Milloin Ruanda itsenäistyi?
Ruandan sisällissota (1990–1994)
Sisällissodassa oli vastakkain Ruandan kaksi suurinta etnistä ryhmää, tutsit ja hutut. Konfliktin juuret olivat Belgian siirtomaakaudella, jolloin belgialaiset suosivat tutseja, jotka olivat hutuja rikkaampia ja paremmin koulutettuja. Hutut olivat kuitenkin enemmistö Ruandassa ja ottivat vallan itselleen sisällissodassa, joka käytiin vuosina 1959–1961. Ruanda itsenäistyi sisällissodan jälkeen 1. heinäkuuta 1962. Sisällissodan vuoksi monet tutsit pakenivat Ugandaan, jossa he asuivat seuraavat kolmekymmentä vuotta.
Angolan itsenäisyyssota
Sotatoimet alkoivat puuvillatyöläisten lakosta vuonna 1961. Portugalin sotavoimat vastasivat pommittamalla kahtakymmentä kylää napalmilla ja surmaamalla seitsemäntuhatta afrikkalaista. Vasemmistomilitantit hyökkäsivät poliisiasemalle. Portugalilaiset tekivät kostoiskuja. Ensimmäisen sotavuoden aikana kuoli 2 000 portugalilaista ja 50 000 afrikkalaista. Lähes puoli miljoonaa pakolaista pakeni Zaireen. UPAn militantit seurasivat pakolaisia ja aiheuttivat levottomuuksia myös Zairen puolella. Ruandan kansanmurha
Ruandan armeija kaappasi vallan 5. heinäkuuta 1973 ja nimitti maahan sotilashallituksen, jonka johtoon nousi kenraali Juvénal Habyarimana. Sotilastuomioistuin tuomitsi presidentti Kayibandan ja seitsemän hallituksen ministeriä kuolemaan. Habyarimanasta tuli Ruandan uusi presidentti. Vallankaappauksen toisena vuosipäivänä Habyarimana ilmoitti, että maahan oli perustettu uusi puolue, johon jokaisen ruandalaisen tuli liittyä: Kansallinen vallankumousliike kehityksen puolesta (MRND). Puolueen tarkoituksena oli ”alueellisen ja etnisen vihamielisyyden poistaminen sekä maaseudun kehitys”. MRND loi maaseudulle työyhteisöjä ja herätti uudelleen henkiin vihatun siirtomaa-ajan pakollisen työpalvelun perinteen. Työpalveluryhmät suorittivat säännöllisesti viikoittain ilmaista työpalvelusta, esimerkiksi Ruandan lukuisten kukkuloiden pengerrystä viljelymaaksi tai metsän istutusta polttopuiden tuottamista varten. Kylmän sodan ilmapiirissä Ruanda sai paljon tukea länsivalloilta. Entinen siirtomaaisäntä Belgia syyti maahan kehitysyhteistyövaroja osaksi maan kohtuullisen vakaan poliittisen tilanteen vuoksi, ja Ranska antoi Ruandalle sotilasapua vahvistaakseen uuskolonistista asemaansa ranskankielisten Afrikan maiden, "la Francophonien" piirissä. Ruandan sisällissota (1959–1961)
Ruanda itsenäistyi vuonna 1962. Taistelut jatkuivat vuonna 1963, kun maastapaenneet tutsit hyökkäsivät Ruandaan. Hutut torjuivat hyökkäyksen ja tappoivat hyökkäyksen seurauksena monia tutseja. Hutut torjuivat tutsien hyökkäyksen myös vuonna 1964. Hutut
1400-luvulla alueelle muuttaneet tutsit olivat syrjäyttäneet hutujen valta-aseman ja muodostaneet monarkian, joka oli myös siirtomaaisännille mieluinen ja säilyi sellaisenaan pitkälle 1950-luvulle saakka, kunnes siirtomaaisäntien sympatiat alkoivatkin kääntyä vähitellen hutuenemmistön puoleen. Tutsimonarkia kaatui vasta vuonna 1959 hutujen kapinaan. Ruandan itsenäistyttyä 1962 valtaan nousseet hutut alkoivat kostaa tutseille, ja ajan mittaan tapahtumat johtivat vuonna 1990 Ruandan sisällissotaan ja 1994 Ruandan kansanmurhaan, jolloin kolmen kuukauden aikana hutut tappoivat yhteensä 800 000 tutsia. Lubumbashi
