikuonosta. Dürer ei koskaan nähnyt itse sarvikuonoa, joka oli lajinsa ensimmäinen elävä edustaja Euroopassa Rooman valtakunnan aikojen jälkeen. Vuoden 1515 loppupuolella Portugalin kuningas Emanuel I lähetti sarvikuonon lahjana paavi Leo X:lle, mutta se kuoli haaksirikossa Italian rannikon edustalla vuoden 1516 alussa. Elävää sarvikuonoa ei tämän jälkeen nähty Euroopassa ennen Filip II:n hoviin Intiasta noin vuonna 1579 saapunutta yksilöä. Kazirangan kansallispuisto
Kaziranga on merkittävä eläinten suojelualue. Peräti kaksi kolmasosaa maailman intiansarvikuonoista elää Kazirangassa . Alueen intiantiikeritiheys on suurempi kuin missään muussa kansallispuistossa. Kazirangassa on myös merkittävä lisääntymisalue aasiannorsuille, vesipuhveleille ja barasingoille. BirdLife International on julistanut Kazirangan kansallispuiston kansainvälisesti tärkeäksi lintualueeksi. Alueella asuu huomattava määrä harvinaisia suofrankoliinejä, bengalinkorppikotkia ja gangesinkorppikotkia . Luettelo Suomessa uhanalaisista sahapistiäisistä
Luettelo Suomessa uhanalaisista sahapistiäisistä sisältää ne Suomessa esiintyvät sahapistiäislajit (Symphyta), joiden uhanalaisuusluokka vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa on äärimmäisen uhanalainen (CR), erittäin uhanalainen (EN) tai vaarantunut (VU). Silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai jo hävinneitä lajeja luettelo ei sisällä. Surukerttuli
Surukerttuli ("Vermivora bachmanii") on uhanalainen varpuslintu. Siitä ei ole varmoja havaintoja vuoden 1988 jälkeen. Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista
Luettelo Suomessa uhanalaisista kovakuoriaisista sisältää ne kovakuoriaisten lahkoon (Coleoptera) kuuluvat lajit, jotka 
on luokiteltu Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa vuodelta 2010 äärimmäisen uhanalaisiksi (CR), erittäin uhanalaisiksi (EN) tai vaarantuneiksi (VU). Varmuudella hävinneitä, silmälläpidettäviä tai uhanalaisuudeltaan tuntemattomia lajeja tämä luettelo ei sisällä. Osa lajeista on katsottu tarpeelliseksi rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Ne on merkitty luetteloon lihavoinnilla. Saimaannorppa
Saimaannorppa luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Vuonna 2015 saimaannorppia arvioitiin olleen noin 320 yksilöä, ja vuonna 2018 alle 400 yksilöä. Vaikka lukumäärä on viime vuodet ollut kasvussa, määrä on edelleen niin pieni, että satunnaisvaihtelu voi romahduttaa kannan. Saimaannorppa on nykyään rauhoitettu, mutta siitä maksettiin tapporahaa vielä 1940-luvulla. Tämänkin jälkeen saimaannorppaa pidettiin pitkään vahinkoeläimenä, kunnes 1970- ja 1980-lukujen asennemuutos nosti sen asemaa. Tähän oli osaltaan vaikuttamassa myös Juha Vainion kappale ”Vanhojapoikia viiksekkäitä”. Saimaannorpasta on tullut tämän jälkeen suomalaisen luonnonsuojelun tunnusmerkki ja Suomen luonnonsuojeluliiton tunnuseläin. Kambodžan maantiede
Muita Kambodžan harvinaisia maanisäkäslajeja ovat aasiannorsu, aasiankultakissa, vuorisusi, indokiinangibboni, puuleopardi, kalastajakissa, gauri, vuohieläimiin kuuluva "Capricornis milneedwardsii", marmorikissa, pohjanpehmeähäntätupaija, saukkobeletti, kalottigibboni, pikkulori, karhumakaki, malaijikarhu ja villejä vesipuhveleita. Kouprein lisäksi vain lepakkolaji "Otomops wroughtoni", jonka luultiin elävän vain Intiassa, luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Lisäksi jaavansarvikuonoja tavataan aivan rajan takana Vietnamissa, joten on mahdollista, että lajia esiintyy myös Kambodžan puolella. Jaavansarvikuono
Bengalissa eli aiemmin tiettävästi omaksi alalajikseen luokiteltu jaavansarvikuonokanta, joka on jo hävinnyt. Koko maailmassa jaavansarvikuonoja on nykyisin arviolta noin 60 yksilöä. Eläintarhoissa on aiemmin ollut tiettävästi 22 jaavansarvikuonoa, mutta tällä hetkellä niitä ei luultavasti ole vankeudessa yhtään. Jaavansarvikuono elää tiheissä, vaikeakulkuisissa sademetsissä ja siksi on teoriassa mahdollista, että manner-Aasian Indokiinassa ja Thaimaassa voisi olla jäljellä vielä joitakin yksilöitä. Kääpiötytönkorento
Kääpiötytönkorento ("Nehalennia speciosa") on hyvin harvinainen sudenkorentolaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi. Se kuuluu Euroopan uhanalaisimpiin sudenkorentolajeihin ja on kansainvälisestikin silmälläpidettävä. Mustasarvinokka
Sen elinaluetta ovat erityisesti kosteat metsäiset alangot, mutta myös rämeet.
