Mikä oli Alfred Hitchcockin ensimmäinen elokuva?
Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen ohjaustyö oli brittiläis-saksalainen yhteistuotanto "The Pleasure Garden" 1925. Ulkokuvaukset tehtiin Italiassa ja studiokuvaukset Saksassa. Sen vastaanotto oli myönteinen, mutta se ei ollut arvostelu- tai yleisömenestys. Kunnolliseen levitykseen se pääsi vasta, kun Hitchcockin "Vuokralaisesta" (ensi-ilta syyskuussa 1926) oli tullut menestys. Seuraavaksi valmistunut melodraama "The Mountain Eagle" (1926) on ainoa Hitchcockin ohjaamista elokuvista, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä elokuvaa "Number 13").
Vuonna 1927 ensi-iltansa saanut "Vuokralainen" oli Hitchcockin ensimmäinen jännityselokuva. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä pidettiin jopa kaikkien aikojen parhaana brittielokuvana, ja teknisten innovaatioidensa ansiosta Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ensimmäinen ”Hitchcock-elokuva”. Siinä Hitchcock käytti myös ensimmäisen kerran syyttömänä syytteeseen joutuvan miehen teemaa, jota hän muunteli lukuisissa myöhemmissä elokuvissaan. "Vuokralaisessa" on myös Hitchcockin ensimmäinen cameorooli. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ura elokuvan parissa kesti noin kuusikymmentä vuotta. Hän aloitti elokuvauransa välitekstien suunnittelijana ja lavastajana vuonna 1919. Hän kokeili ohjaamista jo vuosina 1922 ja 1923, mutta hänen ohjaustyönsä tältä ajanjaksolta ovat suurelta osin kadonneet. Hitchcockin ensimmäinen täysin säilynyt ohjaustyö oli rikosdraamaelokuva "The Pleasure Garden" vuodelta 1925. Ensimmäinen varsinainen ”Hitchcock-elokuva” on vuoden 1926 elokuva "Vuokralainen", ja sen myötä hänestä tuli arvostettu ohjaaja. Hitchcockin ”kultakautena” voidaan pitää vuosia 1951–1963, sillä tänä aikana ilmestyivät esimerkiksi "Muukalaisia junassa", "Vertigo – punainen kyynel", "Mies joka tiesi liikaa", "Psyko" ja "Linnut". 1960-luvun lopulla Hitchcock ohjasi useita epäonnistuneita elokuvia ja menetti suosiotaan. Vuoden 1972 elokuva "Frenzy" ja vuoden 1976 elokuva "Perintö" sen sijaan olivat menestyselokuvia.
Richard Franklin
Alfred Hitchcockin tyyliä jäljitelleen Franklinin uran seuraava ohjaus oli Hitchcockin vuonna 1960 ohjaaman "Psyko"-kauhuelokuvan jatko-osa, "Psyko II" (1983). Elokuva oli kassamenestys, mutta jäi kauas Hitchcockin alkuperäisestä taiteellisesta saavutuksesta. Alfred Hitchcock
"Titanic"-elokuva peruttiin, ja Hitchcockien muutto Yhdysvaltoihin siirtyi alkuvuoteen 1939. Väliaikana Hitchcock suostui ohjaamaan elokuvan "Jamaica Innin rannikkorosvot" (1939). Vaikka se oli yleisömenestys, kritiikki oli nuivaa niin ensi-illan jälkeen kuin myöhemminkin. Maaliskuussa 1939 Hitchcockit lähtivät Yhdysvaltoihin. Mukaan lähti, kokin ja palvelijan lisäksi, myös Joan Harrison, joka oli ollut Hitchcockin sihteeri vuodesta 1933 alkaen. The Pleasure Garden
Britannian filmi-instituutti aloitti 2010 rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan – mukaan lukien "The Pleasure Garden" – restauroimiseksi. Kaikkien yhdeksän elokuvan restauroinnin arvioidaan maksavan 1,8 miljoonaa euroa. BFI uskoo myös, että kampanjan ansiosta Hitchcockin ainut kadonnut ohjaustyö "The Mountain Eagle" (1926) saattaisi löytyä. BFI:n mukaan nämä Hitchcockin yhdeksän ensimmäistä elokuvaa ovat Britannian elokuvahistorian kannalta erittäin merkittäviä. Alfred Hitchcock
Tuottajat Michael Balcon ja Ivor Montagu antoivat Hitchcockille vapaat kädet elokuvan "Mies joka tiesi liikaa" tekoon, ja se oli sekä arvostelu- että yleisömenestys. Vaikka se rikkoi kaikki siihenastiset brittiläiset yleisöennätykset, se oli tappiollinen, koska sitä esitettiin kakkoselokuvana kiinteään hintaan. Hitchcockille "Mies joka tiesi liikaa" merkitsi läpimurtoa, jonka ansiosta hän sai seuraavan elokuvan tekoon vapaammat kädet ja suuremman budjetin. The Mountain Eagle
The Mountain Eagle on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen melodraamaelokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin toinen ohjaustyö ja ainut, joka on kadonnut. Alfred Hitchcock
Alfred Hitchcock kuoli munuaisten vajaatoimintaan ja sydänvaivoihin Los Angelesin kodissaan 29. huhtikuuta 1980. Hänen vaimonsa kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Nova Pilbeam
Pilbeamin ensimmäinen aikuisrooli oli 1937 Hitchcockin elokuvassa "Nuori ja viaton". Hän teki siinä onnistuneen siirtymän lapsinäyttelijästä aikuisnäyttelijäksi. Gaumont Britishin taloudelliset ongelmat kuitenkin haittasivat Pilbeamin uran kehittymistä. Hän oli ehdolla Hitchcockin "Nainen katoaa" -elokuvaan muttei saanut roolia. Alfred Hitchcock
Selznickin piti toimia Hitchcockin seuraavan elokuvan "Viidennen kolonnan mies" (1942) tuottajana, mutta Selznick myi koko paketin Universalille. Sota-aikaan sijoittuvan elokuvan teema on sama kuin "39 askeleessa" ja "Vaarallisessa romanssissa": syylliseksi epäilty joutuu todistamaan syyttömyytensä. Elokuvan yleisö- ja arvostelumenestys oli yllätys niin Hitchcockille kuin studiollekin, sillä lukuisten kompromissien takia kukaan ei ollut tyytyväinen valmistuneeseen elokuvaan. Alfred Hitchcock
"Nainen katoaa" -elokuvan myötä Hitchcockin sopimus Gaumont-Britishin kanssa umpeutui. Hitchcock oli jo neuvotellut 1937 RKO:n ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa, mutta neuvottelut kariutuivat Hitchcockin palkkapyyntöihin. "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana David O. Selznick teki Hitchcockille tarjouksen "Titanic"-aiheisesta elokuvasta. Hitchcock lensi heinäkuussa 1938 Yhdysvaltoihin neuvottelemaan sopimuksesta, joka loppujen lopuksi takasi hänelle 40 000 dollaria elokuvasta. Palkka oli lisäksi säännöllinen, eli Hitchcock sai palkkansa riippumatta siitä, kuvasiko hän elokuvaa vai ei. Lisätäkynä neuvotteluissa Selznickillä oli ollut Hitchcockia kiinnostaneet elokuvaoikeudet "Rebekkaan", josta tulisi Hitchcockin toinen Hollywood-elokuva. The Pleasure Garden
