Miten kalkkikivi syntyy?
Kalkkikivi
Kalkkikivi (CaCO) on kerrostunut kivilaji, jota syntyy kalsiumkarbonaatin saostuessa vedessä. Kivilajia, joka sisältää pääasiallisesti kalkkisälpää (kalsiittia), nimitetään kalkkikiveksi, marmoriksi tai liiduksi. Kalkkikivi voi sisältää myös magnesiumkarbonaattia (MgCO · CaCO). Jos magnesiumpitoisuus on yli 7 prosenttia, kiveä nimitetään dolomiitiksi. Kalsiittinen kalkkikivi, jossa on vähemmän magnesiumia, on yleisempää kuin dolomiitti. Kivilaji
Sedimentti- eli "kerrostuneet kivilajit" ovat syntyneet, kun kerrostumalla muodostuneet maalajit ovat iskostuneet tai kun vesiliuoksista on saostunut aineksia kiinteäksi kiveksi. Ne jakautuvat kolmeen tyyppiin: "klastisia" eli "mekaanisia sedimenttikivilajeja" ovat muun muassa sorasta iskostunut konglomeraatti, hiekasta iskostunut hiekkakivi ja savesta kovettunut savikivi. "Kemiallisia sedimenttikivilajeja" ovat vesiliuoksista saostumalla syntyneet suola- ja kalkkikivet, joista mainittakoon sintteri ja merkelikivi. "Organogeeniset sedimenttikivilajit" ovat syntyneet eloperäisen toiminnan seurauksena: kivihiilikauden kasvijäänteistä syntyi kivihiili, ja liitukauden aikana eläneiden eliöiden kalkkikuorista syntyi eloperäinen kalkkikivi, kuten liitu merten planktoneliöiden kuorista.
Kalsiitti
Kalsiitti (CaCO) eli kalkkisälpä on kalsiumkarbonaattia. Se on karbonaattiryhmän mineraaleista yleisin. Diabaasi
Diabaasi on tumma emäksinen magmakivi. Se on puolipinnallinen kivi, joka on kiteytynyt magmasäiliön ja purkauksen väliseen tulokanavaan, ja esiintyy siten tyypillisesti kapeina juonina, kerrosjuonina ja juoniparvina. Yleisimmät diabaasien synty-ympäristöt ovat laakiobasalttien tulokanavat sekä merten keskiselänteitten vulkaaniset raot. Diabaaseja esiintyy kaikilla maapallon kilpialueilla. Kalkkikivi
Kalkkikivialueilla saattaa esiintyä luolia, jotka ovat syntyneet, kun heikosti hapan sadevesi on liuottanut kalsiumkarbonaattia kalkkikivestä. Luolissa on tippukiviä. Kvartsi
Kvartsi on hyvin yleinen mineraali felsisissä syväkivissä. Hiekkakivi ja kvartsiitti ovat pääasiassa kvartsia, ja sitä esiintyy rakeina muiden mineraalien seassa myös muun muassa graniitissa, gneississä ja kiilleliuskeessa. Kivissä kvartsi esiintyy anhedrisinä eli vierasmuotoisina rakeina, joille tunnusomainen piirre on rasvakiilto. Kvartsi voi esiintyä euhedrisinä eli omamuotoisina kiteinä erilaisissa onkaloissa ja raoissa. Sana kvartsi on peräisin saksalaisilta kaivostyöntekijöltä. Étretat
Étretat'n liitukivikalliot ovat peräisin liitukaudelta toisin kuin jurakautinen, kellertävämpi, ooliittinen kiviaines, jota on Seine-Maritimen departementin lounaispuolella sijaitsevassa Calvadosin departementissa. Étretat'n rantakalliossa on nähtävissä piikiviesiintymiä, jotka selittävät merenrannan mukulakivien alkuperän. Alueella ei esiinny hiekkakiveä, jota puolestaan löytyy pohjoisempaa Seine-Maritimen departementista Dieppen lähialueilta, jossa merenranta on matalammalla. Kallioiden juurella on murskaantunutta kiviainesta, joka on peräisin kalkkikivikallion reunan romahtamisesta. Romahduksen on aiheuttanut huokoiseen kalkkikiviainekseen tunkeutunut sadevesi, osin siitä syystä, että jäätyessään vesi on laajentunut ja näin murskannut kalliota. Jäätymisen aiheuttamat tuhot ovatkin vielä suuremmat kuin merivedestä johtuva eroosio. Mukulakivet ovat syntyneet rantakallion ulommaisen reunan luhistuttua, kun kalkki- ja piikiviaines on joutunut kosketuksiin meriveden kanssa. Vesi on liuottanut kalkkikiveä, ja aaltojen liike hionut kivimurskaa mukulakiviksi. Hieman pohjoisemmassa, Le Tréport'n alueella, Normandian ja Picardien rajoilla, on vielä korkeampia rantakallioita, jotka kohoavat jopa 110 metrin korkeuteen (Étretat'n kalliot ovat korkeimmillaan 90 metriä). Mutakivi
Mutakivi on hienorakeista sedimenttikiveä, joka on alun perin ollut mutaa, silttiä tai lietettä. Raekoko on alle 0,06 mm; yksittäisiä rakeita ei voi havaita ilman mikroskooppia. Toisin kuin liuskeet, mutakivet eivät lohkea levymäisesti. Rapakivi
Rapakivet ovat anorogeenisia laatan sisäisiä A-tyypin graniitteja, joille on tunnusomaista rapakivitekstuuri suurimmissa batoliiteissa. Tiukan määritelmän mukaan rapakivitekstuuriin kuuluu (1) alkalimaasälpäfenokrysti, jota voi reunustaa (2) plagioklaasikehä sekä (3) kahden generaation alkalimaasälpää ja kvartsia. Kaikissa rapakivissä ei välttämättä ole hyvin kehittynyttä rapakivitekstuuria, jolloin 1–5 cm:n läpimittaisten pyöreähköiden alkalimaasälpäfenokrystien ympäriltä puuttuvat plagioklaasikehät. Rapakivistä on olemassa myös muita tekstuureja, jotka ovat porfyyrinen ja tasarakeinen. Rapautuminen geokemiallisena ilmiönä on tunnusomaista rapakiville. Ne rapautuvat herkästi soraksi ja pieneksi kiviksi, jota kutsutaan moroksi. Kalkkimaali
Kalkkimaalit voidaan sävyttää kalkinkestävillä maaväripigmenteillä. Markkinoilla on olemassa myös täysvärjättyä kalkkimaalia, jota voidaan sekoittaa valkoiseen kalkkimaaliin oikean värisävyn aikaansaamiseksi. Kalkkimaalin sävytyksessä käytetään yleisimmin epäorgaanisia maavärejä. Keinotekoisesti valmistetut pigmentit eivät ole niin hyviä (esim. punainen rautaoksidi muuttuu jo muutamassa vuodessa marjapuuron väriseksi). Kalkkimaaleja ei voida sävyttää tavallisten sävykarttojen mukaan sävytyskoneella. Piikivi
Piikivi eli limsiö on kalkkikiven keskelle muodostunut kvartsisaostuma. Piikivet olivat kivikaudella arvokkaita, koska niiden lohkopinnat ovat teräviä ja ne sopivat siten työkaluiksi. Suo
Kalkkipitoisilla alueilla muodostuu nevan sijasta letto. Turpeen paksuuntuessa suon pinta kohoaa kalkkipitoisen pohjavesikerroksen vaikutuspiirin yläpuolelle, jolloin saattaa ilmestyä rahkasammalia, ja letto muuttuu nevaksi tai jopa melkein rämeeksi. Myös juoksevien vesien varsilla oleville tulvamaille on muodostunut soita, mutta Suomessa ne ovat pääasiassa kuitenkin syntyneet metsämaan soistuessa. Hapan sulfaattimaa
Potentiaaliset happamat sulfaattimaat syntyvät luonnollisten prosessien myötä matalissa ja hapettomissa pohjasedimenteissä. Jään vetäytyessä Pohjanmereltä viimeisimmän jääkauden jälkeen noin 10000 vuotta sitten nykyisiä rannikkoalueita peitti Litorinameri. Litorinameren pohjassa syntyi hapettomia sedimenttejä kuolleen planktonin ja levän painautuessa pohjaan. Raudasta ja rikistä syntyi rautasulfidimineraaleja meren pohjasedimentteihin. Rautasulfidimineraalien syntyä ohjaavat mikrobit, jotka tuottavat sulfideja hapettomissa olosuhteissa joissa esiintyy orgaanista materiaalia energianlähteenä, sekä sulfaatteja (SO) ja rautaa (Fe / Fe) reduktiota varten. Maankohoamisen myötä rauta- ja rikkipitoiset sedimentit ovat nousseet merestä. Rikkikiisu (FeS) on yleisin sulfidimineraali jota esiintyy potentiaalisissa happamissa sulfaattimaissa. Postglasiaalisten esiintymien lisäksi on olemassa myös toinen happamuutta aiheuttava mineraalityyppi, kallioperän prekambriset mustaliuske esiintymät jotka ovat syntyneet liejuisista savisedimenteistä merenpohjassa. Kalkkimaali
Tuote soveltuu kiviainespinnoille (rappaus, betoni, kalkkihiekkakivi tai kipsilevy pinnoille) sekä savipinnoille.
