Milloin Seleucus I Nicator syntyi?
Seleukos I Nikator
Seleukos syntyi Europoksessa, joka sijaitsi Makedonian pohjoisosassa. Vain vuosi ennen Seleukoksen syntymää – mikäli 358 eaa. on syntymävuosi – paionialaiset hyökkäsivät alueelle. Filippos kukisti paionialaiset, ja muutaman vuoden päästä paionialaiset olivat täysin Makedonian vallan alla. Seleukos I Nikator
Seleukos I Nikator (, ”Voittaja”, noin 358–281 eaa.) oli makedonialainen sotilas, Aleksanteri Suuren upseeri ja yksi diadokeista. Seleukoksesta tuli lopulta Persian kuningas. Hän oli Seleukidien hallitsijasuvun perustaja.
Seleukos I Nikator
Seleukeian perustamisesta kerrottiin tarinaa, jonka mukaan Seleukos kysyi babylonialaisilta papeilta, mikä päivä olisi paras kaupungin perustamiselle. Papit laskivat tämän päivän, mutta ilmoittivat Seleukokselle eri päivän, koska halusivat kaupungin epäonnistuvan. Mutta kun oikea päivä koitti, alkoivat Seleukoksen sotilaat spontaanisti rakentamaan kaupunkia. Kun papeilta kysyttiin tästä, tunnustivat he valehdelleensa. Gaius Julius Caesar (preettori)
Caesar eteni urallaan aina preettoriksi asti vuonna 92 eaa. Hänen veljensä Sextus oli konsuli vuonna 91 eaa. Samana vuonna Caesar oli Aasian provinssin maaherrana. Kun Caesar palasi Roomaan syttyi Sullan ja Mariuksen välillä sisällissota. Marius joutui sodassa tappiolle ja tähän loppui myös Caesarin ura. Hän kuoli vuonna 85 eaa. Pisaessa. Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100. L. Valerius Flaccus, Gaius Marius VI
99. Aulus Postumius Albinus, Marcus Antonius Orator
98. Quintus Caecilius Metellus Nepos, Titus Didius
97. Gnaeus Cornelius Lentulus, Publius Licinius Crassus
96. Gaius Cassius Longinus, Gnaeus Domitius Ahenobarbus
95. Lucius Licinius Crassus, Quintus Mucius Scaevola
94. Gaius Coelius Caldus, Lucius Domitius Ahenobarbus
93. Gaius Valerius Flaccus, Marcus Herennius
92. Gaius Claudius Pulcher, Marcus Perperna
91. Sextus Julius Caesar, Lucius Marcius Philippus
90. Lucius Julius Caesar, Publius Rutilius Lupus
89. Gnaeus Pompeius Strabo, Lucius Porcius Cato
88. Lucius Cornelius Sulla I, Quintus Pompeius Rufus
87. Lucius Cornelius Cinna I, Gnaeus Octavius
86. Lucius Cornelius Cinna II, Gaius Marius VII
85. Lucius Cornelius Cinna III, Gnaeus Papirius Carbo I
84. Lucius Cornelius Cinna IV, Gnaeus Papirius Carbo II
83. Lucius Cornelius Scipio Asiaticus, Gaius Norbanus
82. Gnaeus Papirius Carbo III, Gaius Marius Minor
81. Gnaeus Cornelius Dolabella, Marcus Tullius Decula
80. Lucius Cornelius Sulla II, Quintus Caecilius Metellus Pius
79. Appius Claudius Pulcher, P. Servilius Vatia
78. Marcus Aemilius Lepidus, Q. Lutatius Catulus
77. Mamercus Aemilius Lepidus Livianus, Decimus Iunius Brutus
76. Gnaeus Octavius, Gaius Scribonius Curio
75. Gaius Aurelius Cotta, Lucius Octavius
74. Marcus Aurelius Cotta, Lucius Licinius Lucullus
73. Gaius Cassius Longinus, Marcus Terentius Varro Lucullus
72. Gnaeus Cornelius Lentulus Clodianus, Lucius Gellius Publicola
71. Publius Cornelius Lentulus Sura, Gnaeus Aufidius Orestes
70. Marcus Licinius Crassus I, Gnaeus Pompeius Magnus I
69. Quintus Caecilius Metellus Creticus, Quintus Hortensius
68. Lucius Caecilius Metellus, Quintus Marcius Rex
67. Manius Acilius Glabrio, Gaius Calpurnius Piso
66. Manius Aemilius Lepidus, Lucius Volcacius Tullus
65. Lucius Manlius Torquatus, Lucius Aurelius Cotta
64. Lucius Iulius Caesar, Gaius Marcius Figulus
63. Gaius Antonius Hybrida, Marcus Tullius Cicero
62. Decimus Iunius Silanus, Lucius Licinius Murena
61. M. Valerius Messalla Niger, M. Pupius Piso Frugi Calpurnianus
60. L. Afranius, Quintus Caecilius Metellus Celer
59. Gaius Iulius Caesar I, Marcus Calpurnius Bibulus
58. Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Aulus Gabinius
57. Publius Cornelius Lentulus Spinther, Quintus Caecilius Metellus Nepos
56. Cn. Cornelius Lentulus Marcellinus, L. Marcius Philippus
55. Marcus Licinius Crassus II, Gnaeus Pompeius Magnus II
54. Appius Claudius Pulcher, L. Domitius Ahenobarbus
53. Marcus Valerius Messalla Rufus, Gnaeus Domitius Calvinus I
52. Quintus Caecilius Metellus Pius Scipio, Gnaeus Pompeius Magnus III
51. M. Claudius Marcellus, Ser. Sulpicius Rufus
50. L. Aemilius Paullus, C. Claudius Marcellus
49. L. Cornelius Lentulus Crus, C. Claudius Marcellus
48. Gaius Iulius Caesar II, Publius Servilius Isauricus I
47. Q. Fufius Calenus, P. Vatinius
46. Gaius Iulius Caesar III, Marcus Aemilius Lepidus I
45. Gaius Iulius Caesar IV, sine secundo consule
44. Gaius Iulius Caesar V, Marcus Antonius I
43. Aulus Hirtius, C. Vibius Pansa Caetronianus
42. Marcus Aemilius Lepidus II, L. Munatius Plancus
41. P. Servilius Isauricus II, Lucius Antonius
40. Gaius Asinius Pollio, Gnaeus Domitius Calvinus II
39. Gaius Calvisius Sabinus, Lucius Marcius Censorinus
38. Appius Claudius Pulcher, Gaius Norbanus Flaccus
37. Lucius Caninius Gallus, Marcus Vipsanius Agrippa I
36. Marcus Cocceius Nerva, Lucius Gellius Publicola
35. Lucius Cornificius, Sextus Pompeius
34. Marcus Antonius II, Lucius Scribonius Libo, suff. Aemilius Lepidus Paullus
33. Imperator Caesar Augustus II, Lucius Volcacius Tullus
32. Gnaeus Domitius Ahenobarbus, C. Sosius
31. Imperator Caesar Augustus III, Marcus Valerius Messalla Corvinus
30. Imperator Caesar Augustus IV, Marcus Licinius Crassus
29. Imperator Caesar Augustus V, Sextus Appuleius
28. Imperator Caesar Augustus VI, Marcus Vipsanius Agrippa II
27. Imperator Caesar Augustus VII, Marcus Vipsanius Agrippa III Caracalla
Caracalla syntyi Lugdunumissa, jossa hänen isänsä toimi Gallia Lugdunensis -provinssin kuvernöörinä. Hänen syntymänimensä oli Bassianus, mutta Severus vaihtoi sen Marcus Aurelius Antoninukseksi kukistettuaan kilpailijansa Pescennius Nigerin. Näin Severus halusi yhdistää oman sukunsa menneisiin hyviin keisareihin. Samalla Severus nimitti Caracallan caesariksi eli apukeisariksi. 14-vuotiaana Caracalla meni naimisiin pretoriaaniprefektin Plautianuksen tyttären Publia Fulvia Plautillan kanssa. Caracalla inhosi vaimoaan, ja avioliitto päättyi kolme vuotta myöhemmin, kun Plautianus tuomittiin kuolemaan. Didius Julianus
Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää. Eumenes I
Pergamon oli Filetairoksen aikana nimellisesti Seleukidien vallan alla, mutta se oli kuitenkin todellisuudessa itsenäinen. Kun Eumeneesta tuli Pergamonin hallitsija aloitti hän kapinan Seleukideja vastaan. Luultavasti Seleukideja vastaan sotivat Egyptin kuningas Ptolemaios II tuki tätä kapinaa. Eumenes kukisti Seleukidien Antiokhos I Sardiksen lähellä käydyssä taistelussa vuonna 262 eaa. Tämän jälkeen Eumenes laajensi valtakuntaansa merkittävästi. Nikolaos Ihmeidentekijä
Nikolaoksen elämästä tiedetään vähän. Legendan mukaan hän syntyi Lyykian Patarassa, nykyisessä Turkissa 200-luvun lopulla, vuosien 261 ja 280 välillä. Rooman valtakunta kulki jo kohden loppuaan; jatkuvat sodat, valtaliitot ja vallanpitäjien rapistuva moraali tekivät elämästä vaarallisen. Nikolaoksen isä Theophanes ja äiti Nonna menehtyivät ruttoon. Teini-ikäinen Nikolaos peri kuitenkin suuren omaisuuden ja hänen kasvatusisäkseen tuli hänen setänsä, joka toimi luostarin esimiehenä. Kasvattipojasta tuli luostariveli, mutta ei munkkia. Myra oli tuon ajan mahtikaupunkeja. Siellä oli vieraillut Rooman keisari Hadrianus ja myös apostoli Paavali matkallaan Roomaan tuomittavaksi. Nikolaos toimi juuri tuolla alueella Lyykiassa, nykyisen Lounais-Turkin Antalyan alueella Demren, silloisen Myran, piispana noin 300. Keisari Diocletianus 300-luvun taitteessa käynnisti viimeiset kristittyjen vainot ja Nikolaos joutui lähtemään maanpakoon. Kahdeksan vuotta myöhemmin vuonna 313 hän palasi virkaansa, kun keisari Konstantinus I Suuri palautti kristityille kansalaisoikeudet. Nikolaos auttoi nälänhädän uhreja mm. vehnää jakamalla. Lucius Julius Caesar (konsuli 90 eaa.)
