Milloin Petsamo kuului Suomelle?
Petsamon lääni
Petsamon lääni () syntyi kun Petsamon alue Tarton rauhassa vuonna 1920 sovittiin liitettäväksi Suomeen. Liittäminen tapahtui 14. helmikuuta 1921. Petsamo oli omana lääninä vuoden 1921 loppuun. Seuraavan vuoden alussa se liitettiin Oulun lääniin Petsamon kihlakuntana, jonka ainoa kunta oli nimeltään Petsamo. Vuoden 1938 alussa perustettiin Lapin lääni, johon Petsamon kuntakin kuului. Kunta luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1944 ja asia vahvistettiin 1947 Pariisin rauhassa. Maapinta-alaltaan 10480 neliökilometrin alueella oli vuonna 1941 henkikirjoilla 4750 asukasta.
Petsamon liittämisestä Suomeen sovittiin Tarton rauhansopimuksessa, mutta jo ennen sopimuksen virallista hyväksymistä Suomen hallitus asetti syksyllä 1920 komitean suunnittelemaan alueen olojen järjestämistä. Komitean mietintö valmistui 9. lokakuuta 1920 eli ennen rauhansopimuksen allekirjoittamista Tartossa. Komitea ehdotti Petsamon hallinnon järjestämistä siten, että siitä muodostettaisiin oma lääni, koska Oulu sijaitsi kaukana ja Petsamon oloja tunnettiin huonosti muualla Suomessa. Petsamo
Petsamo (, , ) oli vuosina 1920-1944 olemassa ollut Suomen kunta. Se liitettiin Venäjästä Suomeen Tarton rauhassa vuonna 1920 ja luovutettiin takaisin pieneltä osin Moskovan rauhassa vuonna 1940, kokonaan Moskovan välirauhassa vuonna 1944. Se sijaitsee nykyään Venäjän luoteisimmassa kolkassa Pohjoisen jäämeren rannalla ja rajoittuu sekä Norjaan että Suomeen. Kunnan pinta-ala oli 10 470 neliökilometriä. Sen itäraja alkoi Korvatunturilta, päättyi Jäämeren rantaan Kalastajasaarennon niemimaalla ja kulki yli 200 kilometriä täysin suoraan.
Somero
Kruunun paikallishallinnossa Someron pohjoisosat kuuluivat hämäläiseen Loimon eli Portaan hallintopitäjään muodostaen sen sisällä Pitkäjärven ja Hirsjärven neljänneskunnat. Portaan hallintopitäjä lakkasi olemasta viimeistään 1700-luvulla, jolloin Tammela ja Somero muodostuivat omiksi nimismiespiireikseen. Someron eteläosan kylät kuuluivat samaan aikaan varsinaissuomalaiseen Muurlan läänin (myöhemmin Kiskon eli Kiikalan) hallintopitäjään. Puntmaa
Nimi Puntmaa on muinaisten Egyptiläisten nimitys alueelle, jonne tehtiin retkiä aromaattisen pihkan takia. 1600-luvun ja 1800-luvun välillä nykyisen Puntmaan alue kuului Majerteenien sulttaanikuntaan, jolla oli merkittävä asema alueen kaupassa. Vuosina 1888-9 Majerteenista ja läheisestä Hobyon sulttaanikunnasta tuli Italian protektoraatteja, jotka yhdistettiin Italian Somaliaan 1920-luvulla. Somalia itsenäistyi vuonna 1960 ja uuteen valtioon liitettiin myös Brittiläinen Somalimaa. Petsamon taistelu
Neuvostojoukot hyökkäsivät aamulla 30. marraskuuta rajan yli Kalastajansaarenossa sekä Petsamon alueella. Petsamon harjoituskeskuksen päällikkö kapteeni Valdemar Salmelo antoi käskyn tuhota satamalaitteet, polttaa Petsamovuonon kylät ja vetäytyä Yläluostarin alueella sijainneisiin taaempiin asemiin. Satamalaitteiden tuhoaminen onnistui vain osittain, ja 104. vuoristodivisioona eteni luultua hitaammin. Siksi Salmelo arvioi toimintansa olleen liian hätiköityä ja ampui itsensä seuraavana päivänä kovien paineiden alla. Petsamon joukkojen komentajaksi määrättiin kapteeni Antti Pennanen. Yläluostarin alueella suomalaisjoukot pysäyttivät 104. vuoristodivisioonan vastahyökkäyksellä, minkä jälkeen joukot vetäytyivät taaempiin viivytysasemiin Maajärvellä. Maajärvellä Pennanen muodosti kolme komppaniaa käsittävän osasto Pennasen. Kuolansuomalaiset
Kun mukaan lasketaan Petsamon alueen suomalaisväestö, yli 1 400 henkeä, asui Kuolan niemimaalla Arkangelin kuvernementissa miltei 6 500 kuolansuomalaista. Näiden lisäksi pitää lukuun laskea lisää miltei 1 000 Norjan puolelta 1860-luvulla muuttanutta suomalaiset sukujuuret omaavaa kveeniä, jotka asettuivat Muurmannin länsipuolelle Vaitolahteen ja Tsipnavolakiin eli Sabbenjargaan (Tsipniemeen) Kalastajasaarennolla. Panormos (Sisilia)
Panormoksen sen enempää kuin muidenkaan saaren foinikialaissiirtokuntien varhaisesta historiasta ei tiedetä antiikin lähteiden kautta paljoakaan. Se siirtyi kuitenkin ajan kuluessa Karthagon vallan alle, oletettavasti samoihin aikoihin kuin Foinikia itse päätyi Persian valtaan. Panormos mainitaan historiassa ensimmäisen kerran vuonna 480 eaa. Tuolloin karthagolaiset rantautuivat kaupunkiin suurella armeijalla, ja tekivät siitä tukikohtansa ennen hyökkäystä Himeraan, mikä johti Karthagolle tappiolliseen Himeran taisteluun. Viimeistään tuossa vaiheessa kaupunki oli Karthagon vallan alla. Suonikylä
Suonikylä (, ) oli kolttasaamelaisten lapinkylä eli siida Suomelle vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan keskiosassa. Sen ytimen muodosti talvikylä, johon Suonikylän yhteisö kokoontui talvikaudeksi. Kesällä yhteisö siirtyi pois talvikylästä ja hajautui eri suuntiin. Petsamon taistelu
Kuolan niemimaalle sijoitettuun Neuvostoliiton 14. armeijaan kuuluivat 14. ja 52. jalkaväkidivisioonaa sekä 104. vuoristodivisioona. Armeijan tehtävänä oli valtaamalla Petsamo estää liittoutuneiden maihinnousu Kuolan niemimaalle ja hyökkäykset Norjan alueelta. Aluksi oli suunniteltu, että 104. vuoristodivisioona hyökkäisi Jäämeren kautta ja että 52. divisioona hyökkäisi maarajan yli ja etenisi Nautsiin, mutta itse taistelussa 52. divisioona kuljetettiin meritse hyökkäämään Petsamoon samalla, kun 104. vuoristodivisioona hyökkäsi rajan yli. 14. divisioona jäi Kuolan niemimaalle odottamaan mahdollista liittoutuneiden maihinnousua. Palermo
Panormos tuli viimeistään 400-luvun eaa. alussa Karthagon valtaan, ja toimi tämän jälkeen karthagolaisten pääkaupunkina ja tärkeimpänä tukikohtana Sisiliassa. Roomalaiset valtasivat Panormoksen ensimmäisessä puunilaissodassa vuonna 254 eaa. Sodan jälkeen se kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi, ja oli yksi saaren kukoistavimmista kaupungeista. Noin vuonna 20 eaa. kaupungista tehtiin roomalainen colonia "Colonia Augusta Panhormitanorum". Kaupungissa on säilynyt vain vähän antiikin aikaisia jäänteitä. Saint-Barthélemy
Kristoffer Kolumbus löysi Saint-Barthélemyn vuonna 1496 ja nimesi sen veljensä Bartholomén mukaan. Se kuului aluksi Ranskalle (vuodesta 1648 alkaen), kunnes vuonna 1785 Ruotsi osti sen siirtomaakseen. Saari siirtyi takaisin Ranskan alaisuuteen hiukan alle sata vuotta myöhemmin, vuonna 1878. Saaren pääkaupunki Gustavia on nimetty Ruotsia vuodet 1771–1792 hallinneen kuningas Kustaa III:n mukaan. Petsamo
