Mikä oli Lucy Montgomery ensimmäinen teos?
L. M. Montgomery
L. M. Montgomery luki paljon nuoruudessaan ja sai ensimmäisen runonsa julkaistuksi 15-vuotiaana. Hän hankki ensin opettajantodistuksen vuonna 1895 ja opiskeli sen jälkeen kirjallisuutta Dalhousen yliopistossa Halifaxissa. Montgomery toimi opettajana Prinssi Edwardin saaren kouluissa. Hän työskenteli myös halifaxilaisissa sanomalehdissä vuosina 1901 ja 1902 ennen kuin hänen isoäitinsä heikkenevä terveys pakotti hänet palaamaan Cavendishiin. Tällöin syntyi myös ensimmäinen Anna-kirja, joka julkaistiin vuonna 1908 Montgomeryn ollessa 34-vuotias.
Ulli Lommel
Lommel ohjasi ja käsikirjoitti ensimmäisen kauhuelokuvansa "The Boogeyman – sakset kurkulla" vuonna 1980. 300 000 dollarin budjetilla kuvattu filmi oli yllätysmenestys Yhdysvalloissa. Filmi vietti useita viikkoja Pohjois-Amerikan katsotuimpana elokuvana, mutta menestyi myös ulkomailla keräten lopulta noin 25 miljoonan dollarin maailmanlaajuiset lipputulot. Levitysyhtiön teattereiden kanssa tekemän 50–50-sopimuksen vuoksi tuottajille ja Lommelille jäi vain pieni osa tuotosta. Lucina Hagman
Hagman oli ahkera lehtikirjoittaja ja julkaisi useita kirjoja. Vuonna 1887 hän sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon julkaisemastaan Fredrika Bremerin elämäkerrasta. 1900-luvun alussa hän julkaisi kaksiosaisen Minna Canthin elämäkerran sekä 1936 omat lapsuudenmuistelmansa. Hagman sai elämäntyöstään professorin arvonimen ensimmäisenä suomalaisena naisena vuonna 1928. Aloitteen arvonimen myöntämisestä olivat tehneet yhdessä Suomalainen Marttaliitto ry ja Suomalainen Naisliitto ry. Northanger Abbey
Postuumista julkaisustaan huolimatta "Northanger Abbey" oli Jane Austenin romaaneista ensimmäinen, jonka hän sai julkaisukuntoon, joskin hän oli jo aiemmin aloittanut teoksia "Järki ja tunteet" ja "Ylpeys ja ennakkoluulo". Cassandra Austenin "Memorandumin" mukaan Austen kirjoitti alkuun nimellä "Susan" kulkeneen teoksen noin vuosina 1798–1799. Eräässä kirjeessään Austen käytti teoksesta nimeä "Miss Catherine". Sacagawea
Sacagawean saavutukset nousivat voimakkaasti esille vasta 1900-luvun alussa Eva Emery Dyen teoksessa "Conquest". Noin 30 vuotta myöhemmin ilmestynyt Grace Raymond Hebardin kirjoittama "Sacajawea; Guide and Interpreter of Lewis and Clark" viitoitti Dyen aloittamaa tietä ja toi Sacagawean lopullisesti yhdysvaltalaisten tietoisuuteen. Hänestä tuli intiaaninaisten oikeuksien symboli ja amerikkalainen legenda. Hänen taitonsa toimia tulkkina sekä kykynsä lukea maastoa kuin karttaa muodostivat Lewisin ja Clarkin tutkimusmatkan onnistumisen tärkeimmän peruspilarin. Samalla Sacagawea jäi polunraivaajien menneisyydestä kertovaksi mysteeriksi, jonka elämää ja kuolemaa tulee ympäröimään ikuinen salaperäisyys. Lisa Moore (kirjailija)
Lisa Moore (s. 28. maaliskuuta 1964 St. John's, Newfoundland) on kanadalainen romaani- ja novellikirjailija. Hän on ollut kolmesti ehdolla Scotiabank Giller -palkinnon saajaksi (2002, 2005, 2013) ja saanut Commonwealth Writers' Prizen. Mooren ensimmäinen novellikokoelma, "Degrees of Nakedness", julkaistiin vuonna 1995, ja hänen ensimmäinen romaaninsa, "Alligator", on vuodelta 2005. Hänen toinen romaaninsa on "February" (2013). Edguy
Vuonna 1994 Edguy teki ensimmäiset demonsa: "Children of Steel" ja "Evil Minded" ja ensimmäisen levytyssopimuksensa se sai AFM Records:ltä vuonna 1995. Yhtye pääsi levyttämään ensimmäisen albumin "Savage Poetry", jonka tekemisessä kesti vain kaksi viikkoa. Kappaleet kirjoittanut Sammet oli tuolloin 17-vuotias. Toinen albumi, nimeltänsä "Kingdom of Madness", ilmestyi vuonna 1997. Jonkin ajan kuluttua Storch erosi bändistä ja hänen tilalleen otettiin nykyinen rumpali Felix Bohnke. 1998 Edguy teki jo kolmannen albuminsa "Vain Glory Opera", jossa uusi rumpali ei jostain syystä vielä soittanut, vaan rummut hoiti Frank Lindenthal. Vain Glory Opera oli ainoa Edguyn levy jossa Lindenthal oli mukana. Levyllä vierailivat Hansi Kürsch (Blind Guardian) ja Timo Tolkki (Stratovarius). Universumien tomu
Lontoon Royal National Theatre tuotti vuonna 2003 "Universumien tomusta" kaksiosaisen, kaikkiaan yli kuusituntisen näytelmän, jonka käsikirjoitti Nicholas Wright ja ohjasi Nicholas Hytner. Pääosia näyttelivät Anna Maxwell Martin Lyrana, Dominic Cooper Willinä, Timothy Dalton lordi Asrielina ja Patricia Hodge rouva Coulterina. Daimoninuket suunnitteli Michael Curry. Näytelmää esitettiin alun perin joulukuusta 2003 maaliskuuhun 2004. Näytelmä oli arvostelumenestys. Suuren suosion kannustamana näytelmä otettiin takaisin esityskalenteriin marraskuussa 2004 uusin näyttelijöin ja hiotun käsikirjoituksen kera. Näytöksiä jatkettiin huhtikuuhun 2005. Näytelmä voitti kaksi Laurence Olivier -palkintoa, lavastuksesta ja valaistuksesta. Anna Maxwell Martin oli lisäksi ehdolla parhaaksi naisnäyttelijäksi. National Theatren menestyksen jälkeen "Universumien tomu" on nähty myös pienempien brittiläisten teatterien lavoilla. Anna Shirley
Anna Shirley (englanniksi Anne Shirley), myöhemmin Anna Blythe on kanadalaisen kirjailijan L. M. Montgomeryn kirjoittaman tyttökirjaklassikoihin kuuluvan kahdeksanosaisen Anna-sarjan päähenkilö. Kirjasarjan alussa Annan nimi on Anni Shirley, mutta hän tahtoo itseään kutsuttavan Annaksi, sillä Anna on hänen mielestään Annia kauniimpi. Ateismin historia
Ensimmäinen avoimen ateistinen teos Saksassa oli paroni d'Holbachin "La Systéme de la Nature" (Luonnon järjestelmä, 1770). Englannissa ensimmäisenä ei-peiteltynä ateistisena teoksena pidetään William Hammonin ja Matthew Turnerin kirjoitusta "Answer to Priestley", joka oli vastaus Joseph Priestleyn teokseen "Letters to a Philosophical Unbeliever" (1780). Kuitenkin vielä vuonna 1812, kun nuori runoilija Percy Bysshe Shelley kirjoitti teoksen "The Necessity of Atheism", hänet erotettiin Oxfordin yliopistosta ja kirjan kappaleet poltettiin. Teoksen "The Refutation of Deism" (1814) julkaisemisen jälkeen Shelley julistettiin kelvottomaksi holhoamaan lapsiaan. Elizabeth Taylor