Kuvausryhmä saapui Genovaan ilman filmiä ja lisäksi Genovasta ei löytynyt mistään filmiä. Hitchcock joutui lähettämään paikallisen apulaistuottajan Milanoon ostamaan filmiä 20 punnalla. Kun filmi oli vihdoin saatu ostettua, Hitchcock joutui vielä lunastamaan tullin takavarikoiman filmin. Kuvausbudjetti oli nyt jo huvennut niin paljon (ja lisäksi Hitchcockin viimeiset 10 puntaa oli varastettu hotellissa), että Hitchcock joutui lainaamaan rahaa kuvaajalta ja pääosan esittäjältä, jotta pääsisi kuvaamaan elämänsä ensimmäisen kohtauksen itsenäisenä ohjaajana. Sabotaasi (elokuva)
Sabotaasi () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1936. Se perustuu Joseph Conradin romaaniin "Anarkistit" ja kertoo sabotööristä, joka aikoo räjäyttää pommin Lontoossa. Elokuvan pommikohtaus on yksi Hitchcockin uran kuuluisimmista ja kiistellyimmistä kohtauksista. Alfred Hitchcock esittää
Alfred Hitchcock esittää () on antologiamuotoinen televisiosarja, jonka isäntänä toimi Alfred Hitchcock. Sarja sisältää draamaa ja jännitystä. Ohjelman ensiesitys oli 2. lokakuuta 1955, jolloin Hitchcock oli ohjannut elokuvia jo yli 30 vuotta. Sarja päättyi 1962, jolloin sitä oli esitetty 268 osaa. Hitchcock ohjasi sarjaan vain 17 jaksoa. Kohtalon avain
Kohtalon avain ("Notorious", Suomessa myös nimellä "Notorious – kohtalon avain") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1946. Alfred Hitchcock
Hitchcockin kolmas sota-aikaan sijoittuva elokuva on "Pelastusvene" (1944), jonka kaikki tapahtumat sijoittuvat pelastusveneeseen. Perinteisen cameoroolinsa Hitchcock ratkaisi esiintymällä laihdutustuotteen mainoksessa lehdessä, jota eräs pelastusveneessä oleva luki. "Pelastusvene" sai jokseenkin murskaavat arvostelut, sillä sen katsottiin ihannoivan natseja. Muutamaa yhdysvaltalaista suurkaupunkia lukuun ottamatta se ei innostanut myöskään katsojia. "Pelastusveneen" kuvausten päätyttyä Hitchcock vietti 1944 kahdeksan kuukautta Englannissa. Siellä hän ohjasi Britannian tiedotusministeriölle ranskankieliset propagandalyhytelokuvat "Aventure Malgachen" ja "Bon Voyagen". Matkan tärkein anti oli kuitenkin yhteistyön tiivistyminen vanhan ystävän Sidney Bernsteinin kanssa, joka oli erittäin kiinnostunut yhteisestä, itsenäisestä tuotantoyhtiöstä Hitchcockin kanssa. Richard Attenborough
Attenborughilla oli jo 1960-luvun alussa idea Mahatma Gandhiista kertovasta elokuvasta. Hän ei kuitenkaan saanut sille rahoitusta, joten päätti edelleen keskittyä uraansa näyttelijänä ja hyväksyä Hollywoodista tulleet tarjoukset. Attenborough'n ensimmäinen Hollywood-elokuva oli hyvin menestynyt "Suuri pakoretki" (1963). Hänen seuraavat elokuvansa Yhdysvalloissa, eli "Aavikkolento" (1965), "Tykkivene Jangtse-joella" (1966) ja "Tohtori Dolittle" (1967), eivät olleet aivan yhtä menestyneitä. Attenborough'n vaikuttavin rooli sitten elokuvan "Kiveä kovempi" oli sarjamurhaaja John Christienä elokuvassa "Rillingtonin kuristaja" (1971). Vuoden 1966 elokuvasta "Tykkivene Jangtse-joella" hän sai parhaan miessivuosan Golden Globe -palkinnon. Hitchcock (elokuva)
Elokuva alkaa elokuvan Vaarallinen romanssi ensi-illassa, jossa Alfred Hitchcock antaa haastattelua toimittajalle, puhuen kuin maailman huipulla. Haastattelu kuitenkin loppuu kun toimittaja kysyy 60-vuotiaalta Hitchcockilta, olisiko tämän aika jo lopettaa elokuvien teko ja siirtyä eläkkeelle. Frenzy
"Frenzy" oli Hitchcockin paluu juurilleen. Se oli Hitchcockin ensimmäinen elokuva Britanniassa lähes 20 vuoteen (edellinen oli "Kauriin merkeissä" 1949). Elokuvassa on myös useita vaikutteita Hitchcockin Englannin-kauden elokuvista: alkukohtaus on kopioitu lähes sellaisenaan "Nuoresta ja viattomasta" ja psykopaattista murhaajaa pelkäävä kaupunki on kuin suoraan "Vuokralaisesta". Lisänä olivat vielä "Psykon" psykopaatti ja yksi Hitchcockin lempiteemoista: viatonta miestä syytetään rikoksesta, jota hän ei ole tehnyt. Jamaica Innin rannikkorosvot
Tässä vaiheessa Hitchcock oli jo sopinut Selznickin kanssa, että Daphne du Maurierin romaaniin perustuva "Rebekka" olisi Hitchcockin ensimmäinen Hollywood-elokuva. Erikoisen sattuman kautta hänelle tarjottiin elokuvattavaksi toista du Maurierin romaania "Jamaica Inniä". Romaanin oikeudet oli ostanut Erich Pommerin ja Charles Laughtonin Mayflower Pictures. Hitchcock oli työskennellyt Pommerin kanssa Saksassa elokuvassa "Die Prinzessin und der Geiger" 1924. Hitchcockin mielestä romaanissa oli ainesta ja hän allekirjoitti sopimuksen. Kevytkenkäinen (vuoden 1928 elokuva)
Kevytkenkäinen ("Easy Virtue") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1928. Se perustuu Noel Cowardin näytelmään. Se on 1920-luvun englantilaiselle elokuvalle tyypillinen näytelmäfilmatisointi – hyvin tuotettu ja jokseenkin suoraviivainen filmatisointi näytelmästä. Hitchcockin tekniset ja elokuvakerronnalliset ratkaisut nostivat sen kuitenkin keskinkertaista paremmaksi. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1934 elokuva)
Mies joka tiesi liikaa ("The Man Who Knew Too Much") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1934. Se oli Hitchcockin ensimmäinen menestyselokuva myös ulkomailla ja yhdessä sitä seuranneen "39 askelta" -elokuvan kanssa se loi vankan pohjan Hitchcockin tulevalle uralle. Salainen asiamies
"Salainen asiamies" sai Britannian ensi-iltansa toukokuussa 1936. Se sai vaihtelevan vastaanoton niin kriitikoiden kuin katsojienkin taholta. Hitchcock itse oli silloin sitä mieltä, että syynä huonoon menestykseen lienee ollut aiheenvalinta: katsojat haluavat sankarin, johon he voivat samaistua ja joka tavoittelee jotain ja myös saakin sen lopussa. Tämä oli kuitenkin puuttunut "Salaisesta asiamiehestä". Gregory Peck
Peckin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1944 ilmestynyt "Kunnian päivät". Peck asetettiin viidesti ehdolle parhaan pääosanesittäjän Oscarista, joista neljä ehdokkuutta tuli hänen elokuvauransa viitenä ensimmäisenä vuonna: elokuvista "Taivasten valtakunnan avaimet" (1944), "Elämän kevät" (1946), "Hiljainen sopimus" (1947) ja "Ilmojen kotkat" (1949).