Vuoremijoen suulla vastapäätä Norjan "Konug Oskar II Kul" -kylää (nykyisin Lillesanden ) oli Vuoremin kalastajakylä. Kalastajasaarennon kylät, Maattivuono, Pummanki, Kervanto ja Vaitolahti käsittivät yhteensä noin 30 taloa. Kolttasaamelaisten asutuspaikkoina olivat Kolttakönkään lisäksi muutamia kyliä ("sit"), kuten Peätsam, Moskua (Moskova), ja Suonikylä (Suonjil). Trifona
Trifona (v:sta 1930 myös Petsamo, ) on kylä Petsamon kaupunkikunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Trifona sijaitsee Petsamonvuonon länsirannalla Trifonajoen ja Trifonavaaran välissä olevalla Trifonanniemellä. Trifona sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan pohjoisosassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Trifonasta muodostettiin Petsamon kyläkunta. Trifona sijaitsi noin viisi kilometriä Petsamon kirkonkylän Parkkinan pohjoispuolella. Petsamonvuonon vastarannalla sijaitsi Porovaaran kylä. Peräpohjola
Peräpohjola (tunnettu myös nimellä Peräpohja, tai vanhempi "Överbotten") on historiallisen Pohjanmaan pohjoisin osa, jota välillä on pidetty erillisenä maakuntanakin, mutta joka nykyisin luetaan Lapin maakuntaan. Se kuului pitkään Oulun lääniin, mutta vuodesta 1938 se muodosti tuolloin perustetun Lapin läänin eteläosan. Peräpohjolan itäisintä osaa sisältänyt Sallan–Kuusamon alue luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1940 ja uudelleen 1944. Usedom (kaupunki)
Vuonna 1876 kaupunkiin valmistui rautatieyhteys. Toisen maailmansodan jälkeen kaupungista tuli osa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiota, kunnes Itä-Saksa lakkautti osavaltiosysteemin vuonna 1952, jolloin kaupungista tuli osa Rostockin aluetta (). Saksan jälleenyhdistyttyä vuonna 1990 Usedom palasi takaisin osaksi Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiota. Akkajoki
Akkajoki sijaitsee Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen entisen Petsamon kunnan eteläosassa. Tuolloinkin Neäskimjärven ja Akmanjärvien välinen osuus sijaitsi Neuvostoliiton puolella. Akkajoen valuma-alue kuului Suonikylän kolttasaamelaisten asuin- ja nautintoalueisiin. Suonikylän vanha talvikylä sijaitsi Akkajoen itäpuolella, mutta jäi vuoden 1920 Tarton rauhassa Neuvostoliiton puolelle. Petsamo
Rajankäynnin valtioiden edustajien kanssa piti olla loppuun suoritettu 31. heinäkuuta 1921. Rajankäynti suoritettiin loppuun neljä päivää ennen määräaikaa, jolloin rajan katsottiin tulleen vakiinnutetuksi ja Petsamon lääni lakkautettiin. Alue liitettiin Oulun lääniin. Petserinmaa
Petserinmaa () oli vuonna 1920 perustettu maakunta Viron kaakkois­osassa. Se käsitti setukaisten historiallisen asuin­alueen eli Setumaan. Vuoden 1945 alusta suurin osa maakunnan alueesta liitettiin kuitenkin Venäjän SFNT:hen, ja tämä alue kuuluu nykyisinkin Venäjään. Petserinmaan Virolle jäänyt osa kuluu nykyisin Võrumaan maakuntaan. Samos (antiikin kaupunki)
300-luvulla eaa. Samos oli jonkin aikaa liitossa Spartan kanssa, mutta kuului muuten pääasiassa Ateenan valtapiiriin. Timotheos valtasi kaupungin vuonna 365 eaa. Asukkaat ajettiin maanpakoon ja saari asutettiin ateenalaisilla. Samoslaiset palasivat vuoden 322 eaa. jälkeen Aleksanteri Suuren luvalla, ja kaupungin muurit rakennettiin uudelleen. Seuranneella hellenistisellä kaudella kaupungin satama toimi Ptolemaiosten sotasatamana. Myöhemmin alueen suurvallaksi tuli Pergamon. Aikakaudella Samoksen tunnettuja kansalaisia olivat filosofi Epikuros sekä tähtitieteilijä Aristarkhos. Vuodesta 129 eaa. Samos kuului Rooman vallan alaisuuteen ja Asian provinssiin. Vehmersalmi
Vuoden 2005 alussa Vehmersalmen kunta liittyi Kuopion kaupunkiin. Vehmersalmen keskustan kaksi taajamaa-aluetta ja kaistale Ritonimeä (entinen Ritoniemen lomakylä) muodostavat nykyisin Kuopion 42. kaupunginosan; loppu aiemmasta Vehmersalmen kunnasta luetaan Kuopion maaseutualueeksi. Paltamo
”Oulujärven pitäjät” (Uleträsk socknar), kuten aluetta tuolloin nimitettiin, kuului aluksi Savonlinnan linnalääniin, mutta liitettiin 1559 hallinnollisesti Pohjanmaan voudin valtapiirin. Samana vuonna muodostettiin myös Oulujärven pitäjän seurakunta, jonka keskuspaikaksi tuli Paltamon kylä (nyk. Paltaniemi) Oulujärven Paltaselän etelärannalla. Tänne rakennettiin myös pitäjän uusi kirkko. Vuonna 1647 pitäjä, jonka nimeksi vuosisadan alussa oli vakiintunut ”Kajaaninlinnan pitäjä” (Cajanaborgs socken) jaettiin Paltamon ja Sotkamon seurakunniksi, jotka 1681 saivat myös hallintopitäjän aseman. Paltamon 1600-luvun suurseurakunnasta on aikojen kuluessa muodostettu kymmenkunta erillistä seurakuntaa. Vuosina 1650–1680 Paltamo oli osa Pietari Brahen vapaaherrakuntaa. Oulun lääni
Oulun lääni perustettiin vuonna 1775 entisen Pohjanmaan läänin pohjoisosasta. Uuteen lääniin liitettiin myös Kuusamon suurpitäjä (myöhemmät Kuusamon, Kuolajärven ja Posion kunnat) Västerbottenin läänistä. Vuonna 1809 Haminan rauhan jälkeen lääniin liitettiin Ruotsille jääneestä Västerbottenin läänistä koko Lapin historiallinen maakunta sekä Tornionlaakson itäpuoli. Petsamon alue liitettiin lääniin vuonna 1922. Oulun läänin pohjoisosa erotettiin Lapin lääniksi vuonna 1938. Osa Kuusamon kuntaa menetettiin Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa vuonna 1940. Lapin historiallinen maakunta
Ennen Haminan rauhaa (1809) historiallinen Lappi kuului Ruotsin Västerbottenin lääniin ja oli osa samaa maakuntaa Ruotsin Lapin kanssa. Sitä vastoin Suomen nykyisen Lapin eteläosa oli osa Pohjanmaata ja sitä kutsuttiin Peräpohjolaksi. Kun Suomi erotettiin Ruotsista ja liitettiin Venäjään Suomen suuriruhtinaskuntana, uusi valtioraja jakoi siihenastisen Ruotsin Lapin kahtia. Tämän jälkeen Suomen Lappi kuului Oulun lääniin, kunnes vuonna 1938 perustettiin Lapin lääni. Petsamo kuului Suomeen ajalla Tarton rauhasta Moskovan välirauhaan (1920–1944), ja silloin se saatettiin Suomen historiallisten maakuntien kaanonissa joskus lukea osaksi Lappia. Satakoski