Kalkkimaali kestää lämpöä hyvin ja soveltuu siksi myös esimerkiksi takan käsittelyyn.
Kalkkimaalilla voi maalata luonnollisesti aikaisemmin kalkkimaalilla maalattuja pintoja.
Kalkkimaaleilla voi maalata myös paperitapettien päälle. Pääsääntöisesti kalkkimaalit eivät sovellu puupintojen maalaamiseen. Kalkkimaali muodostaa kovan kivimäisen pinnan joka ei kestä puun kosteuselämistä. Kalkkimaali
Huomaa että osa markkinoilla olevista kalkkimaaleista eivät ole kalkkimaalia "kalkkimaali" nimestään huolimatta. Aidon kalkkimaalin tunnistaa syövyttävää varoitusmerkistä joka on kaikissa aidoissa kalkkimaaleissa koska maalin ph on erittäin korkea. Aito kalkkimaali ei myöskään tarvitse säilöntäaineita tai muita kemikaaleja. Vulkaniitti
Vulkaniitti tunnetaan myös yksinkertaisesti nimellä pintakivi. Vulkaniitit syntyvät maan pinnalle tunkeutuneesta magmasta eli laavasta jähmettymällä. Kalsiitti
Kalsiittista kalkkikiveä käytetään erityisesti sementin sekä raudan, teräksen ja lasin valmistuksessa. Selluloosan keitossa sitä voidaan käyttää kemikaalina. Maa- ja metsätaloudessa kalkkikiveä käytetään happamuuden poistoon sekä ravinteena. Geologia
Kivi on materiaali, joka muodostuu mineraaleista ja luokitellaan mineraalisisältönsä mukaan. Kivet luokitellaan yleensä ne muodostaneiden prosessien mukaan magmakiviin, sedimenttikiviin ja metamorfisiin kiviin. Maaperägeologia (kvartäärigeologia) tutkii kiinteää kallioperää peittäviä irtaimia maalajeja. Näihin kuuluvat hiekka, sora ja turve. Riutta-akvaario
Riutta-akvaarion ekosysteemin olennainen osa on elävä kivi. Elävät kivet ovat koralliriutan kappaleita ja muodostuvat siis kuolleiden korallien tukirangoista kehittyneestä huokoisesta kalkkikivestä. Elävän kiven mukana riutta-akvaarioon tulee kaikenlaista elävää ainesta, ja akvaarion kehittyessä nämä eliöt muodostavat pienoisekosysteemin. Elävän kiven ja hiekan eri osissa elävät aerobiset ja anaerobiset bakteerit hoitavat akvaarion biologista suodatusta, ne saavat aikaan ruoantähteistä ja eläinten eritteistä veteen päässeiden typpiyhdisteiden muuttumisen vaarattomaan muotoon ja poistumisen akvaariosta. Metasomatoosi
Metasomatoosi muuttaa muun muassa kalkkikiveä niin, että syntyy karsikiviä. Silikaattisista kivilajeista syntyy esimerkiksi antofylliittiä, kordieriittia sekä kvartsia ja kiilteitä sisältäviä kivilajeja. Metasomatoosin vaikutuksesta voi syntyä myös malmeja. Kivilaji
Kivilaji on kahdesta tai useammasta luonnollisesta mineraalista muodostunut kiviaines, joka on yleensä levinnyt laajalle alueelle. Osa kivilajeista on muodostunut vain yhdestä mineraalista (esim. kalkkikivessä on pelkkää kalsiittia), useimmat koostuvat kuitenkin monesta. Useimmiten mineraalit ovat tiiviisti toisiinsa liittyneitä, ja ne saattavat muodostaa kivilajeihin kerroksia tai erilaisia kuvioita. Joskus mineraalit ovat erotettavissa vasta mikroskoopilla. Maankuoren kivilajeista 95 % on syntynyt sulasta kiviaineksesta ja vain 5 % on kerrostumalla syntyneita tai niistä muuttuneita. Kalsium
Eniten käytettyjä kalsiumyhdisteitä lienee maatalouskalkkina käytettävä kalsiumkarbonaatti, joka on kalkkikiveä, kalsiumkloridia CaCl taasen käytetään kesäisin pölyn sidontaan teillä ja kidevedettömänä kaasujen ja orgaanisten nesteiden kuivaajana. Kalsiumhypokloriittia Ca(ClO) käytetään puhdistus- ja desinfiointiaineena. Kalsiumoksidi eli poltettu kalkki on käytössä kuivausaineena, ja kalsiumhydroksidi eli sammutettu kalkki laastin valmistuksessa. Kalsiumkarbidi (CaC) synnyttää asetyleenia veden kanssa reagoidessaan. Kalsiumsulfaattia CaSO esiintyy kidevedellisenä sekä kidevedettömänä anhydridinä ja se tunnetaan paremmin nimellä kipsi. Lumipallomaa
Maa säilyi pitkään kuumana kasvihuoneena, ja pitkän aikaa syntyi karbonaattikiviä, kun ilmakehän hiilidioksidin hiili sitoutui maan kuoreen. Rautapitoisia kiviä syntyy vain hapettomassa, runsaasti hiilidioksidia sisältävässä ilmakehässä. Karbonaattikivet jäätikön rakentamien tilliittien päällä kertovat hiilidioksidipitoisesta ilmakehästä: hiilihappoa muodostuu ilmakehässä, kun hiilidioksidi reagoi veden kanssa ja valuu alas. Kun hiilihappo reagoi kivien kanssa, syntyy karbonaattikiviä. Karbonaattikivet kertovat suurista hiilidioksidimääristä, joita tarvitaan jääkauden päättämiseen. Hiilidioksidia kertyy ilmakehään, kun tulivuoret purkautuvat jään läpi ja kasvit eivät yhteytä. Höyrypuhdistus
Kaikkein tärkein huoltotoimenpide kaikissa höyrypesureissa on kalkinpoisto. Jotta kalkkisaostuma irtoaa, on tärkeää, että kalkinpoistoreikä on riittävän suuri. Kone menettää helposti tehonsa ja rikkoutuu nopeasti, jos käytettävä vesi on kalkkipitoista eikä kalkkia poisteta riittävän usein. Laitteiden pienet putket ja mekanismit menevät tukkoon kalkkikivestä. Tällöin voidaan joutua vaihtamaan koneen sisällä olevia komponentteja ja pumppuja. Kalkkikertymät johtavat höyrymäärän vähenemiseen. Lohja
Kustaa Vaasa antoi jo 1542 Eerik Flemingille luvan rautamalmin louhintaan, ja Ojamon rautakaivoksen sanotaankin olevan Suomen ensimmäinen. Rautaa tärkeämmäksi kaivannaiseksi osoittautui kuitenkin kalkkikivi, jota on kaivettu Lohjalla Ojamon avolouhoksen lisäksi Törmän ja Solhemin avolouhoksista, sekä myöhemmin Tytyrin kaivoksesta. Lohjalla on Tytyrin lisäksi sijainnut 1990-luvun laman aikana suljettu, vuonna 1897 perustettu Virkkalan kalkkitehdas. Kalkkikaivostoiminnan aloitti Petter Forsströmin luotsaama Lohjan Kalkkitehdas Oy, mutta vuonna 1992 toiminta myytiin nykyiselle Nordkalk Oyj:lle. Kiilleliuske
Kiilleliuskeet ovat usein syntyisin savikivistä, josta se metamorfoosin myötä muuttuu ensin saviliuskeeksi, sitten fylliitiksi ja edelleen kiilleliuskeeksi. Doliini
Doliineja syntyy joko liukenemisen tai luhistumisen seurauksena. Sadevesi liuottaa kalkkikiveä. Vesi valuu karstin pieniin rakoihin, josta se pääsee kallioon liuottaen tätä synnyttäen doliinin. Joskus maanalainen luola kasvaa niin suureksi, että luolan katto muuttuu epävakaaksi. Tällöin se saattaa sortua, jonka seurauksena muodostuu doliini, josta on yhteys luolaan. Suomen kallioperä