Kaupalliset ja laittomat metsänhakkuut, maan muuttaminen maanviljelyskäyttöön sekä asutuksen leviäminen ovat aiheuttaneet sen, että metsien häviäminen on ollut Indonesian Sundanalangolla hyvin laajaa. Lajin riippuvuus tasankojen elinalueista on saattanut sen tilanteessa, jossa on suuri häviämisen riski, etenkin Sumatralla ja Malakan niemimaalla. Villasarvikuono
Villasarvikuono ("Coelodonta antiquitatis") on sukupuuttoon kuollut sarvikuonolaji. Tällä eläimellä oli lämpöä eristävä turkki. Luultavasti villasarvikuono oli laiduntaja, joka söi enimmäkseen ruohon ja saran tyyppisiä kasveja. Se oli nykyisiin sarvikuonoihin verrattuna hieman suurempi ja pystyi elämään harvinaisen kylmässä. Ikiroudan alueelta on löydetty muumioituneita melko hyvin säilyneitä villasarvikuonojen ruhoja. Kenkänokka
Kenkänokka on vielä nykyäänkin varsin huonosti tunnettu lintu eikä niiden lukumäärää ole pystytty selvittämään. Lintua ei pidetä uhanalaisena, mutta sen kanta on vaarassa romahtaa mikäli metsästys yleistyy. Kenkänokkaa uhkaa myös elinympäristöjen katoaminen. Varsinkin Valkoisen-Niilin papyruskaislarämeiden pieneneminen voisi olla lajille kohtalokasta, sillä tämä lintu suosii vain tietynlaista elinympäristöä. Soiden kuivauksen lisääntyessä tämä erikoinen ja arvoituksellinen lintulaji joutuu ahtaalle. Sulunsarvinokka
Sulunsarvinokka elää sademetsässä. Se syö puiden hedelmiä ja tarvitsee isokokoisia puita myös pesäpaikakseen. Metsästys ja luonnontilaisten metsien hävitys viljelmien tieltä ovat ajaneet sen sukupuuton partaalle. Latvusorneero
Latvusorneerokannan kooksi arvioidaan noin 50-250 yksilöä . Suurin lajiin kohdistuva uhka on puiden kaataminen metsistä maanviljelyksen tieltä sekä muita tarkoituksia varten ja metsäpalot. Ruusuvatsaorneero
Ruusuvatsaorneeroa tavataan pienellä alueella Perussa. Lajin kannaksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue ja kanta ovat pienet, ja koska sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Sarvijaakko
Sarvijaakko ("Acanthocinus aedilis") on sarvijäärien heimoon ("Cerambycidae") kuuluva kovakuoriainen, joka elää vain hyvin heikkokuntoisissa tai kuolleissa männyissä. Lajia tavataan harvoin myös kuusella. Sitä esiintyy metsissä Euroopassa, Venäjällä ja Keski-Aasiassa. Suomessa laji esiintyy lähes kaikkialla, paitsi aivan pohjoisimmissa paikoissa. Laji tunnetaan pitkistä tuntosarvistaan. Koiraan tuntosarvet ovat pidemmät kuin naaraan, pisimmät suomalaisilla hyönteisillä. Koiraan tuntosarvet ovat suunnilleen viisi kertaa ja naaraan kaksi kertaa ruumiin pituiset. Käsnäsika
Käsnäsika eli jaavansika ("Sus verrucosus") on Indonesian saarilla elävä erittäin uhanalainen sikalaji. Sen suvun nimi "Sus" tarkoittaa ”sikaa” ja lajinimi tulee latinan sanasta "verruca" joka tarkoittaa ”syylää” ja -"osus"-pääte tarkoittaa ”täynnä”, joka viittaa lajin naamakänsiin. Intiansarvikuono
Vain muutamia hajanaisia ryhmiä oli säilynyt 1900-luvun alussa, ja suurimmassakin laumassa liikkui vain 12 eläintä. Intiansarvikuono suojeltiin lailla aivan viime hetkellä. Kanta on kohentunut, mutta laji on yhä uhanalainen. Lajille suotuisaa elinympäristöä katoaa, ja sarvien takia lajia tapetaan yhä laittomasti. Tawitawinhaavakyyhky