Kun Etelä-Someron kylät, joihin myös Lautela kuului, oli vuonna 1492 siirretty Uskelan seurakunnasta Someron seurakuntaan, olivat nämä kylät jääneet maallisen hallinnon osalta kuulumaan Turun linnalääniin ja myöhemminTurun ja Porin lääniiin, muun Someron kuuluessa Hämeen linnalääniiin ja myöhemmin Hämeen lääniin. Kun läänien rajat koko Suomessa vuonna 1870 yhdenmukaistettiin seurakuntien rajoihin, siirrettiin alkuaan Uskelaan kuuluneet Etelä-Someron kylät kuulumaan maallisen hallinnon osalta Hämeen lääniin, johon Someron pohjoisosa oli kuulunut jo aiemmin. Siirron yhteydessä kuitenkin siihen asti Someron seurakuntaan kuulunut, vuonna 1841 omaksi kyläkseen erotettu Satakoski jätettiin osaksi Turun ja Porin lääniä ja siirrettiin myös kirkollisesti osaksi Kiikalan seurakuntaa. Petsamo
Tuhoa seuranneena vuonna, 1590, siirrettiin Petsamon luostari Kuolan kaupungin linnoituksen suojiin. Luostarin talouden vuoksi se yritti edelleen saada kalastusoikeuksia ja saada koltat maksamaan itselleen veroa. Koltat valittivat asiasta Moskovan suuriruhtinaskunnan hallitsijalle. Venäjän keisari Pietari I tutkitutti kolttien valitukset ja antoi 1697 päätöksen, jolla hän kumoaa edeltäjiensä Petsamon luostarille myönnettyjä kolttia alistavia oikeuksia: Sotkamo
Seutu kuului pitkään vienankarjalaisten vaikutuspiiriin, mistä kertovat useat paikannimet, kuten Katerma, Sumsa ja Jormasjärvi. Keskiajan lopulla korpiseutu muodostui liminkalaisten eräalueeksi. Kainuun jäi vuoden 1323 pähkinäsaaren rauhan itäiseen vaikutuspiiriin. 1500-luvulla asutus laajeni yli vanhan rajan, mutta vasta Täyssinän rauhassa 1595 Kainuu liitettiin Ruotsiin. 1600-luvun alussa alueella oli kolme kylää: Sotkamon, Jormaskylän ja Nuasjärven kylät. Seudulle tuli uudisasukkaita ennen kaikkea Paltamosta ja Oulujärven tienoilta, Keski-Suomesta, Savosta ja Karjalasta. Sotkamossa ja Kuhmonniemessä oli vuonna 1688 yhteensä 200 taloa. Usedom
Noin vuodesta 1000 vuoteen 1945 oli myös saaren itäinen, nykyisin Puolalle kuuluva alue saksankielinen. Itäinen puoli on ollut osa Puolaa vuodesta 1945 lähtien. Tuolloin alueen saksankielinen väestö muutti Saksan puolelle. Saari on kuulunut myös Ruotsille, vuosina 1648–1720. Petsamo
Hallinnollisesti Petsamosta muodostettiin oma Petsamon lääninsä, mutta jo vuoden 1922 alussa alue liitettiin Oulun lääniin. Kun Oulun lääni vuonna 1938 jaettiin kahtia, Petsamo määriteltiin osaksi uutta Lapin lääniä. Suomussalmi
1600-luvulla koko Kainuu oli yhtä pitäjää. Myös maallinen valta oli tuohon aikaa kirkon hallussa, ja ajan myötä näin laajan alueen valvominen kävi mahdottomaksi yhdelle kirkkoherralle. Vuonna 1647 Oulujärven erämaapitäjä päätettiin jakaa kahteen osaan, Sotkamoon ja Paltamoon. Lisäksi Pietari Brahe perusti Kajaanin kaupungin 1651 huolehtimaan maakunnan sivistyksellisistä, taloudellisista ja hallinnollisista tarpeista. Nykyisen Suomussalmen alueet kuuluivat Paltamon seurakuntaan aina vuoteen 1786, jolloin Suomussalmesta tuli Hyrynsalmen kappeliseurakunta. Somalia
Maan pohjoisin osa, Somalimaa julistautui itsenäiseksi kansanäänestyksellä 2001, hakee tunnustusta itsenäisyydelleen. Afrikan sarven kärjessä sijaitseva Puntmaa julistautui autonomiseksi vuonna 1998. Somalimaan pääkaupunki on Hargeisa, Puntmaan pääkaupunki Bosasso. Etelä-Somero
Hallintopitäjäjaossa Someron kirkkopitäjän pohjoisosa kuului ensin Loimon, myöhemmin Portaan hallintopitäjään. Kun muodollisesti vuonna 1694 mutta käytännössä vasta 1777 Portaan hallintopitäjä jakautui Someron ja Tammelan nimismiespitäjiin, vastasi Someron kirkkopitäjän pohjoisosa Someron nimismiespitäjää. Petsamon ortodoksinen seurakunta
Petsamon seurakunta oli perustettu Venäjällä vuonna 1855 ja Suomeen liittämisen jälkeen se perustettiin uudelleen vuonna 1922. Kun Petsamon alue liitettiin Suomeen vuonna 1920, sen alue jakaantui kolmen seurakunnan alaisuuteen, joista Petsamon ja Boriksen ja Glebin seurakunnat sijaitsivat kokonaan Petsamon alueella. Boriksen ja Glebin seurakunta käsitti vain Kolttakönkään ja Salmijärven kylät Paatsjoen varrelta. Lisäksi aivan Petsamon eteläisin osa kuului Nuortijärven Ristikentän seurakuntaan. Suomeen liittämisen jälkeen Boriksen ja Glebin seurakunta ja Ristikentän Suomen puolelle tullut osa liitettiin Petsamon seurakuntaan. Liinahamari
Lapin sodan puhjettua 1944 suomalainen siviiliväestö evakuoitiin etelään. Saksalaiset vetäytyivät Liinahamarista neuvostojoukkojen aloitettua suurhyökkäyksen kahdeksan divisioonan voimin 7. lokakuuta 1944. Jatkosodan rauhanehtojen mukaan Liinahamari ja koko Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle. Somalia
Siad Barren hallinnon kukistuminen sisällis­sodassa merkitsi valtion hajoamista ja valtavaa pakolaisuutta eli somalien diasporaa. Vuonna 1991 maan pohjoisosan entinen Brittiläinen Somalimaa julistautui itsenäiseksi nimellä Somalimaa. Vaikka se onkin Etelä-Somaliaa vakaampi, sitä ei ole virallisesti tunnustanut mikään valtio. Nikkeli (Murmanskin alue)
Moskovan välirauhansopimus solmittiin syyskuussa 1944 ja Suomi luovutti Petsamon Neuvostoliitolle. Saksalaiset vetäytyivät Petsamosta Norjaan lokakuussa 1944. Samalla he tuhosivat muun muassa Jäniskosken voimalaitoksen ja osittain Kolosjoen sulaton. Alueen siirtyminen Neuvostoliitolle vahvistettiin Pariisin rauhansopimuksessa 1947. Nautsi
Nautsi () oli Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan läntisin kylä Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Se sijaitsi Petsamon länsiosassa Paatsjokeen laskevan Nautsijoen varrella lähellä Norjan ja Inarin rajoja. Nautsin naapurikyliä olivat Petsamon puolella pohjoisessa Höyhenjärvi ja idässä Suonikylä ja lännessä Inarin puolella Paatsjoki. Pohjoisessa Nautsi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjoessa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Nautsi tuli kuulumaan Höyhenjärven kyläkuntaan. Jokikylä (Petsamo)
Jokikylä oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan keskiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Jokikylä muodostettiin vuonna 1930 valtioneuvoston vahvistamassa Petsamon uudessa kyläjaossa yhdistämällä yhdeksi kyläkunnaksi useampia aiempia kyliä; näin yhdistyneet kylät olivat Alaluostari, Yläluostari, Moskova ja Puska. Nimitys Jokikylä tuli siitä, että kylä käsitti Petsamonjoen alueen joen suulla sijainneen Petsamon kirkonkylän eteläpuolelta. Jokikylän alueella sijaitsivat Petsamon ortodoksinen luostari, Petsamon luterilainen kirkko ja Petsamon lentokenttä. Pikku-Maattivuono