Rapakivien muodostuttua Suomen kallioperässä ei tapahtunut mitään merkittäviä mullistuksia miljardiin vuoteen. Tänä aikana svekofenninen vuorijono alkoi rapautua, ja rapautumisen tuloksena muodostuneet sedimentit kerrostuivat kallioperän lohkoihin. Tämä sedimentaatio tapahtui noin 1400–1200 miljoonaa vuotta sitten. Aikaa, jolloin nämä sedimentit kerrostuivat, kutsutaan jotuniajaksi. Nämä jotuniaikana kerrostuneet sedimentit ovat hiekkakiveä, jota esiintyy Suomessa tätä nykyä Satakunnassa ja Muhoksella. Näitä samoja sedimenttejä esiintyy myös Selkämeren ja Perämeren pohjassa. Kaivannaistoiminta
Malmit ovat taloudellisesti merkittäviä kivilajeja, jotka sisältävät metallimineraaleja. Yleensä malmit ovat syntyneet vuorten poimuttuessa, kun kivilajit ovat sulaneet ja magma myöhemmin jäähtynyt ja jähmettynyt, jolloin magmapesäkkeen alaosaan ovat ensiksi eriytyneet ja näin pesäkkeet pohjalle vajonneet raskaat mineraalit, kuten kromiitti ja magnetiitti. Magmapesäkkeen yläosaan taas on kiteytynyt viimeiseksi muun muassa hopea-, kulta-, kupari-, lyijy- ja nikkelimalmeja. Näiden malmioiden välissä oleva kivi sen sijaan on vähemmän metallipitoisempaa. Malmiesiintymiä tunnetaan eniten vanhojen poimuvuoristojen alueella, missä malmiot ovat paljastuneet rapautumisen aiheuttaman kulutuksen seurauksena. Fylliitti
Fylliitti tai kovasinkivi tai savikiilleliuske on savikivestä muodostunut metamorfinen kivi. Fylliitti koostuu lähinnä kiillemineraaleista ja kvartsista. Sen väri on usein tumma tai musta. Fylliitti on hienorakeinen ja sen metamorfoosiaste on suhteellisen alhainen. Mineraali
Mineraalit muodostuvat geologisissa prosesseissa. Magmatismissa maan pinnalla tai maan kuoren sisällä magma kiteytyy. Magman jäähtyessä ensimmäisenä kiteytyvät korkeimmissa lämpötiloissa kiteytyvät mineraalit, sitten alhaisimissa lämpötiloissa kiteytyvät ja lopuksi ne mineraalit, joiden sulamis- ja kiteytymislämpötilat ovat alhaisimmat. Ensimmäisenä kiteytyvillä mineraaleilla on paljon tilaa kiteytyä niille tyypillisiin kidemuotoihin, mutta viimeiseksi kiteytyvillä ei ole enää paljoakaan tilaa jäljellä, joten niillä ei yleensä ole omia kidemuotoja. Kalsiumkarbidi
Kalsiumkarbidi on kalsiumin ja hiilen yhdiste, CaC. Sitä valmistetaan kuumentamalla kalsiumoksidin eli poltetun kalkin ja hiilen seosta sähköuunissa. Reaktio tapahtuu tällöin seuraavasti: Trilobiitit
Trilobiittien silmät koostuvat kirkkaasta kalsiitista eli kalkkisälvästä, joka on kiteytynyttä pehmeää kalkkikiveä. Tämä mineraali on tunnettu kahtaistaittamisesta. Epäorgaanisen materiaalin vuoksi silmät ovat säilyneet fossiiliaineistossa erityisen hyvin. Graniitti
Graniitti kuuluu jähmettyneisiin kivilajeihin eli magmakivilajeihin ja niiden alaryhmään syväkivilajit. Graniitti on felsinen kivi. Se on syntynyt intrusiivisesti hitaasti jäähtyvissä magmapesäkkeissä syvällä maan kuoressa. Hitaan jäähtymisen takia mineraalit ovat ehtineet järjestäytyä ja muodostaa suurehkoja, silmin havaittavia kiteitä. Kalkkistabilointi
Maa- ja metsätalousministeriön ja Kasvintuotannon tarkastuskeskuksen ohjeen mukaan puhdistamoliete on hygienisoitu kun lietteen pH nousee vähintään 12:een ja lämpötila kohoaa samanaikaisesti 55 °C:een kahden tunnin ajaksi. Lämpötilareaktio saadaan aikaan käyttämällä poltettua eli sammuttamatonta kalkkia (Cao). Poltettu kalkki reagoi veden ja hiilidioksidin kanssa muodostaen kalsiumhydroksidia ja lämpöä. Kivilaji
Metamorfiset eli "muuttuneet kivilajit" ovat kivilajeja, jotka ovat syntyneet metamorfoosin seurauksena magma- tai sedimenttikivilajeista. Metamorfoosissa kivilajien kiderakenne ja mineraalikoostumus muuttuu paineen ja lämpötilan kasvun seurauksena. Ilmiötä esiintyy varsinkin vuorijonopoimutuksissa. Yleisimpiä metamorfisia kivilajeja ovat gneissi, kiilleliuske, amfiboliitti, kiteinen kalkkikivi, serpentiinikivi ja vuolukivi. Suomen kallioperästä suurin osa koostuu metamorfisista kivilajeista, lähinnä syväkivistä ja kiilteisistä liuskeista. Luola
Esimerkiksi kalkkikiveen muodostuu karstiluolia veden syövyttäessä kalkkikiveen onkalon. Kiviainekseen, joka ei sisällä kalsiumkarbonaattia (esimerkiksi graniitti), ei vesi voi syövyttää onkaloita, mutta vaikkapa jääkauden aiheuttamat maankuoren liikkeet saattavat halkoa kalliota tai pinota lohkareita röykkiöiksi siten, että lohkareiden väliin muodostuu koloja. Mikäli tällainen kolo on riittävän suuri, se voidaan katsoa luolaksi.
Suomen graniittivoittoisessa kallioperässä primääriluolia ei esiinny ja monet sekundääriluolatyypitkin ovat harvinaisia. Suomessa luolaksi määritellään kallioperän tai maaperän onkalo, johon mahtuu mukavasti ainakin 2–3 ihmistä, tai kalliolipat tms. suuret tilat, joiden alle voi leiriytyä ainakin 10 ihmistä. Myös pienempi onkalo, jolla on geologista tai historiallista arvoa, voidaan laskea luolaksi. Raukki
Raukki ( < germaaniset kielet) on vaihtelevan muotoinen kalkkikivipaasi tai -kumpare, joka on säästynyt meren aaltojen pitkäaikaiselta kulutukselta eli abraasiolta sitä ympäröivän heikomman kiven jauhautuessa ja huuhtoutuessa veteen. Nimitystä käytetään erityisesti Gotlannissa Ruotsissa olevista rantamuodostumista, mutta niin voidaan nimittää myös muualla tavattavia vastaavia pylväsmäisiä kiviä. Kalkkiniitty
Suomessa kallio- ja maaperä ovat yleensä karuja ja happamia, ja kalkinsuosijakasveja on vähän. Savikivi
Savikivi on sedimenttikivilaji, joka on syntynyt savikerroksen vähitellen puristuessa kiveksi. Savikivi muuttuu (metamorfoituu) kovan paineen alaisena kiilleliuskeeksi. Savikivi on sileää eikä esiinny yleensä suurina lohkareina. Se voi olla punaista, vihreää tai (ruskean)harmaata, ja se murenee suhteellisen helposti.
