Onko täplärapu Suomen vesistöihin istutettu äyriäinen?
Jokirapu
Jokiravun esiintymistä on voimakkaasti rajoittanut rapurutto, joka 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa tuhosi jokirapukannat lähes koko Euroopasta. Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva täplärapu ("Pasifastacus leniusculus"), jota on istutettu Euroopan eri maiden (myös Suomen) vesistöihin, kestää rapuruttoa jokirapua paremmin, mutta taudinkantajana saastuttaa vesistöt niin, ettei jokirapukanta enää menesty samassa vesistössä. Roine
Suomessakin jokirapuja tappanut rapurutto koski myös Kokemäenjoen vesistöä vuosina 1907–1914. Rutto vaikutti haitallisesti myös Roineen jokirapukantaan. Vuosina 1989–1997 Roineeseen istutettiin noin 15 000 sukukypsää täplärapua. Istutukset olivat kannattavia, sillä täplärapujen määrä on noussut. Täplärapu
Täplärapu on vieraslajina kohtalokas Suomen alkuperäiselle jokiravulle, koska täplärapu kantaa lähes aina rapuruttoa ja levittää tätä jokiravun tuhoavaa tautia. Täplärapu voi myös syrjäyttää jokiravun aggressiivisempana lajina. Nämä uhkat alkuperäiselle lajistolle ovat täplärapuun kohdistuvien rajoitusten syy.
Rapurutto
Rapuruton johdosta aiemmin kukoistanut ravustus elinkeinona taantui 1900-luvun ensi vuosikymmenellä voimakkaasti. Suomessa vuotuiset rapusaaliit romahtivat noin 20 miljoonasta murto-osaan. Täplärapuistutukset aloitettiin 1960-luvun lopulla, mikä on parantanut toisaalta tilannetta kokonaissaaliin kannalta mutta toisaalta edistänyt alkuperäisen ravun taantumista. Täpläpalmutasku
Täpläpalmutaskua tavataan Itä-Afrikassa Tansaniassa, Keniassa, Ugandassa, Sudanissa, Etiopiassa ja Somaliassa. Täpläpalmutaskun elinympäristöä ovat tiheiköt kuivilla pensaikkomailla. Lajia tavataan usein joenuomien läheisyydestä. Hieman harvinaisempana täpläpalmutaskua tavataan myös rannikon pensaikoista. Täplärapu
Täplärapu on jokiravun tavoin hämäräaktiivinen, mutta lähtee liikkeelle jokirapua aikaisemmin, usein jo iltapäivällä.
Kuten muutkin Eurooppaan tuodut amerikkalaiset rapulajit myös täplärapu sietää rapuruttoa, mutta kantaa sitä. Itä-Suomen yliopiston tutkimukset ovat vahvistaneet luonnonkannoissa tehdyt havainnot, joiden mukaan täplärapukin voi kuolla saatuaan rapuruttotartunnan. Useimmat täplärapukantamme ovat rapuruton kantajia. Tavallisimmin 5–20 prosentissa yksilöistä on havaittavissa pieniä mustia tai tummanruskeita laikkuja, ns. melanisoituneita alueita. Yleisimmin nivelkohdissa sijaitsevat laikut ovat seurausta ravun puolustusjärjestelmän toiminnasta, näin rapu estää ruttosienen leviämisen muualle elimistöönsä. Ruttoa kantavan täpläravun pääseminen jokirapuveteen johtaa jokirapujen sairastumiseen rapuruttoon ja joukkokuolemaan. Näärännäppy
Suomen kielessä näärännäppy on yleisin nimitys silmäluomen talirauhasen tulehdukselle. Murteissa se on ollut tavallinen erityisesti Savossa, Keski-Suomessa, Kainuussa ja Pohjanmaalla. Länsi-Suomessa on puhuttu naarannapista, ja nimestä on olemassa muitakin variaatioita. Sanojen levinneisyyden perusteella ’näärä’-alku on ’naara’-alkua vanhempi. ’Näärä’-sanan merkitys on hämärä, mutta se voi olla muuttunut äänteellisesti läheiseen narttua tarkoittavaan ’naara’-sanaan. Nimityksessä naarannappi ja joissain murteissa käytetyt termit näärännänni, näärännännä ja kissantissi liittyvät naarassukupuoleen. Kapeasaksirapu
Kapeasaksirapu ("Astacus leptodactylus") on itäeurooppalainen rapulaji. Suomessa sitä tavataan istutettuna Luumäen Kivijärvessä. Täplärisakas
Täplärisakas ("Inocybe maculata") on kartiomainen, ruskea risakaslaji. Sienen heltat ovat aluksi valkoiset ja myöhemmin ruskehtavat. Jalka on keltainen ja muuttuu sienen vanhetessa ruskeaksi. Sieni kasvaa kalkkialueiden lehtimetsissä. Se on Suomessa kohtalaisen harvinainen. Kirjopapurikko
Kirjopapurikko ("Lopinga achine") on täpläperhosiin kuuluva perhoslaji. Sitä tavataan laajalla alueella Euroopassa, mutta missään se ei ole yleinen. Se on mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV. Suomessa lajia on tavattu kahdella alueella Etelä-Suomessa: Valkeakosken suunnalla ja Kaakkois-Suomessa ja Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU). Täpläverkkoperhonen
Täpläverkkoperhonen ("Melitaea cinxia") on täpläperhosiin kuuluva päiväperhonen. Se viettää suuren osan elämästään toukkana, toukkaryhmän kutoman seittipesän sisällä. Aikuinen perhonen lentää vain muutamia viikkoja kesä-heinäkuussa. Suomessa lajia tavataan vain Ahvenanmaalla. Täpläpaksupää
Ainakin paikoin Euroopassa täpläpaksupään toukka hyväksyy ravintokasvikseen vain lampaannadan ("Festuca ovina"). Ravintokasvia Suomessa ei tunneta, mutta Ahvenanmaalla munia on löydetty lapaannadalta. Myöskään pohjoisen alalajin ravintokasvia ei ole Suomessa suoraan havaittu, mutta se lienee ulkomaisten havaintojen perusteella jokin nata ("Festuca") tai nurmikka ("Poa"). Täpläsiipiaranen
Täpläsiipiaranen ("Touit stictopterus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Kolumbiasta Ecuadoriin ja Pohjois-Peruun. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater Bogotásta Kolumbiasta 1862. Härkäsimppu
Härkäsimppu ("Myoxocephalus quadricornis") on kylmien vesien kala, joka Suomessa elää rannikkovesissä ja suurimmissa järvissä. Itämeren härkäsimpuilla on päässään neljä näkyvää kyhmyä (kalan nimi "quadricornis" tarkoittaa nelisarvista), mutta sisävesien simpuilta ne puuttuvat. Kala tunnetaan myös nimellä merihärkä. Härkäsimpuilla on etukiduskannessa monta terävää piikkiä. Sisävesien härkäsimput ovat tavallisesti 10–15 cm:n pituisia, kun ne merialueella saattavat olla 20-30-senttisiä. Härkäsimppua muistuttavia lajeja ovat isosimppu ("Myoxocephalus scorpius"), kirjoeväsimppu ("Cottus poecilopus"), kivisimppu ("Cottus gobio") ja piikkisimppu ("Taurulus bubalis"). Täpläpapurikko