Vuonna 1960 Belgian Kongon itsenäistyessä Belgiasta Katangan maakunta julistettiin itsenäiseksi. Lubumbashi toimi tämän separatistisen valtion pääkaupunkina vuoteen 1963 saakka, jolloin YK:n joukot, jolta Kongo oli pyytänyt apua tilanteen ratkaisemiseksi, kukistivat kapinan. Ruandan kansanmurha
Muun muassa kolonialismin aikana syntyneet etniset jännitteet käynnistivät presidentti Juvénal Habyarimanan lentokoneen alasampumisen jälkeen hallituksen organisoiman massiivisen kansanmurhan huhtikuussa 1994. Alasampujina pidetään yleisesti armeijan huturadikaaleja, jotka pyrkivät teollaan estämään maassa neuvotellun vallanjakosuunnitelman toteutumisen. Yhdistyneet kansakunnat (YK), Ranskan valtionjohto ja monet muut tahot puuttuivat aivan liian myöhään Ruandan kansanmurhaan. Tutsijohtoinen kapinallisryhmittymä Ruandan isänmaallinen rintama (RPF) löi lopulta hutujoukot ja keskeytti kansanmurhan heinäkuussa 1994. Yli kaksi miljoonaa kostotoimia pelännyttä hutua pakeni maasta. Suurin osa pakolaisista palasi kotiin vuoden 1996 loppuun mennessä. Zaireen, nykyiseen Kongon demokraattiseen tasavaltaan, paenneet hutupakolaiset vaikuttivat Kongon sodan syttymiseen vuonna 1996. Ruandan sisällissota (1959–1961)
Ruandalaiset äänestivät kuningasvallan tulevaisuudesta YK:n valvomassa kansanäänestyksessä vuonna 1961. Yli 80 % äänestäjistä kannatti monarkiasta luopumista ja tutsi-kuningas syrjäytettiin. Ruandasta tuli tasavalta ja yli 150 000 tutsia pakeni maasta. Toinen Kongon sota
Toinen Kongon sota alkoi, kun ensimmäisessä Kongon sodassa valtaan nousseen Laurent-Désiré Kabilan ja häntä sodassa tukeneiden ulkovaltojen Ruandan ja Ugandan välit olivat huonontuneet vuonna 1997. Vahvistaakseen asemaansa Kabila määräsi heinäkuussa 1998 ruandalaiset ja ugandalaiset joukot pois maasta. Armeijoiden kieltäydyttyä noudattamasta käskyä taistelut alkoivat uudelleen 2. elokuuta, kun ruandalaiset joukot nousivat vastarintaan ja uusia ruandalaisia ja ugandalaisia joukkoja saapui maahan. Ruandalaiset joukot pyrkivät valloittamaan Kinshasan ja korvaamaan Kabilan hallinnon ruandalaisten tukemalla "Rassemblement Congolais pour la Democratie" -kapinallisryhmällä. Maassa oli myös burundilaisia sotilaita, mutta Burundin mukaan he taistelivat vain Kongossa tukikohtaansa pitäneitä burundilaisia kapinallisryhmiä vastaan. Kapinan laajentuessa RDC jakaantui Gomasta toimineeseen Ruandan tukemaan Emile Ilungan johtamaan ryhmittymään ja Kisanganista toimineeseen Ugandan tukemaan Ernest Wamba-dia-Wamban ryhmään. Kolmanneksi merkittäväksi kapinallisryhmäksi nousi myös Ugandan kanssa liittoutunut Jean-Pierre Bemban "Congolese Liberation Movement", joka hallitsi Kongon Päiväntasaajanalueen pohjoisosaa. Juvénal Habyarimana