Savikiven raekoko on alle 0,002 mm ja se koostuu erilaisista savimineraaleista. Savi
Savea on Pohjoismaissa syntytavaltaan kahta erilaista: kerrallista ja jääkauden jälkeistä. Kerrallinen savi on syntynyt jääkautisten jäätikköjokien tuomasta lietteestä ja sitä on Euroopassa tyypillisesti Suomessa ja Ruotsissa. Se muodostaa laajoja laaksosavikkoja. Niiden karkeampi kerros on muodostunut kesällä ja hienompi talvella, joten jokaiseen vuosikertaan kuuluu yksi karkea ja yksi hieno kerros. Näiden kerrosten avulla on selvitettävissä esimerkiksi koko jäätikön reunan perääntyminen. Jääkauden jälkeinen harmaa savi on syntynyt lietteestä, jota joet ovat tuoneet meren ja järvien rannoille ("ancylus-" ja "litorinasavi"). Kalkkiniitty
Kalkkiniitty tai kalkkiketo on biotooppi, jonka maaperän happamuus on vähäinen maaperässä esiintyvän kalkin takia. Ohuen humuskerroksen alla on yleensä kalkkikivikallio. Kalkkiniittyjen kasvisto on erittäin monimuotoista - neliömetrillä kalkkiniittyä voidaan tavata jopa 40 kukkivaa kasvilajia. Ylänköalueilla 250 metrin yläpuolella kalkkiniittyjen lajistossa on myös vuoristoille tyypillisiä lajeja. Pallokivi
Pallokivi on nimitys syväkivestä, jolla on omalaatuinen pallokivirakenne. Tällaiseen kiveen on kehittynyt pallomaisia tai ellipsoidimaisia kivirakenteita jotka ovat läpimitaltaan tyypillisesti 5–10 cm. Pallokivien pallot ovat tyypillisesti konsentrisia, jolloin niissä vuorottelevat koostumukseltaan vaihtelevat kehät. Kivilajeja, joissa pallokivirakennetta saattaa esiintyä ovat muun muassa graniitti, gabro ja dioriitti. 
Pallokivien pallot muodostuvat magmasäiliössä kiinteiden kiteytymiskeskusken, tyypillisesti mineraalikiteen ympärille yhtäkkisen paineenlaskun seurauksena. Klintti
Kliffi () tarkoittaa klintin tavoin rannan geologisiin kerrostumiin (sedimentteihin) muodostunutta äkkijyrkkää törmää. Nimitystä käytetään varsinkin Englannin kanaalin kalkkikivitörmistä. Kalkutta
Maaperä kaupungin alla muodostuu alluviaalikerroksista, joissa sora ja hiekka vuorottelevat kahden savipatjan kanssa. Alueella on ollut paikallisia maanjäristyksiä, esimerkiksi vuonna 1897 mutta vaikka monissa lähteissä vuoden 1737 maanjäristys lasketaan yhdeksi maailman tuhoisimmista, myöhemmät tutkijat ovat arvelleet sen tuhojen sekaantuneen samaan aikaan riehuneen trooppisen hirmumyrskyn tuhoihin. Kalkkimaali
Kalkkimaali on valmistettu Kalsiumhydroksidista eli sammutetusta kalkista, joka on tärkeä raaka-aine muun muassa aidoissa kalkkimaaleissa ja esimerkiksi muurauslaastissa. Kalsiumhydroksidia valmistetaan sekoittamalla kalsiumoksidia (poltettu kalkki) ja vettä[1]. Reaktio tuottaa lämpöä. Reaktiossa syntynyt kalkkitahna (kalsiumhydroksidi) sekoitetaan kalkkiveteen. Näin syntyy aito kalkkimaali. Kalkkimaannos
Ravinteiset kivilajit sisältävät kasvien kasvua auttavia kivennäisaineita. Kalkkikiven lisäksi runsasravinteisia kivilajeja ovat yleisesti ottaen karboniitit, ultraemäksiset kivet, emäksiset vulkaniitit, amfiboliitit, gabrot ja diabaasit. Esimerkiksi otiitti-niminen mineraali edistää kasvien kasvua. Kasvien kasvua edistävät kalkkikivet, dolomiitti, diabaasi, nefeliinisyeniitti. Myös fylliitti, dioriitti, gabro, amfiboliitti, uraliittiporfyriitti ja vulkaniitti sekä ultraemäksiset duniitti, peridotiitti, serpentiini, kloriittiliuske, talkkiliuske ja vuolukivi. Suomessa kalkkikiveä on vain 1/1000 kallioperän alasta ja emäksisiä kiviä vain 8,2 %:ssa. Esimerkiksi Kuopion seudun lehdot ja letot ovat kalkkimaan synnyttämiä. Somerniemellä Hämeessä taas lehtoisuutta aikaansaavat amfiboliitti ja dioriitti. Ravinteisen maan vyöhykkeet ovat Suomessa toimineet vaateliaiden kasvien leviämisreitteinä pohjoiseen. Monet kasvilajit ovat pohjoisrajoillaan kalkista riippuvaisia. Skandinaviassa kalkkikiveä löytyy Skandeilta, ja muualla maailmassa kalkkikiveä on enemmän pohjoisella kuin eteläisellä pallonpuoliskolla, mm. Euroopassa, Itä-Siperiassa, Taimyrin niemimaan vuorilla, Alaskassa ja Kanadassa esimerkiksi Victorian saarella. Kvartsiitti
Kvartsiitti on metamorfoitumalla eli Maan kuoressa kovassa paineessa ja kuumuudessa pääasiassa kvartsihiekkakivestä syntynyt kivilaji, jossa alkuperäinen, hiekkakivelle ominainen kerrosrakenne on usein säilynyt. Kiuas
Hyvänä kivimateriaalina pidetään painavista mineraaleista koostuvia "tummia syväkiviä", kuten oliviinikivi ja peridotiitti. Mäntyharjulta louhitun oliviinikiven ominaispaino on Geologian tutkimuslaitoksella todettu olevan jopa 3,5 (erittäin korkea). Korkea lämmövarauskyky johtaa pitkään jälkilämpöön, joka puolestaan kuivattaa saunan tehokkaasti: tämä puolestaan vähentää kosteushaittoja ja homeenmuodostusta. Kiuaskiviä valmistetaan jopa vuolukivestä, jonka lämmönvarauskyky on poikkeuksellisen hyvä. Teollisesti kiviä voidaan valmistaa myös savesta, polttamalla massa "täysin sintraantuneeksi" asti. Tämäntyyppinen keraaminen kivi ei rapaudu tai lohkeile lainkaan, mutta kevyempänä sen lämmönvarauskyky ei ole yhtä hyvä kuin luonnonkivillä. Keraamiset kiuaskivet voidaan kuitenkin valmistaa haluttuun muotoon kiukaan ilmankierron tai veden haihtumisen tehostamiseksi. Ala-aurinko
Ala-aurinko syntyy valon heijastuessa kuusikulmaisista laatta-asennossa leijailevista jääkiteistä, ja ala-auringon syntyyn riittävät muille haloille huonot tähtimäiset kiteet. Jääkiteet ovat silloin tarpeeksi harvalukuisia, jotta ilma pysyy kirkkaana joka suuntaan. Magmakivi
Magmakivet on yksi kolmesta kivien päätyypistä (vrt. sedimenttikivet ja metamorfiset kivet). Magmakiviä syntyy magman tai laavan jähmettyessä. Magmat ovat peräisin kuoren tai vaipan aiempien kivien osittaisesta sulamisesta. Kiviplaneettojen synty
Kaksoistähdelle voi syntyä maankaltaisia planeettoja helpoiten silloin, kun esiplanetaarinen kiekko on 30 asteta tai alle kallellaan toisiaan kiertävien tähtien ratoja vastaan. Kaltevassa kiekossa toisen tähden vetovoima syöksee planeettaan tarvittavat planetesimaalit keskustähteen. Jos Aurinkoa kiertäisi toinen tähti, Maa jäisi vakaalle radalle, jos tähti ei tulisi koskaan 7 AU:ta lähemmäksi. Kertymäkiekko
Kertymäkiekko () on tähteä ympäröivä kaasukiekko.