Taylor sai paremman sopimuksen Metro-Goldwyn-Mayerilta, ja teki ensimmäisen pääosansa elokuvassa "Lassie palaa kotiin" vuonna 1943. Elokuvassa esiintyi myös lapsinäyttelijä Roddy McDowall, ja tästä alkoi hänen ja Taylorin elinikäinen ystävyys. Taylorin seuraava elokuva oli "Kotiopettajattaren romaani", joka perustuu Charlotte Brontën samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosassa oli Joan Fontaine, ja Taylor näytteli sivuosan Helen Burnsina. Sen jälkeen Taylor palasi Englantiin näyttelemään toisessa MGM-elokuvassa, joka oli "Doverin valkeat kalliot". Yhdysvaltoihin palattuaan hän näytteli "Lassie"-elokuvan jatko-osassa "Urhea Lassie". Elizabethin äiti haki sitkeästi tyttärelleen suurta roolia, joka tekisi hänestä maailmanluokan tähden. Elizabeth saikin pääosan elokuvasta "Yli esteitten", jossa hän näytteli nuorta ratsastajaa, joka koulutti rakasta hevostaan ravikilpailuihin. Elokuvan suurmenestyksen myötä Taylorista tuli hänen äitinsä toivoma suuri Hollywood-tähti vain 12-vuotiaana. Elokuvan muissa osissa nähtiin nuori näyttelijälupaus Mickey Rooney sekä Angela Lansbury. Vuosia myöhemmin Taylor kutsui tuota elokuvaa "kaikista jännittävimmäksi" jonka hän oli koskaan tehnyt, vaikka kärsikin selkäviasta, jonka hän sai kuvauksissa pudottuaan hevosen selästä. Boheemi
Henri Murgerin novellikokoelma "Scènes de la vie de bohème" ("Boheemielämää", 1845) popularisoi termin Ranskassa. Sen teemat esiintyivät paljolti myös myöhemmin Giacomo Puccinin oopperassa "La bohème" (1896). Englanniksi termi yleistyi William Makepeace Thackerayn romaanissa "Vanity Fair" (1848), ja Britanniassa boheemin elämäntavan aikakaudeksi lasketaan erityisesti 1900-luvun kolme ensimmäistä vuosikymmentä, viktoriaanisen ajan lopusta toiseen maailmansotaan. Paul Chambers
Wes Montgomery La bohème
La bohèmen kirjoittaja Henri Murger (1822–1861) oli ranskalainen kirjailija. La bohème ilmestyi aluksi pieninä kertomuksina 1846 Le Corsairissa. Siitä tehtiin viisinäytöksiseen näytelmä "La Vie de bohème". Kirjana La Bohème julkaistiin 1851 nimellä "Scènes de la vie de bohème" (suom. Eino Palola vuonna 1924 nimellä "Boheemielämää"). Mimìn esikuvana mahdollisesti oli keuhkokuumeeseen nuorena menehtynyt Lucille Louvet, jonka kutsumanimi oli ollut Mimi. Siksi Giacomo Puccini laittoi oopperaansa kuuluisan lauseen: ”Si mi chiamano Mimì, ma il mio nome è Lucia”. (Kyllä, minua kutsutaan Mimìksi, mutta nimeni on Lucia.) Musettan esikuvana oli puolestaan kaunisääninen laulaja Marie-Christine Roux. Jean Craighead George
George kirjoitti runsaat sata nuortenkirjaa. Esikoisteoksensa "Vulpes, the Red Fox " George kirjoitti yhdessä silloisen miehensä John L. Georgen kanssa ja innostui siitä välittämään kirjoittamalla lukijoilleen luonnonrakkautta. Georgen tunnetuimpia teoksia on "Susityttö", joka on paitsi kiitetty myös kiistelty ja saanut palkintoja, muun muassa vuonna 1973 Newbery Medalin ja 1975 Deutscher Jugendbuchpreisin. Sinclair Lewis
Lewisin vuoden 1925 teos "Tohtori Arrowsmith" käsitteli satiirisesti lääketieteen ammattia. Siitä hänet palkittiin romaanikirjallisuuden Pulitzerilla. Lewis ei kuitenkaan vastaanottanut palkintoa, koska ei omien sanojensa mukaan arvostanut kilpailua, jossa teos tai kirjailija nostetaan toisten yläpuolelle. Lewis oli ensimmäinen Pulitzerista kieltäytynyt henkilö. Hänen seuraava merkittävä romaaninsa oli "Elmer Gantry" (1927), joka oli tietoinen hyökkäys protestanttiseen kirkon tietämättömiä ja karkeita johtajia kohtaan. "Autokuninkaassa" (1929) Lewis puolestaan tutki amerikkalaisen ja eurooppalaisen yhteiskunnan arvoja. Jennifer Weiner
Vuonna 1998 Weiner alkoi kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan "Hyvä sängyssä". Samalla hän kirjoitti myös freelancekolumnia Mademoiselle-lehteen. Vuonna 2000 hän myi esikoisromaaninsa ja oikeudet toiseen kirjaansa Pocket Books -kustantamolle. Lontoolainen kustantaja Simon & Schuster UK julkaisi Hyvä sängyssä vuonna 2001 ja Weiner otti virkavapaata lehdestä lähteäkseen 18 kaupungin kiertueellea. "Lainakengissä"-kirjasta myytiin ennen julkaisemista elokuvaoikeudet Foxille. Tämän jälkeen Weiner on kirjoittanut useita teoksia. Bob Montgomery
Montgomery aloitti ammattilaisuransa vuonna 1938 ja voitti 23 ensimmäistä otteluaan, jotka kaikki käytiin Philadelphiassa ja Atlantic Cityssä. Hän otteli neljä ottelua Beau Jackia vastaan 1940-luvulla. Ensimmäisen kerran miehet kohtasivat 21. toukokuuta 1943 NYSAC:n kevytsarjan 15-eräisessä maailmanmestaruusottelussa. Montgomery voitti ottelun kaikin tuomariäänin. Samana vuonna 19. marraskuuta hän kuitenkin hävisi tittelin takaisin Jackille. Voitettuaan Ike Williamsin ja hävittyään Bummy Davisille Montgomery eteni jälleen mestaruusotteluun Jackia vastaan 3. maaliskuuta vuonna 1944 ja voitti. Neljännen kerran miehet kohtasivat New Yorkin Madison Square Gardenissa 15 822 katsojan edessä ottelussa, jossa mestaruus ei ollut panoksena. 10-eräisen ottelun Montgomery hävisi. Pian ottelun jälkeen molemmat joutuivat armeijaan. Amelia Edwards
Edwardsin ensimmäinen romaani "My Brother's Wife" (”Veljeni vaimo”) julkaistiin vuonna 1864, ja se sai positiivisen vastaanoton. Kirjailijanuransa aikana Edwards julkaisi kaikkiaan kymmenen romaania sekä lastenkirjoja ja tietokirjojen käännöksiä. Hänet tunnetaan kuitenkin parhaiten matkakertomuksista Dolomiiteilta ja Egyptistä. Anne Sexton
Sexton opiskeli yhtä aikaa runoilija Robert Lowellin kanssa Bostonin yliopistossa. Hän alkoi kirjoittaa runoja vakavasti vasta 1950-luvun lopulla. Sextonin runoja julkaistiin muiden muassa Harper’s Magazinessa ja The New Yorkerissa. Hänen ensimmäinen kokoelmansa, "To Bedlam and Part Way Back" ilmestyi vuonna 1960. Sexton kirjoitti myös lastenkirjoja Maxine Kuminin kanssa. Hän opetti Bostonin yliopistossa 1970–1971 ja Colgaten yliopistossa 1971–1972. Natalie Clifford Barney
Barneyn seuraava epigrammikokoelma "Pensées d'une Amazone" ("Amatsonin ajatuksia"), ilmestyi 1920 ja oli hänen ilmeisimmin poliittinen teoksensa. 
