Milloin kokoomus perustettiin?
Kansallisen Kokoomuksen historia
Kansallisen Kokoomuksen historia alkaa puolueen perustamisella 9. joulukuuta 1918, kun suomettarelaiset ja ne nuorsuomalaiset jotka olivat kannattaneet vielä lokakuussa 1918 saksalaisen kuninkaan valitsemista Suomen valtionpäämieheksi perustivat puolueen. Heidän tavoitteenaan oli tehdä Suomesta monarkia ja samalla lujittaa esivaltaa. Hanke saksalaisen kuninkaan saamiseksi oli kuitenkin menettänyt merkityksensä Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan kuukautta aikaisemmin marraskuussa 1918, jonka seurauksena saksalaissuuntausta kannattanut valtionhoitaja P. E. Svinhufvud joutui eroamaan. Hänen tilalleen valtionhoitajaksi tuli entente-mielinen Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka edisti Suomen suhteita maailmansodan voittaneisiin puoliin, jotka suorittivat interventiota Neuvosto-Venäjää vastaan myös Itä-Karjalassa ja Pohjoisella jäämerellä.
Yhdysvaltain kommunistinen puolue
Yhdysvaltain kommunistinen puolue (CPUSA) syntyi vuonna 1919 Amerikan sosialistisen puolueen Kominterniä tukeneen vasemmistosiiven irtautuessa ryhmäriitojen jälkeen puolueesta ja muodostaessa oman kommunistisen puolueensa. Kommunistit jakautuivat ensiksi tosin kahteen erilliseen puolueeseen, mutta Kominternin vedotessa yhtenäisen puolueen muodostamisen puolesta, kommunistit ryhmittäytyivät laajalti samaan puolueeseen, CPUSA:an. Merkillepantavaa oli siirtolaisten vahva edustus kommunistisessa puolueessa; vain n. 10% jäsenistöstä puhui äidinkielenään englantia. Etenkin suomalaisten suhteellinen osuus puolueen jäsenistä oli suuri: 1920-luvulla ajoittain jopa puolet puolueen jäsenistä oli suomalaistaustaisia. Kansandemokraattiset opiskelijajärjestöt
SOL:n kahtiajakoa ei haluttu heti virallistaa rekisteröimällä uutta yhdistystä. 18. kesäkuuta 1972 perustettiin kuitenkin Kansandemokraattisten opiskelijoiden maata käsittävä neuvottelukunta (KOMN), josta muodostui järjestöjen yhteistyön keskus kahdeksi seuraavaksi vuodeksi. KOJ perustettiin virallisesti vasta 6. lokakuuta 1974 eikä siitä vielä silloinkaan haluttu pitää suurempaa meteliä. Edelleen korostettiin, ettei KOJ:n luominen merkitse uuden liiton perustamista. Tässä vaiheessa se oli kuitenkin helpommin perusteltavissa, sillä SOL oli edellisvuonna ottanut jäsenikseen omat rinnakkaisjärjestönsä Tampereella (TYMR), Turussa (TuMO) ja Oulussa (OuMO). Kansallisen Kokoomuksen historia
Kokoomus kuitenkin jätettiin vaalivoitoistakin huolimatta oppositioon aina vuoden 1987 eduskuntavaaleihin saakka. Se oli poikkeuksellisen pitkä ajanjakso "hovikelpoisuuden" ulkopuolella. Kansallinen Kokoomus
Kokoomuksen juuret ovat 1800-luvun suomalaisuusliikkeessä, joka jakautui kahtia suhtautumisessa Venäjän kasvaviin yhtenäistämisvaatimuksiin. Kesällä 1917 suomettarelaiset (vanhasuomalaiset) vielä vastustivat Suomen itsenäistymistä idänkaupan menettämisen pelossa. Lokakuun vallankumouksen tapahduttua Venäjällä, he alkoivat kannattaa eroa Venäjästä. Varmimmaksi ulkopoliittiseksi takeeksi kansallisesta itsenäisyydestä katsottiin liitto Saksan kanssa. Jotkut kannattivat saksalaissyntyisen kuninkaan valintaa itsenäistyneen Suomen hallitsijaksi. Saksa hävisi ensimmäisen maailmansodan marraskuun alussa 1918 ja joulukuussa 1918 Suomen puoluejako meni uusiksi: Nuorsuomalaisten ja suomettarelaisten tasavaltalaiset perustivat yhdessä kansanpuolueen kanssa 8. joulukuuta Kansallisen Edistyspuolueen. Nuorsuomalaisten ja suomettarelaisten saksalaista kuningasta kannattaneet perustivat Kansallisen Kokoomuksen 9. joulukuuta. Aikomuksena oli edelleen tehdä Suomesta Ruotsin kaltainen monarkia tai ainakin taata laajoin presidentin valtuuksin voimakas toimeenpanovalta. Tunnetuimpia sen ajan kuningasvallan kannattajia olivat muun muassa Pehr Evind Svinhufvud, J. K. Paasikivi, Eero Järnefelt ja Jean Sibelius. Kansalaisdemokraattinen puolue
Puolue perustettiin helmikuussa 1991 Kansalaisfoorumin hajoamisen myötä. Kansalaisdemokraattisen puolueen (ODS) perustamiskokous järjestettiin saman vuoden huhtikuussa, jolloin sen johtoon nousi silloinen valtiovarainministeri Václav Klaus. Vuoden 1992 parlamenttivaalien jälkeen ODS muodosti oikeistolaisen hallituskoalition ja Klausista tuli pääministeri. Hallitus jatkoi myös vuoden 1996 vaalien jälkeen samalla kokoonpanolla, mutta huomattavasti heikentyneenä kärsittyään vaalitappion. Puolueen rahoitukseen liittyvät kiistat puhkesivat ODS:n sisällä vuoden 1997 lopulla, mikä johti lopulta hallituksen kaatumiseen. ODS hajosi, kun osa puolueen johtohenkilöistä muodosti uuden Vapausliitto-puolueen. Kesäkuun 1998 vaaleissa ODS sai toiseksi eniten paikkoja edustajainhuoneeseen ja puolue sopi tukevansa ns. "oppositiosopimuksessa" Sosiaalidemokraattisen puolueen vähemmistöhallitusta. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Puolueen vaikeuksien kulminoituessa 1980-luvun lopussa alkoi ajatus SKP:n ja SKDL:n yhdistämisestä elää uudelleen. Helmikuussa 1990 SKP päätti 22. edustajakokouksessaan siirtää poliittisen toimintansa tehtävänsä uudelle puolueelle, joka perustettiin huhtikuussa. Päällekkäisyyksistä haluttiin eroon ja muutokset Itä-Euroopan poliittisessa tilanteessa vihjasivat aloittamisen uudelta pohjalta olevan kokeilemisen arvoinen suunta. Huhtikuussa 1990 SKP, SKDL ja SNDL yhdistyivät Vasemmistoliitoksi, jossa alussa oli mukana myös SKP(y):n jäseniä. Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue
Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue (SKYP) (ruots. "Finlands Folks Enhets Parti") oli puolue, jonka perusti vuonna 1972 Suomen Maaseudun Puolueesta (SMP) erotettu oppositio. SMP:n eduskuntaryhmän hajoaminen oli poikkeuksellinen tapaus eduskunnan historiassa, sillä ryhmää vaihtoi enemmistö ryhmästä. Kansallisen Kokoomuksen historia
Useista syistä johtuen kokoomus voitti myös vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Jonkin verran voittoääniä jäi kokoomukselle jo vuoden 1968 presidentinvaaleista, mutta Suomi oli juuri silloin voimakkaasti kaupungistumassa ja pikkuporvarillistumassa, ja keskiluokkaisia äänestäjäjoukkoja oli vuonna 1970 runsaahkosti liikkeellä, mistä kokoomus hyötyi. Sen jälkeenkään kokoomus ei enää koskaan vajonnut keskikokoiseksi puolueeksi, vaan se onnistui pysymään ensin yhtenä neljästä suuresta ja sitten yhtenä kolmesta suuresta. Juuri vuoden 1970 vaaleissa kokoomus siis kasvoi keskisuuresta puolueesta maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi (1972 ja 1975 niukasti neljäs sija). Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa kannatus hypähti yli 20 prosenttia, minkä jälkeen kokoomus ei ole menettänyt asemaansa yhtenä kolmesta suuresta puolueesta. Kirkkonummen Perussuomalaiset
Kirkkonummen Perussuomalaiset ry perustettiin huhtikuussa 2008. Perustajajäseniä ovat Oskar Salakari, Simo Grönroos, Ville Salmela ja Viljo Savolainen. Paikalla perustamistilaisuudessa olivat myös Perussuomalaisten silloinen puheenjohtaja Timo Soini ja kansanedustaja Pietari Jääskeläinen. Yhdistys tunnetaan paikallisesti tuttavallisemmin lyhenteellä KirPeä (Kirkkonummen Perussuomalaisten ääni). Kansallinen Kokoomus
1920-luvulla Suomessa oli lyhytikäisiä porvarihallituksia lähinnä siksi, että maan vasemmisto oli heikko ja jakaantunut voimakkaasti kommunisteihin ja tannerilaisiin sosiaalidemokraatteihin sekä siksi, että Maalaisliiton ja Kokoomuksen näkemykset talouspolitiikasta ja maauudistuksesta poikkesivat toisistaan. 1930-luvulle mentäessä Josif Stalinin johtaman Neuvostoliiton uhka vaikutti Suomenkin sisäpolitiikkaan. Kokoomus liittoutui Isänmaallisen kansanliikkeen kanssa ja sai vuonna 1933 historiansa heikoimman vaalituloksen. Porvarihallitus
Kokoomus jäi historiansa pisimpään paitsioon ja pääsi hallitukseen vasta 1987, jolloin muodostettiin sen johtama Harri Holkerin sinipunahallitus. Ennen vuotta 1991 ei ollut kuin ainoastaan yksi porvaripuolueiden edustajista koostuva hallitus nimittäin Keskustapuolueen, RKP:n ja Liberaalisen Kansanpuolueen muodostama Miettusen III hallitus, joka toimi 29. syyskuuta 1976 – 15. toukokuuta 1977. Suomen Kommunistinen Puolue (1996)
SKP:n keskuskomitea erotti kahdeksan oppositiopiirijärjestöä puolueesta 13. lokakuuta 1985. Oppositio ei tähän suostunut, vaan järjestäytyi 23. marraskuuta 1985 Helsingissä, jolloin perustettiin 65-jäseninen "SKP:n järjestöjen toimikunta". Perustettiin myös alueellisia yhtenäisyystoimikuntia. Piirien alaisia jäseniä ja osastoja kehotettiin siirtymään uusiin järjestöihin. Toimikunta kutsui koolle SKP:n järjestöjen edustajakokouksen, joka pidettiin Tampereella 26.–27. huhtikuuta 1986. Edustajien valitseman "SKP:n järjestöjen keskuskomitean" puheenjohtajaksi valittiin SKP:n entinen varapuheenjohtaja Taisto Sinisalo. Huhtikuussa muodostettiin myös vaalijärjestö Demokraattinen Vaihtoehto (Deva). Kesäkuussa kymmenen SKDL:n ryhmästä erotettua järjestöjen keskuskomitean kannattajaa järjestäytyi Devan eduskuntaryhmäksi.