Täpläpapurikon nimialalaji esiintyy Välimeren seudulla Pohjois-Afrikassa (Marokko, Algeria, Tunisia) ja Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Italiaan ja Sisiliaan saakka sekä Keski-Ranskassa. Nimialalajia tavataan uudelleen idässä Libanonissa. Alalaji "Pararge aegeria tircis" esiintyy Euroopan keski-, itä- ja pohjoisosissa, Britteinsaarilla ja Balkanilla. Villasaksirapu
Villasaksirapu elää joissa ja järvissä, ja sen elinkiertoon kuuluu vaeltaminen makean veden ja jokisuiden murtoveden välillä. Jokien suilla kuoriutuneet toukat elävät meressä tai murtovedessä ensimmäisen elinvuotensa, ja lähtevät sitten vaeltamaan jokia pitkin jopa satojen kilometrien päähän sisämaahan. Lisääntymiskykyisiksi tultuaan ravut palaavat jokisuiden murtovesiin. Pohjanmereen laskevissa joissa on ollut aika ajoin villasaksiravun massaesiintymisiä, esimerkiksi Haveljoessa vuonna 1932 ja Elbejoessa 1990-luvun lopulla. Lappajärvi (järvi)
Järvessä elää kalastuksen kannalta hyvin ainakin kuhaa, ahventa, madetta ja muikkuja. Myös vieraslajiksi todettua täplärapua esiintyy harvakseltaan järvessä. Täpläpapurikko
Täpläpapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Vähän-Aasian kautta Syyriaan ja Venäjän kautta Keski-Aasiaan. Pohjois-Euroopassa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin. Suomessa täpläpapurikko esiintyy maan etelä- ja keskiosissa, mutta kanta painottuu lounaaseen. Stenopus hispidus
Stenopus hispidus on trooppisten vesien pieni, puhdistajarapuihin ("Stenopodidea") kuuluva äyriäinen. Sitä tavataan luonnossa koralliriutoilla sekä Indopasifisella merialueella että Atlantin länsiosassa. Se elää tyypillisesti 2-4 metrin syvyydessä. Se on myös suosittu meriakvaarioiden asukas. Tylppösara
Tylppösara ("Carex obtusata") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jonka varret ovat 10–20 senttimetriä pitkiä. Laji on monivuotinen ja kaksineuvoinen. Varsien päässä on 8–15 millimetriä pitkä tähkä. Lajia on sirkumpolaarinen, ja sitä kasvaa kuivilla ja keväisin kosteilla alueilla. Pyy
Suomessa pyitä tapaa lähes koko maasta, lukuun ottamatta pohjoisinta Tunturi-Lappia. Runsaimmin niitä on kuitenkin Oulun eteläpuolella. Pyy viihtyy hyvin vesistöjen läheisyydessä. Kannat ovatkin runsaimmat Järvi-Suomessa. Ahvenanmaalle pyy istutettiin 1920-luvulla, jota ennen siellä ei niitä tavattu, sillä pyy on metsien asukas, joka kammoaa laajojen vesistöjen ylityksiä. Ahvenanmaan kanta on pysynyt elinvoimaisena. Suomessa pesii arvioiden mukaan 400 000–500 000 paria. Täplärastas
Täplärastaan pituus on noin 19 cm, siipien kärkiväli 30–34 cm ja paino keskimäärin noin 50 g. Se muistuttaa laulurastasta mutta on hieman pienempi, päälaki ja etuselkä ovat ruosteenruskeat, siiven alapinnalla on valkeat kuviot ja rinnan sekä kupeiden tummat täplät ovat suurempia. Sukupuolet ovat samannäköisiä. Täpläapinankukka
Suomessa laji on uustulokas, josta ensimmäinen havaintotieto on kirjattu ylös vuonna 1851 Inkoosta. Nykyään lajia voi tavata siellä täällä eri puolilla maata aina Keski-Lappia myöten. Ainakin Lounais-Suomessa se on vakiintunut lajistoon. Jokirapu
Jokirapu oli alkuperäisena eurooppalaisena rapuna erittäin herkkä rapurutolle sen saapuessa Eurooppaan 1860-luvulla ja myöhemmin Suomeen 1890-luvulla. Ensimmäinen rapuruttoaalto hävitti suomalaisen rapukannan lähes olemattomiin ja romahdutti raputalouden. Suomen vesistöt ovat kuitenkin monimuotoisia ja osa jokiravuista onnistui selviytymään rapurutosta. Jokirapuja istutettiin sen kaupallisen arvon vuoksi täysin uusiin aiemmin ravuttomiin vesiin ja rapuruton tyhjentämiin vesiin vaihtelevalla menestyksellä. Tämän istutuskäytännön yhtenä seurauksena oli eri jokirapukantojen altistaminen rapurutolle kerta toisensa jälkeen. Täplähapero
Täplähapero ("Russula maculata") on kupera- tai laakea haperolaji. Lakki on väriltään ruusunpunainen tai jopa oranssi. Jalka on valkoinen tai hiukan punertava. Malto on valkoista ja maku on usein kirpeä. Laji ei ole ruokasieni. Heltat ovat keltaiset. Sieni kasvaa lehtimetsissä kalkkimailla ja on Suomessa melko harvinainen. Kapeasaksirapu
Lajia esiintyy melko runsaasti Karjalassa, minne se on levinnyt luultavasti venäläisten huvila-asukkaiden avustuksella. 
Suomessa kapeasaksirapu on istutettu laji. Lajia istutettiin muutamiin suomalaisiin vesistöihin ainakin 1920-luvulla, mutta syntyneet kannat kuolivat rapuruttoon 1950-luvulla. Yksi havainto lajista tehtiin vielä 1970-luvulla Lappeenrannan lähellä sijaitsevasta Vilkjärvestä. Lajin luultiin kuolleen Suomesta sukupuuttoon, kunnes kesällä 2002 niitä löydettiin Luumäen Kivijärvestä. Kivijärven kantakin saattaa hävitä lähivuosina, koska tauteja kestävät täpläravut ovat runsastumassa Ylä-Kivijärven vesistössä ja saattavat syrjäyttää pienemmät kapeasaksiravut, jotka eivät kestä rapuruttoa. Vuonna 2004 järveen istutettiin tuhat ankeriaan poikasta. Kasvettuaan ne todennäköisesti syövät järvestä kaikki ravut. Kivijärvi on toistaiseksi maailman ainoa järvi, jossa elää sekä joki-, täplä- että kapeasaksirapuja. Töpökurppa
Töpökurppa ("Coenocorypha aucklandica") on Uuden-Seelannin kotoperäinen kahlaajalintu. Se elää pääsaarten eteläpuolella sijaitsevilla saarilla: Aucklandsaarilla, Antipodisaarilla ja Jacquemartsaarella. Lajista tunnetaan kolme eri saaristoissa elävää alalajia. Lajin holotyypin kuvaili George Robert Gray Auckland Islandilta vuonna 1845. Kilpukka
Suomessa rannikoitten tuntumassa, sisämaaesiintymiä on eniten Lounais-Suomessa ja pohjoisimmat kasvupaikat ovat Kemissä saakka. Kilpukka ei ole missään varsinaisesti yleinen. Se monistuu kasvullisesti, kun rönsyihin syntyneet lehtiruusukkeet irtoavat emokasvista. Keväällä pintaan nousevat talvehtimissilmut saattavat kevättulvan mukana ja tarttuessaan vesilintujen jalkoihin levitä pidempiäkin matkoja. Kanadassa sitä istutettiin Ottawaan eräälle 1932 koetilalle ja se on levinnyt nykyään ainakin Montrealiin, Ontarioon, Lake Erieen sekä muutamalle paikkakunnalle New Yorkiin. Suomen luonto