Sen ensimmäisessä osiossa "Sexual Adversity, War, and Feminism", hän kehitteli feministisiä ja pasifistisia teemoja kuvaten sotaa "ihmisen säätämäksi vastentahtoiseksi ja kollektiiviseksi itsemurhaksi." Epigrammien muoto tekee vaikeaksi määritellä Barneyn näkemysten yksityiskohtia. Jotkut "mietelmät" tuntuvat olevan ristiriidassa muiden kanssa. Peter Cheyney
Ensimmäiset teoksensa hän julkaisi jo pian sodasta palattuaan vuonna 1916. Kaksi runokirjaa eivät kuitenkaan saavuttaneet suosiota. Ensimmäisen rikosromaaninsa "This Man Is Dangerous" Cheyney julkaisi vuonna 1936. Kirja sai hyvän vastaanoton ja menestys jatkui vuonna 1938 julkaistun "The Urgent Hangman" -teoksen myötä. Niistä saadut tulot mahdollistivat Cheyneyn luopumisen yksityisetsivän ammatistaan ja ryhtymisen päätoimiseksi kirjailijaksi. Philip José Farmer
Farmerin teoksia ovat muun muassa "Valon yö" (1966), jonka päähenkilönä on muistakin hänen kirjoistaan tuttu Isä Carmody, sekä "Elämän ja kuoleman virta" (1971), josta tuli suositun "Jokimaailma"-sarjan ensimmäinen osa. Hän on kirjoittanut myös Kurt Vonnegutin romaaneissa esiintyvän henkilöhahmon Kilgore Troutin nimissä alun perin julkaistun teoksen "Venus on the Half-Shell" (1975). Kirjailija meni 10. toukokuuta 1941 naimisiin Bette Virginia Andren kanssa; parille syntyivät lapset Philip Laird (s. 1942) ja Kristen (s. 1945). L. M. Montgomery
Montgomery ehti elinaikanaan kirjoittaa yli 20 romaania ja kaksi novellikokoelmaa. Vuonna 1917 hän kirjoitti kirjailijanurastaan teoksen "The Alpine Path". Myöhemmin on julkaistu kymmenen novellikokoelmaa, joihin kuhunkin on koottu tietyn aiheen mukaan Montgomeryn lehdissä julkaisemia novelleja. Vuonna 1985 alettiin julkaista hänen vuosina 1889–1942 kirjoittamiaan päiväkirjoja. Viimeinen Anna-sarjaan kuuluva teos "The Blythes are Quoted" ilmestyi Kanadassa syksyllä 2009, samoin Suomessa. Se sisältää novelleja, joita hän oli julkaissut jo aiemmin lehdissä, mutta jotka hän nyt kokosi yhdeksi kirjaksi. Teos on tummasävyinen, poikkeaa muista Montgomeryn teoksista, mutta päiväkirjoihin tutustuneelle sen tyyli ei ole yllätys. Pieni runotyttö
Pieni runotyttö on kanadalaisen kirjailijan L. M. Montgomeryn luoma klassikkoteos. Charles Péguy
Ensimmäisen teoksensa, kolminäytöksisen noin 800-sivuisen näytelmän Jeanne d'Arcista Péguy laati 1897 ja kustansi itse sen tuhannen kappaleen painoksen. Barbara Cartland
Cartlandin ensimmäinen romaani oli "Jigsaw", jonka hän kirjoitti vuonna 1920, jolloin hän oli vasta 19-vuotias. Kirja julkaistiin vuonna 1923 ja siitä otettiin viisi painosta. Siitä tuli best seller, joka käännettiin kuudelle kielelle ja jota kovakantisena myytiin 100 000 kappaletta vuonna 1925. Kirjasta julkaistiin näköispainos kymmenen vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Kaikkiaan Carlandilta ilmestyi 723 tai 728 romaania, joista lukuisat nousivat bestseller-listoille. Carlandia on nimitetty romantiikan kuningattareksi. Hänen kirjoittamistaan kirjoista 664 oli romanttista kaunokirjallisuutta. Kaikkiaan teoksia on myyty yli miljardi kappaletta ja kirjoja on käännetty kaikkiaan 36 kielelle. C. S. Lewis
Lewis esitteli kirjansa "Velho ja leijona" ensimmäisenä muille Inklingseille. "Velho ja leijona" ei kuitenkaan saanut lämmintä vastaanottoa J. R. R. Tolkienilta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan ja teos ilmestyi 1950. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin se sijoittui "Times"-lehden äänestyksessä brittilapsien toiseksi suurimmaksi kirjallisuussuosikiksi heti Roald Dahlin "Jali ja suklaatehdas" -kirjan jälkeen. Sarjan muut osat olivat "Prinssi Kaspian" (1951), "Kaspianin matka maailman ääriin" (1952), "Hopeinen tuoli" (1953), "Hevonen ja poika" (1954), "Taikurin sisarenpoika" (1955) ja "Narnian viimeinen taistelu" (1956). Viimeinen osa palkittiin lastenkirjallisuuden Carnegie-mitalilla. Günter Grass
Grass oli koulutukseltaan kuvataiteilija, ja ensimmäiset kirjalliset työnsä hän teki samaan aikaan kuin piti ensimmäiset taidenäyttelynsä 1950-luvun puolivälissä. Grassin ensimmäinen romaani oli Danzig-trilogiaan kuulunut "Peltirumpu" (1959). Hyvin kuvallisella kielellä kirjoitettu teos teki hänet heti tunnetuksi, ja kirja olikin ensimmäisiä toista maailmansotaa käsitelleitä saksankielisiä romaaneja. Teoksen pohjalta tehtiin myös samanniminen elokuva vuonna 1979. Lorrie Moore
Moore sai Lorrie-lempinimensä jo vanhemmiltaan. Hän valmistui St. Lawrencen yliopistosta ja Cornellin yliopistosta. Hänen ensimmäinen kokoelmansa "Self-Help" on 1980-luvun puolivälistä. Myöhemmin hän on saanut arvostusta teoksillaan "Like Life" (1990) ja "Birds of America" (1998). Mary Brunton
Ensimmäistä kirjaansa (Self-Control) Mary Brunton alkoi kirjoittaa 1809. Aluksi hän ei kertonut kirjoittamisestaan edes aviomiehelleen. Teos oli valmis 1811 ja se julkaistiin samana vuonna. Elinaikanaan Brunton sai julki vain kaksi romaania. Niiden lisäksi häneltä jäi kesken novelli "Emmeline", joka julkaistiin postuumina 1819 kirjailijan kuoleman jälkeen. Emmeline kertoo avioeron kokeneesta naisesta. Little Brother Montgomery
Montgomery saapui Chicagoon vuonna 1926 ja levytti vuonna 1930 ensimmäiset levytyksensä Paramountille. Hän äänitti neljä kappaletta, joista ”Vicksburg Blues” ja ”No Special Rider” muodostuivat hänen tunnuskappaleikseen. Bluebirdille hän levytti vuosina 1935–1936 New Orleansissa. Vuosina 1931–1938 hän johti yhtyettä Jacksonissa. Robert Montgomery
Montgomery oli opiskeluajoistaan alkaen "dagbladisteina" tunnettujen ruotsinkielisten liberaalien tunnetuimpia edustajia ja 1880 yksi Liberaalisen puolueen ohjelman allekirjoittajista. Hän oli myös kielikysymyksessä vahvasti ruotsinmielinen. Montgomery osallistui 1863–1897 kaikille säätyvaltiopäiville aatelissäädyssä sukunsa edustajana. Hän oli 1868–1882 Suomen pankin pankkivaltuuston, vuosien 1877–1878 valtiopäivillä rahavaliokunnan sekä 1882, 1891 ja 1894 lakivaliokunnan puheenjohtajana. Vuoden 1882 valtiopäivillä hän oli varamaamarsalkka. Hän oli myös 1875–1878 ensimmäisen Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Montgomery oli Leo Mechelinin ystävä ja tuki merkittävästi tämän pyrkimyksiä Suomen oikeudellisen erillisaseman korostamisessa ja puolustamisessa. Montgomerylle oli tyypillistä poliittisten mielipiteittensä perustelu juridisilla argumenteilla. Varsinkin fennomaanien oli vaikea hyväksyä hänen näkemyksiään ja monet hänen valtiopäivillä tekemänsä esitykset eivät siksi saavuttaneet riittävää kannatusta. Vuonna 1876 hän teki aloitteen markan siirtämisestä kultakantaan, mikä pian toteutuikin. Louis Becke
Becke avioitui Elizabeth (Bessie) Maunsellin kanssa 1886, ja perhe muutti 1888 Townsvilleen. 1892 hän palasi Sydneyyn. Kun töitä ei löytynyt, hän ryhtyi kirjoittamaan tavattuaan Ernest Favencin kautta toimittaja J. F. Archibaldin, joka kehotti häntä hyödyntämään kokemuksiaan Etelämerellä. Ensimmäinen kertomus oli "Tis in the Blood", joka ilmestyi 6 toukokuuta 1893. Vuoden kuluttua ilmestyi novellikokoelma "By Reef and Palm". Hän kirjoitti kaikkiaan 34 kirjaa, joista 13 romaania, kuusi yhdessä Walter James Jefferyn kanssa. Australialainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija Colin Roderick pitää hänen merkittävimpinään teoksia "Adventures of a Supercargo" (1906) ja "The Adventures of Louis Blake" (1909). Madelyn Pugh Davis
Madelyn Pugh Davis (15. maaliskuuta 1921 – 20. huhtikuuta 2011) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tuli 1950-luvulla tunnetuksi työstään "I Love Lucyn" jaksoissa. Hän oli vuosina 1955, 1956 ja 1971 kolmesti ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi. Frederick Loewe
Vuonna 1956 sai ensi-iltansa George Bernard Shaw’n "Pygmalion"-näytelmään perustuva Broadway-musikaali "My Fair Lady", josta tuli Lernerin ja Loewen uran suurin menestys. Alkuperäisiin näyttelijöihin Broadwaylla kuuluivat muun muassa Rex Harrison, Julie Andrews ja Stanley Holloway. Vuonna 1964 näytelmästä kuvattiin elokuvaversio "My Fair Lady", jonka pääosassa olivat Harrison, Holloway ja Audrey Hepburn. Näytelmän tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluu ”On the Street Where You Live”, jonka ovat esittäneet muun muassa Eddie Fisher, Vic Damone ja Andy Williams. USS Montgomery (C-9)
Alus tilattiin Columbia Iron Worksiltä Baltimoresta Marylandistä, missä köli laskettiin helmikuussa 1890. Alus laskettiin vesille 5. joulukuuta 1891 kumminaan neiti sophia Smith ja otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta 1894 Norfolkin laivastontelakalla päällikkönään Charles W. Davis. Edward Bellamy
Bellamyn kirjoittamia kirjoja ovat "Dr. Heidenhoff's Process" (1880), "Miss Ludington's Sister" (1884) ja "The Duke of Stockbridge". Talousjärjestelmän epäoikeudenmukaisuus sai hänet kirjoittamaan kuuluisimman teoksensa "Looking Backward: 2000–1887", joka kuvasi tulevaisuuden yhteiskuntaa päähenkilön Julian Westin silmin. Romaani oli valtava menestys, ja se käännettiin lukuisille kielille, saksannoksen pohjalta myös suomeksi vuonna 1902 J. K. Karin käännöksenä nimellä "Vuonna 2000: katsaus vuoteen 1887". Bellamyn teos synnytti suurta poliittista liikehdintää sosialististen näkemystensä vuoksi Yhdysvalloissa, jossa perustettiin 165 ”Bellamy-klubia” kirjan ideoista keskustelemista ja niiden edistämistä varten. Menestyskirjan tarinaa jatkoi vuonna 1897 julkaistu "Equality" (suom. "Yhdenvertaisuus") Robert Montgomery (näyttelijä)
Montgomery oli tuottoisa näyttelijä 1930-luvulla, mutta toisen maailmansodan alkaminen katkaisi hänen uransa. Hän toimi toisessa maailmansodassa laivastossa. Montgomery toimi näyttelemisen lisäksi elokuvaohjaajanakin ohjaten muun muassa elokuvat "Nainen järvessä" (Lady in the Lake, 1947), "Vaarallisilla poluilla" (Ride the Pink Horse, 1947), "Puuttuva todistaja" (Your Witness, 1950) ja "Ratkaisun hetket" (The Gallant Hours, 1960), jonka hän myös tuotti. Helen Dunmore
Dunmore aloitti kirjailijanuransa 1980-luvun alussa julkaisemalla ensimmäisen runokirjansa "The Apple Fall" (1983). Ensimmäinen romaani "Zennor in Darkness" ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin. Se kertoo kirjailija D. H. Lawrencen ja hänen saksalaissyntyisen vaimonsa Friedan elämästä toisen maailmansodan aikana Zennor-nimisessä kaupungissa. Dunmore kertoi olevansa kiinnostunut D. H. Lawrencen, Katherine Mansfieldin ja Virginia Woolfin kaunokirjallisesta tuotannosta. Maurice Leblanc
Leblancin ensimmäinen Arsène Lupin -tarina ilmestyi vuonna 1905 "Je sais tout" -lehdessä. Lehti pyysi kirjailija Maurice Leblancia kehittämään ranskalaisen vastineen Sherlock Holmesille, josta oli tullut englantilaisen "Strand Magazinen" vetonaula.