Peck voitti Oscarin viidennestä ehdokkuudestaan vuonna 1962, Atticus Finchin roolista Harper Leen romaaniin perustuvassa elokuvassa "Kuin surmaisi satakielen" ("To Kill a Mockingbird"). Roolihenkilö oli lamakauden asianajaja ja yksinhuoltaja. Etelävaltioiden kansalaisoikeusliikkeen kiihkeimpänä kautena vuonna 1962 julkaistun elokuvan on sanottu olleen Peckin suosikki. Vuonna 2003 Yhdysvaltain elokuvainstituutti nimesi Atticus Finchin parhaaksi elokuvasankariksi viimeisen sadan vuoden aikana. Peckin muita suosittuja elokuvia oli Loma Roomassa ("Roman Holiday"), jossa hän esiintyi toimittajana yhdessä Audrey Hepburnin kanssa Hepburnin voittaessa Oscarin ensimmäisestä suuresta elokuvaroolistaan. Alfred Hitchcock
Vuoden 1907 lopulla Hitchcockit muuttivat lähemmäksi Lontoon keskustaa Poplariin East Endiin. William Hitchcockin ruokakauppa oli laajentunut ja oli nyt myös kalakauppa. Poplarissa Hitchcock aloitti myös koulunkäynnin, joka jostakin tuntemattomasta syystä ei ollut alkanut Hitchcockin ollessa 7-vuotias 1906. Pari vuotta myöhemmin perhe muutti läheiseen Stepneyyn, jossa Hitchcock aloitti koulunkäynnin syksyllä 1910 jesuiittojen perustamassa Sankt Ignatius Collegessa. Hitchcock lopetti koulun heinäkuussa 1913 ja antoi omalta osaltaan panoksensa perheen toimeentuloon. 1913–1914 hän kävi iltakoulua, joskaan varmaa tietoa ei ole siitä, mitä kursseja hän kävi, sillä niistä ei ole olemassa merkintöjä. Melko varmasti voi kuitenkin sanoa, että Hitchcock opiskeli ainakin navigoinnin, sähköopin, mekaniikan ja piirtämisen perusteita. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen elokuva Paramountille oli "Takaikkuna" (1954), jonka tapahtumat sijoittuvat yhteen ainoaan lavasteeseen. Elokuva kuului "Epäilyksen varjon" ohella Hitchcockin omiin suosikkeihin, ja se on ylipäätään Hitchcockin arvostetuimpia ja suosituimpia elokuvia. Pääosaa näytteli Grace Kelly, joka oli myös seuraavan Hitchcockin elokuvan "Varkaitten paratiisi" (1955) pääosassa. "Varkaitten paratiisi" kuvattiin Ranskan Rivieralla kesällä 1954. Kuvausmatkan merkittävin anti liittyi Hitchcockin arvostukseen elokuvantekijänä. Hitchcock tapasi silloin vaikutusvaltaisen ranskalaisen elokuvakriitikon André Bazinin. Bazinin vähän myöhemmin Cahiers du cinéma -lehdessä julkaisema artikkeli laukaisi keskustelun siitä, oliko Hitchcock vakavasti otettava taiteilija vai vain lahjakas tarinankertoja ja elokuvatekniikan soveltaja. Bazinin mielestä Hitchcock oli vain lahjakas tarinankertoja, mutta nuorempi kriitikkopolvi suhtautui asiaan toisin. Kiistelyn yksi tulos oli kuitenkin, että Éric Rohmer ja Claude Chabrol julkaisivat 1957 ensimmäisen Hitchcockin elokuvia käsittelevän kirjan. Alfred Hitchcock
Kesällä 1953 Hitchcock solmi sopimuksen Paramountin kanssa yhdeksästä elokuvasta. Viiden elokuvan tekijänoikeudet siirtyisivät Hitchcockille ja neljän elokuvan oikeudet jäisivät Paramountille. Loppujen lopuksi Hitchcock teki Paramountille vain kuusi elokuvaa, ja Paramountille jäivät vain elokuvan "Varkaitten paratiisi" oikeudet. Jamaica Innin rannikkorosvot
Hitchcock oli aloittanut "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana sopimusneuvottelut David O. Selznickin kanssa. Selznick oli suunnitellut Hitchcockin ensimmäiseksi elokuvaksi "Titanicia". Elokuva kuitenkin hyllytettiin elokuussa 1938 eikä Hitchcockia tarvittu Hollywoodissa ennen kuin vuoden 1939 loppupuolella. Hitchcockilla oli siis yhtäkkiä runsaasti aikaa käytettävissään Britanniassa ja hän ryhtyi etsimään sopivaa materiaalia, josta hän voisi tehdä elokuvan. Alfred Hitchcock
Sir Alfred Joseph Hitchcock, KBE (13. elokuuta 1899 Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 29. huhtikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän siirtyi 1939 Hollywoodiin, jossa hän teki useimmat merkittävimmistä elokuvistaan. Joan Fontaine
Fontaine aloitti elokuvauransa samoihin aikoihin sisarensa kanssa vuonna 1935. Hänen uransa kuitenkin takkuili koko 1930-luvun. Vuonna 1940 hän näytteli naispääosan Alfred Hitchcockin elokuvassa "Rebekka" ("Rebecca"). Vuonna 1941 hän oli naispääosassa Hitchcockin elokuvassa "Vaarallisia valheita" ("Suspicion"), josta hän sai parhaan naispääosan Oscarin. Oscar-palkinto nosti Fontainen uran nousuun, ja hänestä tuli yksi 1940-luvun suurimmista tähdistä. 1950-luvulla hänen elokuvamenestyksensä alkoi kuitenkin hiipua. Silloin hän aloitti menestyksekkään teatteriuran ja sai loistavat arvostelut Broadway-näytelmästä "Teetä ja sympatiaa" (1954), jossa hänen vastanäyttelijänsä oli Anthony Perkins. Fontaine jatkoi uraansa 1960-luvulla teatteriproduktioissa. Sen jälkeen hän näytteli televisiossa. Vuonna 1979 häneltä ilmestyi muistelmat "No Bed of Roses". Alfred Hitchcock
Alfred Joseph Hitchcock syntyi sunnuntaina 13. elokuuta 1899 Leytonstonessa Lontoossa William ja Emma Jane Hitchcockin kolmantena ja nuorimpana lapsena. Isällä oli ruokatavarakauppa Leytonstonessa. Perhe oli katolinen, sillä Emma Hitchcock oli Irlannin katolisia toisessa polvessa ja William Hitchcock oli saanut äidiltään katolisen kasvatuksen, vaikka hänen isänsä kuului anglikaaniseen kirkkoon ja Williamin vanhemmat oli vihitty vain anglikaanisen kirkon menoin. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
"Vuokralainen" oli ensimmäinen elokuva, jossa Hitchcock käytti väärän miehen teemaa. Kieltämättä se johtui "Vuokralaisessa" tuotannollisista syistä (romanttinen elokuvatähti ei voi olla murhaaja), mutta Hitchcock oli kuitenkin huomannut, kuinka näppärä tehokeino se oli myös monien muiden häntä kiinnostavien aiheiden kannalta. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Vuokralainen ("The Lodger: A Story of the London Fog") on Alfred Hitchcockin ohjaama mykkä brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin kolmas ohjaus ja ensimmäinen, jota voidaan pitää aitona ”Hitchcock-elokuvana”. Marnie – vaarallisella tiellä
Marnie – vaarallisella tiellä on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1964. Se kertoo mieleltään epävakaasta Marniesta (Tippi Hedren), joka varastelee ja pelkää miehiä ja punaista väriä, ja hänen esimiehestään ja myöhemmin aviomiehestään Mark Rutlandista (Sean Connery). Alamäkeen
Alfred Hitchcockilla ei ole elokuvassa cameoroolia. Alfred Hitchcockin filmografia
Tämä on luettelo Alfred Hitchcockin filmografiasta. Alfred Hitchcock
Gainsborough oli tässä vaiheessa laajentumassa, ja tuottaja Michael Balcon ehdotti Hitchcockille oman elokuvan ohjaamista. Balcon oli tarkkaillut Hitchcockin työskentelyä vuosien ajan ja oli vakuuttunut, että Hitchcock pystyisi ohjaamaan elokuvan. Cutts, joka oli myös yhtiön osakas, vastusti sitä. Balconin perusteluina oli, että tuotannon laajentuessa Cutts ei mitenkään ehtisi ohjata kaikkia Gainsboroughin elokuvia, ja lisäksi oli halvempaa käyttää jo palkkalistoilla olevaa työntekijää kuin palkata joku ulkopuolinen. Balcon sai tahtonsa läpi ja Hitchcock sai ensimmäisen elokuvan ohjattavakseen. Alfred Hitchcock
