Milloin Dubrovnikin piiritys tapahtui?
Dubrovnikin piiritys
Dubrovnikin piiritys oli Kroatian sotaan liittynyt, loppuvuonna 1991 käyty taistelu Dubrovnikista. Useita kuukausia kestäneessä serbien piirityksessä kaupunkia tulitettiin maalta ja mereltä. Yli 80 siviiliä kuoli ja yli 500 rakennusta tuhoutui. Tulitus kesti lokakuun alusta joulukuuhun 1991. Dubrovnikin piiritys
Dubrovnikin ympäristö joutui serbien saartamaksi syksyllä 1991. Kaupungin ympäristössä taisteltiin syyskuun viimeisinä päivinä. Serbit ja montenegrolaiset aloittivat operaatiot Konavlessa ja Dubrovnikin ympäristössä 1. lokakuuta maalla ja merellä. Kaupunki saarrettiin vielä saman päivän aikana. Jugoslavian laivasto saarsi Bosnia-Hertsegovinan läheistä rannikkoa Neumiin asti. Armeija eteni yllätyshyökkäyksen jälkeen nopeasti, vastassaan vain kourallinen vähin asein varustettuja Kroatian kansalliskaartin sotilaita. Serbien joukot polttivat ja ryöstivät vaurasta Konavlen aluetta.
Ensimmäinen ristiretki
Aleksios antoi 2 000-henkisen armeijansa Tatikiosin komennettavaksi ja käski johdattaa ristiretkeläiset sotaretkeen Vähä-Aasian kautta. Ensimmäinen hyökkäyksen kohde oli seldžukkien sulttaanin pääkaupunki Nikaia, aivan kuten kansan ristiretkelläkin. Toukokuun 14. päivänä vuonna 1097 alkanut Nikean piiritys sattui turkkilaisten kannalta ikävään aikaan, sillä Kilij Arslan I oli sotimassa danišmendidejä vastaan Keski-Turkissa. Arslanin kuultua läntisten armeijoiden hyökkäyksestä, hän lähti oitis puolustamaan kaupunkia. Piiritys päättyi turkkilaisten antautumiseen Bysantille 19. kesäkuuta. Ristiretkeläisiä ei päästetty kaupunkiin kuin pienissä joukoissa kerrallaan, koska heidän pelättiin ryöstävän Bysantille arvokas kaupunki. Piirityksen jälkeen seuraavaksi päämääräksi otettiin Jerusalemin ”vapauttaminen vääräuskoisista”. Blois’n kreivi Stefan II kirjoitti optimistisesti kirjeessään vaimollensa, että Jerusalemiin pääsy kestäisi enää vain viisi viikkoa. Sota venyi kuitenkin kahden vuoden mittaiseksi. Operaatio Myrsky
Kello 12:35 kroaattiarmeija vapautti Vrlikan ja Kijevon. Ennen iltaa valloitettiin Drnis. Kolmen aikoihin kroaattiarmeija ja Bosnian joukkojen 5:s armeijakunta kohtasivat Kroatian ja Bosnian rajalla Trzackih Rastelassa. Kroaattikenraali Marijan Mareković ja bosniakkikenraali Arif Dudaković puristivat kättä. Tämä merkitsi Bihaćin alueen saarron päättymistä. Kello 18:00 valloitettiin Benkovac. 18:45 ilmahälytyssireenit huusivat Kroatian pääkaupungissa Zagrebissa. Petrinja saarrettiin ja se oli luhistumaisillaan. Ragusan tasavalta
Ragusa teki 1180–1190-luvuilla kauppasopimukset Bosnian, Serbian ja Bysantin kanssa saaden vapaat kaupankäyntioikeudet niiden alueilla. Vuonna 1189 tehty kauppasopimus Bosnian kuninkaan Ban Kulinin kanssa on ensimmäinen asiakirja, jossa kaupungista käytetään nimeä Dubrovnik, vaikkakin se vahvistettiin kaupungin nimeksi vasta vuonna 1918. Belgradin piiritys
Belgradin piiritys tarkoittaa erityisesti osmanien hyökkäystä kaupunkiin vuonna 1456. Kaupunkia on piiritetty myös vuosina 1444, 1521, 1718 ja 1788. Kaupunkia puolustaneet János Hunyadin johtamat unkarilaiset ja Giovanni da Capistranon johtamat ristiretkeläiset voittivat heitä piirittäneet sulttaani Mehmed II:n joukot puolustajien tehtyä yllättävän hyökkäyksen kaupungista piirittäjiä vastaan. Krajinan serbitasavalta
Krajinan taru päättyi karusti voimistuneen Kroatian hyökkäyksiin. Yhdysvallat oli alkanut salaa tukea Kroatiaa jo vuonna 1992. Pysyvä tulitauko saatiin Krajinaan vasta 29. maaliskuuta 1994, vaikka YK:n rauhanturvaajia oli ollut alueella huhtikuusta 1994 ja enimmät taistelut loppuneet tammikuussa 1992 solmittuun tulitaukoon. Milan Martić nousi vuonna 1994 Krajinan johtoon. Tammikuussa 1995 serbit hylkäsivät rauhansuunnitelman, jossa he olisivat luovuttaneet puolet Krajinasta ja saaneet itsehallinnon. Serbit irtisanoivat helmikuussa edellisenä joulukuuna Kroatian kanssa tekemänsä taloussopimuksen. Kroatian ja Bosnian serbit solmivat sotilassopimuksen 20. helmikuuta 1995, vastapuolet Kroatia ja Bosnia-Hertsegovina oman sopimuksensa 6. maaliskuuta. Bysantin ja osmanien sodat
Bysantin valtakunta ei pystynyt aloittamaan minkäänlaista varteenotettavaa vastahyökkäystä tai puolustamaan näitä alueita, koska ottomaanit olivat jälleen tulleet hyvin voimakkaiksi. Murad I murskasi serbiarmeijan on 26. syyskuuta 1371 Maritsan taistelussa, mikä johti Serbian vallan loppumiseen. Ottomaanit olivat nyt valmiina valloittamaan Konstantinopolin. Yrittäessään torjua valloitusta Johannes V vetosi paaviin tarjoamalla Roomalle vastineeksi sotilaallista tukea. Vaikka Johannes V ilmoitti julkisesti tunnustavansa katolista uskoa, hän ei saanut apua. Johannes V:n oli siis pakko kääntyä vihollistensa, ottomaanien puoleen. Murad I ja Johannes V tekivät sopimuksen, jonka mukaan Bysantti antaisi säännöllisesti veroina joukkoja ja rahaa turvallisuuden vastineeksi. Jugoslavian valtaus
Saksan johtaja Adolf Hitler oli jo aiemmin päättänyt auttaa Italiaa Kreikan valtaamisessa, mikä edellytti Jugoslavian yhteistyötä. Sijaishallitsija Paulin johtama Jugoslavian hallitus taipui 25. maaliskuuta 1941 allekirjoittamaan kolmen vallan sopimuksen liittolaisuuden merkiksi, mutta tästä seurasi kaksi päivää myöhemmin sotilasvallankaappaus Belgradissa. Kuningas Pietari II julistettiin täysi-ikäiseksi ja Jugoslavian uusi hallitus irtisanoutui liittolaisuudesta Saksan kanssa. Jo samana päivänä Hitler antoi johtajan ohjeen numero 25, mikä käynnisti Jugoslavian valtauksen suunnittelun. Hyökkäys aloitettiin 6. huhtikuuta 1941 ja taistelut päättyivät Jugoslavian antautumiseen 18. huhtikuuta 1941. Skopje vallattiin 7. huhtikuuta ja Sarajevo vallattiin 15. huhtikuuta. Taisteluiden jälkeen Jugoslavia jaettiin saksalaisten, italialaisten ja unkarilaisten kesken ja osa alueista liitettiin akselivaltoihin. Saksalaiset loivat maan pohjoisimpaan kärkeen Itsenäisen Kroatian valtion, jota johtivat Ante Pavelić ja Nikola Mandić. Italia sai Jugoslavian laivaston, johon kuuluivat muun muassa Malinska-luokan miinalaiva, kevyt risteilijä Dalmacija ja sukallusveneiden kuljetusalus "Hvar". Jugoslavian partisaanit tekivät vastarintaa miehityksen aikana vuoteen 1944 asti, jolloin puna-armeija vapautti Jugoslavian saksalaismiehityksestä. Dubrovnikin piiritys
Piirityksessä kuoli 82–88 kroatialaissiviiliä. Suurin osa kuolonuhreista on ajalta ennen Pyhän Nikolaoksen päivän pommituksia, jotka puolestaan tuhosivat eniten rakennuksia. Institute for the Protection of Cultural Monumentsin suorittaman tutkimuksen mukaan Dubrovnikin vanhankaupungin rakennuksista melkein 70 prosenttia kärsi pommituksissa. Yhdeksän rakennusta tuhoutui kokonaan tulipalossa. Dubrovnikin saarto aiheutti historiallisesti arvokkaan kaupungin tuhoamisen takia serbien maineen alenemista. Budapestin piiritys
Budapestin piiritys oli toisen maailmansodan loppuvaiheissa tapahtunut piiritys. Se alkoi 26. joulukuuta 1944, kun puna-armeijan ja Romanian maavoimien joukot piirittivät Budapestin, jota puolustivat unkarilaiset ja saksalaiset joukot. Taistelut kaupungista kestivät useita viikkoja ja aiheuttivat huomattavia tuhoja. Myös tuhannet siviilit saivat surmansa taistelujen aikana. Taistelut lakkasivat 13. helmikuuta 1945. Sarmizegethusan piiritys
Sarmizegethusan piiritys käytiin kesä-heinäkuussa 106 keisari Trajanuksen johtamien roomalaisten joukkojen ja daakialaisten välillä, antiikin Daakiassa, Transylvaniassa, nykyisessä Romaniassa. Vaikka ei ole täysin varmaa käytiinkö piiritys todella, vai luopuivatko daakialaiset pääkaupungistaan ja polttivat sen ennen lähtöään, monet historioitsijat ovat sitä mieltä, että piiritys todella käytiin. Dalmatian kuvernoraatti
I maailmansodan päättyessä marraskuussa 1918 italialainen amiraali Enrico Millo julisti itsensä italialaisten miehittämän Dalmatian kuvernööriksi. Aikakauden kuuluisa italialaisnationalisti ja -runoilija Gabriele d'Annunzio tuki Dalmatian italialaismiehitystä ja saapui joulukuussa 1918 henkilökohtaisesti italialaisella sotalaivalla italialaisten miehittämään Zadariin. Dalmatian kuvernoraatti
Dalmatian kuvernoraatti (), oli kolmesta erillisestä provinssista muodostettu Italian Kuningaskunnan osa Adrianmeren itärannikolla. Alue muodostettin huhtikuussa 1941 jo aiemmin Italialle kuuluneesta Zaran eli Zadarin alueesta sekä aiemmin Jugoslavialle kuuluneista Spalaton eli Splitin ja Cattaron eli Kotorin alueista. Italian Dalmatian alueen valloitukset sinetöitiin akselivaltojen tekemän Jugoslavian valtauksen jälkeen toukokuussa Roomassa tehdyssä Italian ja akselivaltojen muodostaman nukkevaltion Itsenäisen Kroatian valtion kesken tehdyillä sopimuksilla. Dubrovnik
Dubrovnik () on Kroatian eteläkärjessä, Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa sijaitseva kaupunki. Se on yksi Adrianmeren rannikon merkittävimmistä matkailukohteista. Lisäksi siellä on kansallisesti tärkeä merisatama. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 42 641. Kaupunki lähiympäristöineen on ekslaavina erillään muusta Kroatiasta, mantereen puolelta Bosnia-Hertsegovinan ympäröimänä. Durrës
Vuonna 1273 tuhoisa maanjäristys raunioitti kaupungin, mutta kaupunki palautui tuhoista ja tuli itsenäiseksi herttuakunnaksi. Vuonna 1333 see liitettiin Akhaian ruhtinaskuntaan ennen joutumistaan serbialaisen Tsaarin Stefan Dušanin valtaamaksi 1336. Kun Dušan kuoli 1355, kaupunki joutui albanialaisen Thopiaksen perheen haltuun. Venetsia sai hallinnan takaisin 1392 ja nimesi kaupungin uudelleen Durrazzoksi. Se torjui ottomaanit 1466, mutta joutui heidän valtaamakseen 1501. Kroatian sodan loppuvaihe
Dubrovnikin pommitus oli voimakkainta lokakuusta 1991 helmikuuhun 1992. Kaupungin saarto päättyi toukokuussa 1992 kestettyään kahdeksan kuukautta. 29. toukokuuta vetäytyvät serbit pommittivat Dubrovnikia. Kroatian mukaan Dubrovnikin pommituksessa kuoli 114 siviiliä, serbien mukaan taisteluissa molemmin puolin kaikkiaan 88. Kroatian sodan loppuvaihe
7. huhtikuuta 1995 Kroatian armeija valloitti serbeiltä huomattavan alueen Dinaarisilla vuorilla avaten tien hyökkäykselle Kniniin, Kroatian serbien pääkaupunkiin. Pohjoisilla Dinaarisilla vuorilla alkoi HV:n ja HVO:n yhteishyökkäys nimeltä Operaatio Kesä-95. Hyökkäys sujui hyvin; Bosansko Grahovo ja Glamoc vallattiin. Serbit kostivat tulittamalla Karlovacia, Sisakia ja Gospicia. 16. toukokuuta Kroatia sanoi vetävänsä joukkonsa Krajinasta, ja 21. toukokuuta Krajinan serbit halusivat liittyä Bosnian serbeihin.