Leblancin luomasta herrasmiesvarkaasta tuli nopeasti suosittu. Kirjailija oli alun perin haaveillut urasta psykologisten romaanien kirjoittajana, mutta hän joutui tehtailemaan Lupin-seikkailuja kuolemaansa asti. Leblanc totesi luomastaan hahmosta: "Hän seuraa minua kaikkialle. Ei hän ole minun varjoni, vaan minä olen hänen varjonsa. Hän se istuu pöytäni ääressä kun kirjoitan." Hän on luonnehtinut sankariaan myös "urheaksi sieluksi vahingoittumattomassa ruumiissa". Ethel Lina White
White luopui työstään valtion palveluksessa voidakseen keskittyä kirjoittamiseen. Hänestä tuli sittemmin 1930- ja 1940-luvuilla Britannian ja Yhdysvaltojen tunnetuimpia rikoskirjailijoita. Hänen ensimmäiset kolme kirjaansa ilmestyivät 1927–1930, ja ne olivat tavanomaisia romaaneja. Ensimmäinen rikosromaani "Put Out the Light" ilmestyi 1931. Annan nuoruusvuodet
Annan nuoruusvuodet on kanadalaisen kirjailijan Lucy Maud Montgomeryn esikoisteos ja tyttökirjojen klassikko. Montgomery oli tosin kirjoittanut jo aiemmin teoksen "A Golden Carol", mutta hän poltti sen käsikirjoituksen, kun oli saanut usealta kustantajalta hylkäävän vastauksen. "Annan nuoruusvuodet" on siis kirjailijan ensimmäinen julkaistu ja jälkipolville säilynyt teos. Montgomery (Alabama)
Nykyisen Montgomeryn alueen alkuperäisasukkaita olivat alabamat, joiden mukaan Alabaman osavaltio on saanut nimensä. Nykyisen kaupungin paikalla oli ennen siirtolaisten saapumista kaksi intiaanikylää nimeltä Ikanatchati ja Towasa. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli vuonna 1540 saapunut espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto. Ensimmäinen eurooppalaistaustainen siirtolainen alueella oli puolestaan vuonna 1716 alueelle muuttanut skotlantilainen James McQueen. Seuraavana vuonna ranskalaiset rakennuttivat Fort Toulouse -nimisen linnakkeen hieman nykyisestä kaupungista pohjoiseen. Alue oli kuitenkin harvaan asuttua aina vuoteen 1814 saakka, jolloin Arthur Mooren johtama joukko siirtolaisia rakennutti taloja joen varrelle. Hieman myöhemmin paikalta alettiin myydä maata sijoittajille. Paikalle saapui vielä kaksi siirtolaisryhmää, jotka perustivat East Alabama ja Philadelphia-nimiset asutukset. Nämä kaksi keskusta yhdistettiin vuonna 1819 Montgomery-nimiseksi kaupungiksi. Paikka nimettiin Yhdysvaltain vapaussodan aikana kuolleen kenraali Richard Montgomeryn mukaan. Lauren Montgomery
Lauren Montgomery (s. toukokuu 1980) on yhdysvaltalainen animaattori ja animaatio-ohjaaja. Hän aloitteli uraansa tekemällä storyboardeja "Justice League Unlimitediin" ja myöhemmin ohjaamalla "Legion of Super Heroes" -animaatiosarjan ensimmäisen kauden jaksoja. Montgomery ohjasi myös animaatioelokuvan "" yhdessä Brandon Viettin ja Bruce Timmin kanssa. Hänet valittiin myös ohjaamaan Ihmenaiseen perustuvaa animaatioelokuvaa "Wonder Woman". Annan nuoruusvuodet
Alkuteos "Anne of Green Gables" ilmestyi 1908 sen jälkeen, kun kirjailija oli saanut hylkäävän vastauksen jo neljältä kustantajalta. Kirjailija oli jo vähällä luopua yrityksestä ja pilkkoa tarinan seitsenosaiseksi jatkokertomukseksi, jonka voisi lähettää johonkin lehteen. Hän kuitenkin päätyi muokkaamaan tekstiään ja kokeilemaan viidettä kustantajaa, ja bostonilainen L. C. Page & Co hyväksyikin viimein käsikirjoituksen ja ehdotti samalla myös jatko-osan kirjoittamista. Teoksesta tuli kuitenkin välittömästi menestys: teos ilmestyi kesäkuussa, ja saman vuoden lopussa siitä oli otettu jo kuudes painos ja sitä oli myyty 19 000 kappaletta. Montgomerylle itselleen hänen teoksensa saama valtava suosio oli suuri yllätys. Teos saavutti suomenkieliset lukijat ensi kertaa vuonna 1920 Hilja Vesalan suomentamana. Vuonna 1961 teoksesta ilmestyi uudistettu ja tarkistettu suomennos, joka pohjautuu Hilja Vesalan suomennokseen. Suomennokset ovat kuitenkin hieman lyhenneltyjä versioita alkuperäisestä teoksesta. Matthew Gregory Lewis
Kaksiosainen "The Life and Correspondence of M. G. Lewis" ilmestyi 1839. Hänen ensimmäinen romaaninsa "The Effusions of Sensibility" jäi keskeneräiseksi. Lou Andreas-Salomé
Salomé kirjoitti useita unohduksiin jääneitä romaaneja, näytelmiä ja esseitä. Hän oli ensimmäisiä naispuolisia psykoanalyytikkoja ja ensimmäisiä naisia, jotka kirjoittivat naisen seksuaalisuudesta psykoanalyyttisesta näkökulmasta. Hänen kirjansa "Die Erotik" julkaistiin 1911, ennen kuin hän oli tavannut Freudia. Lauren Montgomery
Montgomery aloitteli animaattorina 2000-luvun alussa tekemällä storyboardeja "Justice League Unlimitediin". Sittemmin hän on toiminut myös ohjaajana "Legion of Super Heroesin" myötä vuosina 2006–2007. Ensimmäisen elokuvansa "" Montgomery ohjasi yhdessä Brandon Viettin ja Bruce Timmin kanssa. Elokuvan jälkeen hän on tehnyt storyboardeja animaatioelokuviin "", "" ja "Hulk vs Thor". John Montgomery (ratsastaja)
Montgomery osallistui Tukholman olympialaisissa 1912 ratsastuksessa samalla hevosella, Deceivellä, neljään eri lajiin. Hän sijoittui esteratsastuksen joukkuekilpailussa neljänneksi, kouluratsastuksessa 20:nneksi, kenttäratsastuksen henkilökohtaisessa kisassa yhdeksänneksi ja sai pronssimitalin joukkuekenttäratsastuksesta. Montgomery oli vuoden 1920 olympiakisoissa mukana poolossa, jossa Yhdysvallat voitti pronssia. Montgomery Ward
Nuori kauppamatkustaja Aaron Montgomery Ward perusti postimyyntiyrityksensä vuonna 1872. Ensimmäinen postimyyntiluettelo oli kaksisivuinen arkki, jolla esiteltiin 163 tuotetta. Vuosikymmen myöhemmin monisivuisessa katalogissa oli jo noin 10 000 tuotetta. Pääkohderyhmäksi Montgomery Ward näki maaseudun maanviljelijät, jotka eivät ehtineet lähteä ostosmatkoille päivittäisen karjanhoidon lomassa. Ward toimitti heidän tilaamansa tavarat lähimmälle rautatieasemalle. Rosemary Sutcliff
Sutcliff kirjoitti versioita brittiläisistä legendoista, ja hänen tietämättään eräs ystävä näytti käsikirjoitusta Oxford University Pressin edustajille. Sitä ei kelpuutettu, mutta Sutcliffiä kehotettiin kirjoittamaan Robin Hoodista ja hänelle tarjottiin 50 punnan etukäteismaksu. Sutcliffin esikoisteos, perinteisiin balladeihin pohjautuva "The Chronicles of Robin Hood", ilmestyi vuonna 1950. Kuin surmaisi satakielen
Kuin surmaisi satakielen () on yhdysvaltalaisen kirjailija Harper Leen esikoisromaani, joka ilmestyi vuonna 1960. Kirjan on suomentanut Maija Westerlund, ja suomennoksen julkaisi vuonna 1961 Gummerus. Teoksesta on julkaistu sen jälkeen useita painoksia. Romaani sai kaunokirjallisuuden Pulitzer-palkinnon vuonna 1961. Italialainen Algeriassa
