Kuinka pitkä Iso-Kukkanen on?
Iso-Kukkanen
Järven pinta-ala on 367 hehtaaria eli 3,7 neliökilometriä. Se on 5,2 kilometriä pitkä ja 2,3 kilometriä leveä. Järvi on kaksialtainen, joita yhdistää toisiinsa Karhunsillan alla virtaava salmi. Läntistä järviallasta kutsutaan Pikku-Kukkaseksi ja se on pitkulainen 2,8 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Se on itä-länsi-suuntainen järviallas, jonka puolivälissä on kapea Turpeensalmi ja jonka länsipäätä nimitetään Villähteen Kukkaseksi. Pikku-Kukkaseksi kutsutaan myös Turpeensalmen itäpuolista osaa järvialtaasta . Pikku-Kukkasella on koillisrannassa lähes sulkeutunut lahti Akalahti, joka on myös matala. Itäinen järviallas, jota kutsutaan myös Iso-Kukkaseksi , on myös muodoltaan pitkulainen, mutta se on pohjois-etelä-suuntainen. Se on 4,3 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Sen eteläpään halkaisee 650 metriä pitkä Hevosniemi kahdeksi lahdeksi ja järven pohjoispäässä on kaksi lahtea Rajasuonpohja ja Immilänhaara. Järven ympäristö on pääasiassa alavaa maastoa, mutta monissa kohdissa rannat ovat jyrkkärinteisiä. Esimerkiksi Vilpistönmäen, Pohjattomankallion, Salmenmäkien ja Kertunmaan rannat ovat jyrkkiä. Lahden puoleisessa päässä sijaitsee kaksi korkeaa mäkeä Huhkaimenkallio ja Turpeenkorkea, jotka kohoavat 40–50 metriä järven yläpuolelle. Järven etelärannat kohoavat kauempana koko järven pituudelta Salpausselän päälle.
Iso-Kukkanen
Järven eliötoimintaa on mitattu levien klorofyllin pitoisuudella, joka on Iso-Kukkasessa 5,6 μg/l, Pikku-Kukkasessa 24 μg/l ja Villähteen Kukkasessa 12 μg/l. Pitoisuudet kuitenkin vaihtelevat suuresti, mikä on levien tyypillistä käyttäytymistä. Järvialtaiden happamuustaso on talvisin lähellä neutraalia, mutta kesäisin se kohoaa levien vilkkaan yhteyttämisen takia. Arvot ovat vaihdelleen arvojen pH 7,2–7,5 välillä, mutta ovat pysyneet pH 8 alapuolella. Veden puskurikykyä happamoitumista vastaan on mitattu vain muutaman kerran ja se on silloin ollut hyvä. Iso-Kukkanen on muita järvialtaita selvästi syvempi, joten sen vesi lämpötilakerrostuu selvästi. Sen syvänteissä riittää happea koko vuodeksi, mutta matalammassa Pikku-Kukkasessa se usein loppuu ennen syystäyskiertoa. Matalimmassa järvialtaassa Villähteen Kukkasessa eivät happiongelmat ole aiemmin olleet niin pahoja, mutta viime vuosina sielläkin on ollut happitalouden häiriöitä. Rantakukka
Monivuotinen rantakukka kasvaa 40–120 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty, nelisärmäinen ja tavallisesti hienon karvan peitossa. Ruodittomat lehdet ovat varressa vastakkain, säteittäisesti tai kierteisesti. Muodoltaan ne ovat kapeanpuikeita, hertta- tai pyöreätyvisiä ja 4–10 cm pitkiä. Purppuranpunaiset kukkatähkät lähtevät lehtihangoista, ja ne voivat kasvaa jopa 40 cm pitkiksi. Rantakukka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Siemenet ovat tummia, ja ne leviävät joko veden mukana tai jään pinnalla. Iso-Löytäne
Järven pinta-ala on 891 hehtaaria eli 8,9 neliökilometriä ja se on 7,0 kilometriä pitkä ja 3,8 kilometriä leveä. Järvi on jaettu kolmeen nimettyyn osaan. Pohjoisosaa kutsutaan Vähä-Löytäneeksi. Se on yhteydessä pieneen Nuutin Löytäneeseen, joita yhdistää Ropanniemen ja Verkkoniemen välinen salmi. Eteläisin osa on suurin ja sitä kutsutaan nimellä Iso-Löytäne, mikä on myös järven virallinen nimi. Nuutin Löytäneestä on yhteydessä Iso-Löytäneeseen Isosalmen kautta. Järven ympäristö on melko alavaa maastoa, mutta kauempana järvestä kohoaa korkeitakin mäkiä. Tällaisia mäkiä ovat koillispuolella sijaitsevat Teverinmäki ja Santtukärvi sekä luoteispuolella nouseva Kulovuori. Huomattavin mäki on järvelle selvästi erottuva Sinivuori, jonka länsisivulla sijaitsee Sinivuoren luonnonpuisto ja itäpuolella Mulkovuori. Sen laki kohoaa yli 90 metriä vedenpintaa korkeammalle. Mulkovuorelta on järvelle hienot näkymät. Jättipökkövehka
Jättipökkövehkalla on yksi ainoa lehti ja valtava kukinto, joka kasvaa kolme metriä korkeaksi. Kasvi kukkii epäsäännöllisin välein.
Muiden vehkakasvien tapaan kukinto koostuu pylväsmäisestä tähkästä ja sitä reunustavasta suojuslehdestä. Suojuslehti on kellomainen ja sillä on aaltoileva reuna. Ulkopuoli on kalpean vihreä, sisäpuoli punainen. Emikukat sijaitsevat tähkän alaosassa, hedekukat niiden yläpuolella keltaisena raitana. Emikukat aukeavat ennen hedekukkia, mikä estää kasvin itsepölyttymisen. Tähkän yläosa levittää mätänevää raatoa muistuttavaa hajua, joka houkuttelee pölyttäviä hyönteisiä. Kukinnan jälkeen tähkään kehittyy oliivin kokoisia punaisia marjoja. Suojuslehti kiertyy tähkän ympärille suojaamaan kypsyviä marjoja, mutta kun ne ovat kypsiä, suojuslehti kuihtuu ja linnut pääsevät levittämään kasvin siemeniä.
Jättipöhkövehkan ainoa lehti kasvaa viisi metriä korkeaksi. Sen lehdykät levittäytyvät puumaiseksi latvukseksi, jonka leveys voi olla seitsemän metriä. Isokaktussirkku
Lajin levinneisyys kattaa noin 90 neliökilometriä. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta sen uskotaan olevan vakaa. Lajiin ei myöskään uskota kohdistuvan mitään merkittävää uhkaa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee lajin kuitenkin vaarantuneeksi, koska sillä on niin suppea levinneisyysalue ja pieni yksilömäärä. Pystykiurunkannus
Monivuotinen ja tanakka pystykiurunkannus kasvaa 10–20 senttimetriä korkeaksi. Kasvin juuri on mukulallinen. Kerrannaiset lehdet ovat varressa kierteisesti. Laji kukkii edellisenä kesänä keräämänsä vararavinnon turvin. Tiheä kukinto sijaitsee varren päässä. Kukkien tukilehdet ovat lähes kukan kokoisia ja väriltään vihreitä. Muodoltaan ne ovat vastapuikeita ja kärjestä lähes aina kapealiuskaisia. Kukka on tavallisesti väriltään sinipunainen, mutta myös valkokukkaisia yksilöitä tavataan toisinaan. Kannuksellinen teriö on tavallisesti 15–20 mm pitkä. Pystykiurunkannus kukkii Suomessa huhti–toukokuussa ja kasvi lakastuu nopeasti kukkimisen ja siementen kehittymisen jälkeen. Hedelmä on litteä, kapeansuikea kota, joka on peränsä pituinen. Kasvin siemeniä levittävät muurahaiset. Isomarjastaja
Linnun pituus on noin 20 cm. Isomarjastaja on vatsapuolelta, niskasta ja pyrstöstä sininen ja selkäpuolelta vihreä. Naama, töyhtö ja kurkku ovat mustat, alaperä keltainen ja päälaella kulkee vielä valkoinen juova. Kutsuääni kuulostaa siltä, kuin kahta kuivaa lehteä hierottaisin vastakkain. Lintu on peloton ihmistä kohtaan. Lajilla on tapana noukkia eräitä kukkia ja hieroa niiden musertuneita terälehtiä höyhenykseensä. Iso Hiekka-aavikko (Iran)
Kokonaisuudessa Iso Hiekka-aavikko on 480 kilometriä pitkä ja 320 kilometriä leveä. Aavikko voidaan jakaa kahteen vyöhykkeeseen. Läntinen alue on matalaa tasankoa, jolla on useita suolatasankoja sekä rotkoja ja doliineita. Lisäksi läntisessä osassa on maailman suurimpiin lukeutuvia yardangeja, jotka ovat tuulen muovaamia kiviharjoja. Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa on sen sijaan laajoja hiekkakenttiä, jossa kohoaa 300-metrisiä dyynejä, jotka kuuluvat maailman korkeimpiin. Jättikaktus
Jättikaktus kasvaa 13 m korkeaksi ja painaa useita tonneja. Suurin osa sen massasta on vettä. Pinta on vahamainen ja siinä on harjanteita, joista kasvaa 5 cm pitkiä piikkejä. Jättikaktuksen kukat ovat kermanvalkoiset ja noin 7 cm leveät. Kultalehtikuusi
Kultalehtikuusi on keskikokoinen, yleensä yksirunkoinen puu. Se kasvaa tavallisesti 30–40 metriä korkeaksi ja rungon rinnankorkeusläpimitaltaan 1,5 metriä leveäksi, mutta joskus jopa kolmimetriseksi. Suuremmat oksat ovat vaakasuuntaisia tai hieman kohenevia. Pienimmät oksat ovat usein riippuvia. Latvus on leveän kartiomainen ja erityisesti vanhemmiten epäsäännöllinen ja avoin. Kaarna on harmahtavanruskeaa ja halkeilee suomumaisina, usein nelikulmaisina levyinä. Ahokylmänkukka
Ahokylmänkukka on monivuotinen, heikosti mätästävä ruoho. Sen varsi on haaraton, karvainen ja 5–25 cm korkea. Kukan alapuolella on pieni lehtikiehkura, mutta muuten varsi on lehdetön. Itse kukka on kapean kellomainen, punertavan violetti ja alaspäin nuokkuva. Isoköynnöskrassi