Tawitawinhaavakyyhky ("Gallicolumba menagei") on äärimmäisen uhanalainen kyyhky. Haava-sana sen nimessä tulee verenpunaisesta läikästä sen muuten valkeassa rinnassa. Tawitawinhaavakyyhky on endeeminen laji Filippiineillä, missä sitä tavataan Sulun saaristossa. Laji on äärimmäisen uhanalainen, eikä sen jäljellä olevan kannan kokoa tiedetä. Tawitawin saaren vähäisiä jäljellä olevia metsiä uhkaa muuttaminen öljypalmuviljelmiksi. Bukit Barisan Selatanin kansallispuisto
Bukit Barisan Selatan on yksi niistä harvoista alueista, joilla vielä näkee uhanalaisia sumatralaisia eläimiä yhdessä. Puistossa elää sumatrantiikereitä, -norsuja ja -sarvikuonoja. Muita alueelta löytyviä uhanalaisia lajeja ovat esimerkiksi sumatrankaniini, merinahkakilpikonna, sumatrankäki ja malesiansinisieppo. Sarvikuonokas
Sarvikuonokas on varsin helposti tunnistettava kovakuoriainen. Sekä koiras että naaras ovat kiiltäviä, tumman kastanjanruskeita. Selkäpuoli on voimakkaan kupera ja keskiruumiin kilpi nousee molemmilla sukupuolilla pään tasolta jyrkästi selän korkeudelle. Koiraan päälaelta kasvaa näyttävä, ylöspäin suuntautunut sarvi. Naaraan päälaella on vaatimaton kohouma. Selkäpanssarien alapuolella kyljissä kasvaa pitkää punaruskeaa karvaa. Aikuinen kuoriainen on noin 30–50 mm pitkä. Intiansarvikuono
Intiansarvikuonoja on toukokuun 2007 arvion mukaan 2 575 yksilöä, joista 2 200 elää Intiassa ja loput Nepalissa. Laji luokitellaan nykyään vaarantuneeksi. Jaavansarvikuono
Jaavansarvikuonon nahka on harmaa ja useimpien sarvikuonojen tapaan karvaton. Sen pituus on 2–4 metriä, säkäkorkeus 1,5–1,7 metriä, ja sillä on kuonossaan yksi noin 25 sentin pituinen sarvi. Eläimen paino on 900–2 300 kiloa, joten se on sumatransarvikuonon jälkeen pienin sarvikuonolaji. Jaavansarvikuonot elävät 30-45-vuotiaksi. Sarvikuonon iho on löysä samaan tapaan kuin intiansarvikuonolla, minkä takia sillä näyttää olevan ihopanssari. Papukaijapeippo
Papukaijapeippo ("Pseudonestor xanthophrys") on äärimmäisen uhanalainen Mauin saarella Havaijilla elävä varpuslintu . Ennen kuin ne häviävät
Toisen jakson pääosassa on äärimmäisen uhanalainen zairenleveähuulisarvikuono, jonka ainut tunnettu populaatio elää Garamba-luonnonpuistossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa. Carwardinen haaveena on päästä takaisin puistoon, jossa hän onnistui valokuvaamaan eläimiä 20 vuotta aiemmin. Eläimistä ei kuitenkaan ole tehty havaintoja sitten vuoden 2006, ja koska itäisessä Kongossa käynnissä oleva sissisota ei osoita hellittämisen merkkejä, Carwardine päättää hylätä suunnitelman kuvausretkestä liian vaarallisena. Pohjois-Keniassa Fry ja Carwardine seuraavat, kuinka zairenleveähuulisarvikuonojen pelastukseksi suunniteltu siirto- ja aitausoperaatio joudutaan sekin hylkäämään. He pääsevät kuitenkin näkemään lähietäisyydeltä zairenleveähuulisarvikuonon lähisukulaisen, etelänleveähuulisarvikuonon. Mustahuppulepinkäinen