Suomessa elää vakiintuneina 600–1 000 vieraslajia. Vieraat eläin- ja kasvilajit ovat levinneet Suomeen ihmisen mukana tahattomasti tai tarkoituksella tuotuina, osa niistä jo ennen keskiaikaa. Suomeen 1800-luvun puolivälistä alkaen tulleita vieraslajeja ovat esimerkiksi valkohäntäpeura, piisami, kanadanmajava, minkki, kanadanhanhi, fasaani, kaniini, täplärapu, hopearuutana, merirokko ja espanjansiruetana sekä kasveista lupiini, jättiputket ja pohjoisamerikkalaiset piiskut. Palmuripsiäinen
Palmuripsiäinen ("Thrips palmi") on aikuisena noin 1 mm:n mittainen trooppinen tuhohyönteinen, joka viihtyy erityisesti orkideojen kukinnoissa. Palmuripsiäinen muistuttaa erityisesti tupakkaripsiäistä ("Thrips tabaci") ja lavaripsiäistä ("Thrips nigropilosus"), mutta palmuripsiäisen tunnistaminen muista ripsiäisistä on vaikeaa ja vaatii usein laboratoriotutkimusta. Se ei luonnostaan elä Suomessa, vaan se tulee yleensä Aasiasta saapuvien leikko-orkideoiden mukana. Palmuripsiäinen ei pysty talvehtimaan lauhkealla tai boreaalisella ilmastovyöhykkeellä ulkona, mutta kesäaikaan pystyy tuottamaan 2-3 sukupolvea ulkona lauhkean vyöhykkeen oloissa. Palmuripsiäinen kuuluu niin sanottuihin karanteenituhoojiin, joiden havaitseminen tulee ilmoittaa kasvinsuojeluviranomaisille. Palmuripsiäinen voi levittää tospoviruksiin kuuluvaa tomaatin pronssilaikkuvirusta eli TSWV:ta ("Tomato spotted wilt virus") ja palsamin kuoliolaikkuvirusta eli INSV:ta ("Impatiens necrotic spot virus"). Täpläkutsa
Täpläkutsa eli suoankerias ("Monopterus albus") on muodoltaan käärmemäinen, suomuton kala, jolla ei ole rinta- eikä vatsaeviä mutta jonka selkä- ja peräevät ovat pitkät. Pyrstöosa on voimakkaasti kapeneva. Täpäkutsan kidusaukot ovat sulautuneet yhdeksi raoksi ruumiin alapuolella. Kidukset ovat pienet, mutta kala pystyy hengittämään happea ilmasta suun suonikkaiden limakalvojen avulla. Aikuiset kalat ovat yleensä 25-40 cm:n pituisia, joskus lähes metrin. Täplälampikorento
Täplälampikorento ("Leucorrhinia pectoralis") on Euroopan unionin luontodirektiivin neljännessä liitteessä mainittu sudenkorentolaji. Se on rauhoitettu Suomessa. Luettelo Suomen nisäkkäistä
Tämä on luettelo nykyisen Suomen alueella tavatuista nisäkäslajeista. Lajit on ryhmitelty lahkoittain ja heimoittain. Myös alalajit on mainittu, jos niitä on tavattu useampi kuin yksi. Mukaan ei ole otettu esihistoriallisia eikä luovutettujen alueiden lajeja, eikä sellaisia tarhakarkulaisia, jotka eivät ole muodostaneet Suomeen pysyvää kantaa. Metsästyslain määrittelemistä riistaeläimistä rämemajava eli nutria ("Myocastor coypus"), pesukarhu eli supi ("Procyon lotor") ja japaninhirvi eli japaninpeura ("Cervus nippon") sekä rauhoittamattomista eläimistä villiintynyt kissa ("Felis catus") eivät sisälly tähän luetteloon. Soopelin ("Martes zibellina") arvellaan eläneen Suomessa vielä 1600-luvulla, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa. Lajiston viimeisimmät tulokkaat ovat lampisiippa (2002), kääpiölepakko (2006) ja etelänlepakko (2008). Täpläpallokala
Täpläpallokala ("Arothron meleagris") on pallokalalaji, jota tavataan indopasifisella merialueella. Täpläpallohai
Täpläpallohai ("Cephaloscyllium ventriosum") on pienehkö merenpohjalla elävä hailaji, jota tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikan Tyynenmeren puoleisissa subtrooppisissa rannikkovesissä. Se suosii louhikkoisia ja leväkasvuston peittämiä pohjia yleensä 5–37 metrin syvyydessä, mutta havaintoja on tehty 460 metriin asti. Täpläkuskus
Laji elää trooppisissa sademetsissä Uudessa-Guineassa, pienillä lähisaarilla ja Cape Yorkin niemimaalla Australiassa. Täpläkuskus on hidasliikkeinen yöeläin, joka laskeutuu vain harvoin puusta maahan. Päivällä se lepää oksistossa tai puunkolossa. Kaikkiruokaisena se syö pääasiassa lehtiä ja hedelmiä, mutta sille kelpaavat myös hyönteiset, pienet matelijat, linnut ja linnunmunat. Laji lisääntyy kaikkina vuodenaikoina; kantoaika kestää noin 13 päivää ja pesueessa on kahdesta neljään poikasta, joista useimmiten vain yksi selviää hengissä aikuisikään saakka. Taattistenjärvi
Taatistenjärven suojeluyhdystys r.y. on tehnyt järveen petokalaistutuksia vuodesta 1990 lähtien.Syksyllä 2009 järveen istutettiin yli 400 jokirapua. Aikaisemmin järvessä on ollut runsas rapukanta, mutta vuonna 2009 tehdyssä koeravustuksessa niitä saatiin vain muutama. Aittojärvi (Taipaleenharju)
Järvessä on runsas vesilinnusto, ja se luokitellaankin valtakunnallisessa lintuvesiensuojeluohjelmassa kansainvälisesti arvokkaaksi kohteeksi. Siellä pesii 9–11 vesilintulajia, joiden vuotuinen kanta on 130–140 paria. Runsaslukuisimpia lajeja ovat muun muassa tukkasotka, haapana, sinisorsa ja tavi. Täplälampikorento
Täplälampikorento on paikoittainen ja harvinainen runsaskasvuisten vesistöjen asukki. Se suosii suojaisia vesiä, joilla on runsaasti vesikasvillisuutta ja erityisesti umpeenkasvavia laajoja vesistöjä. Umpeenkasvun edetessä laji kuitenkin jättää vesialueen ja siirtyy uusille elinpaikoille. Korentojen lento alkaa kesäkuun alkupuolelta ja jatkuu heinäkuun puoleenväliin. Suomessa toukan kehitys kestää ilmeisesti kaksi vuotta, etelämpänä vain vuoden. Täplärapu
Täpläravun luonnonkannoissa on sekä Suomessa että Ruotsissa todettu vaihtelua, jopa luonnonkantojen romahtamisia on kuvattu. Täplärapukantojen vaihtelun syitä ei täysin tunneta, mutta yhtenä merkittävänä syynä pidetään rapuruttoa. Täplärapu on siten Eurooppaan kotiuttamisen jälkeen herkistynyt taudille, jota vastaan sillä on yhä ilmeisen vankka vastustuskyky alkuperäisellä levinneisyysalueellaan Pohjois-Amerikassa. Täpläravun on todettu sairastuvan Pohjoismaissa myös muihin aiemmin tuntemattomiin tauteihin, jotka voivat mm. haitata lisääntymistä. Allu Tuppurainen