Kertymäkiekko syntyy yleensä kaasun virratessa kiekkoon ulkoa, esimerkiksi kertymäkiekon keskustähteä kiertävästä tähdestä tai kiekkoa ympäröivästä kaasupilvestä. Kiekko on kuuma lähellä keskustähteä ja hieman viileämpi kauempana tähdestä. Kiekkoa lämmittää keskustähden lisäksi myös kaasun sisäinen kitka eli viskositeetti. Kitkalämpö on lähempänä keskustähteä suurempi, koska kaasu liikkuu keskustähden vetovoiman takia siellä nopeammin. Kiekossa on myös ns. kuuma piste (engl. hot spot), joka syntyy kun ulkoa virtaava kaasu osuu kiekossa jo virtaavaan kaasuun aiheuttaen kitkaa. Kuuma piste värähtelee ja säteilee massavirran muutosten mukaan. Kalkkikämmekät
Kalkkikämmekät ("Anacamptis") on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 11 peruslajia ja isompi joukko risteymäsyntyisiä lajeja. Kalkkikämmeköitä kasvaa luonnonvaraisena suurimmassa osassa Eurooppaa, paitsi Suomessa, Välimeren ympäristössä, Länsi-Aasiassa ja Keski-Aasiassa. Ruusuke- ja kartiokalkkikämmekän juurimukuloita hyödynnetään ihmisravintona. Syväkivi
Syväkivi eli plutoninen kivilaji on intrusiivisesti Maan kuorikerrokseen muodostuneessa magmasäiliössä kuumasta kivisulasta eli magmasta jäähtynyt, karkearakeinen magmakivi. Syväkiville on ominaista suuret, faneriittiset, kiteet, jotka syntyvät magman jäähtyessä hitaasti, sekä rakenteen tiiviys; syväkivissä ei yleensä tavata kaasurakkuloita tai huokosia. Eroosion seurauksena syväkiviä tavataan yleisesti myös maan pinnalla varsinkin vanhassa, arkeeisessa ja proterotsooisessa kallioperässä. Kalkkikivi
Kalkkikivi tunnettiin Suomessa ensin vironkivenä. Suomessa on historiallisesti tunnettu vain niukalti kalkkikiviesiintymiä. Paikalliset kivet olivat usein hankalia rakennuskiviksi muun muassa kovuutensa vuoksi, joten kalkkikiveä alettiin jo keskiajalla tuoda Virosta rakennuskiveksi. Virossa kalkkikivi on yksi tärkeimmistä luonnonvaroista. Kipsi
Kipsi ("kalsiumsulfaattidihydraatti") on kivennäinen, vesipitoinen kalsiumsulfaatti (CaSO · 2 HO). Puhtaana kipsi on valkoista, väritöntä tai harmaata, joko läpinäkyvää tai läpikuultavaa. Kiderakenne on monokliininen eli kipsiä löytyy yksinkertaisina kiteinä, rakeisena ja massiivisena. Kipsiä esiintyy sedimenttisissä kerrostumissa samoissa paikoissa kuin kalkkikiveä, liuskeita ja savea. Puhtaanvalkoista ja hienorakeista kipsiä sanotaan alabasteriksi. Sedimenttikivilaji
Sedimenttikivilajit eli kerrostuneet kivilajit ovat jään, tuulen tai veden vaikutuksesta lajittunutta ja sedimentaatioaltaaseen kerrostunutta kivennäis- tai eloperäistä ainesta, joka sedimenttikerroksissa kasvavan paineen ja kohoavan lämpötilan johdosta aikojen kuluessa tiivistyy kiveksi. Savesta tulee savikiveä, hiekasta hiekkakiveä, kalkkiliejusta kerrostunutta kalkkikiveä ja turpeesta ja muusta kasvijätteestä kivihiiltä. Liete
Luonnonvesien pohjalle laskeutuva liete muodostaa kerrostumia, sedimenttejä, kuten savea, liejua tai hiesua. Miljoonien vuosien kuluessa kerrostuma kovettuu kiveksi (lutiitti), joka voi olla kivilajiltaan aineksen raekoosta riippuen esimerkiksi savikiveä, silttikiveä tai lietekiveä. Lietekivi on siltistä ja saviaineksesta muodostunut kivilaji. Jäätikköjoki
Hiidenkirnut ovat syntyneet jäätikköjoen voimakkaan virtauksen voimasta. Sopivassa kohdassa, missä virtaukset kohtaavat sileän ja puhtaaksi pestyn kalliopinnan, saattaa suuri kivi jäädä virtauksen voimasta poukkoilemaan kalliokynnyksen taakse. Kiven liike hioo kallion pintaa sileäksi ja lopulta se itsensä loppuun kuluttaen kovertaa kallioon kuopan. Kun kuopassa pyörii muitakin kiviä, jatkuu prosessi niin kauan kuin vettä riittää. Jääkaudella jäätikkötunneleiden virtaukset ovat muodostaneet tällaisia kirnuja ja niitä löytyy harjujen läheltä usein ryhminä. Suomessa niitä on yhteensä tuhansia. Ilmastonmuutos
Kalkkikiven rapautuminen vaimentaa hiilidioksidipitoisuuden muutoksia. Mitä enemmän hiilidioksidia, sitä enemmän rapautuminen kiihtyy, mikä lisää kalkkikiven syntymistä, joka taas sitoo hiilidioksidia itseensä vähentäen pitoisuuksia. Kestää kuitenkin miljoonia vuosia, ennen kuin ilmakehän hiilidioksidipitoisuus palaa ennalleen edellä kuvatun prosessin avulla. Savi
Savi on kivennäismaalaji, jonka pääaineksena on ns. "saves" eli hyvin hienojakoinen mineraalihiukkasmassa. Savi on syntynyt, kun jäätikön sulamisvedet kuljettivat mereen osan jään sisällä olleesta maa-aineksesta. Karkeimmat ainekset laskeutuivat pohjaan nopeimmin ja hieno aines kulkeutui jään reunasta kauimmaksi. Hiilen kiertokulku
Hiiltä kivettyy kivihiileksi maatuneesta kasvibiomassasta. Kivettynyt hiili pysyy kallioperässä hyvin pitkään, jopa miljardeja vuosia. Joet kuljettavat hiiltä mereen. Meren mannerlaatat liikkuvat magmaksi mantereen alle. Hiiltä muuttuu kalsiumkarbonaatiksi CaCO muun muassa meren kalkkieläimissä. Tulivuorenpurkaukset vapauttavat hajonneesta karbonaatista irronnutta hiilidioksidia CO. Tiilitehdas
Tiiliä valmistetaan myös kalkkihiekasta, mutta näitä ei polteta, vaan tiili karkaistaan höyryllä. Uudenmaan maakunta
Uudenmaan maaperä on peruskalliota: graniittia, gneissejä ja erilaisia seoskivilajeja. Alueen länsiosan kallioperälle ovat tyypillisiä liuskeisissa gneisseissä olevat kalkkikivijuonteet. Lohjan alueella on rikas kalkkikivivyöhyke ja kalkkikiven louhinnalla on siellä vuosisataiset perinteet. Lohjanjärven rannoille on kehittynyt omintakeisesti muodostuneita kalkkikivikallioita, kuten Ämmänuuneiksi kutsutut kalkkikivionkalot. Järvenpään ja Keravan alueella kallioperä on mikrokliinigraniittista. Alueella on myös metamorfisia ja migmaatiittisia kivilajeja sekä granodioriittisten ja kvartsidioriittisten kivilajien nauha. Pohjois-Espoossa on laajoilla alueilla vallitsevana kivilajina mikrokliinigraniitti. Sedimenttikivilaji
Öljy ja maakaasu ovat syntyneet meressä eläneiden kasvien ja eläinten muodostamasta sedimenttikivestä. Kasvi- ja eläinkudokset muuttuivat fysikaalisten ja kemiallisten prosessien seurauksena hiilivedyksi, josta raakaöljy ja maakaasu pääasiassa muodostuvat. Kuovila
Valkjärven kartanon läheisyydessä sijainneessa Lustigkullan kalkkilouhoksesta on löydetty sinkkivälkettä ja Jemmerdalin vastaavasta granaattikiteitä. Maaperästä johtuen Kuovilassa kasvaa niin kutsuttuja kalkinsuosijakasveja kuten luonnonvarainen metsälehmus, pähkinäpensas ja imikkä. Soilta löytyy jopa vaivaiskoivua. Kalliokiipeily
Kiipeilykengät valmistetaan yleensä nahasta tai keinonahasta. Niissä on pitävä kumipohja. Kenkiä valmistetaan erimallisille jaloille ja eri kiipeilytyyleihin. Jyrkillä reiteillä käytetään usein alaspäin kaartuvia eli ”aggressiivisia” kenkiä, joissa varpaat ovat supussa. Halkeamakiipeilyyn soveltuvat suorat kengät. Pehmeät kengät toimivat paremmin kuin jäykät silloin kun käytetään kallion muotoja kitkalla. Jäykät kengät toimivat pehmeitä paremmin halkeamissa ja pienillä listoilla. Vihreäkivi