SKP jatkoi erottamisia perjantaina 13. kesäkuuta 1986, jolloin puolueesta saivat lähteä 494 osastoa ja 17 kaupunki- tai aluejärjestöä. Erotettu oppositio otti elokuussa käyttöön nimen "Suomen Kommunistinen Puolue (yhtenäisyys)", ja se kutsui koolle uuden edustajakokouksen. Puheenjohtaja Sinisalon mukaan sana yhtenäisyys puolueen nimessä ilmensi ”lujaa pyrkimystä koota kaikki SKP:n voimat”. SKPy:n "21." edustajakokous kokoontui Espoossa 5.–7. kesäkuuta 1987. SKPy koki itsensä ainoaksi todelliseksi ja oikeaoppiseksi kommunistiseksi puolueeksi Suomessa. SKP:n puheenjohtaja Arvo Aalto oli sen mukaan kaapannut puolueen laittomasti paperijäsenten avulla. Suomen Kommunistinen Puolue (1996)
SKP:n oppositio alkoi jakautua 1970-luvun loppupuolella ja osa marxismi-leninismin nimeen vannoneista alkoi kritisoida myös opposition johtoa. Tätä jyrkkää linjaa ajoi etenkin Markus Kainulainen ja hänen johtamansa . Kun SKPy päätettiin jättää puoluerekisterin ulkopuolelle, Kainulaisen ryhmä vastusti tätä ja vaati uuden virallisen puolueen perustamista. SKPy:n nähtiin takertuneen yhtenäisyys-tunnukseen tilanteessa, jossa se ei enää vaikuttanut realistiselta. Edustajakokouksessa 1987 SKPy:n johto varoitti tämän linjan kannattajia, mutta nämä eivät noudattaneet kehotuksia, vaan alkoivat organisoida uutta puoluetta. Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistinen Työväenpuolue (KTP) perustettiin keväällä 1988. KTP:n perustajat kokivat toiminnallaan turvaavansa itsenäisen marxilais-leniniläisen puolueen olemassaolon Suomessa ja kritisoivat SKPy:tä lähtemisestä revisionistisille gorbatšovilaisille linjoille. Kansallinen Kokoomus
Kokoomuksen puoluekokous valitsi 5. kesäkuuta 2004 puolueen uudeksi puheenjohtajaksi Jyrki Kataisen. Varapuheenjohtajiksi valittiin Marjo Matikainen-Kallström, Paula Risikko ja Jari Koskinen ja puoluesihteeriksi Harri Jaskari. Kataisen kaudella kokoomus nousi Suomen suurimmaksi puolueeksi. Vuodesta 2007 kokoomus on istunut hallituksessa ja vuodet 2011-2015 pääministeripuolueena. Kansallinen Kokoomus
Hallitukseen kokoomus nousi 21 oppositiovuoden jälkeen vuoden 1987 eduskuntavaalien jälkeen, jolloin nimitettiin Holkerin sinipunahallitus, vaikka kokoomus, ruotsalainen kansanpuolue ja keskusta olivat tehneet porvarisopimuksen tavoitteenaan muodostaa porvarihallitus vaalien jälkeen. Vuosina 1987–1991 toimineen hallituksen suurimmat puolueet olivat sosiaalidemokraatit ja kokoomus. Vaalien 1991 jälkeen muodostettiin Esko Ahon porvarihallitus, jota johtivat keskusta ja kokoomus. Kansallinen Kokoomus
Vuonna 2005 kokoomus oli kaikista puolueista kolmanneksi naisvaltaisin ja suurista puolueista kaikkein naisvaltaisin 46 prosentin naisosuudella kun SDP:ssä ja keskustassa 40 prosenttia oli naisia. Vuonna 2008 kokoomus, vihreät ja perussuomalaiset olivat ainoat puolueet joiden jäsenmäärä kasvoi. Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2017 julkaisemassa tutkimuksessa kokoomuksen jäsenten keski-ikä oli 55,6 vuotta, joista yli 60 prosenttia miehiä ja yli puolet asui Etelä-Suomessa. Suurin osa jäsenistöstä on työssäkäyviä, mutta yli 30 prosenttia eläkkeellä. Selvästi yli puolet työssäkäyvistä on ylempiä toimihenkilöitä ja neljäsosa yrittäjiä. Kokoomusjäsenten kotitalouksien mediaanitulo oli 4 400 euroa kuukaudessa. Korkeiden tulojen lisäksi kokoomusjäsenissä korostui korkea koulutustaso, sillä lähes puolella oli ylempi korkeakoulututkinto ja viidellä prosentilla lisensiaatin tai tohtorin tutkinto. Komsomol
Komsomol (, lyh. ВЛКСM, "VLKSM"), "Yleisliittolainen Leninin kommunistinen nuorisoliitto", oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestö. Se perustettiin 28. lokakuuta 1918, ja 1980-luvun alkupuolella sen jäsenmääräksi arvioitiin noin 40 miljoonaa. Samoihin aikoihin se julkaisi 234 nuorisolehteä, joiden yhteislevikki oli noin 76 miljoonaa. Vallankumouksellinen kommunistinen puolue
Ideologialtaan marxilais-leniniläis-maolainen puolue on perustettu vuonna 1975. Kansallisen Kokoomuksen historia
Keskustan kansanedustajan Markku Uusipaavalniemen loikkaaminen Perussuomalaisiin marraskuussa 2010 teki kokoomuksesta ensimmäistä kertaa Suomen eduskunnan suurimman puolueen, jolloin kokoomuksella oli 51 ja toiseksi suurimmalla puolueella keskustalla 50 edustajaa. Keskustan Opiskelijaliitto
Liitto sai alkunsa tarkalleen 23. huhtikuuta 1937 Helsingissä, nimeksi tuli Maalaisliittolaiset ylioppilaat. Syynä liiton perustamiselle oli maalaisliittolaisesti ajattelevien tyytymättömyys Akateemisessa Karjalaseurassa (AKS) noussutta oikeistosuuntausta vastaan. Samalla haluttiin tuoda esiin puoluetunnukset, joita AKS:ssa ei oltu katsottu hyvällä. Ensimmäisen tilaisuuden puhujina olivat mm. Saksan vastustajana tunnetun ulkoministeri Rudolf Holsti sekä poliittisen uransa alussa ollut Urho Kekkonen, joka oli joutunut teoksensa Demokratian itsepuolustus (1934) ja muiden näkemystensä johdosto AKS:n oikeistosiiven hampaisiin. Suomen Keskusta
Puolueen voidaan katsoa syntyneen vuonna 1906, jolloin perustettiin "Suomen Maalaisväestön Liitto" sekä "Etelä-Pohjanmaan Nuorsuomalainen Maalaisliitto", jotka yhdistyivät vuonna 1908 Maalaisliitoksi (lyh. "ML"). Vuonna 1965 nimeksi muutettiin Keskustapuolue. Nykyinen nimi "Suomen Keskusta" otettiin käyttöön vuonna 1988. Lempinimenä puolueella on sanasta "Keskustapuolue" lyhennetty "Kepu". Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Suomalainen Kommunistinen Puolue (SKP) perustettiin 29. elokuuta 1918 Moskovassa. Nimi Suomen Kommunistinen Puolue otettiin käyttöön 1920. Vaatimuksia uudesta puolueesta olivat alkaneet esittää neuvosto-Venäjälle paenneet punaisten johtajat heti sisällissodan päätyttyä ja punapakolaisten keskuuteen syntyikin erilaisia järjestöjä. Uusi puolue oli sen perustajien mielestä välttämätön Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen osoittauduttua kykenemättömäksi johtamaan vallankumousta. Aiemmin Suomessa suhteellisen vähän tunnetut Vladimir Leninin johtaman bolsevikkipuolueen linjaukset saivat nyt tukea suomalaisten etsiessä syitä tappioonsa. Perustetun SKP:n tavoitteeksi asetettiin sisällissodassa kärsittyjen vääryyksien korjaaminen eli uuden kapinan valmistelu Suomessa. Aseellisen toiminnan painotus oli vahva myös alkuaikojen Kominternissa, johon SKP kuului sen perustamisesta (1919) lähtien. Varsin pian SKP:ssa jouduttiin kuitenkin toteamaan, ettei työväenluokka ollut valmis aloittamaan uutta kumousyritystä. Edwin Linkomies
Edwin Linkomies oli kannattanut koulupoikana Nuorsuomalaista Puoluetta, mutta hallitusmuototaistelun yhteydessä hän liittyi monarkismia kannattaneeseen Kansalliseen Kokoomuspuolueeseen ja liukui sen oikeistosiipeen kannattaen yhteistyötä Isänmaallisen kansanliikkeen kanssa. Linkomies toimi myös Suomalais-Saksalaisen seuran puheenjohtajana. Eduskuntaan hänet valittiin 1933 ja hän istui sen varapuhemiehenä 1939–1943. Kokoomuspuolueen puheenjohtajana Linkomies oli 1943–1945. Talvisodan loppuvaiheessa Linkomies kannatti Neuvostoliiton kanssa tehtävää rauhaa kovillakin ehdoilla. Talvi- ja jatkosodan välisen rauhan aikana hän kannatti aktiivisesti saksalaissuuntausta. Kansallinen Kokoomus