Pikku-Maattivuono () on Barentsinmeren vuono Petsamon kunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Vuono sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueella. Pikku-Maattivuono sijaitsee Petsamonvuonon ja Maattivuonon välissä, aivan Petsamonvuonon suun itäpuolella. Vuono on noin kuusi kilometriä pitkä ja sen perukkaan laskee muutama pieni järvi. Pikku-Maattivuonon alueella ei ollut pysyvää asutusta alueen kuuluessa Suomelle, eikä siellä ole asutusta myöskään nykyisin. Suomen ja Venäjän raja
Suomen itsenäistyttyä rajasta tuli jälleen itsenäisten valtioiden raja. Tarton rauhassa (1920) siirrettiin Petsamo osaksi Suomea. Rajan itäpuolinen valtio vaihtui Neuvostoliitoksi vuonna 1922. Petsamon rata
Jatkosodan aikana Pohjois-Suomessa rintamavastuun saaneille saksalaisjoukoille Petsamo oli merkittävä Murmanskiin suuntautuvan hyökkäyksen tukialueena ja ennen kaikkea Saksan sotatarviketuotannolle merkittävän Petsamon nikkelin vuoksi. Saksalaisjoukkojen komentaja Nikolaus von Falkenhorst esitti suomalaisille radan rakentamista heti jatkosodan alussa, 27. kesäkuuta 1941. Rata olisi seurannut professori Castrénin hylkäämää Ounasjokivarren linjausta Sodankylään ja sieltä edelleen Castrénin esittämää ratasuuntaa Petsamon Liinahamariin. Saksalaisten rata olisi ollut ainakin alkuvaiheessaan ainoastaan kapearaiteinen. Ensimmäinen rakennusvaihe kattoi radan Vuotsoon. Valmiin radan pääkäyttö olisi ollut Petsamon nikkelimalmin kuljetus ja saksalaisjoukkojen huolto. Räimälä
Räimälä oli osa Suomelle kuulunutta Salmin kuntaa vuoteen 1944 asti, jolloin alue luovutettiin Neuvostoliitolle. Petsamo
Vuonna 1590 suomalaisten Tornion ja Kemin talonpoikien muodostama sotajoukko vaelsi erämaiden halki Petsamoon tuhoamaan ja ryöstämään Petsamon luostarin. Norjan valtionarkistossa olevan Värdöhusissa 7. elokuuta 1590 päivätyn kirjallisen lähteen mukaan kuoliaaksi lyötiin igumeeni Gurrij, kolme pappia, 37 munkkia, karjakkoina toimineet naiset Femenj ja Kyllinna. Rakennuksista mainitaan luostarialueella olleet rakennukset, suurin osa (irtaimesta) tavarasta, karjatalo sekä mylly, satamarakennuksena toiminut Wickitz-talo, veneiden ja laivojen valmistukseen tarkoitetut tukit ja alukset. Tuhoamatta jäi kaksi kotaa ja aitta, jotka olivat saaressa. Saamelaisten historia
Knäredin rauhan jälkeen Lapissa oli kaksi yhteisaluetta: ruotsalais-norjalainen yhteisalue ja norjalais-venäläinen yhteisalue. Ruotsalais-norjalaiseen yhteisalueeseen kuuluivat Aviovaara, Koutokeino, Lappojärvi, Teno ja Utsjoki Tornion Lapista sekä Inari Kemin Lapista. Käytännössä Ruotsi hallitsi aluetta. Norjalais-venäläiseen yhteisalueeseen kuuluivat Koltan Lapista Näätämö, Paatsjoki ja Petsamo. Käytännössä Venäjä hallitsi aluetta. Vaikka pääosa Kemin Lappia kuuluikin Täyssinän rauhan jälkeen kiistattomasti Ruotsin omistukseen, sitä on Venäjän säilyttämän verotusoikeuden perusteella joskus nimitetty ruotsalais-venäläiseksi yhteisalueeksi ja Inaria vastaavasti ruotsalais-norjalais-venäläiseksi yhteisalueeksi. Petsamo
Walleniuksen johtama komennuskunta lähti Rovaniemeltä 5.–7. tammikuuta 1920 hiihtämään 520 kilometrin matkaa Petsamoon. Talvitie päättyi 300 kilometrin päässä Ivalossa ja raja ylitettiin ilman ulkoasiainministeriön suoranaista lupaa 28. tammikuuta 1920. Petsamo tavoitettiin 10. helmikuuta 1920. Petsamoon pääsemiseen mennessä lisäjoukkoja oli tarjottu muun muassa huoltoon sen verran, että kirjavahvuus oli 156 miestä. 22. maaliskuuta 1920 neuvostovenäläiset nousivat maihin Trifonassa. Saman päivän iltapäivänä 480 sotilasta saapui Moskovan kylään, minkä seurauksena komennuskunta vetäytyi Salmijärvelle. Walleniuksen ehdotettua vetäytymistä Suomeen, käski Erichin hallituksen sotaministeri, Bruno Jalander, pysyä paikoillaan. 1. huhtikuuta ilmoitti ulkoasiainministeri Rudolf Holsti välirauhasta Suomen ja Neuvosto-Venäjän kesken. Kello 3 alkoi neuvostovenäläisten hyökkäys Salmijärvelle ja retkikunta vetäytyi tappioiden vähentämiseksi Suomen puolelle Virtaniemeen 4. huhtikuuta 1920. Petsamo
Petsamonvuonon taholla oli Petsamonjoen varressa Yläluostarin kylä. Tästä johti 15 kilometrin pituinen hyvä maantie Alaluostarin kylään, jossa oli venäläisen sotaväen kasarmi ja luostari. Kilometrin verran pohjoiseen oli Näsykkä (20 taloa eli savua), josta johti yhdystie länteen. Jokisuun itäpuolella olivat Kaakkurin kylät ja Poikkijoki eli Lapinkylä (yhteensä noin 40 taloa eli savua). Näsykästä kolme kilometriä pohjoiseen oli vuonon keskuskylä Parkkina (30 taloa eli savua), ja siitä nelisen kilometriä pohjoiseen Trifonan kylä (15 taloa eli savua), sekä sen vastapäätä vuonon itärannalla Porovaara (10 taloa eli savua).Trifonan pohjoispuolella oli vielä Heikinpaikka ja Iivananmukka muutamine asukkaineen. Petsamo-yhtiö
Petsamo-yhtiön kulutustavarakauppa ei ollut saavuttanut petsamolaisten luottamusta. Paikalliset pitivät yhtiön toimintaa vieraana ja hinnoittelua epäoikeudenmukaisena. Vuonna 1924 paikallinen väestö perusti Petsamoon Petsamon Osuuskaupan. Osuuskauppa veti alueen kuluttajakaupan, jolloin Petsamo-yhtiön talous hankaloitui entisestään. Lapin sota
Neuvostoliittolaiset joukot etenivät saksalaisten perässä Suomen puolelle Suomussalmelle ja Kuusamoon asti, joista ne poistuivat marraskuussa. Lähtiessä alueen kylät ryöstettiin. Petsamoon ja Pohjois-Norjaan kohdistuneen neuvostohyökkäyksen joukot etenivät Petsamosta Ivalon tienhaaraan asti, kuitenkin vasta saksalaisten vetäydyttyä. Ivalosta neuvostojoukot poistuivat vasta syyskuussa 1945. Suomussalmi
Suomussalmen kunta rajoittuu Taivalkosken, Puolangan ja Hyrynsalmen kuntiin, Kuusamon, Pudasjärven ja Kuhmon kaupunkeihin sekä idässä Venäjään. Suomussalmen kunta on perustettu vuonna 1867. Petsamo
Lukuvuonna 1937–1938 Petsamo oli jaettu 9 koulupiiriin. Pitkäjärvi (Petsamo)
Pitkäjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Pitkäjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Pitkäjärven etelärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Salmijärvi ja Menikka sekä etelässä Vouvatusjärvi. Lännessä Pitkäjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Pitkäjärven kyläkuntaa tulivat kuulumaan Pitkäjärven ja Vouvatusjärven kylät. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta. Palermo
Myöhemmin Palermo kuului Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle, Espanjalle ja Napolille. 1800-luvun puolessa välissä kaupungissa oli noin asukasta. Palermo liitettiin muun Sisilian mukana Italian kuningaskuntaan vuonna 1860. Petsamo-peli
Frans Nybergin laatima Petsamo Peli, tehty Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kivipainossa 1931.