Alkuvuonna 1978 Hitchcock aloitti "The Short Night" -elokuvan valmistelut. Käsikirjoittajana oli aluksi Ernest Lehman mutta hänen tilalleen palkattiin loppuvuodesta David Freeman, joka sai käsikirjoituksen valmiiksi toukokuussa 1979. Käsikirjoituksen ohella myös esituotanto oli käynnissä: storyboardin tekeminen alkoi kuten myös sopivien näyttelijöiden etsintä. Koko projekti peruttiin kuitenkin, kun Hitchcock erosi 9. toukokuuta 1979. Universal ei haikaillut, sillä Hitchcockin toimisto tyhjennettiin parissa päivässä. Hitchcockille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1979. François Truffaut
Uskottomuudesta kertonutta "Pehmeää ihoa" (1964) pidettiin aikanaan epäonnistuneena, mutta sen arvostus on noussut 2000-luvulla tehdyn restauroinnin jälkeen. Ray Bradburyn romaaniin perustunut englanninkielinen "Fahrenheit 451" (1966) ajautui vaikeaan ja pitkittyneeseen tuotantoprosessiin. Samana vuonna 1966 ilmestyi Truffaut’n tekemä kirja "Hitchcock", joka perustui hänen vuonna 1962 tekemäänsä pitkään Alfred Hitchcock -haastatteluun. Kirja ja Truffaut’n aiemmat artikkelit Hitchcockista olivat vaikuttamassa brittiohjaajan maailmanlaajuiseen maineeseen auteurina. Samoihin aikoihin Truffaut viimeisteli seuraavaa Antoine Doinel -elokuvaa "Varastettuja suudelmia" (1968). Tässä elokuvassa elokuvaketju on Jean-Pierre Léaudin kumppanina naispuolinen näyttelijä: Claude Jade on nyt Léaudin kumppanina Christine Darbonin roolissa. Hänestä tuli myöhemmin Doinelin vaimo: "Varastettuja suudelmia" (1968), "Nuori pari" (1970), "Rakkaus karkuteillä" (1979). Alfred Hitchcock
Kriitikot repivät Hitchcockin seuraavan elokuvan "Revitty esirippu" (1966) täysin riekaleiksi, ja yleisö oli samaa mieltä. Vuonna 1969 ensi-iltansa saanut "Topaz" sai murhaavan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin. Hitchcockin ura ja maine olivat vaakalaudalla. Kolmen toinen toistaan huonomman elokuvan jälkeen Hitchcockin ura oli vuonna 1969 pohjalukemissa. Katsojat ja kriitikot alkoivat jo arvella Hitchcockin olevan vanhuudenhöperö. Gaumont British Picture Corporation
1920-luvulla Gaumont British oli yksi Britannian suurimmista elokuvateatterien omistajista. 1927 Gainsborough Pictures -yhtiöstä tuli Gaumont Britishin tytäryhtiö. Tehtävänjako yhtiöiden välillä oli selkeä: Gaumont British tuotti laatuelokuvia ja Gainsborough B-elokuvia. Gaumont British tuotti 1933-1938 seitsemän Alfred Hitchcockin elokuvaa (muun muassa "39 askelta" ja "Nainen katoaa"). Nainen katoaa
Nainen katoaa ("The Lady Vanishes") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuvan klassikko vuodelta 1938. Se oli niin yleisö- kuin arvostelumenestys. Se on myös yksi Hitchcockin kaikkein humoristisimmista jännityselokuvista – vain "Mutta kuka murhasi Harryn?" (1955) pääsee huumorin määrässä sen tasolle. Elokuvan edetessä huumori vaihtuu perinteiseen jännityselokuvaan. Alfred Hitchcock
"Mutta kuka murhasi Harryn?" (1955) oli Hitchcockin omien sanojen mukaan hänen yhdysvaltalaisista elokuvistaan englantilaisin. Elokuvan brittiläinen musta huumori ei kuitenkaan purrut yhdysvaltalaiseen yleisöön ja arvostelijakaartiin, mutta sitä paremmin elokuva menestyi Britanniassa ja Ranskassa. Hitchcockin kuuluisuuden kannalta paljon merkittävämpi oli vuoden 1955 toinen projekti: televisiosarja "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1965). Hitchcockia edustanut agentuuri oli ajautunut viihdekonserni MCA:n omistukseen, ja sitä kautta Hitchcockilta kysyttiin kiinnostusta televisiosarjan tekemiseen. Hitchcock suostui ja perusti sitä varten Shamley Productions -yhtiön. Sarjan tuottajaksi hän kutsui entisen luottotyöntekijänsä Joan Harrisonin. Hitchcock itse esitteli jokaisen jakson omalla sarkastisella, mustan huumorin höystämällä tyylillään. Televisioesiintymiset tekivät Hitchcockista etenkin Yhdysvalloissa ennennäkemättömän kuuluisan. Televisiosarjan suosio poiki myös lukuisia oheistuotteita, kuten taskukirjoja, joiden nimet olivat tyyliin ”Tarinoita, joita en saanut tehdä televisiossa”, sekä jännityslukemisto Alfred Hitchcock Magazinen (1956–). Televisiotuotannon ansiosta Hitchcockin varallisuus kasvoi huomattavasti, ja vuonna 1964 hän oli jo MCA:n (ja sitä kautta myös Universalin) viidenneksi suurin omistaja. Puhtauden lunnaat
Alfred Hitchcockin ensimmäinen cameorooli "Vuokralaisessa" oli syntynyt tarpeesta, sillä parissa kohtauksessa tarvittiin lisää näyttelijöitä. "Puhtauden lunnaissa" hän on ensimmäistä kertaa selkeästi tunnistettavissa. Hän istuu Lontoon metrossa lukemassa kirjaa ja pikkupoika kiusaa häntä. Alamäkeen
Alamäkeen ("Downhill", myös: "When Boys Leave Home") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1927. Se perustuu Ivor Novellon ja Constance Collierin näytelmään, ja Novello myös näytteli sen pääosaa. Alfred Hitchcock
"Rebekka" oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys ja toi Selznickille toisen parhaan elokuvan Oscar-palkinnon (edellisenä vuonna hän sai saman palkinnon elokuvasta "Tuulen viemää"). Hitchcock oli ehdolla ensimmäistä kertaa parhaasta ohjauksesta mutta hävisi John Fordille. "Tuulen viemän" ja "Rebekan" suurten tuottojen vuoksi Selznick joutui verojen välttämiseksi tekemään monimutkaisia pääomatulojen siirtoja, ja niiden takia hän joutui keskeyttämään elokuvien tuottamisen kolmeksi vuodeksi. Siksi Selznick lainasi Hitchcockin muille studioille seuraavien vuosien aikana. Alfred Hitchcock
"Puhtauden lunnaiden" kuvaukset alkoivat mykkäelokuvana, mutta viime hetkellä siitä päätettiin tehdä äänielokuva. Elokuva oli välitön yleisö- ja arvostelumenestys, ja jopa kaikkein penseimmät kriitikot suhtautuivat siihen myötämielisesti. Hackney (Lontoo)
Tunnettuja Hackneyssä asuneita lontoolaisia ovat muiden muassa tähtitieteilijä Edmond Halley, näyttelijä Jessica Tandy ja kitaristi Adrian Smith. Elokuvaohjaaja Alfred Hitchcock aloitti uransa Gainsboroughin studioilla Shoreditchissä. Alfred Hitchcock
"Die Prinzessin und der Geiger" -elokuvan kuvaukset eivät kuitenkaan sujuneet hyvin. Naimisissa olleella ohjaaja Graham Cuttsilla oli suhde virolaiseen tanssijattareen, ja kuvausten loppupuolella he karkasivat. Hitchcock ja Alma Reville joutuivat ohjaamaan elokuvan loppuun. Elokuvan jälkituotanto tehtiin Englannissa (paluumatkalla Hitchcock oli kosinut Alma Revilleä ja saanut myöntävän vastauksen). Seuraavan elokuvan "The Prude’s Fall" kuvausten aikana Hitchcock oli huomannut, että ohjaaja Cuttsin suhtautuminen häneen oli muuttunut pahansuovaksi. Cutts ilmoittikin, ettei hän halunnut Hitchcockia seuraavaan elokuvaansa. Rebekka (elokuva)
Hitchcock oli kiinnostunut du Maurierin "Rebekasta" jo heti sen ilmestyttyä. Siitä oli kuitenkin tullut bestseller heti ilmestymisensä jälkeen ja sen elokuvaoikeudet maksoivat liikaa. Selznick neuvotteli tuolloin kirjan elokuvaoikeuksista ja osaltaan se vaikutti siihen, että Hitchcock solmi sopimuksen Selznickin kanssa. Toinen syy oli proosallisesti raha: Selznick lupasi elokuvaa kohden 40 000 dollaria eli 5 000 dollaria enemmän kuin MGM. "Rebekasta" piti tulla Hitchcockin toinen Hollywood-elokuva – ensimmäisen piti olla "Titanic". Hanke kuitenkin kariutui, koska Selznick ei saanut vuokrattua sopivaa laivaa kuvauksia varten. Alfred Hitchcock
