Onko Amirandaredžaniani proosateos?
Amirandaredžaniani
Amirandaredžaniani () on keskiaikainen georgialainen romanssi, joka kirjoitettiin todennäköisesti 1100-luvun alussa tai puolivälissä. Se oli yksi niistä teoksista, joiden kirjoittaminen merkitsi uuden ja omaperäisen maallisen kirjallisuuden syntyä patristiikan vuosisatoja kestäneen valtakauden jälkeen. "Amirandaredžaniani" on proosateos, joka kertoo taistelevista ritareista kahdessatoista osassa. Sen kirjoittajana on pidetty Mose Khonelia (, "Mooses Khonilainen"): teoksen laatiminen lasketaan hänen ansiokseen Georgian kirjallisuuden merkittävimmän klassikon "Pantterintaljaisen" epilogissa. Šota Rustavelin kirjoittamaa eeppistä runoa lukuun ottamatta häntä ei tunneta muualta. Perinteen mukaan Mose oli kotoisin Khonin kaupungista Länsi-Georgiassa ja hän palveli Rustavelin tavoin Georgian "kultakaudella" hallinneen kuningatar Tamarin hovissa (hallitsi 1184–1213). Amirandaredžaniani
"Amirandaredžaniani" koostuu kahdestatoista proosaosiosta tai "portista", joiden järjestys on usein käännetty 1600- ja 1700-lukujen käsikirjoituksissa. Teos sijoittuu itämaa-teemaiseen fiktiiviseen maailmaan ja keskittyy seuraamaan Daredžanin pojan Amiranin (Amiran Daredžanisdze) sankarillisia tekoja ja seikkailuja, joista kerrotaan viidessä osassa. Muut osat on omistettu muille sankareille, eivätkä ne liity vahvasti toisiinsa. Neuvostokriitikot yrittivät nähdä "Amirandaredžanianin" Georgian feodaalisen yhteiskunnan peilinä, mutta kansallisella tai uskonnollisella paatoksella ei ole kertomuksessa osaa. Se keskittyy pelottomuuden ja miesten välisen solidaarisuuden ritari-ideaalien sekä elävien taistelukohtausten kuvaamiseen. Teoksen sankarit ovat tyypillisesti äärimmäisen voimakkaita, pelottomia, sotaisia, armollisia voitettuja vihollisiaan kohtaan, anteliaita ja ritarillisia. Rustavelin ylistämää hovirakkautta ei kertomuksessa kuitenkaan ole, eikä naisia kohtaan osoiteta juuri kiinnostusta. "Amirandaredžanianin" sankareille naisen rakkaus voitetaan miekan avulla, eikä se ole muuta kuin veruke suuremmille taisteluille.
Argopecten irradians
"A. irradians" on protandrinen eli sama yksilö pystyy tuottamaan sekä naaras- että koiraspuolisia sukusoluja. Itsesiitos on kuitenkin äärimmäisen harvinainen, sillä koiraspuoliset sukusolut vapautuvat veteen ennen naaraspuolisia sukusoluja. "A. irradiansista" tulee sukukypsä noin yksivuotiaana, jolloin se myös kutee ensimmäisen kerran. Koska "A. irradians" elää keskimäärin 12–16 kuukautta ja enintään 26 kuukautta, se kutee elämänsä aikana yleensä vain kerran. Gurbanguly Berdimuhamedow
Gurbanguly Mälikhuliýewiç Berdimuhammedow ("turkmeeniksi", , s. 29. kesäkuuta 1957) on Turkmenistanin nykyinen presidentti. Berdymuhamedov toimi ennen presidenttikauttaan Turkmenistanin varapääministerinä. Maan turvallisuusneuvosto nimitti hänet 21. joulukuuta 2006 virkaatekeväksi presidentiksi Saparmurat Nijazovin kuoleman jälkeen. Berdymuhamedov asettui presidenttiehdokkaaksi ja voitti helmikuussa 2007 järjestetyt presidentinvaalit lähes 90 prosentin kannatuksella. Hän edustaa Turkmenistanin demokraattista puoluetta.
Vuonna 2010 presidentille myönnettiin arvonimi Arkadag, joka tarkoittaa 'suojelijaa'. Šahname
Ferdowsin "Šahname" on runouden ja historiografian suurteos, tilinteko Iranin muinaishistoriasta. Samassa aihepiirissä liikkui muun muassa sitä edeltänyt proosamuotoinen Abu Mansur Abd-al-Razaqin "Šahname". Pieni osa Ferdowsin teoksesta, ripoteltuna sinne tänne pitkin "Šahnamea", on täysin hänen oman mielikuvituksensa tuotetta. Hän väritti "Šahnamea" satunnaisilla kommenteilla, jotka kuvaavat hänen elämänkäsitystään, uskontoaan, hyveellisyyden ihailuaan ja eettistä vakaumustaan. Niistä paistaa läpi myös hänen kunnioituksensa suojelijoitaan kohtaan, eikä hän ole jättänyt mainitsematta viitteitä käyttämiinsä lähteisiin. Pääasiassa "Šahnamen" voi jakaa kolmeen osaan: Myyttinen aika, sankariaika ja historiallinen aika. Anabasis (Arrianos)
Arrianos oli yksi monista kirjailijoista, jotka noin 100-luvun tienoilla kirjoittivat kreikaksi. Keisari Hadrianuksella, joka suosi kreikankielisiä kirjoittajia, oli tärkeä vaikutus kreikan kielen uuteen kukoistukseen. Muita tärkeitä tämän ajan kirjoittajia oli muun muassa historioitsija Appianos, joka käsitteli teoksissaan Rooman historiaa, sekä Pausanias, jonka matkakertomukset sisältävät paljon tietoa antiikin historiasta. Myös keisari Marcus Aureliuksen teos "Itselleni" oli kirjoitettu kreikaksi. Nämä kirjailijat, Arrianos mukaan lukien, eivät kuitenkaan käyttäneet ajallensa tyypillistä kreikkaa, vaan he kirjoittivat teoksensa tarkoituksella vanhahtavaan tyyliin, imitoiden yli 400 vuotta ennen heidän aikaansa käytettyä kieltä (attikismi). "Anabasiksen" teksti kärsii tästä taakasta eikä se ole tyyliltään kovin erikoinen. Arrianoksen kieli on kuitenkin hyvin selvää ja helposti ymmärrettävää. Eduard Bagritski
Bagritski oli yksi neuvostokirjallisuuden alkuvaiheen merkittävimmistä romanttishenkisistä runoilijoista. Hänen keskeisiä teoksiaan ovat kansalaissodasta kertova runoelma "Duma pro Opanasa" (”Opanasin taru”, 1926) sekä runokokoelmat "Jugo-Zapad" (”Lounas”, 1928), "Pobediteli" (”Voittajat”, 1932) ja "Poslednaja notš" (”Viimeinen yö”, 1932). Jälkimmäinen sisältää aikanaan erityisen suositun runoelman ”Pioneeritytyön kuolema” ("Smert pionerki"). Bagritski työskenteli paljon myös runouden kääntäjänä. Aleksanteri Suuri antiikin lähteissä
Toinen tuntemattoman kirjailijan teos on "Itinerarium Alexandri", joka käsittelee Aleksanterin Persian-sotaretkeä ja vastaa sisällöltään Arrianoksen Anabasiksen neljää ensimmäistä kirjaa. Aleksanteri Suuri mainitaan myös apokryfikirjoihin kuuluvan ensimmäisen makkabilaiskirjan alussa, ja hän esiintyy Josefuksen "Juutalaisten muinaisajat" -teoksessa. Aleksanteri mainitaan myös zarathustralaisessa Arda Virafissa, jonka mukaan Aleksanteri määräsi zarathustralaisten pyhän kirjan Avestan poltettavaksi. 
Oma lukunsa on Aleksanterin legendaarinen elämäkerta, joka sai alkunsa luultavasti Aleksandriassa. Sen kirjoittajaksi väitettiin virheellisesti Aleksanterin hovihistorioitsijaa Kallisthenesta, minkä takia todellista kirjoittajaa kutsutaan "pseudo-Kallistheneeksi". Elämäkerrasta on säilynyt parikymmentä kreikankielistä käsikirjoitusta, mutta mikään niistä ei luultavasti edusta elämäkerran alkuperäistä muotoa. Teos käännettiin myöhemmin useille muille kielille. On väitetty, että Aleksanterin legendaarinen elämäkerta olisi ollut laajimmin luettu teos ennen nykyaikaa, tietysti uskonnollisia teoksia lukuun ottamatta. Aleksandr Bestužev
Dekabristikapinan jälkeen yhteiskunnalliset aiheet joutuvat syrjään Bestuževin tuotannossa. Karkotettuna ollessaan hän kirjoitti taistelukuvauksia, seurapiiriromaaneja, historiallisia ja Kaukasia-aiheisia kertomuksia, kirjallisuuskritiikkiä sekä sävyltään henkilökohtaista lyriikkaa. Bestuževin jaloja, salaperäisiä, rohkeita ja eksoottisia sankareita kuvaavat, tyyliltään koristeelliset proosateokset olivat aikanaan erittäin suosittuja. Ne ovat vaikuttaneet muun muassa Mihail Lermontovin tuotantoon. Kriitikko Vissarion Belinski arvosteli myöhemmin voimakkaasti Bestuževin romanttista kirjailijanmaneeria. Kreikkalainen mytologia
Kreikkalaisesta mytologiasta on säilynyt tietoja myös proosakirjallisuudessa. Varsinkin vanhempi historiankirjoitus aloitti usein myyttisistä aiheista, sillä niitä pidettiin todellisena historiana. Muun muassa hallitsijoiden sukukertomukset palautuvat usein mytologian sankareihin ja edelleen jumalaistaruihin. Vaikutus näkyy vielä Herodotoksella, mutta ei enää Thukydideellä, joka hylkäsi myytit historiallisen tiedon perustana. Pausaniaan teos "Kreikan kuvaus" kuvaa paikkojen lisäksi lukuisia niihin liittyneitä myyttejä. Merkittäviä lähteitä ovat myös grammaatikot, jotka keskittyivät vanhojen runojen selittämiseen omilla huomautuksillaan. Alan merkittävimpiin teoksiin kuuluu niin kutsutun Pseudo-Apollodoroksen "Bibliotheke". Kahlehdittu Prometheus
Näytelmän keskeisenä teemana voidaan nähdä tyrannian vastustaminen sekä järjen ja oikeudenmukaisuuden heikkous voimaan perustuvaa valtaa vastaan. Näytelmässä tyrannina toimii Zeus itse. Prometheus sen sijaan esiintyy paitsi järjen edustajana myös yksilönä, joka kapinoi tyranniaa vastaan. Näytelmän Prometheuksen voidaan nähdä jopa vertautuvan eräänlaiseen Kristus-hahmoon, joka kärsii ihmisten puolesta. Marjane Satrapi
Kuuluisuuteen Satrapi nousi palkitulla omaelämäkerrallisella sarjakuvaromaanilla "Persepolis" (2000–2003). Alun perin neliosainen teos on julkaistu Suomessa kahtena niteenä. Suomennoksen ensimmäinen osa "Persepolis: Iranilainen lapsuuteni" kertoo Satrapin lapsuudesta Iranissa, jota runtelevat vuoron perään Mohammad Reza Pahlavin vihattu hallinto, sitä vastaan nouseva islamilainen vallankumous ja lopulta Irakia vastaan käytävä sota. Toinen osa "Persepolis 2: Kotiinpaluu" kertoo murrosikäisen Satrapin kokemuksista Wienissä ja hänen paluustaan Iraniin, jossa sota on päättynyt, mutta uskonnollinen diktatuuri jatkuu. Sarjakuvien pohjalta tehtiin myös piirroselokuva "Persepolis" vuonna 2007 (ohjaajina Vincent Paronnaud ja Marjane Satrapi).