Lautapeli jossa seikkaillaan Lapissa. Nähtävänä Rovaniemellä Arktikumin tiloissa 2017 Petsamo-näyttelyssä. Petsamo (Murmanskin alue)
Petsamon naapurit ovat lännessä Norja, idässä Kuolan piiri ja etelässä Korzunovon maalaiskunta. Petsamo-yhtiö
Vuonna 1926 aloitettiin yhtiön lopettaminen jatkuvien tappioiden vuoksi. Asiaa oli suositellut jo kaksi vuotta aikaisemmin valtioneuvoston asettama Östen Elfingin johtama komitea. Yhtiön varastot ja omaisuus myytiin pilkkahinnalla, lähinnä valtiolle. Yhtiö lopetettiin vuonna 1929. Lapin vaalipiiri
Lapinmaan vaalipiiriin kuului Oulun lääniin Petsamon kuntana 1922 liitetty Petsamon lääni (1921).Lapin lääni perustettiin 1938 ja Lapinmaan vaalipiiristä sekä Oulun läänin pohjoisesta vaalipiirin pohjoisosasta muodostettiin Lapin läänin vaalipiiri. Oulun pohjoisen vaalipiirin eteläisimmät kunnat jäivät osaksi yhdistettyä Oulun läänin vaalipiiriä. Vaalipiirin nimi muuttui vuoden 1995 uudistuksessa maakuntanimeä vastaten Lapin vaalipiiriksi. Bromma
Nykyään ei ole olemassa kaupunginosaa, jonka nimi olisi Bromma. Bromman ja Västerledin "kaupunginosa-alueet" perustettiin vuonna 1997. Västerled kuitenkin yhdistettiin Brommaan jo vuonna 1998. Essingenin saaret kuuluvat Kungsholmenin kaupunginosa-alueeseen ja Sundbybergin kauppala muodostaa nykyään Sundbybergin kunnan. Petsamo
Suomen pyytäessä Saksalta itsenäisyytensä tunnustamista 2. tammikuuta 1918, yrittivät suomalaiset saada saksalaiset tunnustamaan myös "Suomen pohjoisrajan ja Jäämeren välisen alueen liittämisen Suomeen", mihin se ei suostunut siksi, että sillä oli neuvostovenäläisten kanssa aselepo Brest-Litovskin rauhan neuvotteluja varten. Samaa asiaa yrittivät suomalaiset edistää myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joka kuitenkin Yhdysvaltain tapaan tunnusti Suomen itsenäisyyden vasta 1919 eikä suostunut tunnustamaan Suomen Petsamo-toiveita. Brest-Litovskin rauhan jälkeen Britannia, Ranska ja Yhdysvallat ryhtyivät Pohjois-Venäjän interventioon estääkseen Murmanskissa ja Arkangelissa olevien kivihiiltensä ja 600 000 tonnin sotatarvikkeiden joutumisen bolševikkien hallitukselle tai Suomen sekä Saksan oman politiikan vuoksi saksalaisille. Arkangelin lisäksi Murmanskin miehittäminen ympärysvaltojen toimesta Venäjän valkoisen liikkeen Pohjoisen hallituksen tueksi johti siihen, että Suomi ja Britannia ajautuivat Venäjän sisällissodan alkuvaiheen vuoksi vastapuolille myös siksi, että britit värväsivät Muurmannin legioonan Luoteis-Venäjälle paenneista pääasiassa Pohjois-Suomessa Suomen sisällissodan alkutaistelut Svinhufvudin itsenäisyyssenaatin suojeluskunnille. Suur-Suomi
Vuonna 1919 Repolan ja Porajärven kunnat julistautuivat eronneiksi Venäjästä ja liittyneiksi Suomeen, mutta rajansiirtoa ei virallisesti vahvistettu. Vuonna 1920 Tarton rauhanneuvotteluissa Suomi vaati muutakin Itä-Karjalaa itselleen. Venäjä ei suostunut tähän ja vaati Repolaa ja Porajärveäkin itselleen mutta tarjosi Suomelle Petsamoa. Väittelyn jälkeen presidentti K. J. Ståhlberg suostui tähän aluevaihtoon. Itä-Karjala-vaateista luopumisen takia oikeiston äärimmäisellä laidalla rauhaa pidettiin häpeärauhana. Palermo
Panormos vaikuttaa säilyneen kukoistavana Rooman keisariajan lopulle ja myöhäisantiikkiin saakka, vaikkakaan sillä ei ollut Sisiliassa koskaan aivan samaa asemaa kuin Palermolla nykyisin saaren pääkaupunkina. Kaupunki päätyi muun Sisilian mukana goottien valtaan, ja oli saaren viimeinen keskus, jonka Belisarius valtasi Itä-Roomalle eli Bysantille vuonna 535 jaa. Tämän jälkeen kaupunki säilyi osana Bysanttia vuoteen 835, jolloin saraseenit valtasivat sen. Nämä tekivät kaupungista keskuksensa Sisiliassa. Sillä säilyi tämä asema myös normannivallan aikana. Suomen aluemuutokset
Tarton rauhassa Suomeen liitettiin Venäjästä Petsamo korvauksena vuonna 1864 luovutetusta Siestarjoen asetehtaan alueesta. Paatsjoki
Vuosina 1920–1944, jatkosodan päättäneeseen Moskovan välirauhaan asti, Paatsjoki oli osa Suomen Petsamon kunnan ja Norjan välistä rajaa. Välirauhassa Petsamo luovutettiin Neuvostoliitolle. Neuvostoliiton joukot kuitenkin miehittävät Itä-Inariakin vielä jonkin aikaa sopimuksen jälkeen. Kesällä 1945 Suomen ja Neuvostoliiton raja käytiin vanhalle Petsamon rajalle. Muotkavaarasta Korvatunturiin asti hakattiin kahdeksan metriä leveä raja-aukko. Perääntyvät saksalaiset olivat räjäyttäneet Suomen Kolosjoen nikkelisulattoa varten rakentaman Jäniskosken vesivoimalaitoksen hylyksi. Viikko ennen helmikuussa 1947 Pariisin rauhansopimusta Suomi luovutti vielä erillisellä sopimuksella niin sanotun Jäniskosken–Niskakosken alueen Neuvostoliiton vaatimusten perusteella, 1,3 miljardin markan osahyvityksenä liittoutuneiden (käytännössä Neuvostoliiton) valvontakomission määräämistä noin kuuden miljardin markan nk. saksalaissaatavien korvaussummasta, joka oli riippumaton varsinaisista sotakorvauksista. Luovutettu alue käsitti Paatsjoen kylästä Rajakosken lähelle ulottuvan Inarin kunnan Paatsjoen alueen ja Inarin vesivoiman; siihen kuului 176 neliökilometriä maata, valtion varoin jälleenrakennettu Jäniskosken voimalaitos ja Niskakoskeen rakennettu säännöstelypato. Jäniskosken ja Niskakosken lisäksi luovutetulla alueella Paatsjoessa oli viisi muutakin koskea. Petsamo-yhtiö
Komitea ehdotti Petsamoon perustettavaksi yhtiön, joka harjoittaisi kalataloutta sekä hoitaisi elintarvikehuollon ja vähittäiskaupan alueella. Komitean mukaan valtion tulisi omistaa yhtiöstä puolet. Yhtiön perustamisen valmistelu alkoi syksyllä 1920 sisäasiainministeriön johdolla. Suomussalmi
Suomen talvisodan ensimmäiset laukaukset ammuttiin Suomussalmen Karttimossa 30. marraskuuta 1939. Raatteessa rajavartijat kuulivat radiosta diplomaattisuhteiden katkenneen ja suunnilleen samoilla hetkillä alkoi ampuminen sielläkin. Neuvostoliiton 163. divisioona tuli kahta reittiä Suomussalmelle ja kohtasi aluksi vain vähäisiä rajavartiojoukkoja. Vihollisen hidastelu mahdollisti lisäjoukkojen (9. divisioona) siirron Suomussalmelle. Suomalaisia joukkoja komensi jääkärieversti Hjalmar Siilasvuo. Ensimmäisistä voitokkaista taisteluista Kuusamon suunnalla vastasi everstiluutnantti Paavo Susitaipaleen johtoon siirtynyt Erillinen pataljoona 16 Kuusamosta. Ryhmä Sudelle alistettiin myös Porissa perustettu Polkupyöräpataljoona 6, jonka muistomerkki on Kylänmäellä. Porovaara
Porovaara oli kylä Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttaman Petsamon kunnan itäsosassa. Kylä sijaitsi Petsamonvuonon itärannalla Kaakkurin kylän pohjoispuolella. Porovaaraa vastapäätä vuonon länsirannalla oli Trifonan kylä. Virallisesti Porovaara tuli kuulumaan valtioneuvoston vuonna 1930 hyväksymän Petsamon kyläjaon mukaan Vuonokylän kyläkuntaan. Nykyisin Porovaara on asumaton ja sen alue kuuluu Petsamon piirin Petsamon kaupunkikuntaan. Saamelaisten historia