Lucius Julius Caesarin tiedetään yrittäen päästä kvestoriksi vuonna 100 eaa., mutta hän epäonnistui. Kuitenkin hän oli preettorina vuonna 94 eaa. ja tämän jälkeen Macedonian provinssin maaherrana. Palattuaan Roomaan hänet valittiin vuoden 90 eaa. konsuliksi. Vuonna 91 eaa. puhkesi liittolaissota ja Luciuksen veljenpoika konsuli Sextus Julius Caesar kuoli taistelussa samnilaisia vastaan. Seuraavana vuonna Lucius kukisti samnilaiset ja esitti uuden lain "Lex Julian", jonka mukaan kaikki kaupungit, jotka eivät vielä sotineet Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Tämä osoittautui hyväksi ratkaisuksi, ja seuraavana vuonna "Lex Plautia Papirian" mukaan kaikki, jotka lopettivat sodan Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Lucius valittiin tämän jälkeen kensoriksi. Hänen tehtäviinsä kuului uusien kansalaisten järjestäminen äänestyspiireihin. Marcus Claudius Marcellus
Marcus Claudius Marcellus (n. 268 – 208 eaa. lähellä Venusiaa) oli roomalainen sotapäällikkö ja Hannibalin tärkeä vastustaja. Marcellus valtasi toisessa puunilaissodassa (218–201 eaa.) Syrakusan. Hän toimi konsulina viidesti. Monica Seles
Monica Seles (, ; s. 2. joulukuuta 1973 Novi Sad, Vojvodina, Jugoslavia, nykyään Serbia) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja. Hän on alun perin serbianunkarilainen. Hän oli uransa huipulla 90-luvun alussa, jolloin hän oli maailman ykköspelaaja virallisen ranking-listan mukaan. Vasenkätinen Seles voitti vuosina 1990–1996 yhteensä yhdeksän Grand Slam -turnausta ja rikkoi muun muassa Arantxa Sánchez Vicarion ennätyksen kautta aikain nuorimpana Ranskan avoimen tennisturnauksen kaksinpelin voittaneena pelaajana vuonna 1990. Hän on International Tennis Federationin maailmanmestari vuosilta 1991–1992. Raqqa
Roomalaisen kirjailija Plinius vanhemman mukaan Raqqan perusti Aleksanteri Suuri, mutta on todennäköisempää että sen oikea perustaja on myöhemmin vaikuttanut Seleukidien valtakunnan perustanut Seleukos I Nikator. Ensimmäinen asutuskeskus paikalla rakennettiin Tal Bian kukkulalle hieman nykyisestä kaupungista itään ja se tuli tunnetuksi nimellä "Callinicum" seleukidihallitsija Seleukos II Kallinikoksen mukaan, joka laajensi kaupunkia vuosina 244-42 eaa. Marcus Aurelius
Caesar Marcus Aurelius Antoninus Augustus (synt. "Marcus Annius Catilius Severus", myöh. "Marcus Annius Verus", yleisesti Marcus Aurelius) (26. huhtikuuta 121 – 17. maaliskuuta 180) oli Rooman keisari joka hallitsi 8. maaliskuuta 161 – 17. maaliskuuta 180. Valtakautensa aikana vuosina 161 – 169 hän hallitsi kanssahallitsijana adoptioveljensä Lucius Veruksen kanssa. Antiokhos I Soter
Antiokhoksen vanhemmat menivät naimisiin Aleksanteri Suuren järjestämissä häissä Susassa. Monet makedonialaiset upseerit saivat Susassa persialaisen vaimon. Muista poiketen Seleukoksen ja Apaman liitto kuitenkin kesti. Muut makedonialaiset luopuivat persialaisista vaimoistaan pian Aleksanterin kuoleman jälkeen. Antiokhos syntyi noin vuonna 323 eaa. Noin samoihin aikoihin Aleksanterin kuoleman kanssa. Epäilemättä Antiokhos pakeni isänsä kanssa Egyptiin vuonna 315 eaa. ja eli siellä siihen asti, kun Seleukos pääsi palaamaan Babyloniin noin vuonna 311 eaa. Ipsoksen taistelussa Antiokhos johti isänsä ratsuväkeä, joka oli etupäässä persialaista. Antiokhos kunnostautui taistelussa ja hänen ansiostaan Demetrioksen joukot joutuivat erilleen Antigonoksen joukoista. Paljon muuta Antiokhoksen nuoruudesta ei tiedetäkään. Seleukos I Nikator
Antigonos talvehti Meediassa, jonka satraappina Peithon taas toimi. Peithonin vallanhimo oli jälleen kasvanut, ja hän yritti saada osan Antigonoksen armeijasta puolelleen. Antigonos sai kuitenkin vihiä asiasta ja teloitutti Peithonin. Sen jälkeen Antigonos syrjäytti Peukestaan Persiksen satraappina. Kesällä 315 eaa. Antigonos saapui Babyloniin, jossa Seleukos otti hänet vastaan avosylin. Herrojen välit kylmenivät kuitenkin pian. Seleukos rankaisi erästä Antigonoksen upseeria kysymättä Antigonokselta lupaa. Antigonos suuttui ja määräsi Seleukoksen esittämään maakuntansa tulot hänelle. Seleukos kieltäytyi. Hän pelkäsi kuitenkin Antigonosta niin paljon, että pakeni Egyptiin vain 50 ratsumiehen kanssa. "Kaldealaisten astrologien" kerrotaan ennustaneen Antigonokselle, että Seleukoksesta tulisi tulevaisuudessa Aasian herra ja että hän tappaisi Antigonoksen. Tämän kuullessaan Antigonos lähetti sotilaita Seleukoksen perään, mutta tämä pakeni aluksi Mesopotamiaan ja sieltä Syyriaan. Antigonos teloitutti Mesopotamian uuden satraapin Blitorin, joka oli auttanut Seleukosta. Antigonoksen saaman ennustuksen aitoudesta on keskusteltu. Aitouden puolesta puhuu se, että Babylonin papisto ilmeisesti vastusti Seleukosta. Sestertius
Sestertius sai alkunsa vuoden 211 eaa. tienoilla pienenä hopeakolikkona, joka oli arvoltaan neljännesdenaari ja edelleen aureuksen sadasosa. Teoriassa sestertiuksen painoksi oli asetettu yksi "scripulum" (n. 1,125 grammaa). Kun denaarin arvo määrättiin uudelleen kuudeksitoista asiksi, sestertius vastaavasti muutettiin vastaamaan neljää asia. Vuoteen 44 eaa. sitä lyötiin satunnaisesti ja selvästi vähemmän kuin denaareita. Kleopatra Selene
Kleopatra Selene (s. 40 eaa. – ?) oli Egyptin kuningatar Kleopatra VII:n ja roomalaisen triumviri Marcus Antoniuksen tytär sekä Mauretanian kuningatar. Hänen kaksosveljensä oli Aleksanteri Helios ja pikkuveljensä Ptolemaios Filadelfos. Lisänimi 'Selene' tarkoittaa Kuuta. Kun Kleopatra ja Antonius kuolivat 30 eaa., kymmenvuotias Selene vietiin Roomaan veljensä kanssa Rooman hallitsijan Octavianuksen siskon, Antoniuksen entisen vaimon Octavian hoiviin. Selene meni naimisiin Mauretanian kuninkaan Juba II:n kanssa ja sai ainakin yhden lapsen, nimeltään Ptolemaios Philadelphus. Selene hallitsi Mauretaniaa ilmeisesti tasavertaisena miehensä rinnalla. Jeesuksen elämän kronologia
Myös Luukas mainitsee Herodeksen aikakauden hieman ennen kuin enkeli Gabriel kertoo Marialle Jeesuksen tulevasta syntymästä. Toisaalta Luukkaan evankeliumin mukaan Jeesus syntyi hieman sen jälkeen, kun keisari Augustus antoi käskyn, että koko maailma oli verollepantava. Englanninkielisessä NIV-käännöksessä tässä kohdassa käytetään termiä ”census”, joka tarkoittaa väestönlaskentaa .
Väestönlaskennan aikaan Publius Sulpicius Quirinius oli Syyrian käskynhaltijana. Taulukossa 146, joka löytyy Jack Fineganin kirjasta “Handbook of Biblical Chronology” Quiriniuksen on merkitty olleen Syyrian maaherrana vuosina 3-2 eaa. Ilmeisesti kyse tuolloin on ollut kyse Rooman valtakunnan alueella asuneiden ihmisten antamasta kuuliaisuudenvalasta keisari Augustukselle, josta löytyy historiallisia todisteita ajanjaksolta 3/2 eaa.