Vihreäkivi on metamorfinen kivilaji. Vihreäkiville tyypillisiä mineraaleja ovat albiitti, kloriitti, aktinoliitti sekä epidootti. Kolme viimeisintä aiheuttavat kivelle tyypillisen vihreän värin. Vihreäkivet muodostuvat basalttisista kivistä ns. vihreäkivifasieksen olosuhteissa melko alhaisessa paineessa ja 300–500 °C lämpötilassa. Hiekka
Hiljattain graniitista tai gneissistä muodostuneet hiekan jyväset ovat kulmikkaita, mutta kauan vedessä tai tuulen mukana kulkeutuneen hiekan jyvät ovat pyöreitä. Hiekka on kuivana kuohkeaa ja irtainta, mutta kantaa painoa. Hiekka on haluttua maanparannusainetta, sillä sen hiushuokoisuus on heikko ja hiekka näin läpäisee hyvin vettä. Kiteinen aine
Kiteen pinnat ovat määrätyssä asennossa kiteessä olevien "kideakseleiden" keskukseen nähden. Useimmat alkuaineet ja niiden yhdisteet voivat muodostaa kiteitä. Kiteytyminen voi olla nopeaa tai kestää miljoonia vuosia. Tämä taas riippuu kiteytyvästä aineesta ja sen fyysisistä ominaisuuksista, kuten myös vallitsevista kiteytymisolosuhteista. Hiekka
Hiekka syntyy mekaanisen ja kemiallisen kulumisen seurauksena vähän kerrallaan kerrostumalla niistä kivi- tai muista aineksista, joita maan pinnalla on. Pohjoismaissa suurin osa hiekan, kuten muidenkin maalajien, syntyprosesseista liittyy mannerjäätikön vaikutukseen. Eroosion ja irronneen maa-aineksen kuljetuksen kautta on syntynyt moreenia, jota sulasmisvedet ovat lajittaneet ja kuljettaneet. Viimeisen jääkauden jälkeisen maankohoamisen aikana paljastuneet maakerrokset ovat altistuneet pakkasen, tuulen ja aaltojen vaikutukselle. Kalsiumhydroksidi
Kalsiumhydroksidi eli sammutettu kalkki kemialliselta kaavaltaan Ca(OH) on tärkeä raaka-aine muun muassa muurauslaastissa. Kalsiumhydroksidia valmistetaan sekoittamalla kalsiumoksidia (poltettu kalkki) ja vettä. Reaktio tuottaa lämpöä. Magmakivi
Magmat, josta magmakivilajit syntyvät, ovat silikaattisulia. Ne sisältävät pääasiassa piitä (Si), natriumia (Na), happea (O), kaliumia (K), magnesiumia (Mg), rautaa (Fe), alumiinia (Al) sekä pieniä määriä muita alkuaineita. Magmassa on myös kaasuja. Tärkein niistä on vesihöyry, mutta myös muita aineita sisältyy niihin, kuten esimerkiksi rikkiä (S), klooria (Cl), fluoria (F) ja booria (B). Magnesium
Magnesiumia valmistetaan teollisesti merivedestä. Kalsiumkarbonaatti (CaCO, kalkki) kuumennetaan kalsiumoksidiksi (CaO, poltettu kalkki), joka edelleen veden kanssa reagoi kalsiumhydroksidiksi (Ca(OH), sammutettu kalkki). Kalsiumhydroksidia tarvitaan luovuttamaan hydroksidi-ioni OH meriveteen liuenneille Mg-ioneille, jolloin muodostuu magnesiumhydroksidisakka Mg(OH). Magnesiumhydroksidi reagoi vetykloridihapon HCl kanssa magnesiumkloridiksi MgCl ja vedeksi. Vesi haihdutetaan ja kidevedellinen MgCl kuumennetaan n. 720 °C:een, jolloin kidevesi poistuu ja saadaan sulaa MgCl. Edelleen elektrolyysi: Karl Forsström
Forsström osti vuonna 1873 Karlbergin maatilan Särkisalosta ja harjoitti maanviljelyn ohella maakauppaa ja meijeritoimintaa. Hän perusti vuonna 1881 Särkisalon Isoonluotoon Förbyn kalkkikivikaivoksen (Oy Karl Forsström Ab) ja kalkkitehtaan. Forsström harjoitti ensimmäisenä Suomessa teollista kalkinpolttoa. Hän perusti myös vuonna 1897 Lohjan Kalkkitehdas Oy:n jota johtamaan siirtyi hänen poikansa Petter Forsström. Kaivostoiminta Särkisalossa päättyi 2009. Kalkki-imarre
Kalkki-imarre kasvattaa 10–30 cm korkeita yksittäisiä lehtiä. Ne nousevat kasvin maavarresta, joka on pitkä, hento, tummanruskea ja jokseenkin kiilloton. Lehden ruoti on noin kaksi kertaa lavan pituinen ja tiheään nystykarvainen. Tummanvihreä lehtilapa on nystyinen, tavallisesti leveyttä pitempi, kolmiomaisen puikea ja kaksi kertaa parilehdykkäinen. Kapeanpuikea tyvilehdykkä on selvästi lehden kärkiosaa pienempi. Tyvilehdykän ensimmäisen pikkulehdykkäparin lehdykät ovat hyvin erikokoisia, pienemmän pikkulehdykän keskiosan leveyden ollessa 3/5 isomman lehdykän keskiosan leveydestä. Pikkulehdykät ovat muodoltaan kapean pitkulaisia ja pariosaisia tai parijakoisia. Itiöpesäkeryhmät ovat pyöreitä ja katesuomuttomia. Kalkki-imarteen itiöt kypsyvät Suomessa heinä-elokuussa. Itiöt ovat väriltään tummanruskeita. Kalkkimaali
Perinteistä kalkkimaalia voi tehdä myös itse. Kalkkimaali valmistetaan sekoittamalla kalkkitahnaa kalkkiveteen. Kirkkaan kalkkiveden joukkoon sekoitetaan 20 kg kalkitahnaa sataa kalkkivesilitraa kohti, jolloin maalin kalkkipitoisuus on noin 15 tilavuusprosenttia. Nykyisin Suomessa yleisimmin käytetty metodi on kolmen kerran kalkkaus. Tällöin työ vaiheet ovat pohjustus, välimaalaus ja valmiiksimaalaus. Kivien kiertokulku
Syvällä maan sisällä olevassa vaipassa on sulaa kiviainesta, magmaa. Magma voi kiteytyä maan sisällä tai purkautua tulivuoren purkauksessa maan pinnalle ja kiteytyä maan pinnalla. Magman kiteytyessä syntyy magmakiviä. Maan pinnalla kiviaines on fysikaalisten ja kemiallisten rapauttavien tekijöiden vaikutuksen alaisena. Rapautuneesta aineksesta muodostuu ajan kuluessa sedimenttiä ja lopulta sedimenttikivilajeja. Sedimenttikivet voivat rapautua, mutta joutuessaan laattatektoniikkaan liittyvien voimien vaikutuksen alaiseksi, esimerkiksi mannerten törmätessä ja vuoristojen poimuttuessa ne joutuvat kovien fysikaalisten voimien vaikutuksen alaisiksi, jolloin ne muuntuvat metamorfisiksi kivilajeiksi. Joutuessaan erittäin syvälle maan kuoren sisään esimerkiksi alityönnön vaikutuksesta metamorfiset kivilajit tai sedimenttikivilajit sulavat magmaksi. Kivien kiertokulku voi siis edetä näin, mutta toisaalta se voi tapahtua myös toisin. Kun magmakivet kiteytyvät syvällä maan sisällä tai kun ne joutuvat sinne, ne joutuvat kovan paineen ja kuumuuden vaikutuksen alaisiksi ja ne muuttuvat metamorfisiksi kivilajeiksi. Metamorfiset kivilajit taas voivat sedimentoitua ja muuttua sedimenttikivilajeiksi. Myös kivien kierron tapahtuessa näin päin sedimenttikivet voivat sulaa magmaksi joutuessaan erittäin syvälle maan sisään. Kivien kiertokulku siis tapahtuu monella tavalla, mutta joka tapauksessa se tapahtuu aina erittäin pitkien aikojen kuluessa. Kalliorikko
Kalliorikko on kalkinvaatija. Se esiintyy avoimilla kalkkikallioilla ja -jyrkänteillä. Luonnonkulot ja karjanlaidunnus suosivat kasvia pitämällä sen elinympäristöä avoimena. Suomessa lajia uhkaavat kalkin louhinta ja kesämökkirakentaminen. Kiviplaneettojen synty
Kuuma jupiter syntyy, kun Aurinkokunnan synnyn alussa jättiläisplaneetta vaeltaa migraatioteorian mukaisesti lähelle keskustähteä suunnilleen Jupiterin etäisyydeltä, ohittaen Maan rataa vastaavan etäisyyden.