Vuonna 2003 Satrapi voitti vuoden parhaan albumin palkinnon Angoulêmen sarjakuvafestivaaleilla teoksella "Pistoja". Vuotta myöhemmin hän voitti saman palkinnon teoksella "Luumukanaa". Ensin mainittu teos kertoo teheranilaisnaisten juoruista, jälkimmäinen erään Satrapin sukulaismiehen traagisista vaiheista 1950-luvun Teheranissa. Mitanni
Alueelle saapuneiden hurrilaisten uskotaan nousseen valtaan lähinnä vanhan heettiläisten valtakunnan sotaretkien ansiosta. Heettiläinen Mursili I kukisti mm. Yamhadin eli Aleppon. Barattarna eli Paratarna tai eräs hänen seuraajansa valtasi Aleppon ja alisti vasallikseen Alalakhin kuninkaan Idrimin Kizzuwatnan nykyisessä Kaakkois-Turkissa. Idrimi mainitsee savitauluissaan hurrilaisten ja hänen valtionsa välisistä vanhoista siteistä. Paratarnan valtakunta ulottui Vähä-Zabilta Orontes-joelle. Finnegans Wake
"Finnegans Wake" on Joycen kokeellisin työ. Hän käyttää romaanissa yli 60:tä kieltä, ja kieli saattaa vaihtua saman sanankin sisällä. Romaanin kieli sisältää lukuisia sanauudennoksia ja sanataskuja, ja Joyce oli ottanut vaikutteita muun muassa Lewis Carrollin runosta "Pekoraali" sekä irlantilaisesta ja norjalaisesta tarustosta. Romaanin juoni perustuu uneen, henkilöhahmot yhtyvät ja jakautuvat, eikä kirjassa ole selvää tila- ja aikakäsitystä. Vuoden 1999 Penguin Booksin painoksen esipuheessa John Bishop kuvaa romaania: "Ei ole yksimielisyyttä, mistä "Finnegans Wake" kertoo tai 'kertooko' se mistään tai onko se edes 'luettavissa' missään sanan tavanomaisessa merkityksessä". Samuel Beckett on sanonut, että "Finnegans Wake" ei ole romaani jostain vaan tuo jokin itse eikä sitä voi lukea vaan se pitää katsella ja kuunnella. Romaanista on kuitenkin tehty vuonna 1966 Yhdysvalloissa jopa pitkä elokuva. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Varhaisempiin kreikkalaisiin kirkkoisiin kuuluvat lisäksi muun muassa Irenaeus (Eirenaios), Klemens Aleksandrialainen ("Protreptikos", "Stromata"), Origenes ("Heksapla", "Kelsosta vastaan") ja Johannes Krysostomos. Myöhemmin muun muassa Athanasios Aleksandrialainen ja Gregorios Nazianzilainen kirjoittivat poleemisia teoksia kristinuskosta luopunutta keisari Julianus Apostataa (”Luopio”) ja pakanallisia uusplatonilaisia filosofeja vastaan. Marjo Isopahkala
Isopahkan oma esikoisteos "Kurpitsavaunut" ilmestyi vuonna 2002 Sammakon kustantamana ja sen jälkeen häneltä on ilmestynyt runokokoelma "Kumisaapasrakkaus" vuonna 2006. Historiateos
Herodotos kirjoitti teoksensa 450- ja 420-lukujen välillä eaa. Tuosta ajasta ainakin osan hän eli Ateenassa, jossa hänen kerrotaan lukeneen teostaan yleisölle. "Historiateos" oli ensimmäinen, joka esitti historian tapahtumia proosamuodossa, ei aiempien teosten tavoin eepos- tai kronikkamuodossa, ja se on myös koko antiikin kirjallisuuden varhaisin säilynyt proosateos. Herodotos pyrki teoksessaan ymmärtämään ja analysoimaan erilaisten tapahtumien, tärkeimpänä kreikkalaisten ja barbaarien välisten vihollisuuksien, syitä. Teoksellaan Herodotos on ansainnut "historian isän" maineen. Kader Abdolah
"Talo moskeijan vieressä" on toistaiseksi ainoa Abdolahin suomeksi julkaistu teos. Se ilmestyi vuonna 2011. Romaani kertoo syrjäisessä Senedžanin kaupungissa elävästä mattokauppias Agha Džanin perheestä. Tapahtumat alkavat 1960-luvun lopulta ja päättyvät 1970- luvun lopun poliittiseen kuohuntaan. Se kertoo värikkäästi kaupungista ja sen asukkaista, heidän avioliitoistaan, syrjähypyistään ja liiketoimistaan. Siinä esiintyy niin oopiumin väärinkäyttäjiä, salaisia poliiseja, kylähulluja kuin vallankumouksellisia sekä imaamien että vasemmistolaisten puolelta. Se on myös kertomus Iranin nykyaikaistumisesta, radion ja television mahdista. Amirandaredžaniani
Kertomus alkaa johdatuksella, jossa intialaisten kuningas Abesalomia vaivaa mysteerinen, ritareita esittävä muotokuva. Siinä on lyhyt viesti, jonka mukaan kyseiset miehet vapauttivat Merten kuninkaan tyttären pahojen "kadži"-velhojen vankeudesta. Abesalom etsii lopulta käsiinsä muotokuvan viimeisen eloonjääneen ritarin, Savarsamidzen, josta tulee sen jälkeen yksi romanssin pääkertojista. Maalaus osoittautuu esittävän Daredžanin poikaa Amirania ja hänen kumppaneitaan, ja se laajennetaan sarjaksi kertomuksia, jotka kerrotaan kuningas Abesalomille Amiranista ja hänen seuraajistaan Savarsamidzesta, Nosarista ja Badrista heidän väkivaltaisilla retkillään. Prohairesis
Filosofisena terminä "prohairesis" on peräisin Aristoteleen teoksesta "Nikomakhoksen etiikka". Hänellä se tarkoitti valintaa, joka on ”vallassamme oleviin asioihin kohdistuva harkittu halu”. Stoalaisuuteen termin toi Epiktetos. Hänelle se oli niin keskeinen, että termit "prohairesis", "prohaireettinen" ja "aprohaireettinen" esiintyvät hänen teoksissaan "Keskusteluja" ja "Käsikirja" lähes 170 kertaa. Areopagitica
Areopagitica, koko nimeltään Areopagitica: A speech of Mr. John Milton for the liberty of unlicensed printing to the Parliament of England on vuonna 1644 julkaistu poleeminen traktaatti. Sensuurinvastaisen teoksen kirjoitti John Milton. "Areopagitica" on yksi vaikutusvaltaisimmista ja intohimoisimmista sananvapauden puolustamiseksi kirjoitetuista teoksista. Sitä pidetään myös yhtenä kaunopuheisimmista lehdistönvapauden puolustuksista. Azo (Iberia)
Eroistaan huolimatta kaksi keskiaikaista perinnettä ovat yksimielisiä siitä, että Mtskhetassa alkoi hallita kuningas hellenistisen kauden alussa, ja ei-georgialaiset lähteet vahvistavat tämän. Aleksanterin Iberian sotaretken legenda on säilynyt myös armenialaisessa historiallisessa perinteessä, erityisesti Mooses Korenelaisen teoksessa "Armenialaisten historia" (luultavasti 400-luvulta). Mooses puhuu "Mithridateesta, Dareioksen satraapista" (tunnistettavissa Pontoksen Mithridates I:ksi), jonka Aleksanteri asetti hallitsemaan georgialaisia. Professori Giorgi Melikišvili on löytänyt useita yhtymäkohtia georgialaisten kronikoiden Azosta kertoman tarinan ja armenialaisen perinteen Mithridateen väliltä. Elealaiset
Vaikka sekä myöhemmät esisokraatikot että Aristoteles hylkäsivät elealaisten ajatukset, heidän käyttämänsä argumentit otettiin kuitenkin vakavasti, ja heitä arvostetaan siitä, että heidän työnsä nosti aikakauden filosofisissa keskusteluissa (diskurssi) ja argumentoinnissa käytettyjä standardeja. Heidän vaikutuksensa oli myös pitkäkestoinen — tunnettu sofisti Gorgias käytti elealaisten argumentteja teoksissaan, ja Platon antoi heille tunnustusta mm. teoksissaan "Parmenides" ja "Sofisti". Myös myöhempi antiikin filosofia lainasi paljon heidän käyttämiään menetelmiä ja periaatteita. Šahname
Oppineet kiistelevät edelleen "Šahnamen" alkuperästä. Teoksen arvellaan perustuvan varhaisempaan proosatekstiin, joka puolestaan oli kokoelma vanhoja persialaisia tarinoita sekä historiallisia tosiasioita ja satuja. "Šahnameen" on eittämättä vaikuttanut vahvasti myös suullinen kirjallisuus, sillä teoksen kirjoitustyylissä on piirteitä sekä kirjoitetusta että suullisesta kirjallisuudesta. Eräiden tutkijoiden mukaan Ferdowsi käytti lähteinään myös zarathustralaisia tarinoita, kuten nyttemmin kadonnutta Chihrdadia. Sammakot (Aristofanes)
"Sammakot" edustaa tyyliltään ja rakenteeltaan vanhaa attikalaista komediaa. Näytelmän pituus on runosäettä. Aram Saroyan
Saroyanin yksisanainen runo ”lighght” valittiin 1970-luvun alussa antologiaan "The American Literary Anthology" ja sai muiden valittujen runojen tavoin 500 dollarin apurahan 1960-luvun puolivälissä perustetulta National Endowment for the Arts -virastolta (NEA). Konservatiivipoliitikot kuten senaattori Jesse Helms kritisoivat, ettei yksi väärin kirjoitettu sana ole mikään oikea runo. Myöhemmin runoa ivasi myös presidentti Ronald Reagan pyrkiessään virkaan astuttuaan lakkauttamaan NEA:n. Tuomas Kempiläinen
Kaikki Tuomaan kirjoitukset ovat luonteeltaan hartaita. Niihin kuuluu traktaatinomaisia kirjoituksia, mietiskelyjä, kirjeitä, virsiä, saarnoja, teos Pyhän Lydewigisin elämästä, sekä Grooten, Radewijnsin ja yhdeksän heidän kumppaninsa elämäkerrat. "Kristuksen seuraamisesta" -teosta muistuttavat mietiskely Vapahtajan elämästä, "Orationes et meditationes de Vita Christi", ja toinen mietiskely hänen lihaksitulemisestaan, "Meditatio de incarnatione Christi ". Kummatkin ovat täynnä Kristuksen ihailua. Proosa
Proosa tarkoittaa suorasanaista tekstiä, joka ei noudata riimejä, alkusointua tai mitään runomittaa. Proosa on yksi kaunokirjallisuuden kolmesta muodosta lyriikan eli runouden ja draaman eli näytelmäkirjallisuuden ohella. Perdurantismi