Tuon saman taulukon mukaan Quirinius toimi Syyrian maaherrana myös vuosina 6-7 jaa. Sitä ennen keisari Augustus oli määrännyt etnarkki Herodes Arkhelaoksen maanpakoon Galliaan hänen julmuuksiensa tähden. Juudeasta tuli tuolloin osa Rooman valtakuntaa. Tultuaan Syyrian maaherraksi Quirinius suoritti Juudeassa "censuksen" eli väestönlaskennan, mikä mahdollisti alueen verotuksen. Seleukos I Nikator
Demetrioksen saapuessa Babyloniin Seleukos oli jossakin idässä. Seleukos oli jättänyt Babyloniin Patrokleen puolustamaan kaupunkia. Babylonia puolustettiin epätavallisella tavalla: Kaupungissa oli kaksikin lujaa linnoitusta, joihin Seleukos oli jättänyt vahvat varuskunnat. Kaupungin koko väestö siirrettiin pois kaupungista, ja heidät sijoitettiin ympäröiville alueille, jopa Susaan asti. Babylonin ympäristö kaupunkeineen, soineen, kanavineen ja jokineen oli puolustuksen kannalta mainiota. Demetrioksen joukot alkoivat piirittää Babylonin linnakkeita, ja yksi niistä saatiin vallatuksi. Toinen linnake osoittautuikin vaikeammaksi, ja Demetrios jätti ystävänsä Arkhelaoksen jatkamaan piiritystä. Demetrios lähti tämän jälkeen länteen ja jätti Babyloniin 5 000 jalkaväkeä ja 1 000 ratsuväkeä. Demetrioksen joukkojen kohtalosta ei ole jäänyt minkäänlaista mainintaa antiikin lähteisiin. Seleukos joutui ehkä palatessaan valtaamaan Babylonin Arkhelaoksen joukoilta. York
Kaupunki perustettiin vuonna 71 ja se oli Rooman vallan aikana Pohjois-Englannin hallinnollinen keskus. Latinaksi kaupungin nimi oli "Eboracum". Keisari Septimius Severus kuoli kaupungissa vuonna 211. Kun keisari Constantius I Chlorus kuoli kaupungissa vuonna 306, armeija huusi Constantiuksen pojan Konstantinus Suuren keisariksi Yorkissa. Myöhäisantiikissa kaupungin merkitystä tuki sinne perustettu piispanistuin. Septimius Severus
Severus oli ensimmäinen ammattisotilas, joka vakiinnutti vallan pidemmäksi aikaa itselleen. Vallankaappaajana Severuksen oli ensi töikseen yritettävä vakiinnuttaa omaa valtaansa. Severus taisteli onnistuneesti Parthiaa vastaan vuosina 193–199. Viimeisinä vuosinaan Severus taisteli Britanniassa, missä hän myös kuoli. Häntä seurasivat hallitsijoina hänen poikansa Caracalla ja Geta, jotka vihasivat toisiaan. Caracalla onnistuikin murhauttamaan pian veljensä. Severusta seuranneiden sotilaskeisareiden aikana keisarin ja armeijan suhde oli tärkeämpi kun aikaisemmin. Senaatin luottamus keisareita kohtaan taas väheni, mikä lisäsi valtakunnan sisäisiä ristiriitoja. Severuksen jälkeisten sotilaskeisareiden aikana puhjennut niin sanottu 200-luvun kriisi johti Roomaa valtakunnan miltei tuhon partaalle. Septimius Severus
Severus kuoli 4. helmikuuta 211 Eboracumissa (nykyinen York) 66 vuoden ikäisenä. Caracalla ja Geta palasivat heti Roomaan. Severuksen ruumis poltettiin ja hänen tuhkansa haudattiin Antoninusten hautaan Roomassa. Veljekset riitaantuivat heti, ja Caracalla yritti murhauttaa Getan. Kun ensimmäinen yritys ei onnistunut, Caracalla yritti toistamiseen poikien äidin asunnossa paremmalla menestyksellä. Tämän jälkeen hän murhautti veljensä kannattajat ja kirosi veljen muiston (damnatio memoriae). Kaikki todisteet Getan olemassaolosta hävitettiin: esimerkiksi Getan nimi hakattiin pois kaikista muistomerkeistä. Pretoriaanikaarti
Tiberiuksen valtakaudella tapahtui myös kunnianhimoisen Lucius Aelius Sejanuksen nousu ja tuho. Sejanus oli toiminut pretoriaanikaartin prefektinä isänsä rinnalla Augustuksen aikana mutta vuonna 15 jaa. hänestä tuli koko kaartin prefekti ilman virkakumppania. Hän oli yksi monista pretoriaaniprefekteistä, jotka käyttivät valtaansa omien tarkoitusperiensä ajamiseksi. Vuonna 23 jaa. Sejanus suostutteli Tiberiuksen antamaan luvan koko kaartin sijoittamiseksi yhteen leiriin Castra praetoriaan Viminalis-kukkulalle Rooman laitamille. Sen jälkeen pretoriaanit ottivat tunnuksekseen Tiberiuksen horoskooppimerkin Skorpionin. Sejanus sai käsiinsä paljon valtaa, ja hän ehkä murhautti Tiberiuksen pojan Drusuksen vuonna 23 jaa. Sejanus yritti taivutella Tiberiusta nimittämään itsensä tämän perijäksi ja oli vähällä onnistua, mutta hänen juonittelunsa paljastuivat vuonna 31 jaa. ja hänet teloitettiin. Seleukos I Nikator
Seleukoksen hypaspistit seurasivat aina Aleksanterin mukana ja osallistuivat Induksen varren valtaukseen, malli-heimon kanssa käytyihin taisteluihin ja Gedrosian aavikon ylitykseen. Nikolaus III
Nikolaus III, syntymänimeltään Giovanni Gaetano Orsini, (n. 1216 – 22. elokuuta 1280) oli paavina 25. marraskuuta 1277 – 22. elokuuta 1280. Hän vahvisti paavin asemaa Italiassa ja korjautti Rooman Lateraanipalatsin. Seleukeia
Seleukeia () oli Seleukos I:n vuonna 305 eaa. perustama kaupunki Tigriksen länsirannalla. Se on tunnetuin hänen perustamistaan lukuisista samannimisistä kaupungeista. Seleukos teki Seleukeiasta Seleukidien valtakunnan pääkaupungin, mutta pääkaupungiksi nousi kuitenkin pian Antiokia. Joen vastarannalla sijaitsi pienempi Opis, josta ajan myötä kehittyi parthialaisten pääkaupunki Ktesifon. Suuttumuksesta
Suuttumuksesta () on Senecan veljelleen Novatukselle kirjoittama stoalaista tunneteoriaa käsittelevä teos. Novatus oli ylhäisessä virassa oleva roomalainen, joka oli omaksunut perinteiset roomalaiset arvot kunniasta, miehuudesta ja voimasta. Seneca puolestaan suostuttelee häntä omaksumaan stoalaisen ajatuksen tunteiden, tässä tapauksessa ennen kaikkea suuttumuksen, välttämisestä. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 39-52 välillä. Julius Nepos
Nepos oli Itä-Rooman keisari Leo I siskontyttären mies ja hänen isänsä Nepotianus oli ollut magister militum vuosien 458-461 tienoilla. Vuonna 474 Leo lähetti Nepoksen kukistamaan Glyceriusta jonka "magister militum" Gundobad oli julistanut keisariksi. Glycerius antautui Nepokselle ja hänestä tehtiin Salonan piispa. Rooman senaatti vastusti Neposta tämän Itä-Rooman yhteyksien takia, mutta hänet kruunattiin Roomassa Zenon lähettilään läsnä ollessa. Hän oli keisari, mutta hänen valtansa rajoittui vain Italiaan ja Dalmatiaan, koska Välimeren saaretkin olivat joutuneet vandaalien haltuun. Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
500. Servius Sulpicius P.f. Camarinus (Camerinus) Cornutus, Manius Tullius Longus
499. T. Aebutius T.f. Helva, C. (aut P.) Veturius (Vetusius) Geminus Cicurinus
498. Q. Cloelius Siculus, Titus Larcius Flavus (aut Rufus) II
497. A. Sempronius Atratinus, M. Minucius Augurinus
496. A. Postumius P.f. Albus Regillensis, T. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus
495. Appius Claudius M.f. Sabinus Regillensis (Inregillensis), P. Servilius P.f. Priscus Structus. Lartius dictator creatus est.
494. A. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus, T. Veturius (aut Vetusius) Geminus Cicurinus
493. Postumius Cominius Auruncus II, Spurius Cassius Vecellinus II
492. T. Geganius Macerinus, P. Minucius Augurinus
491. M. Minucius Augurinus II, A. Sempronius Atratinus II
490. Q. Sulpicius Camerinus Cornutus, Sp. Larcius Flavus (Rufus) II
489. C. Iulius Iullus, P. Pinarius Mamertinus Rufus
488. Sp. Nautius Sp.?f. Rutilus, Sp. (Sex.?) Furius (Medullinus aut Fusus?)
487. T. Sicinius (Sabinus), C. Aquillius (Tuscus)
486. Spurius Cassius Vecellinus III, Proculus Verginius Tricostus Rutilus
485. Ser. Cornelius Maluginensis (Cossus), Q. Fabius K.f. Vibulanus
484. Lucius Aemilius Mam.f. Mamercinus (Mamercus), K. (Caeso?) Fabius K.f. Vibulanus
483. M. Fabius K.f. Vibulanus, L. Valerius M.f. Potitus (Publicola)
482. Q. Fabius K.f. Vibulanus II, C. Iulius C.f. Iullus (II?)
481. K. (C.) Fabius K.f. Vibulanus (II?), Spurius Furius Fusus (Fusius)
480. M. Fabius K.f. Vibulanus II, Cn. Manlius P.f. Cincinnatus
479. K. Fabius K.f. Vibulanus III, T. Verginius Opet.f. Tricostus Rutilus 
478. L. Aemilius Man.f. Mamercinus (Mamercus) II, C. Servilius Structus Ahala
477. C. Horatius M.f. Pulvillus, T. Menenius Agrippae f. Lanatus
476. A. Verginius Tricostus Rutilus, Sp. Servilius (P.f?) Structus
475. Publius Valerius P.f. Poplicola, Caius Nautius Sp.f. Rutilus (aut Rufus)
474. L. Furius Medullinus, A. Manlius Cn.f. Vulso
473. L. Aemilius Mam.f. Mamercus III, Vopiscus Iulius C.f. Iullus
472. L. Pinarius Mamercinus Rufus, P. Furius Medullinus Fusus
471. Appius Claudius Ap.f. Crassinus (In)regillensis Sabinus, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus
470. L. Valerius M.f. Potitus (Publicola) II, Ti. Aemilius L.f. Mamercinus (Mamercus)
469. T. Numicius Priscus, A. Verginius (Tricostus) Caeliomontanus
468. T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus II, Q. Servilius (Structus) Priscus
467. Ti. Aemilius L.f. Mamercinus (Mamercus) II, Q. Fabius M.f. Vibulanus
466. Q. Servilius Priscus II, Sp. Postumius A.f. Albus Regillensis
465. Q. Fabius M.f. Vibulanus II, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus III
464. A. Postumius A.f. Albus Regillensis, Sp. Furius Medullinus Fus(i)us
463. P. Servilius Sp.f. Priscus, L. Aebutius T.f. Helva. 
462. L. Lucretius T.f. Tricipitinus, T. Veturius T.f. Geminus Cicurinus
461. P. Volumnius M.f. Amintinus Gallus, Ser. Sulpicius Camerinus Cornutus
460. P. Valerius P.f. Poblicola II, C. Claudius Ap.f. Inregillensis (Regillensis) Sabinus
459. Q. Fabius M.f. Vibulanus III, L. Cornelius Ser.f. Maluginensis Uritus (Cossus)
458. C. Nautius Sp.f. Rutilus II, Lucius Minucius P.f. Esquilinus Augurinus
457. M. (aut C.) Horatius M.f. Pulvillus II, Q. Minucius P.f. Esquilinus (Augurinus)
456. M. Valerius M'. f. Maximus Lactuca, Sp. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus
455. Titus Romilius T.f. Rocus Vaticanus, C. Veturius Cicurinus
454. Sp. Tarpeius M.f. Montanus Capitolinus, A. Aternius (Aterius) Varus Fontinalis
453. Sex. Quinctilius. Sex.f. (Varus), P. Curiatus (Curiatius) Fistus Trigeminus
452. T. (C.) Menenius Agrippae f. Lanatus, P. Sestius Q.f. Capito (Capitolinus) Vaticanus.
451. Appius Claudius Ap.f. Crassus Inregillensis Sabinus II, Titus Genucius L.f. Augurinus
450. Decemviri: Appius Claudius, M. Cornelius Maluginensis, M. Sergius, L. Minucius, Q. Fabius Vibulanus, Q. Poetelius, T. Antonius Merenda, C. Duillius, S. Opius Cornicen, M. Rabuleius
449. L. Valerius P.f. Potitus,[Marcus Horatius Barbatus (primi appellati consules)
448. Lars (or Sp.) Herminius Coritinesanus (Aquilinus), T. Verginius Tricostus Caeliomontanus
447. M. Geganius M.f. Macerinus, C. Iulius (Iullus?)
446. T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus IV, Agrippa Furius Fusus
445. Marcus Genucius Augurinus, C. (Gaius aut Agripp.) Curtius Philo
444. Trib. Mil. Cons. Pot. tres menses, deinde L. Papirius Mugillanus et L. Sempronius A.f. Atratinus parumper consules
443. Marcus Geganius M.f. Macerinus II. T. Quinctius Capitolinus Barbatus V
442. M. Fabius Q.f. Vibulanus, Postumius Aebutius Helva Cornicen
441. C. (Quintus) Furius Pacilus Fusus, Manius Papirius Crassus
440. Proculus Geganius Macerinus, L. (T.) Menenius Agrippae Lanatus II 
439. Agrippa Menenius T.f. Lanatus, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus VI
438. Trib. Mil. Cons. Pot. 
437. Marcus Geganius M.f. Macerinus III, Lucius Sergius L.f. Fidenas
436. L. Papirius Crassus, M. Cornelius Maluginensis
435. C. Iulius Iullus II, L. (aut Proc.) Verginius Tricostus
434. C. Iulius (Iullus?) III, L. Verginius Tricostus II
433. Trib. Mil. Cons. Pot. duos annos
432. 