Kroaatit ja bosniakit tapasivat Splitissä kesäkuussa sopien yhteisistä sotatoimista serbejä vastaan. Serbit hylkäsivät ajatuksen rauhallisesta serbialueiden liittämisestä Kroatiaan rauhanneuvotteluissa Sveitsissä 3. elokuuta. Bosnian sodan alku
Serbien ensimmäinen hyökkäys Bosnia ja Hertsegovinassa pyrki valtaamaan Bosnia ja Hertsegovinan ja Serbian rajalle olevan Drina-joen laaksoa sen läntiseltä puolelta. Tarkoitus oli luoda yhtenäistä Serbiaan rajoittuvaa puhdasta serbialuetta. Pohjoisessa Drina-joen laaksossa sijaitsevaa Zvornikia tulitettiin tykeillä Serbiasta. Puolitoista kuukautta ennen hyökkäystä serbeille oli lähetetty paikallisen puoluejohtaja Branko Grujicin lähettämä kirje, ja vielä silloin ei ollut suuria vihamielisyyksiä siviilien kesken eri kansallisuuksien välillä. Mutta paikalliset poliisit olivat jakautuneet kolmeen kansallisuusryhmään. Muslimit olivat kaupungin sillan läntisellä puolella, serbipoliisn tukikohta kaupungin laidalla. Huhtikuun 7. päivänä hiljaisen kaupungin ulosmenotiet oli tukittu. Aamulla huhtikuun 8. päivänä kahakoitiin hajanaisesti. Keskipäivän aikoihin kaupungin moskeijasta alkoi kuulua turbofolkia, serbien suosimaa musiikkia, ja Arkanin tiedotuksia jotka kehottivat muslimeita antautumaan. Kahdelta iltapäivällä kaupunkia alettiin tulittaa etupäässä Serbian puolelta kranaatein. Muslimeilla oli aseinaan vain metsästyskivääreitä. Serbeillä oli käytössään liittoarmeijan autot, aseet jne. Joistain kuorma-autoista oli armeijan tunnukset maalattu pois. Neljältä 8. huhtikuuta Arkanin joukkojen kuorma-autoja saapui suurin määrin kaupunkiin. Mukana tuli myös liittoarmeijan joukkoja ja Serbian poliisin erikoisjoukot. Muslimeja alettiin ajaa kodeista ja koteja ryöstää. Ihmisiä murhattiin summittaisesti raa'asti viiltelemällä kauloja ja mahoja auki. Myös vääryyksiin puuttuvia serbejä tapettiin. Ruumiit raahattiin kuorma-autoihin kun veritöitä haluttiin peitellä. Kaupunkia ryöstettiin, taloja poltettiin ja pakolaiset talloivat toisiaan. Monet muslimit pakenivat kaupunkia ympäröiville kukkuloille.
Kaupungista paenneita muslimeja asui metsissä kuukauden, jopa vuoden ajan. Noin 50 000 bosniakkia pakeni tai murhattiin. Zvornikista bosniakit pakenivat Kamenicaan, jossa serbit järjestivät verilöylyn. Henkiin jääneet pakenivat Cerskaan ja edelleen Srebrenicaan. Sarajevon piiritys
Sarajevon piiritys (5. huhtikuuta 1992 – 29. helmikuuta 1996) oli Jugoslavian hajoamissotiin kuuluneen Bosnian sodan tunnetuin tapahtuma. Bosnian serbit piirittivät Bosnian hallituksen hallussa olevaa Sarajevoa ja tulittivat sitä muun muassa kranaatinheittimillä. Verinen, tuhoisa ja Sarajevon kaupunkia kovasti koetellut piiritys kesti 1 425 päivää ja on siten nykyaikaisen sodankäynnin historian pisin piiritys. Saarrossa kuoli yli 11 000 ja haavoittui 50 000 ihmistä. Bosnian serbiarmeija
Bosnian serbiarmeija aloitti hyökkäyksen YK:n suojeluksessa olevaan Srebrenican bosniakkienklaaviin 6. syyskuuta 1995 vallaten sen aamupäivällä 11. syyskuuta vedoten siihen, että alue ei ollut aidosti demilitarisoitu, vaan sieltä toteutettiin iskuja serbejä vastaan. Itse Ratko Mladić johti enklaavin haltuunottoa ja valtauksen toteuttivat Drinan armeijakunnan johtajat kenraali Živanović ja kenraalimajuri Radislav Krstić. Seuraavien päivien aikana Bosnian serbiarmeija toteutti Potočarissa verilöylyn teloittamalla yli 12-vuotiaat miespuoliset henkilöt. Uhreja syntyi lopulta yli 8000.1993 Dubrovnik
Dubrovnikin asukkaat lainaavat mielellään ylpeänä irlantilaista näytelmäkirjailijaa George Bernard Shaw'ta, joka vieraili kaupungissa vuonna 1929 ja kirjoitti: ""Jos haluat nähdä taivaan maan päällä, tule Dubrovnikiin."" Bosnian sodan alku
Huhtikuun alkupuolella 1992 serbit hyökkäsivät Drina-joen ulkopuolella näkyvimmin Kupresissa, jota puolusti kroaattipoliisi. Kroaatit pakenivat kaupungista, kun Kupres luhistui taisteluissa kolmessa päivässä 8. huhtikuuta serbien tulitettua kaupunkia mm raketinheittimin. 13 kroaattia kuoli, 30 otettiin vangiksi. Mostarissa taisteltiin samoihin aikoihin, mutta serbit eivät kyennet valtaamaan kaupunkia, vaikka sitä vastaan hyökkäsivät ilmavoimat ja panssarit. Erästä serbien hyökkäystä Mostaria vastaan pidetään serbien vastauksena kroaattipoliisin hyökkäykseen läheiselle Jugoslavian ilmavoimien lentokentälle. Kroatian historia
Rooman valtakunta hajosi vuonna 395, ja Kroatia jäi Länsi-Rooman alueelle. Länsi-Rooma kaatui kuitenkin vuonna 476 useiden barbaariheimojen hyökkäysten jälkeen. Gootit halltisivat Dalmatiaa vuoteen 535, jolloin Bysantin Justinianus I valtasi alueen. Operaatio Myrsky
Kello kymmenen 4. ja 7. prikaatin sotilaat hyökkäsivät voitokkaasti Kninin alueella. 7. prikaatin komentaja Ivan Korade nosti salkoon ensimmäistä kertaa Kroatian lipun Kninin linnoituksessa. Kroaatit olivat tähän mennessä vallanneet myös Gracacin, Ljubovon ja Zitnicin kaupungit. Varhaisina lauantain tunteina kroaatit valtasivat myös Dubican, mikä avasi tien hyökkäykselle kohti Kostanjicaa. Etelässä serbien asevoimat luhistuivat täysin ja pakenivat Drvaria kohti. Siviilit pakenivat serbijohtajien määräyksestä Licka Kaldrman ja Srbin suuntaan Kroatian armeijan jättämän avoimen käytävän läpi. Krajinan serbien johtaja Mile Martić oli jo paennut Srbin suuntaan. Dalmatian kuvernoraatti
Sotilaallisesti Italia hallitsi Dalmatian rannikkoa. Niinpä se miehitti syyskuussa 1941 Kroatian kuningaskuntaan kuuluvat saaret ja Ragusan eli Dubrovnikin alueet. Mussolinin johtama Italia olisi halunnut liittää valtaamansa lisäalueet Italian Dalmatian kuvernoraattiin, mutta Kroatian kuningaskunnan johtaja Ante Pavelić ei hyväksynyt ratkaisua. Niinpä italialaisten sotavoimien miehittämät lisäalueet jäivät muodollisesti Kroatian hallintaan. Kroatian historia
Kroatia julistautui itsenäiseksi 25. kesäkuuta 1991, jolloin myös serbien asuttama Krajinan serbitasavalta julistautui itsenäiseksi. Sitä seurasi nopeasti aseellisia yhteenottoja serbialueilla. Se tapahtui samaan aikaan kuin Jugoslavian kansanarmeijan vetäytyi hätäisesti Sloveniasta. Armeija kääntyi vastustamaan Kroatian itsenäistymistä ja tukemaan puolisotilaallisia serbijoukkoja. Kun Kroatia oli sulkenut kaikki liittovaltion instituutiot, Jugoslavian asevoimat saartoivat Adrianmeren rannikon ja käynnistävät Vukovarin piirityksen. Noin neljäsosa Kroatiasta oli jäänyt kesän 1991 aikana Jugoslavian armeijan ja puolisotilaallisten joukkojen hallintaan. Liittovaltion armeija ja montenegrolaiset sotilaat hyökkäsivät Dubrovnikiin vuoden 1991 lopulla. Vukovarin kaupunki kaatui pian tämän jälkeen yhdessä sodan verisimmissä tapahtumissa. Bleiburgin murhenäytelmä
1. toukokuuta 1945 NHD ja sitä hallitseva Ustaša olivat romahtamaisillaan ja Kroatian pääkaupunki Zagreb oli kolmelta suunnalta Titon partisaanijoukkojen piirittämä. Huhuttiin että Ustašan tekemät raakuudet kostettaisiin kaikille. Belgrad
Seuraavaksi kaupunkia hallitsivat Bysantti, unkarilaiset ja frankit, kunnes se siirtyi serbeille vuonna 1284. Uuden unkarilaisvallan jälkeen kaupungista tuli osa Osmanien valtakuntaa vuonna 1521. Se siirtyi Habsburgien Itävallalle Passarowitzin rauhassa vuonna 1718, mutta osmanit valtasivat sen takaisin Belgradin alueella käydyn Grotskan taistelun jälkeen vuonna 1739. Ottomaanien valta loppui lopullisesti vasta vuonna 1867, jonka jälkeen kaupungista tuli Serbian itsenäisen kuningaskunnan pääkaupunki. Ensimmäisessä maailmansodassa Itävallan joukot miehittävät kaupungin ja taistelut vaurioittivat sitä. Sodan jälkeen kaupungista tuli Serbien, sloveenien ja kroaattien kuningaskunnan, eli myöhemmin Jugoslavian, pääkaupunki. Dubrovnik
Dubrovnikin hallinto oli joiltakin osin hyvin vapaamielinen: Se lakkautti orjakaupan vuonna 1418 ja oli ensimmäinen valtio, joka tunnusti vastamuodostuneen Yhdysvaltojen itsenäisyyden. Kaupungin vanhassa lipussa on sana "Libertas" (vapaus), ja Lovrijenacin linnoituksen sisäänkäyntiin, joka on aivan kaupunginmuurien ulkopuolella, on kaiverrettu teksti "Non bene pro toto libertas venditur auro", joka tarkoittaa: "Vapautta ei myydä minkäänlaisesta kullasta". Daugavpils