5. heinäkuuta 1973 Ruandan armeija kaappasi vallan ja nimitti maahan sotilashallituksen, jonka johtoon tuolloin maan puolustusministerinä toiminut kenraali Juvénal Habyarimana nousi. Sotilastuomioistuin tuomitsi Habyarimanan serkun, presidentti Grégoire Kayibandan ja seitsemän hallituksen ministeriä kuolemaan. Habyarimanasta tuli Ruandan uusi presidentti. Vallankaappauksen toisena vuosipäivänä Habyarimana ilmoitti, että maahan oli perustettu uusi puolue, johon jokaisen ruandalaisen tuli liittyä: Kansallinen vallankumousliike kehityksen puolesta (MRND). Puolueen tarkoituksena oli "alueellisen ja etnisen vihamielisyyden poistaminen sekä maaseudun kehitys". Brittiläinen Guiana
Britannian kehittäessä siirtomaata sokeriruokoplantaaseille he toivat useita afrikkalaisia orjatyövoimaksi alueelle. Guiana itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta 26. toukokuuta 1966. Ruandan kansanmurha
Belgialaiset kokoontuivat 1. tammikuuta 1961 Ruandan uusien hutujohtajien kanssa kokouksessa, jossa Ruandan kuningaskunta muodollisesti lakkautettiin ja maa julistettiin tasavallaksi. Vaikka maan ensimmäinen väliaikainen hallitus muodollisesti perustui vallanjakoon hutu- ja tutsiryhmien kesken, ilmoitti YK:n komissio raportissaan, että maahan oli luotu ”rotuun perustuva yhden puolueen diktatuuri, joka vain korvasi yhden sortovallan toisella”. Belgialaiset eivät kuitenkaan tehneet mitään asian eteen, ja Ruandalle myönnettiin täydellinen itsenäisyys vuonna 1962. Portugalin Itä-Afrikka
Suurin osa Britannian siirtomaista itsenäistyi viimeistään 1960-luvulla, mutta Portugali piti kiinni alueistaan aina vuoteen 1975 asti, jolloin sekä Mosambik, että länsirannikon Angola saivat itsenäisyytensä. Ruandan sisällissota (1959–1961)
Ruandan sisällissota käytiin vuosina 1959–1961 Ruandassa. Sodassa olivat vastakkain hutut ja tutsit. Ruandan kansanmurha
Seuraavan päivän aamuna tutsien silmitön murhaaminen oli jo täydessä käynnissä, mutta YK-joukot eivät puuttuneet tilanteeseen. Ulkovallat ryhtyivät nopeasti evakuoimaan suurlähetystöjään. RPF, jonka joukkoja oli sijoitettu Arushan rauhansopimuksen mukaisesti Kigalin lähellä olevaan sotilastukikohtaan, aloitti sotatoimet alle 24 tuntia Habyarimanan murhan jälkeen. FAR vastasi RPF:n hyökkäykseen. Rintamalinjojen takana puolisotilaalliset joukot pystyivät näin jatkamaan kansanmurhaa armeijan suojeluksessa.
Ruandaan valittiin 8. huhtikuuta väliaikainen hallitus, jossa jäseninä oli ainoastaan äärihutupuolueiden edustajia. Uudeksi presidentiksi nousi Théodore Sindikubwabo, joka oli MRND-puolueen johtajia. Hallituksen ja presidentin ympärillä oli myös joukko muita johtajia, jotka organisoivat kansanmurhaa. MRND:n pääsihteeri Joseph Nzirorera järjesti kuolemanpartioille aseet ja käskyt työhön ryhtymiseksi, ja Pascal Simbikangwa ohjasi niiden toimintaa suoraan presidentin kansliasta käsin. Äärihutuliikkeiden pääideologina toimi historian professori Ferdinand Nahimana, joka perustamansa radioaseman ("Radio Télévision Libre des Mille Collines", tuhansien kukkuloiden vapaa radiokanava) kautta kehotti ja kiihotti väestöä aamusta iltaan tappamaan paitsi tutseja ja maltillisia hutuja, myös belgialaisia UNAMIR-joukkoja.