431. T. Quinctius L.f. Poenus Cincinnatus, C. (or Cn.) Iulius Mento
430. L. (or C.) Papirius Crassus, L. Iulius Vop.f. Iullus
429. Hostus Lucretius Tricipitinus, L. Sergius C.f. Fidenas II
428. A. Cornelius M.f. Cossus, T. Quinctius L.f. Poenus Cincinnatus II
427. C. Servilius Structus Ahala, L. Papirius L.f. Mugillanus (II)
426. Trib. Mil. Cons. Pot. tres annos
423. C. Sempronius Atratinus, Q. Fabius Q.f. Vibulanus
422. Trib. Mil. Cons. Pot.
421. Cn. (or Num.) Fabius Vibulanus, T. Quinctius T.f. Capitolinus Barbatus
420. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Quinctius Cincinnatus III, L. Furius Medulinus II, M. Manlius, A. Sempronius Atratinus
419. Trib. Mil. Cons. Pot., Agrippa Memenius Lanatus, P. Lucretius Tricipitinus, Sp. Nautius Rutilus
418. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Sergius Fidenas, M. Papirius Mugillanus, C. Servilius Priscus
417. Trib. Mil. Cons. Pot., Agrippa Menenius Lanatus II, L. Servilius Structus II, P. Lucretius Tricipitinus II, Sp. Rutilius Crassus
416. Trib. Mil. Cons. Pot., A. Sempronius Alvatinus III, M. Papirius Mugillanus II, Sp. Nautius Rutilus
415. Trib. Mil. Cons. Pot., P. Cornelius Cossus, C. Valerius Potitus, Q. Quinctius Cincinnatus, N. Fabius Vibulanus
414. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Cornelius Cossus, L. Valerius Potitus, L. Fabius Vibulanus II, M. Postumius Regillensis
413. Aulus Marcus Cornelius Cossus, Lucius Furius L.f. Medullinus
412. Q. Fabius Ambustus Vibulanus, C. Furius Pacilus
411. L. Papirius L.f. Mugillanus (Atratinus), Sp. (aut C.) Nautius Sp.f. Rutilus
410. Manius Aemilius Mam.f. Mamercinus, C. Valerius L.f. Potitus Volusus
409. Cn. Cornelius A.f. Cossus, L. Furius L.f. Medullinus II
408. Trib. Mil. Cons. Pot. quindecim annos (M. Furius Camillus unus ex eis anno 389 eaa. erat.) Kleitarkhos
Kleitarkhos kirjoitti Aleksanteri Suuren elämäkerran noin vuoden 310 eaa. paikkeilla. Tämä elämäkerta ei ole säilynyt nykypäivään, mutta sen sisällöstä tiedetään, koska Diodorus Siculus, Quintus Curtius Rufus, Junianus Justinus ja Plutarkhos käyttivät sitä lähteenään. Kleitarkhoksen kirjoittaman elämäkerran luullaan yleisesti sisältäneen liioittelevia ja mahdottomia tapahtumia. Jotkut Diodorus Siculuksen ja Curtius Rufuksen kirjoittamista teksteistä ovat niin samanlaisia, että he ovat luultavasti kopioineet ne suoraan Kleitarkhoksen elämäkerrasta. Näiden tekstien perusteella voi saada kuvan siitä millainen Kleitarkhoksen alkuperäinen elämäkerta olisi saattanut olla. Tacitus (Rooman keisari)
Marcus Claudius Tacitus (noin 200? – kesäkuu 276) oli Rooman keisari vuosina 275–276. Hän nousi valtaan keisari Aurelianuksen murhan jälkeen. Lyhyen hallituskautensa aikana hän soti gootteja ja heruleja vastaan ottaen arvonimen "Gothicus Maximus". Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa kesäkuussa 276. Sejanus
Sejanus (, 20 eaa. – 18. lokakuuta 31 jaa.) oli roomalainen sotilas ja keisari Tiberiuksen luotettuna jonkin aikaa yksi Rooman vaikutusvaltaisimmista miehistä. Pyhä Sixtus I
Pyhä Sixtus I (joskus myös Xistus I) (k. 127) oli 7. paavi. Hänen paaviutensa ajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta useimmiten hänen paaviuskaudekseen on päätelty vuodet 117–127. Hänen muistopäivänsä on 3. huhtikuuta. Apama I
Apama I (myös "Apame I") oli persialainen kuningatar. Hänen isänsä oli persialainen ylimys Spitamenes. Apama meni naimisiin makedonialaisen Seleukos I:n kanssa, tämän ollessa Aleksanteri Suuren upseerina. Apama ja Seleukos olivat yksi useasta persialaisesta ja makedonialaisesta parista, jotka menivät naimisiin Susassa vuonna 324 eaa. Seleukoksesta tuli myöhemmin Persian kuningas. Pyhä Nikolaus I
Pyhä Nikolaus I Suuri (k. 867) oli paavina 24. huhtikuuta 858 – 13. marraskuuta 867. Hän oli syntyisin Roomasta. Hän voimisti paavin auktoriteettia ja valtaa ja oli osaltaan nostamassa Rooman piispan merkitystä läntisen Euroopan kristittyjen kirkkojen johtohahmoksi. Hän nimitti myös valtakaudellaan Pyhän Ansgarin lähettilääkseen Pohjois-Eurooppaan. Lisäksi hän lähetti lähetyssaarnaajat käännytystyöhön Bulgariaan. Hänen muistopäiväänsä vietetään 13. marraskuuta. Sextus Julius Caesar (konsuli 91 eaa.)
Sextus Julius Caesarista tiedetään hyvin vähän. Hän oli luultavasti preettori vuonna 94 eaa. setänsä Lucius Julius Caesarin kanssa. Tämän jälkeen hän oli ehkä maaherrana jossain provinssissa ennen kuin palasi Roomaan vuonna. Sextus Julius Caesar oli konsuli vuonna 91 eaa. Tuolloin Italiassa syttyi niin sanottu Liittolaissota. Sextus Julius Caesar hävisi yhden taistelu samnilaisia vastaan ja kuoli vuonna 90 eaa. tai 89 eaa. Asculumin piirityksessä. Marcus Minucius Felix
Minucius Felixin omasta elämästä ei tiedetä kovin paljon. Hänet on voitu ajoittaa vain suunnilleen vuosiin 150–200. Hieronymus mainitsee hänet joitakin kertoja teoksessaan "De Viris Illustribus", samoin Lactantius teoksessaan "Institionum divinarum". Heidän tietonsa ovat kuitenkin ilmeisesti peräisin Minucius Felixin omista teoksista. Niistä hänen voidaan päätellä olleen Roomassa toiminut asianajaja, joka oli ollut pakana ja kääntynyt sitten kristityksi. Hänen on arveltu olleen afrikkalaista alkuperää. Pyhä Sakarias
Pyhä Sakarias (k. 752)"The Book of Saints", s. 588. oli paavina 3. joulukuuta 741 – 15. maaliskuuta 752. Hän tuli kreikkalaissyntyisestä perheestä San Severinosta Calabriasta ja vaikuttaa olleen läheisissä väleissä Gregorius III:n kanssa. Hän oli taitava ja hienovarainen diplomaatti. Sakariaan ja pyhän Bonifatiuksen välistä kirjeenvaihtoa on säilynyt paljon, ja se osoittaa, miten paljon paavi vaikutti tapahtumiin Saksan ja Ranskan kuningashuoneissa. Seleukos II Kallinikos
Seleukos II Kallinikos tai Pogon oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 246–225 eaa. Hän seurasi Antiokhos II Theosta. Hänen nimensä epiteetit tarkoittavat ”kaunista voittajaa” ja ”parrakasta”. Severus Alexander
Marcus Aurelius Severus Alexander (1. lokakuuta 208 – helmi- tai maaliskuu 235), syntyjään Marcus Julius Gessius Bassianus Alexianus, oli Rooman keisari vuosina 222–235. Hän oli syntynyt Palestiinassa. Hänen äitinsä Julia Mamaea oli Elagabaluksen täti. Elagabaluksen murhan jälkeen hänet nostettiin keisariksi, mutta hänen äitinsä jatkoi hallitsemista kulisseissa. Hän oli keisariksi noustessaan vain 13-vuotias, eli Rooman historian nuorin hallitsija. Claudius Gothicus
Marcus Aurelius Claudius, usein Claudius Gothicus, Claudius II tai Claudius II Gothicus (10. toukokuuta 213 tai 214 – elokuu 270) oli Rooman keisari vuosina 268–270. Hän oli suosittu sotilaskeisari, joka ehti hallita vain kaksi vuotta, mutta ehti tuona aikana kukistaa germaanit, ja myöhemmin gootit niin perusteellisesti ettei näistä ollut suurempaa vaaraa Rooman valtakunnalle lähes vuosisataan. Claudius kuoli syksyllä 270 Balkaneilla raivonneeseen kulkutautiin, ollen täten ainoa 200-luvun kriisin keisari, joka kuoli luonnollisesti. Hän oli lyhyellä valtakaudellaan monin verroin menestyksekkäämpi kuin useimmat ajan keisareista. Claudiuksen suosiota kuvaa se, että vuosia myöhemmin Konstantinus Suuri väitti häntä esi-isäkseen. Nikias
Nikias (noin 470 eaa. - 414 eaa.) oli ateenalainen sotilas ja valtiomies Peloponnesolaissodan aikana. Nikias peri isältään Nikeratokselta suuren omaisuuden, joka koostui etupäässä osuudesta Laurionin hopeakaivoksiin. Seleukidit