Isoköynnöskrassi kasvaa 0,3–2 metriä pitkäksi. Sen kasvutapa on tavallisesti köynnöstävä, kasvi kiipeää kiertymällä takertuvien lehtiruotiensa avulla. Pitkäruotiset lehdet ovat korvakkeettomat, kilpimäiset ja niiden lehtilapa on 4–15 senttimetriä leveä. Pitkäperäiset 3–6 cm leveät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Ne ovat punaisia, keltaisia tai oransseja. Kukat ovat kaksineuvoiset, viisilukuiset. Verhöstä kasvaa 2–4 cm pitkä kannus. Isoköynnöskrassin hedelmänä on kolmilohkoinen lohkohedelmä. Iso-Kuorikka
Iso-Kuorikan pinta-ala on 80 hehtaaria, ja se on 1,8 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä. Järvi on luodattu, ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 1,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0011 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys 7,8 metriä. Siinä on ilmoitettu olevan kaksi saarta. Niiden yhteispinta-ala on 0,05 hehtaaria, mikä on noin 0,07 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista toinen on yli aarin ja toinen alle aarin kokoinen.. Auringontähti
Auringontähti kasvaa 0,6–1,6 metrin korkeaksi ja on ulkonäöltään kuin isohirvenjuuri ("Inula helenium"), tosin sen lehtilavat ovat ohuemmat, päältä melkein sileät ja laitojen erikokoiset hampaat sijaitsevat epäsäännöllisinä. Isojen mykeröjen laitakukat ovat keltaisia ja kehräkukat ruskehtavankeltaisia. Voikukka
Voikukan lehdet ovat noin 5–25 senttimetriä pitkiä ja muodostavat tiheän ruusukkeen, joka tukahduttaa muita kasveja ja jonka keskeltä nousee yksi tai useampi, maitomaista nestettä sisältävä varsi 4–30 cm:n korkeuteen. Lehdet ovat varjoisemmissa paikoissa sileäreunaisempia ja aurinkoisemmissa paikoissa jopa huomattavan sakarareunaisia. Isosiilikäs
Isosiilikästä ei voi ulkonäön perusteella sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat pohjaväriltään kermanvalkoiset, ja niissä on laajoja, suklaanruskeita laikkuja. Laikkujen koko ja värisävy vaihtelevat yksilöittäin. Takasiivet ovat räikeän oranssinpunaiset, ja niissä on likimain pyöreitä, mustansinisiä täpliä. Perhosen pää ja keskiruumis ovat suklaanruskeat ja tuuheakarvainen. Niskassa on punainen poikkijuova. Takaruumis on oranssinpunainen, ja siinä on mustia poikkijuovia. Tuntosarvet ovat sulkamaiset. Siipiväli on 49–78 mm. Lajilla esiintyy myös muutamia kuvioinniltaan tai väritykseltään poikkeavia muotoja. Mustamarjakanukka
Mustamarjakanukka ("Cornus sanguinea") on Euroopassa esiintyvä puuvartinen kanukkalaji, joka kasvaa yli kaksi metriä korkeaksi pensaaksi. Se on ulkonäöltän kuin pensaskanukka ("Cornus alba"), mutta suurimmissa lehdissä on vain kolmesta viiteen paria suonia. Huiskilokukinnossa on pieniä nelilukuisia kukkia, joiden terälehdet ovat 4–7 millimetriä pitkiä. Hedelmä on punamusta luumarja. Euroopanmarjakuusi
Euroopanmarjakuusi on Suomessa 1–8 metriä korkea pensas tai joskus puu, mutta etelämpänä se saattaa kasvaa parikymmenmetriseksi ja paksuksi puuksi. Nuori haararanka on väriltään harmaanvihreä, oksat ovat tiheässä. Silmusuomut ovat tylppiä ja litteäselkäisiä. Kampamaisesti sivulle siirottavat neulaset ovat lyhytruotisia, kooltaan 10–30 x 2–3 mm ja muodoltaan litteitä ja lyhytotaisia. Väriltään ne ovat päältä tummanvihreitä, alta vaaleanvihreitä tai joskus harvoin kellanvihreitä. Uudet vuosikasvaimet ovat oranssinsävyiset. Neulasten alapinnalla on kaksi kellanvihreää ilmarakojuovaa. Yksineuvoiset, hyvin pienet kukat ovat yksittäin. Euroopanmarjakuusi on kaksikotinen, eli hede- ja emikukat sijaitsevat eri yksilöissä. Kukat ovat kehättömiä, hedekukka on moniheteinen, emikukassa on yksi siemenaihe. Euroopanmarjakuusi kukkii Suomessa kesäkuussa. Siemen on 6–7 mm pitkä, kärjestä avoimen, punaisen ja mehevän siemenvaipan ympäröimä marjakäpy. Siemen kypsyy kukintavuonna. Linnut syövät marjamaisia käpyjä mielellään, mikä auttaa lajia leviämään uusille kasvupaikoille. Lintujen ruoansulatuksen läpi kulkeneet siemenet itävät tavallista nopeammin. Iso-Kukkanen
Järvessä on kartan mukaan 10 saarta. Itäisen järvialtaan eteläpäässä sijaitsee Puukkolansaari, joka on 150 metriä pitkä ja 50 metriuä leveä. Saari on luonnonsuojelualuetta samoin kuin järven eteläpään metsikkö. Samassa järvialtaassa on myös Isosaari, joka on saman kokoinen. Pikku-Kukkamossa sijaitsee Palonpohjan lashdessa Kotasaari. Muut saaret ovat pieniä tai jopa luotoja. Iso-Kukkanen
Järven rantaviivan pituus on 25,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata tai asutusaluetta. Eteläpuolella kulkevan itä-länsi-suuntaisen Salpausselän päällä sijaitsee Nastolan taajama-alue, jonka asutusalueita on rakennettu pohjoisrinteille paikoin järven rannoille asti. Näitä ovat Vierunkulma, Kangas, Luomaniemi, Pekkala ja Kisaharju. Pekkalasta pohjoiseen kulkevan yhdystien 3134 varrella sijaitsevat rannoilla Salmenmäki, Pajulahti ja Kumia. Villähden Kukkamossa on vedenottamo ja sellainen on myös itäisen järvialtaan eteläpäässä. Isolumme
Kukat isolumpeella ovat 10–15 cm leveitä ja muodoltaan puolipallomaisia. Kukan verhiö on nelilehtinen. Teriö on väriltään valkoinen, joskus myös punertava tai kokonaan punainen. Kukkapohjus kapenee loivasti kukkaperäksi ja on leveydeltään 1/5–1/4 verhiön pituudesta. Verholehdet ovat vedenpinnan myötäisiä ja suikeita. Terälehdet ovat kapeita, pitkiä ja harittavia. Kukan sikiäin on osittain kehänalainen. Heteen palhot ovat pitkiä, sisimmät ponsien levyisiä, tasalevyisiä ja väriltään tavallisesti vaaleankeltaisia. Läpikuultavat siitepölyhiukkaset ovat 30–34 µm pitkiä, pallomaisia ja niiden pinnalla on nystermiä ja lähes aina myös tappeja. Luottisäteitä on tavallisesti 15–20. Suomessa isolumme kukkii kesä-syyskuussa. Lumpeenkukka tuoksuu makealle, hiukan saippuaiselle, ja houkuttaa paljon hyönteisiä. Kukinnan jälkeen kukkaperä kiertyy ja vetää hedelmän upoksiin kypsymään. Siemenet ovat 4–6 mm pitkiä. Siemenkota kypsyy syksyllä ja hajoaa kelluviksi kappaleiksi, jotka leviävät pitkin vesistöä ja vajoavat lopulta pohjaan itämään. Lumpeen kukka sulkeutuu yöksi ja pilvisen sään takia joskus päiväsaikaankin. Isokaalikärpänen
Isokaalikärpänen ("Delia floralis") on noin 6-7,5 mm pitkä, harmaa ja mustajalkainen kärpänen, jonka toukat tekevät tuhoaan ristikukkaisten viljelykasvien juuristossa. Ne ovat yhdessä lähilajin pikkukaalikärpäsen ("Delia radicum") kanssa kaalin, lantun, retiisin ja nauriin tuholaisia. Isokaalikärpästä esiintyy ainakin Pohjoismaissa, Venäjällä ja Skotlannissa. Iso Vehkoslammi
Lammen pituus on 450 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria. Se sijaitsee Vehkoslamminkankaan, Riitahuhdan ja Tuutilullanmäen välisessä painaumassa, joka on soistunutta metsämaata. Siihen laskee kolme ojaa, jotka ovat eri järvien laskuojia. Lännestä siihen laskee Pikku Vehkoslammin laskuoja, etelästä siihen laskee Pitämälammin laskuoja Iso-oja ja idästä siihen laskee Tuutilullanmäen takana olevien lampien yhteinen laskuoja. Näitä lampia ovat kaksi Koukerolammia sekä Pohjalammi, joka laskee Koukerolampeen Myllyojaa myöten. Koukerolammiin laskee etelästä Pukkioja, joka tuo siihen pienen suon kuivatusvesiä. Iso Vehkoslammin laskuojan luusua sijaitsee sen pohjoispäässä. Luusuasta alkaa 3,5 kilometriä pitkä Jakopuro, joka laskee Hirsilammiin, ja joka jatkaa sitten kaksi kilometriä Paskolammiin ja lopulta päättyy Vähä Mustajärveen. Iso Vehkoslammi on pienikokoinen ja veden vaihtuvuus on siksi nopeaa. Veden keskimääräinen viipymä järvessä on vain 4,0 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. Kaikilla sen rannoilla on vähän avosuota, mutta etelärannoilla avosuon alue on laajempi. Lampi on muuten autio, mutta pohjoispäässä olevalla kukkulalla on vapaa-ajan asunto. Lammin ohi kulkee 150 metrin etäisyydeltä yhdystieltä 3351 erkaneva maantie. Tältä tieltä pääsee mainitulle vapaa-ajan asunnolle. Inkojenkarvatonkoira
Päässä, selässä, raajoissa ja hännän päässä voi olla jonkin verran karvaa. Ihon pääväri on hyvin vaalea, lähes valkoinen, jossa on tummempia läiskiä. Sen nimitys "perro flora" eli "kukkaiskoira" johtuu juuri kyseisestä värityksestä.