Vuoden 2006 puoluekokouksessa Joensuussa kokoomus määritteli itsensä poliittisella kartalla keskusta-oikeistolaiseksi puolueeksi, mikä kirjattiin myös puolueen periaateohjelmaan. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa kokoomus sai 50 paikkaa, mikä oli kymmenen paikan lisäys edellisvaaleihin ja vain yksi paikka vähemmän kuin vaalit voittaneella keskustalla. Kokoomus nousi hallitukseen ja sai Vanhasen toiseen hallitukseen keskustan tapaan kahdeksan ministeriä. Katainen nimitettiin valtiovarainministeriksi, Ilkka Kanerva ulkoasiainministeriksi, Jyri Häkämies puolustusministeriksi, Anne Holmlund sisäasiainministeriksi, Jan Vapaavuori asuntoministeriksi, Paula Risikko peruspalveluministeriksi, Sari Sarkomaa opetusministeriksi ja Suvi Lindén viestintäministeriksi. Kanerva erosi tekstiviestikohun seurauksena huhtikuussa 2008 ja uudeksi ulkoministeriksi kutsuttiin europarlamentista Alexander Stubb. Sarkomaa erosi opetusministerin paikalta joulukuussa 2008 perhesyihin vedoten ja hänet korvasi Henna Virkkunen. Porvarihallitus
Suomalaisessa poliittisessa historiassa porvaripuolueilla tarkoitetaan Kansallista Kokoomuspuoluetta, Maalaisliittoa eli nykyistä Suomen Keskustaa, Kansallista Edistyspuoluetta ja Ruotsalaista Kansanpuoluetta. Voidaan katsoa, että porvarihallituksen synty poliittisessa historiassa on edellyttänyt Kokoomuksen mukana oloa, koska esimerkiksi 1920- ja 1930-luvuilla Maalaisliitto, Edistyspuolue ja RKP profiloituivat keskustahallituksia muodostaviksi porvarillisiksi "keskustapuolueiksi", jotka pyrkivät yhteistyöhön vasemmiston eli Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen kanssa. Nämä keskustahallitukset hallitsivat Suomea käytännössä koko 1920-luvun, kunnes 1930-luvulla tuli yleisporvarilliset hallitukset, jotka tarkoittivat porvarillisen keskustahallituksen täydentämistä Kokoomuksella. Näissä yleisporvarillisissa hallituksissa keskustapuolueiden edustajat kuuluivat pääasiassa puolueidensa oikeistosiipiin. Nasjonal Samling
Nasjonal Samling (kirjaimellisesti "kansallinen kokoomus" tai "kansallinen yhdistyminen") oli Norjassa vuonna 1933 perustettu kansallismielinen ja kristilliskonservatiivinen puolue, joka myöhemmin suuntautui kansallissosialismiin ja tuli tunnetuksi saksalaismiehityksen alaisen Norjan pääpuolueena. Kansallinen Kokoomus
Kesän 2010 puoluekokouksessa kokoomus laati ulko- ja turvallisuuspoliittisen kannanoton, jonka mukaan puolue kannattaa "aktiivista, avointa ja rohkeasti eteenpäin katsovaa" ulkopolitiikkaa. Kannanoton mukaan puolueen arvoihin kuuluu ihmisoikeuksien, oikeusvaltion ja sosiaalisesti vastuullisen markkinatalouden edistäminen. Kokoomus katsoo, että pieni maa lisää kansainvälistä vaikutusvaltaansa olemalla aktiivinen, luotettava ja kekseliäs yhteistyökumppani. Kansallinen Kokoomus
Keskustan vuoden 1995 vaalitappion jälkeen kokoomus muodosti kaksi hallitusta sosiaalidemokraattien kanssa. Paavo Lipposen I (1995–1999) ja II hallitusta (1999–2003) kutsuttiin sateenkaarihallituksiksi. Sinipunapohjan laajennuksena olivat yleensä vihreät, vasemmistoliitto ja ruotsalainen kansanpuolue. Podemos
Podemos (suomeksi "Pystymme") on espanjalainen vasemmistolainen poliittinen puolue, joka perustettiin 2014. Puolue ajaa suoraa demokratiaa, talousjärjestelmän demokratisoimista ja hyvinvointivaltion vahvistamista. Kansallinen Kokoomus
Kokoomus muun oikeiston oheella kannatti selektiivistä koulutusjärjestelmää ja vastusti vasemmistopuolueiden ja keskustan ajamaa peruskoulu-uudistusta, jota nimitettiin halveksivasti "subventiosivistykseksi". Peruskoulusta säädettiin kansanrintamahallituksen johdolla laki vuonna 1968. Thaimaan kommunistinen puolue
Kommunistinen liike Thaimaassa alkoi kerätä kannattajia 1920-luvun loppupuolella aluksi lähinnä taloudellisesti ja poliittisesti huonommassa asemassa olevien etnisten vähemmistöjen parista. Thaimaan kommunistinen puolue perustettiin vuonna 1942 useiden pienempien ryhmittymien yhteenliittymänä, joita johtivat pääasiassa Thaimaan kiinalaiset. Sen pääasiallinen toiminta-alue oli hmongien asuttamat alueet Pohjois-Thaimaassa, laoiden alueet koillisessa ja osissa muslimien asuttamaa etelää. Etelässä toimivat sinne paenneet entiset Malaijan kommunistisen liikkeen vaikuttajat, joilla oli aseellista voimaa. Isanissa alkoivat vaikuttaa puolestaan Laosista ja Vietnamista tulleet kommunistit. Kansallissäätiö
Kansallissäätiö on Kansallista Kokoomusta lähellä oleva säätiö, joka on perustettu 1958. Kansallissäätiö tukee Kokoomuksen Helsingin piiriä ja on puolueen suurimpia vaalirahan lähteitä. Säätiön peruspääoma kerättiin 1960-luvulla kansalaiskeräyksenä. Sijoitusomaisuus on nelisen miljoonaa euroa (2014), josta voidaan jakaa vuotuista tukea keskimäärin noin 100 000 euroa. Säätiö lahjoitti 215 000 euroa kokoomuksen vaalityöhön vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Sitoutumaton kokoomus
ObS perustettiin vuonna 1987 yhteenliittymäksi, joka ei sitoudu puolueiden tiukkoihin ideologioihin ja ohjelmiin. Puolueen politiikka koostuu konservatiivisista, liberaaleista ja radikaaleista ajatuksista ja se on mielestään perinteisen oikeisto-vasemmisto -jaon ulkopuolella. Puolue-, arvovalta- ja henkilöpolitikoinin sijaan ObS arvostaa asiapitoista, yhteistyökykyistä ja tuloksiin perustuvaa asiainhoitoa. Pohjoismaiden neuvostossa ObS kuuluu Konservatiiviseen ryhmään. Suomen kuningaskuntahanke
Valtiomuotokiista hajotti sisällissodan yhdistämän porvarillisten puolueiden kentän ja sen käsitykset yhteisistä pelisäännöistä. Hankkeen kaaduttua oikeisto joutui puolustuskannalle ajettuaan itsensä nurkkaan ja poliittisen keskustan puolueille aukeni lupaava asema. Varsinkin maalaisliitto menestyi seuraavan kevään eduskuntavaaleissa ja nousi suurimmaksi porvarilliseksi puolueeksi. Kuningaskuntahanke toisaalta yhdisti sortovuosien kiivaimmat vastustajat, kun myöntyväisyyslinjaa edustaneet vanhasuomalaiset ja tiukinta perustuslaillisuutta edustaneet Svinhufvudin siiven nuorsuomalaiset ja itsenäisyysaktivistit päätyivät yhdessä uuteen kokoomuspuolueeseen. Kansallinen Kokoomus
1970-luvulla kokoomus alkoi korostaa vapautta ja suvaitsevuutta. Perinteisemmän arvolinjan kannattajia meni muihin puolueisiin. Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)
Britannian työväenpuolue on perustettu 27. helmikuuta 1900 Lontoossa. Sen alkuperäinen nimi oli "Labour Representation Committee", ja se toimi kannattaen työväenliikkeen tukemia parlamenttiehdokkaita. Saatuaan 29 paikkaa ryhmän parlamentin jäsenet päättivät ottaa nimen "The Labour Party" vuonna 1906. Labour muodosti ensimmäisen vähemmistöhallituksensa liberaalipuolueen tuella tammikuussa 1924 pääministerinään Ramsay MacDonald. Konservatiivit kuitenkin palasivat valtaan kuusi kuukautta myöhemmin "Daily Mailin" julkaistua väärennetyn kommunistikauhua herättäneen kirjeen neljä päivää ennen vaaleja. Viron kokoomuspuolue
Viron kokoomuspuolue johti Viroa vuosina 1995–1999 voitettuaan vaalit yhdessä Viron keskustapuolueen kanssa maaliskuussa 1995. Tiit Vähi erosi vapaaehtoisesti 25. helmikuuta 1997 pääministerin virasta asemansa väärinkäytösten takia. Tämän jälkeen pääministeriksi tuli puolueen toinen johtohahmo Mart Siimann. Suomi 1990-luvulla
Suomessa järjestettiin vuosikymmenen aikana kolmet eduskuntavaalit vuosina 1991, 1995 ja 1999. Vuoden 1991 vaalien selkein voittaja oli Suomen Keskusta, kun taas hallitusvastuussa olleet Kokoomus ja SDP kärsivät ankarat tappiot. Vuoden 1995 vaaleissa SDP saavutti suurimman paikkamääränsä toisen maailmansodan jälkeen (63 kansanedustajaa). Kannatustaan menettänyt ja sisäisistä riidoista kärsinyt Suomen Maaseudun Puolue puolestaan koki kohtalonsa samoissa vaaleissa, jolloin se menetti miltei kaikki eduskuntapaikkansa. SMP ajautui vaalien jälkeen konkurssiin ja sen raunioille perustettiin syksyllä 1995 uusi puolue Perussuomalaiset. Liberaalinen Kansanpuolue oli eduskuntapuolueena viimeisen kerran vaalikauden 1991−1995 yhden kansanedustajan voimin. Nuorsuomalaiset-puolueen ja niin sanottu ”Eko-Vihreiden” ainoaksi eduskuntakaudeksi jäi vaalikausi 1995−1999, jolloin edellisellä oli kaksi kansanedustajaa ja jälkimmäisellä yksi.