Vuonna 301 eaa. käydyn Ipsoksen taistelun jälkeen Seleukos valtasi Antigonokselle kuuluneet alueet Vähässä-Aasiassa ja Syyriassa. Seleukos perusti myös uuden pääkaupungin, Antiokian, jonka hän nimesi isänsä mukaan. Hän perusti myös Seleukeian kaupungin Tigriksen varrelle. Seleukoksen valtakunta oli laajimmillaan sen jälkeen kun hän kukisti Lysimakhoksen vuonna 281 eaa. Korupedionin taistelussa. Valtakuntaan liitettiin Vähän-Aasian länsiosat. Seleukos yritti myös vallata itselleen Lysimakhoksen Euroopassa olleet alueet, mutta Ptolemaios Keraunos murhasi hänet ennen kuin hän pääsi Eurooppaan asti. Seleukos VII Kybiosaktes
Nuori kuningas on ilmeisesti sama Seleukos, joka meni myöhemmin naimisiin Ptolemaiosten Berenike IV:n kanssa, jonka sisar oli kuuluisa Kleopatra VII. Väitetään, että morsian murhasi hänet hänen huonojen tapojensa takia. Hänellä oli pilkkanimi Kybiosaktes, "kalanteurastaja". Seleukidit
Aleksanteri Suuri valtasi Persian lyhyessä ajassa, mutta kuoli nuorena jättäen valtakuntansa ilman täysi-ikäistä perillistä. Niin sanotut diadokit jakoivat Aleksanterin valtakunnan keskenään. Aluksi hallitsijaksi valittiin Perdikkas, joka kuitenkin salamurhattiin ensimmäisen diadokkisodan aikana. Seleukos toimi sodan aikana Perdikkaan alaisena, mutta petti hänet ja oli yksi hänen murhaajistaan. Vuonna 320 eaa. diadokit jakoivat Perdikkaan hallitsemat alueet keskenään ja Seleukos sai hallittavakseen Babylonian. Seleukos I Nikator
Seleukoksesta kerrottiin samanlaisia legendoja kuin Aleksanteri Suuresta. Laodiken kerrottiin sanoneen pojalleen, ennen kuin tämä lähti Persian sotaretkelle Aleksanterin kanssa, että tämän oikea isä olisi ollut Apollon-jumala. Jumala oli jättänyt Laodikelle lahjaksi sormuksen, jossa oli ankkurin kuva. Seleukoksella oli ankkurin muotoinen luomi. Myös Seleukoksen pojilla ja pojanpojilla kerrottiin olleen tällaiset merkit. Aleksanterista kerrottiin samanlaista tarinaa. Luultavasti Seleukos yritti esittäytyä Aleksanterin luonnollisena seuraajana ja oli siksi saattanut keksiä tarinan itse. Legio I Italica
Legio I Italica kannatti Septimius Severusta tämän tavoitellessa valtaa vuonna 193. Se osallistui varmasti Severuksen vastustajan Pescennius Nigerin kukistamiseen. Myöhemmin legioona taisteli Severuksen sodassa Parthiaa vastaan. Keisari Caracallan aikana Daakian provinssin eteläistä rajaa työnnettiin 50 kilometriä itään päin. Puolustukseksi paikallisten heimojen hyökkäyksiä vastaan roomalaiset rakensivat rajavallin ("Limes Transalutanus"), jonka rakennustöihin myös Legio I Italica varmasti osallistui. Diodotos Tryfon
Diodotos Tryfon (k. 138 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan kuningas. Hän oli aiemmin armeijan komentajia. Vastustaakseen Demetrios II Nikatoria hän asetti Aleksanteri Balaksen pojan Antiokhos VI:n nukkehallitsijaksi Aleksanterin kuoleman jälkeen. Vuonna 142 eaa. Diodotos kuitenkin syrjäytti lapsen vallasta ja nousi itse valtaistuimelle. Licinius
Licinius syntyi Daciassa noin vuonna 265. Hänen perheensä oli kotoisin vaatimattomista oloista. Licinius osallistui keisari Galeriuksen Persian sotaretkeen vuonna 297. Galerius lähetti Liciniuksen lähettilääksi Maxentiuksen luokse vuonna 307. Maxentius oli julistautunut keisariksi isänsä Maximianuksen kanssa, ja Galerius ei ollut yrityksistään huolimatta saanut heitä kukistettua. Lokakuussa tai marraskuussa 308 järjestetyssä Carnuntumin kokouksessa Licinius valittiin uudeksi "augustukseksi" kuolleen Severuksen tilalle. Liciniuksen hallintoalueeksi määrättiin Traakia, Illyria ja Pannonia. Galerius olisi halunnut Liciniuksen kukistavan Maxentiuksen, mutta Licinius ei kuitenkaan ryhtynyt sotaan tätä vastaan. Licinius taisteli sarmaatteja vastaan. Napoleon I
Napoléon Bonaparte (alkujaan "Napoleone di Buonaparte", 15. elokuuta 1769 Ajaccio, Korsika – 5. toukokuuta 1821 Longwood, Saint Helena) oli Ranskan ensimmäinen konsuli vuodesta 1799 alkaen ja Ranskan keisari Napoleon I vuosina 1804–1814 ja 1815. Uransa huipulla hän valloitti ja hallitsi laajoja osia Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Tällöin hänen valtakuntansa oli kooltaan, armeijaltaan ja väkiluvultaan Euroopan suurin sitten Rooman valtakunnan. Hänet vangittiin hävityn Waterloon taistelun jälkeen vuonna 1815 ja karkotettiin Saint Helenan saarelle. Judas Maccabeus
Oratoriossa kuvatut tapahtumat ovat ajalta 170–160 eaa., jolloin Juudeaa hallitsi Seleukidien valtakunta, joka aikoi hävittää juutalaisen uskonnon. Kun juutalaisten käskettiin palvoa Zeusta, monet heistä tottelivat, sillä muuten he olisivat joutuneet suoranaisen vainon kohteeksi, mutta osa kieltäytyi. Yksi kieltäytyneistä oli ikääntynyt pappi Mattatias, joka tappoikin erään pakanallisen uhrin suorittaneen maanmiehensä. Hajotettuaan mahan pakanallisen alttarin Mattatias vetäytyi kukkuloille ja kokosi ympärilleen muita, jotka olivat halukkaita taistelemaan uskonsa puolesta. Gladiaattori
Julius Caesar järjesti diktaattoriksi noustuaan vuonna 46 eaa. suurellisen gladiaattorinäytännön, jossa taisteli orjien lisäksi myös ylhäisistä perheistä lähtöisin olevia roomalaisia. Caesarin kuoleman jälkeen valtio alkoi järjestää Forum Romanumilla tai Saepta Julialla gladiaattoritaisteluja, jotka olivat aiemmin olleet yksityistilaisuuksia. Näytöksistä tuli entistä laajempia ja monipuolisempia, ja aiemmin "ludi"-juhlien osana ollut villieläinten metsästys siirrettiin osaksi gladiaattoritaisteluja. Cicero
Marcus Tullius Cicero (; 3. tammikuuta 106 eaa. – 7. joulukuuta 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi, lakimies ja kirjailija. Häntä pidetään yleisesti latinankielisen proosan mestarina, ja klassinen latina määritellään yleensä hänen ja Julius Caesarin teosten pohjalta. Ciceron teoksia on säilynyt poikkeuksellisen paljon. Hänen vaikutuksensa myöhempään kirjallisuuteen ja kielenkäyttöön on ollut merkittävää. Häntä pidetään myös eräänä eurooppalaisen humanismin perustajahahmoista. Antiokhos V Eupator
Antiokhos V Eupator (n. 173–162 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 164–162 eaa. Hän seurasi isäänsä Antiokhos IV Epifanesta valtaistuimelle yhdeksänvuotiaana, kun isä oli kuollut Persiassa. Sotapäällikkö Lysias, jonka Epifanes oli jättänyt vastaamaan Syyriasta, toimi sijaishallitsijana. Lysiaksen asema oli kuitenkin epävakaa muiden päälliköiden joukossa. Lisäksi Rooman senaatti piti panttivankina Demetrios I:stä, joka oli Seleukos IV Filopatorin poika ja laillinen vallanperijä. Rooma pystyi näin kontrolloimaan seleukidien politiikkaa uhkaamalla vapauttaa Demetrioksen. Gratianus (keisari)
Flavius Gratianus Augustus (18. huhtikuuta/23. toukokuuta 359 – 25. elokuuta 383) oli Länsi-Rooman keisari 375–383. Hän oli Valentinianus I:n ja Severan poika. Hän syntyi Sirmiumissa Pannoniassa. 4. elokuuta 367 hänen isänsä teki hänestä "augustuksen". Kun Valentinianus kuoli 17. marraskuuta, armeija teki Gratianuksen velipuolesta Valentinianuksesta keisarin. Seleukidinen ajanlasku
Seleukidinen ajanlasku oli Seleukidien valtakunnassa ja laajemminkin hellenistisessä maailmassa käytetty vuosilukujärjestelmä. Ajanlasku alkaa Seleukos I:n paluusta Babyloniin vuonna 311 eaa. hänen oltuaan maanpaossa Ptolemaioksen Egyptissä. Seleukos ja hänen hovinsa pitivät tätä hetkeä Seleukidien valtakunnan perustamisajankohtana. Alun perin ajanlasku perustui Seleukos I:n hallitusvuosiin, mutta hänen poikansa ja kanssahallitsijansa Antiokhos I jatkoi ajanlaskua isänsä kuoleman jälkeen. Severus II