"L'Italiana in Algeri" on Rossinin ensimmäinen koominen ooppera, jonka hän kirjoitti pian ensimmäisen täysimittaisen oopperansa Tancredin jälkeen. Tarinassa nuori italiatar, Isabella, matkustaa Algeriaan vapauttaakseen rakastettunsa Lindoron, josta on tullut sikäläisen merkkimiehen, Mustafan orja. Sankaritar yrittää yhdistää uudelleen Mustafan ja hänen vaimonsa Elviran. HMS Montgomery
Alus otettiin 23. lokakuuta 1940 palvelukseen Britannian kuninkaallisessa laivastossa nimellä "HMS Montgomery" päällikkönään W. L. Puxley. Alus lähti kohti Britteinsaaria vieraillen matkalla St. Johnsissa Newfoundlandissa. Perille saavuttuaan alus siirrettiin 25. marraskuuta Devonportin telakalle muutostöitä varten ennen saattuepalveluksen aloittamista. Muutostöiden aikana alukselta poistettiin päämasto ja lyhennettiin etumastoa. Lisäksi poistettiin taaemmat torpedoputket. Aluksen X-tykki poistettiin ja se korvattiin 12 naulan ilmatorjuntatykillä. Lopuksi kaikuluotain muutettiin brittiläiseksi. Dorothy M. Johnson
Johnsonin kirjallinen ura alkoi 1930-luvulla, jolloin hän myi ensimmäisen lehtiartikkelinsa The Saturday Evening Postiin. Hänen novellinsa "Beulah Bunny" ilmestyi 1935, ja sitä seurasi kolme muuta. Kirjallinen työ keskeytyi toiseen maailmansotaan, kun hän työskenteli ilmavalvonnassa. Tunnetuimmat lännennovellinsa hän kirjoitti sodan päätyttyä. Merkittäviä elokuvia tehtiin myöhemmin kolmesta, nimittäin novelleista "A Man Called Horse" (1950), "The Man Who Shot Liberty Valance" (1953) ja "The Hanging Tree" (1957). Rosemary Dobson
Dobson aloitti kirjoittamisen 7-vuotiaana, ja ensimmäinen kokoelma julkaistiin vuonna 1944 nimellä "In a Convex Mirror". Hänen työssään on usein esillä hänen rakkautensa taiteisiin, antiikin aikaan ja mytologiaan, ja toisinaan vaikutteita on saatu kirjoittajan kokemuksista äitiydestä. Hän julkaisi myös proosaa ja runoilija David Campbellin kanssa kaksi antologiaa käännösrunoutta venäjästä. Poems by Currer, Ellis, and Acton Bell
Sisaret jatkoivat kirjoittamista, ja vuotta myöhemmin vuonna 1847 julkaistiinkin kolmen sisaren esikoisromaanit. Emilyn romaani "Humiseva harju" kohtasi ristiriitaisen vastaanoton, mutta Charlotten teoksesta "Kotiopettajattaren romaani" tuli heti suuri arvostelu- ja myyntimenestys. Charlotten romaanin menestys ja Emilyn ja Annen kuolemat vuosina 1848 ja 1849 lisäsivät kiinnostusta sisarten teoksiin, ja Smith & Elder painoi runokokoelman uudestaan vuonna 1850. Charlotte keräsi uuteen painokseen jo menehtyneiden sisartensa ennen julkaisemattomia runoja. Kokoelman toinen painos menestyi ensimmäistä huomattavasti paremmin. Henri de Régnier
Régnier oli suuntautumassa diplomaatiksi ja opiskeli Pariisissa oikeustiedettä, kun hän tutustui symbolistisiin runoilijoihin. Hänen esikoiskokoelmansa "Lendemains" ilmestyi 1885. Hänen runojaan ilmestyi ranskalaisissa ja Belgialaisissa julkaisuissa. Hän palasi myöhemmin klassisen perinteen pariin. Hänen tuotannossaan näkyy vaikutteita Stéphane Mallarmélta. Runokokoelmien lisäksi häneltä ilmestyi romaaneja ja kertomuksia. Anna omassa kodissaan
Anna omassa kodissaan ("Anne’s House of Dreams") on kanadalaisen L.M. Montgomeryn kirjoittama tyttökirja. Kirja on viides osa orpotyttö Anna Shirleystä kertovassa kahdesanosaisessa Anna-sarjassa. Kirja ilmestyi englanniksi 1917, ja se suomennettiin vuonna 1922.
Kuten kaikki muutkin Montgomeryn kirjat, tämänkin kirjan tapahtumapaikka on kirjailijan oma kotipaikkakunta Kanadan Prinssi Edwardin saari. Nancy Graves
Graves matkusti vuonna 1964 Fulbright-stipendin turvin Pariisiin opiskelemaan. Hän asettui 1966 New Yorkiin, ja hänen ensimmäinen täysin oma näyttelynsä oli Graham Galleryssä 1968. Kameliveistokset, joilla hän tuli tunnetuksi, pääsivät näytteille alun perin Whitney Museum of American Artiin. Muita tärkeitä Graves-näyttelyitä on pidetty mm. Kanadan kansallisgalleriassa Ottawassa. Betty Comden
Uransa alkuaikana Comden ja Green esiintyivät yökerhokoomikoina The Revuers -nimisessä ryhmässä, johon kuului myös muun muassa Judy Holliday. Ensimmäisen Broadway-näytelmänsä he kirjoittivat vuonna 1944 yhdessä Leonard Bernsteinin ja Jerome Robbinsin kanssa; tuotannon nimeksi tuli "On the Town" ja se oli kaikkien neljän laulunkirjoittajan Broadway-debyytti. Comden ja Green toimivat näytelmässä käsikirjoittajina, sanoittajina ja näyttelijöinä. Bruce Mather
Mather voitti uuden kamarimusiikin Jules Léger -palkinnon teoksillaan "Musique pour Champigny" (1979) ja "Yquem" (1993). Hän on teoksissaan suosinut pieniä kokoonpanoja, vaikkakin hänen tuotantoonsa kuuluu myös orkesteriteoksia ja ooppera "La princesse blanche" (1993). Hän on monesti hakenut inspiraatiota runoudesta. Hän on saanut tunnustusta myös mikrotonaalisista sävellyksistään, joihin kuuluu "Saumur" (1990) cembalolle. Mather on ottanut vastaan tilauksia monilta orkestereilta ja järjestöiltä, kuten Montrealin sinfoniaorkesterilta. Courtney Henggeler
Courtney Healy Henggeler on yhdysvaltalainen näyttelijä, malli ja laulaja. Hänen ensimmäinen näyttelijänrooli oli vuonna 2003 julkaistussa kauhuelokuvassa "The Bog Creatures" ja televisioruudulla hän vieraili ensimmäisen kerran "House" –sarjassa vuonna 2004. Henggeler tunnetaan ehkä parhaiten Missy Cooperin roolista tilannekomediasarjassa "Rillit huurussa" ja Amanda LaRussona draamakomediasarja Cobra Kai. HMS Montgomery
Aluksen ollessa telakalla ensimmäisen maailmansodan sotatoimet päättänyt aselepo allekirjoitettiin 11. marraskuuta. Alus saattoi presidentti Wilsonia kuljettanutta "USS George Washingtonia", joka lähti New Yorkista 4. joulukuuta Brestiin Ranskaan. Alus vieraili Pohjois-Euroopan satamissa kuten Hampurissa, Stettinissä ja Harwichissa. Hampurissa ankkuroituessaan alus törmäsi 3. maaliskuuta 1919 saksalaiseen rahtilaiva "SS Ljusne Elfiin". Korjausten jälkeen alus siirtyi kesäkuussa Brestiin, josta se saattoi "USS George Washingtonin" takaisin Yhdysvaltoihin. Frances Farmer
Farmer voitti vuonna 1931 kirjoituskilpailun ateistisella esseellään ”God Dies”. Farmer opiskeli näyttämötaidetta Washingtonin yliopistossa ja esiintyi sen näytelmissä. Vuonna 1935 hän muutti New York Cityyn yrittäen aloittaa uran teatterinäyttelijänä, mutta päätyi muuttamaan Hollywoodiin ja tekemään sopimuksen Paramount Pictures-studion kanssa. Ensimmäiset merkittävät roolinsa Farmer sai vuoden 1936 elokuvissa "Lännen villi rytmi" ja "Tukkikuningas". Farmer ei kuitenkaan ollut tyytyväinen uraansa, eikä pitänyt studionsa tavasta antaa hänelle rooleja elokuvissa hänen ulkonäkönsä perusteella. Farmer myös kieltäytyi täysin yksityiselämänsä tuomisesta julkisuuteen. James Thurber