Vuonna 1990 Suomeen perustettiin uusi puolue Vasemmistoliitto, jolle siirrettiin SKP:n poliittinen toiminta; samalla lakkautettiin SKDL. SKP päätettiin säilyttää puolueena, mutta se teki konkurssin syksyllä 1992 pääosin epäonnistuneiden kiinteistökauppojensa vuoksi. Vasemmistoliiton ulkopuolelle jättäytyneet kommunistit jatkoivat poliittista toimintaansa Kommunistisessa Työväenpuolueessa ja myöhemmin uudelleen perustetussa SKP:ssa, joiden keskinäiset välit ja suhteet Vasemmistoliittoon olivat huonot. Vasemmistoliitto oli hallituspuolueena eduskuntavaaleista 1995 alkaen, jolloin se oli mukana Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Kansallisen Kokoomuksen historia
Esivallan lujittamiseksi kokoomus kannatti verotuksen kiristämistä, jotta valtionkoneistoa ja asevoimia kyettäisiin laajentamaan. Nykyään kokoomus on etääntynyt melko kauas ideologisesta pohjastaan, mutta "koti-uskonto-isänmaa" on edelleen käytännössä puolueelle tärkeä arvopohja. Kokoomuksen liberalisoitumista kuvastaa se, että perinnäisiä arvoja puolustavat, lähinnä kokoomuslaiset, perustivat Kristillisen Liiton ja se, että monet Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajat keskustayhteistyön väljennyttyä siirtyivät Kansalliseen Kokoomukseen. Kansallinen Kokoomus
Kansallinen Kokoomus r.p. (), lyhyemmin kokoomus (lyhenne Kok.) on suomalainen puolue. Kokoomus on nykyisin Suomen toiseksi suurin puolue kansanedustajien määrällä mitattuna ja on keskusta-oikeistolaisen porvarihallituksen jäsen. Puolueen istuva puheenjohtaja on Petteri Orpo, joka on myös nykyinen Suomen valtiovarainministeri. Kansallinen Kokoomus
Kansallisella Kokoomuspuolueella oli kaksi puolueohjelmaa 1919 ja 1920. Puolueen nimi muuttui Kansalliseksi Kokoomukseksi vuonna 1951 ja se sai uuden puolueohjelman 1957. Nykyinen puolueohjelma on vuodelta 2012. Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (, lyh. SED) oli Saksan demokraattisen tasavallan hallitseva kommunistipuolue valtion perustamisesta 1949 aina vuoden 1990 vaaleihin asti. Puolue syntyi vuonna 1946 Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeen kommunistipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen yhdistyttyä kommunistien painostuksen jälkeen. Liitoksen jälkeen puolueella oli yli 1 260 000 jäsentä ja se sai ohjatuissa vaaleissa noin puolet äänistä. Kiinan kommunistinen puolue
1. heinäkuuta 1921 perustettiin Kiinan kommunistinen puolue Shanghain ranskalaisella alueella sijaitsevassa tyttökoulussa, sillä hallinto ei katsonut sitä suopeasti. Puolueessa oli tuolloin 57 jäsentä, joista 12 oli paikalla sitä perustamassa. Sen ero muihin järjestöihin oli aluksi varsin pieni, mutta tilanne muuttui jäsenkunnan myötä. Puolue osallistui Kominterniin. Helsingin Kokoomus
Vuonna 1964 perustettu Vuosaareen Kokoomus on yksi Helsingin Kokoomuksen jäsenyhdistyksistä. Se vastaa omalta osaltaan Kansallisen Kokoomuksen Helsingin järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Vuosaaressa. Yhdistys järjestää lisäksi alueellaan HOK-Elannon valtuuston vaalit ja Vuosaaren seurakunnan kirkolliset vaalit. Kokoomus on ollut vuoden 2007 kuntavaaleista lähtien Vuosaaren suurin puolue. Kansallisen Kokoomuksen historia
Sosiaalivaltion räjähdysmäisesti laajennuttua virkamiesten ja toimihenkilöiden osuus kokonaisväestöstä oli 1970-luvulta alkaen huomattavasti suurempi kuin aiempina vuosikymmeninä. Kokoomus käytännössä omaksui pitkälti roolin, joka oli ollut 1965 toimintansa lopettaneella Suomen Kansanpuolueella. Juho Kusti Paasikivi
Suomen itsenäistymisen aikoihin Paasikivi oli mukana pohjoismaiden hallituksille Suomen julistautumisesta itsenäiseksi valtioksi ilmoittamaan lähetetyssä lähetyskunnassa. Hän kuului monarkian kannattajiin ja liittyi Suomalaisen puolueen seuraajaksi vuonna 1918 perustettuun Kokoomukseen. Suomeen valittiin kuningas, mutta Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan Paasikiven hallitus erosi ja Suomi alkoi ajautua kohti tasavaltaa. Paasikivi toimi rauhanneuvottelijana 1920-, 1930- ja 1940-luvuilla moneen otteeseen. Paasikivi oli myös kolmen hallituksen pääministeri. Vuosina 1936–1939 Paasikivi toimi Suomen lähettiläänä Tukholmassa ja vuosina 1940–1941 Moskovassa. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) perustettiin 29. elokuuta 1918. Se lopetti poliittisen toiminnan 1990, ajautui konkurssiin 1992 ja purettiin 1996. Vuosina 1918-1944 SKP oli kielletty Suomessa mutta Toisen maailmansodan jälkeen 1944 se laillistettiin. Kansallinen Kokoomus
Kunnallisvaaleissa 2008 kokoomus oli suurin puolue 23,5 prosentin kannatuksella. Kokoomus oli suurin puolue myös europarlamenttivaaleissa 2009 ja sai kolme paikkaa Euroopan parlamentissa. Europarlamentissa jatkoivat Itälä ja Korhola, uutena valittiin Sirpa Pietikäinen. Kahden puolueloikkauksen (Markku Uusipaavalniemi keskustasta perussuomalaisiin ja Merikukka Forsius vihreistä kokoomukseen) jälkeen kokoomuksesta tuli eduskunnan suurin puolue ensimmäistä kertaa historiassa marraskuussa 2010. Kansallisen Kokoomuksen historia
Seuraavan vuoden eduskuntavaaleissa kokoomus sai kymmenen lisäpaikkaa. Keskustan Matti Vanhanen sai kuitenkin jatkaa pääministerinä ja keskusta hallituksessa, mutta kokoomus nousi hallitukseen puheenjohtajansa Kataisen johdolla. Muiksi keskeisiksi ministereiksi nousivat muun muassa Häkämies puolustusministeriksi, Anne Holmlund sisäministeriksi ja ulkoministeriksi tuli veteraanipoliitikko Ilkka Kanerva, jota seurasi vuotta myöhemmin europarlamentaarikko Alexander Stubb. Sauli Niinistö palasi yhden kauden mittaisen vapaaehtoisen tauon jälkeen eduskuntaan ja nousi eduskunnan puhemieheksi. Eduskuntaan palasi myös veteraanikansanedustaja Pertti Salolainen, joka nousi heti keskeisimpien kokoomuspoliitikkojen joukkoon ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi, kuten myös Kimmo Sasi perustuslakivaliokuntaan. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Kokoomus nousi suurimmaksi puolueeksi ensimmäisen kerran. Vuoden 2009 eurovaaleissa tuli sen sijaan hieman takapakkia, kuten jo viisi vuotta aiemminkin. Kansallinen Kokoomus