Mustahuppulepinkäiskannan kooksi arvioidaan noin 2 400 yksilöä. Suurin uhka on elinympäristön tuhoutuminen. Lintu elää Uluguru-vuorilla alueilla, joilla maanviljelys ei ole kannattavaa, joten metsien raivaaminen maanviljelyksen alta on vähentynyt. Vaikka vuoret on suojeltu, kerätään sieltä edelleen puuta polttopuiksi. Lajin uhanalaiuusluokitusta muutettiin vuonna 2017 äärimmäisen uhanalaisesta erittäin uhanalaiseksi, koska uusien arvioiden mukaan sen levinneisyysalue saattaa olla oletettua suurempi. Susi
Laajan levinneisyysalueen ja vakiintuneen kannan takia susi on kansainvälisesti luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi, mutta useat alueelliset populaatiot ovat uhanalaisia. CITESin listassa susi on liitteessä II, paitsi Nepalin, Intian ja Pakistanin susikannat liitteessä I. 
Suomessa susi on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, ja se on ollut rauhoitettu vuodesta 1973. Eskimokuovi
Lajin luultiin jo kuolleen sukupuuttoon, kunnes vuonna 1959 saatiin havainto Teksasista. Viimeisin varma havainto linnusta on tehty vuonna 1963 ja sen talvehtimisalueilla sitä ei olla tavattu sitten vuoden 1939. Lajia pidetään todennäköisesti sukupuuttoon kuolleena, mutta koska varmuutta asiasta ei olla saavutettu IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi. Mahdollisesti jäljellä olevan kannan on arvioitu olevan korkeintaan alle 50 yksilöä. Norsut
Aasiannorsu on tiedetty jo pitkään erilliseksi lajiksi afrikkalaisista savanninorsusta ja metsänorsusta. Sen sijaan kahta afrikkalaista lajia pidettiin pitkään saman lajin alalajeina. Geenitutkimuksen varmistamalla lajierolla on merkitystä erityisesti norsujen suojelun kannalta. Kunkin lajin yksilömäärä on aiemmin luultua pienempi, mikä tekee lajeista entistäkin uhanalaisempia. Lisäksi salametsästäjät saattavat välttyä rangaistuksilta, koska kaikkien maiden lainsäädännössä metsänorsua ei ole erikseen määritelty uhanalaiseksi. Sarvikuono (Dürer)
Kuningas Emanuel lähetti sarvikuonon paavi Leo X:lle Roomaan turvatakseen hänen hyvänsuopuutensa sovittelijana Portugalin ja Espanjan Kaakkois-Aasiaan suuntautuvassa laajentumispolitiikassa. Edellisenä vuonna paavi oli ilahtunut Emanuelin lahjoittamasta valkoisesta norsusta, joka sekin oli Intiasta, ja jonka paavi oli nimennyt Hannoksi. Yhdessä muiden arvokkaiden lahjojen, hopealautasen ja mausteiden kanssa sarvikuono, jolla oli uusi kukilla koristeltu vihreästä sametista valmistettu kaulus, lähti joulukuussa 1515 matkalle Tagukselta Roomaan. Alus ohitti Marseillen vuoden 1516 alussa. Ranskan kuningas Frans I oli palaamassa Saint-Maximin-la-Sainte-Baumesta Provencesta ja pyysi nähdä sarvikuonon. Portugalilainen alus pysähtyi Marseillen edustalla lyhyeksi aikaa saarelle. Intiantoko
Intiantoko ("Ocyceros birostris") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Bangladesh, Intia, Nepal ja Pakistan.
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, ja se on laajalle levinnyt ja usein yleinen. Kanta arvioidaan vakaaksi, koska sillä ei ole mitään erityisiä uhkia. Se elää erityisesti kuivissa metsissä ja kuivilla savanneilla mutta myös viljelyksillä ja puutarhoissa. Intiansarvikuono
Intiansarvikuono elää monesti soisella ruohostoalueella.