Rodusta on kaksi kokomuunnosta, iso ("medio", sananmukaisesti "keskikokoinen") ja pieni ("pequeno"). Ison säkäkorkeus on 40-50 cm ja paino 8-12 kg, pienen säkäkorkeus 25-40 cm ja paino 4-8 kg. Mesikämmekkä
Pienikokoinen mesikämmekkä kasvaa 7–20 senttimetriä korkeaksi. Varren tyvellä on yksi pallomainen versojuurimukula. Loppukesällä kasvi kasvattaa lisäksi kaksi tai kolme uutta mukulaa lyhyiden maansisäisten rönsyjen päähän. Varren tyvellä on kaksi tai kolme vihreää lehteä, jotka ovat 2–5 cm pitkiä ja soikeita tai tasasoukkia. Lisäksi varren yläosassa on korkeintaan kaksi suomumaista ylälehteä. Kukinto on tiheä, 2–4 cm pitkä tähkä, joka nousee lehtien välistä. Pieniä, kellomaisia vihertävänkeltaisia kukkia on kukinnossa 10–20. Kukat osoittavat alaviistoon. Mitätön huuli on kolmiliuskainen ja kannukseton. Kukissa on voimakas, hunajaa muistuttava makea tuoksu. Suomessa mesikämmekän kukinta-aika on kesäkuussa. Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri
Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri (Her-CrB GW) on marraskuussa 2013 löydetty galaksimuuri, joka on löytöhetkellään suurin tunnettu maailmankaikkeuden rakenne. Rakenne on pituudeltaan 10 miljardia valovuotta tai kolme gigaparsekia, mikä on noin yhdeksäsosa näkyvän maailmankaikkeuden halkaisijasta, ja leveydeltään 900 miljoonaa valovuotta (300 Mpc). Sen punasiirtymä on 1,6–2,1, mikä vastaa 9,6–10,5 miljardin valovuoden etäisyyttä. Isokrassi
Isokrassi on 30–100 cm, joskus jopa yli metrin korkea, kalju kasvi. Sen lehdet ovat isoja, ruodillisia, soikeita ja tiehästi sahalaitaisia. Ylemmät lehdet ovat kapeita ja ehytlaitaisia. Kasvin kukinto on iso, haarova ja tiheäkukkainen. Isokrassi kukkii heinä-elokuussa valkoisin, pienin kukin. Lidut ovat soikeita ja siipipalteettomia. Isokrassilla on monihaarainen, laaja juurakko. Lännenkylmänkukka
Monivuotinen lännenkylmänkukka on heikosti mätästävä ja kasvaa kukkimisaikana 10–20 senttimetriä korkeaksi. Aluslehdet kasvavat kukinnan aikana ja lakastuvat syksyllä. Kohenevien lehtien ruoti on 3–15 cm pitkä. Lehtilapa on jopa yli 10 cm leveä ja kerrotusti pariliuskainen. Liuskat ovat hyvin kapeita. Varsilehdet kasvavat varren tyvestä yhdiskasvuisena suorana kiehkurana. Kooltaan ne ovat 2–5 cm pitkiä, valkokarvaisia ja liuskat ovat kärkiosistaan niukkaliuskaisia. Yksittäinen kukka on tavallisesti alla 10 cm:n pituisen kukkaperän päässä, mutta hedelmävaiheessa kukkaperä kasvaa jopa 25 cm pitkäksi. Kukan kehä on teriömäinen ja siinä on kuusi kehälehteä. Kehälehdet ovat 1,5–4 cm pitkiä, kaikki saman levyisiä ja väriltään sinisiä tai violetinsinisiä. Kehälehtien ulkopinta on valkokarvainen. Lännenkylmäkukka kukkii aikaisin keväällä. Hedelmistö koostuu noin 3 mm pitkistä pähkylöistä, joilla on 2–5 cm pitkä ota. Muiden kylmänkukkalajien tapaan myös lännenkylmänkukka on myrkyllinen kasvi. Lumikuningatar (kasvi)
Lumikuningatar on 15–30 senttimetrin korkuinen. Se kasvattaa paksuja varsimukuloita, pseudobulbeja, joista kustakin kasvaa tavallisesti vasta kukinnan jälkeen kaksi vastakkaista puolijäykkää pitkänsuikeaa lehteä. Mukulan juurelta kasvava kukkavana on 15–30 senttimetrin pituinen, kaareva ja melko riippuva. Kukkavanaa kohden on 5–8 kukkaa, jotka aukeavat lähes yhtä aikaa lopputalvella tai alkukeväällä. Hyväntuoksuiset kukat ovat läpimitaltaan 7–13 senttimetriä ja kestävät viileässä neljästä viiteen viikkoa. Terälehdet ovat reunoistaan enemmän tai vähemmän aaltoilevia ja toisinaan päistään kiertyneitä. Kaikki kukan osat huulta lukuun ottamatta ovat puhtaanvalkeita; muutoin valkeassa huulessa on riveittäin oransseja nystyjä. Iso-Pukuri
Järven pinta-ala on 11,1 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Isosukastapakulo
Isosukastapakulo on kooltaan noin 20 cm. Lajin selkä ja pyrstö ovat väriltään mustat. Lajin rinta ja pää on kiiltävän tummansininen. Lajilla on nokan tyvessä sininen tupsu. Isosukastapakulon alaperä on tumman ruskeanpunainen. Laji muistuttaa ulkonäöltään sukastapakuloa ("Merulaxis ater"). Myös lajin äänet ovat hyvin samankaltaisia vihellyksiä kuin sukastapakulolla. . Kuningastukaani
Kuningastukaani on kookkain tukaanilaji. Täysikasvuisen yksilön ruumis voi olla 66 cm pitkä ja painaa 700 grammaa. Kuningastukaanilla on suuri nokka, joka on pääosin väriltään keltainen. Siinä on tyvessä musta rajaviiva sekä kärjessä mustat laikut nokan kummallakin puolella. Nokan pituus voi olla jopa kolmannes linnun koko pituudesta. Nokka näyttää painavalta, mutta itse asiassa se on hyvin kevyt, sillä kovan kuoren sisällä oleva luuaines on höttöistä ja pehmeää. Kuningastukaanin höyhenpeite on väriltään ruskeanhohtoisen musta lukuun ottamatta pyrstön yläpeitinhöyheniä, poskia ja kurkun aluetta, jotka ovat valkoisia. Värityksen takia kuningastukaani näyttää siltä, kuin sillä olisi yllään smokki. Silmiä ympäröi paljas keltaisenoranssi iho. Iso-Kuovanen
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 100 metriä. Järvellä ei ole tulo-ojia. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 900 metriä pitkä laskuoja Murtoonmaanojaan, joka laskee Sammaljokeen. Murtoonmaanoja laskee Pikku-Kuovasen läpi ennen Iso-Kuovasen yhtymiskohtaa. Alavirran puolella on vielä tekolampi. Isoposliinikukka
Isoposliinikukka on köynnötävä tai pensasmainen. Tummanvihreät, kiiltävät lehdet ovat vastakkaisia, vahamaisia, nahkeita ja ehytlaitaisia. Lehtilapa 5-8 cm, keskisuoni on selvä. Kukka on sarjamainen 10-20 kukan kukinto. Hohtavan vahamaiset kukkien terälehdet ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia, viisiteräisiä. Kukan keskuksen lisäteriökiehkura on punertava. Lämpimällä säällä kukat erittävät mesipisaroita. Isojärvi (Janakkala)
Järvi on muodostunut järven luoteispään editse kulkevan harjun taakse. Sen pinta-ala on 265 ha. Järvi on 3,1 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 15,3 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa kuivaa metsämaata. Eräissä paikoissa rantaan uolttuu kuitenkin soistuvan metsän alueita. Saaria on 13. Suurimmat saaret ovat Korkeasaari, Palosaari ja Vohlissaari. Niiden lisäksi on Nuotta- ja Selkäsaari, jotka ovat järven poikki kulkevan harjun vedenpinnalle pilkistävät huiput. Soukonsaaren ympäristössä on muitakin luotija ja laaja kivikkoinen matalikko. Kaakkoispäässä sijaitsevat Pitkänsillansaari ja Kivisaari. Kutusaari ja Naurissaari ovat nimistään huolimatta niemiä. Niiden taakse jää Taipaleenlahti, jonka rantana on Saloistenjärven vastainen kannas. Rannan läheisyydessä sijaitsee kolme maatilaa ja rannoille on rakennettu kymmeniä vapaa-ajan asuntoja. Järven pohjoispuolelta kulkee Janakkalasta lähtevä seututie 292, josta erkanee kaakkoon Lempeltoon ja Saloisiin kulkeva kylätie. Kakkurilampi (Ikaalinen, Sisättö)
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se sijaitsee noin kolme kilometriä pohjoiseen Sipsiöjärvestä Kivijärvenkulmalla. Lampea ympäröi ojitettu suo ja sitä ylittää sähkölinja. Lampeen laskee 12 suo-ojaa, joista ainakin yksi myös tuo vettä pois. Karttatiedon puuttuessa voidaan kuitenkin pitää todennäköisenä, että vedet virtaavat Sipsiöjärveen Markkolanlammen kautta. Rantaviivan pituus on 700 metriä. Rantaa reunustaa suo lukuun ottamatta pohjoista rantaa. Rantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne johtaa yhdystieltä 2764 haarautuva Tampere-Seinäjoki-junarataa seuraava maantie. Isohaukkakehrääjä