1930-luvun loppupuolella alkoi taloudellinen tilanne maassa parantua ja toiseen maailmansotaan mennessä Maalaisliiton ja SDP:n yhteistyömuodoksi oli muodostunut punamultahallitus. Kokoomus jäi hallitusyhteistyöstä syrjään joitain poikkeuksia lukuun ottamatta. Kansallisen Kokoomuksen historia
Vuoden 1991 vaaleissa kokoomus menetti 13 paikkaa, mutta jatkoi hallituksessa, ja Ilkka Suominen nousi eduskunnan puhemieheksi. Vuonna 1994 tehtävään nousi Riitta Uosukainen. Pertti Salolainen valittiin puolueen johtoon 1991, mutta jo vuonna 1994 häntä seurasi Sauli Niinistö. Niinistö seurasi Iiro Viinasta valtiovarainministerinä 1996. Vuonna 2001 sisäasiainministeri Ville Itälä seurasi Niinistöä puolueen johdossa. Kansallisen Kokoomuksen historia
Suomenkielisten puolueiden entiset monarkistit perustivat Kansallisen Kokoomuspuolueen Helsingissä 9. joulukuuta 1918, päivää sen jälkeen kun tasavaltalaiset olivat perustaneet Kansallisen Edistyspuolueen. Perustamiskokouksessa Vanhalle ylioppilastalolle kokoontuneet yli 600 puoluekokousedustajaa valitsivat kokoomuksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi Hugo Suolahden, joka toimi tehtävässä vuoteen 1920 asti. Suomen kuningaskuntahanke
Saksalaissympatioiden rasittama Paasikiven senaatti erosi 27. marraskuuta 1918 ja Ingman kokosi uuden, monarkisteista ja tasavaltalaisista muodostuneen yhteishallituksen, jonka ulkopuolelle maalaisliitto tosin vielä jäi. Hallituksen vaihdoksen yhteydessä monarkiaan viittava nimitys senaatti korvattiin valtioneuvostolla ja senaattoreista tuli ministereitä. Niin ikään monarkiahankkeen ja saksalaissuuntauksen leimaama Svinhufvud erosi valtionhoitajan tehtävästä 10. joulukuuta ja Mannerheim valittiin hänen tilalleen kaksi päivää myöhemmin. Valtiomuotokiistan hajottama puoluekenttäkin järjestäytyi uudestaan, kun suomalaisten puolueiden tasavaltalaiset perustivat Kansallisen Edistyspuolueen 8. joulukuuta ja monarkistit Kansallisen Kokoomuksen päivää myöhemmin. Kokoomuksen perustavassa kokouksessa päätettiin vielä koettaa toimia monarkian toteutumiseksi tulevien vaalien jälkeen, mutta tästä linjasta peräännyttiin pian. Veikko Vennamo
Vennamo perusti vuonna 1959 uuden puolueen, "Suomen Pientalonpoikien Puolueen", joka muutti myöhemmin nimensä Suomen Maaseudun Puolueeksi. Puolueen toiminta perustui Vennamon persoonaan, ja hän oli SPP:n ainoa kansanedustaja. Vuoden 1962 presidentinvaalien alla Vennamo yhtyi näkyvästi ns. Honka-liittoon, joka kuitenkin hajosi noottikriisin yhteydessä loppusyksyllä 1961. Vuoden 1962 eduskuntavaaleissa Vennamo putosi eduskunnasta 27 äänen marginaalilla, mutta pääsi takaisin 1966 SMP:n ehdokkaana. Eduskuntatyössä SMP ja sen ainoa edustaja eivät löytäneet kumppaneita. SMP:n menestys alkoi vuoden 1968 presidentinvaaleista, joissa ehdokkaana ollut Vennamo sai runsaasti julkisuutta, jota puolueen yleensä oli vaikea saada. Vuoden 1970 vaaleissa puolue sai 18 eduskuntapaikkaa. Uusista kansanedustajista, joista hyvin monella ei ollut aiempaa kokemusta politiikasta, tunnetuimmaksi tuli puoluesihteeri Eino Poutiainen, jolla oli ollut keskeinen osuus SMP:n vaalimenestyksessä. Puolueväki oli kuitenkin hajanaista, ja 1972 siitä erosi joukko, joka perusti Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen (SKYP). SMP:lle jäi eduskuntaan kuusi paikkaa. PASOK
PASOK perustettiin 3. syyskuuta 1974 Kreikan sotilasjuntan kaaduttua ja demokratian palatessa maahan. Puolueen perustajana oli Andreas Papandreu, entisen pääministeri Georgios Papandreun poika. Juntan kaatumisen jälkeen seuranneissa marraskuun 1974 vaaleissa PASOK sai vain 13,5 % äänistä ja parlamentissa 15 paikkaa 300:sta jääden oikeistolaisen Konstantinos Karamanlisin Uuden demokratian (ND) ja Georgios Mavrosin antirojalistisen keskustapuolueen Enosi Kentrou-Nees Dynameisin taakse. Seuraavissa, marraskuussa 1977 järjestetyissä, vaaleissa PASOK tuplasi äänimääränsä ja sai 92 paikkaa parlamentissa. Kansallinen Kokoomus
Petteri Orpo valittiin puolueen puheenjohtajaksi toisella äänestyskierroksella Lappeenrannan puoluekokouksessa 11. kesäkuuta 2016. Orpo otti tämän jälkeen Stubbin paikan valtiovarainministerinä Sipilän hallituksessa. Sosiaalidemokratia
Järjestäytynyt sosiaalidemokraattinen liike Suomessa sai alkunsa 1899 kun työväenyhdistysten edustajat ympäri maan perustivat Suomen työväenpuolueen, joka myöhemmin oli kehittyvä Suomen sosialidemokraattiseksi puolueeksi (Suomessa puolue kirjoittaa nimensä aina "yhdellä aalla"). Edustajat julistivat Forssan ohjelmassa listan tavoitteita, jotka he asettivat puolueelle poliittisen päätöksentekoprosessin kautta toteutettaviksi. Tavoitteisiin kuuluivat, muun muassa yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, suhteellinen vaalijärjestelmä, lainsäädäntöoikeuden asettaminen kansalle (monarkin sijaan), yhdistymis-, kokoontumis-, paino-, ja sananvapaudet, työajan määrääminen 8-tuntiseksi, oppivelvollisuus, maksuton opetus, naisten ja miesten yhdenvertaisuus, työsuojelulainsäädännön kehittäminen, progressiivinen verotus sekä maksuton lääkärin apu. Vasemmistoliitto
Puolue luotiin vuonna 1990 Suomen Kansan Demokraattisen Liiton ja Suomen Kommunistisen Puolueen pohjalle. Kyseisen vuoden lopulla myös Demokraattisen Vaihtoehdon kansanedustajat liittyivät puolueeseen. Uusi Suometar
Venäjän-poliittisen tilanteen kärjistyttyä 1890-luvulla Uusi Suometar omaksui varovaisen, hallitsijalle osoitettua lojaalisuutta korostavan asenteen. Tosin Suomen oikeudellista asemaa puolustettiin ja Helmikuun manifestin julkaisemista arvosteltiin, mutta päälinjaksi muotoutui J. R. Danielsonin ja E. G. Palménin muotoilema maltillinen myöntyvyys venäläisten vaatimuksiin nähden.