William Hitchcockin kuolemalla 12. joulukuuta 1914 oli suuri vaikutus Hitchcockin ja hänen äitinsä toimeentuloon. Alkuvuodesta 1915 Hitchcock sai toimistotyötä sähkökaapeleita valmistavassa W. T. Henley Telegraph Companyssa. Hänen toimenkuvaansa kuului muun muassa kapasitanssin mittaaminen. Samanaikaisesti hän opiskeli iltaisin taiteita ja harrasti vapaa-ajallaan piirtämistä ja maalausta. Henleyn yrityslehdessä Hitchcock julkaisi karikatyyripiirroksia ja kertomuksia. Niiden ansiosta hän sai pian ylennyksen mainospiirtäjäksi, ja hän vastasi Henleyn ilmoitusten ja mainosten suunnittelusta ja muotoilusta. Barry Fitzgerald
Hänen ensimmäinen elokuva ilmestyi vuonna 1924 Isossa-Britanniassa. Kokopäiväiseksi näyttelijäksi hän ryhtyi kuitenkin vasta vuonna 1929. Seuraavana vuonna hän näytteli Alfred Hitchcockin ohjaamassa elokuvassa "Juno ja riikinkukko" (1930). Hänen ensimmäinen Hollywood-elokuva oli John Fordin ohjaama "Vallankumouksen pyörteissä" (1936). Epäilyksen varjo (vuoden 1943 elokuva)
Epäilyksen varjo ("Shadow of a Doubt") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuvan klassikko vuodelta 1943. Tapahtumat sijoittuvat uneliaaseen Santa Rosan pikkukaupunkiin Kaliforniassa, jonne sarjamurhista epäilty Charlie-eno (Joseph Cotten) saapuu tapaamaan sisarensa perhettä ja erityisesti sisarentytärtään Charlotta ”Charliea” (Teresa Wright). Alfred Hitchcock
Hitchcockin elokuvallisen kerrontatavan perusperiaatetta voi ehkä parhaiten kuvata Hitchcockin omalla määritelmällä šokista ("shock") ja jännityksestä ("suspense"). Šokki on Hitchcockin mukaan kohtaus, jossa miehet pelaavat korttia huoneessa, jossa tapahtuu yllättäen räjähdys – Hitchcockilla pitkäveteinen kohtaus, jonka lopussa on paljon melua. Jännitystä on sen sijaan sama kohtaus, jossa katsoja tietää, että pöydän alla on aikapommi. Hitchcock myönsi tosin, että tällaisessa jännitystilanteessa pommi ei saisi räjähtää. Hitchcock rikkoi kuitenkin omaa "sääntöään" useasti (esimerkiksi "Sabotaasi" ja "Psyko"). Parhaita esimerkkejä tästä lienee "Vertigo – punainen kyynel", jossa Hitchcock paljastaa elokuvan keskeisen yllätyksen jo puolivälissä elokuvaa. "Vertigon" tekovaiheessa Hitchcock joutui puolustelemaan tätä poikkeuksellista juonenkäännettä. Hitchcockin mukaan oli tärkeää, että katsoja tietää enemmän kuin sankari, sillä silloin katsoja ymmärtää kumpaakin osapuolta ja myös tajuaa, mitä kumpikin ajattelee ja miksi he toimivat niin kuin toimivat. Hitchcockille juuri tämä oli elokuvan todellista draamaa – ei šokeeraava yllätysloppu. 2 pisaraa viiniä
2 pisaraa viiniä tai Kaksi pisaraa viiniä ("The Paradine Case") on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1947. Elokuva on oikeussalidraama, jonka tapahtumat sijoittuvat Englantiin. Se kertoo englantilaisesta asianajajasta, joka rakastuu naiseen, jota syytetään murhasta, ja miten se vaikuttaa hänen ja hänen vaimonsa väleihin. Alfred Hitchcock
BIP:n jälkeen Hitchcock siirtyi Gaumont Britishille, joka oli BIP:n ohella Britannian johtava elokuvatuotantoyhtiö. Hitchcockin ura Gaumontilla ei kuitenkaan alkanut hyvin, sillä hän sai ohjattavakseen "Waltzes from Vienna" -musiikkielokuvan (1933), jota hän itse piti uransa pohjanoteerauksena. Michael Balcon
Balcon aloitti uransa elokuva-alalla levittäjänä 1919. Hän perusti yhdessä Victor Savillen kanssa 1921 Victory Motion Pictures -tuotantoyhtiön. 1924 hän perusti Graham Cuttsin kanssa Gainsborough Pictures -yhtiön, jota hän johti 12 vuotta. Gaumont British osti Gainsborough’n 1931 ja Balcon jatkoi siellä tuotannonjohtajana vuoteen 1936 asti. Gainsborough’n aikana Balcon antoi Alfred Hitchcockille tämän ensimmäisen ohjaustyön ja Gaumont Britishin aikana hän tuotti useita Hitchcockin elokuvia. Alfred Hitchcock
Islingtonin studioilla Hitchcockin kokeili myös ensimmäisen kerran ohjaamista: "Mrs. Peabody" (eli "Number 13") vuonna 1922. Famous Players-Lasky British oli kuitenkin ajautunut selvitystilaan, ja elokuvan kuvaukset keskeytettiin. Sittemmin kaikki kuvattu materiaali on kadonnut. Seuraava ohjausmahdollisuus tuli jo seuraavana vuonna, kun Islingtonin studioilla kuvatun "Always Tell Your Wife" -elokuvan ohjaaja Hugh Croise sairastui ja Hitchcock sai ohjata elokuvan loppuun. Hitchcock suoriutui tehtävästä hyvin, ja hän sai apulaisohjaajan paikan Balcon-Saville-Freedman-elokuvatuotantoyhtiöstä, joka oli vuokrannut Islingtonin studiot Famous Players-Lasky Britishin jouduttua vuonna 1923 konkurssiin. Uuden yhtiön henkilökuntaan kuului myös Alma Reville, josta pari vuotta myöhemmin tuli Hitchcockin vaimo.
Balcon-Saville-Freedman ehti tuottaa vain kaksi elokuvaa: "Nainen naista vastaan" (1923) ja "Valkoinen varjo" (1923), joissa kummassakin Hitchcock oli apulaisohjaajana, käsikirjoittajana ja lavastajana. Ensimmäinen menestyi hyvin, mutta toinen epäonnistui niin pahasti, että tuotantoyhtiön omistajat lopettivat yrityksen. Tuottaja Michael Balcon perusti kuitenkin heti uuden tuotantoyhtiön Gainsborough Picturesin, jonne myös Hitchcock siirtyi. Balcon etsi jatkuvasti yhteistyökumppaneita ja solmi 1924 sopimuksen elokuvasta "Die Prinzessin und der Geiger" UFA:n kanssa. UFA hoiti rahoituksen, ja Gainsborough Pictures vastasi puolestaan tuotannosta ja levityksestä Saksan ulkopuolella. Elokuva kuvattiin UFA:n Babelsbergin studioilla, jonne Hitchcock lähti muun kuvausryhmän mukana 1924. Kuvausmatkalla oli suuri vaikutus Hitchcockiin. Hän oli Englannissa työskennellyt vain pienessä brittiläisessä studiossa ja oli nyt tuon ajan suurimmassa ja merkittävimmässä elokuvastudiossa. Viereisessä studiossa F. W. Murnau kuvasi "Viimeistä miestä", jolla oli Hitchcockiin suuri vaikutus. Murnaulta Hitchcock oppi monia lavastukseen, trikkikuvaustekniikkaan ja elokuvakerrontaan liittyviä asioita. Murnaun – ja myös Fritz Langin, G. W. Pabstin sekä saksalaisen ekspressionismin – vaikutus näkyy ennen kaikkea Hitchcockin mykkäelokuvissa (esimerkiksi "Vuokralaisessa" ja "Puhtauden lunnaissa"). Nainen katoaa
Launder ja Gilliat saivat todeta, että heidän käsikirjoituksestaan oli tullut Hitchcock-elokuva eikä heidän osuuttaan noteerattu. He aloittivat sittemmin yhdessä menestyksekkään uran tuottajina, ohjaajina ja käsikirjoittajina. Heidän elokuvansa "Vihreä vaara" ("Green for Danger", 1947) sanotaan olevan parhaita niistä "Hitchcock-elokuvista", joita Hitchcock itse ei itse tehnyt. Viidennen kolonnan mies
Viidennen kolonnan mies ("Saboteur") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1942. Se sisältää paljon sodanaikaista propagandaa (vuoropuheluissa kehotetaan muun muassa ostamaan sotaobligaatioita). Hitchcock itse piti sitä amerikkalaisena versiona brittielokuvastaan "39 askelta", mutta se muistuttaa kuitenkin enemmän Hitchcockin "Vaarallista romanssia" (1959): syytöntä miestä jahdataan halki Yhdysvaltojen ja loppukohtaus sijoittuu merkittävälle muistomerkille. Minä tunnustan
Minä tunnustan on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1953. Se sijoittuu Quebeciin. Montgomery Clift esittää pappia, joka kuulee ripittäytyjän tunnustavan murhan, mutta ei voi rippisalaisuuden takia käräyttää tätä poliisille. Poliisi sen sijaan epäilee pappia itseään. Alfred Hitchcock