Severus oli illyrialainen sotilas, jonka Galerius nimitti vuonna 305 "caesariksi". Severus sai hallittavakseen Italian ja Pohjois-Afrikan. Kun Constantius I Chlorus kuoli 306, Galerius nimitti Severuksen valtakunnan länsiosan "augustukseksi". Nikeforos II Fokas
Nikeforos Fokas syntyi noin vuonna 912. Hän kuului kappadokialaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun, josta tuli 900-luvulla monta korkea-arvoista sotilaskomentajaa. Nikeforoksen isoisä Nikeforos Fokas vanhempi (k. noin 900), setä Leo Fokas vanhempi, isä Bardas Fokas (noin 878–968) ja veli Leo Fokas nuorempi (s. noin 915, k. 970 jälkeen) toimivat kaikki valtakunnan johtavimpina sotapäälliköinä. Nikeforos oli Bardaksen vanhin poika, ja hänellä oli ainakin kolme sisarusta: veljet Leo ja Konstantinos (k. noin 954) sekä nimeltä tuntematon sisar, joka oli tulevan keisarin Johannes I Tzimiskesin (hallitsi 969–979) äiti. Nikeforoksen äidin nimeä ei tiedetä, mutta tämä kuului Vähästä-Aasiasta kotoisin olleeseen rikkaaseen Maleinosten sukuun. Antiokhos I Soter
Antiokhos teki pojastaan Seleukoksesta hallitsijakumppaninsa. Jostain syystä Antiokhos antoi teloittaa Seleukoksen noin vuonna 267 eaa. ja nimitti toisen poikansa Antiokhos II:n kanssahallitsijakseen. Sofokles
Sofokles (, 496 eaa.? – 406 eaa.) oli antiikin kreikkalainen näytelmäkirjailija, pappi, poliitikko ja sotapäällikkö. Häntä pidetään yhtenä antiikin Kreikan suurimmista kirjailijoista. Hänen 123 näytelmästään vain seitsemän tragediaa on säilynyt kokonaisina, 60–90:stä on säilynyt katkelmia. Fabius Pictor
Quintus Fabius Pictor (n. 254 eaa. – ?) oli vanhin roomalainen historioitsija, senaattori ja yksi ensimmäisiä annalisteja. Hän sai cognomeninsa esi-isältään, joka vuonna 304 eaa. koristi Saluksen temppelin maalauksin. Cannaen taistelun jälkeen Pictor osallistui lähetystöön, joka kävi kysymässä neuvoa Delfoin oraakkelilta. Hän kirjoitti kreikaksi ja senaattorisäädyn näkökulmasta Rooman historian aina troijalaisista vaiheista toiseen puunilaissotaan saakka. Häntä käyttivät lähteinään Polybios, Livius ja Dionysios Halikarnassolainen. Ciceron aikaan hänen teoksensa oli käännetty latinaksi. Seleukos I Nikator
Egyptiin päästyään Seleukos lähetti ystäviään Kreikkaan kertomaan Kassandrokselle ja Traakian hallitsijalle Lysimakhokselle Antigonoksen toimista. Antigonos oli nyt diadokeista mahtavin, ja muut liittoutuivat pian häntä vastaan. Liittolaiset lähettivät Antigonokselle ehdotuksen, josta hänen oli pakko kieltäytyä. Liittolaiset vaativat muun muassa, että Seleukos saisi palata Babyloniaan. Antigonos kieltäytyi ja siirtyi Syyriaan, josta hän aikoi hyökätä Ptolemaiosta vastaan keväällä 314 eaa. Seleukos sai toimia Ptolemaioksen amiraalina. Samalla kun Antigonos aloitti Tyroksen piirityksen Antigonos solmi liiton Rhodoksen kanssa. Rhodos sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla, ja sen laivasto pystyi estämään liittolaisia yhdistämästä voimiaan. Siksi Ptolemaios lähetti Seleukoksen sadan laivan kanssa Egeanmerelle. Laivasto oli liian pieni kukistamaan Rhodosta, mutta tarpeeksi suuri saamaan Kaarian satraapin Asandroksen liittymään Ptolemaiokseen. Seleukos valtasi Erythrain kaupungin. Syy siihen ei ole selvä. Ehkä kyse oli vain voimannäytöstä. Antigonoksen veljenpoika Ptolemaios saapui kuitenkin paikalle ja hyökkäsi Asandroksen kimppuun. Seleukos palasi sen jälkeen Kyprokselle, jonne Ptolemaios lähetti veljensä Menelaoksen, 10 000 palkkasotilasta ja sata laivaa. Seleukos ja Menelaos aloittivat Kitionin piirityksen. Antigonos lähetti sen jälkeen suurimman osan laivastostaan Egeanmerelle ja armeijansa Vähään-Aasiaan. Ptolemaios sai siitä tilaisuuden hyökätä Syyriaan, jossa hän kukisti Antigonoksen pojan Demetrioksen Gazan taistelussa. Seleukos oli luultavasti mukana taistelussa. Taistelussa kaatui Peithon Agenorin poika, jonka Antigonos oli nimittänyt Babylonian satraapiksi Seleukoksen jälkeen. Peithonin kuolema avasi Seleukokselle tien takaisin Babyloniaan. Tiberius
Tiberius Julius Caesar Augustus (synt. "Tiberius Claudius Nero", myöh. "Tiberius Julius Caesar", yleisesti Tiberius) (16. marraskuuta 42 eaa. – 16. maaliskuuta 37 jaa.) oli Rooman keisari joka hallitsi 18. syyskuuta 14 - 16. maaliskuuta 37. Stefanus IX
Stefanus osoitti suurta tarmoa gregoriaanisen reformin toteuttamisessa selibaattilupauksen suhteen ja loi suurimittaisia suunnitelmia normannien häätämiseksi Italiasta ja veljensä nostamiseksi keisariksi. Tämä suunnitelma jäi toteutumatta, kun hän sairastui vakavasti eikä täysin toipunut sairaudesta. Hän kuoli Firenzessä 29. maaliskuuta 1058. Hänen jälkeensä paaviksi tuli Benedictus X, joka julistettiin vastapaaviksi ja jonka Nikolaus II pian syrjäytti. Demetrios II Nikator
Vuonna 126 eaa. Demetrios lyötiin taistelussa Damaskoksessa. Hänen vaimonsa Kleopatra Thea hylkäsi hänet ja hänet vangittiin. Häntä mahdollisesti kidutettiin ja lopulta hänet tapettiin laivalla lähellä Tyyrosta. Häntä seurasi hänen vaimonsa ja kaksi heidän pojistaan Seleukos V Filometor ja Antiokhos VIII Grypos. Seleukos I Nikator
Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa 10. kesäkuuta 323 eaa. ilman seuraajaa. Hänen upseereistaan Perdikkas nousi hallitsijaksi, samalla kun uudeksi kuninkaaksi valittiin Aleksanterin vähäjärkinen velipuoli Arridaios, hallitsijanimeltään Filippos III. Pian myös Aleksanterin syntymätön lapsi nimitettiin isänsä seuraajaksi. Aleksanterin upseerit jakoivat valtakunnan keskenään. Arrianos mainitsee Seleukoksen yhtenä Perdikkaan tukijana Aleksanterin kuoleman jälkeisten vaiheiden aikana. Perdikkasta tuki myös joukko merkittäviä miehiä, kuten Ptolemaios, Leonnatos, Lysimahos, Peithon ja Eumenes. Seleukos nimitettiin toveriratsuväen eli "hetairoin" komentajaksi, todellisuudessa hän oli Perdikkaan tärkein upseeri. Perdikkaan valta riippui kuitenkin siitä, pystyisikö hän pitämään Aleksanterin valtavan kuningaskunnan koossa ja saisiko hän satraapit tottelemaan kuninkaita eli itseään. Gregoriaaninen reformi
Paavi Gregorius VII, aiemmin paavillisena legaattina toiminut munkki Hildebrand, nousi paaviksi 30.6.1073. 1000-luvun lopulla hän laati tekstin Dictatus papae, jossa hän luetteli uudistuksensa tavoitteet. Ensinnäkin paavin suvereeni asema oli tunnustettava paitsi kirkollisissa myös maallisissa asioissa. Toisekseen hän pyrki kitkemään simoniaa, eli kirkon virkojen myyntiä, ja nikolaitismia eli selibaattisäännön rikkomista. Nämä herättivät vastustusta niin maallisissa hallitsijoissa kuin papistossakin. 
Paavi Gregorius VII ryhtyi kasvattamaan valtaansa vaatimalla eurooppalaisten kuningaskuntien läänityksiä omaan haltuunsa. Lisäksi hän tuki Espanjaa Iberian niemimaan islamilaisten alueiden valloittamista, mutta vaati sen omistuksien luovuttamista ”pyhälle Rooman kirkolle.” Myös Unkarin alueet siirtyivät paavin hallintaan, mikä heikensi suhteita Saksan keisariin. Samoja vaatimuksia paavilla oli Korsikaa ja Sardiniaa koskien. Tätä toimintaansa paavi perusteli sillä, että piti itseään apostoli Pietarin sijaisena maan päällä. Unkarin alueet paavi katsoi omakseen siksi, että Unkarin kristillistyminen oli ollut paavien ansiota, ja koska Unkarin alueet oli aiemmin läänitetty paaveille. 