Rölli on käsite suomalaisessa lasten- ja nuortenkulttuurissa. Tuppuraisen luoma hahmo haluaa olla erilainen ja kyseenalaistaa yhteisön lainalaisuudet. Rölli on peikkomainen hahmo, joka asustelee yksin pienessä puumökissä keskellä metsää ja viettää päivänsä ihmettelemällä maailman kummallisuuksia ja ”ihmisotusten” omituista käytöstä. Metsän nimi on Röllimetsä ja sen avulla Tuppurainen on ottanut esille lapsille suunnattuja luonnonsuojeluun liittyviä arvoja. Useille suomalaisille lapsille on tuttu Röllin huudahdus ”Kautta likaisten varpaitteni!”. Rölli on vahvasti ekologinen hahmo ja monissa Rölli-seikkailuissa välittyy ympäristöystävällinen sanoma. Täpläripsimonni
Täpläripsimonnit kutevat tulvaniityille, missä on paljon mikro-organismeja poikasten syötäväksi. Ne sirottelevat mädin hajalleen eivätkä hoida kehittyviä poikasia. Vesirutto
Suomeen laji tuotiin vuonna 1884 Helsingin yliopiston kasvitieteelliseen puutarhaan. Lajia istutettiin pian tämän jälkeen myös eräisiin suomalaisiin vesistöihin, joista Suomen nykyinen kanta on saanut alkunsa. Nykyisin vesirutto on levinnyt laajalle alueelle. Sitä tavataan monista vesistöistä Etelä- ja Keski-Suomesta ja paikoitellen myös Pohjois-Pohjanmaalta ja Kainuusta. Pohjoisin kasvupaikka lajilla on Suomessa Käsivarresta Enontekiöltä. Laji leviää edelleen Suomessa uusiin kasvupaikkoihin. Villasaksirapu
Villasaksirapu kulkeutui Kiinasta Eurooppaan, jossa se havaittiin ensi kertaa vuonna 1912. Suomen rannikolla ensimmäinen yksilö tavattiin Viipurinlahdella vuonna 1933, Perämerellä ensimmäiset havainnot tehtiin 1950-luvulla. Villasaksirapuja on vuodesta 1999 lähtien tavattu satunnaisesti myös Saimaasta, minne ne ovat tulleet Saimaan kanavaa pitkin. Suomessa villasaksirapuja tavataan nykyään vuosittain, eniten etelärannikolla. Täältä saatavat villasaksiravut ovat todennäköisimmin tulleet laivaliikenteen mukana useimmiten Pohjanmereltä, sillä laji vaatii lisääntyäkseen korkeampaa suolapitoisuutta (>26 ‰) kuin mitä Itämeressä esiintyy, eikä se siis kykene muodostamaan pysyvää kantaa Suomen vesistöissä. Suomen vesialueilla ei siksi ole tavattu lainkaan lajin poikasia, vaan kaikki yksilöt ovat olleet täysikasvuisia. Paloniitunjärvi
Järven vesialue on yhdessä Korvenalustanjärven kanssa Natura 2000 -ohjelman suojelualuetta, mutta vieressä sijaitsee myös Keljunsuolla sijaitseva Keljunmetsän rantametsiäkin. Järvellä on runsaasti helofyyttikasvustoja ja myös upos- ja kelluslehtisiä kasvustoja ja rannoilla vallitsevat luhtanevat ja luhtapensaikot. Järveä pidetään valtakunnallisesti arvokkaana lintujärvenä, jossa esiintyy esimerkiksi kalatiira, kaulushaikara, kurki, laulujoutsen, liro, luhtahuitti, ruskosuohaukka ja myös uhanalaisena lintulajina uivelo. Erityinen järvellä elävä hyönteinen on täplälampikorento. Täpläsara
Täpläsara kasvaa kallioilla sekä merenrantojen kuivilla ruohostomailla. Täpläsaraa ei tavata Suomessa, ja lähimmillään sitä tavataan Ruotsissa sekä Norjassa Skagerrakin rannikoilla, missä se kasvaa harvinaisena. Muuten täpläsaraa tavataan siellä täällä ympäri Eurooppaa. Repovesi
Järven vedenlaatu on hyvä. Repoveden vedet laskevat Vuohijärveen. Järveen on istutettu 1990-luvun alkupuolella täplärapua. Kotimaisia rapuja on Repoveden pohjoisosaan laskevassa Nuollammen purossa. Alueelle on perustettu vuoden 2003 alusta Repoveden kansallispuisto, jonka kävijämäärät lisääntyvät vuosittain. Härkäpapu
Suomessa härkäpavun viljely on alkanut viimeistään merovingiajalla eli 600-luvulla. Härkäpapu oli perunan ja vihreän herneen tuloon saakka Suomessa hyvin suosittu ravintokasvi. Sitä viljeltiin etenkin Kaakkois-Suomessa, Kymi­joen ja Päijänteen itäpuolella. Härkä­papua on Suomessa perinteisesti käytetty lähinnä ihmis­ravintona toisin kuin eteläisemmissä maissa, joissa se on ollut myös tärkeä rehu­kasvi. Etelä-Karjalassa papurokka oli perinteisesti pitojen viimeinen ruokalaji. Härkäpavun eli "rokka­pavun" viljely supistui Suomessa kuitenkin nopeasti, ja 1960-luvulla tutkijat tapasivat sitä enää enää vain Lappeenrannan seudun kylistä. Savitaipaleella ja Lemillä härkäpavun perinteinen viljely jatkuu edelleen. Viime vuosikymmeninä siitä on jalostettu lajikkeita (Ukko, Kontu) kotimaisen rehuntuotannon tarpeisiin. Näitä rehulajikkeita on myös kokeiltu käyttää ruuan raaka-aineina. Katkaravut
"Dendrobranchata"-ryhmään kuuluvia "Penaeidae"-heimon katkarapuja taas sekä pyydystetään luonnosta että viljellään suuressa mitassa lämpimien alueiden katkarapufarmeilla, erityisesti Kaakkois-Aasiassa ja Amerikan Tyynenmerenrannikolla. Vuosituotantomäärät ovat miljoonia tonneja. Suomessa näitä äyriäisiä kutsutaan tiikerikatkaravuiksi ja jättikatkaravuiksi. Tehoviljellyt katkaravut voivat sisältää haitallisia bakteereja ja lääkejäämiä. Jopa 74 % thaimaalaisista katkarapujen viljelijöistä on käyttänyt antibiootteja rapujen erilaisten tautien torjunnassa. Jättiläistaskurapu
Jättiläistaskurapu elää luonnonvaraisena Tyynenmeren pohjalla Japanin, Taiwanin ja Kiinan edustalla, runsaimmillaan 200-300 metrin syvyydessä. Keväisin se siirtyy lisääntymään matalampaan veteen, noin 50 metriin. Tärppä
Tärppä () on kuvitteellinen kärppää muistuttava olento, joka mainitaan useasti A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjoissa. Milnen kirjoissa tärpät olivat ilmeisesti olemassa vain Nalle Puhin ja tämän ystävien mielikuvituksessa, mutta joissain Disney-yhtiön tekemissä Nalle Puh -animaatioissa ne oli kuvattu todellisina olentoina, jotka muistuttivat suuria kärppiä. Oksjärvi (Tammela)
Vuoden 2013 koekalastuksen perusteella järvessä on seuraavia kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, hauki, made, särki, salakka, pasuri ja lahna. Ahventa ja särkeä on yksilöinä ja elopainoina eniten. Kuhaa on istutettu ainakin vuosina 2003−2012 ja siikaa vuosina 2002−2006. Täplärapuja on istutettu vuosina 2000−2009. Isokatkarapu
Isokatkarapu ("Macrobrachium rosenbergii") on suurikokoinen makean veden katkarapulaji, jota pyydystetään ja kasvatetaan ruoaksi. 