Ensimmäinen kirjallinen maininta kaupungista on vuodelta 1275, jolloin saksalainen ritarikunta perusti Dünaburgin, Väinänlinnan linnoituksen. Se sijaitsi aluksi nykykaupungista 19 km ylävirtaan. Vuosina 1561–1772 asutus kuului pääosin Puola-Liettuaan. Iivana Julman joukot hävittivät linnoituksen ja siihen liittyneen asutuksen Liivinmaan sodassa vuonna 1577. Uusi asutus perustettiin samana vuonna nykypaikalle. Magdeburgin kaupunginoikeudet sijaintiaan vaihtanut Dünaburg sai 1582. Kaupunki oli Moskovan Venäjän hallussa 1656–1667, ja oli tällöin ortodoksisten marttyyripyhimysten (Boris ja Gleb) mukaan nimeltään Borisoglebsk (). Damaskos
Ristiretkeläiset hyökkäsivät kaupunkia vastaan vuonna 1129 ja he palasivat piirittämään sitä toisen ristiretken aikaan vuonna 1148. Kaupunki ei kukistunut kummallakaan kerralla. Saladin saapui kaupunkiin vuonna 1174 ja aloitti Aijubidien valtakauden. Aijubidihallitsijoille kaupungin omistus oli tärkeä heidän oman valtansa legitimiteetin ja jatkuvien sisäisten kahakoiden takia. Dynastian hallitsijat halusivat tavallisesti tulla haudatuiksi nimenomaan Damaskokseen ja niinpä kaupunkiin on haudattu esimerkiksi Saladin ja al-Kamil Muhammad. Kaupungista tuli myös sunnalaisen teologian keskus. Mongolihallitsija Hulagu valloitti kaupungin vuonna 1260, mutta Mamelukit voittivat mongolit Ain Jalutin taistelussa asettuen itse kaupungin hallitsijoiksi. 1300-luvulla Damaskoksesta oli tullut tähtitieteen keskus ja kaupungissa vaikutti esimerkiksi Ibn ash-Shatir. Dubrovnikin piiritys
Jugoslavian merivoimat saartoivat kaupungin Adrianmereltä päin. Kaupunkia pommitettiin tykistöllä ja kranaatinheittimillä ensimmäisen kerran rajusti 6. lokakuuta. Sotilaallista perustetta tälle ei ollut. Alussa liittoarmeijan tiedottaja, eversti Milan Gvero kiisti väitteet Dubrovnikin tulittamisesta raskain asein ja väitti savun tulevan siitä, kun kroaatit polttavan siellä vanhoja autonrenkaita. Kroatian historia
Kroatia säilytti alueellisen yhtenäisyytensä Unkarin sisällä Béla IV:n (1235–1279) aikaan saakka. Hän perusti Slavonian uudeksi hallintoalueeksi, jonka pääkaupungiksi tuli Zagreb. Samoihin aikoihin Venetsian tasavalta valloitti ison osan Dalmatiasta. Árpádien dynastian sammuttua Venetsia pystyi valtaamaan loputkin Dalmatian kaupungeista ja Bosnia onnistui valtaamaan alueita Kroatian keskiosista. Tomislav
Pannonian herttuakunnan kroaatit pyysivät Tomislavilta apua taistelussa unkarilaisia vastaan. Tomislav kukisti heidät ja perusti rajan Dravajoelle. Hän yhdisti Pannonian Kroatian herttuakuntaan.
Bysantti solmi 923 Tomislavin kanssa liittouman Bulgarian tsaari Simeon I:stä vastaan. Tämä kiihotti Simeonin hyökkäämään Kroatiaan 926. Simeonin hyökkäys oli kuitenkin täydellinen katastrofi, ja Tomislav kukisti bulgarialaiset täydellisesti. Taistelun lopputulos oli Balkanin voimasuhteiden kannalta merkittävä, sillä se vaikutti kroaattien ja bulgaarien kulttuurialueen vakiintumiseen.
Tomislavin uskotaan kruunatun Kroatian kuninkaaksi joko vuonna 924 tai 925. Asiasta ei ole kuitenkaan täyttä varmuutta, eikä ole tietoa siitä, koska hänet kruunattiin ja kuka hänet kruunasi. Ainoa todiste Tomislavin kuninkuudesta on paavi Johannes X:n vuonna 925 lähettämä kirje, jossa paavi kutsuu Tomislavia kuninkaaksi. Kirjeen aitous on kuitenkin kyseenalainen. Dubrovnikin piiritys
Rajuin Dubrovnikin pommitus tapahtui 6. joulukuuta Pyhän Nikolaoksen päivänä, jolloin kuoli 13 ihmistä. Tulitus alkoi kello 5.48, jolloin Dubrovnikin vanhaankaupunkiin alettiin ampua 82-millimetrisiä raketteja. Kaikkiaan niitä osui kaupunkiin 280. Lisäksi kaupunkiin osui 364 kappaletta 120-millimetrisiä kranaatteja. Raskas tulitus jatkui kello 11.30 asti. Suurinta tuhoa kranaatit tekivät vanhankaupungin luoteisosassa. Tulitusten lähtöpaikat olivat Bosankan, Prgatin ja Zarkovican suunnassa idässä. Lokakuun ja marraskuun pommitusten aiheuttamat tuhot olivat huomattavasti vähäisempiä kuin tulitus 6. joulukuuta. Bosnian sodan alku
Huhtikuun seitsemännen päivän vastaisena yönä Radovan Karadžić perusti Bosnian serbitasavallan. Samana päivänä alkoi Sarajevon piiritys. Kaupungin jatkuva tulittaminen kranaatinheittimillä käynnistyi toukokuun alussa. Serbijoukot löivät nopeasti varustautumattoman bosniakkien muslimipoliisin. Serbien taktiikkana oli halkoa muslimialuetta viipaleiksi luoden "serbikäytäviä". Ajatus tällaisista käytävistä oli saanut alkunsa keväällä 1991. Toinen käytävä luotaisiin Bosnia ja Hertsegovinan itärajalle Drina-joen seuduille ja toinen Pohjois-Bosnian ja Kroatian rajalle. Dubrovnik (1931)
"Dubrovnikin" köli laskettiin 10. kesäkuuta 1930 ja alus laskettiin vesille 11. lokakuuta 1931. Alus liitettiin laivastoon toukokuussa 1932. Kroatia
Kroatiassa Adrianmeren rannikoilla oli maanviljelyä ehkä jo 7000-luvulla eaa. Kroatian ensimmäiset tunnetut asukkaat olivat illyyrit, joiden keskus oli Kvarnerinlahden seuduilla. Kreikkalaiset ja roomalaiset saapuivat alueelle, ja slaavit vasta 600-luvulla jaa. Yksi heimoista oli "Hrvat", jonka nimestä tulee myös Kroatian nimi (kroatiaksi Hrvatska). Itse sanan "hrvat" on katsottu mahdollisesti olevan persialaista alkuperää, mikä viitannee joko kontakteihin persialaisten kanssa tai jopa siihen, että heimo oli persialainen ja omaksui slaavilaisen kielen myöhemmin. Slaaveja saapui rannikoille ja sisämaahan. Kaarle Suuren frankit valtasivat Dalmatiaa 800-luvulla ja kastoivat kroaatteja kristinuskoon. Kaarle Suuren kuoltua 814 Pannonian kroaatit kapinoivat turhaan frankkien valtaa vastaan. Samaan aikaan rannikko oli Bysantin valtapiiriä. Kroatian historia
Frankit käännyttivät kroaatit kristinuskoon, mutta Kaarle Suuren kuoltua 814 Pannonian kroaatit kapinoivat epäonnistuneesti frankkeja vastaan eivätkä saaneet apua Dalmatian kroaateilta, joiden alueet kuuluivat edelleen Bysantille. Herttua Branimir puolestaan kapinoi Bysanttia vastaan ja sai paavi Johannes VIII:lta tunnustuksen valtakuntansa itsenäisyydestä. Tämä toi hänet lähemmäksi Vatikaania ja katolisuuden kansalliseen identiteettiin. Pannonian herttuakunta ajautui 800-luvun lopulla Unkarille, ja samaan aikaan Kroatian herttuakunnassa nousi valtaan Trpimirovićien dynastia.
Ensimmäinen Kroatian kuningas ("kralj") oli Tomislav, joka yhdisti 925 Pannonian ja Dalmatian. Hänen kuningaskuntansa käsitti käytännössä koko nykyisen Kroatian ja osia Bosniasta ja Montenegrosta. Kuningaskuntaa uhkasi 1000-luvulla serbit, bysanttilaiset ja venetsialaiset sekä unkarilaiset, jotka etenivät Pannoniaan. Petar Krešimir IV sai uudelleen haltuunsa Dalmatian. Hänen ja hänen seuraajansa Dmitar Zvonimirin aikana Trpimirovićien valta oli suurimmillaan, kun Bysantin Dalmatia ja Neretvan ruhtinaskunta liitettiin Kroatiaan. Heidän aikanaan myös kroatialainen kulttuuri kukoisti. Daljin joukkomurha
Daljin joukkomurha oli Kroatian sodassa tapahtunut veritöiden sarja, jossa serbien asejoukot ensin valtasivat Daljin kylän tappaen puolustajia ja myöhemmin surmasivat vankejaan. Dalj on hieman yli 5 000 asukkaan kylä Kroatiassa Tonavan varrella Serbian Vodvodinan rajalla. Puolisotilaalliset joukot ja armeija valtasivat Daljin 1. elokuuta 1991 samaan aikaan, kun oli määrä aloittaa Euroopan yhteisön ohjaamat neuvottelut Kroatian kriisin ratkaisemiseksi. Hyökkäyksen varhaisessa vaiheessa tuhannet ei-serbit pakenivat hyökkäyksen kohteena olleista Daljista, Erdutista ja Aljmašista. Taisteluissa kuoli seitsemän serbiä. Elokuussa Arkanin četnikit pidättivät ja tappoivat myös 11 kroaattisiviiliä, jotka haudattiin joukkuhautaan muun muassa Ćelijeen. Serbien johtama panssareilla kulkeva liittoarmeija esti kevyesti aseistettuja kroaatteja tekemästä vastahyökkäystä Daljiin. Operaatio Otkos-10
Operaatio Otkos-10 oli kroaattien hyökkäys Slavoniassa Kroatian sodassa 31. lokakuuta - 4. marraskuuta 1991. Kroaatit valtasivat 270 km Bjelovarin alueelta (21 kylää).