Ruotsalais-norjalainen yhteisalue jaettiin vuonna 1751 Strömstadin sopimuksella. Ruotsin vaikean ulkopoliittisen tilanteen ja ruotsalaisten rajakomissaarien välinpitämättömyyden vuoksi Norja onnistui saamaan äärimmäisen edullisen sopimuksen, joka luovutti sen omistukseen Aviovaaran, Koutokeinon ja Lappojärven lapinkylät sekä puolet Tenon ja neljänneksen Utsjoen lapinkylistä. Petsamon rata
Petsamon rata oli vuosina 1918–1944 suunnitteilla ollut rautatiehanke, joka olisi yhdistänyt Jäämeren rannikon Suomen rataverkkoon. Ratahanke peruuntui jatkosodan päättyessä 1944, kun Suomi luovutti Petsamon Neuvostoliitolle aseleposopimuksen ehtojen mukaisesti. Puumala
Puumala kuului alunperin Sääminkiin. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1616 ja pitäjä vuonna 1635. Keskiajalla Puumalan läpi kulki aikanaan tärkeä kauppareitti, Vanha Viipurintie. Puumalassa käytiin an liittyviä taisteluita vuonna 1788, ja Puumalan kirkko vaurioitui niissä. Puumalansalmen rannalla sijaitseva kirkonkylän satama oli 1900-luvun alusta tärkeä puutavaran tärkeän vientisatama. Kuopion ja Pietarin väliä kulkevat laivat pysähtyivät siellä. Petsamo
Välirauhan aikana Petsamon Liinahamarin sataman kautta kulki Suomen koko ulkomaankauppa valtamerille, ainoastaan Itämeren alueen maihin suuntautuva kauppa hoidettiin muiden satamien kautta. Liinahamarin reitin maantiekuljetuksia Jäämerentietä pitkin Rovaniemeltä oli hoitamassa tuhansia siirtotyöläisiä, joille perustettiin pikavauhtia yhdyskuntia Petsamon alueelle. Kuorma-autoja oli liikenteessä yli tuhat. Britannia katkaisi merikuljetukset jatkosodan sytyttyä. Sodan alkuvaiheessa brittikoneet pommittivat Liinahamarin satamaa. Etelä-Somero
Vasta vuonna 1870 toisaalta maallista hallintoa edustavien läänien, nimismiespitäjien ja käräjäkuntien ja toisaalta kirkollista hallintoa edustavien seurakuntien rajat koko Suomessa yhtenäistettiin, ja Etelä-Someron kylät siirrettiin myös maallisessa hallinnossa osaksi Hämeen lääniä, johon ensin Hämeen linnalääniiin ja sitten Uudenmaan ja Hämeen lääniin kuulunut muu osa Somerosta oli kuulunut jo aiemmin. Panormos (Sisilia)
Panormos vaikuttaa säilyneen kukoistavana Rooman keisarikauden lopulle saakka, vaikkakaan se ei ollut vielä saaren tärkein keskus. Kaupunki päätyi muun Sisilian mukana goottien valtaan, ja oli saaren viimeisiä paikkoja, jonka Belisarius valtasi Itä-Roomalle eli Bysantille vuonna 535 jaa. Tämän jälkeen kaupunki säilyi osana Bysanttia vuoteen 835, jolloin saraseenit valtasivat sen. Nämä tekivät kaupungista keskuksensa Sisiliassa. Sillä säilyi tämä asema myös normannivallan aikana, ja myös Palermon nykyinen asema saaren pääkaupunkina on tätä perua. Kuusamo
1670-luvulla Kuusamoon saapui väestöä Kainuusta, Sotkamon, Paltamon ja Pudasjärven ja Iin pitäjistä sekä lännestä Tornio- ja Kemijoenvarresta. Saamelaiset haastoivat uudisasuttajia käräjille luvattomasta tunkeutumisesta alueilleen, mutta uudisasuttajien poikkeuksellisen suuri määrä – vuonna 1685 jo lähes 200 henkeä – merkitsi ettei oikeuslaitoksella ollut käytännön mahdollisuuksia paljonkaan puuttua tapahtuneeseen. Uudisasukkaiden muutto Kuusamon alueelle johti saamelaiskulttuurin nopeaan tuhoutumiseen. Pastori Laguksen antamien tietojen perusteella 1713 Kuusamossa asui 79 uudisasukas- ja 10 saamelaisperhettä, mutta 1760-luvulla koko Kuusamon alueella ei ollut enää ainuttakaan saamelaista. Saamelaisasutuksesta kertovat yhä mm. hautapaikat, asumusten jäännökset tulisijoineen ja noitarummut sekä nykypäiviin asti säilynyt rikas saamenkielinen paikannimistö. Uudisasukkaiden mukana maanviljely nousi vähitellen tärkeimmäksi elinkeinoksi. Maatalouden ohella harjoitettiin poronhoitoa ja tervanpolttoa. Asumukset jouduttiin usein pystyttämään tiettömien taipaleiden taakse ja ainoana kulkuvälineenä oli pitkä sulavaliikkeinen vene ja metsissä poro. Petsamon retket
Ennen vuotta 1918 Petsamo ei kuulunut Suomeen, vaikka tsaari Aleksanteri II lupasi sen 1864 vastineena Rajajoen suulla sijainneesta Siestarjoen tehdasalueesta. Suomelle korvauksena, kun Suomi luovutti Venäjälle asetehtaan Rajajoelta. Vuonna 1918 sekä valkoiset että punaiset olivat kiinnostuneita Petsamosta. Punaisten kansankomissaarina toiminut Yrjö Sirola neuvotteli Venäjän bolševikkien kanssa Petsamon liittämisestä Suomeen. Valkoisten puolella erityisesti suomalaiset liikemiehet olivat kiinnostuneita Petsamon omistajuudesta sen tarjoamien mahdollisuuksien vuoksi. Retkikunnat koostuivat lähinnä siviileistä. Etappimiehinä ja huollossa toimivat tunnetut taiteilijat Jalmari Ruokokoski ja Eero Nelimarkka. Ruokokoski oli Renvallin adjutanttina. Petsamo
Suomessa vuoden 1826 maalle epäedullisia rajanvetoja ei ole juuri käsitelty. Vuoden 1826 neuvotteluissa suomalaisten asumista ja intressejä alueella ei otettu huomioon. Sen sijaan Norjan käännettyä Venäjän arkkiviholliselle Tanskalle selkänsä, Venäjä oli valmis suosimaan Norjan kantoja ja valmis vetämään rajalinjan itään aina Paatsjokeen saakka. Suomalaisille näissä neuvotteluissa luvattiin rajanvedoista riippumatta vapaa pääsy Jäämerelle. Tosiasiassa asujaimisto Paatsjoen länsipuolella koostui saamelaisista, suomalaisista ja norjalaisista. Suomalaisille epäedullisen v. 1826 rajanvedon vastineeksi annettu lupaus vapaasta pääsystä Jäämerelle voidaan nähdä osasyynä Petsamon alueen liittämiselle myöhemmin Tarton rauhassa Suomelle, Venäjän antaman lupauksen ja Suomen intressit sivuttaneen rajanvedon lunastamisena. Salmijärvi (Paatsjoki)
Salmijärvi (, ) on suvantojärvi Paatsjoen keskijuoksulla Venäjän ja Norjan rajalla. Venäjän puoleinen osa kuuluu Petsamon piirin Nikelin kuntaan ja Norjan puoleinen osa Finnmarkin läänin Etelä-Varangin kuntaan. Venäjälle kuuluva itäosa oli osa Suomelle kuulunutta Petsamon kuntaa vuosina 1920–1944. Saarenmaa
Saarenmaa luovutettiin Ruotsille Brömsebron rauhassa vuonna 1645 ja liitettiin osaksi Viron hallintoaluetta. Uudenkaupungin rauhassa 1721 saari liitettiin Viron mukana Venäjän keisarikuntaan. Viron itsenäistyessä Saarenmaa kuului edelleen Viroon. Numeroniemen majakka
Numeroniemen majakka () on Venäjän Murmanskin alueella Barentsinmeren Petsamonvuonon suun itäpuolella sijaitseva majakka. Numeroniemi majakoineen kuului Suomeen osana silloista Petsamon kuntaa 1920-1944. Nykyisin se on Venäjän Petsamon kunnan alueella. Norrmalm (kaupunginosa-alue)
Nykyään Norrmalmin eteläosaa pidetään kaupungin keskustana, jota kutsutaan nimellä "Stockholms city". Historiallisesti Brunkebergsåsen-kukkula jakoi kaupunginosan kahtia, mutta ajan myötä maasto on tasaantunut, kun maata on viety alueelta pois. Vuosina 1602–1635 Norrmalm oli jopa oma kaupunkinsa omine pormestareineen, ennen kuin se liitettiin takaisin Tukholmaan. Sumo