Apunaan paavi käytti vahvistunutta legaattijärjestelmää. Legaatit olivat paavillisia lähettejä, jotka toteuttivat reformipaaviutta kristikunnan reuna-alueilla. Heitä oli ollut paavien apureina jo aiemmin, mutta gregoriaanisen reformin myötä heidän valtuutensa lisääntyivät ja heistä tuli paavin paikallisia sijaisia. Pyhän Pietarin edustajana paavi tahtoi itselleen myös oikeuden nimittää sekä erottaa maallisia hallitsijoita. Sol Invictus
Ei kuitenkaan ole mitään selkeää historiallista todistetta, että keisari Aurelianuksen päivinä olisi alettu viettämään 274 voittamattoman auringon päivää 25. joulukuuta, Sol Invictuksen kunniaksi. Ainoat lähteet ovat vuosilta 354 ja 372, vuosikymmeniä sen jälkeen, kun kristityt olivat ryhtyneet viettämään Kristuksen syntymäpäivää 25.12. Vuoden 354 kalenterimerkintä on vain "N.INVICTI.CM.XXX", jossa lyhenne CM tarkoitti kilpa-ajoja ja XXX 30 ajoa. On vain olettamus, että kyseessä oli Aurelianuksen 80 vuotta aiemmin aloittama perinne. Se, missä määrin Sol Invictus olisi saanut vaikutteita Syyriasta, on myös aika kiistanalaista ja epäselvää. Sol oli vanha roomalainen jumala (Hijmans 2010) ja invictus-epiteettiä oli käytetty jo satojen vuosien ajan. Erilaisia, mutta samoja elementtejä sisältäviä aurinkokultteja oli Rooman valtakunnassa ja ulkopuolella, erityisesti vanhemman kreikkalaisen kulttuuripiirin alueella. Aurelianus teki Syyriassa saamiensa voittojen jälkeen merkittävän reformaation ja nosti Solin pääjumalan rooliin. Syyrian paikallisesta aurinkokultista saattoi tulla vaikutteita, mutta merkkejä aivan vieraan jumalan tuomisesta Roomaan ei ole. Plautus
Titus Maccius Plautus (254–184 eaa.) oli roomalainen näytelmäkirjailija. Häntä pidetään Terentiuksen ohella roomalaisen kirjallisuuden huomattavimpana komedioiden kirjoittajana, joka kirjoitti kreikkalaisten esikuvien mukaan verrattain karkeita komedioita. Hän kirjoitti yhteensä noin 130 näytelmää, mutta niitä on säilynyt nykypäiviin vain 21. Geta (Rooman keisari)
Publius Septimius Geta (7. maaliskuuta tai 27. toukokuuta 189 – joulukuu 211) oli Rooman keisari vuonna 211. Hän ja hänen veljensä Caracalla olivat aluksi vuodesta 209 kanssahallitsijoina ("caesar") isänsä keisari Septimius Severuksen käyttäessä todellista valtaa. Veljesten välit olivat kireät, koska he kilpailivat vallasta eivätkä luottaneet toisiinsa. Caracalla oli jo osoittanut väkivaltaisuutensa tappamalla appensa. Seleukos I Nikator
Seleukos kuoli juuri, kun hän oli päässyt Eurooppaan. Egyptin hallitsijan Ptolemaioksen poika Ptolemaios Keraunos murhasi Seleukoksen Traakiassa vain vähän ennen kuin tämä olisi vallannut Makedonian. Makedonian ja Traakian valtauksen jälkeen Seleukos olisi suunnannut Kreikkaan. Seleukos oli valmistellut Kreikan valtausta lahjoilla, ja hänet oli jo nimitetty Ateenan kunniakansalaiseksi. Seleukos I Nikator
Seleukos mainitaan antiikin lähteissä kolmesti ennen Aleksanterin kuolemaa. Hän oli mukana Babylonin ulkopuolella tehdyssä purjehduksessa ja osallistui Aleksanterin ohella thessalialaisen Medeioksen juhliin, joiden jälkeen Aleksanteri sairastui. Hänen kerrotaan myös nukkuneen Sarapis-jumalan temppelissä ennen Aleksanterin kuolemaa. Purjehdukseen liittyvä tarina kertoo, että Aleksanterin diadeemi, kuninkuuden symboli, lensi tuulenpuuskassa kaislikkoon, ja Seleukos ui hakemaan sen takaisin. Pitääkseen diadeemin kuivana Seleukos sitoi sen omaan päähänsä. Tämä enteili tietysti Seleukoksen tulevaa kuninkuutta. Samanlaista tarinaa kerrottiin myös Lysimakhoksesta. Kyseessä lienee ollut propaganda. Seleukoksen osallistuminen Medeioksen juhliin voi olla totta. Tarinan mukaan Seleukos nukkui Sarapiin temppelissä Peithonin, Attaloksen, Menidaan, Demofonin, Peukestaan ja Kleomeneen kanssa toivoen jumalan auttavan Aleksanteria paranemaan. Tämäkin tarina lienee jälkeenpäin sepitetty, koska Sarapiin kultin arvellaan olleen myöhempää perua.Heckel 1992: 256. Demetrios II Nikator
Demetrios II Nikator (k. 125 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan kuningas. Hän oli Demetrios I Soterin poika. Kun Aleksanteri Balas otti vallan seleukidien valtakunnassa ja Demetrioksen isä, äiti ja vanhempi veli kuolivat, Demetrios pakeni Kreetalle. Vuoden 147 eaa. tienoilla hän palasi Syyriaan ja Egyptin Ptolemaios VI:n tuella nousi isänsä valtaistuimelle. Egyptin kuningas myös lopetti tyttärensä Kleopatra Thean avioliiton Aleksanterin kanssa ja tytär meni naimisiin Demetrioksen kanssa. Aleksanteri pakeni Kilikiaan. Numerianus
Marcus Aurelius Numerius Numerianus (noin 253 tai 254 – marraskuu 284) oli Rooman keisari vuosina 283–284. Hän oli keisari Caruksen nuorempi poika. Isänsä kuoltua Persian sotaretkellä Numerianus julistettiin keisariksi heinä- tai elokuussa 283, yhdessä veljensä Carinuksen kanssa. Hän päätti lopettaa sotaretken, mutta kuoli paluumatkalla epäselvissä olosuhteissa. Allectus
Alkujaan Allectus oli usurpaattori Carausiuksen valtionvarainhoitaja. Länsi-Rooman "caesar" Constantius I Chlorus valtasi kuitenkin Carausiuksen hallitsemat alueet Galliassa ja alkoi piirittää usurpaattoria Bononiassa. Allectus murhasi Carausiuksen ja julistautui itse keisariksi. Allectuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljoakaan. Hänen lyömiään rahoja on löytynyt Britanniasta ja Gallian pohjoisosista. Karl August Nicander
Nicanderin viimeiseksi teokseksi jäi "Lejonet i öknen" (’Erämaan leijona’, 1838), joka käsitteli runomuodossa erästä Napoleon I:n elämän tapahtumaa. Nicanderin elämä päättyi helmikuussa 1839. Nicanderin kuoleman jälkeen julkaistiin hänen kootut runonsa neljänä niteenä nimellä "Samlade dikter" (1839–41). Seleukos I Nikator
Vaikka Seleukoksella olikin nyt 20 000 sotilasta, se ei riittänyt Antigonoksen joukkoja vastaan. Hän ei myöskään tiennyt, milloin Antigonos tekisi vastahyökkäyksensä, mutta hän tiesi, että ainakin kahdessa itäisessä maakunnassa ei sillä hetkellä ollut satraappia. Myös suurin osa hänen joukoistaan oli näistä maakunnista. Osa Evagoraan joukoista oli jopa persialaisia. Ehkä osa joukoista oli Eumeneen entisiä sotilaita, jotka syystäkin vihasivat Antigonosta. Seleukos päätti käyttää tilannetta hyväkseen. Nicolaus I Bernoulli
Nicolaus I Bernoulli (myös "Nicolas" ja "Nikolas", 21. lokakuuta 1687 Basel – 29. marraskuuta 1759 Basel) oli sveitsiläinen matemaatikko. Hän oli yksi monista Bernoulli-suvun matemaatikoista. Kleandros
Kleandros (, , k. 498 eaa.) oli Sisilialaisen Gelan kaupungin tyranni. Hän pohjusti valtansa harvainvallalle ja perusti kreikkalaisperäisen Sisiliaa hallinneen Pantaridien dynastian. Hänen hallintokautensa alkoi vuonna 505 eaa. ja päättyi hänen murhaansa. Sabyllos-niminen kaupunkilainen murhasi Kleandroksen tarkoituksenaan saada kaupunkiin demokratia. Kleandroksen veli Hippokrates jatkoi tyranniaa. On arveltu, että Kleandros laittoi alulle kaupungin muurin rakentamisen naapuriensa sikulien pelossa. Pescennius Niger
Lucius (tai Gaius) Pescennius Niger (noin vuosien 135–140 välillä – 194) oli roomalainen usurpaattori vuosina 193–194. Hän oli Syyrian maaherra, jonka legioonat huusivat Pertinaxin murhan jälkeen keisariksi. Toinen usurpaattori Septimius Severus ehti kuitenkin Roomaan ja tuli lailliseksi keisariksi. Niger lyötiin Issuksessa, ja hänen oli vetäydyttävä. Hän yritti paeta Parthiaan, mutta kuoli. Niger ei koskaan ehtinyt saada Rooman senaatin hyväksyntää, joten häntä ei lasketa lailliseksi keisariksi. Karl August Nicander
Nicander syntyi Strängnäsissä 1799. Hän opiskeli ensin Strängnäsin lukiossa ja sitten vuodesta 1817 alkaen Uppsalan yliopistossa. Hänen ensimmäiset julkaistut runonsa ilmestyivät "Kalender för damer" -kalenterissa 1819, olivat tyyliltään uusromanttisia ja saaneet vaikutteita ruotsalaisesta ja saksalaisesta runoudesta. 21-vuotiaana Nicander julkaisi näytelmän "Runesvärdet och den förste riddaren" (1820; suom. "Taika-miekka ja ensimmäinen ristin-sankari", 1855), joka käsitteli kristinuskon ja pakanuuden välistä kamppailua ja joka saavutti suuren suosion. Seleukos I Nikator
Seleukoksen syntymävuodesta on jonkin verran epäselvyyttä. Justinus laski syntymävuodeksi 358 eaa, sillä hänen mukaansa Seleukos oli 77-vuotias Korupedionin taistelussa. Appianuksen mukaan Seleukos oli tuolloin 73-vuotias, jolloin syntymävuosi olisi 354 eaa. Eusebios taas mainitsee Seleukoksen iäksi 75 vuotta. Syntymävuosi olisi näin 356 eaa, joten Seleukos olisi samanikäinen kuin Aleksanteri Suuri. Tämä lienee Seleukoksen omaa propagandaa, jonka tarkoitus on tuoda Seleukosta esiin vaihtoehtona Aleksanterille. Seleukos I Nikator
Babylonista on säilynyt savitauluja, joissa käsitellään diadokkien sotia. Yksi savitaulu käsittelee Seleukoksen ja Antigonoksen välistä sotaa. Toinen käsittelee Seleukoksen viimeistä sotaa Lysimakhosta vastaan ja hänen kuolemaansa. Jeesuksen historiallisuus
Tacitus (n. 55-120) kirjoitti kaksi tekstikappaletta Jeesuksesta ja kristinuskosta vuonna 116. Ensimmäinen sanoo, että kristittyjä oli Roomassa keisari Neron aikana (54-68). Toinen sanoo, että kristinusko nousi Roomassa ja Juudeassa, ja että prokuraattori Pontius Pilatus oli lähettänyt "Kristuksen" kuolemaan: Seleukos IV Filopator
Seleukoksen poika Demetrios I Soter oli panttivankina Roomassa. Vallan kaappasikin Seleukoksen nuorempi veli Antiokhos IV Epifanes. Tosin Seleukoksen toinen poika, pieni lapsi nimeltään myös Antiokhos, oli muutamia vuosia virallisesti vallassa ennen kuin Epifanes murhautti hänet. Belisarius