"Vuokralaisen" menestystä seurasi kuitenkin alamäki. "Alamäkeen" (1927), "Kevytkenkäinen" (1928) ja "Kehä" (1927) saivat vielä melko myönteisen vastaanoton, mutta "Farmarin naimakauppa" (1928), "Champagne" ja "Man-saaren tuomari" (1929) menestyivät jokseenkin kehnosti. "Kevytkenkäisen" jälkeen (kuvattu 1927 mutta ensi-ilta vasta 1928) Hitchcock oli siirtynyt Gainsboroughilta British International Picturesille (BIP), joka oli luvannut suurempia budjetteja ja suurempaa taiteellista vapautta. "Vuokralaisen" nostattamat odotukset Hitchcockin kyvyistä alkoivat jo laantua, kunnes "Puhtauden lunnaat" sai ensi-iltansa 1929. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1956 elokuva)
Mies joka tiesi liikaa ("The Man Who Knew Too Much") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1956. Se on uudelleenfilmatisointi Hitchcockin saman nimisestä vuoden 1934 elokuvasta. Alfred Hitchcock
Transatlanticin konkurssin jälkeen Hitchcock solmi Warnerin kanssa sopimuksen useasta elokuvasta. Niistä ensimmäinen, "Esirippu laskee" (1950), sai kuitenkin edellisten elokuvien tapaan laimean vastaanoton. Sitä seurannut "Muukalaisia junassa" (1951) oli kuitenkin valtava menestys ja aloitti Hitchcockin paluun elokuvamaailman huipulle. Teemallisesti elokuvan murhia ”vaihtavat” miehet jatkavat jo "Epäilyksen varjossa" esiintynyttä teemaa kahdesta samankaltaisesta ihmisestä, jotka edustavat tavallaan yhden persoonan hyvää ja pahaa puolta. Daphne du Maurier
Maurier julkaisi useita romaaneja, novellikokoelmia, kolme näytelmää ja varsinkin myöhemmällä iällään elämäkertoja. Usein hänen mainitaan olleen biseksuaali.Alfred Hitchcock ohjasi romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa "Rebekka" vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. "Rebekka" oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä "Jamaica Innin rannikkorosvot" perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli "Linnut" vuonna 1960. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija, Gerald du Maurier oli Hitchcockin ystävä. Siksi Daphne Du Maurierin lienee ollut yksi Hitchcockin suosikkikirjailijoista. Hitchcock ei näet ole tehnyt kenenkään muun kirjailijan teoksista näin monta elokuvasovitusta. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ”Alfred Hitchcockin” alku – ensimmäinen todellinen Hitchcock-elokuva. Vuosikymmeniä myöhemmin Hitchcock alkoi suhtautua elokuvaan kriittisemmin ja piti monia ratkaisujaan – muun muassa kuuluisaa lasikattokohtausta – turhina ja ylimääräisinä. Kuitenkin juuri nämä tekniset innovaatiot vaikuttivat katselijoihin ja kriitikoihin kaikkein tehokkaimmin 1926 – ja vaikuttivat siihen, että Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Vaarallinen romanssi
Nykyään Vaarallista romanssia pidetään yhtenä Alfred Hitchcockin parhaimmista elokuvista, ja usein se mainitaan kaikkien aikojen parhaimpien elokuvien listoilla. Elokuvan katsotaan synnyttäneen vakoojaelokuvien lajityypin. Monet ovat nähneet sen esikuvana muun muassa James Bond -elokuville. Alma Reville
Reville meni naimisiin Alfred Hitchcockin kanssa 2. joulukuuta 1926 Brompton Oratoryssa Lontoossa. Avioliitto kesti Hitchcokin kuolemaan (1980) asti. Reville oli kääntynyt katolilaisuuteen ennen heidän avioliittoaan. Alma oli yhden päivän puolisoaan nuorempi. Heillä oli yksi lapsi, tytär Patricia Hitchcock. Alfred Hitchcock
Äänielokuvan tulon myötä musikaali- ja revyyelokuvia tehtiin runsaasti, koska se koettiin oivaksi tavaksi osoittaa äänielokuvan mahdollisuudet. Niinpä Hitchcock joutuikin osallistumaan episodielokuvaan "Elstree Calling" (1930), jonka Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor kuittaa sanoilla ”omituinen välinäytös”. "Junoa ja riikinkukkoa" (1930) voidaan pitää Hitchcockin ensimmäisenä todellisena äänielokuvana, sillä elokuva tuotettiin alusta alkaen äänielokuvana. Irlantilaisia käsittelevä aihe oli perienglantilaiselle Hitchcockille täysin vieras, mutta kriitikoiden mielestä hän käsitteli irlantilaisia mestarillisesti. "Epäiltynä murhasta" (1930) vahvisti jälleen Hitchcockin mainetta jännityselokuvien ohjaajana, vaikka se olikin enemmän tyypillinen ”kuka sen teki” -tarina kuin jännitykseen perustuva Hitchcock-elokuva. Sitä seurannut "Rikkauden huuma" (1931) epäonnistui kuitenkin täydellisesti. Hitchcockin viimeiset elokuvat British International Picturesille olivat nopeasti tehdyt tilaustyöt "Talo numero 17" (1932) ja "Lord Camber’s Ladies" (1932), joka oli Hitchcockin ainoa pelkkänä tuottajana tekemä elokuva. Puhtauden lunnaat
Hitchcockille "Puhtauden lunnaat" oli monessa mielessä erittäin merkittävä elokuva. "Vuokralaisen" (1926) jälkeen se merkitsi paluuta jännityselokuvan pariin. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen äänielokuva (ja yksi ensimmäisistä brittiläisistä äänielokuvista). Elokuvan saama hyvä vastaanotto myös vakiinnutti Hitchcockin aseman elokuvaohjaajana. Hänen uransa oli siihen mennessä ollut usein vaakalaudalla, mutta "Puhtauden lunnaiden" jälkeen hän oli vakavasti otettava ohjaaja, jonka uraa epäonnistumiset eivät enää vaarantaneet niin paljon kuin aikaisemmin. 39 askelta
"39 askeleessa" kiteytyvät ensimmäistä kertaa monet teemat, joita Hitchcock käytti usein myöhemmin: pakomatkalla olevan miehen on todistettava syyttömyytensä, miespääosassa on komea ja neuvokas mies ja naispääosassa viileä ja älykäs vaaleaverikkö, englantilainen (musta) huumori ja Hitchcockin kuuluisa ”MacGuffin”, asia tai esine jota kaikki elokuvan henkilöt etsivät, mutta josta katsojat eivät juurikaan ole kiinnostuneita. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ura ennen vuotta 1934 oli ollut hyvin epätasainen. "Vuokralainen" ja "Puhtauden lunnaat" olivat olleet suuria yleisö- ja arvostelumenestyksiä, mutta niiden vastapainona oli ollut runsaasti epäonnistuneita elokuvia. "Waltzes of Vienna" -elokuvan kuvausten aikana Gaumont Britishin johtaja Michael Balcon – jonka Gainsborough Pictures oli nyt osa Gaumontia – tarjosi Hitchcockille mahdollisuuden ohjata haluamansa elokuva heti, kun Hitchcock vain löytäisi sopivaa materiaalia. Hitchcockilla oli jo sellainen tiedossa, ja hän osti BIP:ltä Sapperin "Bulldog Drummondin" elokuvaoikeudet ja ohjasi siitä vuonna 1934 elokuvan "Mies joka tiesi liikaa". Siitä alkanutta ja vuoteen 1939 kestänyttä ajanjaksoa Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor nimittää Hitchcockin Englannin-kauden suuruuden ajaksi. Robert A. Harris ja Michael S. Lasky puolestaan puhuvat ”jännityksen mestarin synnystä”. 39 askelta
"39 askelelta" oli ensimmäinen elokuva, jossa Hitchcock käytti MacGuffinia. MacGuffinin ”keksiminen” oli tavallaan elokuvan perusedellytys, sillä sen nopeatempoisuus ei jättänyt sijaa pitkille selityksille siitä, miksi tämä kaikki nyt oikeastaan tapahtuu tai miten. Nuori ja viaton
Nuori ja viaton ("Young and Innocent", Yhdysvalloissa "The Girl Was Young") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1937. Se muistuttaa asetelmiltaan hänen pari vuotta aikaisempaa menestystrilleriään "39 askelta". Kummassakin syytön mies joutuu pakenemaan ja todistamaan syyttömyytensä. Varkaitten paratiisi