Otteluita järjestettiin paitsi maaseudulla erilaisten uskonnollisten rituaalien yhteydessä myös keisarin hovissa esim. ulkomaisten lähetystöjen huvitukseksi tai kruunajaisten yhteydessä. 45. keisari Shōmu, jonka hallituskausi oli vuosina 724–749, otti tavakseen kerätyttää ottelijoita kuukalenterin mukaan seitsemännen kuukauden seitsemänneksi päiväksi (elokuun alkupäiviä länsimaalaisittain) keisarillisen palatsin puutarhaan ottelemaan ns. sechiezumōa () tarkoituksenaan rukoilla tällä tavoin siunausta ja menestystä koko Japanin kansalle. Muutamina seuraavina vuosisatoina käytäntö vakiintui, sääntöjä laadittiin ja ottelutekniikoita kehitettiin. Petsamon taistelu
Petsamon taistelu käytiin Suomen ja Neuvostoliiton joukkojen välillä Petsamossa Lapissa. Taistelu alkoi talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939, ja se päättyi sodan loppumiseen 12. maaliskuuta 1940. Taistelu käytiin osasto Pennasen ja Neuvostoliiton 52. divisioonan ja 104. vuoristodivisioonan välillä. Suomen osalta taistelutoimia johdettiin ensin Pohjois-Suomen Ryhmän ja myöhemmin Lapin Ryhmän esikunnasta Suojoki (Somero)
Kun Etelä-Someron kylät vuonna 1492 oli siirretty osaksi Someron seurakuntaa, jäivät ne edelleen maallisessa hallinnossa kuulumaan samoihin hallinnollisiin kokonaisuuksiin Uskelan puoleisten naapurikyliensä kanssa ja olivat näin osa Turun ja Porin lääniä kun Somero ja koko Somerniemen kappeli kuuluivat Hämeen lääniin. Vasta kun lääninrajat vuonna 1870 koko Suomessa yhtenäistettiin seurakuntarajojen kanssa, näistä kylistä tuli myös hallinnollisesti osa Hämeen lääniä muun Someron tavoin. Somalian historia
Loppuvuodesta 1988 Somalian hallitus aloitti pohjoisen suurimman kaupungin pommitukset. Kesällä 1990 sissit olivat saaneet haltuunsa jo lähes koko Somalian pääkaupunkia Mogadishua ja Gedon maakuntaa lukuun ottamatta. Kiihtynyt sota pakotti ihmisiä muuttamaan maasta. Syksyllä taistelut kiihtyivät ja Mogadishun esikaupunkeja pommitettiin raketinheittimillä. Tammikuussa 1991 kapinalliset etenivät Mogadishuun ja valloittivat sen. Siad Barre oli kuitenkin jo paennut Gedoon, josta käsin hän vielä yritti paluuta valtaan. Petsamo
Venäjän kanssa solmitussa Tarton rauhassa 14. lokakuuta 1920 Petsamo liitettiin Suomeen. Rauha astui voimaan rajoineen 31. joulukuuta 1920. Tarton rauhan rajamäärittelyn vuoksi Muotkan ja Uuran sekä Suonikylän suomalaiskylät jäivät Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan puolelle rajaa. Suomalaiset miehittivät Suomen valtioalueeksi Petsamon uudenvuodenpäivänä 1921. Petsamo (Tampere)
Petsamon eteläistä osaa, Saukonmäkeä, alettiin pian kutsua Pellavanpetsamoksi, koska Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy (Tampella) rakensi sinne työväelleen oman asuntoalueen. Pellavapetsamon talojen rakennustyöt aloitettiin 1927 ja viimeiset talot valmistuivat 1930-luvun alussa. Pietarsaari
Pietarsaaren emäpitäjä Pedersöre satamapaikkoineen on vanha kauppapaikka. Koko nykyinen Pohjanmaa oli 1200-luvulla jaettu hallinnollisesti kahteen alueeseen, Mustasaareen ja Pedersöreen. Jälkimmäiseen kuuluivat alueet Vöyriltä valtakunnan rajalle. Alueen halki kulki myös vanha kauppatie, joka kulki Pohjois-Ruotsista Hämeeseen. Pedersören nimi mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1348. Saamelaisten historia
Norjalais-venäläinen yhteisalue jaettiin vuonna 1826 Pietarin sopimuksella. Norja onnistui nytkin saamaan hyvin edullisen sopimuksen, joka takasi sen omistukseen Näätämön lapinkylän pohjoisosan ja Paatsjoen lapinkylän länsiosan. Näätämön eteläosa liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan. Lappi
Tarton rauhassa vuonna 1920 Suomeen liitettiin Petsamo, joka muodosti aluksi oman lääninsä. Vuonna 1938 perustettiin Lapin lääni, jonka osaksi Petsamo liitettiin. Suomen itsenäisyyden aikana Petsamo saatettiin joskus myös lukea osaksi Lapin historiallista maakuntaa. Suomussalmi
Suomussalmen ensimmäisessä kuntakokouksessa 12. lokakuuta 1867 päätettiin, että Suomussalmella siirrytään kunnallishallintoon 1. tammikuuta 1868. Näin kirkko ja kunnallishallinto erotettiin toisistaan ja samalla kunnan nimi muutettiin Kiannasta Kirkonkylän ja Hulkonniemen välisestä salmen mukaan Suomussalmeksi. Nykyisin Kiannasta puhuttaessa tarkoitetaan Kiannanniemeä tai Kiantajärveä, mutta esimerkiksi 1930-luvulle sijoittuvissa Kalle Päätalon romaaneissa suomussalmelaisista puhutaan ”kijantalaisina”. Petsamo
Vaikeuksien jälkeen lisävoimien pyynnöistä huolimatta Renvallin retkikunta hajotettiin 3. heinäkuuta 1918. Suomen yleisesikunta siirsi rajanvartioinnin kokonaan Lapin rajakomendantille. Setumaa
Setumaa kuului keskiajalta lähtien Venäjään, mutta liitettiin vuonna 1920 Tarton rauhansopimuksessa Viroon, jolloin siitä muodostettiin Petserinmaan maakunta. Kun Neuvostoliitto toisen maailmansodan lopussa miehitti Viron, noin kaksi kolmasosaa Setumaasta irrotettiin muun Neuvosto-Viron yhteydestä ja liitettiin hallinnollisesti Venäjän neuvostotasavaltaan. Viron itsenäistyessä uudelleen vuonna 1991 alueet jäivät osaksi Venäjää, mikä on aiheuttanut runsaasti kiistoja maiden välille. Purmo
Purmo oli Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Purmon kunta liitettiin 1977 Pietarsaaren maalaiskuntaan (vuodesta 1989 alkaen Pedersören kunta). Purmossa sijaitsee Antti Hakolan vuonna 1772 rakentama puukirkko. Purmossa sijaitsevasta Ilveskivi-nimisestä siirtolohkareesta on saatu aihe Purmon entiseen kunnanvaakunaan. Petsamo (Murmanskin alue)
Petsamon kunta perustettiin vuonna 2004. Kunnassa on 7 418 asukasta, joista Petsamon taajamassa 3 188 as. (2010). Parkkina
Parkkina oli Suomelle vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan kirkonkylä. Kylä sijaitsi Petsamon pohjoisosassa Petsamonvuonon perukassa Petsamonjoen suulla, joen ja Parkkinatunturin välissä. Sen naapurikyliä olivat idässä Petsamonjoen toisella puolella Kaakkuri, lännessä ja etelässä Alaluostari ja Näsykkä sekä pohjoisessa Trifona. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan kirkonkylään kuuluivat Parkkinan ja Näsykän kylät. Nykyisin Parkkina on osa Petsamon kaupunkityyppistä taajamaa, joka on Murmanskin alueeseen kuuluvan Petsamon piirin hallintokeskus. Berliinin neuvottelut 1918
26.6. Suomen senaatti lähetti Englannin hallitukselle nootin, jossa vaaditiin brittiläisiä joukkoja poistumaan Petsamon alueelta ja jättämään sen Suomelle. Senaatti vetosi siihen, että Petsamon oli jopa keisari Aleksanteri katsonut kuuluvan Suomelle. Venäjän keisari, joka oli samalla Suomen suuriruhtinas, oli 1864 luvannut Suomelle Petsamon vastineena Rajajoen suulla sijainneesta Siestarjoen tehdasalueesta. Englannin edustaja piti noottia uhkavaatimuksena ja katsoi sen osoittavan, että Suomi oli Saksan myötäilijä. Somero