Ensimmäisen kirjansa "Is Sex Necessary?" (1929) Thurber kirjoitti yhdessä toisen the New Yorkerin toimittajan E. B. Whiten kanssa. Siinä Thurber teki sanoin ja kuvin pilaa muun muassa muodikkaasta psykoanalyysistä ja sai kirjan avulla mainetta humoristina. Sukupuoliteema jatkui teoksessa "The Nature of the American Male: A Study of Pedestalism". Doris Lessing
Lessing muutti poikansa kanssa Lontooseen 1949. Samana vuonna hän julkaisi Englannissa ensimmäisen kirjansa "Ruoho laulaa" ("The Grass Is Singing") ja ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Esikoisteos sijoittuu Rhodesiaan ja kertoo valkoisesta viljelijäpariskunnasta ja heidän afrikkalaisesta palvelijastaan. Vuosina 1952–1969 ilmestynyt viiden romaanin sarja "Väkivallan lapset" kertoo Martha Questista, joka varttuu eteläisessä Afrikassa ja asettuu Englantiin. Naiskirjailijasta kertova "Kultainen muistikirja" ("The Golden Notebook", 1962) kuuluu Lessingin luetuimpiin teoksiin. Hän julkaisi myös novellikokoelmia. Lightnin’ Hopkins
Vuonna 1946 Lola Anne Cullum -niminen kykyjenetsijä löysi Hopkinsin Houstonista ja hankki tälle levytyssopimuksen Alladin-nimiselle levy-yhtiölle. Pianisti Wilson ”Thunder” Smith tuli tällöin Hopkinsin yhteistyötoveriksi. Los Angelesissa vuoden 1946 marraskuussa nauhoitettu single ”Katie May” oli Hopkinsin ensimmäinen myyntimenestys. Vuonna 1948 Hopkins levytti hitin ”Shotgun Blues”. Muita huomattavia kappaleita näiltä ajoilta ovat ”Short Haired Woman”, ”Abilene” sekä ”Big Mama Jump”. 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa Hopkins levytti monille eri merkeille (kuten Modern / RPM, Jax, Gold Star, Mercury, Decca, Herald) ja tunnetuimpia kappaleita olivat ”Tim Moore’s Farm” (1949), ”T-Model Blues” (1949), ”Give Me Central 209” (1952), ”Coffee Blues” (1952), ”Lightnin’s Boogie” (1954), ”Lightnin’s Special” (1954) ja ”Hopkins’ Sky Hop” (1954). Vuoden 1954 nopeatempoiset hitit syntyivät rumpali Ben Turnerin ja basisti Donald Cooksin kanssa. Muumi
Ensimmäisen muumikirjansa "Småtrollen och den stora översvämningen" (suom. "Muumit ja suuri tuhotulva") Jansson kirjoitti talvisodan aikana, vuosina 1939–1940. Hän puhtaaksikirjoitti ja kuvitti kirjan jatkosodan jälkeen, ja se ilmestyi syksyllä 1945 Söderström & Co:n kustantamana. Viisikymmentä vuotta myöhemmin Jansson teki kirjan uuteen painokseen esipuheen, jossa hän selosti motiivejaan ryhtyä kirjailijaksi: Ann Radcliffe
Ann Radcliffen ensimmäinen romaani oli "The Castles of Athlin and Dunbayne: A Highland Story" (1789). Seuraavien vuosien aikana julkaistiin "A Sicilian Romance" ja "Romance of the Forest". Radcliffen pääteos "The Mysteries of Udolpho" (suom. "Udolpho") ilmestyi vuonna 1794. Romaanin sankaritar Emily St Aubert on Apenniineilla sadistisen kreivi Montonin vankina. Robert Montgomery
Tämän jälkeen Montgomery toimi vuoden 1886–1887 Vaasan hovioikeuden presidenttinä ja 1887–1888 oikeusosaston senaattorina. Vuonna 1888 hänet nimettiin oikeusosaston edustajaksi Pietarissa toimineeseen Suomen asiain komiteaan. Tässä vaiheessa suomalaisten ja venäläisten näkemyserot Suomen oikeudellisesta asemasta olivat jo kriisiytymässä ja Venäjällä arvosteltiin voimakkaasti Suomen vuonna 1889 säädettyyn rikoslakiin sisältyneitä tulkintoja Suomen ja Venäjän suhteesta. Montgomery puolusti julkisuudessa suomalaista kantaa ja kirjoitti vastineen venäläisen N. S. Tagantsevin Suomen rikoslakia kritisoineeseen artikkeliin. Keisari Aleksanteri III:n annettua manifestin lain voimaantulon lykkäyksestä hän pyysi jälleen eroa. Montgomery sai eron senaatista ja Suomen asiain komiteasta joulukuussa 1890, mikä enteili pian tapahtunutta koko komitean lakkauttamista. Rikoslakikriisi saatiin vielä soviteltua, kun Suomen säädyt hyväksyivät 1894 vapaaehtoisesti lakiin keisarin toivomat muutokset. Lidija Zinovjeva-Annibal
Zinovjeva-Annibalin ensimmäinen merkittävä teos oli symbolistinen näytelmä "Koltsa" (”Sormukset”, 1904), jonka teemana on Ivanovin ”dionyysisyyteen” liittyvä yksilöllisyyden ja yhteisöllisyyden ristiriita. Samaa teemaa käsittelee hänen tunnetuin teoksensa, pienoisromaani "Tridtsat tri uroda" (”Kolmekymmentäkolme kuvatusta”, 1907), joka on Venäjän kirjallisuuden ensimmäinen lesborakkauden kuvaus. Se joutui joksikin aikaa sensuurin kieltämäksi. Kertomuskokoelma "Tragitšeski zverinets" (”Traaginen eläinhäkki”, 1907) kuvaa aikuisten epäoikeudenmukaisuudesta kärsivän nuoren psykologiaa. Postuumisti julkaistun kokoelman "Net!" (”Ei!”, 1918) kertomusten aiheena on ihmisen käyttäytyminen ääritilanteissa. Proosan ja näytelmien lisäksi Zinovjeva-Annibal kirjoitti myös runoja ja kirjallisuuskritiikkiä sekä osallistui vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien aikana maanalaisen "Adskaja potšta" -lehden julkaisemiseen. Henri Murger
Murger opiskeli maalaustaidetta. Merger julkaisi romantisoituja boheemia pariisilaista taiteilijaelämää kuvaavia kertomuksia, joista hän yhdessä Théodore Barrièrein kanssa teki vuonna 1849 näytelmän. Näytelmä oli hyvin suosittu, ja hän yhdisti kertomukset romaaniksi "Boheemielämää" ("Scènes de la vie de bohème", 1851). Siitä katsotaan alkavan myös sanan nykyisen käytön. Omaelämäkerrallisia aineksia sisältävät näytelmä ja kirja kertovat Murgerin epätoivoisen köyhästä elämästä kirjailijana ja "vedenjuojiksi" itseään nimittäneen ystäväpiirin jäsenenä. Nimitys "vedenjuojat" syntyi siitä, että siihen kuuluneilla boheemeilla oli vain harvoin varaa viiniin. James M. Cain
Cainin esikoisromaani "Vahinko kello kaulassa" ("The Postman Always Rings Twice", suomennettu 1970, julkaistu uudelleen 1990 nimellä "Postimies soittaa aina kahdesti") ilmestyi 1934. Kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi jatko-osa "Nainen ilman omaatuntoa" ("Double Indemnity", suomennos 1982). Molempien pohjalta on tehty elokuva, samoin kuin teoksen "Mildred Pierce" (1941). Cain mainitaan käsikirjoittajana vain kolmessa Hollywood-elokuvassa: "Algiers", "Stand Up and Fight" ja "Gypsy Wildcat". Hänen teostensa pohjalta tehdyt elokuvat käsikirjoitti joku muu.
Cainin 1970-luvulla valmistunut käsikirjoitus "The Cocktail Waitress" on löytynyt Cainin agentin jäämistöstä. Se ilmestyy 2012. Romaanin päähenkilö on kaunis leski, joka palkataan tarjoilijaksi. Mies on kuollut hämärissä oloissa. Nainen tutustuu työssään nuoreen hurmuriin ja vanhempaan rahakkaaseen miehen, ja tuloksena on vaarallinen kolmiodraama Cainin tapaan. George H. Lowery Jr.