Intiansarvikuonon ravinto koostuu pääosin tasankojen kookkaista ruohoista. Sadekaudella nämä kasvit saattavat kasvaa jopa 8 metriä korkeiksi. Ne tarjoavatkin sarvikuonoille samalla sekä miltei ehtymättömän ravintolähteen että erinomaisen suojan.
Naaraiden elinalue on 9-15 km², ja eri yksilöiden tai ryhmien elinpiirit menevät päällekkäin. 20 % intiansarvikuonon talviravinnosta on puuvartisten kasvien osia. Eläintarhassa intiansarvikuono syö päivittäin 15 kg heinää ja 5 kg rehua, sekä juo 90 l vettä. Armenian maantiede
Monet Armenian eläinlajeista ovat uhanalaisia. Leopardi on sukupuuton partaalla, ja mufloni ja besoaarivuohi ovat vaarantuneita. Edellinen versio uhanalaisten lajien Punaisesta kirjasta luetteli myös esimerkiksi saukon, karhun, tiikerihillerin ja arokissan – kaikkiaan 99 selkärankaislajia. Vuonna 2011 uudistetussa laitoksessa mainitaan 155 uhanalaista eläinlajia. Armenia on muuttolintujen reitillä, ja siellä on tavattu noin 350 lintulajia. Viuhkapyrstötyranni
Viuhkapyrstötyranni ("Alectrurus tricolor") on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu. IUCN luokittelee lajin vaarantuneeksi Mustasuokilpikonna
Mustasuokilpikonnaa tavataan Kaakkois-Aasian trooppisissa sademetsissä ja savanneilla. Levinneisyysalueellaan se on uhanalainen Kambodžassa ja Vietnamissa, ja vaarantunut Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa liiallisen pyydystämisen takia. Kilpikonnan elinympäristöä luonnossa ovat lammikot ja kaikenlaiset virtaavat vedet. Kambodža
Kambodžan kansalliseläin kouprei on äärimmäisen uhanalainen ja mahdollisesti kuollut jo sukupuuttoon. Toinen IUCN:n äärimmäisen uhanalaiseksi luokittelema laji on lepakko, "Otomops wroughtoni", jonka aiemmin luultiin elävän vain Intiassa. Jaavansarvikuonoja on löydetty rajan takaa Vietnamista, joten niitä saattaa elää myös Kambodžan puolella. Muita uhanalaisia nisäkkäitä ovat aasiannorsu, aasiankultakissa, vuorisusi, Indokiinangibboni, puuleopardi, kalastajakissa, marmorikissa, malaijikarhu ja villi vesipuhveli. Tiikereitä arvioidaan olevan jäljellä noin 150 yksilöä. Kansallispuu on palmyrapalmu ("Borassus flabellifer"). Villasarvikuono
Etelä-Englannista lienee villasarvikuono hävinnyt jo 15 000 radiohiilivuotta sitten.
Euroopasta villasarvikuono hävisi noin 12 000 radiohiilivuotta sitten. Villasarvikuonoa saattoi elää Länsi-Siperiassa vielä 8000 eaa. Kongonsarvinokka
Kongonsarvinokka ("Bycanistes albotibialis") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Afrikan kosteissa metsissä Beninistä Angolaan ja Ugandaan. IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi. Karvari
Suomessa laji on harvinainen ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT). Silmälläpidettävä se on myös Ruotsissa. Hyeenakoira
Hyeenakoira on uhanalainen laji, ja sen määrä on laskenut rajusti. Aikoinaan koiria oli noin puoli miljoonaa lähes kaikkialla Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, eivätkä sadankaan yksilön laumat olleet epätavallisia. Nykyään jäljellä on enää 3 000–5 500 yksilöä. Hyeenakoiria uhkaavat metsästys ja tarttuvat sairaudet sekä elinalueiden sirpaloituminen. Ne tarvitsevat suuren alueen tullakseen toimeen ja kilpailevat ravinnosta muiden suurten petoeläinten kuten leijonien ja täplähyeenojen kanssa. Useimmat Afrikan kansallispuistot ovat liian pieniä hyeenakoiralaumoille, joten ne laajentavat reviiriään maatalousalueille. Siksi karjankasvattajat tappavat niitä suojatakseen kotieläimiään. Populaatioiden pieni koko tekee lajin haavoittuvaiseksi tautiepidemioille. Kalifornianpyöriäinen