Samoin Bilogoren alue ja Papuk vallattiin takaisin serbeiltä. 
Kroaateille tärkeä huoltotie Virovitica - Grubišno Polje - Kutina onnistuttiin avaamaan.
Serbeillä oli vastassa Jugoslavian 5. kansanarmeijan joukkoja (Banja Lukan joukot), jotka olivat kaapanneet Okučanin ja olivat etenemässä kohti Pakrac - Grubišno Polje-tietä, tarkoituksenaan katkaista Itä-Slavoniaan vievä Podravska magistralan huoltotie, yhdistyä 28. partisaanidivisioonaan Bilogoran mäellä ja edetä lopulta Unkarin rajoille asti. Kroaateille tämä menestys oli ensimmäinen. Kroatian historia
Maailmansodan jälkeen Italia liitti pian itseensä Pulan, Rijekan ja Zadarin. Jugoslavia-komiteasta tuli Sloveenien, kroaattien ja serbien kansalliskokous, joka pian neuvotteli uuden Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta perustamisesta. Aiemmin itsenäinen Montenegron kuningaskunta liitettiin myös uuteen kuningaskuntaan. Se perustettiin 1918, vaikka kroaattipoliitikot kannattivatkin liittovaltiomallia.
Jugoslavia ajautui heti sisäisiin kriiseihin, sillä kroaatit tunsivat jääneen alistettuun asemaan. Valuuttauudistukset hyödynsivät erityisesti serbejä, Istria, Zadar ja monet saaret luovutettiin Italialle ja valta keskittyi Belgradiin, jonka parlamentissa kroatialaiset olivat aliedustettuina. Uuden hallituksen vastaista oppositiota johti Stjepan Radić, joka kannatti liittovaltiota. Hänet salamurhattiin 1928 parlamenttirakennuksessa. Plitvicen välikohtaus
Kroaattipoliisi onnistui pidättämään monia serbiaktivisteja, mm. Goran Hadžićin, mutta vapautti serbit piakkoin eri vankienvaihto-ohjelmissa. Josip Jović -niminen kroaattipoliisi kuoli serbien väijytykseen Plitvicen järvien läheisellä tiellä. Hänet saattoi ehkä tappaa omien tulitus. Jovićia on usein pidetty Kroatian sodan ensimmäisenä uhrina. Pian kroaattien vallattua Plitvicen paikalle saapui serbijohtoinen Jugoslavian liittoarmeija muka puolueettomana taistelevien osapuolten väliin. Tosiasiassa liittoarmeija varmisti, että Plitvicen alue pysyy serbeillä ja kroaattien ilo operaation onnistumisesta jäi ennenaikaiseksi.
Plitvicen välikohtaus kertoi serbien pyrkimyksestä vallata stategisesti tärkeitä kohteita Kroatiassa
keväällä 1991. Tieto tästä kroaattien ja serbien taistelusta levisi kulovalkean tavoin entiseen Jugoslaviaan ja sähköisti ilmapiiriä entisestään. Plitvicen välikohtaus johti maltillisen serbijohtaja Jovan Raskovićin eroon. Rasković sanoi erotessaan, ettei "ole sotilasjohtaja".
Liittoarmeijan väliintulo serbien puolella radikalisoi kroaatteja. Plitvicen välikohtauksen aikoihin serbit pystyttivät yhä enemmän katusulkuja Kroatiassa. Kroaattipoliisi oli Plitvicen alueella muodollisesti vallassa vielä muutaman kuukauden välikohtauksen jälkeen. Operaatio Salama
Operaatio Salama () oli kroaattisotilaiden ja poliisin yllätyshyökkäys Itä-Kroatiassa aluetta miehittäneitä serbejä vastaan Kroatian sodan aikana 1. toukokuuta 1995. Tässä hyökkäyksessä kroaatit valtasivat takaisin serbien miehittämän Kroatiaan kuuluvan Länsi-Slavonian osan. Alue oli YK:n suoja-alue. Kroatian historia
Frankit valtasivat alueen 700-luvun lopulla ja 800-luvun alussa. Kroaatit järjestettiin kahden herttuakunnan alaisuuteen, joita johti paikallinen herttua ("knez"). Kroatian herttuakunta sijaitsi vuoristoisessa Etelä-Kroatiassa, ja sen keskuspaikka oli Knin. Pannonian herttuakunta hallitsi Pohjois-Kroatian alankoalueita, ja sen keskuspaikka oli Sisak. Ensin mainittuun kuului Dalmatia, osia Montenegrosta ja Bosnian länsiosa ja jälkimmäiseen Slavonia sekä Zagorjen ja Zagrebin ympäristöt. Bysantin hallinnassa oli samaan aikaan edelleen useita rannikkokaupunkeja, kuten Zadar, Split ja Dubrovnik sekä Hvarin ja Krkin saaret. Budapestin historia
Turkkilaiset valtasivat Budan ensimmäisen kerran Mohácsin taistelun jälkeen vuonna 1526, mutta miehittivät sen pysyvästi vasta 1541. Turkkilaisten miehityksen aikana Budan kaupunki kärsi pahoin. Kirkoista tehtiin moskeijoita ja kuninkaanlinnaa käytettiin ruutivarastona. Vuoden 1683 Wienin piirityksen jälkeen keisari Leopold päätti karkottaa turkkilaiset Unkarista. Paavi Innocentius XI organisoi kansainvälisen ristiretkeläisarmeijan, joka valtasi Budan kahden kuukauden piirityksen jälkeen syyskuussa 1686. Kasarmien taistelu
Kasarmien taistelu päättyi Ey:n rauhanvälitykseen. Jokaista kasarmia kohden käytiin pitkät neuvottelut ennen evakuointia. Liittoarmeija pyrki tuohoamaan ne varusteet, joita se ei ottanut mukaan. Serbit evakuoivat valtaamattomat kasarmit aseineen 1. joulukuuta 1991 mennessä Bosniaan, josta ne osin lähetettiin takaisin Kroatiaan, nyt serbien puolelle rintamille. Osa kalustosta jäi Bosniaan sinne vuonna 1992 alkavaa sotaa varten. Esimerkiksi Zagrebin lähellä ollut Jastrebarskon kasarmin 160 tankkia ja tykistöä käsittävä suuri asearsenaali herätti karkeruutta kroaateissa. Kasarmien taistelu oli joko tekosyy tai todellinen syy siihen, että liittoarmeija hyökkäsi Slavoniassa ja Dalmatiassa. Dalmatiassa alkoi Dubrovnikin piiritys. Kroatian sodan alku
Kylä puhdistettiin etnisesti, kroaatit ajettiin pakoon. Vaikka sota oli käynnissä elokuun lopussa, rintamia ei vielä ollut. Elokuussa oli puhdistettu etnisesti suuri osa Banovinan alueen kylistä, ja liittoarmeijan koneet pommittivat Kroatian kyliä. Kuun loppuun mennessä kuolleiden lukumäärä oli noin 1 000–2 200 henkeä, 140 000 oli ajettu tai joutunut lähtemään kodeistaan. Vukovar piiritettiin ja alkoi pitkä taistelu. Liittoarmeija valtasi Drnišin, mikä auttoi montenegrolaisia valtaamaan Konavlen. Ristiretket
Jerusalemissa Konrad vakuutti kuningas Balduin III:n hyökkäämään Damaskokseen, vaikka valtakunnilla oli aselepo. Muut ristiretkeläiset halusivat hyökätä heikompaan Aleppoon, joka olisi ollut portti Edessaan ja hillinnyt Nur al-Dinin vallan kasvua. Damaskoksen piiritys alkoi heinäkuussa 1148, mutta ristiretkeläiset olivat vedettömällä aavikolla ja vetäytyivät alle viikon kuluttua. Konrad ja Ludvig palasivat kotiin. Kroatian sodan loppuvaihe
Vuoden 1992 alusta lähtien Kroatian sotaa käytiin pienemmillä kierroksilla. 15. tulitauko piti 3. tammikuuta alkaen. Serbit päättelivät vallanneensa Kroatiaa tarpeeksi. Rintama oli melkein vakiintunut jo marraskuun puolivälissä. Tammikuussa tulitauon jälkeen maahan saapui 10 000 YK:n rauhanturvaajaa. Serbeille tämä sopi, sillä he olivat jo vallanneet useimmat serbialueet, 26,5 % Kroatiasta. Toisaalta Kroatian armeija oli jo niin voimakas, että se saattoi uhata liittoarmeijaa ja serbisissejä. Kroatian historia
Ladislauksen seuraaja Kálmán jatkoi edeltäjänsä pyrkimyksiä liittää Kroatia Unkariin. Hän kukistikin 1097 kilpailijansa Petar Svačićin ja otti vallan viimeiseltä kroaattikuninkaalta. Kálmán määräsi 1102 "pacta conventa" -sopimuksen, jonka mukaan Unkari ja Kroatia olivat erilliset entiteetit yhteisen Unkarin kruunun alaisuudessa. Vaikka Kroatian johtoon asatettiin oma varakuninkaansa ("ban") ja se sai oman parlamenttinsa, unkarilaiset jättivät kroatialaisaatelin sivurooliin. Kálmán vakuutti 1107 dalmatilaiset aateliset liittämään rannikkoalueet Venetsialta Unkarille. Kálmánin kuoleman jälkeen 1116 Venetsia hyökkäsi Biogradiin ja Lošinjin, Pagin, Rabin ja Krkin saarille. Zadarista oli tullut Dalmatian merkittävin kaupunki, ja se pystyi vielä 1190-luvulla vastustamaan venetsialaisten valtausyrityksiä. Venetsian doge maksoi 1202 neljännen ristiretken sotilaille, jotka paavi Innocentius III:n vastustuksesta huolimatta piirittivät Zadarin ja valtasivat sen. Dubrovnik-Neretva
Dubrovnik-Neretva ("Dubrovačko-neretvanska županija") on piirikunta Etelä-Kroatiassa, Dalmatian suuralueella. Piirikunnan hallintokeskus on Dubrovnik. Muita kaupunkeja piirikunnassa ovat Korčula, Metković, Opuzen ja Ploče. Dubrovnik
Kaupunkia johdettiin aristokraattisesti, ja avioituminen eri yhteiskuntaluokkien – joita oli kolme – jäsenten kesken oli jyrkästi kiellettyä. Nimellinen valtionpäämies oli ruhtinas ("Knez"), tai Venetsian yliherruuden aikana "rehtori". Todellinen valta oli kuitenkin kahden aateliston pitämän neuvoston ("Vijeće") käsissä. Kroatia
Turkkilaiset laajensivat valtaa alueella varsinkin 1400-luvulla ja 1500-luvun alussa. Unkarin jouduttua osmanien eli turkkilaisten valloittamaksi ja Kroatian jäädessä rajaseuduksi Kroatian valtiopäivät kutsuivat Habsburgien Ferdinand I:n Kroatian hallitsijaksi. Habsburgien sotilaat pysäyttivät turkkilaiset 1593. Tältä ajalta on peräisin niin sanottu sotilasraja, Habsburgien luoma linnoitettu rajavyöhyke ("Vojna Krajina"), joka rakennettiin turkkilaisia vastaan.