Radion ja paikallisten poliittisten johtajien jatkuvien kehotusten siivittämänä väkivalta levisi nopeasti koko maahan. Naapurit silpoivat toisiaan, työpaikoilla kollegat hakkasivat toisiaan kuoliaaksi. Lääkärit tappoivat potilaitaan ja opettajat oppilaitaan. Muutamassa päivässä kokonaisten kylien tutsiväestö oli tuhottu täydellisesti. Radiossa muistutettiin erityisesti, ettei naisille ja lapsille saanut osoittaa armoa. Erään kaupungin kunnanvaltuutetun kerrotaan tarjonneen tappajille 50 frangia jokaisen tapetun tutsin päästä – tapaa alettiin nimittää ”kaalien kauppaamiseksi”. Pahimpien arvioiden mukaan Ruandassa tapettiin 800 000 tutsia ja maltillista hutua pääosin viidakkoveitsillä noin sadan päivän aikana. Noin 400 000 ruandalaista lasta jäi ilman vanhempia, ja suurin osa heistä heitteille. Burundi
Poliittiset puolueet syntyivät 1940-luvun lopulta alkaen ja maa itsenäistyi 1. heinäkuuta 1962. Demokraattisten rakenteiden ollessa heikkoja tutsikuningas Mwambutsa IV otti ohjat perustuslaillisena monarkkina. Ruandan sisällissota (1990–1994)
Vuonna 1990 kapinallisryhmä Ruandan isänmaallinen rintama tunkeutui Ugandasta Ruandaan. Ryhmän tavoitteena oli saada Ruanda hallintaansa. Ruandan hutu-vetoisella hallituksella oli muitakin ongelmia: maa oli pahasti velkaantunut ja hallituksella oli vaikeuksia ruokkia kansaa. Näiden ongelmien ja isänmaallisen rintaman maahantunkeutumisen vuoksi hutu-hallitus luovutti osan vallastaan tutseille Arushan rauhansopimuksella elokuussa 1993. Apartheid
Liberaalien noustua valtaan Isossa-Britanniassa vuonna 1906 Etelä-Afrikan itsenäistymisprosessi nopeutui, ja Transvaal sekä Oranjen vapaavaltio saivat täyden itsehallinnon jo vuonna 1907. Vuosien 1908 ja 1909 valkoiset eteläafrikkalaiset alueen neljästä brittiläisestä siirtokunnasta kokoontuivat kansalliskonventtiin ja päättivät perustaa Etelä-Afrikan liittovaltion. Kansalliskonventti sääti myös, että kaikkien tulevan valtion parlamentin edustajien tulee olla eurooppalaista alkuperää olevia ja että äänioikeus määräytyisi osavaltioiden aikaisempien lakien perusteella. Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että Transvaalissa ja Oranjessa vain valkoiset miehet olivat äänioikeutettuja, Kapmaassa säilyi talouteen pohjautuva järjestelmä, jossa valtaosa valkoisista miehistä, mutta vain murto-osa värillisistä tai afrikkalaisista oli äänioikeutettuja. Natalissa intialaiset eivät saaneet äänestää ja mustistakin vain 0,08 %. Etelä-Afrikan unioni perustettiin muodollisesti 31. toukokuuta 1910, ja sen ensimmäiseksi pääministeriksi nimitettiin Louis Botha. Ruandan sisällissota (1990–1994)
Ruandan sisällissota käytiin vuosina 1990–1994 Ruandassa. Ruanda-Urundi
Ruanda-Urundi oli Belgian vuosina 1916–1962 hallinnoima alue Keski-Afrikassa. Vuodesta 1916 vuoteen 1924 alue oli Belgian suoran sotilashallinnon alla. Vuonna 1924 alueesta muodostettin Kansainliiton mandaattialue ja vuonna 1946 Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue. Vuonna 1962 alue jakautui itsenäistyneisiin Ruandan ja Burundin tasavaltoihin. 1970-luku
Euroopan viimeiset siirtomaat itsenäistyivät. Portugali antoi itsenäisyyden Angolalle ja Mosambikille sekä Guinea-Bissaulle. Ranskan viimeinen siirtomaa Djibouti itsenäistyi. Jo ennen Angolan itsenäistymistä oli alkanut pitkä ja verinen, kolmen eri ryhmittymän välinen sisällissota, johon myös Etelä-Afrikka, Neuvostoliitto ja Kuuba sekaantuivat. Argentiina