Perdurantismille vastakkainen näkemys on endurantismi. Joidenkin filosofien mielestä perdurantimi sopii kuitenkin paremmin yhteen erityisen suhteellisuusteorian kanssa. Uusin keskustelu on kuitenkin osoittanut ongelmia kummassakin näkökannassa, eikä perdurantismin määritelmästä tai endurantismin ja perdurantismin rajalinjasta vallitse yksimielisyyttä. Termien ”endure” ja ”perdure” käyttö tässä yhteydessä on peräisin David Kellogg Lewisiltä ("On the Plurality of Worlds", 1986). Georgian kirjallisuus
Šota Rustavelin todennäköisesti 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa kirjoittama "Pantterintaljainen" on Georgian kirjallisuuden merkittävin klassikko ja Georgian kansalliseepos. Monitasoinen, ritariromanttinen sankaritarina keskittyy kahden rakastavaisen parin, arabialaisten prinsessa Tinatinin ja prinssi Avtandilin sekä intialaisten prinsessa Nestan Daredžanin ja prinssi Tarielin, ympärille. Molemmat parit pääsevät naimisiin vasta miesten tekemien urotekojen jälkeen: Avtandilin tätyy löytää Tariel ja Tarielin täytyy löytää ja vapauttaa Nestan Daredžan. Eepos on kirjoitettu šairi-nimisellä runomitalla, joka on ideaalinen monimutkaisen, georgian kaltaisen kielen tarpeisiin. Runomitasta tuli "Pantterintaljaisen" vaikutuksesta georgialaisen kansanrunouden standardi esitystapa. Rustavelin käyttämä kieli oli aiempaa lähempänä yleisesti käytettyä puhekieltä; tämän vuoksi modernin georgian kielen voidaan katsoa syntyneen Rustavelin eepoksen myötä. Menedemos Eretrialainen
Athenaios kirjoitti teoksessa "Deipnosofistai", että koska Asklepiades ja Menedemos olivat köyhiä, heidät haastettiin lopulta areiopagin neuvoston eteen selittämään, kuinka he voivat viettää kaiket päivät filosofien seurassa ilman, että heillä näyttää olevan minkäänlaista työtä. He kutsuivat todistajakseen myllärin, joka selitti heidän puivan viljaa öisin kahden drakhman palkalla. Areiopagin jäsenet olivat tästä niin hämmästyneitä, että he palkitsivat miehet 200 drakhmalla. Amirandaredžaniani
Amiranin kerrotaan tapaavan mustiin pukeutuneen ja itkevän muukalaisen. Muukalainen kertoo tarinan isännästään ritari Badrista, Iamanin pojasta (Badri Iamanisdze), jonka hirviö Baqbaq-devi sieppasi, kun hän oli palaamassa äärimmäisen vaaralliselta mutta onnistuneelta retkeltä. Retken tarkoitus oli vapauttaa Merten kuninkaan tytär ja mennä hänen kanssaan naimisiin. Toinen kyvykäs ritari Nosar Nosreli, jonka Merten kuningas lähetti vapauttamaan Badrin, kokee saman kohtalon. Amiran lähtee palvelijansa Savarsamisdzen ja mustiin pukeutuneen miehen kanssa vapauttamaan vangittuja ritareita. Villien taisteluiden, hirviöiden ja muiden seikkailujen jälkeen Amiran vapauttaa Badrin ja Nosarin ja murhaa Baqbaq-devin. Voitokkaana Amiran lähtee kamppailemaan turnajaisiin kuulua jemeniläistä arabisoturi Ambria vastaan. Ambri on saanut mainetta muun muassa voittamalla kolme turkkilaista jättiä ja vapauttamalla Arabian. Amiran löytää Ambrin kuitenkin kuolleena. Sitten Amiran matkustaa Bagdadin emiiri Mumlin pyynnöstä Tähtien maahan, jossa hän voittaa kaikki kuningas Aspanin seitsemän kauniin tyttären käsiä tavoittelevat ritarit ja tuo neidoista kolme Mumlin poikien vaimoiksi. Sen jälkeen Amiran lähtee unen kehotuksesta Talismanien maahan ja menee naimisiin paikallisen kaunottaren Khvarešanin kanssa ylitettyään matkallaan lukuisia esteitä. Seuraavaksi kerrotaan kuuluisasta soturista Sepedavlesta, Darispanin pojasta (Sepedavle Darispanisdze), jonka urotyöt saavat Amiranin haastamaan hänet kaksintaisteluun. Se ei kuitenkaan pääty kummankaan voittoon, ja miehistä tulee ystäviä. He muuttavat yhdessä Ghazniin, jossa he surmaavat viisi paikallista jättiläistä ja joukkomurhaavat kaupungin koko väestön kostaen jalon ritari Mzetšabukin ("auringonkaltainen nuori") petollisen murhan. Viimeisessä osassa Amiran pelastaa Balkhin demonilta, joka tuhoaa kaupunkia, menee naimisiin paikallisen kuninkaan tyttären kanssa ja palaa kotiinsa mukanaan mainetta ja kunniaa. Murangan piirikunta
Piirikunta kuuluu kenialaisen teen tuotantoalueisiin. Aberdarevuoriston itärinteet laskeutuvat osaltaan piirikuntaan ja rinteiden alaosassa harjoitetaan teenviljelyä ja muuta maataloutta. Enemmistöllä väestöstä on pieni maaomistus. Viljelykasveja ovat esimerkiksi tee, kahvi, avocado, mango, banaani, vihannekset, juurekset. Pyrrhonistiset kirjoitukset
Ensimmäisessä kirjassa Ainesidemos vertasi Pyrrhonin seuraajien kantaa akateemikkojen ajatteluun. Siinä missä akateemikot ovat dogmaatikkoja, pyrrhonistit ovat aporeetikkoja ja vapaita dogmaattisista oppilauseista. Pyrrhonistit eivät kiinnitä kantaansa minkään suhteen, eivät edes sen väitteen suhteen, ettei mikään kanta ole kiinnitetty. Näin pyrrhonistit ovat myös johdonmukaisia ja välttävät ristiriitaisuudet ajattelussaan. Ariarathes I
Ariaratheen kerrotaan rakastaneen veljeään Orofernestä, jonka hän lähetti Persian kuninkaan Artakserkses III:n luokse auttamaan kukistamaan kapinaa Egyptissä. Aleksanteri Suuri ei vallannut Kappadokiaa, mutta hänen seuraajiensa aikana Eumenes Kardialainen nimitettiin Kappadokian satraapiksi. Perdikkas kukisti Ariaratheen kahdesti taistelussa. Ariarathes jäi vangiksi ja hänet ristiinnaulittiin. Ariaratheen adoptoitu poika Ariaratheen II, jonka isä oli oikeasti Orofernes, pakeni Armeniaan ja sai maan valtaansa taas vuonna 301 eaa. Azerbaidžan
Maan klassinen musiikkiperinne, Mugam, on saanut UNESCO:n maailmanperintötunnustuksen. Mugam koostuu runoudesta ja musiikista ja siinä käytetään monenlaisia tekniikoita, kuten kurkkulaulua. Uskonnolliset elementit etenkin suufilaisuudesta ovat olennainen osa Mugamia. Lisäksi maan musiikkiperinteeseen kuuluu rap-tyylinen Meykhana-musiikki, joka kuitenkin on kehittynyt erillään afroamerikkalaisesta rap-musiikista. Nimitys tulee turkin kielen sanasta "meyhane", joka tarkoittaa tavernaa. Neuvostoaikaan meykhana oli kielletty, mutta nykyaikana perinne on taas voimissaan. Lisäksi Azerbaidžanin musiikkikulttuuriin kuuluu kiertävien, saz-luuttua soittavien "ashik"-trubaduurien perinne. Anusandhān evaṃ Vikās Sangaṭhan
Projekteja Anabasis (Arrianos)
Arrianos oli kotoisin Bithynian Nikomediasta. Hän opiskeli filosofiaa Epiktetoksen oppilaana ja ystävystyi tulevan keisari Hadrianuksen kanssa. Arrianos eteni roomalaisella virkamiesurallaan ja Hadrianuksen ollessa keisarina Arrianos oli konsuli joko vuonna 129 tai 130. Tämän jälkeen hän toimi Kappadokian maaherrana, jossa tehtävässä hän soti alaaneja vastaan. Virkamiesuransa aikana ja tämän jälkeen Arrianoksella oli aikaa kirjoittaa useita teoksia, jotka käsittelevät filosofiaa, maantiedettä, historiaa ja sodankäyntiä. Arrianos piti itse Aleksanteri Suurta käsittelevää "Anabasista" pääteoksenaan. Toinen Aleksanterian sotaretkeä käsittelevä teos oli "Indika", joka käsitteli Intian ihmeitä ja Nearkhoksen laivaston matkaa. "Indika" ja "Anabasis" ovat säilyneet kokonaisuudessaan. Arrianos kirjoitti myös teoksen "Tapahtumat Aleksanterin jälkeen", joka käsitteli diadokkien sotia. Tämä teos on säilynyt vain bysanttilaisessa yhteenvedossa. Parnavaz I
Useat nykytutkijat ovat miettineet keskiaikaisen georgialaisen perinteen Parnavazin ja toisella vuosisadalla eläneen kreikkalais-roomalaisen historioitsijan, "Anabasis Aleksandri" -teoksen kirjoittajan Arrianoksen mainitseman Farasmaneen yhteyttä toisiinsa. Arrianos kertoo, että "Farasmanes (), kovaresmialaisten kuningas" vieraili Aleksanterin luona 15 000 ratsastajan voimin ja vannoi tukevansa Aleksanteria, jos tämä tahtoisi aloittaa sotaretken Mustallemerelle ja alistaa kolkhislaiset, jotka Farasmanes nimeää naapureikseen. Farasmaneen ja Parnavazin nimien samankaltaisuuden lisäksi (molemmat nimet perustuvat ilmeisesti samaan juureen, iranilaiseen sanaan "farnah") on mielenkiintoista huomata, että Kovaresmian kuningas Keski-Aasiassa kutsuu Kolkhista (nykyisen Länsi-Georgian eli muinaisen Kartlin/Iberian länsinaapuria) naapurivaltiokseen. Georgialainen tutkija Giorgi L. Kavtaradze ehdottaa, että Arrianoksen kreikkalaiset kopioijat saattoivat sekoittaa Kovaresmian Khorzeneen, joka on antiikin nimi lounaisen Georgian suoalueille (keskiaikainen Tao-Klardžeti), jotka todellakin rajautuivat Kolkhikseen ja Pontokseen. Lukianos
Muita tunnettuja teoksia ovat muun muassa "Jumalien keskusteluja" ja "Vainajien keskusteluja". 