Kalifornianpyöriäinen eli vaquita ("Phocoena sinus") on pienikokoinen, äärimmäisen uhanalainen pyöriäislaji. Vuoden 2016 lopulla niitä arveltiin olevan jäljellä vain 30 yksilöä. Laji uhkaa kuolla sukupuuttoon kahdessa vuodessa. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin "bajanpyöriäinen". Etruskisarvikuono
Etruskisarvikuono ("Stephanorhinus etruscus") on sukupuuttoon kuollut sarvikuonolaji joka eli Euroopan savanneilla 2,588 miljoonaa - 126 tuhatta vuotta sitten. Sarvinokat
Bucerotidae-heimoon kuuluu lähes 60 nykyisin elävää lajia. Niiden levinneisyys ulottuu Saharan eteläpuolisesta Afrikasta trooppiseen Aasiaan ja Oseaniaan, Filippiineille ja Salomonsaarille. Useimmat sarvinokat elävät puissa, mutta sarvekkaiden ryhmään kuuluvat suurikokoiset lajit elävät maan pinnalla savanneilla. Afrikassa tavatuista yli 20 lajista enemmistö elää aukeilla savanneilla, ja loput tiheämmissä metsissä. Aasiassa pesivät sarvinokat sen sijaan ovat yhtä lukuun ottamatta metsissä eläviä lajeja. Arosarvikuono
Arosarvikuono ("Stephanorhinus hemitoechus") on sukupuuttoon kuollut sarvikuonolaji joka eli Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Arosarvikuono eli avoimilla alueilla kun taas toinen laji, metsäsarvikuono ("S. kirchbergensis") eli metsissä. Arosarvikuono eli 781 000 - 12 000 vuotta sitten. Se selvisi siis holoseenikaudelle asti. Rhinocerotoidea
Rhinocerotoidea on kavioeläinten yläheimo joka sisältää sarvikuonot sukulaisineen. Kaikki viisi nykyistä lajia kuuluvat sarvikuonojen heimoon (Rhinocerotidae). Yläheimoon luetaan usein kaksi muuta sukupuuttoon kuollutta heimoa, Hyracodontidae ja Amynodontidae. Sarvikuonot
Sarvikuonojen kaltaiset eläimet ilmestyivät maapallolle ensimmäistä kertaa eoseenikaudella. Niistä kehittyi muun muassa mioseenikaudella elänyt "Indricotherium", joka painoi 15 tonnia ja on suurin koskaan maan päällä elänyt nisäkäs. Plioseenikaudella sarvikuonot kuolivat sukupuuttoon Pohjois-Amerikasta ja pleistoseenikaudella Euroopasta sekä Pohjois-Aasiasta. Muinaisista sarvikuonoista tunnetuin lienee viimeisimmän jääkauden aikana elänyt villasarvikuono, josta on löydetty ikiroudassa säilyneitä jäänteitä. Azorientulkku
Azorientulkku ("Pyrrhula murina") eli aiemmalta nimeltään azorienpunatulkku on vaarantunut São Miguelin saarella Azoreilla elävä varpuslintu. Sitä on pidetty joko omana lajinaan tai punatulkun alalajina. Nykyisin azorientulkulla on lajistatus, jonka on tehnyt Euroopan rariteettikomitea AERC TAC vuonna 2012. Suomusarvinokka
Suomusarvinokka ("Bycanistes subcylindricus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Angola, Burundi, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongo, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana, Guinea-Bissau, Kenia, Liberia, Nigeria, Ruanda, Sierra Leone, Etelä-Sudan, Sudan, Tansania, Togo ja Uganda. Kimittäjäsarvinokka
Lintua tavataan laajoilla metsiensuojelualueilla, ja se voi olla yleinen vanhojen metsien ohella myös korkeissa sekundaari- ja viljelymetsissä.