Isohaukkakehrääjä on 23-25,5 cm pitkä ja sen siipiväli on 54-60 cm. Sen höyhenpuku on väriltään tummanruskeankirjava. Sillä on terävät siiet ja keskipitkä pytstö, jonka kärjessä on matala lovi. Siipien käsisulat ovat kuviottoman mustat ja niiden keskellä on leveä valkoinen poikkijuova, joka on naaraalla epäselvempi kuin koiraalla. Auringonkukka
Auringonkukka on yksivuotinen ruohovartinen kasvi. Varret ovat karheita ja tavallisesti haarattomia. Lehtilapa on 10–40 cm pitkä, leveänpuikea ja iso- ja terävähampainen. Alimmat lehdet ovat herttamaisia. Auringonkukka on hyönteispölytteinen. Kukinto on 5–40 cm leveä mykerö. Mykeröt ovat tavallisesti yksittäin ja alkavat lopulta nuokkua. Keltaisten laitakukkien kieli on tavallisesti yli 25 mm pitkä. Kehräkukat ovat ruskehtavia. Hedelmä on 5–15 mm:n pituinen myötäkarvainen pähkylä. Luonnonvarainen auringonkukka on viljelymuotoja sirompi, monihaarainen ja runsasmykeröinen. Viljelymuotojen varsi voi kasvaa yli seitsemän metrin pituiseksi. Veriselkäkukastaja
Linnun pituus on 9–10 cm. Sen ruumis on töpäkkä ja lyhytpyrstöinen. Koiraan mustassa selässä on leveä tulipunainen raita yläperästä otsaan saakka. Naaraalla punaista on vain yläperässä selkä on ruskea. Linnut liikkuvat lehvästössä, josta niitä olisi vaikea havaita, elleivät ne laulaisi ja ääntelisi vilkkaasti. Idänkurho
Idänkurho kasvaa 40–70 cm pitkäksi. Sen varsi on hennohko. Kasvin ruusukelehdet ovat melko pystyjä. Alimmat varsilehdet ovat ruusukelehtien mittaisia, mutta lyhenevät varren yläosaan mentäessä. Kaikkien lehtien lapa on ohut, kapeansuikea, selvästi karvainen ja pienihampainen. Lehtien hampaissa on yksi hento piikki. Idänkurhon kukat ovat kellertäviä ja niitä on tavallisesti 1–5 kappaletta. Se kukkii heinä-elokuussa. Idänkurho on hennompi, korkeampi ja pienipiikkisempi kuin lännenkurho ("C. vulgaris"). Iso-Munakas
Järven pinta-ala on 72 hehtaaria ja se on 2,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järven länsirantaa seuraa kangasmaasto, jonka eteläpäässä sijaitsee 23 metriä korkea mäki. Järvessä on yksi saari Kaislankari, joka sijaitsee luusuan edustalla järven kaakkoisrannassa. Samassa yhteydessä on Petkelniemen jatkeena pitkä karikko, joka ylittää järven kaakkoispään. Sen rantaviivan pituus on 6,2 kilometriä ja sen rannat ovat matsämaata. Rannoille on rakennettu lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet valtatieltä 10 tai siitä haarautuvasta Munakkaan läpi kulkevalta kylätieltä. Iso-Kuukkanen
Iso-Kuukkanen on järvi Jyväskylän ja Laukaan rajalla. Sen pinta-ala on 1,8034 neliökilometriä ja suurin syvyys 25 m. Järvi laskee Pienen-Kuukkasen kautta ja Lapiojokea pitkin Lehesjärveen. Mustakuusi
Muiden kuusien tapaan mustakuusi on yksikotinen eli samassa yksilössä kasvaa sekä hede- että emikukintoja. Käpymäiset kukinnot syntyvät elokuun alkuun mennessä mutta kehittyvät lopullisesti vasta seuraavan vuoden keväänä. Latvuksen uloimmissa oksissa sijaitsevat hedekukinnot ovat riippuvat, luumunmuotoiset ja 12–20 millimetriä pitkät. Ne ovat aluksi tummanpunaiset tai sinipunervat mutta muuttuvat kellanruskeiksi siitepölyn muodostuksen jälkeen. Latvuksen kärjessä sijaitsevat emikukinnot ovat pystyt, liereät, 15–25 millimetriä pitkät ja vihreät tai sinipunervat. Ne pölyttyvät touko–kesäkuussa ja kypsyvät nopeasti lähes pallomaisiksi kävyiksi, jotka ovat pituudeltaan 3 senttimetriä ja leveydeltään 2 senttimetriä. Ohuiden ja pyöreäkärkisten käpysuomujen alle kehittyy elo–syyskuuhun mennessä ohutkuorisia ja siivekkäitä siemeniä. Kävyt säilyvät puussa vuosien ajan ja vapauttavat vähitellen siemeniä puun ympäristöön. Kukkia
Järven rantaviivan pituus on 284 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 112 kilometriä. Rannat ovat pääosin metsämaata, mutta siellä täällä ulottuvat rannoille peltomaat. Asutus on haja-asutusta, jonka välissä on paljon vapaa-ajan asuntoja. Myös monella suuremmalla saarella on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Kiinteästi asuttuja saaria ovat vain Isosaari ja Evinsalo, jonne tulee myös tiet. Ainoa rantaan ulottuva taajama on Luopioisten kirkonkylä, jonka taajama-alue on levittäytynyt Rihanselällä koko sen länsirantaan. Järvellä on useampikin kylä tai kulmakunta. Luopioisten vastarannalla sijaitsee Niemikunta, Äikkäänselän pohjoisrannalla Rantakulma, lahdenpohjukassa Kortteenpohja, Syynisaarenselän itärannalla Ruljankylä, Leppänän itäpäässä Padankoski, Kipparinlahdella Kuohijoki, Kukkianvirran lähellä Puutikkala, Haltianselällä Haltia ja sen eteläpuolella Holja. Luopioisten kautta kulkee Pälkäneeltä Rautajärvelle seututie 322 ja se seuraa järven luoteisrantoja. Holjassa siitä haarautuu etelään yhdystie 3222, joka Puutikkalan jälkeen haarautuu Hauhon Sappeessa eli Vihavuodessa koilliseen Kuohijoelle ja Padankoskelle vieväksi yhdystieksi 3201. Padankosken jälkeen rantoja seuraavat enää pienet kylätiet, jotka kiertävät Ruljankylän ja Kortteenpohjan kautta Rantakulmalle ja Luopioisiin. Järvi kuuluu pääasiassa Pälkäneeseen, mutta etelässä Kukkianvirta on jaettu Pälkäneen ja Hämeenlinnan kesken ja Mämminselän itäpuolisko ja Majaanlahti kuuluvat Hämeenlinnalle. Kukkoahven
Kukkoahvenet ovat keskikokoisia tai suuria kaloja. Tyypillinen lajin pituus on noin 60 senttimetriä, mutta yksilöitä, jotka ovat pituudeltaan 150–163 senttimetriä ja painoltaan lähes 52 kiloa, on tavattu. Ruumiinmuodoltaan kukkoahven on pitkulainen ja tunnusmerkillinen piirre on sen etumainen selkäevä, jossa on 7 pitkää ruotoa. Toinen selkäevä on matalampi, ja siinä on vain yksi piikki. Kalan ainutlaatuinen piirre on, että uimarakko on yhteydessä sisäkorvaan. Iso-Inha
Järvi on 2,1 kilometriä pitkä, 350 metriä leveä ja sen pinta-ala on 35 hehtaaria. Se sijaitsee Krääkkiön lähellä siitä katsoen länteen ja siihen laskee seitsemän suo- ja metsäojaa. Yksi ojista on 150 metriä pitkä ja se on Pikku-Inhan laskuoja. Iso-Inhan laskuoja lähtee järven itäpäästä ja laskee Inhanojan nimisenä pieneen Palujärveen, josta se jatkaa peltoaukealle yhtyen Pussinmäenojaan, joka on taas Iso Arajärven laskuoja. Järvi on keskeltä kapea ja alle 50 metriä leveässä salmessa sijaitsee järven ainoa saari. Järven rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä ja rannat ovat moreenimaata. Järven lähiympäristössä on sijainnut kolme nykyään entistä maatilaa. Rannoille on rakennettu alle 30 vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Krääkkiön läpi kulkevalta Punkalaitumen ja Vesilahden väliseltä yhdystieltä 2986. Tuhkanaamasirkkunen
Kooltaan tuhkanaamasirkkunen on noin 15 cm. Lajin pää ja kurkku ovat tuhkanharmaat ja päälaki on väriltään kastanjanruskea. Linnun selkä ja vatsa ovat väritykseltään oliivinvihreät. Siivet ja pyrstö ovat ruskeammat. Ulkonäöltään laji muistuttaa lähinnä rillisirkkua ("Atlapetes leucopis"), joka eroaa valkoisten silmänympärysten ja mustan selänperusteella. Isokissankäpälä
Monivuotinen isokissankäpälä kasvaa 5–15 cm korkeaksi. Kasvi on tukevahko ja tiheäkarvainen. Ruusukelehdet ovat suikeita ja 3–7 cm pitkiä. Varsilehdet ovat hieman ruusukelehtiä lyhyempiä ja kapeampia. Mykeröitä on tavallisesti 3–6. Kukinto on väritykseltään ruskean valkoinen. Isokissankäpälä kukkii heinä-elokuussa. Isotöyhtöharakka
Isotöyhtöharakka ("Cyanocorax colliei") on endeemisenä Meksikossa elävä variksiin kuuluva varpuslintu. Laji on nimetty skotlantilaisen luonnontieteilijän Alexander Collien mukaan.