Se on kotoisin indopasifiselta alueelta ja Australian pohjoisosista, mutta sitä viljellään myös tropiikin ulkopuolella, mm. Yhdysvalloissa. Lajia voidaan myydä Suomessa myös nimellä "jättiläiskatkarapu". Täplänouto
Täplänouto ("Tuberaria guttata") on päivännoutokasveihin kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa erityisesti Välimeren alueella. Se on yksivuotinen matala ruoho, jonka kukkien terälehdet ovat keltaiset ja tyveltä usein tummat. Rantataskurapu
Rantataskurapu elää liejussa tai hiekassa, vuorovesilammikoista aina 60 metrin syvyyteen asti. Se on eräs yleisimpiä taskurapulajeja suojaisissa poukamissa ja virransuissa sekä nuorilla marskimailla koko levinneisyysalueellaan. Sopeutuvaisena eliönä se pystyy menestymään 4–52 promillen suolapitoisuudessa ja 0–30 asteen lämpöisessä merivedessä. Se pysyttelee jatkuvasti lähellä vedenrajaa vaikka pystyykin oleskelemaan pois vedestä pitkiä aikoja. Pelästyneenä rapu piiloutuu liejuun tai uhittelee iskemällä saksiaan voimakkaasti yhteen. Jappirapu
Jappirapu ("Cherax destructor") on Australian makeissa vesissä elävä rapulaji. Se on Australian ravuista laajimmalle levinnyt, yleisin se on Kaakkois-Australiassa, Uuden Etelä-Walesin ja Victorian alueella. Länsi-Australiassa se on ihmisen siirtämä vieraslaji, joka uhkaa siellä kotoperäisiä rapulajeja. Vesisiippa
Vesisiippa ("Myotis daubentonii") on lepakkolaji, jota tavataan pääasiassa Etelä-Suomessa, mutta sitä tavataan Keski-Suomeen saakka. Vesisiippa on yleinen koko Euroopassa. Vesisiippa kuuluu kapeasiipisiin lepakkolajeihin. Kuningasrapu
Kuningasrapu ("Paralithodes camtschaticus") on suurikokoinen kylmien merten äyriäinen. Sen alkuperäinen esiintymisalue on Tyynessämeressä, mutta ihmisen siirtämänä se elää nykyisin vieraslajina myös Euroopan Barentsinmeressä. Myös nimeä "kamtsatkanrapu" on joskus käytetty. Australian eläimistö
Australiassa elää yli sata "Parastacidae"-heimoon kuuluvaa makean veden rapulajia. Niihin kuuluu maailman pienin rapu "Tenuibranchiurus glypticus", joka täysikasvuisenakin on alle kolmen sentin pituinen, sekä maailman suurin rapu "Astacopsis gouldi", joka voi olla 76 cm pitkä ja painaa 4,5 kiloa. "Cherax"-rapusukuun kuuluu vesiviljelyssä kasvatettujen lajien "Cherax tenuimanus" ja "Cherax quadricarinatus" lisäksi myös "Cherax destructor". "Engaeus"-suvun ravut, jotka tunnetaan yleisesti maarapuina, ovat Australiassa myös yleisiä. Ne ovat vain osittain vesieläimiä ja viettävät suurimman osan elämästään kaivamissaan koloissa. Australiassa elää myös seitsemän "Austrothelphusa"-suvun taskurapulajia. Nämä taskuravut elävät kaivautuneina jokitörmiin, ja kolonsa suuaukon tukkimalla ne voivat säilyä hengissä usean vuoden kuivuuskauden yli. Vain Tasmaniassa esiintyvää primitiivistä Syncarida-ylälahkoon kuuluvaa makean veden "Anaspididae"-äyriäisheimoa pidetään elävänä fossiilina. Jokirapu
Jokirapu ("Astacus astacus") on kymmenjalkaisiin kuuluva sisävesien äyriäinen. Se on Euroopan yleisin luonnonvarainen rapulaji, ja sen esiintymisaluetta ovat järvet ja virtaavat vedet pohjoisessa ja keskisessä Euroopassa Ranskasta Venäjälle asti. Suomessa se on levinnyt maan eteläosien vesistöistä myös Itä- ja Pohjois-Suomeen. Tarhapapu
Tarhapavusta on kehitetty suuri joukko toisistaan huomattavasti eroavia viljelysmuotoja. Käyttötavaltaan ne jaetaan puutarhakasveina viljeltyihin "vihreisiin papuihin" (, "green beans", ), joiden palkoja syödään vihreinä vihanneksina, ja "kuiviin papuihin", joiden tuleentuneet, kuivat siemenet ovat useissa maissa tärkeää, runsaasti proteiinia sisältävää perusravintoa. Suomenkielinen nimitys tarhapapu tarkoittaa varsinaisesti vihreitä papuja, jotka ovatkin Suomessa ja muutoinkin suuressa osassa Eurooppaa kasvin yleisin käyttötapa, mutta sanaa käytetään myös kasvilajin suomenkielisenä yleisnimenä. Punatäplärousku
Punatäplärousku ("Lactarius controversus") on suppilomainen, tahmea ja valkoinen, punatäpläinen rouskulaji. Sen maitiasneste on valkoista. Heltat ovat aluksi kellanvalkoiset ja muuttuvat myöhemmin harmaanpunertaviksi. Jalka on valkoinen ja siinä on punaisia täpliä. Sieni maistuu hyvin kirpeälle. Rousku kasvaa haavan ja raidan seuralaisena harvinaisena Etelä-Suomen kalkkialueilla. Täikärpäset
Täikärpäsiin ("Hippoboscidae") kuuluu Suomessa 9 lajia. Ne ovat litteitä sitkeänahkaisia 6–8 millimetrin mittaisia verenimijöitä. Naaraat synnyttävät kerrallaan yhden täysikasvuisen koteloitumisvalmiin toukan. Täikärpäset ovat kaikki lämminveristen eläinten loisia, jotka ovat sopeutuneet elämään tietyllä isäntäeläimellä. Lintujen täikärpäsiä on Suomessa useita lajeja. Hevosen täikärpänen ("Hippobosca equina") oli Suomessa ennen yleinen, mutta kuuluu nykyään uhanalaisiin eläimiin. Lampaalla esiintyy lampaan täikärpänen ("Melophagus ovinus"). Ihmistäkin häiritsemässä muiden isäntien kärpäslajit saattavat vierailla satunnaisesti, mutta poistuvat pian havaittuaan virheensä. Tosin hirvikärpänen saattaa pistää ihmistäkin kipeästi ja voi aiheuttaa pitkällisiä tulehtuneita paukamia. Tundrasara
Euroopassa tundrasaraa tavataan ainoastaan Islannista, Pohjois-Norjasta, -Ruotsista ja -Suomesta sekä Venäjällä Kuolan niemimaalta. Lisäksi lajia tavataan satunnaisesti Itä-Siperiasta, Alaskasta, Pohjois-Kanadasta ja Grönlannista. Suomessa tundrasarasta tunnetaan reilu 110 esiintymää kolmella erillisellä alueella: Kilpisjärven alueella Enontekiöllä, Utsjoella ja Urho Kekkosen kansallispuistossa Sodankylästä. Uusimmat löydöt lajista tehtiin vuonna 2010 Mallan luonnonpuistosta. Uurasjärvi (Virrat)
Järvessä on elinvoimainen muikkukanta. Järveen on istutettu kuhaa, planktonsiikaa ja jokirapua. Järven siikasaaliit ovat kuitenkin satunnaisia. Rapuistutukset eivät ole onnistuneet yläjuoksun rapuruton vuoksi, mutta järvestä on pyydetty jonkin verran täplärapua. Metsäpeura
Metsäpeura eli suomenpeura eli petra ("Rangifer tarandus fennicus") on suurikokoinen ja havumetsissä elämiseen sopeutunut peuran ("Rangifer tarandus") alalaji, jota tavataan vain Suomessa ja Luoteis-Venäjällä. Metsäpeura oli kivikaudelta lähtien suomalaisen erä- ja pyyntikulttuurin tärkeimpiä saaliseläimiä, mikä johti sen häviämiseen nykyisen Suomen alueelta 1800-luvun lopulla. Kanta säilyi vain Vienan Karjalassa, josta metsäpeurat alkoivat levitä takaisin Suomen puolelle Kainuuseen 1940–1950-luvuilla. Myöhemmin niitä takaisinistutettiin myös Suomenselälle. Metsäpeura luokitellaan Suomessa nykyisin silmälläpidettäväksi, eikä sitä pidetä enää uhanalaisena. Venäjällä kannan säilymistä sen sijaan uhkaavat salametsästys ja risteytyminen porojen kanssa. Pavut
Eurooppaan amerikkalaisia papuja tuotiin jo 1500-luvulla. Suomeen niitä tuotiin hiukan myöhemmin, 1600-luvulla, puna- tai valkoteriöinen tarhapapu ("Phaseolus vulgaris"), jolla on sileä vihreä, keltainen tai violetti, 8–16 cm pitkä palko. Sen viljelysmuotoja ovat muun muassa pensasmaisesti kasvava pensaspapu ja salkomainen salkopapu, joista kummastakin on olemassa useita lajikkeita. Pyöreäpalkoisista tarhapavuista käytetään nimeä taitepapu ja litteäpalkoisista leikkopapu. Pavut ovat yleensä pensaspapujen siemeniä, niitä on valkoisia, punaisia ja ruskeita. Punakukkainen, 3–4 metriä korkea ruusupapu on Suomessa yleinen koristekasvi, jonka pavut ovat myös syötäviä. 