Kun nuorsuomalaisten perustama Päivälehti alkoi ilmestyä vuonna 1890, Uuden Suomettaren ylivalta maan suurimpana suomenkielisenä sanomalehtenä alkoi murentua. Lehtien välinen kilpailu johti myös katkeraan keskinäiseen kiistelyyn ”suomettarelaisen” myöntyvyyslinjan ja perustuslaillisen ”Nuoren Suomen” edustajien kesken. Sisällissodan jälkiselvittelyiden yhteydessä vuonna 1918 osa monarkiaa kannattavista nuorsuomalaisista ja aktivisteista perusti yhdessä vanhasuomalaisten kanssa uuden puolueen, Kansallisen kokoomuksen. Tässä yhteydessä Uusi Suometar lopetettiin ja uuden puolueen äänenkannattajaksi perustettiin sanomalehti Uusi Suomi Kansallisen Kokoomuksen historia
Eduskuntaryhmää johtivat Antero Salmenkivi (1975–1979), Pentti Sillantaus (1979–1983), Matti Jaatinen (19831–984) ja Ulla Puolanne (1984–1987). Maltillinen kokoomus
Perinteisesti Maltillinen kokoomus on kamppaillut keskusta-oikeiston johtoasemasta Keskustapuolueen ja Kansanpuolueen kanssa, mutta vuoden 1979 vaalien jälkeen kokoomus on pitänyt hallussaan Ruotsin toiseksi suurimman puolueen asemaa sosiaalidemokraattien jälkeen. Maltillinen kokoomus on ollut toisen maailmansodan jälkeen hallituksessa kolmesti: vuosina 1976–1982 pienempänä hallituspuolueena sekä pääministeripuolueena vuosina 1991–1994 ja 2006–2014. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Vaaleja varten perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL), jonka tarkoituksena oli olla laaja demokraattinen yhteistyöjärjestö. Käytännössä siitä kuitenkin muodostui vain sosiaalidemokraateista vasemmalle olleiden puolue, jossa SKP:lla oli aina hallitseva asema. Ensimmäisissä eduskuntavaaleissaan 1945 SKDL sai 49 kansanedustajaa ja nousi heti lähes suurimmaksi puolueeksi. Puolue meni mukaan hallitukseen ja 26. maaliskuuta 1946 pääministeriksi nostettiin SKDL:n Mauno Pekkala, jonka hallitus kesti kaksi vuotta. Vaaleissa 1948 SKDL koki tappion eikä sitä tämän jälkeen päästetty hallituksiin ennen 1960-luvun puoliväliä. Pohjois-Karjalan Kokoomus
Pohjois-Karjalan Kokoomus oli yksi Kokoomuksen piirijärjestöistä. Vuonna 2013 piiri yhdistyi Pohjois-Savon kokoomuksen kanssa Savo-Karjalan kokoomukseksi. Kommunismi Suomessa
SDP:n sisällä heti vuosisadan alkuvuosina alkanut keskustelu sosialismiin siirtymisen tavasta sai uutta virtaa, kun vuoden 1916 eduskuntavaaleissa sosialidemokraatit saivat eduskuntaan ehdottoman enemmistön. Kesällä 1917 eduskunnan hajotuksen jälkeen pidetyissä vaaleissa puolue kuitenkin menetti enemmistönsä. Enemmistön mentyä puolueen johto joutui muutoinkin kiristyneessä sisäpoliittisessa tilanteessa taipumaan välittömästi vallankumouksella sosialismiin siirtymistä vaatineiden edessä, ja vuoden 1918 alussa Suomi ajautui sisällissotaan. Sota päättyi vallankumouksellisten tappioon ja sen johtomiehet pakenivat Venäjälle. Maltillinen, sotaan osallistumisesta pidättäytynyt vähemmistö nousi sosialidemokraattisen liikkeen johtoon ja ohjasi puoluetta yhteistyötä korostavalle, revisionistiselle linjalle. Pakolaiset puolestaan perustivat Moskovassa 1918 Suomen kommunistisen puolueen, joka julistettiin välittömästi Suomessa laittomaksi.
SKP aloitti maanalaisen toiminnan, vaikka edellytykset uudelle vallankumoukselle olivat käytännössä olemattomat. Kommunistit perustivat lailliseksi järjestökseen Suomen sosialistisen työväenpuolueen, joka osallistui vuoden 1922 eduskuntavaaleihin. Vuonna 1923 puolue kuitenkin lakkautettiin ja sen eduskuntaryhmä sekä puoluekoneisto pidätettiin. Tilalle perustettu Sosialistinen työväen ja pienviljelijäin vaalijärjestö sai toimia vuoteen 1930 asti, kunnes Lapuan liikkeen väkisin läpirunnomat niin sanotut kommunistilait tekivät kommunistien laillisesta järjestötoiminnasta käytännössä mahdotonta. Porvarihallitus
Ellei Tuomiojan hallitusta lueta mukaan, Kokoomus tuli toisen maailmansodan jälkeen ensimmäisen kerran hallitukseen vuonna 1958, jolloin muodostettiin Fagerholmin III hallitus. Siinä olivat mukana sekä Kokoomus, Maalaisliitto että SDP. Tämä hallitus joutui kuitenkin jo seuraavan vuoden alussa eroamaan ulkopoliittisisten ongelmien, yöpakkaskriisin vuoksi. Tämän jälkeen SDP joutui yhtäjaksoisesti oppositioon vuoteen 1966 saakka. Kansallisen Kokoomuksen historia
Vuonna 2006 kokoomuksen presidenttiehdokkaana oli Sauli Niinistö. Vaaleissa käytiin toinen kierros, jonka voitti istuva presidentti Tarja Halonen Niinistön jäädessä toiseksi. Kokoomuksen Nuorten Liitto
1990-luvulla länsisuuntaus valtasi nopeasti alaa kokoomusnuorissa. Vuonna 1995 liitossa nähtiin Nato-jäsenyys loogisena jatkona EU-jäsenyydelle, mistä eteenpäin Nato-jäsenyys on kuulunut KNL:n keskeisiin poliittisiin tavoitteisiin. Myös 1960-luvulla hylätyt oikeistoarvot alkoivat tehdä uutta tulemistaan, kun "isänmaahan kohdistuvan kiintymyksen ja kansallisen kulttuurin ylläpitäminen" nostettiin KNL:n sääntöjen tarkoituspykälään. Tuure Junnila
Vielä vuoden 1968 vaaliin kokoomus asetti oman presidenttiehdokkaan, Matti Virkkusen. Vasta puheenjohtaja Juha Rihtniemen aikana kokoomus alkoi muuttua Kekkos-puolueeksi muiden suurten puolueiden tapaan kannattaen jo 1973 Urho Kekkosen valintaa neljännelle kaudelle ilman presidentinvaalia poikkeuslailla vuosiksi 1974–1978 ETYKin varmistamiseksi. Junnila vastusti vuoden 1973 poikkeuslakia ja julkaisi ""Vallankaappaus lain ja oikeuden varjolla – Poikkeuslakitaistelu lain vastustajan näkökulmasta"" -pamfletin, missä hän kävi läpi poikkeuslakimenettelyn eri vaiheita. Kansallinen Kokoomus
Vuonna 2001 kokoomuksen puheenjohtajaksi valittiin Ville Itälä. Varapuheenjohtajiksi valittiin Jari Koskinen ja Jyrki Katainen. Eduskuntavaaleissa 2003 kokoomus sai 18,6 prosentin ääniosuuden ja eduskuntaan valittiin 40 kokoomuslaista kansanedustajaa. Kokoomus siirtyi oppositioon. Maltillinen kokoomus
Maltillinen kokoomus (, M, yleisimmin ruotsiksi "Moderaterna": ”Maltilliset”) on ruotsalainen keskusta-oikeistolainen poliittinen puolue. Maltillisen kokoomuksen juuret juontavat 1800-luvulle, kun Ruotsin valtiopäivien konservatiiviset edustajat liittoutuivat "Allmänna valmansförbundet" -nimen alle. Virallisesti puolue perustettiin vuonna 1904 nimellä "Högerpartiet" (). Vuonna 1969 puolue otti käyttöön nykyisen nimensä. Maltillinen kokoomus on ollut aatteelliselta pohjaltaan konservatiivinen, mutta ainakin 1980-luvulta asti puolueessa on nähty liberaaleja suuntauksia. Vasemmisto
SKP:n enemmistön ja SKDL:n seuraajaksi perustettiin vuonna 1990 Vasemmistoliitto (Vasemmisto). Nykyisin puoluerekisterissä ovat SDP:n ja Vasemmiston lisäksi myös SKP:n vähemmistön johdolla muodostettu nykyinen Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) sekä Kommunistinen Työväenpuolue – Rauhan ja Sosialismin puolesta (KTP) ja Suomen Työväenpuolue (STP). Laillisuusrintama
Laillisuusrintama oli 1930-luvun alussa äärioikeiston nousua vastaan syntynyt poliittinen ryhmittymä, jonka muodostivat Edistyspuolue, Maalaisliitto, RKP ja SDP. Kokoomus jäi sen ulkopuolelle, sillä sen suhtautuminen äärioikeistoon ei ollut yhtenäinen.. Laillisuusrintama äärioikeistoa vastaan oli ollut kytemässä, mutta sen syntysanat lausuttiin vasta lokakuussa 1930 tapahtuneen K. J. Ståhlbergin kyydityksen jälkeen, ja varsinaisesti laillisuusrintama perustettiin sosialidemokraattien ja porvarillisten puolueiden muodostamana vasta sen ulkopoliittisen selkkauksen jälkeen, johon IKL oli sotkeutunut. Isänmaallinen kansanliike