Sisään pöin vaeltava jättiläisplaneetta lakaisee tieltään keskustähteä kiertävän planetesimaalikiekon, josta maankaltaiset planeetat voisivat syntyä. Myös esiplanetaarisessa kiekossa aine virtaa kiekon ulko-osista sisäänpäin, ja jos aine ei ennätä loppua kiekon ulko-osista, Maan etäisyyttä vastaavalla etäisyydellä on jonkin ajan kuluttua taas ainetta planeettojen syntyyn. Hiekkakivi
Hiekkakivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka koostuu pääasiassa maasälvästä ja kvartsista. Koostumus kuitenkin vaihtelee sen mukaan, mitä mineraaleja hiekkakiven muodostaneessa hiekassa on ollut. Hiekkakiven väri voi olla harmaata, punertavaa, ruskeaa tai vihertävää. Hiekkakivi muodostaa usein näkyviä kivimuodostelmia. Hiekkakivi on yleensä varsin pehmeää ja helposti muokattavaa. Siksi se on yleinen rakennus- ja kiveysmateriaali. Hiekkakivi on haurasta ja sen yksittäiset rakeet ovat kovia ja tasakokoisia. Näiden ominaisuuksien ansiosta se soveltuu miekkojen ja muiden terätyökalujen teroittamiseen. Pääosin hiekkakivestä koostuvat kivikerrokset suodattavat vettä ja ovat riittävän huokoisia varastoidakseen vettä suuria määriä. Silttikivi
Silttikivi on sedimentti- eli kerroskivilaji, joka muodostuu kivirakeista ja sidosaineesta. Raekoko on pienempi kuin hiekkakivessä, mutta suurempi kuin savikivessä, eli 0,0039-0,063 mm. Sitä syntyy paikoissa, joissa vesi, tuuli tai jää kasaa silttiä, joka sitten tiivistyy kiveksi. Silttiä kasaantuu sedimenttialueilla kaikkialla maailmassa, paikkoihin joissa virtaus, aallot tai tuulienergia ovat hiekkaa ja savea kasaavien voimien väliltä. Siltti on paljon harvinaisempaa kuin hiekkakivi tai savikivi. Rikki
Rikkiä sitoutuu merenpohjan sedimentteihin ja muuhun kiviainekseen. Esimerkiksi sulfidimineraalit, kuten rikkikiisu, sisältävät rikkiä. Rikkiä vapautuu kiviaineksesta tulivuoren purkauksissa ilmakehään, sekä merenalaisten purkausten ja rapautumisen myötä vesiin. Eliöt käyttävät rikkiä erilaisiin fysiologisiin tarpeisiinsa ja synnyttävät uusia rikkiyhdisteitä. Esimerkiksi eräät bakteerit käyttävät rikkiä hapettimena mädätyksessä, jolloin syntyy mädänneen kananmunan hajuiseksi miellettyä rikkivetyä. Myös ihmisen toimet, kuten öljynjalostus, synnyttävät rikkivetyä. Rikkivety on kaasu, joka päätyy ilmakehään. Yleisin ilmakehän rikkiyhdiste on kuitenkin dimetyylisulfidi, joka on suurelta osin merten planktonin tuottamaa. Ilmakehässä esiintyy myös yleisenä luonnollisena rikkiyhdisteenä karbonyylisulfidi (COS). Myös fossiilisten polttoaineiden käyttö vapauttaa rikkiyhdisteitä ilmakehään, etenkin rikkidioksidia. Rikkidioksidipäästöt jarruttavat merkittävästi ilmaston lämpenemistä, sillä rikkidioksidi muuntuu yläilmakehässä auringonvaloa heijastaviksi rikkihappohiukkasiksi.
Ilmakehästä rikki palaa takaisin maahan ja vesiin, ja koska esimerkiksi rikkidioksidi reagoi sadeveden kanssa muodostaen happoja, rikin runsas esiintyminen ilmakehässä aiheuttaa maa- ja vesiluonnolle haitallista happamoitumista. Kaivannaistoiminta
Kallioperän epämetallisia kaivannaisia käytetään rakentamisessa ja teollisuudessa. Merkittäviä epämetallisia kaivannaisia ovat rakennuskivet, vuorisuola, korukivet ja timantit. Tärkeitä rakennuskiviä ovat muun muassa graniitti, josta tehdään rakennusten lisäksi rakennuslaattoja ja katujen reunakivetyksiä. Kalkkikivestä jauhettua kalkkia käytetään sementin valmistamiseen ja sitä levitetään pelloille vähentämään happamuutta. Marmori on syntynyt tasalaatuisesta kalkkikivestä ja se on tärkeä rakennusmateriaali.
Vuorisuolaa ovat suolakerrostumat, jotka ovat syntyneet entisajan merien haihduttua. Suolakerrostumia on muun muassa Keski-Euroopan pohjoisosissa. Suolaa louhitaan sekä kulutuskäyttöön että kemianteollisuudelle. Korukiviä ovat muun muassa kvartsit. Korukiviä käytetään korujen lisäksi koriste-esineisiin. Timantti on kovin aine, mitä luonnossa tavataan. Suurin timantintuottaja on Australia, mutta suuria timanttikaivoksia on myös Afrikan eteläosan maissa. Timanttia käytetään sen kovuuden ansiosta hiomalaitteisiin ja poranteriin, mutta suuri osa myös koruihin. Hiekka
Koostumuksensa mukaisesti hiekan väri vaihtelee Suomessa yleensä vaaleankellertävän ja punertavan sävyissä. Trooppisten ja subtrooppisten rantojen hohtavan valkea hiekka on muodostunut kalkkikivestä ja siinä voi olla korallin tai simpukankuoren palasia. Vulkaanista basalttia ja obsidiaania sisältävä hiekka taas on väriltään tummaa tai mustaa. Kvartsi ja maasältä ovat väriltään vaaleita ja läpikuultavia, ja jos joukossa ei ole muita aineiksia, hiekka on harmahtavaa. Usein hiekka on kuitenkin väriltään keltaista, sillä hapettuneen raudan värjäämien hiekanjyvien väri vaihtelee kellertävästä kellertävänruskeaan. Kumulaatti
Kumulaatti on magmakivi, joka on muodostunut kiteiden irtautuessa magmasta joko painumalla tai kohoamalla. Kumulaattien mikrorakenne on nimeltään kumulusrakenne, josta kivityyppi on saanut nimensä. Kuukivi
Kuukivi on erityisesti koruihin käytettävä mineraali. Kuukivi on väritöntä, maidonvalkeaa tai ruskehtavaa ortoklaasia eli kalimaasälpää, jossa on lamellikaksostumisesta johtuva kirkas, maitomainen ja sinertävä hohto; se on siis maasälvän muunnos. Sitä esiintyy erityisesti Intiassa ja Sri Lankassa. Öljyliuske
Öljyliuske, palavakivi eli kukersiitti (, eli palava kivi) on joukko väriltään mustasta tummanruskeaan vaihtelevia liuskeita, jonka sisältämästä kerogeenistä voidaan pyrolyysin avulla valmistaa öljyä 450–500 °C:n hapettomassa lämpötilassa. Sitä käytetään nykyään muun muassa sähkön tuottamiseen ja tulevaisuudessa mahdollisesti öljyn tuottamiseen. Kiviplaneettojen synty
Kiviplaneettojen synty on useimpien tutkijoiden mukaan tapahtunut niin, että pienet kappaleet kasautuivat törmätessään toisiinsa pienillä nopeuksilla.