Ulkomailla tunnetaan myös borlotto-, liman- ja adsukipapu. Täpläpaksupää
Luoteis-Lapin alalajin "H. c. catena" ainoa nykyinen esiintymä Suomessa sijaitsee Ánnjaloanjin luonnonsuojelualueella Kilpisjärven ja Haltin välisellä erämaa-alueella, jossa kannan koko lienee noin 1 000 yksilöä. Lepakot
Suomen lepakkopopulaatiosta noin neljä prosenttia on jossain vaiheessa kantanut vesikauhuvirusta. Varsinaista virusta ei tuhannesta vuonna 2011–2012 tutkitusta lepakosta löytynyt, mutta sen vasta-aineita löytyi Turun alueen vesisiipoista. Vesikauhuvirus on suomalaisesta lepakosta löytynyt viimeksi vuonna 2009. Vuonna 1985 Suomessa vesikauhuun kuoli sveitsiläinen lepakkotutkija, joka oli todennäköisesti saanut tartunnan Suomesta, sillä samantyyppistä virusta löydettiin vesisiipasta vuonna 2009 Turun Kakskerrasta. Upossarpio
Upossarpio ("Alisma wahlenbergii", myös "A. gramineum" ssp. "wahlenbergii") on harvinainen, Itämerelle kotoperäinen vesikasvi. Suurin osa lajin kaikista esiintymistä kasvaa Suomen alueella. Laji on Suomessa rauhoitettu ja luonnonsuojeluasetuksen mukaan erityisesti suojeltava laji. Täpläripsimonni
Täpläripsimonni ("Synodontis notatus") on ripsimonnien heimoon kuuluva kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Täpläripsimonnin pohjaväri on harmaanruskea tai oliivinsävyinen, ja siinä on selkäpuolella kullanhohdetta. Vatsapuoli on valkea. Kyljessä, suunnilleen selkäevän takareunan kohdalla, on yksi, noin kalan silmän kokoinen tumma täplä. Joskus täpliä on kaksi. Nuoren yksilön täplä on suurempi suhteessa kalan kokoon. Täpläripsimonnin rasvaevä on pieni ja sijaitsee lähellä pyrstöä. Aikuisen kalan tyypillinen pituus on noin 23 cm. Tarhapapu
Suomessa lajin monista viljelymuodoista viljellään lähinnä vain vihreitä papuja. Eniten sitä viljellään Turun saaristossa ja sen läheisyydessä. Vuonna 2013 niitä tuotettiin Suomessa 63 tonnia. Suurin osa sen viljelyksestä on pakastetehtaiden sopimusviljelyä, sillä vihreä papu on suosittu pakastevihannes. Jokirapu
Rapurutto on ollut erittäin tappava tauti, joka on aiheuttanut suuren valintapaineen jokirapukannoissa. Rapurutolla itsellään on myös ollut tarve kehittyä vähemmän vaaralliseksi, sillä taudille on itsemurha tappaa kaikki isäntäyksilöt ja siten menettää kasvualustansa. Suomalaisten ahkeran jokirapujen istuttamisen ja jokiravun sekä rapuruton muutospaineen vaikutuksesta näyttää Suomeen kehittyneen muutamia jokirapukantoja, jotka kestävät rapuruttoa ja voivat toimia rapuruton oireettomina kantajina. Jokirapu on siten noin 150 vuoden aikana pystynyt kehittämään luonnonkantoja, jotka voivat tulla toimeen tietynlaisten rapuruttokantojen kanssa. Tämä antaa toivoa jokiravun paremmasta tulevaisuudesta. Täpläpaksupää
Suomessa täpläpaksupää on arvioitu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa vaarantuneeksi. Ruotsissa laji on silmälläpidettävä ja pohjoinen alalaji erittäin uhanalainen. Nimialalaji on harvinaistunut kaikkialla Euroopassa sopivien elinympäristöjen umpeenkasvun myötä, sillä se on paikkauskollinen, esiintymien yksilömäärät ovat tavallisesti pieniä ja populaatiot ovat jo valmiiksi pirstoutuneita. Havainnot Englannissa ovat osoittaneet etenkin lampaiden ja kaniinien suorittaman laidunnuksen pitävän ympäristön täpläpaksupäälle sopivana. Jänisruttoepidemian hävitettyä kaniineja, myös alueen täpläpaksupäiden määrä romahti. Ruotsin Öölannissa on havaittu, että toistuvat kuivat kesät, joiden aikana ravintokasvit kuihtuvat, voivat aiheuttaa pienten pirstoutuneiden populaatioiden perhosten lukumäärän putoamisen, josta paluu normaaliin saattaa kestää jopa vuosikymmenen. Pohjoisella alalajilla vastaavaa uhkatekijää ei tunneta, mutta ilmastotekijät voivat vaarantaa senkin säilymisen. Ravut
Suomessa rapulajeja on vanhastaan tavattu kaksi, jokirapu ("Astacus astacus") sekä itäinen kapeasaksirapu ("Astacus leptodactylus"). Itäeurooppalainen kapeasaksirapu on ihmisen Suomeen siirtämä, ja myös jokirapua on ihminen levittänyt. Istutusten kautta on Suomeen 1960-luvulta alkaen kotiutunut pohjoisamerikkalainen täplärapu ("Pacifastacus leniusculus"), joka kestää jossain määrin sen mukana levinnyttä, muille ravuille tuhoisaa rapuruttoa. Rapurutto
Rapurutto on "Aphanomyces astaci" -munasienen aiheuttama rapujen tauti. Rapurutto on tuhoisa alkuperäiselle suomalaiselle jokiravulle, mutta istutettu täplärapu on taudille osittain vastustuskykyinen. Täpläpapurikko
Täpläpapurikko ("Pararge aegeria") on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella. Japaninulpukka
Japaninulpukka ("Nuphar japonica") on suurissa akvaarioissa viljeltävä vesikasvi. Koukkuvesikirppu
Alkuperäisellä elinalueellaan koukkuvesikirppu elää 0–17 promillen suolapitoisuudessa. Muiden vesikirppujen tapaan se lisääntyy sekä suvullisesti että neitseellisesti. Se levisi ensin joihinkin Itä-Euroopan jokien tekojärviin. Itämeressä se havaittiin ensi kertaa Riianlahdessa ja Suomenlahdessa vuonna 1992, ja vuoteen 2002 mennessä se oli levinnyt lähes koko Pohjois-Itämereen. Samoihin aikoihin se levisi myös Pohjois-Amerikan Suuriin järviin ja niiden lähivesistöihin. Sen oletetaan levinneen ensisijaisesti laivojen painolastivesien mukana. Aiheuttamiensa vahinkojen takia koukkuvesikirppu on luettu yhdeksi maailman 100 pahimmasta vieraslajista. Leväsukarapu