"Peregrinoksen polttoitsemurha" kertoo satiirisesti Lukianoksen inhoaman kyynikkofilosofin Peregrinos Proteuksen kuolemasta; Peregrinos pitää siinä oman hautajaispuheensa ja tekee lopulta polttoitsemurhan. Teos on myös yksi varhaisimpia säilyneitä pakanallisia kuvauksia kristinuskosta. Peregrinos käyttää siinä kristittyjen anteliaisuutta ja hyväuskoisuutta hyväkseen. "Palkasta palvelevista" ivaili roomalaisten palvelukseen menneiden kreikkalaisten kustannuksella. Heptamykhos
Ferekydeen teos oli yksi kreikkalaisen kirjallisuuden ja siten länsimaisen kirjallisuuden ensimmäisiä proosamuotoisia teoksia. Teos tunnetaan kahdella nimellä: nimellä "Heptamykhos" siihen viittaa Kallimakhos, nimellä "Pentemykhos" puolestaan Damaskios. Nimen "mykhos" voi viitata 'syvennykseen', 'kammioon' tai 'pyhättöön'. Tutkijoiden parissa ei ole yksimielisyyttä siitä, kumpi näistä kahdesta oli teoksen oikea nimi: yleisesti käytetty Geoffrey Kirkin, J. E. Ravenin ja Malcolm Schofieldin teos "Presocratic philosophers" käyttää teoksesta nimeä "Heptamykhos", kun taas ainoan nykyaikaisen pelkästään Ferekydestä käsittelevän teoksen kirjoittaja Hermann S. Schibli katsoo, että teoksen oikea nimi oli "Pentemykhos". Pantterintaljainen
Sen sijaan, että tarina olisi suoraan käännetty persiasta, säkeistö osoittaa ennemminkin persiankielisen kirjallisuuden suuren vaikutuksen teokseen. 1100-luvulla georgiaksi käännetty "Visramiani", Ferdowsin klassikko "Shāhnāmeh" sekä "Leila ja Majnun" ovat yhdessä luoneet perustan Rustavelin eepokselle. Lisäksi suuri määrä yhtäläisyyksiä on löydettävissä aikaisempaan georgialaiseen eepokseen, "Amirandaredžanianiin". Rustavelin merkittävänä vaikuttimena on pidetty Platonia, ja teoksessa näkyykin uusplatonilaisia elementtejä. Näiden on vuorostaan esitetty olevan peräisin Pseudo-Dionysios Areopagitalta, jota Rustaveli lainaakin eepoksessaan. Wotanorden
Jorgenin ja Tyranath perustivat yhtyeen vuonna 1996 alun perin nimellä "Farkaskoldus". Ensimmäinen levy julkaistiin omakustanteena vuonna 1999 vain underground piireille ja se oli rajattu vain 200:n kopioon. Vuonna 2001 yhtye liitty maailmanlaajuiseen, lähinnä NSBM-yhtyeisiin keskittyneeseen, The Pagan Frontiin. Yhtye vaihtoi nimensä nykyiseen, Wotanordeniin, vuonna 2002. Viimein vuonna 2003 Strong Survive records julkaisi yhtyeen ensimmäisen levyn, "From the Storm Come the Wolvesin". Vuonna 2004 Tyranath jätti yhtyeen ja hänet korvasi rummuissa Waffenscholtz, jonka jälkeen vuonna 2005 yhtye alkoi levyttää toista kokopitkäänsä, "Aryan Culture Preservationia". Albumi saatiin valmiiksi vasta syksyllä 2006 ja julkaistiin lopulta tammikuussa 2007 Stron Survive recordsin kautta. Magadha
Sri Lankan buddhalaisten kronikoiden mukaan Pradyota-dynastiaa seurasi Haryanka-dynastia, johon kuuluivat Magadhan tämän ajan merkittävimmät hallitsijat Bimbisara ja Ajatashatru. Tämän lähteen mukaan Shishunaga-dynastia olisi ollut melko merkityksetön ja vain välivaihe Haryanka- ja Nanda-dynastioiden välillä. Bimbisaran ja Ajatashatrun hallintokausi käsitellään kuitenkin tässä artikkelissa Puranoiden mukaisesti Shishunaga-dynastian osana, sillä Puranoita voidaan pitää luotettavampina niiden tarkkuuden vuoksi. Molemmat lähteet kertovat näistä hallitsijoista samat asiat, vaikka sijoittavatkin heidät eri dynastioihin. Harhaoppeja vastaan (Irenaeus)
Irenaeus vaikuttaa katsoneen, että erityisesti Asian ja Fryygian kristityt tarvitsivat suojelua gnostilaisilta, koska näillä ei ollut yhtä paljon omia piispoja, jotka olisivat voineet pitää kyseisen kaltaiset ongelmat kurissa. Tämän maantieteellisen etäisyyden vuoksi lännessä, Galliassa toiminut Irenaeus piti erillisen teoksen kirjoittamista harhaopeista parhaana tapana auttaa idän seurakuntia. Irenaeus tunnistaa ja kuvaa teoksessa useita gnostilaisuuden lahkoja ja asettaa niiden uskomukset katolisena, ortodoksisena kuvaamaansa kristinuskoa vastaan. Ireneus on tämän ja muiden teostensa ansiosta ensimmäinen kristillinen kirjailija, joka esittää täydellisen systemaattisen esityksen kristillisestä teologiasta. Häntä on tämän vuoksi kutsuttu kristillisen teologian perustajaksi. Athenagoras Ateenalainen
"Apologia" eli "Vetoomus kristittyjen puolesta" ("presbeia") on sisäisen todistusaineiston perusteella kirjoitettu vuonna 176 tai 177. Se ei ollut kristinuskon suullinen puolustus, vaan huolellisesti kirjoitettu puolustuspuhe kristittyjen oikeudenmukaisen kohtelun puolesta. Teos oli osoitettu keisari Marcus Aureliukselle ja tämän pojalle Commodukselle, ja kirjoittaja imartelee heitä valloittajina, ”mutta ennen kaikkea filosofeina”. Athenagoras valittaa ensin kristittyjen kokemasta epäloogisesta ja epäoikeudenmukaisesta syrjinnästä ja heille osoitetuista herjauksista, ja käsittelee tämän jälkeen kristittyjä vastaan osoitettua ateismisyytettä (joka oli seurausta siitä, etteivät kristityt suostuneet palvomaan roomalaisia jumalia). Athenagoras selittää monoteismin periaatteen, lainaten pakanallisia runoilijoita ja filosofeja, jotka ovat tukeneet niitä samoja oppeja joiden perusteella kristittyjä nyt tuomittiin. Hän perustelee, miksi kristillinen usko Jumalaan oli ylivoimainen pakanauskontoihin verrattuna. Azerit
Tutkijat näkevät nykyisten persialaisten ja azerien kulttuuriset samankaltaisuudet todisteena muinaisesta iranilaisesta vaikutuksesta. Arkeologisten todisteiden mukaan iranilainen zarathustralaisuus oli huomattavassa asemassa Kaukasuksella ennen kristinuskoa ja islamia ja useiden persialaisten valtakuntien vaikutus vahvisti alueen iranilaista luonnetta. On myös esitetty hypoteesi, että Iranin Azerbaidžanin väestö puhui pääosin persiaa ennen oğuz-turkkilaisten saapumista. Väitettä tukevat monet persiankielisen kirjallisuuden hahmot, kuten Qatran Tabrizi, Shams Tabrizi, Nezami ja Khaghani, jotka kirjoittivat persiaksi ennen oğuz-muuttoa ja sen aikana, sekä lisäksi Strabon, Al-Istakhri ja Al-Masudi, jotka kaikki kertovat alueella puhuttavan persiaa. Väitteen mainitsevat myös muut keskiaikaiset historioitsijat, kuten Al-Muqaddasi. Muihin yhteisiin persialais-azerbaidžanilaisiin piirteisiin kuuluvat iranilaiset paikannimet, kuten Tabriz ja itse nimi Azerbaidžan. Pentadiplandraceae
"Pentadiplandra brazzeana" on pensas tai liaani, jonka kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat lähes huiskilomaisia. Kukat ovat sekasopuisia, so. samassa kasviyksilössä on sekä kaksi- että yksineuvoisia kukkia, ja viisilukuisia. Terälehtien tyvet ovat laajentuneet koveriksi kuppimaisiksi muodostumiksi, terälehden reuna on litteä. Kaksineuvoisessa kukassa on lyhyt androgynofori, varsi, jonka päässä heteet ja sikiäin sijaitsevat. Se voi olla myös mettä erittävä. Hedekukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on 9-13 hedettä, ja hedekukissa emiön jäänne. Emikukissa ja kaksineuvoisissa kukissa on kolmen, neljän tai viiden emilehden muodostama yhdislehtinen sikiäin, jonka päässä on pitkä vartalo. Yksineuvoisissa emikukissa on joutoheteitä (staminodeja). Kussakin emilehdessä on 3-10 siemenaihetta. Hedelmä on marja, jonka kussakin lokerossa on yksi siemen. Sen kuoressa on kerros valkoisia, villamaisia ja pidentyneitä soluja. Alkio on lehtivihreätön. Visramiani
"Visramianin" julkaisi ensimmäisen kerran kirjailija Ilia Tšavtšavadze vuonna 1884. Englanninkieliselle maailmalle sen teki tutuksi Sir Oliver Wardropin käännös "Visramiani: the story of the loves of Vis and Ramin, a romance of ancient Persia" vuonna 1914. Myöhemmin 1960-luvulla georgialaiset iranologit Aleksandre Gvakharia ja Magali Todua tutkivat sitä perusteellisesti ja vertailivat sitä persiankieliseen tekstiin. Katharévousa
Itsenäistynyt Kreikan valtio otti katharévousan viralliseksi kielimuodokseen. Siitä kehittyi noin 1830–1880 hallinnon, sanomalehtien ja koulutuksen kielimuoto. Aikakaudella myös monet proosakirjailijat käyttivät katharévousaa, ja vaihtoivat tyylin dimotikíksi lähinnä kuvatessaan kansan puhetta tai tavoitellakseen maalaistunnelmaa.
Noin vuosien 1830–1880 välisenä aikana tilanne näytti välillä ratkenneen ainakin virallisesti katharévousan hyväksi. Todellisuudessa kirjallisuudessa vallitsi – katsontatavasta riippuen – joko täydellinen vapaus tai kaaos, sillä sen enempää katharévousan kuin dimotikínkaan muotoa ei oltu tarkasti määritelty. Katharévousan kannattajat saattoivat pyrkiä kirjoittamaan tarkoituksellisen arkaaisesti, esimerkiksi puhdasta attikalaista klassista kreikkaa tai ainakin koinee-kreikkaa, tai käyttää enemmän kansaomaisia muotoja, kun taas dimotikín kannattajat saattoivat käyttää mitä tahansa paikallista murretta. Tarzan
Burroughsin Tarzan-kirjoja ilmestyi 24–26 teosta. Tarkkaa lukumäärää on vaikea määrittää, sillä muutamia keskeneräisiksi jääneitä ovat myöhemmin muut kirjailijat, esimerkiksi Joe R. Lansdale, luvalla tai luvatta kirjoittaneet valmiiksi ja täydentäneet omilla juonikuvioillaan.