Paljolti Loweryn ansiosta Louisianan yliopiston eläinmuseo laajennettiin Luonnontieteiden museoksi ja Lowery oli sen ensimmäinen johtaja 1951. Vuonna 1955 hänet nimitettiin eläintieteen Boyd-professoriksi. Hän loi uuden julkaisusarjan "The Occasional Papers of the Museum of Zoology of Louisiana State University". Vuonna 1955 hän julkaisi teoksen "Louisiana Birds", joka voitti Louisianan kirjallisuuspalkinnon samana vuonna. Lowery tutki lintujen lisäksi myös nisäkkäitä, joista hän julkaisi teoksen "The Mammals of Louisiana and its Adjacent Waters" (1974). Hän kirjoitti kymmeniä tieteellisiä artikkeleita. Hagar Olsson
Olssonin esikoisromaani "Lars Thorman och döden" vuodelta 1916 vastusti "dagdrivare"-polven kyynisyyttä ja sen sijaan julisti modernismin elämäntunnetta. Olssonin proosa lähestyy ekspressionismia sikäli kuin hän rinnastaa yksilöiden ja kulttuurien elämän, syntymän ja kuoleman. Hänen pääteoksenaan pidetään romaania "Chitambo" vuodelta 1933. Myös hänen näytelmänsä edustavat varhaista suomalaista sekä ruotsinkielistä ekspressionismia; hän kuvaa synkistyvää maailmantilannetta pasifistisesta näkökulmasta näytelmässä "S.O.S." (1928), ja näytelmä "Lumisota" (1939) kiellettiin eikä sitä esitetty ennen kuin vuonna 1958. Yliopistoromaani
Yliopistoromaani on yliopistomaailmaan sijoitettu yleensä koominen tai satiirinen romaani, jossa tarkastellaan akateemisen elämän piirteitä. Tämä kirjallisuuslaji kehittyi 1950-luvun anglosaksisessa maailmassa. Vuonna 1952 julkaistu Mary McCarthyn "The Groves of Academe" ("Akateemian lehdot") on ensimmäisiä lajille tyypillisiä julkaisuja. Luise Rainer
Rainerin ensimmäinen elokuva Yhdysvalloissa oli vuoden 1935 elokuva "Harha-askel". Hän sai roolin, kun Myrna Loy vetäytyi tuotannosta. Louis B. Mayer ei alkuun olisi halunnut antaa osaa Rainerille, joka sai roolin elokuvan pääosanesittäjä William Powellin painostettua Mayeria. "Harha-askel" teki Rainerista tunnetun, mutta sen jälkeen hän ajautui ensimmäiseen riitaansa MGM:n johtajan Mayerin kanssa. Mayer olisi halunnut lainata hänet 20th Century Foxin elokuvaan "Mies, joka räjäytti Monte Carlon pankin". Rainer puhui kuitenkin itselleen pienen roolin Powellin seuraavasta elokuvasta "Ziegfeld, naisten kuningas" (1936). Rainer näytteli siinä vain lyhyen tunteikkaan puhelinkohtauksen, jonka hän omien sanojensa mukaan kirjoitti itse Jean Cocteaun "Ihmisäänen" ("La voix humaine") pohjalta. Vaikka Rainerin rooli oli lyhyt, hän voitti siitä parhaan naisnäyttelijän Oscar-palkinnon. Emily Murphy
Murphy oli tuottelias kirja-arvostelujen ja artikkelien tekijä kanadalaisissa lehdissä. Hän myös kirjoitti neljä hyvin suosittua persoonallisten sketsien kirjaa, jotka olivat "The Impressions of Janey Canuck Abroad" (1901); "Janey Canuck in the West" (1910), "Open Trails" (1912) ja "Seeds of Pine" (1914). Thomas Harris
Vuonna 1981 Harris kirjoitti romaanin "Punainen lohikäärme" ("Red Dragon"), jonka sivuhenkilönä esiintyi ensimmäistä kertaa hänen tunnetuin hahmonsa, sarjamurhaaja Hannibal Lecter. Romaanista on tehty kaksi elokuvaversiota, "Psykopaatin jäljillä" ("Manhunter", 1986) ja "Punainen lohikäärme" ("Red Dragon", 2002). Cy Coleman
Colemanin ensimmäinen huomattava menestys oli vuoden 1960 Broadway-musikaali "Wildcat", jossa Lucille Ball esiintyi ensimmäisessä pääroolissaan. Vuonna 1962 Sid Caesar esiintyi hänen musikaalissaan "Little Me". Vuoden 1966 näytelmän "Sweet Charity" hän kirjoitti yhdessä Dorothy Fieldsin kanssa. 1970-luvulla Coleman kirjoitti musiikkia muun muassa musikaaleihin "Seesaw" (1973), "I Love My Wife" (1977) ja "On the Twentieth Century" (1978). Vuoden 1980 näytelmässä "Barnum" säveltäjä toimi ensimmäistä kertaa myös tuottajana. Sara, tarinatyttö
Sara, tarinatyttö () on kanadalaisen L. M. Montgomeryn kirjoittama teos, joka julkaistiin 1911. Kirja suomennettiin ensimmäisen kerran 1994 nimellä "Sara Stanleyn tarinat" (suom. Raimo Meltti). Kirjasta ilmestyi vuonna 2010 Sisko Ylimartimon uusi käännös nimellä "Sara, tarinatyttö". Lucy Hale
Halen elokuvadebyytti oli "Neljä tyttöä ja maagiset farkut 2", jossa hän esitti yhden päähenkilön pikkusiskoa. Hän on näytellyt myös muun muassa elokuvissa "Tuhkimotarina 3" ("Cinderella Story: Once Upon a Song") ja "Scream 4". Vuosina 2010–2017 Hale näytteli tv-sarjassa "Valehtelevat viettelijät" Aria Montgomerya. Hän voitti roolistaan useita Teen Choice -palkintoja. Ruggero Leoncavallo
Leoncavallon seuraava ooppera oli vuonna 1897 valmistunut nelinäytöksinen "La bohème". Se perustui Henri Murgerin kirjoittamaan näytelmään "La vie de bohème". Oopperan ensiesitys oli Teatro La Fenicessä, Venetsiassa 6. toukokuuta 1897. Vain runsasta vuotta aiemmin oli saanut ensiesityksensä Giacomo Puccinin samanniminen ja samaan aiheeseen perustuva ooppera La bohème. Puccini oli aloittanut oopperan säveltämisen tietäen, että Leoncavallo oli jo säveltämässä oopperaa samasta aiheesta. Puccinin ooppera kuitenkin valmistui runsasta vuotta Leoncavallon teosta aiemmin. Leoncavallo teki myöhemmin La bohèmestaan uudistetun version, "Mimì Pinsonin". Se ensiesitettiin Teatro Massimossa, Palermolla vuonna 1913. Leoncavallon La bohème jäi Puccinin La bohèmen varjoon eikä se kuulu oopperatalojen vakio-ohjelmistoon. Paula Fox
Foxin ensimmäinen kirja ilmestyi 1966. Hän julkaisi useita lastenkirjoja, omaelämäkerrallisia romaaneja sekä muistelmateoksen. Hän voitti lastenromaanillaan "The Slave Dancer" ("Orjalaivan vankina", WSOY 1980) vuonna 1974 Newbery-mitalin. Susi sisällä
Susi sisällä on Tiina Lymin esikoisromaani, joka perustuu Lymin samannimiseen näytelmään. Näytelmän kantaesitys oli Tampereen Työväen Teatterissa vuonna 2009 ja romaani ilmestyi vuonna 2010. Florence L. Barclay
Vuonna 1881 Florence Charlesworth avioitui pastori Charles W. Barclayn kanssa. He viettivät kuherruskuukautensa Pyhässä maassa, jossa Sikemissä he erään tiedonannon perusteella löysivät Johanneksen evankeliumissa mainitun Jaakobin kaivon paikan. Siellä Jeesus tapasi samarialaisen naisen (Joh. luku 4). Barclayn pariskunta asettui Hertfordshiren Hertford Heathiin, jossa rouva toimi rehtorin vaimona. Florencesta tuli kahdeksan lapsen äiti. Neljäkymmentä täytettyään terveysongelmat johtivat hänet joksikin aikaa vuodelepoon. Ajankuluksi hän rupesi kirjoittamaan. Ensimmäinen romanttinen romaani sai nimekseen "The Wheels of Time" ("Ajan rattaat"). Seuraava romaani, "Rosary" ("Rukousnauha"), tarina kuolemattomasta rakkaudesta julkaistiin vuonna 1909. Kuvaavaa teoksen menestymiselle on se, että se on käännetty kahdeksalle kielelle ja teoksesta on tehty viisi elokuvaa, useilla kielillä. "New York Timesin" mukaan Rosary oli vuonna 1910 myydyin romaani Yhdysvalloissa. Kirjan suosio säilyi. Kaksikymmentäviisi vuotta myöhemmin viikkolehti "Sunday Circle" julkaisi teoksen artikkelisarjanaan. Vuonna 1926 huomattava ranskalainen näytelmäkirjailija Alexandre Bisson teki romaanista kolminäytöksisen näytelmän, jota esitettiin Pariisissa. Albert Heath
Wes Montgomery Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille
Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille ("Miss Peregrine’s Home for Peculiar Children") on yhdysvaltalaiskirjailija Ransom Riggsin esikoisromaani. Kirja julkaistiin alkuperäiskielellään englanniksi 7. kesäkuuta 2011, ja suomennos ilmestyi vuonna 2012. Kirjan jatko-osa "" julkaistiin 2014. Sarjan kolmas osa "" julkaistiin syyskuussa 2015. Kauhuelokuva