__notoc__
Kooltaan isotöyhtöharakka voi olla 58,5–76,5 cm ja kokonaispituudesta pyrstön osuus on yli puolet. Selästään ja siivistään laji on väriltään sininen. Otsa, päälaen töyhtö ja posket ovat mustat ja silmien alla on vaaleansininen alue. Nuorilla linnuilla töyhtö on valkokärkinen ja silmäaluslaikku on pienikokoisempi ja tummempi. Isotöyhtöharakan kurkku ja rinta ovat väritykseltään mustat ja vatsa on valkoinen. Isotöyhtöharakka muistuttaa ulkonäöltään pikkutöyhtöharakkaa ("Calocitta formosa"), mutta on kookkaampi ja pikkutöyhtöharakan kurkku on valkoinen. Rikkakukonkannus
Rikkakukonkannus kasvaa 20–50 cm, joskus jopa 80 cm korkeaksi. Varsi on pysty, haarainen ja yläosastaan alaspäisesti myötäkarvainen, joskus myös sirottavakarvainen. Alimmat varsilehdet ovat pitkäruotisia, ylemmät lähes ruodittmia. Lehtilapa on 3–5-osainen ja toistamiseen kapealiuskainen. Terttumainen kukinto on leveähkö ja niukkakukkainen. Kaikkien kukkien tukilehdet ovat tavallisesti ehyitä. Kukkien esilehdet ovat tyviosasta kukkaperän kanssa yhdiskasvuisia, mutta eivät ylety kukkapohjukseen saakka. Vastakohtaiset, siniset tai purppuranvivahteiset ja usein hieman kirjavat kukat ovat 2–3 cm leveitä. Verhiö on teriömäinen ja viisilehtinen. Ylimmän verholehden kannus on 15–25 mm pitkä. Terälehtiä on vain yksi ja sen lapa on kolmiliuskainen. Emin vartalo on kalju. Suomessa rikkakukonkannus kukkii kesä-syyskuussa. Kukinnan jälkeen kukkiin muodostuu yksi, 6–15 mm pitkä kalju tai harvakarvainen tuppilo, joka kapenee toispuolisesti jyrkästi lyhyeksi odaksi. Siemenet ovat väriltään mustia. Rikkakukonkannus on myrkyllinen kasvilaji. Ihmeköynnökset
Ihmeköynnökset ovat puuvartisia piikikkäitä köynnöksiä, jotka kasvavat 1-12 metriä pitkiksi ja kiipeävät rakennusten tai muiden kasvien päälle tarttuen piikeillään mihin tahansa. Jos kosteutta riittää, ihmeköynnös on ainavihanta, mutta sellaisilla alueilla, joilla on kuiva kausi, ihmeköynnös pudottaa lehtensä sen ajaksi. Kukka on pieni ja vaatimaton, mutta kukinnon ympärillä on suuret kirkasväriset suojalehdet, jotka säilyvät pitkään. Kaktuskasvit
Kooltaan kaktukset vaihtelevat pienistä pallomaisista suuriin puumaisiin, kuten jättikaktukseen. Kaktukset ovat erittäin hidaskasvuisia, ja vaativat yleensä useita vuosia kukkiakseen ensimmäisen kerran. Kukat syntyvät piikkien tavoin areoleihin ja monilla lajeilla ne ovat komeat, jopa 20–30 senttimetrin kokoiset. Kaktukset kukkivat usein yöllä, ja niiden pääasiallisia pölyttäjiä ovat yöperhoset ja lepakot. Suurvalkku
Suurvalkku kasvaa 15–50 senttimetriä korkeaksi. Sen karvattomassa varressa on tyvellä pari tuppimaista lehteä ja 2–4 varsilehteä. Lehdet ovat 4–10 cm pitkät, muodoltaan soikeat–suikeat. Suurvalkulla on 3–12 kukkaa, jotka jäävät usein avautumatta. Kukat ovat väriltään kellanvalkoiset ja huulesta keltajuovaiset. Ulommat kehälehdet (sepalit) ovat tylpät ja hieman pidemmät verrattuna melko samannäköiseen miekkavalkkuun ("Cephalanthera longifolia"). Iso-Kotanen (Jämsä)
Järven pinta-ala on 10,2 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.. Idänkuusi
Idänkuusi voi kasvaa 30-45 metriä korkeaksi. Sen tummanvihreät neulaset ovat lyhyemmät kuin muilla kuusilla, noin 6-8 mm. Idänkuusi muistuttaa suuresti metsäkuusta. Iso-Kukkanen
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Iso-Kukkasen–Kärkjärven alueeseen (14.163) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,5 metriä mpy. Järveen on johdettu metsäojia, joista eräät ovat alunperin luontaisia. Tällaisia ovat esimerkiksi Akalahteen laskeva Kakarlammin (3 hehtaaria, ha) ja Roninlammin yhteinen laskuoja, Villähden Kukkasen pohjoisrantaan laskeva Kilpasenoja, joka on Kupparinniityn kuivatusojien laskuoja ja jonka kautta laskevat myös Pikilammi, Kilpanen (3 ha), Seelammi ja Kalliojärvi (59 ha). Vastaavasti itäisen järvialtaan itärantaan laskee Pömpänlammin (5 ha) ja Turranlammin (6 ha) yhteinen laskuoja, sekä pohjoispääjän laskee Kuusustonlammi. Järvi saa pääosan vedestään Kärkjärvestä (199 ha), josta laskee Härhönjoki Alvojärveen (23 ha), ja josta laskee Kukkasjoki Villähden Kukkaseen. Kaitanokkakuovi
Linnun pituus on 36–41 senttimetriä, siipien kärkiväli 80–92 senttimetriä ja paino noin 250–360 grammaa. Se vastaa kooltaan pikkukuovia, mutta muistuttaa ulkomuodoltaan enemmän isokuovia. Kaitanokkakuovin nokka on kapeampi ja hennompi kuin isokuovilla. Sukupuolet ovat keskenään samanväriset, naaras on koirasta hiukan suurempi. Isovesiherne
Isovesiherne on juureton irtokelluja, joka kasvaa noin 20–100 cm pitkäksi. Sen varsi on sitkeä ja rento. Varsi ja pillimäiset, ohuet lehdet pysyvät veden alla, mutta kukkavarsi kohoaa pinnan yläpuolelle. Teriöltään keltaisia kukkia on 5–10. Isovesiherne kukkii heinä-elokuussa . Isoritarinkannus
Monivuotinen isoritarinkannus kasvaa 50–170 cm korkeaksi. Varsi on pysty, kalju tai yläosastaan niukkakarvainen. Isokokoiset lehdet ovat pitkin vartta. Lehtilapa on herttatyvinen ja 3–5-jakoinen, liuskat ovat melko leveitä ja toistamiseen liuskaisia tai hampaisia. Kukinto terttumainen ja harsu, ja voi olla joko haaraton tai haarova. Siniset kukat ovat vastakohtaisia ja 1,5–3 cm leveitä. Verhiö on viisilehtinen ja teriömäinen. Ylin verholehti on kannuksellinen, kannus on 12–20 mm pitkä. Teriö on nelilehtinen, terälehdet ovat verholehtiö pienempiä. Kaksi ylempää terälehteä on mesilehtiä ja niiden yhteinen kannus on verholehden kannuksen sisällä. Kaksi alempaa terälehteä eivät ole mesilehtiä, niiden kynsi on pitkä ja kapea, lapa pyöreähkö ja tavallisesti väriltään mustahko tai sininen. Suomessa isoritarinkannus kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kukkiin kehittyy kolme 14–20 mm pitkää tuppiloa. Laji leviää myös vahvojen juurakoiden varassa, joiden avulla se saattaa muodostaa laajoja kasvustoja. Imukala
Imukala voi kasvaa 15 cm pitkäksi. Sen iho on suomuton ja limainen. Väriltään kalat ovat tummanruskean kirjavia. Imukalan vartalo on hyvin lyhyt ja pullea. Lajin pyrstö on pitkä ja litteä, ja sillä on iso, tylppäkuonoinen pää. Imukalan vatsapuolen evät ovat muuttuneet imukupiksi, jonka perusteella laji on saanut nimensä. Imukuppi sijaitsee vatsan etupäässä aivan pään takana, loppuosa rintaevästä jatkuu peräaukon tienoilta pyrstön tyveen asti. Isoviirikaija
Isoviirikaija on noin 37 cm pitkä, suurin viirikaijoista. Kuten kaikilla viirikaijoilla, on silläkin pidentyneet keskimmäiset pyrstösulat, joiden päässä on ikään kuin lusikka tai lasta. Sen höyhenpuku on vihreä, vatsapuolelta ja poskista kellanvihreä. Kaula, niska ja rinnan yläosa ovat oliivinkeltaiset, päälaki ja takaraivo siniset ja sinisen laikun keskellä on punainen täplä. Siiven alapeitinhöyhenet ovat vihreät ja siipisulat alapuolelta vihertävän siniset. Pidentyneet pyrstösulat ovat vihreät ja "lusikat" ovat mustat. Sukupuolet ovat muuten samannäköisiä mutta naaraan lakista puuttuu punainen väri ja sininen on himmeämpää. Nokka on vaalean siniharmaa ja kärjestä valkoinen, iiris tummanruskea ja jalat siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta siltä puuttuvat pyrstösulkien "lusikat" ja lakissa on sinistä vain vähän. Isosudenporkkana