Burroughs on kertonut Tarzan-hahmon innoittajina olleen antiikin myytit, Romulus ja Remus -tarina, Rudyard Kiplingin Viidakkokirjan ja erään lehtileikkeen, jossa haaksirikkoutuneen merimiehen kanssa autiolla saarella asunut naarasapina tarjosi merimiehelle mukaan omaa poikastaan kun hänet pelastettiin saarelta. Burroughs itse piti Tarzanin tarinaa aluksi kehnona ja arveli myynnin olevan heikkoa. Ortodoksisen uskon tarkka esitys
Johanneksen teos liittyy ajan tarpeeseen muodostaa oikeaoppisesta uskosta kokonaisesitys, joka perustuu ekumeenisten kirkolliskokousten päätöksiin ja varhaisempien kirkkoisien teoksiin, ja asettaa oikean opin erilaisia harhaoppeja vastaan. Harhaopeiksi luettiin myös kristinuskon tuore haastaja islam. Johanneksen tavoitteena ei siis ollut esittää mitään uutta ja omaa, vaan koota aiempi teologia yhteen teokseen. Varhaisemmista kirkkoisistä Johanneksen lähteenä oli ennen kaikkea Gregorios Nazianzilainen ja tämän lisäksi muun muassa Basileios Suuri, Gregorios Nyssalainen, Nemesios Emesalainen, Kyrillos Aleksandrialainen, Leo Suuri, Leontios Bysanttilainen, Athanasios Suuri, Johannes Khrysostomos, Epifanios ja Pseudo-Dionysios Areopagita. Esitysjärjestyksensä osalta teos seuraa Theodoretos Kyrrhoslaisen teosta "Kristillisen opin tiivistelmä". Daniel Tšonkadze
Suuri osa hänen työstään keskittyi georgialaiseen ja ossetialaiseen kansanperinteeseen. Hän oli valmistumatta jääneen osseetti-venäjä-sanakirjan tekijä, ja kirjoitti muistiin kokoelman ossetialaisia sananlaskuja käyttäen professori Andreas Sjögrenin kielelle kehittämää aakkostoa. Tästä syystä jotkut pitävät häntä "ossetialaisen kirjallisuuden isänä". Tšonkadzen ensimmäinen ja viimeinen julkaistu teos, "Suramis tsikhe", sai osakseen pitkäaikaista menestystä. Se julkaistiin vuosina 1859–1960 georgialaisessa "Tsiskari"-lehdessä. Pienoisromaani on sekoitus kansanperinnettä, historiaa, poliittista protestia ja romanttista draamaa, jossa Tšonkadze hyökkää intohimoisesti maaorjuutta vastaan. Sensuurisyistä tarinalle annettiin keskiaikainen asetelma, ja se oli täynnä allegorioita: tuon aikaista yhteiskuntapoliittista järjestelmää symboloi rapistuva Suramin linnoitus, joka vaatii elävän henkilön haudattavaksi muuriensa sisäpuolelle pysyäkseen pystyssä. Novellan teki kuuluisammaksi tunnettu armenialainen elokuvaohjaaja Sergei Paradžanov, joka ohjasi palkintoja saaneen "Ambavi Suramis tsikhitsan" 1980-luvulla. Fanias Eresoslainen
Plutarkhos lainasi Faniasta ja sanoi pitävänsä tätä ”historian suhteen oppineena filosofina”. Fanias kirjoitti eräänlaisen aikakirjan nimeltä "Prytaneis Eresioi", jonka toista kirjaa Athenaios lainaa. Teos vaikuttaa olleen joko hänen kotipaikkakuntansa tai koko Kreikan historia. Hän oli kiinnostunut myös tyrannien historiasta ja kirjoitti aiheesta useita teoksia. Yhden nimi oli "Sisilian tyranneista"; toisen nimi puolestaan "Tyrannien surmaamisesta koston vuoksi", jossa hän vaikuttaa käsitelleen samaa kysymystä, jota myös Aristoteles käsitteli "Politiikassaan". Teoksesta on säilynyt lainauksia, mukaan lukien kertomus Antileonista ja Hipparinoksesta, jotka surmasivat Herakleian tyrannin. Andižan
Andižan on ollut olemassa ainakin 800-luvulta lähtien. Kaupungin kautta kulki tärkeä kauppareitti Länsi-Kiinaan. Andižan oli 1500-luvulla Ferganan laakson pääkaupunki, ja se kuului 1700- ja 1800-luvuilla Kokandin kaanikuntaan. Venäjän joukot valloittivat Andižanin 1876. Ferganan laakson viimeinen kapina Venäjän valtaa vastaan puhkesi Andižanissa 1898. Suurin osa vanhasta kaupungista tuhoutui maanjäristyksessä 1902, ja yli 4 000 ihmistä kuoli. Se kuului Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliittoon, ja 1924 siitä tuli osa Uzbekistanin neuvostotasavaltaa. Anonymus Iamblichi
Anonymus Iamblichi on nimitys, jota käytetään Iamblikhoksen teoksen "Protreptikos" osana säilyneestä sofistisesta kirjoituksesta. Se ei kuitenkaan ole todellisuudessa Iamblikhoksen kirjoittama. Viikinkien idäntie
Viikinkien idäntie on inspiroinut monia nykyajan taiteilijoita ja tarinankertojia, ja aihe on esiintynyt monenlaisissa yhteyksissä. Muun muassa suomalaisen metalliyhtyeen Turisaan teema-albumi "The Varangian Way" (2007) perustui varjagien purjehdukseen Novgorodista Konstantinopoliin. Viikinkien idäntie sai paljon huomiota myös Frans G. Bengtssonin romaanissa "Orm Punainen", jonka lisäksi myös sarjakuvassa "Prinssi Rohkea" käsiteltiin viikinkien matkoja idäntiellä. Myös Stephen R. Lawheadin romaanissa "Byzantium" päähenkilö matkustaa idäntietä. John McTiernanin ohjaama Hollywood-elokuva "13. soturi" kuvaa idäntietä, tosin historiallisesti ja rekvisiitaltaan melko epäautenttisella tavalla. Emil Cioran
Cioranin tekstejä niin usein luonnehtiva lohduttomuus liittyy mahdottomuuteen ymmärtää maailmaa ja ihmistä, toisaalta myös maailman ja ihmiskunnan liiankin selkeäjärkiseen ymmärtämiseen. Ihmiskunta jakaantuukin karkeasti niihin, jotka ovat ymmärtäneet, ja niihin, jotka eivät ole ymmärtäneet. Selkeäjärkisyyttä ja jatkuvaa kieltäymystä Cioran pakenee estetiikkaan ja onkin selkeästi Friedrich Nietzschen linjoilla sikäli, että elämä on ymmärrettävissä lähinnä esteettisenä ilmiönä. Proosassaan ja aforismeissaan Cioran osoittaa elinvoimaansa ja etääntyy tekstissään ideoista eksyttäen lukijansa tai pikemminkin pakottaen tämän olemaan ymmärtämättä kaikkea. Kirjoittaminen on taakan ravistamista harteilta, sisäinen pakko ja lääke itsemurhaa vastaan. Cioran itse ei pidäkään kirjojaan masentavina. Cioranin proosa on lyyristä ja lähentelee usein runoudelle tavanomaisia ilmaisukeinoja. Proosaruno toimiikin yhtäältä keinona ilmaista ajatuksia, toisaalta väliaikaisena lääkkeenä liiallista ymmärtämistä vastaan, sillä runouden ei tarvitse todistaa mitään, niin kuin elämänkään ei tarvitse todistaa mitään. Runous on kaikista tekstilajeista ylivertaisin. Teksteissään Cioran hakee myös vilpittömyyttä ja pyrkii sovittamaan yhteen tekstinsä ja oman elämänsä ja elämään tekstiensä mukaisesti. Toisaalta hän halusi säilyttää salaisuutena yksityiselämänsä, joka oli hänen olemassaolonsa onnellinen ja optimistinen osa – onni ei hänen mielestään kuulunut kirjoihin. Ikaromenippos
Teoksen päähenkilö on kyynikkofilosofi Menippos, joka edustaa teoksessa Lukianosta itseään samalla tavalla kuin eräissä muissa tämän kirjoittamissa teoksissa. Teos on suureksi osaksi dialogimuotoinen, ja siinä Menippos keskustelee nimettömäksi jäävän ystävän kanssa. Menippos katsoo, että luonnonfilosofit ovat esittäneet täysin ristiriitaisia kuvauksia kaikkeuden toiminnasta ja jumalten roolista siinä. Siksi hän haluaa tutustua siihen, millainen komento taivaassa todella on, ja järjestää siksi itselleen siivet lentääkseen sinne ja perehtyäkseen asiaan. Teoksen nimi viittaa Menippoksen lisäksi kreikkalaisen mytologian ilmamatkastaan tunnettuun Ikarokseen. Piitimensaame
Myös Arjeplogin saamelaisyhdistys tekee töitä kielen elvyttämisen puolesta. Se esimerkiksi keräsi vuosien 2008–2012 välillä piitimensaamelaisia sanoja, sanontoja ja kieliopillisia muotoja vanhemmilta piitimensaamen äidinkielisiltä puhujilta, mikä oli perustana Duoddara Ráffen piitimensaamen sanakirjahankkeelle. Tromssan yliopiston projektin "Från kust till kust" (suom. "rannikolta rannikolle") aikana lukuisat tutkijat ovat dokumentoineet saamelaiskulttuuria ja kieltä piitimensaamelaisessa ympäristössä. Ivan Kotljarevskyi
Kotljarevskyin pääteos on humoristinen runoelma "Enejida", jota hän työsti vuodesta 1794 ja jonka ensimmäinen osa julkaistiin Pietarissa vuonna 1798 ilman hänen lupaansa. Se on ivamukaelma antiikin roomalaisen Vergiliuksen runoelmasta "Aeneis". Kotljarevskyi vaihtoi sankaritarun hahmot kansankieltä puhuviksi ukrainalaisiksi kasakoiksi, jotka seikkailevat Ukrainan hetmanaatin lakkauttamisen jälkeisinä vuosina kuin Vergiliuksen troijalaiset sankarit ikään. Teos matkii useiden muiden kirjoittajien vastaavia Vergilius-parodioita, joista selkein esikuva on venäläisen Nikolai Osipovin versio. Teoksensa saavuttaman suosion innoittamana Kotljarevskyi laajensi sen kattamaan koko alkuperäisen "Aeneaan" juonen. Viimeinen, kuudes osa ilmestyi vuoden 1820 tienoilla, mutta koko teos julkaistiin yksissä kansissa vasta Kotljarevskyin kuoltua vuonna 1842. Kotljarevskyi kirjoitti myös ensimmäiset ukrainankieliset näytelmät "Natalka Poltavka" ja "Moskal-Tšarivnyk", joiden kantaesitys oli Pultavassa vuonna 1819. Mykola Lysenko sävelsi "Natalka Poltavkasta" suositun oopperan vuonna 1889. Imbros
Herodotoksen mukaan Imbros, samoin kuin läheinen Lemnos, oli persialaissotien aikaan saakka pelasgien asuttama. Saari joutui välillä Akhaimenidien hallitseman Persian alaisuuteen, mutta Miltiades valloitti sen Ateenalle Salamiin taistelun jälkeen. Noin vuonna 450 eaa. ateenalaiset perustivat sinne siirtokunnan, minkä jälkeen se oli muutamia lyhyitä välivaiheita lukuun ottamatta Ateenan hallinnassa seuraavat 600 vuotta. 