1700-luvulle mennessä suurin osa Kroatiasta oli vapautettu osmanivallasta, mutta rannikkoalue Dalmatia oli Venetsian hallussa. Habsburgien valtakautta pidetään huonona aikana, sillä tuolloin ainoastaan rannikon Dubrovnik oli itsenäinen. Napoleon I hallitsi aluetta 1800-luvun alussa. Ante Gotovina
Seuraavaksi kenraaliluutnantti Gotovina toteutti Operaatio Mistralin, joka alkoi 8. syyskuuta 1995. Tämä oli Gotovinan uran vastuullisin tehtävä ja hän sai alaisuuteensa koko alueen Kroatian armeijan yksiköt ja Bosnian kroaattiarmeijan. Kninin vallanneet Kroatian armeijan eliittiyksiköt 4. ja 7. kaartinprikaatit siirtyivät Operaatio Kesä -95:ssä vallattuun Bosanska Grahavoon, josta nämä prikaatit hyökkäsivät operaation ensimmäisenä päivänä päin Ratko Mladićin joukkoja, jotka koostuivat seitsemästä kevyestä jalkaväkiprikaatista, yhdestä motorisoidusta prikaatista ja kahdesta panssaripataljoonasta. Serbijoukot kukistuivat nopeasti ja Šipovon kaupunki vallattiin. 7. kaartinprikaati valtasi strategisesti tärkeän Mliništan vuoristoreitin. Jajce antautui 13. syyskuuta klo 18:00, jolloin operaation ensimmäinen vaihe päättyi 2000 km² kokoisten aluevaltausten jälkeen. Slobodan Praljak
Praljak liittyi Kroatian armeijaan maan itsenäistyttyä vuonna 1991, ja hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Jugoslavian hajoaminen johti veriseen sotaan. Serbian tuolloinen presidentti Slobodan Milošević ja Kroatian presidentti Franjo Tudjman kävivät vuonna 1991 salaisia neuvotteluja Bosnian jakamisesta maiden kesken. Neuvotteluja kroatialaisten kanssa kävi myös Bosnian serbiarmeijan komentaja Ratko Mladić. Mladićin joukot hyökkäsivät bosnialaisia vastaan vuonna 1992, ja Tudjmanin kroaatit alkoivat vallata Tudjmanin Kroatian historiallisiksi osiksi väittämiä alueita seuraavana vuonna. Samana vuonna Praljakista oli tehty Bosnian kroaattiarmeijan (HVO) päällikkö. Bosnian kroaattiarmeija rahoitettiin, ja sen käskyt annettiin Kroatiasta käsin. Kroaattien joukot vangitsivat jopa 10 000 muihin kansallisuuksiin kuulunutta henkilöä valtaamillaan alueilla. Vangit joutuivat väkivallan ja raiskausten uhreiksi, minkä lisäksi osa surmattiin. Suurin osa joukkojen uhreista oli bosniakkeja, mutta heidän joukossaan oli myös serbejä ja romaneja. Praljak tiesi sotilaidensa vangitsevan muslimeja Prozorissa kesällä 1993, ja hänen tiedossaan oli myös, että vankeja aiottiin surmata. Tästä huolimatta hän ei ryhtynyt toimiin estääkseen joukkojaan. Praljak oli myös yksi Mostarin piirityksen avainhenkilöistä. Mostarin piiritys oli aikanaan uutisoidumpia kroaattien sotilastoimia sodassa, ja sen aikana tuhoutui esimerkiksi kaupungin 1500-luvulla rakennettu kuuluisa kivisilta. Bosnian sodan alku
Serbit valloittivat Zvornikin valtauksen jälkeen Višegradin 16. huhtikuuta ja teloittivat kaikki kaupungin yli 12-vuotiaat miehet heittäen ruumiit sillalta Drina-jokeen. Višegradissa oli suuri vesivoimala. Hyökkääviä četnikkejä seurasi liittoarmeijan karavaani. Drina-joen silta saavutettiin serbien hyökätessä 13. huhtikuuta. Kun taistelu kaupungista alkoi, monet muslimit pakenivat lähistön kukkuloille. Kaupungin muslimien siviilipuolustuksen johtaja Murat Sabanović linnoittautui vesivoimallaan uhaten peittää Višegradin tulvan alle, jos lähestyvät serbit eivät perääntyisi. Serbien četnikit eivät piitanneet Sabanovićin uhkailuista, jolloin Sabanović avasi yhden sulkuportin. Hän onnistui kuitenkin saattamaan tulvan valtaan vain hyvin pienen alueen, niin että serbien hyökkäys kaupunkia vastaan ei ollut uhattu. Višegrad antautui kolmen päivän taistelun jälkeen, ja serbien puolisotilaallinen ryhmä Valkoiset kotkat kaappasi YK:n avustuskuorma-autot. Kroatian historia
Kroatian kruunu siirtyi 1527 Habsburgien monarkialle, kun Unkarin Ludvig II oli kuollut Mohácsin taistelussa. Osmanit kukistivat taistelussa myös unkarilaiset ja alkoivat uhata jo Adrianmeren rannikkoa. Osmanien hyökkäykset aiheuttivat Balkanilla hävitystä, ja he tuhosivat useita kaupunkeja. Habsburgeilla oli Kroatiasta vain pieni alue Zagrebin, Karlovacin ja Varaždinin ympärillä. Habsburgit perustivat osmanien rajalle niin sanotun sotilasrajan, "Vonja krajinan". Sotilasraja oli oma hallinnollinen alueensa, joka liitettiin Kroatiaan vasta 1881. Sitä hallitsi suoraan habsburgien sotaministeriö. 1346
Balkanilla Dusan Silni kruunattiin 16. huhtikuuta eli pääsiäisenä Skopjessa uuden Serbian valtakunnan tsaariksi. Serbia piti nyt hallussaan suurta osaa Kaakkois-Euroopasta. Vuonna 1346 sekä Bulgaria että Bysantti (joka hallitsi valtaosaa Kreikasta) olivat sisällissotien keskellä. Rodopivuorten ja Aigeian alueen itsenäisellä bulgarialaisella hallitsijalla Momtšililla oli sodissa merkittävä rooli. Hän oli yksi ensimmäisistä paikallisista johtajista, joka ymmärsi osmanien aiheuttaman uhan. Momtšil pyysi Bulgarian ja Bysantin keisareita auttamaan häntä muttei saanut lainkaan apua, vaikka hän jatkoi osmaneja vastaan taistelemista Rodopien itäosassa. Aigeianmeren alue oli turkkilaisten hallussa ja he ryöstelivät sen saaria.
Bithynian turkkilainen prinssi Orhan meni naimisiin keisari Johannes VI Kantakuzenoksen tyttären Theodoran kanssa. Kreikkalainen papisto uskoi, että kristityn prinsessan ja huomattavan muslimin välinen avioliitto vahvistaisi aluetta. Prinssillä oli jo useita muita vaimoja, ja vaikka Theodoran annettiin pitää uskontonsa, hänen täytyi viettää loput elämästään islamilaisessa haaremissa. Kantakuzenos toivoi, että Orhanista tulisi hänen liittolaisensa tulevissa sodissa, mutta muiden turkkilaisten tavoin Orhan asettui häntä vastaan genovalaissodassa. Liittoon kuului se, että osmaniprinssi sai myidä Konstantinopolissa vangitsemiaan kristittyjä orjina julkisilla markkinoilla. Balkan toisessa maailmansodassa
Jugoslavia liittyi kolmen vallan sopimukseen 25. maaliskuuta ja kenraali Simovic teki 27. maaliskuuta sotilasvallankaappauksen ottaen vallan. Saman päivän iltana Adolf Hitler allekirjoitti yleisohjeensa numero 25, jonka ensimmäisessä kohdassa todettiin poliittisen tilanteen muutos Balkanilla ja Jugoslavia määriteltiin viholliseksi. Hyökkäykseen tarvittavien joukkojen ja materiaalin kokoaminen siirsi samalla operaatio Barbarossan aloittamisen toukokuulta kesäkuulle. Hyökkäys Jugoslaviaan alkoi 6. huhtikuuta 1941 ja se päättyi ehdottomaan antautumiseen 17. huhtikuuta. Hyökänneet Saksan, Italian, Unkarin ja Bulgarian joukot miehittivät maan ja lakkauttivat Jugoslavian kuningaskunnan. Yhdistämällä Bosnia-Herzegovinaan alueita Kroatiasta ja Sremista perustivat Saksa ja Italia itsenäinen Kroatian valtion ("Nezavisna Država Hrvatska", NDH). Kroatiaa hallitsivat kiihkokansalliset kroaatit Ante Pavelićin johdolla, ja maassa vainottiin serbejä. Saksa muodosti osasta Serbian kuningaskuntaa ja Banatin alueesta miehittämänsä sotilashallinnon alaisen Serbian territorion. Saksan valvomille alueille perustettiin Kansallisen pelastuksen rintaman Milan Nedicin johtama nukkehallinto. Italia perusti Montenegrosta valvomansa itsenäisen valtion, vaikka se oli kuningaskunta ruhtinas Mikael (Spoleton herttua Aymond) ei koskaan vastaanottanut kruunua. Mostar
Nykyinen Mostar on ollut aikanaan vain kahden linnoitetun tornin suojaama puinen silta Neretvajoen yli alueella, joka oli osa Pyhän Savan herttuakuntaa (nyk. Hertsegovina). Herttuakunnan keskus ei tuolloin ollut Mostar, vaan läheinen Blagaj. Historiallisissa lähteissä paikka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1452, mutta siihen viitataan vain vapaasti kääntäen linnoituksina Neretvajoen sillalla ("do castelli al ponte de Neretua"). Osmanit valtasivat Pyhän Savan herttuakunnan alueen vuonna 1467 tai 1468. Ensimmäinen maininta nimestä Mostar on muodossa "Mosdar" turkkilaisessa lähteessä vuodelta 1468 tai 1469. Nimi on johdettu serbokroatian sanasta "most" eli silta. Paikkaan viitataan samassa tekstissä myös nimellä "Köprülü Hisar" ja siellä mainitaan asuvan 16 kristittyä perhettä. Osmanien valtakunnassa Mostar oli aluksi hallinnollisesti osa Fočan "qada" Hertsegovinan ("Hersek Ili") sancakissa ja se käsitti vain Neretvan vasemman rannan. Paikka alkoi kasvaa huomattavasti 1500-luvulta eteenpäin, jolloin kaupunki levisi myös joen toiselle puolelle. Joen yli rakennettiin kaksi kivisiltaa, "Kriva čuprija" ja kuuluisampi "Stari most", eli vanha silta. Nimestään huolimatta Stari most lienee kahdesta sillasta nuorempi ja se rakennettiin vuosina 1566–7 vanhemman puisen sillan tilalle. Kaupungin kasvu hidastui 1600-luvulle tultaessa ja vuonna 1699 joen toiselle puolelle jatkettua kaupungin muuria lukuun ottamatta suurempia rakennustöitä ei tehty. Asiakirjassa vuodelta 1631–1632 mainitaan kaupunkiin kuuluneen 22 muslimikorttelia ja 2 kristittyä korttelia. Itsenäinen Kroatian valtio