Samaan aikaan IKL:n perustamisen kanssa kärjistyi Kokoomuksen sisäinen kriisi. Aluksi erotettiin "Uuden Suomen" päätoimittaja Kaarlo Koskimies ja pääkolumnisti K. N. Rantakari ja tilalle nostettiin S. J. Pentti. Seuraavaksi Eino Suolahden ja Edwin Linkomiehen johtama "lapualaissiipi" nosti puolueen puheenjohtajaksi professori Kyösti Haatajan tilalle pappispoliitikko Paavo Virkkusen. Valmistauduttaessa vuoden 1933 eduskuntavaaleihin IKL päätti salaa, että vaaleihin lähdettäisiin vaaliliitossa Kokoomuksen ja ehkä muidenkin ryhmien kanssa, mutta niiden jälkeen liike muodostaa oman eduskuntaryhmänsä. "Isänmaallinen vaaliliitto" sai vain 16,9 prosenttia annetuista äänistä ja 32 kansanedustajaa. Kokoomukselle jäi ainoastaan 18 eduskuntapaikkaa, mikä oli sen historian heikoin tulos; jopa Ruotsalaisella Kansanpuolueella oli kolme kansanedustajaa enemmän. Korostaakseen omaperäisyyttään IKL.n eduskuntaryhmä saapui valtiopäivien avajaisiin uudessa järjestöpuvussa, johon kuuluivat musta pusero ja sininen solmio. Oma eduskuntaryhmä teki IKL:stä puolueen, vaikka liike ei itse koskaan käyttänyt eikä halunnut käytettävän itsestään tätä nimitystä. Liikkeen keulakuvaksi oli vuonna 1932 nostettu vankilassa istunut Lapuan liikkeen johtohahmo Vihtori Kosola, mutta hän muodostui liikkeelle vähitellen painolastiksi ja hänet syrjäytettiin lopullisesti vuonna 1936. Pohjanmaan kokoomusnaiset
Pohjanmaan Kokoomusnaiset on Vaasan vaalipiirin alueella toimiva Kokoomuksen Naisten Liitto ry:n ja Kansallinen Kokoomus r.p:n 17.2.1979, rekiste­röity jäsenpiiri. Piiriin kuuluu 16 jäsenyhdistystä ja satoja aktiivisia jäseniä. Kokoomuksen Nuorten Liitto
Kokoomuksen Nuorten Liiton linja säilyi emopuoluetta vasemmistolaisempana vielä läpi koko 1980-luvun, mutta vähitellen liiton linja alkoi siirtyä länsimielisemmille linjoille. Merkittävä rajapyykki saavutettiin, kun kokoomusnuoret keväällä 1990 ensimmäisenä merkittävänä ja näkyvänä poliittisena organisaationa vaati Suomen jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aloite, jossa vaadittiin täysjäsenyyden hakemista seuraavalla vaalikaudella tehtiin puoluevaltuustolle 17. huhtikuuta 1990. Vaikka KNL:n panos ei ollut Suomen EU-jäsenyyden suhteen ratkaiseva, kykeni liitto vauhdittamaan asian etenemistä valtakunnalliseen yleispoliittiseen keskusteluun enemmän kuin sen kokoonsa nähden olisi luullut pystyvän. Jäsenyyshanke myös yhdisti liittoa henkisesti ja poliittisesti, vähentäen samalla aiempia poliittisia linjaerimielisyyksiä. Lapuan liike
Koko kansanliikkeen ideologisena pohjana ja historiallisena taustana oli Suomen sisällissota ja muut vuosien 1917–1918 tapahtumat. Sodan jälkeen näytti siltä, että äärimmäinen vasemmisto oli pyyhitty pois Suomen poliittiselta kartalta, eikä Suomen porvarillista demokratiaa uhattu. Kuitenkin Neuvostoliitossa perustettu Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) alkoi toimia Suomessa 1920-luvulla Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) (1920-1923) ja sen seuraajan Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestön (STPV) (1924–1930) kautta. Kommunistit saivat eduskuntavaaleissa vuonna 1922 27 paikkaa, vuonna 1924 18 paikkaa, vuonna 1927 20 paikkaa ja vuonna 1929 23 paikkaa. Kansallisen Kokoomuksen historia
Puolueen tausta oli autonomian ajan vanhasuomalaisessa liikkeessä ja fennomaniassa. Vuonna 1918 puolue sai vahvistuksekseen Nuorsuomalaisen puolueen ne voimat, jotka olivat valtiosääntökiistan yhteydessä kannattaneet saksalaisen kuninkaan valitsemista. Kokoomukseen tuli nuorsuomalaisten lisäksi myös jonkin verran kansanpuoluelaisia. Pohjois-Karjalan Kokoomus
Ehkä kuuluisin Pohjois-Karjalasta Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä valittu kokoomuslainen on ollut Onni Talas (vuoteen 1895 Gratschoff), joka oli senaattori itsenäistymisvaiheissa. Hän edusti ensin Nuorsuomalaista puoluetta 1909–1918 ja sitten Kokoomusta 1918–1919 siirtyen Viipurin läänin itäiseen vaalipiiriin tullen valituksi vielä 1927 kolmeksi vuodeksi kansanedustajaksi. Suomen Kansanpuolue
Kansanpuolue perustettiin helmikuussa 1951 Kansallisen Edistyspuolueen maakunnallisten järjestöjen ja Itsenäinen Keskiluokka -puolueen yhdistyttyä. Perustamiskokouksensa Suomen Kansanpuolue piti Laulumiesten ravintolassa Helsingissä 3. helmikuuta 1951. Ensimmäinen puheenjohtaja oli metsäekonomian professori Eino Saari. Suomalainen puolue
Suomi itsenäistyi vuonna 1917 nuorsuomalaisen P. E. Svinhufvudin johdolla, mitä seuranneen sisällissodan jälkeen Suomalainen ja Nuorsuomalainen puolue lakkautettiin ja tilalle perustettiin Kansallinen Kokoomuspuolue ja Kansallinen Edistyspuolue (1918), jotka eivät täysin noudattaneet puoluerajoja, vaan mm. nuorsuomalaisten "pääskyset" ja monarkistit liittyivät pääosin Kokoomukseen ja jotkut vanhasuomalaiset Edistyspuolueeseen. Itsenäisen Suomen historia
Radikaaleimmat sosiaalidemokraatit pakenivat Venäjälle sisällissodan loppuvaiheessa ja perustivat siellä elokuussa 1918 Suomalaisen Kommunistisen Puolueen, joka ei saanut toimia laillisesti Suomessa. Niinpä SKP liittolaisineen perusti lailliseksi muodokseen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen, joka sai vuoden 1922 vaaleissa 27 paikkaa. Poliisi kuitenkin pidätti kaikki sen kansanedustajat maanpetoksesta syytettynä ja kielsi puolueen vuonna 1923. Kommunismin kasvun myötä järjestyi fasistinen Lapuan liike, joka 1929–1932 toimi kommunistisia sanomalehtiä vastaan, järjesti massamielenilmauksia ja terrorisoi yksittäisiä kansalaisia toimeenpanemalla muilutuksia. Kommunisteja estettiin osallistumasta 1930 vaaleihin ja kommunistien toiminta kaikissa muodoissaan kiellettiin. Kommunistilaeilla rajoitettiin paino-, yhdistymis- ja kokoontumisvapautta. Vasemmistoliitto
Vasemmistoliitto perustettiin 28.–29. huhtikuuta 1990 Helsingin Kulttuuritalolla ja jäähallissa pidetyssä avoimessa kokouksessa, johon otti osaa 3 500 kannattajaa. Pohjois-Savon Kokoomus
Pohjois-Savon Kokoomus ry oli vuosina 1920-2013 Pohjois-Savon vaalipiirissä toiminut Kansallisen Kokoomuksen piiriyhdistys. Sen puheenjohtaja oli Pekka Leskinen, varapuheenjohtajat Jaakko Kekoni ja Tiina-Liisa Liukkonen sekä toiminnanjohtaja Eeva-Liisa Perki-Latvaniemi. Vuonna 2013 piiri yhdistyi Pohjois-Karjalan Kokoomuksen kanssa Savo-Karjalan Kokoomukseksi. Tiit Vähi
Vähin perustama kokoomuspuolue, joka oli vallassa 1995–1999, hajosi vuonna 2001. Likud
Likud (, yhtenäisyys, liitto tai kokoomus) on vuonna 1973 perustettu keskusta-oikeistolainen puolue Israelissa. Sen muodostivat Vapaa keskusta, Laam ja Gahal saman vuoden vaaleja varten. Sen puheenjohtaja on Benjamin Netanjahu. Likud tunnetaan tiukasta linjastaan Palestiinan- ja Lähi-idän kysymyksissä. Kokoomuksen Nuorten Liitto
1980-luvun alussa KNL:ssä käytiin suuri vääntö siitä, tulisiko liiton liittyä Neuvostoliiton tukemaan Suomen Rauhanpuolustajiin. Ilkka Kanerva ja KNL:n tuolloinen puheenjohtaja Unto Hämäläinen kannattivat liittymistä, kun taas Ben Zyskowiczin johtama liiton sisäinen oppositio vastusti jäsenyyttä. Jäsenyys jäi lopulta hakematta, kun vuoden 1981 liittokokouksessa Zyskowiczin "maltillinen oikeisto" sai liittojohdon vetämään rauhanpuolustajakysymyksen pois asialistalta. Kun pian seuranneeseen kokoomuksen puoluekokoukseen tuli yllättävä tieto Kekkosen erosta, merkitsi se uuden ajan alkamista eikä liittymisasiaan enää palattu. Ylioppilasoikeisto
Ylioppilasoikeisto oli suomalainen joulukuussa 1945 perustettu ylioppilaiden aatteellinen järjestö, joka oli lähellä kokoomusta. Perustamisensa jälkeen siitä tuli maan suurin opiskelijajärjestö. Järjestön puheenjohtajana toimi kokoomuksen kansanedustaja Päiviö Hetemäki ja varapuheenjohtajana Kokoomuksen Nuorten Liiton koulutuspäällikkö Veikko Sjöblom. Punaisen Valpon Aimo Aaltosen vaikutuksesta järjestö lakkautettiin "fasistisena" välirauhansopimuksen 21. artiklan mukaan 16. toukokuuta 1946. Lakkauttaminen liittyi vappuna 1946 Helsingissä sattuneisiin vähäisiin välikohtauksiin, joiden yhteydessä ylioppilaat olivat muun muassa laulaneet Vanhan ylioppilastalon edessä Vala-laulua kommunistien vappumarssin kulkiessa ohi. Kommunismi Suomessa