Laji on elinvoimainen. Sen kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta sen on ilmoitettu olevan yleinen laajalla alueella. Vaikka laji sietää elinalueiden muutoksia eikä metsästyksen arvioida aiheuttavan sille paineita, kannan epäillään kuitenkin vähenevän yleisesti. Okavangon suiston luonto
Okavangon suiston ainoa lähes kotoperäinen laji on ruskokurkkuhaikara, jolle suisto on selvästi merkittävintä elinympäristöä. Arvioiden mukaan peräti 85 prosenttia koko maailman ruskokurkkuhaikaroista elää suiston alueella. Ruskokurkkuhaikaran tavoin uhanalaiseksi luokiteltuja helttakurkija elää suistoalueella noin 1 200–1 450 yksilöä, jotka muodostavat lajin suurimman yksittäisen populaation. Näiden lisäksi alueelta löytyy 20 uhanalaisen lajin merkittävä populaatio. Suiston lajeja, joiden levinneisyysalue ei ole laaja tai se rajoittuu vain tiettyyn biomiin, ovat kuparipyrstökukaali, punasilmätimali, rantapensastimali, ruokuruusupeippo, valkolakkitasku, suippopyrstökottarainen ja peitsipyrstökottarainen. Luettelo Suomessa uhanalaisista perhosista
Luettelo Suomessa uhanalaisista perhosista sisältää ne perhoslajit, joiden uhanalaisuusluokka on vuoden 2010 uhanalaisluokituksessa äärimmäisen uhanalainen (CR), erittäin uhanalainen (EN) tai vaarantunut (VU). Silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai jo hävinneitä lajeja tämä luettelo ei sisällä. Osa luettelon lajeista on rauhoitettu lailla voimassa olevassa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Nämä on merkitty luetteloon lihavoinnilla. Sulunsarvinokka
Sulunsarvinokka ("Anthracoceros montani") on äärimmäisen uhanalainen lintu. Jalavajäärä
Jalavajäärä ("Rhamnusium bicolor") on sarvijäärien heimoon kuuluva punamusta kovakuoriainen. Suomen lajien uhanalaisuusarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR) ja 1. heinäkuuta 2013 alkaen on myös rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella Mustasarvinokka
Mustasarvinokka ("Anthracoceros malayanus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa ja Thaimaassa. Singaporesta se on kadonnut. Saruskurki
Laji on pääasiassa paikkalintu, joskin se voi muuttaa lyhyitä matkoja. Laji on vaarantunut, uhanalainen. Japaninhirvi
Useat japaninhirven luontaisella levinneisyysalueella elävistä alalajeista ovat uhanalaisia. Esimerkiksi taiwaninhirvi ("C. n. taiouanus") on hävinnyt alkuperäiseltä elinalueeltaan, ja se on säilynyt vain eläintarhoissa ja nyttemmin palautusistutettuna. Pohjoiskiinanhirvi ("C. n. mandarinus") ja shanxinhirvi ("C. n. grassianus") ovat saattaneet jo kuolla sukupuuttoon. Sinikurkkuara
Luonnossa elävän sinikurkkuarakannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä . Suurimmat uhat lajille ovat laiton pyydystys ja kauppa häkkilinnuiksi. Lisäksi elinympäristöt ovat vähentyneet. Myös kilpailu suurien tikkojen, tukaanien ja muiden papukaijalajien kanssa voi vaikuttaa kannan kokoa pienentävästi. . Vankeudessa olevien yksilöiden lukumäärä on monta kertaa suurempi kuin luonnossa asuvien. Niitä pidetään vankeudessa eläintarhoissa ympäri maailmaa. Joissain eläintarhoissa on käynnissä hankkeita, joilla vankeudessa elävien yksilöiden määrää yritetään kasvattaa ja siten vakauttaa kannan kokoa. On myös hankkeita, joilla suojellaan luonnossa elävää populaatiota, mutta kanta on edelleen laskussa. Isosarvikuono
Zairenleveähuulisarvikuonoja oli 2018 jäljellä enää kaksi yksilöä. Etelänleveähuulisarvikuono on ainoa viidestä sarvikuonolajista, joka ei ole uhanalainen. Etelänleveähuulisarvikuonoja on onnistuneiden suojelutoimien ansiosta nykyään noin . Ne elävät pääasiassa Etelä-Afrikassa mutta myös Botswanassa, Namibiassa, Swazimaassa ja Zimbabwessa, ja niitä ei luokitella enää uhanalaiseksi, vaan silmälläpidettäviksi. Punanokkatoko
Punanokkatoko ("Tockus erythrorhynchus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan eteläisestä Mauritaniasta läpi Somalian koilliseen Tansaniaan. Punanokkatokon viisi alalajia on nyttemmin erotettu omiksi lajeikseen, "kempi", "erythrorhynchus", "ruahae", "rufirostris" ja "damarensis". IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi, mutta sisällyttää siihen kaikki taksonit paitsi "damarensiksen".