Varkaitten paratiisi ("To Catch a Thief") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1955. Pääosia näyttelee kaksi Hitchcockin luottonäyttelijää: Cary Grant ja Grace Kelly. John Michael Hayes kirjoitti käsikirjoituksen David Dodgen romaanin pohjalta. Kuvaaja Robert Burks sai työstään Oscar-palkinnon. Puhtauden lunnaat
Puhtauden lunnaat, televisiossa myös nimellä Kiristys, ("Blackmail") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1929. Elokuvasta on olemassa sekä mykkä- että äänielokuvaversio. Alfred Hitchcock
Elokuvauksen tekniset haasteet olivat Hitchcockille henkilökohtaisesti kaikkein mielenkiintoisimpia. Ensimmäisessä menestyselokuvassaan "Vuokralainen" Hitchcock käytti eräässä kohtauksessa lasilevyä kattona kuvatakseen yläkerrassa asuvan salaperäisen vuokralaisen salamyhkäisyyttä. "Puhtauden lunnaissa" (1929) Hitchcock käytti Schüfftanin menetelmää luomaan mielikuvaa, että elokuva olisi tosiasiassa kuvattu British Museumissa. Hitchcockin uran kuuluisimmat kohtaukset ovat "Psykoa" lukuun ottamatta pitkiä kamera-ajoja. "Nuoressa ja viattomassa" elokuvan päähenkilöt etsivät rikollista, jolla on elohiiri. Elokuvan loppukohtauksessa kamera lähtee katonrajasta yleiskuvasta ja etenee 45 metriä, kunnes kuvassa näkyy vain elohiiren nykimä silmä. Amerikan-kaudelta vaikuttavin kamera-ajo on elokuvasta "Kohtalon avain" (1946), jossa kamera-ajo alkaa yleiskuvasta ja päätyy lähikuvaan Ingrid Bergmanin kädessä olevasta avaimesta. 39 askelta
"39 askelta" on tavallaan synteesi Hitchcockin aikaisemmista elokuvista. Allmovien Bruce Eder toteaa, että "39 askelta" kokoaa kaikki Hitchcockin aikaisempien elokuvien parhaimmat oivallukset ja yhdistää ne nerokkaasti yhdeksi ainoaksi elokuvaksi. Monet näistä teemoista – kuten väärä mies, viileä blondi ja englantilainen huumori – tulisivat toistumaan lukuisissa muissa Hitchcockin elokuvissa. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
"Vuokralaisen" keskeiset tekijät olivat samat kuin Hitchcockin kahdessa ensimmäisessäkin elokuvassa. Alma Reville oli apulaisohjaaja ja Baron Ventimiglia kuvasi sen. Alfred Hitchcock
Hitchcockia pidetään jännityselokuvan mestarina ("The Master of Suspense"), jonka juonenkuljetus oli taidokasta. Hänen katsottiin olleen aikansa muodikkaimpia ja kokeilunhaluisimpia elokuvantekijöitä. Hitchcock ohjasi useita klassikkomaineen saaneita elokuvia, joiden tunnuspiirre on musta huumori. Herra ja rouva Smith
Herra ja rouva Smith on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1941. Se on komedia, joka kertoo avioparista: lakimies David Smith (Robert Montgomery) ja hänen vaimonsa Ann Smith (Carole Lombard) ovat olleet naimisissa kolme vuotta, ja sopineet tarkoista säännöistä, joiden tarkka noudattaminen on viemäisillään koko avioliiton tolaltaan. Kauhuelokuva
Tunnettu jännityselokuvien ohjaaja Alfred Hitchcock teki 1960-luvulla kaksi kauhuelokuvaa. Monet hänen aiemmistakin elokuvistaan olivat jännityksen ja kauhun välimaastossa. Kuitenkin vain "Psykoa" (1960) ja "Lintuja" (1963) voidaan pitää todellisina kauhuelokuvina. "Psykosta" tuli Hitchcockin tunnetuin elokuva, ja se pystyi harvinaisella tavalla muokkaamaan lajityyppinsä temaattisia ja tyylillisiä malleja. Perinteisesti kauhuelokuva oli yhdistetty vain goottilaisiin kartanoihin ja yliluonnollisiin tapahtumiin, mutta "Psykossa" ”hirviönä” oli seksuaalinen psykopaatti ja murhapaikkana motellin suihku. Samana vuonna, kun "Psyko" ilmestyi Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa valmistui Michael Powellin ohjaama "Kurkistelija". Elokuvan päähenkilö on Mark Lewis, joka kuvaa tekemänsä murhat kaitafilmille. "Kurkistelija" sai kriitikkojen moitteet valmistumisvuonnaan mutta saavutti laajan arvostuksen 1980-luvulla. Hitchcockin "Linnut" mullisti kauhuelokuvan kuvastoa "Psykon" tavoin, sillä se oli ensimmäinen elokuva, jossa eläimet hyökkäsivät tietoisesti ihmisten kimppuun.
Hollywoodissa ohjaaja Roger Corman teki American International Picturesille muutamia suosittuja kauhuelokuvia Hammerin tyylillä. Kun Edgar Allan Poen teokseen pohjautunut elokuva "Vieraana kauhujen talossa" (1960) menestyi, AIP kannusti Cormania tekemään samaan tyyliin lisää elokuvia, joten hän ohjasi lopulta seitsemän Poe-filmatisointia. Hammer-elokuvista otti vaikutteita myös italialainen Mario Bava, jonka vuoden 1960 elokuva "Paholaisen naamio" on kulttiklassikko. Bava oli ensimmäinen niistä italialaisista ohjaajista, joiden tekemät kauhuelokuvat olivat selvästi roisimpia kuin brittiläiset tai yhdysvaltalaiset. Häntä seurasivat Lucio Fulci ja Dario Argento. The Pleasure Garden
"The Pleasure Garden" on jäänyt elokuvan historiaan ennen kaikkea Alfred Hitchcockin ensimmäisenä ohjaustyönä. Judith Anderson
Andersonin tunnetuin elokuvarooli oli Alfred Hitchcockin "Rebekassa", jossa hän esitti pahansuopaa taloudenhoitaja Danversia. Hän sai roolista parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden. Andersonin elokuvaura oli monipuolinen, ja hän näytteli myöhemmin muun maussa "Salomessa" (1953) kuningatar Herodiaasta ja "Mies hevosena" -elokuvassa (1970) intiaaninaista. Anderson piti kuitenkin teatteria uransa keskeisempänä näyttämönä ja elokuvarooleja vain keinona rahoittaa teatteriuraansa. Alfred Hitchcock
Alfred Hitchcock oli ollut jo useita vuosia tyytymätön Selznickin kanssa tekemäänsä sopimukseen. Toisaalta kyse oli ollut rahasta, toisaalta valinnanvapauden puutteesta. Ajatus omasta tuotantoyhtiöstä alkoi konkretisoitua Hitchcockin Lontoon-matkalla 1944, kun hän keskusteli asiasta vanhan ystävänsä Sidney Bernsteinin kanssa. Neuvottelut jatkuivat kesällä 1945 ja Transatlantic Pictures -yhtiön perustamisesta kerrottiin julkisuudessa huhtikuussa 1946, kun "2 pisaraa viiniä" oli vielä tuotannossa ja Hitchcockin välinpitämättömyys koko elokuvaa kohtaan oli julkinen salaisuus Hollywoodissa. Transatlantic Picturesin ensimmäinen elokuva oli jännityselokuva "Köysi" (1948), joka oli samalla Hitchcockin ensimmäinen värielokuva. Elokuvan vastaanotto oli laimeaa, mutta se onnistui kuitenkin tuottamaan voittoa. Transatlanticin toinen elokuva, Britanniassa valmistunut historiallinen pukudraama "Kauriin merkeissä" (1949), epäonnistui kuitenkin niin täydellisesti, että yhtiö ajautui konkurssiin. Sabotaasi (elokuva)
"Sabotaasi" on Hitchcockin yksityiskohtaisin elokuva Lontoon East Endistä, jossa Hitchcock vietti lapsuutensa ja nuoruutensa. Elokuvan vihanneskauppa muistuttaa Hitchcockin vanhempien taloa ja East Endin elokuvateatteri on kuin se, jossa Hitchcock näki ensimmäiset elokuvansa. Vilkkaat katumarkkinat, puodit sivukujilla ja vuokralaisista koskevat sivujuonet ovat kaikki sellaista, mitä Hitchcock oli nuorena nähnyt Lontoossa. Linnut
Tunnetuimpia lintuaiheisia elokuvia on Alfred Hitchcockin kauhuklassikko "Linnut" (1963). "Pingviinien matka" on 2000-luvun menestyselokuva, joka yhdistää kerrontaa ja dokumenttia. Myös Harry Potterissa on linnuilla osansa.