Isosudenporkkana on yksivuotinen ruoho, joka kasvaa 30-100 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat kaksi tai kolme kertaa parilehdykkäisiä, lehdykät ovat liuskaisia. Kukinnon pääsarjan suojuslehdet ovat kapealiuskaisia, pikkusarjan suojuslehdet äimämäisiä. Kukkien teriöt ovat valkoisia. Hedelmä on munan- tai päärynänmuotoinen ja kapeaharjuinen. Isoananaskala
Isoananaskala kasvaa 22 cm:n pituiseksi ja se on muodoltaan pyöreä. Kalan suomut ovat keltaisia ja niissä on musta reunus. Leuka on musta ja alaleuan poikki kulkee punainen viiva. Kalan evät ovat pienet ja sillä on vahva suojapanssari, mitkä yhdessä aiheuttavat sen, että isoananaskala on huono uimaan. Se on yöeläin ja päivällä sen voi löytää luolista tai kivijyrkänteiden alta. Isoananaskala on suhteellisen yleinen syvissä vesissä, mutta koska se on luonteeltaan arka, joten jonkin aikaa se tunnettiin vain myrskyjen rantaan tuomien kalojen ansiosta. Aitoelämänlanka
Aitolämänlangan varret voivat kasvaa kahdesta kolmeen metriä pitkiksi. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja muodoltaan herttamaisia. Hyvissä olosuhteissa lehdistöstä tulee hyvin runsas. Kukat ovat suppilon muotoiset. Yksittäinen kukka kestää vain muutaman päivän, mutta kasvi tuottaa kierteisiä nuppuja niin paljon, että kukkia riittää koko kesäksi. Kukka vaihtaa väriä vanhetessaan. Kukan halkaisija on tyypillisesti 3–6 senttimetriä. Iso-Kukkanen
Iso-Kukkasen pohjoispäästä Immilänhaarasta laskee sen oma laskujoki 200 metriä leveä Venetaipaleen kannaksen yli Salajärveen. Joella on pudotusta 4,5 metriä ja sen alajuoksulla on Kumian säännöstelypato . Vesireitti jatkuu Salajärvestä Salajokea pitkin Ruuhijärveen, sitten Immilänjokea pitkin Sylvöjärveen, ja lopuksi Arrajokea pitkin Arrajärveen, josta vedet sekoittuvat Kymijokeen. Kangasvuokko
Kangasvuokko on heikosti mätästävä, kukkimisaikana 6–20 senttimetriä korkea kasvi. Varsi on pitkäkarvainen. Paksut ja nahkeat aluslehdet talvehtivat vihreinä ja kasvavat matalana ruusukkeena. Ruoti on 2–10 cm pitkä. Lehtilapa on 5–7 cm leveä ja parilehdykkäinen. Lehdyköitä on 3–5 kappaletta ja ne ovat vinosti vastapuikeita ja halkoisia. 1–3 cm pitkät varsilehdet kasvavat varren tyvestä yhdyskasvuisena suojuskiehkurana. Lehtilavan liuskat ovat ehyitä, mutkaisia, väriltään ruskeita ja keltakarvaisia. Kangasvuokon suurikokoinen kukka sijaitsee yksittäin varren päässä. Kukkaperä on kukkimisaikana 3–10 cm pitkä, hedelmävaiheessa jopa yli 30 cm pitkä. Kukan kehä on teriömäinen. 2–3 cm pitkiä kehälehtiä on kuusi kappaletta. Ne kukkivat kahtena hieman erilaistuneena kiehkurana, sisimmät kehälehdet ovat ulompia selvästi leveämpiä. Kehälehdet ovat sisäpinnaltaan lähes valkoisia ja ulkopinnaltaan keltaisia tai keskiosasta punaruskeita sekä ruskeakarvaisia. Suomessa kangasvuokon kukinta-aika on huhti-kesäkuussa. Hedelmistö koostuu n. 3 mm pitkistä karvaisista pähkylöistä, joissa on 2–5 cm pitkät odat. Kangasvuokko on myrkyllinen kasvilaji. Isolehtikuusipistiäinen
Isolehtikuusipistiäinen on noin yhdeksän millimetriä pitkä. Sillä musta pää ja keskiruumis. Takaruumista kiertää oranssi nauha. Toukat ovat täysikasvuisina puolitoista senttimetriä pitkiä, mustapäisiä ja päältä harmaanvihreitä, alta vaaleampia. Isopiisku
Isopiisku muistuttaa suuresti yleisempää koristekasvilajia kanadanpiiskua ("Solidago canadensis"). Se kasvaa 0,5–2,5 metriä korkeaksi ja se on kanadanpiiskua tukevavartisempi ja varsi on alaosastaan karvaton. Kukintona on mykeröstö, jonka haarat ovat melko suoria, yksittäiset mykeröt ovat isompia kuin kanadanpiiskulla. Iso Keurujärvi
Järvi on 650 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 6,4 hehtaaria. Järveen on johdettu sekä länsi- että itäpäähän suo-ojat. Länsipään oja tuo viereisen Pienen Keurujärven suotovesiä. Itäpäästä lähtevät ojat toimivat laskuojana, joka yhtyy alempana Merunjärvestä lähtevään Merunojaan. Se laskee vuorostaan Höytämönjärven Merunlahteen. Järven rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. Järven etelärantaan laskee jyrkkä metsärinne, mutta muut rannat ovat loivempia tai tasaisia. Järvi on autio, mutta sen lähettyville johtaa sekä pohjoisesta Sääksjärveltä että etelästä Lempäälästä tulevat metsäautotiet. Järven ohittaa sen pohjoispuolelta korkeajännitelinja. Mustaherukka
Mustaherukka on 1–1,5 metriä korkea pensas. Lehtilapa on 6–10 cm leveä ja 3–5-liuskainen. Lehti on päältä kalju ja alta karvainen. Lehtien liuskat ovat suippoja. Mustaherukan kukinto on nuokkuva monikukkainen terttu. Kukan tukilehti on huomattavasti lyhyempi kuin kukkaperä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja väriltään punertavan tai ruskehtavan vihreitä. Verhiö on karvainen ja keltanystyinen. Terälehdet ovat verholehtiä lyhyempiä. Kukkapohjus on kellomainen. Hedelmä on halkaisijaltaan 6–12 mm ja väriltään tavallisesti musta marja, mutta myös vihreähedelmäisiä yksilöitä tavataan. Kukkia
Kukkiassa on laskettu olevan 527 saarta, mikä osaltaan selittää järven rikkonaisuutta. Niiden yhteispinta-ala on 397 hehtaaria, mikä on noin 8,3 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Saarista 44 on yli hehtaarin suuruisia, 348 yli aarin ja loput 135 ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on Evinsalo, jonka pinta-alala on 170 hehtaaria. Läntisen järvenosan alueen saaristossa on runsaasti suuria saaria. Niistä huomattavimmat ovat esimerkiksi Iso-Vekuna (62 ha), joka on 1,5 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä, ja sen ympärillä olevat Vähä-Vekuna, Iso-Kouvolainen, Niittysaari, Urittu, Vähät Ahosaaret, Pärnäsaari, Kukkiasaari ja Rajalansaari. Haltianselän saarista voi huomioida Heikkilänsaaren länsirannan tuntumasta, Iitinsaaren etelärannalta ja Vohlisaaren selän itäpäästä. Vohlisaareen johtaa tie. Järven länsiosan itäpäässä Evinsalon eteläpuolella sijaitsevat Iso Siikasaari, Vehkasaari, Suolikkosaari, Ristisaari, Lehmisaari ja Selkäsaari. Mämminselän Isosaareen tulee maantie, mutta Kivinensaareen ja Lounassaareen ei. Lehtisaarenselällä sijaitsee Lehtisaari, joka on sen ainoa suuri saari. Kortteenpohjaan johtavassa lahdessa on Isännänsaari, jonne on tieyhteys. Äikkäänselän Huhtisaari on 750 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se on osittain suojeltu. Sen vieressä sijaitsee Vasikkasaari ja edempänä vielä Pirunsaari. Iso Kaukajärvi