Lemnoksen tavoin tämä siirtokunta oli klerukia, toisin sanoen sen Ateenasta muuttaneet asukkaat pysyivät Ateenan kansalaisina. Thukydideen teoksessa "Peloponnesolais­sota" mainitaan, että Imbroksessa ja Lemnoksessa puhuttiin samaa murretta kuin Ateenassa ja että niissä olivat voimassa Ateenan lait. . Samassa teoksessa mainitaan myös, että pelo­ponnesolais­sodan aikana näiden saarten asukkaat monessa yhteydessä tukivat Ateenaa sotilaallisesti Teoksessa kerrotaan myös, että erään taistelun jälkeen erään ateenalainen laivan miehistö pakeni Imbrokseen. Ilmeisesti saarella oli edelleen jonkin verran myös alkuperäisväestöä, mihin viittaa se, että imbroslaiset mainitaan Ateenan veroluetteloissa erikseen. Məhəmməd Mirzəbəyov
Azeriksi "Məhəmməd Mirzəbəy oğıu Mirzəbəyov" (latinalainen on käytetään Azerbaidžanissa), Мәһәммәд Мирзәбәј оғлу Мирзәбәјов (kyrillinen on käytetään Dagestanissa), محمد ميرزابَى اوْغلو میرزابَىو (arabialainen on käytetään Iranilainen Azerbaidžanissa), venäjäksi Магоме́д Мирзабе́к оглы́ Мирзабе́ков, "Magomed Mirzabek ogly Mirzabekov" (on käytetään Azerbaidžanissa), Магоме́д Мирзабе́кович Мирзабе́ков, "Magomed Mirzabekovitš Mirzabekov" (on käytetään Dagestanissa). Myanndash
Myanndash eli koann't on Kuolan niemimaan saamelaisten mytologioissa esiintyvä hahmo, joka on puoliksi mies, puoliksi villipeura. Myanndash tunnetaan etenkin kildininsaamelaisten keskuudessa ja sitä koskevia tarinoita kokosi etnografi Vladimir Charnolussky 1920- ja 1930-luvuilla. Tuolloin vanhempi väestö suhtautui myyttiin vielä suurella vakavuudella. Giovan Battista Andreini
Andreini kirjoitti yli 50 julkaistua näytelmäkäsikirjoitusta. Useat niistä ovat tyyliltään puheteatterin ja musiikkiteatterin välimaastossa, kuten "L’Adamo" (Milano, 1613) ja "La Maddalena". Pantterintaljainen
Teos koostuu käsikirjoituksesta riippuen 1550–1700 säkeistöstä useassa kymmenessä kappaleessa. Erityisesti teoksen loppuosaa on pidetty jälkeenpäin tuotettuna ja arviot sen alkuperäisestä koosta vaihtelevat 1500 säkeistöstä 1550:een. Pantterintaljaisen tapahtumat keskittyvät kahden rakastavaisen parin, arabialaisten prinsessa Tinatinin ja prinssi Avtandilin sekä intialaisten prinsessa Nestan Daredžanin ja prinssi Tarielin, ympärille. Molemmat parit pääsevät naimisiin vasta miesten tekemien urotekojen jälkeen: Avtandilin täytyy löytää Tariel ja Tarielin täytyy löytää ja vapauttaa Nestan Daredžan. Sankariteot onnistuvat persialaisen prinssi Pridonin avulla. Eepoksen alkuperäistä käsikirjoitusta ei ole säilynyt. Tähän on useita syitä: Georgiaan kohdistuneiden ulkopuolisten hyökkäysten aiheuttaman tuhon lisäksi teosta on vainonnut papisto sen suhteellisen maallisen luonteen takia. Vanhin säilynyt todiste eepoksen olemassaolosta ovat kaksi 1400-luvulla kirkon seinälle kirjoitettua riviä. Aristoteles-kommentaarit
Muun muassa Al-Kindi kirjoitti teoksen aristoteelisesta logiikasta. Al-Farabi (900-luku) kirjoitti myös kommentaareja "Organonista". Myöhempiä kommentaattoreita olivat Avicenna (n. 980-1037), Al-Ghazali (1058–1111) ja Averroes (1126–1198). Myös länsimaalaiset skolastikot käyttivät heidän kommentaarejaan laajalti 1100- ja 1200-luvuilla. Averroes oli erityisen tunnustettu Aristoteleen kommentoijana, ja lännessä häntä kutsuttiin usein vain nimellä "Kommentaattori". Hän kirjoitti usein useampia kommentaareja samasta teoksesta; häneltä tunnetaan kaiken kaikkiaan 38 kommentaaria. Vaikka hänen teoksillaan oli vain pieni vaikutus islamilaisessa maailmassa, niillä oli suuri vaikutus länsimaiseen filosofiaan ja teologiaan. Pyrrhonismi
Pyrrhonismi eli pyrrhonilainen skeptisismi (, "Pyrrhonlaiset (skeptikot)") viittaa antiikin aikaisen skeptisismin suuntaukseen, jonka perusti Ainesidemos ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja joka tunnetaan ennen kaikkea Sektos Empeirikoksen teoksista 100- ja 200-lukujen vaihteesta jaa. Koulukunta kannatti voimakasta skeptisismiä ja mielipiteistä pidättäytymistä. Pyrrhonismi luetaan yhdeksi hellenistisen filosofian koulukunnista. Peripateettinen koulukunta
Viimeiset Aristoteleen kommentaattoreina toimineet klassisen ajan filosofit olivat Simplikios ja Boethius 500-luvulla. Tämän jälkeen Aristoteleen teokset olivat lännessä enimmäkseen tuntemattomia, mutta niitä ylläpidettiin idässä, jossa niistä tuli keskeinen osa varhaista islamilaista filosofiaa. Islamilaisen filosofisen perinteen merkittävimpiä peripateetikkoja olivat Al-Kindi (Alkindus), Al-Farabi (Alpharabius), Avicenna (Ibn Sina) and Averroes (Ibn Rushd). 1100-luvulla teoksia alettiin kääntää latinaksi. Tämän seurauksena kehittyi vähitellen korkeaskolastiikka, johon luetaan muun muassa Tuomas Akvinolainen. Se ammensi Aristoteleen teoksista, Averroksen kommentaareista sekä Avicennan teoksista. Lestadiolaisuus
Lestadiolaisuutta kirjoissaan ovat käsitelleet myös ruotsalaiset kirjailijat: Bengt Pohjanen, Macke Nilsson, Mikael Niemi ja Stina Aronson, sekä norjalaiset Andreas Markusson ja Idar Kristiansen. SRK julkaisee myös itse säännöllisesti uskonnollista kaunokirjallisuutta. Tuoreimpia esimerkkejä lestadiolaisuudesta kirjallisuudessa ovat Hannu Raittilan "Ei minulta mitään puutu" (1998), Eero Ylitalon "Suviteuraat" (2004), Ilkka Remeksen "Nimessä ja veressä" (2005), Riikka Pelon "Taivaankantaja" (2006) ja Pauliina Rauhalan "Taivaslaulu" (2013). Dome Karukosken elokuva "Kielletty hedelmä" (2009) käsittelee lestadiolaisuutta 2000-luvun nuorten näkökulmasta. Georgian kirjallisuus
Eepoksen monimuotoisuuden vuoksi sitä on vaikea tulkita. Tyyli vaihtelee – suoraviivaisesta juonesta huolimatta – raivokkaiden taistelukohtausten ja hidastempoisten, rakastavaisten toisilleen lähettämien "Visramianinkin" tapaan kuvattujen kirjeiden välillä. Usean aikaisemman teoksen vaikutus on nähtävissä Rustavelin eepoksessa: georgialaisen "Amirandaredžanianin" lisäksi yhtäläisyyksiä on löydettävissä persialaisen kirjallisuuden klassikoihin, kuten Ferdowsin "Shāhnāmehiin" sekä "Leilaan ja Majnuniin". Rustaveli tunsi hyvin aikansa teologisen kirjallisuuden, erityisesti häneen vaikutti Pseudo-Dionysios Areopagitan uusplatonismi. Myös eepoksen uskonnollista puolta voidaan tulkita eri tavoin: nimellisestä kristinuskosta ja uusplatonismista huolimatta Kristusta, pyhää kolminaisuutta tai Neitsyt Mariaa ei mainita teoksessa kertaakaan, ja sankarit vannovat valansa ikivanhoilla esikristillisillä tai zarathustralaisilla tavoilla. Välillä idealistinen ja välillä skeptinen, feodalismia ja hovirakkautta mutta toisaalta maallista rakkautta ja miesten välistä ystävyyttä ylistävä teos esittää sankarinsa vahvoina ja tasa-arvoisina. Georgian suurvalta-asemasta johtuen "Pantterintaljainen" on myös ajoittaisesta Islamiin kohdistuvasta pilkasta huolimatta uskonnollisesti suvaitsevainen ja kansallisuuden rajat ylittävä eepos. Perillinen (kirjasarja)
Vardenien johtaja Ajihad sekä Murtagh ja kaksoset lähtevät Farthen'durin tunneleihin jahtaamaan urgaleita, mutta
Ajihadin surmaavat Farthen'durin sisäänkäynnillä urgalit, ja Murtagh ja kaksoset katosivat. Ajihadin tyttärestä, Nasuadasta, tulee Vardenien uusi johtaja. Eragonille ja hänelle tulee valtaongelmia senaatin kanssa. Eragonin serkulle Roranille tulee ongelmia kun Ra'zacit alkavat vainota häntä. Carvahallin kylä ei kuitenkaan suostu luovuttamaan Rorania Ra'zaceille, joten kylä joutuu konfliktiin ja
Roran saa kyläläiset ylipuhuttua lähtemään pois kylästä Selkärankavuoriston yli. Kyläläiset selviävät Selkärankavuoristosta ja jatkavat matkaa laivoilla kohti Surdaa. Myöhemmin he kuulevat että Eragon on lohikäärmeratsastaja. He onnistuvat karistamaan heitä jahdanneet sotilaat ja Ra'zacit. Andrianampoinimerina
Andrianampoinimerina (vuoteen 1794 saakka Ramboasalama, 1740–1810) oli madagaskarilaisten Ambohimangin ja Imerinan valtioiden hallitsija. Aiolinen