Leväsukarapu elää luonnossa Japanin Yamato-joessa sekä osissa Koreaa ja Taiwania. Rapu suosii hapan- ja pehmeävetisiä vesistöjä, joiden lämpötila pysyy noin 25 celsiusasteessa. Kääpiöhopeatäplä
Toukat elävät ilmeisesti ainakin verkkolehtipajulla ("Salix reticulata") ja nurmitatarilla ("Bistorta vivipara"). Näistä jälkimmäinen sopii lajin esiintymiskuvaan Suomen alueella. Pesukarhu
Pesukarhua yritettiin 1900-luvun alussa istuttaa Suomeen, Inkoon Hättön saarelle. Kokeilu ei kuitenkaan onnistunut. Pesukarhuja kasvatettiin ainakin 1980- ja 1990-luvuilla suomalaisissa turkistarhoissa, ja tällöin pelättiin, että laji saattaa villiintyä luontoon minkin tavoin. Tätä pidettiin epätoivottavana, koska kiipeilevät petonisäkkäät voivat olla alkuperäiselle luonnolle erityisen haitallisia vieraslajeja, minkä lisäksi pesukarhu on Amerikassa ollut merkittävä vesikauhun levittäjä. Laji levittää myös myyräekinokokkia. Pesukarhu onkin varmuuden vuoksi määritelty Suomen metsästyslaissa riistaeläimeksi, ja sen metsästysaikaa on koko vuosi. Naaras, jolla on poikasia, on kuitenkin rauhoitettu 1.5.–31.7. Imukarppi
Imukarppi, aikaisemmalta nimeltään sucker ("Catostomus catostomus") on karppikalojen lahkoon kuuluva laji, jota tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa ja Venäjällä. Se on taloudellisesti merkittävä kala Yläjärvellä, jossa sitä on tavattu jopa 180 metrin syvyydestä. Imukarppia on istutettu myös Suomeen. Täplämerikissa
Täplämerikissa ("Anarhichas minor") on kissakalan ("Anarhichas lupus") lähisukulainen, josta käytetään myös nimeä kirjomerikissa. Sekin elää Atlantin pohjoisosissa 25–600 metrin syvyydessä pääasiassa hiekka- ja mutapohjilla. Lajin tunnistaa tummien pilkkujen kirjomasta ruumiista ja suuremmasta koosta (jopa 180 cm). Sukulaisensa tavoin myös täplämerikissaa kalastetaan sekä ravinnoksi että urheilumielessä. Laji on ihmiselle vaaraton lukuun ottamatta veneeseen nostettuja yksilöitä, jotka voivat purra pahasti. Täpläkipuaja
Täpläkipuajaa tavataan Meksikosta Ecuadoriin ulottuvalla alueella. Sen kannaksi arvioidaan 50 000-499 999 yksilöä, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Rapurutto
Täplärapuistutukset toivat Suomeen uuden rapuruttokannan, joka poikkeaa geneettisesti ja ilmeisesti myös ärhäkkyydeltään aiemmin 1890-luvulla saapuneesta kannasta. Harry Potter -sarjan käsitteet
Tällipaju () on Tylypahkan noitien ja velhojen koulun mailla sijaitseva taianomainen puu. Se istutettiin rehtori Albus Dumbledoren aloitteesta, kun nuori ihmissusi Remus Lupin aloitti opintonsa Tylypahkassa. Jotta koulussa voitiin opettaa ihmissutta, oli tehtävä joitakin erityisjärjestelyitä. Koulun maille rakennettiin Tylyahon kylän Rääkyvään röttelöön johtava salakäytävä, jonka kautta Lupin vietiin aina täydenkuun aikaan kauas muista ihmisistä. Tällipaju istutettiin salakäytävän suulle estämään muita oppilaita löytämästä ja käyttämästä sitä Lupinin riehuessa ihmissuden muodossa. Tällipaju saatiin jähmetettyä painamalla puun juuressa olevaa kyhmyä. James Potter, Sirius Musta ja Peter Piskuilan opettelivat salaa animaageiksi pitääkseen Lupinille seuraa tämän ihmissusi-iltoinaan ja Peter pystyi rotan hahmossa painamaan helposti kyhmyä Tällipajun jähmettämiseksi. Sirius oli kerran kertonut Kalkarokselle kuinka puu jähmetettiin ja Kalkaroksen kokeiltua sitä täydenkuun aikaan hän melkein joutui Lupinin tappamaksi Lupinin ollessa ihmissusihahmossaan, mutta James pelasti Kalkaroksen. Tällipaju oli kerran vahingoittanut Davey Gudgeon-nimistä oppilasta tämän mentyä liian lähelle Tällipajua, jolloin hän melkein menetti silmänsä, jonka jälkeen oppilaita kiellettiin menemästä Tällipajun lähelle. Siniharjarapu
Siniharjarapu ("Atya gabonensis") on Länsi-Afrikasta ja Brasilian Atlantin puoleisista sisävesistä kotoisin oleva äyriäinen, jota pidetään myös akvaarioissa sukulaisensa juovaharjaravun tavoin. Siniharjarapu on katkarapu, jolla ei ole saksia, joten se sopii hyvin myös vähintään 100-litraiseen seura-akvaarioon. Saksien sijasta siniharjaravulla on eturaajoissa harjakset, joilla se pyydystää planktonia ja muita vedessä olevia pieneliöitä. Täplämonninen
Täplämonninen "(Corydoras paleatus)" on panssarimonneihin kuuluva kalalaji, jonka luontainen elinympäristö on Paraná-joen valuma-alueella. Täplämonnista pidetään akvaariokalana. Täpläverkkoperhonen
Suomessa täpläverkkoperhosen levinneisyys rajoittuu nykyisin pelkästään Ahvenanmaalle. Vielä 1960-luvulla sitä tavattiin paikoitellen myös Lounais-Suomesta, mutta nämä kannat ovat hävinneet mahdollisesti muuttuneiden maanviljelystapojen seurauksena. Suomen lähialueilta perhosta on tavattu myös Suomenlahden saarilta (Suursaari, Pieni Tytärsaari) ja Karjalankannakselta. Täplälintuhaukka
Täplälintuhaukka ("Accipiter griseiceps") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Indonesiassa. Tulisukarapu
Tulisukarapu ("Caridina" cf. "cantonensis" "Crystal Red" tai "Caridina serrata" var. "Crystal Red") on oranssinsävyinen harjarapujen heimoon (Atyidae) kuuluva makean veden taskurapulaji. Harjarapujen eturaajoissa ei ole saksia kuten varsinaisilla katkaravuilla, vaan pienehköt sukaskimput. Tabu (televisiosarja)