Järven pinta-ala on 14,7 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvi on muodoltaan pitkänomainen ja se on koillis-lounas-suuntainen, ja sen keskellä sijaitsee halkaisijaltaan 100 metriä pitkä saari. Järvellä on toinen pikkusaari sen lounaispäässä. Sen rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä ja sen rannat ovat kuivaa tai soistuvaa metsämaata. Rannoille on rakennettu kolme vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Ristijärveltä. Oriveden ja Jämsän välinen raja kulkee suurimman saaren huipun kautta. Isosysisirkkunen
Linnun pituus on noin 15 cm. Koiras on musta, sillä on pitkähkö pyrstö ja korkea, vaalea siemensyöjän nokka. Siivellä on valkoinen kuvio. Naaras ja nuori lintu ovat ruskehtavia. Isomesikkä
Isomesikkä voi kasvaa noin 1,5 metriä korkeaksi. Sen lehdet ovat muodoltaan kolmisormisia ja korvakkeellisia. Isomesikän kukat ovat pitkänomaisissa tertuissa ja kukat ovat väriltään keltaisia. Kukkien teriöt ovat noin 5 mm pitkiä. Isomesikkä kukkii heinäkuusta syyskuulle. Kuovi
Linnun pituus on 48–57 cm ja siipiväli 89–106 cm. Isokuovilla on pitkä noin 9–15 cm alaspäin kaareutuva nokka. Naaraan nokka on pidempi kuin koiraan ja nuoren linnun. Isokuovi voidaan sekoittaa oikeastaan vain sitä muistuttavaan pikkukuoviin. Isokuovin yleisväritys on harmaanruskea, puvussa on viiruja ja poikittaistäplitystä. Lintu lentää laiskanomaisesti ja voi muistuttaa lokkia lennossa; lennossa selästä erottuu valkea kiila ja tumma käsisiipi. Isotrumpettiköynnös
Isotrumpettiköynnöksen lehdet ovat 30 cm pitkiä. Kukat ovat oranssinpunaisia, ja niiden kurkku on keltainen. Mustakulmatikka
Linnun pituus on 19–22 cm. Sen selkäpuoli on tumma ja valkoraitainen. Alapuoli, kaula ja naama ovat vaaleat, kurkussa ja silmäkulmalla on musta juova. Päälaella on punaista ja oranssia. Iso Kukkojärvi
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueella (35.75), jonka Ulpukkaojan valuma-alueeseen (35.757) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,4 metriä mpy. Järveen on johdettu vain muutama metsäoja ja niistäkin vain Kalatonjärven laskuoja tuo ojitetun Isosuon kuivatusvesiä. Vähä Kukkojärvi sijaitsee aivan järven itäpäässä, minne sen vedet myös laskevat. Ojaa ei näy kartoissa, mutta se piirettiin vuoden 1957 kartoissa . Samassa kartassa näkyi myös Kalatonjärven laskuoja. Järven oma laskuoja sijaitsee järven lounaiskulmassa, missä sijaitsee myös Kukkojärven maatila. Laskuoja virtaa metsässä olevassa laaksossa luontaisen oloisesti ja yhtyy alhaalla Ulpukkaojaan. Tämä virtaa tasaisessa peltojen täyttämässä laaksossa kohti länttä, missä se laskee 1,2 kilometrin päässä Kokkilanselän Kukkolahteen. Kookospalmu
Kookospalmun runko on haaraton, ja lehdet lähtevät tähtimäisesti yhdestä pisteestä. Lehdet kasvavat 4–5,5 m pitkiksi. Ensimmäisen vuoden ajan ne ovat lehytlaitaisia, sitten niihin muodostuu lehdyköitä, joista tulee 5 cm leveitä ja jopa 150 cm pitkiä. Yksi lehti viheriöi noin 2,5 vuotta, ja lehvästössä on yhtaikaa 30–35 vihreää lehteä. Täysikasvuisessa palmussa jokaiseen lehtihankaan kehittyy kukinto. Hede- ja emikukkia on samassa kukinnossa. Kukinto on 1–1,5 m pitkä tähkä, jossa on 40–60 kukkavartta, jokaisen juuressa on 1–3 emikukkaa ja niiden yläpuolella satoja hedekukkia. Peikonkämmen
Peikonkämmen voi kasvaa luonnossa 4,6 metriä korkeaksi ja leveäksi pensaaksi, jolla on yksi oksaton varsi. Kasvutavaltaan se on puumainen, eikä kiipeile. Suurilla yksilöillä varsi pyrkii usein kallistumaan ja suikertamaan. Varren halkaisija voi olla 17 cm. Varteen kasvaa voimakkaita ilmajuuria. Lehdet voivat kasvaa 50–100 cm mittaisiksi ja ne ovat pitkäruotisia ja syvään liuskaisia. Kukat ovat hyvin pieniä ja muodostavat tähkän eli puikelon, joka voi olla jopa 30 cm pitkä ja 5 cm paksu. Tähkää ympäröi suuri suojuslehti. Iso Kukkojärvi
Järven pinta-ala on 45 hehtaaria ja se on 1,9 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Järvi sijaitsee kallioruhjeita täynnä olevalla ylänköalueella. Se on suuren L-kirjaimen muotoinen, jonka jalka on itä-länsi-suuntainen ja 1,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se jää Jampinvuoren ja Sysikuoppamäen väliin ja sen rannat ovat jyrkkiä metsärinteitä. Jampinvuori kohoaa 70 metrin korkeuteen ja Sysikuopanmäen rinteet yli 60 metrin korkeuteen. L-kirjaimen pohjois-etelä-suuntainen osa on vasemmalle aukeavan kuunsirpin muotoinen. Tämä osa on 1,0 kilometriä pitkä ja 340 metriä leveä. Sen rannat ovat alavaa metsämaastoa ja järven pohjoispää tunnetaan nimellä Tonkinlahti. Järvenosat yhtyvät Kukkojärven maatilan kohdalla, jossa salmen leveys on 100 metriä. Salmen luoteispuolella sijaitsee järven ainoa nimetön saari. Salmen yli aukeaa Jampinvuoren lounaispuolen jyrkänteiden päältä hyvät näkymät. Sen rantaviivan pituus on 6,4 kilometriä ja sen rannat ovat kuivaa metsämaastoa. Alueen haja-asutus muodostuu neljästä taloudesta, joista kaksi on maatiloja. Rannoille on rakennettu lähes 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet valtatieltä 9 lähtevältä ja Kokkilaan menevältä tieltä sekä Talviaista ja Petääjärveä yhdistävältä tieltä. Iso Kokonlampi
Lammen pituus on 300 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 4,3 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmaastossa notkossa olevalla suolla. Sen ympäristö on ojitettu ja kaksi suo-ojaa laskee lampeen. Toinen ojista tuo Kankarilammen vedet. Lammen laskujoki on Vääräjoki, joka laskee Kankarinjärveen. Rantaviivan pituus on 900 metriä ja se on täysin rakentamaton eikä sinne johda teitä. Rummakkojärvet
Iso-Rummakon pinta-ala on 2,474 hehtaaria. Se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 0,979 kilometriä. Se sijaitsee pohjoisimpana muista järvistä. Keski-Rummakko on pinta-alataan 1,016 hehtaaria, se on 220 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen rantaviivan pituus on 0,472 kilometriä. Pikku-Rummakko on pienin kolmesta järvestä. Se on vain 110 metriä pitkä ja noin 30 metriä leveä. Cebunkukastaja
Cebunkukastaja on kooltaan noin 11–12 cm. Linnun pää ja siivet ovat väriltään mustat. Vatsa on valkoinen lukuun ottamatta pyrstön kellertävää tyveä. Etuselkä on karmiininpunainen ja muuttuu pyrstöä kohden keltaiseksi. Erityisesti pesimäaikainen koiras eroaa väritykseltään muista kukastajista. Cebunkukastajien äänet ovat kukastajille tyypillisiä sarjoja pehmeitä ja korkeita säveliä. Pitkänokkakakadu
Pitkänokkakakadun pituus on noin 48 senttimetriä ja paino 400–500 grammaa. Sen höyhenpuku on alapuolelta ja päästä tummanruskea ja yläpuolelta musta. Koiraan reunimmaisissa pyrstösulissa on kirkkaanpunaiset raidat, naaraalla ne ovat keltaisen ja mustan kirjavat. Monilla naarailla on keltaista myös pään sivuilla ja kaulassa. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet harmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta keltaista on vähemmän, ja joillakin nuorilla koirailla saattaa olla punaista pyrstössä. Iso Koukkujärvi (Hämeenlinna, Takamaa)