Monessa kansalliseepoksessa mainitaan linnut. "Kalevalassa" kerrotaan miten maailma sai alkunsa sotkan munasta. "Iliaassa" ja "Odysseiassa" linnut yhdistetään kreikkalaisiin jumaliin. "Raamatussa" lintu esiintyy esimerkiksi vedenpaisumuskertomuksessa, jossa kyyhky tuo Nooalle oliivipuun oksan. Köysi (elokuva)
"Köysi" oli Hitchcockin uran käännekohta: ensimmäinen värielokuva (Technicolor), ensimmäinen itsenäisenä tuottajana, ensimmäinen Warnerille ja ensimmäinen James Stewartin kanssa. Lisäksi se oli tekninen haaste, jollaisista Hitchcock oli aina pitänyt. Steven Spielberg
Nörttimäinen Spielberg tunsi itsensä lapsena ulkopuoliseksi. Hän kiinnostui jo varhain elokuvaamisesta ja kuvasi elokuviaan isänsä 8-millisellä kameralla. Ensimmäisen elokuvansa hän kuvasi 11-vuotiaana: siinä näytetään kahden sähkörataveturin yhteentörmäys. Spielberg luki lapsena paljon sarjakuvia ja katsoi paljon televisiota. Hän piti etenkin Chuck Jonesin animaatioista sekä Dean Martinin ja Jerry Lewisin komediaesityksistä. "Hämärän rajamailla" sai hänet innostumaan science fictionista. Elokuvaohjaajista nuoreen Spielbergiin tekivät pysyvän vaikutuksen etenkin John Ford, Alfred Hitchcock ja David Lean. Hän katsoi paljon myös B-elokuvia, joista hän sai ideoita omiin amatöörielokuviinsa 1960-luvulla. Tuon ajan elokuvista kunnianhimoisin oli kaksi tuntia ja 15 minuuttia kestänyt "Firelight" (1964), jossa oli jo myöhemmän "Kolmannen asteen yhteyden" teemojen aiheet. Jamaica Innin rannikkorosvot
"Jamaica Innin rannikkorosvot" ei ole Hitchcockin tuotannossa kovin arvostetussa asemassa. Lähes kaikki kirjoitukset tästä elokuvasta alkavat toteamuksella ”Hitchcockin viimeinen elokuva Englannissa”. Allmovien kriitikko toteaa, ettei "Jamaica Inn" ole aivan niin kamala, mitä useat kuvittelevat. Se tosin kärsii siitä, ettei Hitchcock saanut kuvata sitä haluamallaan tavalla, mutta elokuvasta löytyy silti muutamia Hitchcockille tyypillisiä piirteitä. Alfred Hitchcock
"Minä tunnustan" -elokuvan (1953) tekemistä Hitchcock oli suunnitellut jo 1930-luvulta lähtien. Rippisalaisuuteen perustuva elokuva ei kuitenkaan menestynyt. Perinteisempi – tai ”hitchcockmaisempi” – "Täydellinen rikos" (1954) menestyi jo paremmin. Sen pääosaan Hitchcock valitsi Grace Kellyn, jonka hän varasi heti myös kahteen seuraavaan elokuvaansa. "Täydellinen rikos" oli Hitchcockin viimeinen Warnerille tekemä elokuva, jonka jälkeen hän siirtyi Paramount Picturesille. Robert Cummings
Hän aloitti elokuvauransa 1930-luvulla, mutta hän joutui näyttelemään sivurooleissa lähes koko 1930-luvun. Isompia rooleja hän alkoi saada vasta 1940-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuvana pidetään usein elokuvaa "Itsepäinen kuin synti" (Three Smart Girls Grow Up, 1939). Hän näytteli lukuisissa komedioissa, kuten "Salainen Higgins" (The Devil and Miss Jones, 1941) Jean Arthurin kanssa ja "Saapasjalkamorsian" (The Bride Wore Boots, 1946) Barbara Stanwyckin kanssa. Hänet muistetaan kuitenkin parhaiten draamanäyttelijänä, etenkin rooleistaan kahdessa Alfred Hitchcockin ohjaamassa jännityselokuvassa "Viidennen kolonnan mies" (Saboteur, 1942) ja "Täydellinen rikos" (Dial M for Murder, 1954) sekä elokuvasta "Renkaita vedessä" (Kings Row, 1942). Elokuvauran lisäksi hän teki mittavan uran televisiossa, hänellä oli oma televisiosarja "The Bob Cummings Show" vuosina 1955–1959 ja "The New Bob Cummings Show" vuosina 1961–1962. Hän on saanut kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurasta ja toisen televisiosta. William Hootkins
Englannissa Hootkins löysi itselleen työtä teatterissa ja sai suurimman suosion esittämällä Alfred Hitchcockia Terry Johnsonin hittinäytelmässä "Hitchcock Blonde" vuodelta 2003. Alfred Hitchcock
"Väärän miehen" jälkeen Hitchcock aloitti elokuvan "Vertigo – punainen kyynel" valmistelut, jotka kestivät odotettua kauemmin. Elokuvan pääosassa piti olla Vera Miles, mutta hänen tultuaan raskaaksi tilalle palkattiin Kim Novak. "Vertigon" ensi-iltavastaanotto oli vaisu: kriitikot kehuivat vain Kim Novakin roolisuoritusta. 1960-luvulla Hitchcock veti "Vertigon" pois levityksestä, ja se sai uusintaensi-iltansa pari vuosikymmentä myöhemmin 1983. Sen jälkeen "Vertigon" maine Hitchcockin parhaana ja syvällisimpänä elokuvana on vain kasvanut. Sight & Sound -lehden äänestyksessä 2012 se valittiin maailman parhaaksi elokuvaksi. Kurkistelija
Nykyään sitä pidetään kuitenkin psykologisen jännitys- ja kauhuelokuvan mestariteoksena kuten Alfred Hitchcockin Psykoa, joka sai ensi-iltansa vain pari kuukautta myöhemmin. Niitä verrataan usein keskenään, sillä molemmat käsittelevät voyeurismia, mutta Powell menee pidemmällä ja samaistaa itsensä ohjaajana ja katsojat elokuvan tirkistelijään, jonka näkökulmaa kameraa seuraa. Richard Attenborough
Attenborough aloitti uransa Britanniassa teatterissa ja elokuvissa ja esiintyi kahden vuoden ajan muun muassa Agatha Christien näytelmän "Hiirenloukku" alkuperäisessä kokoonpanossa. Vuonna 1959 Attenborough perusti Bryan Forbesin kanssa Beaver Filmsin, jolle Attenborough tuotti joitakin elokuvia. Hänen ensimmäinen Hollywood-elokuva oli "Suuri pakoretki" (1963) ja ensimmäinen ohjaustyö "Oi! Mikä ihana sota" (1969). Lopulta vuonna 1982 ilmestyi Attenborough'n noin 20 vuoden ajan suunnittelema "Gandhi", josta Attenborough palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla. "Gandhin" jälkeenkin monet Attenborough'n ohjaukset olivat elämäkertaelokuvia, ja lisäksi hän palasi vielä näyttelijäksi "Jurassic Parkissa" ja sen jatko-osassa. Frenzy
Frenzy (myös Frenzy – solmiokuristaja) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1972. Se oli Hitchcockin paluu parrasvaloihin: "Lintujen" (1963) jälkeen hän oli ohjannut kolme epäonnistunutta elokuvaa ja hänen uransa oli pohjalukemissa. "Frenzystä" muodostui kuitenkin sekä yleisö- että arvostelumenestys. Alfred Hitchcock
Hitchcockin vakionäyttelijöitä olivat Kellyn lisäksi Ingrid Bergman, James Stewart ja Cary Grant. Muita kuuluisia pääroolien esittäjiä olivat Henry Fonda, Montgomery Clift, Sean Connery, Janet Leigh ja Anthony Perkins. Alfred Hitchcock
Oikeussalidraama "2 pisaraa viiniä" (1947) oli Hitchcockin viimeinen Selznickille tekemä elokuva, ja se epäonnistui lähes täydellisesti. Elokuvan valtavat tappiot vaikuttivat osaltaan siihen, että Selznickin itsenäinen levitysyhtiö joutuu lopettamaan toimintansa. Alfred Hitchcock
Yhdysvaltalainen Famous Players-Lasky -elokuvatuotantoyhtiö perusti vuonna 1919 tytäryhtiön Famous Players-Lasky British ja elokuvastudion Islingtoniin. Kun Hitchcock kuuli, että ensimmäinen elokuva olisi Marie Corellin romaanin "The Sorrows of Satan" filmatisointi, hän osti romaanin ja suunnitteli siihen välitekstit. Famous Players-Laskyyn ne eivät kuitenkaan tehneet vaikutusta, sillä yhtiö oli päättänyt kuvata toisen romaanin "The Great Dayn". Hitchcock palasi seuraavana päivänä uusien piirustusten kanssa ja saikin aluksi muutamia pieniä töitä – ensimmäisenä "The Great Dayn" (1921) – ennen kuin hän sai välitekstien suunnittelijana täysipäiväisen työpaikan vuoden 1920 loppupuolella ja irtisanoutui Henleyltä. Sara Allgood
Allgood aloitti teatterinäyttelijänä 1903 ensin Irish National Theatre Societyssä ja sittemmin Abbey Theatressa Dublinissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli "Just Peggy" (1918), jonka hän teki teatterikiertueen aikana Australiassa. Sen jälkeen hän jatkoi teatteriuraansa, kunnes sai osat Alfred Hitchcockin elokuvissa "Puhtauden lunnaat" (1929) ja "Juno ja riikinkukko" (1930). Jälkimmäistä roolia hän oli myös näytellyt näyttämöllä 1924. Vertigo – punainen kyynel
Vertigo – Punainen kyynel ("Vertigo") on Alfred Hitchcockin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1958. Sitä pidetään yleisesti Hitchcockin parhaana elokuvana, jonka maine on vain kasvanut sen uusintaensi-illan jälkeen 1983. Sitä pidetään myös yhtenä kaikkien aikojen parhaista elokuvista: "Sight & Sound" -lehden kaikkien aikojen kymmenen parhaan elokuvan listalle se kipusi ensimmäisen kerran 1982, ja vuoden 2002 listalla "Vertigo" oli jo toisella sijalla heti "Citizen Kanen" jälkeen. Vuoden 2012 äänestyksessä Vertigo oli ensimmäisellä sijalla.