Alussa oli pölyhiukkasia, jotka kasautuivat ajan myötä törmäyksissä hiekanjyviksi samaan tapaan kuin villakoirat syntyvät sukista irronneesta villanöyhtästä.
Hiekanjyvistä syntyi edelleen kiviä, asteroidin kokoisia kappaleita, kuiden kokoisia kappaleita ja lopussa planeettoja. Eräiden meteoriittien, kondriittien jyvämäinen rakenne kertoo kasautumisesta. Jonkinlaiseen kasautumiseen viittaa myös pienien asteroidien löyhä "kivikasamainen" rakenne.
Kondriitit jotka ovat peräisin asteroidivyöhykkeeltä, ovat myös huomattavan vesipitoisia. Kondriiteissa on myös kuumassa syntyneitä pallosia.
Maan uskotaan muodostuessaan saaneen vettä asteroidivyöhykkeen seudulta tulleiden kappaleiden sinkoutuessa Maan radan seuduille Jupiterin vetovoiman vaikutuksesta. Planeettamuodostuksen lopussa tapahtui muutamien kymmenien esiplaneettojen, "oligarkkien" hidas kasautuminen mm. jättiläisplaneettojen ja oligarkkien itsensä aiheuttamien ratahäiriöiden takia. Kiillegneissi
Kiillegneissi on syntytavaltaan metamorfista kiveä. Maankuorten liikkeiden yhteydessä on syntynyt kova paine ja lämpötila, jolloin sedimentti- ja magmakivilajit ovat muuttuneet rakenteeltaan liuskaiseksi. Alkuperäisenä, metamorfoosia edeltävänä kivilajina on savikivi. Kiilleliuske halkeaa yhdensuuntaisiksi laatoiksi. Kiillegneissiä onkin luonnehdittu rakenteeltaan heikoimmaksi gneissityypiksi. Pudotusrinne
Tietyt kivilajit (yleensä pehmeät) hajoavat muita nopeammin. Esimerkiksi savikivi hajoaa nopeammin kuin kalkkikivi. Tietyissä tilanteissa kokonainen kerros helposti hajoavaa kiviainesta voi eroosion tuloksena kulkeutua pois kovemman kivilajin päältä. Tämän seurauksena syntyy lähes tasainen pinta. Kattilakivi
Kattilakivi on höyrykattiloissa syntyvää kivettymää. Se syntyy kattilavedessä olevista kivennäisaineista. Kattilan korkeissa lämpötiloissa ne kiteytyvät ja muodostavat kerrostumia kulma- ja liitoskohtiin. Hammaskivi
Hammaskivi ("calculus dentalis, odontoliitti") on hammassairaus, jossa suun bakteereista ja kalkkisuoloista muodostuu kerrostumaa hampaan pinnalle. Ekstrusiivikivi
Ekstrusiivikivet ovat vulkaanisia magmakiviä, jotka syntyvät, kun Maan sisästä purkautuu laavaa maanpinnalle tai merenpohjaan, jolloin purkautuva aines jäähtyy nopeasti ja jähmettyy ennen kuin siihen ehtii kasvaa suuria kiteitä. Ekstrusiivikiviä syntyy myös sellaisissa tulivuorenpurkauksissa, joissa laavaa syöksyy räjähdysmäisesti ilmakehään. Putoavasta laavasta muodostuu pyroklastista kiveä tai tuffia. Savimineraali
Savimineraali on erilaisten savien aineksena oleva kiteinen kemiallinen yhdiste. Eri savimineraalien osuus savissa vaihtelee suuresti ja niiden lisäksi savissa on aina myös hienoa kivimineraaliainesta. Savimineraalihiukkaset ovat hyvin pieniä, pienimmillään 1,2 nanometriä. Savimineraalit ovat syntyneet muuttumalla kivimineraaleista. Muuttuminen tapahtuu joko kemiallisen rapautumisen tai maan sisuksista kohoavien hydrotermisten liuosten vaikutuksesta. Maasälvät, amfibolit ja kiilteet ovat mineraaleja, joista savimineraaleja tavallisesti syntyy. Kalkkimaali
Kalkkimaali on valmistettu märkäsammutetusta kalkista ja vedestä. Markkinoilla on myös moderneja versioita kalkkimaalista 
jotka ovat tehty helppokäyttöisemmiksi kuin perinteinen kalkkimaali. Niissä on usein muita mineraalisia täyteaineita kuten kaoliini, liitu ja selluloosa. Sementti
Sementin valmistus tuottaa merkittävästi CO-päästöjä. Globaalisti sementtiä valmistetaan noin kolme miljardia tonnia vuodessa, mikä tuottaa noin viisi prosenttia ihmisen aiheuttamista CO-päästöistä. Päästöjen vähentämiseksi tutkitaan tällä hetkellä vaihtoehtoja kalkkikiven korvaamiseksi magnesiumyhdisteillä ja dolomiitilla. Tippukivi
Tippukivi on puikkomainen muodostuma kalkkikiviainesta. Erityisen tippukiviluolan kattoon syntyneistä puikkomaisista muodostumista käytetään nimitystä stalaktiitti, kun taas niiden alapuolelle luolan pohjalle muodostuvista pylväistä käytetään nimitystä stalagmiitti. Stalagmiitti voi lopulta kasvaa kiinni stalaktiittiin, joten niistä voi muodostua yhtenäinen kivipylväs. Tippukivien muodostuminen voi kestää tuhansia vuosia ja ne voivat kasvaa jopa 20-metrisiksi. Kalkki
Kalkki eli kalsiumoksidi (CaO), josta käytetään myös nimiä poltettu kalkki tai sammuttamaton kalkki, on valkoinen emäksinen kiteinen yhdiste. Kalkkia saadaan kalkkikivestä eli kalsiumkarbonaatista kuumentamalla kalkkiuunissa noin 1 000 °C:n lämpötilassa, jolloin siitä lohkeaa hiilidioksidia. Kalsiumoksidia muodostuu myös eräiden muiden kalsiumyhdisteiden, kuten kalsiumnitraatin kuumentamisen yhteydessä. Rikkikiisu
Rikkikiisua tavataan esimerkiksi kvartsijuonissa, sedimenttikivissä, metamorfisissa kivilajeissa ja malmiesiintymissä, joissa se esiintyy usein yhdessä muiden sulfidi- ja oksidimineraalien kanssa. Rikkikiisu itse ei kuitenkaan ole varsinainen malmimineraali, mutta siitä voidaan valmistaa ferrosulfaattia ja rikkihappoa, joka on maailman eniten käytetty kemikaali. Anortiitti
Anortiitti eli kalkkimaasälpä CaAlSiO, on yksi plagioklaasia muodostavista maasälpälajeista. Se on yleinen mineraali maankuoressa, sitä on löydetty myös Kuusta ja eräästä komeetasta. Se on yleensä valkoista tai väritöntä. Sen nimi tulee kreikan sanoista an- (epä-) ja orthos, suora, ja kuvaa mineraalin kiderakennetta. Kiteet muodostavat prismoja. Mineraali
on läpinäkyvä tai läpikuultava. Mineraalia esiintyy laavakivissä.