Joko kappelina tai itsenäisenä seurakuntana Somero mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1449 ja se lienee ollut itsenäinen seurakunta viimeistään vuonna 1492. Aluksi seurakunta on käsittänyt vain nykyisen Someron Hämeen linnalääniin kuuluneen pohjoisosan, mutta vuonna 1492 seurakuntaan liitettiin myös nykyisen Etelä-Someron silloiset seitsemän kylää Uskelan kirkkopitäjästä. Viimeistään 1300-luvun lopulta Somero lienee ollut vähintään kappeliseurakunta, joka lienee luettu Tammelan kanssa esim. Hattulan kirkkopitäjään nykyisen Etelä-Someron kuuluessa Uskelaan. Petsamo
Pinnanmuodot ovat loivapiirteisiä, jääkauden pyöristämiä ja muovaamia. Aivan Petsamon eteläisimmän osan kautta kaartuu Saariselän tunturiryhmä, jonka korkeimmat tunturit Petsamon alueella ovat Joutsenpää (716 metriä), Talkkunapää (638 metriä), Jonlaki (635 metriä) ja Suorsapää (626 metriä). Saariselän pohjoispuolella on Luttojoen allas, joka liittyy lännessä Paatsjoen alueella Inarinjärven altaaseen. Petsamon pohjoisosan poikki, Paatsjoelta Petsamonjoen itäpuolelle, kaartuu Petsamontunturien ryhmä, jonka korkeimmat tunturit ovat Kuorpukas (632 metriä), Säräslaki (555 metriä) ja Maattert (528 metriä). Petsamontunturien pohjoislaidalla on matalampien, "malmituntureina" tunnettujen tunturien ketju, johon kuuluvat muiden muassa Kaulatunturi, Kammikivitunturi ja Ortoaivi. Petsamontunturien ketjun itäosan poikki kulkee Petsamonjoen mahtava puhkaisulaakso. Jäämeren rannikolla vuonojen välissä on useita matalampia tuntureita, joista korkein on 507 metriä korkea Pasaritunturi. Kalastajasaarento on sisäosistaan tasaista laakiota, jonka reunoilla on jyrkkiä pahtoja ja kanjoneita, varsinkin Pummanginniemellä. Kalastajasaarennon korkeimpia kohtia on Alegoaivi (328 metriä). Pummanginniemen länsipuolella Barentsinmeressä on matalat Heinäsaaret. Pátmos
Kreikan itsenäisyystaistelu vuosina 1821–1828 merkitsi Pátmoksen joutumista osmanien valtakunnan alaisuuteen Konstantinopolin sopimuksella 9. heinäkuuta 1832. Pátmos oli osmanien hallinnassa vuoteen 1912 asti. Johannes Teologin luostari oli pátmoslaisille taloudellisesti tärkeä. Naisten käsintehdyistä vaatteista tuli tärkein tulonlähde pátmoslaisille. Osmanien valtakunta menetti Dodekanesian Italialle. Itsenäisen Kreikan valtion muodostuminen muutti merenkulkua ja vaikutti Egeanmeren saaristolaisten elämään. Pátmos joutui syrjään, ja monet pátmoslaiset joutuivat muuttamaan saaresta pois. Pátmos ja toiset Dodekanesian saaret liitettiin Kreikkaan vuonna 1948. Suur-Somalia
Suur-Somalia käsittää ne Afrikan sarven alueet, joilla somalit ovat historiallisesti olleet etninen enemmistö. Suur-Somaliaan kuuluvat Somalia, Djibouti, Ogaden ja Kenian koillisosa. Pansomalialaisuudella () viitataan tavoitteeseen yhdistää nämä kaikki alueet, yhden Somalian valtion alaisuuteen. Tätä tavoitetta tuki erityisen voimakkaasti Somalian valtionpäämies Siad Barre, joka aloitti Ogadenin sodan saavuttaakseen tämän päämäärän. Karl Nickul
Ollessaan 1920- ja 1930-luvuilla maanmittaustöissä Petsamossa Nickul tutustui kolttasaamelaisiin ja ystävystyi kolttien johtohahmon Jaakko Sverloffin kanssa. Hän alkoi tutkia kolttien elämää ja esiintyi heidän oikeuksiensa puolestapuhujana julkisuudessa. Talvella 1938 Nickul yhdessä Kustaa Vilkunan ja Eino Mäkisen kanssa kuvasi Petsamon kolttien viimeisen talvikylän Suenjelin eli Suonikylän elämää filmille. Kylä tuhoutui talvisodan aikana ja 1944 koltat joutuivat lopullisesti evakoiksi kun Petsamon alue menetettiin. Sodan jälkeen Nickul avusti kolttien uudelleensijoittumisessa, oli mukana Lapin Sivistysseurassa ja toimi muun muassa Pohjoismaiden Saamelaisneuvoston pääsihteerinä. Moskova (Petsamo)
Moskova oli lähinnä kolttien asuttama kylä Petsamossa Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Petsamonjoen varrella Yläluostarilta etelään. Matkaa Petsamonvuonon perukkaan kertyi noin 50 kilometriä. Moskova oli Petsamon kolttien (yhden kolmesta Petsamon alueen kolttasiidoista) talvikylä. Vuonna 1886 uudelleen perustetun Petsamon luostarin munkit antoivat kylälle nimen "Moskova". Hieman kylän eteläpuolella Petsamonjoen ja Puskajoen yhtymäkohdassa sijaitsi pienempi Puskakylän kolttakylä. Moskova ja Puskakylä luettiin varsinkin Petsamon kunnan loppuvuosina yhdeksi kyläksi, jota kutsuttiin Lapinkyläksi. Virallisesti Moskova tuli kuulumaan valtioneuvoston vuonna 1930 hyväksymän Petsamon kyläjaon mukaan Jokikylän kyläkuntaan. Moskovaan johti maantie Yläluostarilta ja edelleen Moskovasta johti talvitie etelään Suonikylään. Moskovan kylän vieressä oli laaja ja tasainen tunturikoivikkoa kasvava kangasalue, johon rakennettiin Petsamon lentokenttä vuonna 1939. Petsamo-yhtiö
Päätös yhtiön perustamisesta tehtiin toukokuussa ja perustamiskokous pidettiin 8. elokuuta 1921. Yhtiön osakkeista valtio merkitsi 2 500 kappaletta, loput 2 449 jakaantuivat 13 yksityishenkilön kesken. Yhtiön hallintoneuvostoon valittiin kuusi henkilöä, valtion edustajiksi kalastushallituksen ylijohtaja Toivo Järvi, varatuomari Väinö Tanner ja pankinjohtaja Mauri Honkajuuri, sekä kolme yksityistä omistajaa. Hallintoneuvosto valitsi yhtiön käytännön toimintaa hoitamaan johtokunnan, johon kuului hallintoneuvostosta yhtiön suuromistaja, toimitusjohtajaksikin valittu apteekkari B. Adler ja kaksi ulkopuolista henkilöä, merikapteeni Björklöf ja pormestari Panula. Johtokuntaan ei valittu valtion edustajia. Heinäsaaret
Heinäsaaret liitettiin muun Petsamon alueen mukana Suomeen Tarton rauhassa 1920. Talvisodan syttyessä 1939 Neuvostoliitto miehitti saaret. Moskovan rauhanehtojen mukaan Neuvostoliiton oli kuitenkin vetäydyttävä Heinäsaarilta 1940. Kun toisessa maailmansodassa Saksan armeija hyökkäsi itään kesällä 1941, Neuvostoliitto miehitti jälleen saaret. Murmanskiin pyrkineet saksalaiset sen enempää kuin suomalaisjoukotkaan eivät onnistuneet saamaan hallintaansa saaria koko sodan aikana. Muodollisesti Suomi menetti saaret muun Petsamon ohella Moskovan välirauhassa 1944. Suomen yleisesikunnan johtama tiedustelu 1918–1945
Petsamon alatoimisto perustettiin vuonna 1938. Nimestään huolimatta se sijaitsi Rovaniemellä.Sen toimialue käsitti Petsamon ohella Kuusamo-Kiestinki- ja Salla- Kantalahti-suunnat. Osaston johtoon tuli puolustusvoimien upseerin sijasta Etsivän keskuspoliisin Kemin osaston päällikkönä toiminut Harri Paatsalo (alkujaan Harry Broms, myöhemmin Harri Paarma). Aiemmasta työstään Paatsalo tunsi paikalliset olosuhteet hyvin. Hän oli toiminut Kemissä ja Terijoella, missä Etsivällä keskuspoliisilla oli yhtenä toimintamuotonaan agenttitiedustelu.
Alatoimiston toiminta Rovaniemellä alkoi tammikuussa 1939.