Heti sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, maaliskuun 25.- 26. päivän välisenä yönä, käynnistyi sotilasvallankaappaus. Kenraali Dušan Simović johti kaappausta ja kaappaajat julistivat alaikäisen prinssi Pietarin kuninkaaksi. Kaappaajat julistivat mitätöivänsä kolmen vallan sopimuksen Jugoslavian osalta ja palaavansa vuoden 1921 perustuslakiin. Kaikki puolueet ilmoittivat kannattavansa uusia vallanpitäjiä, jotka tekivät myös useita Kroatiaa suosivia päätöksiä. Maassa oleskeli tuohon aikaan brittiläisiä upseereja ja heidän osallisuuttaan kaappaukseen on spekuloitu. Kuultuaan kaappauksesta Hitler päätti heti käynnistää vastatoimet Jugoslaviaa kohtaan. Niihin kuuluivat välittömät sotilaallisen hyökkäyksen valmistelut ja itsenäisyyslupailut kroaateille, bosnialaisille ja makedonialaisille. Vukovarin piiritys
Vukovarin taistelu oli ylivoimaisesti ankarin taistelu Kroatian sodassa. Se ei ole suotta ollut tiedotusvälineiden mielenkiinnon kohde ja myöhemmin sotilaallisen tutkimuksen aihe. Puolustajien, kansalliskaartin 204. prikaatin taistelumotivaatio oli hyvä ja he olivat kekseliäitä, vaikkakin heikosti aseistettuja ja vähälukuisia hyökkääjiin verrattuna. Kaupunki oli käytännössä saarrettu jo elokuun puolivälissä. Saartajina olivat 12. armeija ja 1. panssaroitu mekanisoitu divisioona. Ensimmäinen liittoarmeijan tykistötuli osui kaupunkiin 24. elokuuta. Seuraavana päivänä, 25. elokuuta, serbijoukot alkoivat saartaa kaupunkia. Vukovarin puolustusta johti elokuun puoliväliin Tomislav Merčep, sitten Blago Zadro ja 1. syyskuuta alkaen myös Mile Dedaković ("Haukka"). Taistelu laantui hieman muutaman päivän kuluessa saarrosta. Kaupungissa oli noin 15 000 asukasta ja ruokaa kuukaudeksi. Candian piiritys
Candian piiritys (joskus myös Iraklionin piiritys) oli Osmanien valtakunnan ja Venetsian tasavallan välinen taistelu Kreetalla sijaitsevan Candian kaupungin (nyk. Iraklion) omistuksesta. Piiritys alkoi 1. toukokuuta 1648 ja päättyi osmanien voittoon 27. syyskuuta 1669. Se kesti 21 vuotta ja on yksi historian pisimmistä piirityksistä. Kroatian historia
Perimysongelmian takia Unkarin kuningas Ladislaus I liitti suuren osan Kroatiasta valtakuntaansa. Kroatia säilytti 1200-luvulle asti yhtenäisyytensä, mutta Béla IV perusti uuden Slavonian hallintoalueen. Samaan aikaan Venetsian tasavalta valloitti monia alueita Dalmatian rannikolta. Osmanien valtakunta puolestaan alkoi uhata Kroatiaa 1400-luvun puolivälissä. Kroatian kruunun 1527 saanut Habsburgien monarkia onnistui ajamaan osmanit lopullisesti pois Kroatiasta 1683–1699 suuren Turkin sodan aikana. Tuolloin luotiin myös Kroatian eteläosissa Dubrovnikissa kukoistaneen Ragusan tasavallan rajat. Kroatian historia
Kroaattiaatelisto ei pystynyt vastustamaan Maria Teresian 1700-luvulla aloittamaa saksalaistamista, jota jatkoi myös hänen poikansa Joosef II. Kroaatit kääntyivät unkarilaisten puoleen, jotta he voisivat yhdessä puolustaa oikeuksiaan. Yhteistyö kuitenkin kärsi Unkarin nousevan kansallismielisyyden takia.
Habsburgien tuettua Ranskan kuningaskunnan palauttamista Napoleon I hyökkäsi 1796 Italiaan. Napoleon valtasi Venetsian 1797 ja suostui tämän jälkeen Campo Formion rauhassa liittämään Dalmatian Itävaltaan. Kroatialaiset toivoivat, että Dalmatia ja Slavonia yhdistettäisiin, mutta Habsburgit pitivät ne erillisinä hallintoalueina. Itävallan valtakausi Dalmatiassa kesti vain vuoteen 1805, jolloin Napoleon voitti Itävallan ja Preussin joukot Austerlitzin taistelussa. Dalmatia luovutettiin tämän jälkeen Ranskalle, jonka joukoille myös Ragusa pian antantui. Napoleon nimesi vallatetut alueet Illyrian provinssiksi. Ranskalainen hallinto oli epäsuosittu, vaikka aluetta kehitettiin tuona aikana voimakkaasti. Napoleonin valtakunnan kaaduttua epäonnistuneen Venäjän-sotaretken jälkeen Wienin kongressissa tunnustettiin Dalmatian asema osana Itävaltaa. Loppuosa Kroatiasta siirrettiin Itävallan keisarikuntaan kuuluneesen Unkariin. Ante Gotovina
Operaation toisessa vaiheessa (Mistral 2) Drvar vallattiin 14. syyskuuta. Operaatio päättyi 30. syyskuuta, jolloin ainoastaan enää Mrkonjić Grad oli Bosnian serbien pääkaupungin Banja Lukan ja kroaattiarmeijan välissä. Yhdessä Bosnia ja Herzegovinan armeijan kanssa Gotovina oli päässyt 23 kilometrin päähän Banja Lukasta. (Mrkonjić Grad vallattiin myöhemmin lokakuun 8. ja 12. päivän välillä toteutetussa Operaatio Južni potezissa.) Operaatio Mistral lopetettiin amerikkalaisten painostuksen tuloksena, mutta sen saavutukset loivat Gotovinan maineen kroaattien kansallissankarina. Pietro II Orseolo
9.5.1000 Doge Pietro II päätti rauhoittaa dalmatialaisten ja (slaaviheimo) neretvalaisten välit Kroatian ja Bulgarian välisissä sodissa. Hän suojeli näin Venetsian kauppakolonioita sekä roomalaistuneita dalmatialaisia. Hänen 6 aluksen laivastonsa valloitti koko Adrianmeren rannikon. Ainoa vastarintaan noussut oli neretvalaisten laivasto. Kun neretvalaiset olivat käyneet ryöstöretkellä Zadarin kaupungissa, Venetsian Doge lähetti heidän peräänsä 10 alusta ja merirosvot saatiin kiinni Kačan saaren lähellä. Merirosvot vangittiin ja tuotiin riemusaatossa Splitin kaupunkiin. Neretvalaisten emissaarit pyysivät vapauttamaan vangit. Pietro II suostui siihen, kun Neretvien Arkontti suostui kumartamaan Dogelle. Sen lisäksi neretvalaisten piti maksaa taas veroja Venetsialle. Verotusoikeus oli ollut voimassa vuodesta 948 lähtien sekä takaamaan Venetsian alusten turvallinen merenkulku Adrianmerellä. Pietro II vapautti kaikki vangit lukuun ottamatta kuutta neretvalaista, jotka jäivät panttivangeiksi venetsialaisille. Mantereen neretvalaiset rauhoittuivat, mutta Korčulan saaren asukkaat päättivät jatkaa sotiaan Pietro II vastaan, mutta se valloitettiin hyvin pian. Lastovon saari jäi vielä vastustelemaan venetsialaisten valtaa. Saari oli merirosvoistaan hyvin kuuluisa. Pietro II käski evakuoimaan saaren ja sen jälkeen koko Lastovo hävitettiin maantasalle. Samaan aikaan Kroatian kuningas Svetoslav Suronja lähti Venetsiaan hakemaan tukea heikentyneelle asemalleen. Kroatian kuningas Stjepan I Krešimirović meni naimisiin Pietro II tyttären, Joscella (Hicela) Orseolo, kanssa. Heidän pojastaan, Petar Krešimir IV Veliki, tuli Kroatian kuningas vuonna 1059. Operaatio Myrsky
Kroaattien hyökkäys eteni vauhdilla. Kello 3:35 serbitykistö tulitti Osijekia, ja hieman myöhemmin ilmahälytyssireenit soivat Vinkovcissa. Viideltä serbit tulittivat ohjuksin ja tykein Sisakia. Sillä välin bosniakit ja kroaatit hyökkäsivät Bihaćin kaupunkiin. Kello 6:15 serbitykistö alkoi tulittaa Dubrovnikin rannikolla. Bratislava
Bratislavan historia liittyi 1800-luvulla kiinteästi Euroopan merkittäviin tapahtumiin. Itävallan ja Ranskan välillä somittu Pressburgin rauha allekirjoitettiin Bratislavassa 1805. Napoleon I:n joukot tuhosivat Devínin linnan 1809, ja Bratislavan linna tuhoutui tulipalossa 1811. Vuoden 1848 vallankumoukset saivat Ferdinand V allekirjoittamaan Priimaksen palatsissa niin sanotut maaliskuun lait, joihin kuului maaorjuuden lakkauttaminen. Teollisuus kehittyi nopeasti 1800-luvulla, ja ensimmäinen hevosvetoinen rautatie nykyisen Slovakian ja Unkarin alueella rakennettiin Bratislavasta Svätý Juriin vuonna 1840, ja höyryvetureita käyttävä linja avattiin Wieniin 1848. Kaupunkiin perustettiin uusia teollisuuslaitoksia, liikeyrityksiä ja muita laitoksia, esimerkiksi Slovakian ensimmäinen pankki vuonna 1842. Bratislavan ensimmäinen pysyvä Tonavan ylittävä silta "Starý most" rakennettiin vuonna 1891.
Ensimmäisen maailmansodan ja Tšekkoslovakian muodostamisen jälkeen 28. huhtikuuta 1918 Bratislava liitettiin uuteen valtioon kaupungin edustajien vastahakoisuudesta huolimatta. Hallitseva unkarilainen ja saksalainen väestö yritti estää kaupungin liittämisen Tšekkoslovakiaan ja julisti sen vapaakaupungiksi. Tšekkoslovakian legioonat kuitenkin saapuivat kaupunkiin tammikuussa 1919. Kaupungista tuli heti slovakkien poliittisten elinten ja järjestöjen keskuspaikka, ja sitä pidettiin parempana pääkaupunkina Slovakialle kuin Martinia tai Nitraa, koska sen taloudellinen merkitys oli suuri ja strateginen sijainti Tonavan rannalla hyvä. Nimi "Bratislava" otettiin virallisesti käyttöön 27. maaliskuuta 1919. Suur-Serbia
Kun Stefan Dushan yritti valloittaa turkkilaisten ympäröimää Bysantin pääkaupunkia Konstantinopolia, valloitus kääntyi tappioksi. Melko pian Dushanin kuoleman jälkeen turkkilaiset alkoivat hyökkäillä Serbiaan, jonka viimeinen osa vallattiin vuonna 1459. Bosniakkien ja kroaattien sota
15 huhtikuuta kroaatit esittivät uhkavaatimuksen jossa vaativat bosniakkiarmeijaa vetäytymään heille Vancen Owenin suunnitelmassa luvatuilta alueilta.
15 huhtikuuta muslimit valtasivat Zenican ja alkoivat puhdistaa sitä kroaateista ajaen näitä pakoon.