Belisarius syntyi Germania- tai Germana-nimisessä kylässä, joka sijaitsi Traakian ja Illyrian rajalla nykyisen Bulgarian länsiosassa. Paikalla on nykyään Sapareva Banjan kylä. Belisarius syntyi vuoden 500 tienoilla, mutta täsmällisempää ajankohtaa ei tiedetä. Hän syntyi todennäköisesti paikalliseen aristokraattiseen perheeseen ja saattoi olla traakialaista tai kreikkalaista syntyperää. Äidinkielenään hän puhui latinaa. Belisarius mainitaan ensimmäisen kerran upseerina "magister militum" Justinianuksen henkivartiokaartissa. Stratonike I
Stratoniken ja Seleukoksen avioliitto solmittiin vuonna 300 eaa. Samalla Demetrios ja Seleukos solmivat liiton. Vuonna 293/292 eaa. Demetrios ei kuitenkaan enää ollut uhka Seleukokselle. Antiokhos oli Seleukoksen ja hänen ensimmäisen vaimonsa Apaman poika. Kerrotaan että Stratonike ja Antiokhos rakastuivat toisiinsa. Seleukoksen kerrotaan luovuttaneen Stratoniken pojalleen vaimoksi julkisessa seremoniassa. Tämän jälkeen Antiokhos nimitettiin Seleukoksen valtakunnan itäisten maakuntien hallitsijaksi. Autuas Innocentius XI
Autuas Innocentius XI, syntymänimeltään Benedetto Odescalchi (1611–1689), oli paavina 21. syyskuuta 1676 – 12. elokuuta 1689. Hän uudisti Vatikaanin hallintoa ja laati kardinaaleille tiukat ohjeet nepotismia vastaan. Hän lähetti edustajansa Englantiin ensimmäisenä paavina sataan vuoteen. Koko valtakautensa ajan Innocentius joutui kilpailemaan vallasta Ranskan Ludvig XIV:n kanssa. Sevilla
Legendan mukaan kreikkalainen sankari Herakles ("Herkules") perusti kaupungin, mutta historioitsijoiden mukaan Sevilla syntyi 700–800-luvuilla eaa. Myöhemmin sitä asuttivat foinikialaiset ja karthagolaiset. 206 eaa. roomalainen Scipio Africanus perusti lähistölle Itálican kaupungin ja alkoi rakentaa Hispalista. Itálica, joka sijaitsee Santiponcen kunnassa, on nykyisin yksi Espanjan merkittävimpiä arkeologisia kohteita. Sotiessaan Pompeiusta vastaan Julius Caesar rakennutti Hispaliksen ympärille muurit 45 eaa. ja nimesi kaupungin Colonia Iulia Romanaksi. Lucius Accius
Lucius Accius (noin 170 eaa. – noin 86 eaa.) oli roomalainen runoilija. Accius syntyi Pisaurumissa Umbriassa noin vuonna 170 eaa. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä, mutta hänen on täytynyt elää vanhaksi, koska vuonna 106 eaa. syntynyt Cicero mainitsee keskustelleen hänen kanssaan. Accius tuli kuuluisaksi muokkaamalla kreikkalaisia näytelmiä latinaksi. Hän kirjoitti myös omia näytelmiä ja harrasti myös kielitiedettä. Seleukos I Nikator
Antigonos lähetti poikansa Demetrioksen 15 000 jalkaväen ja 4 000 ratsuväen kanssa valtaamaan takaisin Babylonian. Ilmeisesti hän asetti Demetriokselle aikarajan, jonka umpeutuessa tämän oli palattava Syyriaan. Antigonos luuli, että Seleukos hallitsi vain Babyloniaa. Ehkä Nikanor ei ollut kertonut Antigonokselle, että Seleukoksella oli nyt ainakin 20 000 sotilasta. Ehkä Nikanorin tappion laajuus ei ollut vielä täysin selvinnyt kaikille. Ilmeisesti Antigonos ei vielä tiennyt Seleukoksen vallanneen suuren osan itäisistä maakunnista. Selvästi Antigonos ei myöskään välittänyt paljon valtakunnan itäosista. Seleukos I Nikator
Keväällä 316 eaa. Seleukos ja Peithon liittyivät Antigonokseen, joka seurasi Eumeneen perässä Susaan. Susasta Antigonos lähti kuitenkin pian Meediaan, josta hän saattoi uhata itäisiä maakuntia. Antigonos jätti Seleukoksen pienen joukon kanssa estämään Eumeneen pääsyä takaisin Välimerelle. Antigonos kukisti Eumeneen Gabienen taistelussa ja antoi teloittaa hänet. Tapahtumat toisen diadokkisodan aikana osoittavat, kuinka Seleukos oli valmis odottamaan sopivaa hetkeä. Taistelut ja teloitukset eivät olleet hänen tyyliään. Apollodoros Seleukeialainen
Apollodoros Seleukeialainen (; n. 140 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja tämän tavoin kotoisin Seleukeiasta. Antakya
Antiokia oli yksi useista Seleukidien dynastian hallitsija Seleukos I Nikatorin noin vuonna 300 eaa. perustamista uusista kaupungeista. Uusien kaupunkien tarkoitus oli vahvistaa Seleukidien otetta alueista Syyriassa ja alkuperäisen nimensä kaupunki sai Nikatorin isän Antiokhoksen mukaan. Nikatorin poika Antiokhos I Soter teki kaupungista Seleukidien pääkaupungin, jona se säilyi kunnes Pompeius valloitti sen Rooman valtakunnalle vuonna 64 eaa. Kaupunki kukoisti roomalaisten alaisuudessa Syyrian ja itäisen Rooman valtakunnan hallinnollisena keskuksena. Ensimmäisen vuosisadan puolivälissä kaupungissa asui arviolta 300 000–500 000 henkilöä. Sittemmin kaupunki oli tärkeä varhaisen kristinuskon keskus. Esimerkiksi Pietari, Paavali ja Barnabas viettivät suuren osan elämästään Antiokiassa. Seleukos I Nikator
Perdikkaan murhan jälkeen Seleukokselle oli selvä, että tulevaisuudessa oli parempi päästä jonkin maakunnan satraapiksi kuin palvella kuninkaiden armeijassa. Seleukos I Nikator
Seleukos näytti valmistelleen paluunsa Babyloniaan hyvin. Gazan taistelun jälkeen Demetrios perääntyi Tripoliin, samalla kun Ptolemaios eteni Siidoniin asti. Ptolemaios antoi Seleukokselle jalkaväkeä 800 miestä ja ratsuväkeä 200 miestä. Hänen mukanaan olivat myös hänen ystävänsä, ehkä samat 50, jotka pakenivat hänen kanssaan Babylonista. Matkan varrella Seleukos värväsi sotilaita siirtokuntien asukkaiden joukosta. Lopulta hänellä oli noin 3 000 sotilasta. Babylonissa Peithonin komentaja Difilos linnoittautui kaupungin linnaan. Seleukos valtasi Babylonin rivakasti, ja myös linna vallattiin pian. Seleukoksen ystävät, jotka olivat jääneet kaupunkiin hänen paetessaan, vapautettiin. Sextus Julius Africanus
Sextus Julius Africanus (noin 160 – noin 240) oli kristitty matkailija ja historioitsija. Hänen merkittävin teos "Chronographiai" käsitti maailmanhistoriaa luomisesta (Sextuksen mukaan 5549 ennen ajanlaskun alkua) vuoteen 221. Tämä teos ei ole säilynyt, mutta tiedetään myöhempien historioitsijoiden, kuten Eusebioksen käyttäneen tätä ensimmäistä kristillisen kirkon kronologiaa kirkkohistoria teoksessaan. Sextus Julius Africanuksen elämästä ei tiedetä paljokaan. Jonkin verran on näyttöä, että hän on kiertänyt laajasti Egyptissä, Lähi-idässä ja Italiassa. Myöhemmin hän eli Emmaus Nicopolisissa, jota on ehdotettu tarkoittavan samaa paikkaa kuin raamatun Emmaus. Rooman keisarin Severus Alexanderin palveluksessa hän oli lähettiläänä Roomassa vuonna 222. Aleksanteri Balas
Aleksanteri Balas () oli Seleukidien valtakunnan kuningas vuosina 150–146 eaa. Aleksanteri oli kotoisin Smyrnasta vaatimattomista oloista. Herakleides, edellistä kuningasta Demetrios I Soteria vastaan kapinoineen Timorkhoksen veli ja Antiokhos IV Epifaneen ministeri, väitti Aleksanterin olevan Antiokhoksen poika. Benedictus Nursialainen
Pyhä Benedictus (Benediktus) Nursialainen (480–543 jaa.) oli läntisen kristillisen luostarilaitoksen isä, Montecassinon apotti ja tradition mukaan pyhän Scholastican kaksoisveli. Benedictus Nursialaista kunnioitetaan katolisessa kirkossa, vanhakatolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa, orientaaliortodoksisissa kirkoissa ja anglikaanisessa kirkossa ja hänen muistopäiväänsä vietetään 21. maaliskuuta tai 11. heinäkuuta. Pyhä Benedictus on Nursian, Kristus Kuninkaan instituutin, Euroopan, munkkien, sääntökuntalaisten, mestariensa omaisuutta rikkoneiden palvelijoiden, maanviljelijöiden, maataloudellisten työntekijöiden, luolatutkijoiden, italialaisten arkkitehtien, koululasten ja opiskelijoiden, rakennusinsinöörien, kupariseppien, heraldiikan, kiusausten, ruususairauden, nokkosihottuman, kuumeen, munaissairauden, sappikivien, tulehdussairauksien ja kuolevien ihmisten suojeluspyhimys, sekä suojeluspyhimys myrkkyä ja noituutta vastaan. Suomessa muistopäivä näkyy kalenterissa sen verran, että päivä on Benedictus-nimen suomalaisen muodon Pentin nimipäivä. Hänen tunnuksiaan ovat kello, rikkoutunut kuppi ja käärme symboloimassa myrkkyä, rikkoutunut tarvekalu, rikkoutunut tarjotin, sauva ja korppi. Seneca nuorempi
Vuonna 49 Claudiuksen uusi puoliso Julia Agrippina kutsui Senecan takaisin Roomaan opettamaan poikaansa Lucius Domitiusta, josta tuli myöhemmin keisari Nero. Claudius murhattiin vuonna 54, ja Nero piti hautajaispuheen, jonka Seneca oli laatinut. Samalla Seneca kuitenkin pilkkasi kuollutta keisaria satiirissaan "Apocolocyntosis divi Claudii". Agrippina piti huolen, että Nerosta tuli uusi keisari Claudiuksen pojan Britannicuksen sijasta. Latinankielinen kirjallisuus
Myöhemmän keisarikauden alussa 100-luvulla vaikutti voimakas arkaisoiva suuntaus, jossa tyylillisiksi esikuviksi nostettiin esiklassisen kauden kirjailijat. Suuntaus vertautuu löyhästi kreikkalaisessa kirjallisuudessa samaan aikaan vallinneeseen ns. toiseen sofistiikkaan. Tähän aikaan vaikutti muun muassa Aulus Gellius (n. 123–165), jonka teos "Attikan öitä" ("Noctes Atticae") sisältää runsaasti tietoja ja poimintoja varhaisemmasta kirjallisuudesta. Suetonius (n. 69–140) kirjoitti tunnetun kokoelman elämäkertoja Rooman keisareista ("De vita Caesarum"). Hän oli kotoisin Pohjois-Afrikasta, samoin kuin puhetaidon opettaja Fronto (n. 100–166) sekä puhuja, filosofi ja kirjailija Apuleius (n. 123–190). Jälkimmäisen käsialaa on ensimmäinen kokonaisena säilynyt latinankielinen romaani "Kultainen aasi" ("Metamorphoses"). Ensimmäisiin merkittäviin kristittyihin kirjailijoihin kuului niin ikään afrikkalaissyntyinen Tertullianus (n. 155–230), joka teki arvokasta työtä latinankielisen kristillisen terminologian luomisessa.