Kenraaleiden José de San Martín ja Simón Bolívar johtamissa itsenäisyyssodissa espanjalaiset lyötiin, ja Argentiina itsenäistyi 9. heinäkuuta 1816. Tämän jälkeen vallasta kamppailivat keskusvaltaa kannattavat "unitarios" ja liittovaltiota kannattavat "mazorqueros". Bolivia erosi liitosta 1825 ja Uruguay 1828. Tämän ajan merkittävä hahmo oli kenraali Juan Manuel de Rosas, joka hallitsi yksinvaltiaana 1829–1852. Uruguayn ja Brasilian tukemana kenraali Justo José de Urquiza johti vallankumousta, ja Argentiina sai perustuslain 1853. Vuosina 1865–1870 Argentiina, Brasilia ja Uruguay sotivat Kolmoisliiton sodan Paraguayta vastaan. Ruandan kansanmurha
Berliinin muurin kaatumisen aikoihin Ruandan nouseva oppositio, joka oli vahvistunut maan 1980-luvun taloudellisten ongelmien seurauksena, alkoi lobata länsivaltoja vaatimaan demokraattisia uudistuksia vastapainoksi kehitysyhteistyörahoille, jotka muodostivat jo 60 prosenttia valtion budjetista. Pitkällisten neuvottelujen päätteeksi ja keskusteltuaan asiasta päätukijansa Ranskan presidentin François Mitterrandin kanssa Habyarimana yllättäen ilmoitti vuonna 1990, että maahan oli aika luoda monipuoluejärjestelmä. Habyarimanan päätukijoukko, varakkaat ja vaikutusvaltaiset hutujohtajat maan pohjoisosasta eli "akazu" (pieni huone) kuitenkin vastusti muutosta. Samalla kun Habyarimana julkisesti julisti uutta avoimuutta, "akazun" organisoima valtioterrori maassa tiivistyi "akazun" pyrkiessä varmistamaan asemansa ja tuhoamaan maassa orastavan opposition. Tilanne kärjistyi lopulta 1. lokakuuta, kun enimmäkseen Ugandaan paenneista tutsipakolaisista koostuva, Ruandan isänmaalliseksi rintamaksi (RPF) itseään nimittävä kapinallisryhmä ylitti Ugandan ja Ruandan välisen rajan. Ruanda
Ruandan viides presidentti oli Pasteur Bizimungu. Hän erosi virasta vuonna 2000. Presidentiksi tuli Paul Kagame, joka sen jälkeen valittiin presidentinvaalissa 2000. Toinen kansanmurhan jälkeinen presidentinvaali järjestettiin Ruandassa 9. elokuuta 2010. Maassa puhkesi vaalien alla levottomuuksia. Ehdokkaita oli istuvan presidentti Kagamen lisäksi kolmesta hallitusta myötäilevästä pienestä oppositiopuolueesta. Todellisuudessa Kagame oli ainoa ehdokas, ja hänen ennustettiin jo etukäteen saavan murskavoiton. Lopullisessa laskennassa Kagamen osuus oli 93 prosenttia äänistä. Perustuslakimuutoksen jälkeen hänet valittiin elokuussa 2017 kolmannelle kaudelle. Ennen lakimuutosta samaa henkilöä ei voitu valita kolmannelle kaudelle. Kagame sai noin 99 prosenttia äänistä. Ruandan isänmaallinen rintama
FPR:n perustivat Ugandassa vuonna 1987 sinne pakolaisina paenneet tutsit. Etelä-Rhodesia
Etelä-Rhodesia julistautui itsenäiseksi valtioksi vuonna 1965 nimellä Rhodesia. Valkoihoiset pitivät vallan maassa. Rhodesiasta tuli tasavalta vuonna 1970. Ainutkaan valtio ei tunnistanut maan itsenäisyyttä. Zimbabwe Rhodesia perustettiin vuonna 1979. Saman vuoden joulukuussa maa palautettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Etelä-Rhodesia lakkasi olemasta 1980, kun maa itsenäistyi Zimbabwena. Uganda (Commonwealth realm)
Uganda oli Commonwealth realm vuosina 1962–1963. Kun Britannian valta loppui vuonna 1962, Uganda Independence Act 1963 muutti Ugandan protektoraatin itsenäiseksi valtioksi nimeltä Uganda, joka piti Britannian monarkin, kuningatar Elisabet II:n, maan valtionpäämiehenä. Ruanda kesäolympialaisissa 2016
Ruanda osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti seitsemän urheilijaa kolmessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi maantiepyöräilijä Adrien Niyonshuti. Interahamwe