Vuonna 1547 Heinrich Glarean julkaisi teoksensa "Dodeachordon". Siinä uutena keskeisenä ajatuksena oli, että diatonisia moodeja oli kaksi­toista, sen sijaan että niitä oli aiemmin oletettu olevan kahdeksan. Uudet moodit vastasivat asteikkoja, joiden päätös­sävelet olivat A ja C ja joista kummastakin oli myös autenttinen ja plagaalinen vastine. Asteikot, joissa nämä tai jopa H olivat päätös­sävelinä, oli tosin tunnistanut viimeistään jo Hucbald 900-luvulla, mutta niitä oli pidetty vain toiselle sävel­korkeudelle transponoituina asteikkoina, joiden päätös­sävel normaalisti oli kvinttiä alempana. Guido Arezzolainen nimitti 1000-luvulla teoksensa "Micrologus" 8. luvussa säveliä A, H ja C "affinaaleiksi" niiden esiintyessä päätös­sävelinä, ja myöhemmin samassa merkityksessä käytettiin termiä "konfinaali". Vuonna 1515 Pietro Aaron oli ensimmäinen teoreetikko, joka selitti moodien polyfonisen käytön kahdeksan sävel­lajin järjestelmällä, johon nämä transpositiot sisältyivät. Vielä vuonna 1581 Illuminato Aiguino da Brescia julkaisi perusteellisen teorian, jossa puolustettiin kahdeksan sävel­lajin järjestelmää poly­fonisessa musiikissa Glareanin uutuuksia vastaan. Siinä hän piti perinteisiä ensimmäistä ja toista moodia, siis doorista ja hypo­doorista niiden esiintyessä affiinisessa asemassa (jolloin päätös­sävelenä oli D:n sijasta A) kahden moodin yhdistelmänä ja nimitti niitä "yhdistetyiksi moodeiksi". Fideismi
Islaminuskon piirissä esimerkiksi Al-Ghazali kannatti fideismiä. Hänen mukaansa ilmestys on primäärinen järkeen nähden silloin, kun nämä kaksi joutuvat konfliktiin keskenään. Averroes omaksui tämän kannan, ja vaikutti siten keskiajan kristilliseen ajatteluun. Al-Ghazalin oppi tuli myös vallitsevaksi monien ortodoksimuslimien keskuudessa. Prodikos
Hänen näkemyksensä jumaluskon synnystä oli hyvin moderni. Hän esitti, että ihmiset palvoivat ennen jumalina kaikkia suuria voimia joista oli hyötyä, esimerkkinä Niilin palvominen. Myöhemmin ihmiskunnalle palveluksia tehneet henkilöt tehtiin mytologioissa jumalaisiksi. Prodikos ei kuitenkaan ollut ateisti, sillä muun muassa panteistinen Zenon Elealainen puhui voimakkaasti hänen puolestaan. Sarah Kerrigan
Myöhemmin kun Zergien Ylimieli tuhottiin Aiurissa, Kerriganin silmissä alkoi näkyä uudet ajat. Ylimieli oli pitänyt häntä hallinnassa koko ajan, mutta nyt se tekijä oli poissa ja Kerrigan oli jälleen oma olentonsa. Heti saman tien hän kehitti ovelan suunnitelman, jolla hän saisi tapettua kaikki kapinalliset Zergien Cerebratet. Mutta vain Pimeiden Temppeliherrojen voima pystyi tähän, ja hän ensimmäiseksi korruptoi Pimeiden Temppeliherrojen matriarkan, Razsagalin. Sillä aikaa Protossit olivat paenneet Aiurista Shakuras-planeetalle ja Zergit seurasivat heitä. Kerrigan tuli auttamaan heitä niiden tuhoamisessa. Mutta Protossien judikaattori Aldaris ei hyväksynyt tätä ja alkoi kapinoida Pimeitä Temppeliherroja vastaan. Kun Pimeä Temppeliherra Zeratul ja preetori Artanis kukistivat hänet, Kerrigan tappoi hänet. Kerrigan paljasti heille, että hän käytti Protosseja omien tavoitteidensa saavuttamisessa. Zeratul karkotti Kerriganin, mutta Kerrigan sanoi, että tapaavat vielä, varsin pian. Abazankielinen kirjallisuus
Proosan voimakkain kehityskausi oli 1980-luvulla, jolloin ilmestyivät muun muassa Kali Džegutanovin romaanit ”Kultainen risti” ja ”Laba”, Rašid Huževin pienoisromaani ”Azamatin aamunkoitto” ja Dagužijevin ”Velka”. Teosten aiheet liittyvät muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta historiallisiin tai lähimenneisyyden tapahtumiin. LineageOS
Kuten CyanogenModissa, projekti käyttää Gerrittiä sen koodin arviointiin. Se säilytti myös vanhan versiointitavan (esimerkiksi Android 7.1 on LineageOS 14.1). Ennen virallista julkaisuja monet XDA-foorumin jäsenet olivat luoneet epävirallisia versioita lähdekoodista. Historiateos
Thukydideen "Peloponnesolaissota" voidaan nähdä Herodotoksen teoksen jatkona sikäli, että se jatkaa historiankirjoitusta Herodotoksen käsittelemiä persialaissotia ja Ateenan merivallan nousua seuranneesta peloponnesolaissodasta. Thukydides jopa aloittaa kertomuksensa täsmälleen siitä, mihin Herodotos oli lopettanut. Amhrán na bhFiann
Sanoitukseen kuuluvat iirinkieliset sanat "bearna bhaoil" (bjaarna weelj) tarkoittavat sananmukaisesti vaaran aukkoa. Sanontana "bearna bhaoil" merkitsee miehen täytettävää aukkoa taistelurintamassa, "tonight we man the bearna bhaoil" tulee siis kääntää suunnilleen "tänä yönä muodostamme aukottoman rintaman, taistelemme vieri vieressä rinnakkain". "Inis Fáil" on Irlannin runollinen nimi, joka periaatteessa tulisi ääntää suunnilleen "inish faalj", mutta tässä riimi edellyttää englanninkielistä ääntämistä "inis feil". "A land beyond the wave" viittaa Amerikkaan, jossa toimi voimakas irlantilainen nationalistiliike. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Herodotoksen "Historiateos" oli ensimmäinen, joka esitti historian tapahtumia proosamuodossa, ei eepos- tai kronikkamuodossa. Teos käsitteli ennen kaikkea persialaissotia ja siihen liittyen useiden itäisten valtakuntien historiaa. Herodotos pyrki ymmärtämään ja analysoimaan erilaisten tapahtumien, tärkeimpänä kreikkalaisten ja barbaarien välisten vihollisuuksien, syitä. Systemaattinen teologia
Itä-Suomen yliopiston ortodoksisen teologian koulutusohjemassa systemaattinen teologia on yhdistetty patristiikan oppituoliin. Se on jaettu seuraaviin oppiaineisiin.:Pyrkimys muodostaa kristillisen uskon sisällöstä (ja Raamatun erilaisten kirjojen erilaisista aiheista) yksi yhtenäinen, johdonmukainen ja hyvin järjestetty esitys on melko myöhäistä syntyä. Itäisessä ortodoksisuudessa esimerkin muodostaa Johannes Damaskolaisen 700-luvulla kirjoittama "Ortodoksisen uskon tarkka esitys", jossa hän pyrkii järjestämään itäisen teologisen perinteen klassiset tekstit ja todistamaan niiden johdonmukaisuuden. Lännessä Pietari Lombardialaisen 1100-luvulla kirjoittama "Sentenssit", johon hän kokosi aihealueittain suuren joukon kirkkoisien mielipiteitä, muodostui keskiajan skolastisen perinteen aihealueittaisen selitysperinteen perustaksi. Parhaana esimerkkinä tällaisesta kirjallisuudesta on Tuomas Akvinolaisen "Summa theologiae". Protestanttinen kristillisen teologian aihealueittainen ja järjestetty esitysperinne syntyi 1500-luvulla Philipp Melanchthonin teoksen "Loci Communes" ja Jean Calvinin "L'Institution de la religion chrétienne" ("Institutio religionis Christianae"). Ferekydes
Ferekydes kirjoitti teoksen nimeltä "Heptamykhos" (tai "Pentemykhos"), joka oli ensimmäisiä kreikkalaisia proosateoksia. Vaikka teos onkin kadonnut, sen säilyneistä osista voidaan muodostaa hyvä yleiskatsaus. Teoksessa Ferekydes opetti filosofiaansa myyttisten kertomusten välityksellä. Aristoteles toteaa "Metafysiikassaan" kuitenkin, että Ferekydes yhdisti Empedokleen ja Anaksagoraan tavoin ajattelutapoja, eikä esittänyt kaikkea myyttisesti. Näin hänen teoksensa muodosti tärkeän sillan myyttisen ja esisokraattisen ajattelun välillä. Aleksanteri Afrodisiaslainen
Aleksanterilta on säilynyt myös joitakin omia teoksia. Näistä merkittävin on "Kohtalosta", jossa hän esittää mielipiteensä stoalaista välttämättömyyden ajatusta vastaan. Toinen merkittävä teos oli "Sielusta", jossa hän väittää, että ihmisten järki on kehittymätön ja materiaalinen ("nous hylikos") sekä erottamaton ruumiista. Hän oli vahvasti kuolemattomuuden ajatusta vastaan. Hän tunnisti aktiivin älyn ("nous poietikos"), joka aktivoi ihmisessä potentiaalisen älyn, niin että se tulee samaksi kuin jumala. Mustan jumalan suudelma
Mustan jumalan suudelma on Markku Sadelehdon toimittama miekka ja magia -novellien antologia. Se julkaistiin WSOY:n Fan-sarjassa vuonna 1993.Anssi Makkonen kirjoitti "Tähtivaeltajan" arvostelussa, että viimeinen suomennettu Conan-novelli ”Musta muukalainen” ei ole parasta Robert E. Howardia. Vielä huonompia ovat kuitenkin kokoelmaan valitut Henry Kuttnerin ja Manly Wade Wellmanin kliseiset tuotokset. Clark Ashton Smithin humoristinen tarina on hieman parempi. C. L. Moore saa kiitosta selkeästi erilaisesta novellistaan, jossa Joiryn Jirel kulkee abstraktin ja kiintoisan helvetin läpi. Mitannin indoarjalainen superstraattikieli
Mitannin indoarjalainen superstraattikieli on muinaisessa Mitannin valtakunnassa puhuttu kieli, joka uusimpien tietojen mukaan kuuluu indoeurooppalaisten kielten indoiranilaiseen ryhmään. Nimeä "arjalainen mitanni" käytetään sekaannusten välttämiseksi, sillä Mitannin pää- ja viralliset kielet olivat mitannin kieli ja hurrilaisten kieli. Andrei Rjabuškin
Rjabuškin päätti opintonsa akatemiassa 1892. Hän osallistui peredvižniki-taiteilijaryhmän näyttelyihin vuosina 1890, 1892 ja 1894, mutta hylkäsi ryhmän myöhemmin. Amazasp III