Pelko ja demonit nousivat kirjallisuuden keskusteemoiksi Englannissa 1700-luvulla. Ensimmäiseksi goottilaiseksi romaaniksi lasketaan Horace Walpolen "Otranton linna" vuodelta 1764. Walpole sai lukuisia seuraajia, ja 1700-luvun lopussa Ann Radcliffe vakiinnutti viidessä romaanissaan goottilaisen kauhuromantiikan erityispiirteet: rappeutuvat linnat, sumuiset maisemat, julmat rikokset ja yliluonnollisten tapahtumien järkiperäistäminen. Radcliffen ohella 1700-luvun lopulla vaikutti Matthew Lewis, jonka romaani "Munkki" (1796) oli merkittävä pahuuden tutkielma. Vuonna 1818 ilmestyi yksi lajityypin merkittävimmistä teoksista, Mary Shelleyn "Frankenstein". L. M. Montgomery
Toisen kirjasarjan "Pieni runotyttö" päähenkilö Emilia on myös orpo, joka isänsä kuoleman jälkeen joutuu äitinsä perinteitä kunnioittavien sukulaisten huomaan ja taistelee itselleen mahdollisuuden julkaista runojaan. Runotyttö-sarja on selvästi Anna-kirjoja synkempi sekä tapahtumiltaan että yleissävyltään. Emilia riutuu ensin nuorena ankaran tätinsä kasvattamana ja myöhemmin rakkaudessa ja luomisentuskassa kasvaessaan aikuiseksi. The Complete Journals of L. M. Montgomery
The Complete Journals of L. M. Montgomery on kanadalaisen kirjailijan Lucy Maud Montgomeryn (1874–1942) päiväkirjojen lyhentämätön laitos. Aiemmin 1980-luvulla ilmestynyttä valikoitua versiota "The Selected Journals of L. M. Montgomery" tehdessään toimittajat saivat ohjeeksi karsia kaiken, mikä ei ollut hauskaa ja vienyt tarinaa eteenpäin. Tuloksena oli varsin erilainen kuva Montgomerysta kuin minkä päiväkirjojen lyhentämätön versio antaa. Rosemary Sutcliff
Vuonna 1960 Sutcliff palkittiin Carnegie-mitalilla edellisenä vuonna ilmestyneestä kirjastaan "The Lantern Bearers". Se on kolmas osa sarjasta, joka sijoittuu roomalaisvallan alaisille Britteinsaarille. Sarjan ensimmäinen osa "The Eagle of the Ninth" ilmestyi vuonna 1954. Vuonna 1975 Sutcliffille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan arvonimi työstä lastenkirjallisuuden eteen. Lewis Stone
Stonesta tuli Metro-Goldwyn-Mayerin sopimusnäyttelijä vuonna 1924. Seuraavina vuosina MGM piti Stonen kiireisenä. Stonella on yksi pääosista sen ajan suurelokuvassa "Kadonnut maailma" (1925), jossa oli toisessa pääosassa Wallace Beery. "Kadonnut maailma" oli vuoden menestyneimpiä elokuvia, ja se valittiin vuonna 1998 National Film Registryyn. Stone näytteli myös mykkäelokuvissa "Montmartren tanssijatar" (1926), "Valkoinen sheikki" (1926), "Timantti-kuume" (1927) ja "Kauniin Helenan yksityiselämä" (1927). Vuonna 1928 Stone teki pääosan Ernst Lubitschin ohjaamassa draamassa "Isänmaan ystävä", joka toi hänelle Oscar-ehdokkuuden vuonna 1930. Elokuva voitti yhden Oscarin ja oli lisäksi ehdokkaana parhaan elokuvan Oscariin. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään oli Emil Jannings. Vuonna 1928 Stone näytteli ensimmäistä kertaa Greta Garbon kanssa elokuvassa "Kohtalokas nainen". Stone näytteli elokuvassa vanhempaa tohtoria, perheen ystävää, mutta pari vuotta myöhemmin vuonna 1930 Stone näytteli Garbon rakastajaa elokuvassa "Romantiikka", joka sai kaksi Oscar-ehdokkuutta, parhaasta naispääosasta ja parhaasta ohjauksesta ja oli vuoden menestyneimpiä elokuvia. Vuonna 1929 Stone jatkoi Garbon kanssa yhteistyötä elokuvassa "Erämaan orkideat", ja teki ensimmäisen äänielokuvansa "The Trial of Mary Dugan" Norma Shearerin kanssa. Lauren Weisberger
Weisbergerin ensimmäinen romaani "Paholainen pukeutuu Pradaan" (The Devil Wears Prada) julkaistiin huhtikuussa 2003. Se oli suuri menestys ja pysyi kuusi kuukautta The New York Timesin Bestseller-listalla. Romaanin on kerrottu perustuvan Weisbergerin omiin kokemuksiin Anna Wintourin assistenttina. Kirjaa myydään 31 eri maassa, ja sen pohjalta on tehty myös samanniminen elokuva, jossa esiintyvät muun muassa Meryl Streep ja Anne Hathaway. Ulf Stark
Stark vietti lapsuutensa Tukholman esikaupungissa Sturebyssä, jonne hän myöhemmin palasi monissa kirjoissaan. Hänen kirjailijanuransa alkoi varhain. Jo lukioikäisenä hänet vei kirjailijapiireihin koulutoveri Peter Curman, ja 19-vuotiaana hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa "Ett hål till livet". Ura pääsi vauhtiin, ja pian ilmestyi toinen runokokoelma ja romaani. Sen jälkeen hän kirjoitti ajoittain Expressenin kulttuurisivuille. Hänen ensimmäinen lastenkirjansa "Petter och den röda fågeln" ilmestyi 1975, mutta todellisen läpimurtonsa hän sai vasta 1984 kirjalla "Hömpät ja niuhot" ("Dårfinkar & dönickar"). Tämä kirja Simonesta, jota luullaan Simon-nimiseksi pojaksi, toi hänelle Bonniers Juniorförlagin lastenkirjakilpailun voiton. Kirjasta tehtiin pian televisiosarja ja vuonna 2009 musikaali Tukholman kaupunginteatteriin. Anna Höglundin kuvittama kuvakirja "Jaguaari" ("Jaguaren") sai 1988 Nils Holgersson -mitalin. Starkin osin omaelämäkerrallista teosta "Min vän Percys magiska gymnastikskor" (1991) seurasivat "Min vän shejken i Stureby" (1995) ja "Min vän Percy, Buffalo Bill och jag" (2004). Vuonna 1992 ilmestynyt "Voitko vislata Hanna?", jonka senkin kuvittaja on Anna Höglund, oli ehdokkaana August-palkinnon saajaksi. Tästäkin kirjasta tehtiin elokuva, ja sitä on esitetty Ruotsin televisiossa joka joulu vuodesta 1994 lähtien. Wes Montgomery
Montgomery aloitti kitaransoiton myöhäisessä teini-iässä ja opetteli tuolloin soittamaan kitaristi Charlie Christianin soolojen mukana. Montgomery kehitti omalaatuisen soittotekniikan, jossa plektran sijasta käytettiin peukaloa. Joidenkin lähteiden mukaan Montgomeryn peukalo oli epämuodostunut ja mennyt pysyvästi sijoiltaan. Hänen kitaransa oli yleensä Gibson. HMS Montgomery
Yhdysvaltain laivasto tilasi aluksen Bathista Mainesta Bath Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 26. kesäkuuta 1917. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 25. kesäkuuta nimellä "USS Wickes" kumminaan Lambert Wickesin jälkeläisen tohtori Walter Wickesin tytär neiti Ann Elizabeth Young Wickes ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1918 ensimmäisenä päällikkönään kapteeniluutnantti John S. Barleon. Sally Salminen
Vuonna 1930 Salminen muutti elämäänsä radikaalisti: hän matkusti sisarensa Ailin kanssa siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän sai New Yorkista työtä kotiapulaisena mutta jatkoi kirjoitusharrastusta vapaa-aikana, iltaisin töiden jälkeen. Salminen tutustui New Yorkissa muihin skandinaavisiin siirtolaisiin ja kiinnostui sosialismista. Hän kirjoitti artikkeleita lehtiin ja osallistui käsikirjoituksellaan Holger Schildtin ja ruotsalaisen kustantamon romaanikilpailuun. Salmisen käsikirjoitus voitti kilpailun, ja hänen esikoisromaaninsa "Katrina" (suom. "Katriina") julkaistiin vuonna 1936. Se sai heti suurta menestystä, ja teos käännettiin välittömästi useille kielille; suomeksi se on käännetty kahdesti. Teoksen johdosta Salmiselle esitettiin jopa Nobelin kirjallisuuspalkintoa. Romaani sovitettiin Ruotsissa elokuvaksi vuonna 1943. Poppy Montgomery
Parhaiten hänet tunnetaan amerikkalaisesta televisiosarjasta "Ilman johtolankaa", jossa hän näytteli Samantha Spadea vuosina 2002–2009. Montgomery on näytellyt myös Marilyn Monroeta vuonna 2001 CBS:n Suomessakin nähdyssä minisarjassa "Blonde", joka perustui Joyce Carol Oatesin romaaniin. Montgomery on näytellyt myös yhdysvaltalaisessa poliisisarjassa "Muistin vanki".