Heinäkuussa 1994 Interahamwe pakeni maasta kolmen miljoonan hutun mukana Zaireen (nyk. Kongon demokraattinen tasavalta), jonka itäosista se operoi tutseja ja Ruandan uuden hallituksen joukkoja vastaan. 1996 Ruanda hyökkäsi Interahamwea ja muita hutukapinallisia vastaan Itä-Kongossa aloittaen ensimmäisen Kongon sodan. 2003 Ruanda syytti Ugandaa Interahamwen tukemisesta. Interahamwe ei ole enää organisoitu järjestö, vaan sen nimellä tarkoitetaan kaikkia yksittäisiä hutujen kapinallis- ja rikollisryhmiä. Vanhat alkuperäiset Interahamwen johtajat ovat painottaneetkin oikeudenkäynneissään, ettei sillä, mitä nykyään kutsutaan Interahamweksi, ole mitään tekemistä alkuperäisen "Interahamwe za MRND"-järjestön kanssa. Kongon demokraattinen tasavalta
Kongo itsenäistyi Belgiasta rauhanomaisesti vuonna 1960, joskin Belgia puuttui pitkään sen sisä- ja talouspolitiikkaan. Välittömästi maan itsenäistymisen jälkeen alkoi viisivuotinen "Kongon kriisi", josta tuli yhdistelmä itsenäisyystaistelua, rikkaimpien alueiden separatismia, kylmän sodan Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton proxy-sotaa, vallankaappauksia ja YK:n rauhanturvaoperaatioita. Maa ajautui poliittisesti epävakaaseen tilaan, joka jatkui viisi vuotta. Eri puolilla maata virisi kapinoita ja alueellisia itsenäistymisliikkeitä, jotka kaikki kukistettiin ulkovaltojen ja YK:n tuella.
Maassa pidettiin vuonna 1960 parlamenttivaalit, jotka voitti MNC-L (Kongon kansallisliike). Sen johtajasta Patrice Lumumbasta tuli Kongon ensimmäinen pääministeri. Presidentiksi valittiin Joseph Kasa-Vubu ABAKO:sta. Etelä-Kasain maakunta julistautui itsenäiseksi 14. kesäkuuta. Sen presidentiksi nousi Albert Kalonji. Heinäkuussa 1960 armeija kapinoi ja Katangan maakunta julistautui itsenäiseksi Moise Tšomben johdolla. Tšombe pyysi Belgian asevoimien tukea, mihin Belgia suostui muodollisesti kansalaistensa suojelemiseksi. YK:n turvallisuusneuvosto päätti lähettää maahan joukkoja palauttamaan järjestystä, mutta niiden ei sallittu puuttua maan sisäisiin asioihin. Lumumba pyysi Neuvostoliiton joukkoja Kasaihin, mikä suututti Yhdysvallat, joka alkoi tukea Kasa-Vubua ja armeijan komentajaa Joseph-Désiré Mobutua. 5. syyskuuta Kasa-Vubu ilmoitti radiossa Lumumban erosta, johon Lumumba vastasi ilmoittamalla presidentin pidätyksestä. Viikon kuluttua Lumumban aiemmin johtajaksi nimittämä Mobutu asetti hänet kotiarestiin ja kaappasi vallan CIA:n tuella. Lumumba teloitettiin myöhemmin. Sambia
Etelä- ja Pohjois-Rhodesia sekä Njassamaa (nykyinen Malawi) liitettiin vuonna 1953 yhteen Rhodesian ja Njassamaan liittovaltioksi (Keski-Afrikan liittovaltioksi). Laajat levottomuudet repivät kuitenkin federaatiota afrikkalaisten vaatiessa tasaveroisia oikeuksia ja itsenäisyyttä Britanniasta. Afrikkalaisten nationalistipuolueiden saavutettua enemmistön Pohjois-Rhodesian parlamentissa loppuvuodesta 1962 federaatio purkautui 31. joulukuuta 1963 ja maa itsenäistyi 24. lokakuuta 1964. Pohjois-Rhodesiasta muodostetun uuden valtion nimeksi tuli Sambia. Mosambikin itsenäisyyssota
Uusi vasemmistolainen hallitus halusi saada siirtomaasodat nopeasti päätökseen. Lisäksi se oli myötämielinen Frelimoa kohtaan, sillä sillä oli samantaustainen vasemmistolainen ideologia. Portugali ja Frelimo solmivat 7. syyskuuta 1974 Lusakan sopimuksen, joka päätti sotatoimet. Sopimuksessa myös määriteltiin siirtymähallitus, joka toimisi yhdeksän kuukautta ennen Mosambikin itsenäistymistä. Joaquim Chissanosta tehtiin siirtymähallituksen pääministeri. Mosambik itsenäistyi 25. kesäkuuta 1975, ja Frelimon johtajasta Samora Machelista tuli maan ensimmäinen presidentti.