Amazaspia ei tunneta keskiaikaisesta georgialaisesta kirjallisesta perinteestä, vaikka georgialaiset kronikat kertovatkin kahdesta aiemmasta Amazasp-nimisestä kuninkaasta (georgiankielinen muoto persian nimestä Hamazasp). Amazasp on kuitenkin mainittu ajan sassanidien epigrafisissa lähteissä. Kolmikielisessä kaiverruksessa Ka'ba-ye Zartoshtissa Iberia luetaan Iranin vasallivaltioiden joukkoon ja kerrotaan sen kuninkaan Hamazaspin etuoikeutetusta asemasta sassanidien hovissa, jossa hän seuraa Adiabenen kuningas Ardashiria, Carmanian kuningas Ardashiria ja Mesenen kuningatar Denagia. Hän edeltää pitkää prinssien, ministerien ja kuninkaallisten kaupunkien satraappien luetteloa. Professori Cyril Toumanoff Georgetownin yliopistosta on ehdottanut, että energinen sassanidien šaahi Sapor I asetti Amazaspin Rooman valtakuntaa kannattavan kuningas Mirdat II:n antikuninkaaksi. Mirdat tunnetaan ainoastaan georgialaisista kronikoista. Toinen, ylipappi Kartirin kirjoittama sassanidien kaiverrus todellakin viittaa iranilaisten hyökkäykseen Iberiaan (ja Kaukasian Albaniaan) joskus vuoden 260 jälkeen. Amazasp näyttää tulleen syrjäytetyksi valtaistuimelta vuonna 265, kun Saporin toiminta hallitsijana oli päättymässä. Mirzə Fətəli Axundov
Axundovia pidetään azerbaidžanilaisen näytelmäkirjallisuuden perustanlaskijana. Vuosina 1850–1855 hän kirjoitti kuusi komediaa, joissa hän kuvaa realistisesti kotimaansa elämää sekä arvostelee ihmisten takapajuisuutta ja uskonnollista ahdasmielisyyttä. "Hekayəti-Molla İbrahimxəlil kimyagər" (”Mullah İbrahimxəlil, alkemisti, viisasten kiven haltija”, 1850) ja "Hekayəti-müsyö Jordan həkimi-nəbatat və dərviş Məstəli şah cadükuni məşhur" (”Herra Jordan, kasvitieteilijä, ja dervišši Məstəli, kuuluisa noita”, 1850) kertovat huijareista ja heidän uhreikseen joutuvista ihmisistä. Niistä jälkimmäinen esitettiin venäjäksi Pietarissa vuonna 1851. Paikallisen feodaaliruhtinaan mielivaltaa kuvaa "Sərgüzəşti Vəziri-Xani Lənkəran" (”Lenkoranin kaanikunnan visiiri”, 1851). Vuonna 1873 siitä tuli ensimmäinen azerin kielellä esitetty näytelmä. Komedian "Hekayəti-хırs quldurba-san" (”Karhu, ryövärin voittaja”, 1851) aiheena on maaseudun takapajuisuus, "Sərqüzəşti-mərdi-xəsis" (”Kitupiikin seikkailu”, myös "Hacı Qara", 1852) kertoo ahneista salakuljettajista ja "Mürafiə vəkillərinin hekajəti" (”Täbrizin asianajajat”, 1855) arvostelee iranilaisen oikeusjärjestelmän mädännäisyyttä. Axundovin näytelmät tunnettiin laajasti myös persiankielisinä käännöksinä ja ne vaikuttivat merkittävästi azerbaidžanilaisen ja iranilaisen teatterin kehitykseen. Gennadios Skholarios
Filosofiassaan Gennadios oli omaksunut aristotelismin. Hän kirjoitti Aristoteles-kommentaareja, muun muassa kommentaarit teoksiin "Kategoriat" ja "Tulkinnasta", sekä kommentaarin Porfyrioksen teokseen "Isagoge". Näissä hän hyödynsi varhaisempia latinankielisiä kommentaareja. Gennadios katsoikin olevansa häntä edeltäneitä bysanttilaisia kommentaattoreita etevämpi, koska kykeni hyödyntämään esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen teoksia sekä latinaksi käännettyjä Avicennan ja Averroeksen kommentaareja. Gennadios myös käänsi Tuomaan teoksia kreikaksi. James Randi
Toukokuussa 2006 Randi ilmoitti Kolodzeylle tekevänsä poikkeuksen JREF:n käytäntöön olla testaamatta breatharianistien "tyhmiä ja hengenvaarallisia" väitteitä, ja hyväksyvänsä hänen hakemuksensa. Osapuolet eivät kuitenkaan ole päässeet yksimielisyyteen testausmenetelmistä. Randi vertasi tätä toiseen tapaukseen, jossa henkilö nimeltä Lou Gentile oli nostanut mekkalan hylätystä hakemuksesta, mutta perääntynyt Randin näytettyä testille vihreää valoa. Azerbaidžan
Azerbaidžanissa yhdistyvät muinaisten seldžukkiturkkilaisten ja muinaisen Persian sivilisaation perinteet. Se oli muinaisina aikoina myös zarathustralaisuuden keskus. Amirandaredžaniani
Viiden kirjoittamistaan seuranneen vuosisadan aikana "Amirandaredžaniani" muutettiin useita kertoja myös runomuotoon, ja teos heijastuu lisäksi selkeästi Šota Rustavelin eepokseen. Silti "Amirandaredžaniani" on hengeltään jokseenkin erilainen kuin "Visramiani" tai "Pantterintaljainen". Sen kerronta on vähemmän monimutkaista ja koristeltua, pikemminkin puhtaan yksinkertaista. Se on kertomus loputtomista taisteluista ja turnajaisista, ja siinä on vahvoja sadun piirteitä, kuten lohikäärmeitä, pahoja henkiä, myyttisiä "devi"-hirviöitä, kuparisia taikamiehiä, ihmeellisiä eliksiirejä ja muita yliluonnollisia ilmiöitä. Menippolainen satiiri
Menippolainen satiiri viittaa proosamuotoisiin satiireihin, jotka ovat luonteeltaan eeppisiä ja yhdistelevät useita eri pilkanteon kohteita romaanin kaltaiseksi satiiriseksi kertomukseksi. M. H. Abrams luokittelee menippolaisen satiirin epäsuoraksi satiiriksi, vastakohtanaan ensimmäisessä persoonassa esitetty suora kritiikki. Kultainen aasi
Apuleiuksen "Kultainen aasi" ja Lukianoksen nimiin laitettu mutta todellisuudessa epäperäinen teos "Lukios" eli "Aasi" perustuvat todennäköisesti yhteiseen kreikankieliseen alkutekstiin. Tämä on mahdollisesti Lukios Patraslaisen teos "Metamorfoseis". Apuleiuksen ja Pseudo-Lukianoksen teosten juoni on pääpiirteissään samanlainen, ja yhteisissä kohdissa hyvin samanlainen; "Kultainen aasi" on kuitenkin pidempi ja sisältää kohtauksia, joita Pseudo-Lukianoksen teoksessa ei ole. Merkittävin ero on teosten loppuratkaisuissa. Georgia
Georgialainen suullinen kansanperinne on runsas ja vanha. Esikristillinen kirjallisuus vaikuttaa hävinneen kristinuskon edetessä, ja varhaisimmat säilyneet georgialaiset tekstit ovat peräisin 400-luvulta. Seuraavien vuosisatojen aikana erityisesti uskonnollinen kirjallisuus kehittyi nopeasti luostarikeskuksissa. Niissä luotiin hagiografisia, hymnografisia ja liturgisia teoksia kun taas kronikoihin kerättiin historiallisia lähteitä. Georgian keskiaikainen kulta-aika oli myös kirjallisuuden klassinen kausi, jonka huippusaavutus on kansalliseepos "Pantterintaljainen", Šota Rustavelin kirjoittama ritarihyveitä ja hovirakkautta ylistävä, kristinuskoa, uusplatonismia ja idän uskontoja yhdistelevä humanistinen eepos. 1200-luvulla kirjallisuus kuitenkin taantui useaksi vuosisadaksi mongolihyökkäysten myötä. Prometheus (Lukianos)
Teoksella on joissain käsikirjoituksissa otsikko "Prometheus eli Kaukasus". Näin se on ilmeisesti haluttu erottaa Lukianoksen teoksesta "Sille joka sanoi ”Olet kirjallinen Prometheus”". Prometheus esiintyy myös Lukianoksen satiirissa "Jumalien keskusteluja". Mirzə Fətəli Axundov
Axundovin patriarkaalisen yhteiskunnan hajoamista kuvaava pienoisromaani "Aldanmış kəvakib" (”Petetyt tähdet”, 1857) on modernin azeriproosan ensimmäinen merkkiteos. Artikkeleissaan ja kirjeissään hän esiintyi yksinkertaisen ja ymmärrettävän realistisen kirjallisuuden puolesta. Filosofiset näkemyksensä kirjailija esitti azeriksi, persiaksi ja venäjäksi laatimassaan teoksessa ”Kolme kirjettä Intian prinssiltä Kemal-ud-Dovlilta Persian prinssille Dželal-ud-Dovlille ja jälkimmäisen vastaus niihin” (1864–1865). Niille on ominaista materialismi ja voimakas islaminvastaisuus. Erityisesti hän arvosteli moniavioisuutta ja naisten alistettua asemaa. Axundovin valistuspyrkimyksiin kuuluu myös ajatus persiassa ja turkkilaisissa kielissä käytetyn arabialaisen kirjaimiston uudistamisesta. Vuonna 1873 hän laati azeria varten latinalaisiin ja kyrillisiin kirjaimiin perustuneen aakkoston. Luonnosta (Anaksimandros)
Anaksimandroksen teos oli proosamuotoinen ja se oli yksi länsimaisen kirjallisuuden historian ensimmäisiä proosateoksia. Samalla teosta voidaan pitää historian ensimmäisenä todellisena filosofisena tutkielmana. Nimi "Luonnosta" on todennäköisesti annettu sille myöhemmin. Proosaruno
Proosaruno on säkeisiin jakamaton eli proosan muotoon asemoitu runo. Modernin proosarunon isänä pidetään ranskalaista Charles Baudelairea. Suomessa 1950- ja 1960-luvuilla läpimurtonsa tehneistä kirjailijoista proosarunoja ovat julkaisseet muun muassa Risto Ahti, Väinö Kirstinä, Jyrki Pellinen, Mirkka Rekola, Kalevi Seilonen ja Marja-Liisa Vartio. Ariodante
Ariodante on Georg Friedrich Händelin säveltämä ooppera. Nimettömän tekijän kirjoittama libretto perustuu Antonio Salvin teokseen, joka puolestaan on sovitus Ludovico Arioston "Orlando Furioso"sta. Oopperan ensiesitys oli kuninkaallisessa oopperatalossa Lontoon Covent Gardenissa 8. tammikuuta 1735.