Täysi sota kahden Bosnian heikomman kansan välillä käynnistyi laajasti vasta 16. huhtikuuta, jolloin kroaatit hyökkäsivät laajalti Lashvajoen laaksossa mm. Ahmiciin ja Viteziin sekä lukuisiin muihin paikkoihin. Dubrovnik Airline
Dubrovnik Airline oli kroatialainen charter-lentoyhtiö. Sen kotipaikka oli Dubrovnik. Laivayhtiö Atlantska Plovidba perusti yhtiön 15. joulukuuta 2004. Se kärsi talousvaikeuksista vuoden 2009 talouskriisistä lähtien. Kesäkaudella 2011 Dubrovnik Airlinella oli käytössään vain yksi lentokone, ja 23. lokakuuta 2011 se lopetti toimintansa mentyään konkurssiin. Dúbravka (Bratislava)
Dúbravka on Bratislavan osa-alue, joka kuuluu Bratislava IV -piiriin. Se sijaitsee kaupungin länsiosassa Devínska Kobyla -kukkulan itärinteellä. Dubravkan alue on ollut asutettuna 1300-luvulta asti, ja kuului silloin Devínin linnan maihin. Se on ollut osa Bratislavaa vuodesta 1946. Kylän huomattavin nähtävyys on barokkikirkko vuodelta 1723. Kroatian sota
Ensimmäinen kroatilaisten suorittama joukkomurha tapahtui 13. syyskuuta 1991 Karlovacissa Koranajoen ylittävällä sillalla, missä 13 serbivankia teloitettiin. Myöhemmin samana syksynä kroatialaiset puolisotilaalliset joukot piirittivät Gospićin kaupungin ja tappoivat joukkomurhassa lähes 100 serbiä. 16. lokakuuta 1991 tapahtui Gospicissa yksi joukkomurhista, jotka liittyivät kroaattien tekemiin etnisin puhdistuksiin. Kroaatit puhdistivat etnisesti sodan aikana Gospicin lisäksi myös Pakracissa ja Sisakissa. Krajinan kapina
Kroatiassa pidettiin ensimmäiset vapaat parlamenttivaalit vuonna 1990 enemmistöä suosivalla vaalitavalla, jolla kommunistit uskoivat voittavansa. Mutta valtaan nousikin 6. toukokuuta vuonna 1990 kansallismielis-konservatiivinen HDZ-puolue, jonka johdossa oli entinen kroaattikenraali ja historioitsija Franjo Tuđman. Tuđmanin ajamaa kohtalaisen jyrkkää kroaattinationalismia on väitetty vastareaktioksi jyrkkään serbinationalismiin. Tuđman olikin väittänyt jo 1981, että kroaatteja syrjittiin mm. armeijan upseeristossa, ja joutunut tämän takia pariksi vuodeksi vankilaan. Kroatian sota
Kroatiassa oli kahakoita päivittäin jo 25. kesäkuuta alkaen. Ensimmäisiä varsinaisen Kroatian sodan välikohtauksia olivat Osijekin tapahtumat illalla 27. elokuuta,
Glinan ja Borovo Selon välikohtaukset, Ćelijen kylän väestön poisajaminen aseiden avulla ja Tenjan taistelu kroaattipoliisien ja serbikapinallisten välillä. Suurin osa tapahtumista vielä kesällä 1991 olivat yksittäisiä serbi- ja kroaattikylissä käytyjä ankaria taisteluita, joissa kumpikaan osapuoli ei kuitenkaan varsinaisesti pyrkinyt etenemään tai saavuttamaan alueen hallintaa. Daljissa tapahtui elokuun alussa ensimmäinen isompi joukkomurha. Sekä Kroatian serbit ja kroaatit katsoivat puolustavansa omaa kotimaataan, ja Kroatian aseistautuneet siviiliserbit sotivat elokuun alussa omasta mielestään Jugoslavian puolesta Kroatiaa vatsaan, ei Suur-Serbian puolesta.
Vaikka Jugoslavian liittoarmeija ei osallistunut muualla Kroatiassa vielä taisteluihin, se oli aktiivinen Dalmatiassa Kninin alueella. Kun Neuvostoliiton vallankaappausyritys romahti, se hajotti Neuvostoliiton lopettaen kommunismin siellä ja näin loi paineet Jugoslavian hajottamiselle, ja esti sosialistisen Jugoslavian jatkamisen esim. armeijan vallankaappauksen avulla. Dubrovnik
Dubrovnik oli yksi kroatian kielen ja Kroatian kirjallisuuden kehityksen keskuksista sekä lukuisten runoilijoiden ja näytelmäkirjailijoiden kuten Ivan Gundulićin ja Marin Držićin koti. Merkittäviä olivat myös taidemaalarit Lovro ja Vicko Dobričević ja tiedemiehet kuten Ruđer Josip Bošković ja Marin Getaldić. Ante Gotovina
30. toukokuuta 1994 Gotovina ylennettiin kenraalimajuriksi ("general-pukovnik") ja hän organisoi tärkeimmät sotilasoperaatiot alueella: Livnon ja Tomislavgradin puolustamiset Bosnian serbiarmeijan komentajan, kenraali Ratko Mladićin joukkojen hyökkäyksiltä. Kymmenen kuukauden näännytyssodan avulla Gotovina onnistui murtamaan serbiarmeijan puolustusasemat Livnon tasangolla, Dinaran harjanteella ja Šatorin vuorella. Hän johti Glamočin ja Bosanska Grahavon valtaukset Operaatio Kesä-95:ssä, mikä mahdollisti Krajinan serbitasavallan pääkaupungin Kninin piirittämisen idästä. Gotovinan voitot mahdollistivat Operaatio Myrskyn nopean toteuttamisen 4.–6. kesäkuuta 1995. Tämän operaation kuluessa Gotovinan joukot valtasivat Kninin, jota kroaatit kutsuvat Kroatian Kuninkaalliseksi kaupungiksi sen oltua aikanaan keskiajalla Kroatian kuningaskunnan pääkaupunki. Dragutin Dimitrijević
Dragutin Dimitrijević (, salanimi Apis; 17. elokuuta 1876 Belgrad – 27. kesäkuuta 1917 Thessaloniki, Kreikka) oli serbialainen upseeri ja tiedustelujohtaja, joka toimi kiihkokansallismielisen Musta käsi -salaseuran puheenjohtajana. Hänen ja eräiden muiden upseerien yhteys 28. kesäkuuta 1914 Sarajevossa tapahtuneeseen Itävalta-Unkarin kruununprinssi Frans Ferdinandin salamurhaan johti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen. Serbian hallitus suojeli pitkään Dimitrijevićiä, mutta kääntyi vuonna 1917 häntä vastaan, jolloin hänet tuomittiin näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Operaatio Tiikeri (1992)
Operaatio Tiikeri ( tai "Akcija Tigar", ) oli kroaattien hyökkäys Kroatian sodassa Dubrovnikin lähellä 1. heinäkuuta - 13. heinäkuuta 1992. Kroaatit hyökkäsivät myös toisessa operaatiossa Konavlessa 20. - 24. syyskuuta 1992 ja Vlašticassa 22.- 25. syyskuuta. Näitä seurasi Jugoslavian liittoarmeijan vetäytyminen Konavlesta ja Prevlakasta 30. syyskuuta - 20. lokakuuta 1993. Kroatian sodan alku
Samoihin aikoihin alettiin Pakracin-Okucanin alueen valtaus ja sen moottoritie katkaistiin. Bosnia ja Hertsegovinasta tullut liittoarmeija liittyi Kroatian sotaan mukaan avoimesti, mikä laajensi taisteluja. Kuun lopussa Serbiasta tuli satojen ajoneuvojen kolonna Länsi- ja Itä-Slavoniaan. Itä-Slavoniassa alkoivat suuret taistelut. Vukovarin kaupunki piiritettiin 24. elokuuta 1991, ja suuri osa Vukovaria ympäröivistä kroaattikylistä vallattiin ja puhdistettiin. Sota laajeni myös rannikolle. Dubrovnikin piiritys
Serbit kaappasivat 15. lokakuuta Cavtatin kylän, jonka väkeä pakeni moottoriveneillä Dubrovnikiin. Dubrovnikin piiritys
Ilmahyökkäyksen seurauksena kaupungin veden ja sähkön jakelu katkesivat. Hyökkääjät alkoivat tulittaa kaupunki harvakseltaan, ja kahdessa viikossa serbit olivat vallaneet kaupungin ympäristöstä suuria alueita ja saaneet pitävän saartorenkaan. Armeija asettui hyviin asemiin vuorille pohjoiseen ja itään Dubrovnikista, jossa ei ollut merkittävää puolustusta. Dubrovnikin piiritys
Jugoslavian armeijaa Dubrovnikin seuduilla komensi kenraaliluutnantti Pavle Strugar. Hän johti liittoarmeijan toista operationaalista ryhmää, joka johti Dubrovnikin operaatiota, johon otti osaa noin 7 500–20 000 miestä. Jugoslavian laivastoa johti vara-amiraali Miodrag Jokić. Kroatian historia
Osmanien sotaonni kääntyi Sisakin taistelussa 1593, jolloin Habsburgit kroaattisotilaiden avustuksella voittivat turkkilaiset. Kroatian aatelisten, varakuninkaan ja parlamentin asema kuitenkin heikkeni entisestään. Osmanien uhan ja maanomistajien vaatimusten takia kroatialaiset talonpoikaisväestö kapinoivat useita kertoja. Kroatian aateliston pettymys Habsburgien valtaan kärjistyi 1671 salaliittoon, jota johtivat Petar Zrinski ja Fran Krsto Frankopan. Habsburgit käyttivät kapinaa hyväkseen ja ottivat sen jälkeen absoluuttisen vallan sekä Kroatiasta että Unkarista. Ensimmäinen Balkanin sota
Bulgarian joukot miehittivät 18. lokakuuta Kirklarelin ja aloittivat marssin kohti Adrianopolia. Serbian joukot miehittivät 26. lokakuuta Skopjen. Osmanien valtakunta pyysi 3. marraskuuta Ranskaa ja Itävalta-Unkaria rauhanvälittäjäksi. Bulgarian joukot valtasivat 5. marraskuuta Konstantinopolin linnoitukset ja katkaisivat kaupungin vesihuollon. Salonikin turkkilainen varuskunta antautui 8. marraskuuta. Bosnian sodan alku
Pian Zvornikin ja Višegradin valtauksen jälkeen serbien Valkoiset kotkat siirtyivät Drina-jokea etelään Fočaan, joka pian puhdistettiin julmasti ja sen moskeijat räjäytettiin. Kun Foča, Hertsegovinan vanha pääkaupunki oli vallattu 17. huhtikuuta, serbeillä oli hallussaan Drina-joen laakso. Fočassa ruumiitten silpominen oli tavallista. Tavoitteena oli muslimien kulttuurin tukahduttaminen. 16. huhtikuuta Montenegrosta tuli pieni četnikkiryhmä joka tappoi, ryösti ja poltti muslimien taloja samaan aikaan kun liittoarmeija tulitti kaupunkia. Seuraavana päivänä Foča vallattiin ja kaupunkiin perustettiin sotilashallinto, joka alkoi jaella kuolemantuomioita. Fočaan perustettiin ensimmäiset keskitysleirit ja siellä aloitettiin naisten järjestelmällinen, suunnitelmallinen raiskaus. Saarretuiksi muslimikaupungeiksi jäivät Itä-Bosniassa mm. Cerska, Kamenica, Srebrenica, Žepa ja Goražde. Bosnian sota
Kroaatit tekivät eteläisessä Bosniassa melko laajan hyökkäyksen kesällä 1995. Elokuussa 1995 kroaatit ja bosniakit hyökkäsivät yhdessä serbejä vastaan laajalla alueella. Kroatiassa ja Bosnia-Hertsegovinassa hyvin edennyt Operaatio Myrsky kesti vain muutaman päivän. Heikentyneen serbiarmeijan puolustus murtui, koska se ei saanut tukea Serbiasta. Karadzic määräsi serbit pakenemaan etnisten puhdistusten pelossa ja koska halusi säilyttää Bosnian serbit yhdessä. Hyökkäys ajoi suuren määrän serbejä pakoon laajalta alueelta Kroatiassa ja Bosnia-Hertsegovinassa.