Järvi on kapea ja koukun muotoinen metsäjärvi. Sen pinta-ala on 7,9 ha ja se on 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä ja sen rannat ovat pääsääntöisesti suota. Sen rannoille on rakennettu yhdeksän vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Evon suunnalta. Aasianuikkukana
Aasianuikkukana kasvaa noin 53 senttiä pitkäksi. Sen räpyläliuskat ovat keltaiset, mutta muuten jalat ovat kirkkaanvihreät. Päälaki, naama ja kurkku ovat mustat, ja naaralla kurkun reunat ja keskusta ovat valkoiset. Koiraalla on valkoista vain kurkun reunoilla. Itkuluhtakana
Itkuluhtakanan ruumiinpituus on 28–33 senttiä ja paino noin 130 grammaa. Se on keskikokoinen ja lyhytjalkainen heimonsa edustaja. Sukupuolten väritys on samanlainen, mutta koiraat ovat kuitenkin hieman naaraita suurempia. Pää on kastanjanruskean harmaan kuvioima. Leuka on valkoinen ja kurkku harmaa. Selkäpuolella ja siipisulissa on vaihtelevaa mustan, ruskean ja valkoisen muodostamaa täplitystä ja juovakuviointia. Vatsapuolella on mustan valkoisen ristikkokuviointia. Rinnassa on myös ruskea täplä. Nokka on vaaleanpunainen, jalat pinkinharmaat. Silmät ovat ruskeat. Nuorten lintujen nokka on mustanharmaa ja höyhenpeite on laimeampi. Niiden pään kuviointi ei myöskään ole yhtä erottuva. Kielokukko
Kielokukko kasvaa 6 - 7,5 mm pitkäksi Sen kuori on kirkkaan punainen. Sen voi erottaa sukulaisestaan liljakukosta siitä, että pää ja jalat ovat liljakukolla mustat, kielokukolla punaiset. Isotiikerihaikara
Isotiikerihaikara voi kasvaa 71–81 cm pitkäksi. Lajin paras tuntomerkki on niin nuorena kuin aikuisenakin hyöhenistä paljas keltainen kurkku. Päälaki on musta ja pään sivut ja kaula ovat väriltään harmaat ohuin mustin vaakaraidoin. Myös siivet ovat harmaat ja raidalliset. Isotiikerihaikaran kyljet ovat ruosteenruskeat ja vatsa on valkoinen. Nokka ja jalat ovat pitkät ja harmaat. Isokudu
Isokudu ("Tragelaphus strepsiceros") on nautaeläinlaji. Sen ruumis on 225–250 cm:n pituinen, säkäkordeudeltaan 1–1,5 metriä, ja se painaa 250–327 kg joskin naaraat ovat hieman pienempiä ja kevyempiä Kuha
Kuha muistuttaa pitkänomaista ahventa (lajinimi "lucioperca" tarkoittaa kirjaimellisesti "haukiahventa").
Kuhalla on suuri terävähampainen suu ja kaksi selkäevää, joista etummainen on täynnä teräviä piikkejä samaan tapaan kuin ahvenella. Kuhan selkä on harmaanvihertävä. Sinertäviä, hopeanharmahtavia tai kullahtavia kylkiä koristaa kymmenkunta poikkijuovaa. Kuhan pituus on yleensä 30–60 cm ja paino 0,4–2,5 kg. Suotuisissa olosuhteissa kuha saattaa kasvaa yli viisikiloiseksi, ja yli kymmenkiloisiakin kuhia saadaan joka vuosi. Suomen kaikkien aikojen suurin kuha on saatu 1967 Piikkiössä, ja se painoi 16,7 kg. 2000-luvun Suomen ennätyskuha taas on 14,1 kilon painoinen kala. Iso-Kukkamo
Järven pinta-ala on 92 hehtaaria ja se on 2,4 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä.Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 4,6 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0046 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,0 metriä ja suurin syvyys on 18,0 metriä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä.. Iso-Potkio
Järven pinta-ala on 10 hehtaaria, ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Siihen laskee kolme metsäojaa, joista yksi on Kärkölänjärven laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkuunsa 300 metriä pitkä laskuoja Vähä-Potkioon. Järvellä on on 1,4 kilometriä rantaviivaa, ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Rannoille on rakennettu noin kymmeneloma-asuntoa, joille johtaa tiet valtatieltä 8. Järven itäpuolella sijaitsevat Potkionkalliot. Viikunat
Noin viisi metriä korkeaksi kasvavaa paksurunkoista aitoviikunaa ("F. carica") kasvatetaan varsinkin Välimeren maissa maukkaiden kukkalapakoidensa, viikunoiden, vuoksi. Sillä on sormihalkoiset, nahkeat lehdet. Kypsät viikunat ovat päärynän muotoisia, ja niissä on jopa 70 % sokeria. Myös sykomoriviikunapuuta ("F. sycomorus") kasvatetaan syötävien kukkalapakoidensa, ns. faaraon- eli aataminviikunoiden vuoksi. Banian eli banianiviikuna ("F. benghalensis") on ilmajuurien avulla suuria kasvustoja muodostava laji, ja temppeliviikuna ("F. religiosa") buddhalaisten ja hindujen pyhä puu, jonka varjossa Buddhan sanotaan mietiskelleen. Iso-Jauksa
Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Kurmittavuoren pohjoispuolella sen juurella. Järvi on muilta sivuiltaan peltomaiden ympäröimä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä ja sen rannoille on rakkennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Järven lähiympäristössä sijaitsee kolme maatilaa. Mäen rinteeseen on tehty nurmialue, joka palvelee uimarantana. Äikäkaktus
Äikäkaktus on massiivinen, puumainen ja viidestä kahdeksaan metrin korkuiseksi kasvava kaktus, joka kasvattaa paksun rungon ja paljon pystyjä tai hieman kaarevia haaroja. Varret ovat sinivihreitä, kahdeksan- tai yhdeksänuurteisia ja tavallisesti nivelettömiä. Suorat piikit ovat aluksi keltaisia, myöhemmin mustuvia, jäykkiä ja kovia. Piikkiryhmän keskellä on yksi, jopa viiden sentin mittainen keskuspiikki, ja sen ympärillä seitsemästä yhdeksään sivuille suuntautuvaa, enintään kolmen sentin mittaista säteittäispiikkiä. Kasvi avaa kukkansa yöllä ja ne jäävät usein avoimiksi seuraavan päivän ajaksi. Suppilomaisissa kukissa on valkoiset kehälehdet ja suomuinen, pitkän torven muodostava pohjus. Munanmuotoinen hedelmä on vihreä tai punertava, suomujen peittämä ja kehälehdetön. Isojuoksiainen
Isojuoksiaisen ruumis on kapea, noin 40 kertaa leveytensä pituinen ja väritykseltään kokonaan vaaleankeltainen. Raajoja on koiraalla 65–69 ja naaraalla 67–73 paria. Tuntosarvien 14 jaoketta ovat suunnilleen pituutensa levyisiä ja leukaraajojen tyvilevy kapenee eteenpäin ollen tyviosasta eläimen päätä leveämpi. Leukaraajojen myrkkykynsien tyvessä on pieni kuhmu. Silmät puuttuvat kokonaan. Takimmaisen raajaparin tyvellä on yläpuolella 4–6 ja alapuolella 6–12 huokosta kahdessa rivissä. Lisäksi raajojen alapuolella on yksittäinen huokonen kauempana tyvestä. Takimmaisissa raajoissa on myös hyvin erottuvat kynnet. Laji kasvaa noin 45 mm pituiseksi. Isokilokki
Isokilokki ("Suaeda altissima") on yksivuotinen revonhäntäkasvilaji. Se on pystykasvuinen, enintään metrin korkeaksi kasvava ruoho. Lehdet ovat alle yhden millimetrin leveät, mehevät ja rihmamaiset. Vaatimattomat kukat sijaitsevat sykeröinä lehtihangoissa, samaan tapaan kuin pikkukilokilla. Iso Haukijärvi (Ikaalinen)
Järvi on 350 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Se sijaitsee soiden rikkomassa Pöytäkivenvuorten metsämaatossa. Siihen laskee kahdeksan suo-ojaa, jotka keräävät vettä ympäröivälyä suolta. Sen laskuoja lähtee luoteiskulmasta ja se laskee puoli kilometriä Särkilampeen. Rantaviivan pituus on 800 metriä. Etelärantaan on rakennettu järven ainoa vapaa-ajan asunto, jolle johtaa metsäautotie Karpanperän ja Vahojärven yhdistävältä tieltä.