Juppe Puputti on jänis, joka asuu Pupulaaksossa ystävänsä Nalle Lärppäkorvan kanssa. Eräänä päivänä Juppe saa kirjeen äidiltä, joka pyytää, että hän tulisi Yhdysvaltoihin häntä tapaamaan. Juppe matkustaa salaa laivassa Yhdysvaltoihin, ja hän samalla matkalla tapaa "jänikseksi pukeutuneen" tarjoilijattaren. Yhdysvalloissa käydään oikeudenistunto, jossa Juppea syytetään salamatkustamisesta Yhdysvaltoihin, ja tarjoilijattaren raiskaamisesta. Laivan kapteenia, tarjoilijatarta sekä Juppea kuullaan jokaista kerrallaan tapauksesta. Tuomioksi Juppe teloitetaan sähkötuolissa. Teppo Tulppu
Teppo Tulppu, herra Reima Muristo eli herra Turski ( tai "Neighbor J. Jones") on kuvitteellinen hahmo Disneyn sarjakuvamaailmasta. Tulppu on Aku Ankan naapuri. Tulppu asuu osoitteessa Paratiisitie 12, 14, tai 15 piirtäjästä riippuen. Aku ja Tulppu tappelevat aina. Yleensä heidän tappelunsa alkavat jostakin pikkuasiasta ja päätyvät katastrofiin. Teppo Tulpun hahmon loi Carl Barks. Tulppu esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1943 sarjassa "Good Deeds" (suomeksi "Hyvien tekojen päivä"). Joissakin tarinoissa hän elää yhdessä äitinsä tai vaimonsa kanssa. Tulpun tiedetään arvostavan taidetta ja harrastavan filateliaa, kun taas tarinassa "Tiukasti satulassa" Teppo keräili Ratsupostiin liittyviä tavaroita. Lisäksi Tulpun postimerkkikokoelma on kokenut kovia naapurisodissa Aku Ankan kanssa. Joissakin tarinoissa nähdään että Tepolla on auto. Hänellä on setä, Eetvartti Tulppu, joka asuu Rämekorvessa. Eetvartti soittaa banjoa ja omistaa kanan. Täplähuuhkaja
Täplähuuhkaja "(Bubo africanus)" on keskikokoinen pöllöihin kuuluva lintu. Se on pienimpiä huuhkajia. Sen korkeus on 45 cm, ja se painaa 480–850 g. Sen siipiväli on 100–140 cm Sen naama on valkeahko tai vaalean okra, silmät ovat keltaiset. Korvatupsut ovat suuret, ja ylävartalo on tummanruskea, alaosa on valkeahko ruskein raidoin. Ennen vuotta 1999 täplähuuhkajaa pidettiin samana lajina kuin tuhkahuuhkajaa, mutta nykyisin se luokitellaan eri lajiksi. Suomen luonto
Suomessa on tavattu vain vähän äyriäislajeja maan pohjoisen sijainnin ja Itämeren vähäsuolaisuuden takia. Suurin osa lajeista on planktoneläimiin kuuluvia pieniä vesikirppuja ja hankajalkaisia. Suuräyriäisiä Suomessa on tavattu kolme rapulajia (jokirapu, kapeasaksirapu, täplärapu), kolme taskurapulajia (villasaksirapu, rantataskurapu ja liejutaskurapu) ja kolme katkarapulajia (hieta-, levä- ja sirokatkarapu) Kaikkiaan äyriäisiä (Crustacea) on tavattu 350 lajia Täplälintuhaukka
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät, mangrovemetsät nousuveden rajan yläpuolella ja kuivat savannit. Se painaa keskimäärin 255,5 grammaa. Tylppösara
Tylppösara elää kuivilla tai keväisin kosteille ruohoalueilla, jyrkänteillä, hiekkaisilla tulvatasangoilla, vyörysoramuodostumissa ja harjanteiden huipulla. Juovaharjarapu
Juovaharjarapu ("Atyopsis moluccensis") on Aasiasta kotoisin oleva äyriäinen, jota pidetään myös akvaarioissa.
Saksien sijasta juovaharjaravulla on eturaajoissa harjakset, joilla se pyydystää planktonia ja muita vedessä olevia pieneliöitä. Äyriäiset
Äyriäisistä valtaosa elää meressä, mutta monet äyriäiset ovat sopeutuneet makeaan veteen. Lisäksi on myös täysin kuivalla maalla eläviä lajeja (muun muassa monet siirat). Suurin osa lajeista elää itsenäisesti, mutta muutamat ovat parasiittisia ja elävät isäntäeläimiinsä kiinnittyneinä. Merirokot elävät aikuisvaiheensa alustaan kiinnittyneenä. Äyriäisnaaras kantaa usein muniaan mukanaan. Tyypillisesti äyriäisillä on kuoriutumisen jälkeen toukkavaihe, mutta ei aina (esimerkiksi ravut).
Joitakin äyriäislajeja käytetään ruoaksi. Näitä ovat muiden muassa joki-, tiikeri- ja täplärapu, hummeri, katkarapu, langusti ja taskurapu. Sinirapu
Sinirapu ("Procambarus alleni") on rapulaji. Luonnossa sitä esiintyy vain Floridan seisovissa suovesissä. Sinirapu voi kasvaa jopa 20 senttimetriä pitkäksi, joten akvaarion vähimmäiskoko yhdelle yksilölle on noin 130 litraa. Useampaa yksilöä varten akvaarion koko on tuplattava. Laji ei ole aggressiivinen, mutta sen kanssa ei silti kannata pitää pohjakaloja. Sitä ruokitaan pakastetuilla äyriäisillä, hyönteistoukilla teollisilla kuivamuonilla. Rapu syö pohjastakin vesikasveja ja levää. Veden optimilämpötila on 14–19 celciusastetta, mutta laji tulee toimeen kunhan lämpötila on edes 10–27 asteen välillä. Se on yöaktiivinen ja kaivelee mutaan ja kivien joukkoon piilokoloja. Luonnonoloissa se voi kaivautua pohjaan ja olla siellä pitkäänkin, kunnes seuraavat sateet tuovat lisää vettä. Sinirapu voi lisääntyä akvaariossakin. Naaraan koosta riippuen munia voi tulla 100–350, ja naaras kantaa niitä pyrstönsä alla. Poikaset kuoriutuvat noin kolmen viikon kuluttua muninnasta. Tyräruoho
Suomessa tyräruoho on vakinaistunut uustulokas. Sitä tavataan paikoitellen Etelä-Suomessa sekä pohjoisempana Pohjanlahden satamakaupungeissa. Pohjoisimmat havainnot ovat Käsivarren Lapista. Taskuravut
Itämeren pohjoisosissa ei esiinny luonnonvaraisesti lisääntyviä taskurapuja. Vuosittain Suomessa kuitenkin tavataan villasaksirapuja, jotka ovat kulkeutuneet lisääntymisalueiltaan suolaisemmista vesistä. Vuonna 2008 Turussa tavattiin ilmeisesti laivan mukana tullut yksittäinen rantataskurapu ("Carcinus maenas"). Vuosina 2009 ja 2010 Suomen rannikkovesissä on havaittu "Rhithropanopeus harrisii"-liejutaskurapuja.