Nato pakotti syksyllä 1995 ilmapommituksilla serbit vetämään raskaat aseensa Sarajevon ympäriltä. Suurin osa YK:n joukoista oli vedetty pois Bosnia-Hertsegovinasta, joten serbien ei ollut niin helppoa ottaa suurta määrää panttivankeja YK:n sotilaista kuin edellisellä kerralla. Serbien sotilaallinen romahdus ja Naton toiminta johtivat lopulta taistelujen päättymiseen Bosniassa ja Kroatiassa. Virallisesti sotatilan päätti Yhdysvaltojen johdolla solmittu Daytonin rauhansopimus marraskuussa 1995. Se allekirjoitettiin 14. joulukuuta 1995 Pariisissa. Srebrenica
Bosnian sodassa Srebrenica oli serbiseparatistien piirittämä kesästä 1992 alkaen. Kaupungissa oli saartoon jääneiden asukkaiden lisäksi 40 000 muslimipakolaista. Serbit iskivät kaupunkiin Ratko Mladićin johdolla 7. heinäkuuta 1995. Serbijoukot murhasivat 8 000 muslimimiestä ja -poikaa seuranneina päivinä. Uhrit teloitettiin ja joukkohaudattiin lähelle Srebrenicaa. Kroatian historia
Akselivallat valtasivat Jugoslavian 1941. Saksalaiset käyttivät valtaamisessa hyväkseen kroatialaisten tyytymättömyyttä ja esiintyivät vapauttajina. Saksalaisten ja italialaisten suojeluksessa Pavelićin johtama ustaša julisti Itsenäisen Kroatian valtio, johon kuului myös Bosnia ja Hertsegovina. Ustaša hallitsi Kroatiaa julmasti ja vainosi serbejä, juutalaisia, mustalaisia ja antifasistisia kroaatteja. Ryhmittymä suunnitteli Kroatian serbivähemmistön tuhoamista käännyttämällä heitä ortodoksisuudesta katolisuuteen, karkottamalla ja tappamalla. Ustašan verilöylyissä ja Jasenovacin keskitysleirillä kuoli kaikkiaan noin 350 000-450 000 ihmistä. Ustaša lähetti myös vuosien 1941–1945 aikana valtaosan maan juutalaisista keskitysleireille. Dragutin Dimitrijević
Dimitrijević syntyi Belgradissa 17. elokuuta 1876. Hänen isänsä oli käsityöläinen, ja hän suoritti opintonsa kymnaaseissa Nišissä ja Belgradissa. Dimitrijević hyväksyttiin Serbian sotilasakatemiaan 18-vuotiaana, ja hän valmistui sieltä erinomaisen arvosanoin. Hän kohosi jo hyvin nuorena upseerina Serbian yleisesikuntaan. Dimitrijević oli useiden muiden upseerien mukana suunnittelemassa vuonna 1901 epäsuositun kuningas Aleksanteri I:n salamurhaa. Suunnitelma toteutettiin kesäkuussa 1903. Kuningas Aleksanterin ja kuningatar Dragan surmaamisen yhteydessä Dimitrijevićia ammuttiin useita kertoja. Kolmea luotia ei koskaan poistettu hänen kehostaan, mutta hän jäi henkiin. Salamurhaan osallistuneet upseerit saivat pian Serbian armeijan johtoonsa. Dimitrijevićista tuli sotilasakatemian taktiikan professori, ja vuonna 1913 hänet nimitettiin yleisesikunnan tiedusteluosaston johtajaksi. Hän kunnostautui tehtävässään Balkanin sotien aikana 1912–1913. Dragutin Dimitrijević
Dimitrijević oli vuonna 1911 perustetun "Ujedinjenje ili Smrt" (”Yhdistyminen tai kuolema”) -nimisen kansallismielisen salaseuran johtaja ja perustajajäsen. Järjestö tunnettiin paremmin nimellä "Crna Ruka" (”Musta käsi”), ja sen tavoitteena oli toteuttaa väkivaltaisia iskuja Suur-Serbian luomiseksi. Dimitrijević käytti järjestön johtajana salanimeä Apis eli ”pyhä härkä”. Serbinationalistien kiinnostuksen pääkohteena oli Itävalta-Unkarille kuuluneen Bosnian ”vapauttaminen”, ja Dimitrijević uskoi arkkiherttua Frans Ferdinandin murhan palvelevan tätä tavoitetta. Vuonna 1911 Dimitrijević oli laatinut epäonnistuneen suunnitelman keisari Frans Joosefin salamurhaamiseksi, mutta sen jälkeen hänen huomionsa kääntyi Frans Ferdinandiin, jonka ajama Itävalta-Unkarin muuttaminen liittovaltion suuntaan olisi toteutuessaan vähentänyt Suur-Serbia-ajatuksen kannatusta Bosnian serbien keskuudessa. Serbian–Bulgarian sota
Serbian–Bulgarian sota käytiin 13.–28. marraskuuta 1885 Serbian kuningaskunnan ja Bulgarian ruhtinaskunnan välillä. Sota liittyi Serbian kuninkaan Milan I:n haluun laajentaa Serbian alueita ja alkoi Serbian hyökkäyksellä Bulgariaan. Merkittävimpiin sodan taisteluihin kuului Bulgarian voitto Serbiasta Slivnitsassa. Itse sota päättyi myös Bulgarian voittoon, mutta sodan jälkeen tehdyssä Bukarestin rauhansopimuksen sovittiin status quon, eli sotaa edeltäneen tilanteen, säilyttämisestä. Dubrovnik (1931)
Dubrovnik oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston laivueenjohtaja. Sarajevo
Jugoslavian liittotasavallan jouduttua sisällissotaan serbijoukot piirittivät Sarajevon 6. huhtikuuta vuonna 1992. Seurannut Sarajevon piiritys oli nykyajan pisin piiritys ja se kesti syyskuuhun 1995 asti. Piiritys aiheutti suurta tuhoa kaupungille. Kaupunki oli jatkuvan kranaattitulen kohteena ympäröiviltä kukkuloilta, ja tuskin ainoakaan rakennus säästyi vaurioilta. Jälleenrakennustyöt aloitettiin heti sodan jälkeen, ja suurin osa kaupungista on saatu kunnostettua. Budapest
Turkkilaiset valtasivat Budan ensimmäisen kerran Mohácsin taistelun jälkeen vuonna 1526, mutta miehittivät sen pysyvästi vasta 1541. Kaupunki oli turkkilaisten halussa 140 vuotta, kunnes paavi Innocentius XI:n organisoima ristiretkeläisarmeija valtasi sen syyskuussa 1686. Unkari joutui Habsburgien valtaan. Belgradin piiritys
Konstantinopolin menetys vuonna 1453 oli šokki kristitylle Euroopalle ja Mehmed II alkoi suunnitella valtakuntansa laajentamista aina Roomaan saakka. Paavi varoitti Mehmedin aikovan vallata koko maailman ja yksi tämän omaksumista titteleistä olikin maailman valloittaja. Mehmedin ja Rooman välillä oli kuitenkin Balkan. Serbian despotaatti Đurađ Brankovićia vastaan tehtiin sotaretki vuonna 1454 ja seuraavana vuonna vallattiin Etelä-Serbia ja Kosovo. Đurađ ja Mehmed tekivät sopimuksen jäljellejääneen despotaatin rajojen kunnioittamisesta, mutta tästä huolimatta Mehmed palasi vuonna 1456 mukanaan 30 000–60 000 miestä, 300 tykkiä ja 200 kaleeria, jotka saapuivat pitkin Savaa ja Tonavaa. Sotaretken tavoitteena oli tällä kertaa Belgradin () valtaus, mikä avaisi reitin Unkariin. Kaupungin muurien pommitus aloitettiin kesäkuussa 1456 tykeillä, joista monet olivat olleet murtamassa Konstantinopolin muureja. Miloš Obrenović
Miloš Teodorović oli alkujaan karjapaimen, joka työskenteli velipuolelleen Milan Obrenovićille. Hän liittyi Karađorđen johtamaan serbien ensimmäiseen kansannousuun ja vuonna 1805 hänet nimitettiin komentajaksi kapinallisten armeijaan. Hänen velipuolensa surmattiin vuonna 1810, mahdollisesti Karađorđen käskystä, minkä jälkeen hän alkoi itse käyttää nimeä Obrenović ja suhtautua vihamielisesti Karađorđeen. Kun turkkilaiset kukistivat kapinan vuonna 1813, Miloš ryhtyi yhteistyöhön voittajien kanssa ja auttoi heitä maan rauhoittamisessa. Hänet nimitettiin ruhtinaaksi hallitsemaan kolmesta hallintoalueesta muodostettua Keski-Serbiaa. Hän auttoi turkkilaisia vuoden 1814 kansannousuyrityksen tukahduttamisessa, mutta turkkilaisten ryhdyttyä laajamittaisiin puhdistuksiin hän kääntyi heitä vastaan. Miloš kokosi kannattajansa Takovoon ja aloitti palmusunnuntaina huhtikuussa 1815 uuden kapinan, joka muodostui pian menestyksekkääksi. Venäjän sekaantumista pelännyt Turkki suostui joulukuussa 1815 rauhansopimukseen, jonka nojalla Serbialle myönnettiin melko laaja autonomia osana Ottomaanien valtakuntaa ja Miloš tunnustettiin koko Serbian ruhtinaaksi. Sopimuksen mukaan serbikapinalliset saivat myös pitää aseensa. Operaatio Myrsky
Operaatio eteni nopeasti Kninissä ja Dalmatian vuorimaastossa 5. elokuuta. Suurin osa etenemisestä tapahtui 48 tunnissa. Seuraavana päivänä Kroatian kansalliskaartin ensimmäinen prikaati saapui Bosnian rajalle kohdaten Bihaćin saarretun alueen bosniakit. Voimakasta serbien vastarintaa esiintyi vain Glinassa Sisakista etelään. Illalla 7. elokuuta Operaatio Myrsky oli virallisesti ohi. Muutama Kroatiaan jäänyt serbidivisioona antautui seuraavina päivinä. Tulitauko alkoi 9. elokuuta. Saksa, Ranska ja Iso-Britannia tuomitsivat hyökkäyksen, samoin Yhdysvallat pienen viivyttelyn jälkeen. Yhdysvaltain presidentti Bill Clinton ilmoitti olevansa huolissaan hyökkäyksestä. Krajinan serbitasavallan johtaja sanoi hyökkäyksen alettua, että se johtaa Krajinan romahtamiseen parissa päivässä ja tietää kuolemaa monille serbeille. Mile Budak
Itsenäinen Kroatian valtio julistettiin 10. huhtikuuta 1941 ja Mile Budak nimettiin sen opetus- ja uskontoministeriksi. Hän oli mukana valtuuskunnassa, joka vieraili Hitlerin luona pyytämässä uuden valtion itsenäisyyden tunnustamista. 6. kesäkuuta 1941 hän piti puheen jossa julisti, että "kolmasosa serbeistä surmataan, kolmasosa karkotetaan maasta ja kolmasosa käännytetään pakolla katolisuuteen". Romaneille ja juutalaisille tarjotaan "kolme miljoonaa luotia". Puhe uutisoitiin kaikissa NDH:n sanomalehdissä.