SKP lakkautettiin vuonna 1992 puolueen mentyä vararikkoon 1980-luvun lopun pörssiseikkailujen seurauksena. SKP:n lisäksi sotkuissa hävitettiin vuosikymmenien aikana hankittu niin sanottu punapääoma. Puolueen kaaderit olivat jo 1990 perustamassa Vasemmistoliittoa, jolloin SKP:n poliittinen toiminta lakkasi. Vasemmistoliittoon meni mukaan myös pääosa SKP:n entisestä vähemmistöstä. Vasemmistoliiton asiakirjoissa ei puhuta kommunismista tai sosialismista, sillä puolue on perustamisestaan lähtien tarkoituksellisesti tehnyt eroa näihin käsitteisiin. Böömin ja Määrin kommunistinen puolue
KSČM perustettiin 1989 Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen ylimääräisessä kokouksessa, jossa päätettiin perustaa puolue Böömin ja Määrin alueille, joista tuli Tšekin tasavalta. Tätä ennen kommunistit olivat seuranneet NKP:n linjaa, jossa kansallisia puolueita perustettiin vähemmistökielten ja -kulttuurien alueille, mutta ei valtaväestöä varten. Vuonna 1990 Tšekkoslovakian kommunistisesta puolueesta tuli Böömin ja Määrin puolueen ja Slovakian puolueen liittopuolue, joka hajosi 1992 kun Slovakian kommunistinen puolue muutti nimensä Demokraattisen vasemmiston puolueeksi ja erosi. Kansallisen Kokoomuksen historia
Kokoomus pyrki muuttamaan suhtautumistaan presidentti Urho Kekkoseen ja samalla välillisesti myös hälventämään Neuvostoliiton ulkopoliittisia epäluuloja sitä kohtaan hallituspuolueena. Tämä ei sopinut kaikille, minkä vuoksi muodostettiin Perustuslaillinen kansanpuolue korostamaan ristiriitaa, mikä aiheutui Kekkosen valitsemisesta presidentiksi vuosiksi 1974–1978 käymättä presidentinvaalia julistamalla asia 5/6 enemmistöllä kiireelliseksi ja säätämällä perustuslaista poikkeava laki. Muutokseen pyrkineitä kokoomuslaisia sanottiin remonttimiehiksi. Puoluerekisteri
Suomessa puoluerekisterin pitäminen tuli välttämättömäksi 10. tammikuuta 1969 hyväksytyn puoluelain vuoksi. Helmikuun alussa 1969 perustettuun puoluerekisteriin merkittiin kaikki silloiset eduskuntapuolueet: Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, Keskustapuolue, Suomen Kansan Demokraattinen Liitto, Kansallinen Kokoomus, Ruotsalainen Kansanpuolue, Liberaalinen Kansanpuolue, Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto ja Suomen Maaseudun Puolue sekä Suomen Kommunistinen Puolue. Kansallinen Kokoomus
Kesäkuun 2006 Joensuun puoluekokouksessa hyväksytyn periaateohjelman mukaan puolueen tavoitteena on omasta ja toisten elämästä vastuuta kantavien ihmisten yhteiskunta siten, että jokaiselle mahdollistetaan hyvän elämän edellytykset. Kokoomukselle tärkeää on ihmisen vapaus ja vastuu omassa toiminnassaan. Kokoomus ilmoittaa tavoitteikseen kansallisen perinnön, Suomen kielten ja kulttuurien vaalimisen ja tukemisen, koko kansan osaamis- ja sivistystasosta huolehtimisen sekä työn ja yrittäjyyden edistämisen. Kokoomus kertoo edistävänsä ihmisten, yritysten ja yhteiskunnan vastuuta sekä kunnioittavaa asennetta luontoa ja ympäristöä kohtaan. Kokoomuksen mukaan sitä yhdistäviä ajatuksia ovat vapaus, vastuu ja demokratia, mahdollisuuksien tasa-arvo, sivistys, kannustavuus, suvaitsevaisuus ja välittäminen. Keskeistä sille on vapauden ja vastuun tasapainon tavoittelu sekä yksilöllisyyden ja yritteliäisyyden korostaminen. Euroopan unioni luo puolueen näkemyksen mukaan turvallisuutta ja hyvinvointia. Kokoomus myös suhtautuu myönteisesti yhteiseen puolustukseen. Kansallisen Kokoomuksen historia
1970-luvulle saakka kokoomus oli voimakkaasti teollisuuden, pääomapiirien ja suuromistajaluokan puolue, mutta se ryhtyi 1960-luvulta alkaen muuttumaan keskiluokkaiseksi ja toimihenkilökentän konservatiiveja kerääväksi puolueeksi. Virkamiehet ja toimihenkilöt olivat 1970-luvulla jo päässeet sodanjälkeisestä palkkakuopastaan, jolloin niiden edunvalvonta ei enää ollut radikaalia vaan konservatiivista. Vuosina 1951–1965 kokoomuksen paha kilpailija porvariston äänistä oli Suomen Kansanpuolue. Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue
Erotetut 12 kansanedustajaa ilmoittivat 5.12.1972 perustaneensa uuden puolueen, joka sai pian nimekseen Suomen kansan yhtenäisyyden puolue (SKYP). SKYP merkittiin puoluerekisteriin 29. joulukuuta 1972. Eduskunnassa hyväksyttiin 28. joulukuuta 1972 puoluetukea koskeva lainmuutos, joka mahdollisti toiseen eduskuntaryhmään siirtyneiden kansanedustajien puoluetuen saamisen, mikäli siirtyjiä on yli puolet eduskuntaryhmän kansanedustajista. Näin SKYP sai puoluetukea 12 kansanedustajastaan ja SMP menetti vastaavan osuuden. Talvella 1973 siirtyi vielä kansanedustaja Arvo Sainio SMP:stä SKYP:hen, kun puolueen jäsenet auttoivat hänet irti velkakahleistaan Veikko Vennamoon. Vennamo kutsui entisiä tovereitaan "seteliselkärankaisiksi" väittäen heidän jättäneen puolueen sen tähden, että he saisivat puoluetuen itselleen. Kreikan kommunistinen puolue
Puolue perustettiin 4. marraskuuta 1918 Tessalonikissa nimellä Kreikan sosialistinen työväenpuolue (Σοσιαλιστικό Εργατικό Κόμμα Ελλάδας, Sosialistiko Ergatiko Komma Elladas, SEKE). Perustaja oli kreikanjuutalainen opettaja ja työväenliikkeen aktivisti Avraam Benaroya. SEKE vastusti vuoden 1919–1922 Kreikan ja Turkin sotaa ja piti sitä imperialistisena ja kehotti sotilaita kääntämään aseensa kuningasta vastaan. Kansallisen Kokoomuksen historia
Kansanliikkeenä alkanut Lapuan liike päättyi Mäntsälän kapinaan ja ryhtyi hakemaan parlamentaarisempia muotoja Isänmaallisena kansanliikkeenä. Mäntsälän kapinan lopetti verettömästi kokoomuslainen presidentti P. E. Svinhufvud pitämällä esivallan kunnioittamiseen vetoavan radiopuheen, jossa hän kehotti lapualaisia palaamaan rauhassa kotiinsa. Nykypäivä
Nykypäivä on vuonna 1955 perustettu kerran kuukaudessa ilmestyvä Kansallisen Kokoomuksen järjestöjulkaisu, joka on ollut puolueen pää-äänenkannattaja 1970-luvulta lähtien. Nykypäivä ilmestyi kerran viikossa syyskuuhun 2015 asti, jolloin lehti muuttui kerran kuukaudessa ilmestyväksi. Painetun lehden levikki on vuonna 2014 ollut 20 009. Ukrainan uudistettu kommunistinen puolue (KPUO)
Puolue on perustettu vuonna 2000, kun se irtosi Ukrainan kommunistisesta puolueesta (KPU). Uudistettu kommunistinen puolue osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa vuonna 2002. Se sai 362 712 ääntä eli 1,39 % äänistä, eikä yhtään kansanedustajaa. Suurimmat ääniosuudet se sai Krimin (2,5 % äänistä), Zaporižžjan (2,12 %) ja Odessan (2,09 %) vaalipiireissä. Suomen Kommunistinen Puolue
SKP perustettiin elokuussa 1918 Moskovassa nimellä "Suomalainen Kommunistinen Puolue" ja nimi muutettiin 1920. Puolueen perustajat olivat lähinnä Venäjälle Suomen sisällissodan jälkeen paenneita punaisia ja heidän poliittisen hallintonsa kansanvaltuuskunnan jäseniä, joista monet olivat toimineet aiemmin SDP:n johtotehtävissä. SKP:n perustavaan kokoukseen osallistui 23 eli hieman yli puolet sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän vangitsemiselta ja/tai teloituksilta välttyneistä jäsenistä, joiden edustajantoimi oli katsottu lakanneeksi 16. toukokuuta 1918. SKP oli perustamisestaan lähtien kielletty Suomessa, ja monet sen johtajista oleskelivat suurelta osin Neuvostoliitossa. SKP kuitenkin rakensi 1920-luvun alussa Suomeen maanalaisen verkoston ja puolueella oli vaikutuksensa moniin julkisiin järjestöihin kuten Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen. Sisä-Suomi
Vuonna 1918 perustetun "Keskisuomalaisen" siirryttyä edistyspuolueen kannattajaksi Jyväskylän kokoomuslaiset ryhtyivät Sakari Kuusen johdolla puuhaamaan omaa äänenkannattajaa. Vuosina 1925–1930 sen julkaisijana toimi K. J. Gummeruksen kustannusliike. Oltuaan lapuanliikkeen ja IKL:n kannalla "Sisä-Suomi" sanoutui vuonna 1936 irti oikeistoradikalismista. Lehti menestyi 1930-luvulla hyvin, mutta alkoi jo sotavuosina menettää asemiaan "Keskisuomalaiselle". Se yritti pelastautua muuttumalla selvemmin yleislehdeksi ja sittemmin iltalehdeksi, vaihtamalla nimeä ja ottamalla liberaalit mukaan julkaisijaksi. Pienilevikkinen kokoomuslehti lopetettiin Yhtyneiden Paperitehtaiden kaltaisten suuryritysten tuen kadottua.