Itsenäisyyden aikana noin 300 000 valkoista portugalilaista siirtolaista lähti Mosambikistä pakolaisena Portugaliin tai Brasiliaan. Mobutu Sese Seko
Belgian Kongo itsenäistyi 30. kesäkuuta 1960, ja heti maan itsenäistymisen jälkeen pääministeriksi valittu Lumumba nimitti Mobutun Kongon demokraattisen tasavallan armeijan pääesikuntapäälliköksi. Lumumba ja presidentti Joseph Kasa-Vubu joutuivat pian valtataisteluun, jonka päätteeksi Mobutu syöksi Lumumban vallasta sotilasvallankaappauksessa 14. syyskuuta 1960. Mobutun tukijoina toimivat Belgia ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA, jotka pitivät Lumumbaa liian vasemmistolaisena, ja Mobutua lännen kannalta parempana liittolaisena. Ruandan sisällissota (1990–1994)
Kansanmurhasta huolimatta tutsien isänmaallinen rintama voitti hutujohtoisen Ruandan armeijan ja Arushan rauhansopimus pantiin täytäntöön heinäkuussa 1994. Kapinallisjohtaja majuri Paul Kagame nousi Ruandan uudeksi varapresidentiksi ja puolustusministeriksi. Pääministerin ja presidentin tehtäviin asetettiin maltilliset hutut. Cabindan tasavalta
Afrikan maiden itsenäisyysliikkeen vahvistuessa 1960-luvulla Cabindan tilanne monimutkaistui. Afrikan yhtenäisyysjärjestö listasi siirtomaavallasta vapautettavien alueiden listalla Angolan sijalle 35 ja Cabindan sijalle 39, mikä osaltaan kertoo siitä, että nämä alueet nähtiin erillisinä. Ruanda
Ruanda sijaitsee lähes Afrikan keskuksessa, vain muutaman asteen päiväntasaajasta etelään. Maalla ei ole meriyhteyttä. Sen rajana Kongon demokraattiseen tasavaltaan toimii Kivujärvi ja Ruzizin jokilaakso. Muita rajanaapureita ovat pohjoisessa Uganda, idässä Tansania ja etelässä Burundi. Laurent Nkunda
Nkunda on entinen psykologian opiskelija, joka matkusti Ruandan kansanmurhan aikaan Ruandaan tukemaan tutsien Ruandan isänmaallista rintamaa (RPF) hutujen hallitsemaa kansanmurhaa tekevää armeijaa vastaan. RPF:n voitettua sisällissodan Nkunda palasi Kongoon. Antigua ja Barbuda
Vuosina 1958–1962 Antigua ja Barbuda olivat osa brittien hallitsemaa Länsi-Intian federaatiota. Vuonna 1967 siitä tuli itsehallinnollinen alue. Antigua ja Barbuda itsenäistyi 1. marraskuuta 1981, mutta Englannin monarkki on yhä maan valtionpäämies. Ruandan frangi
Ruandan frangi ("RWF") on Ruandan rahayksikkö, joka on ollut käytössä vuodesta 1964 lähtien. Tuota ennen Ruandassa oli käytössä siirtomaavallan aikainen eli Kongon frangi. Ruandan frangi jakaantuu 100 centimeen. Ian Smith
Rhodesia pärjäsi taloudellisesti jonkin aikaa Etelä-Afrikan ja saartoa uhmanneiden yritysten avulla. 1970-luvun alussa musta valtaväestö nousi avoimeen "chimurenga"-kapinaan ja alkoi hyökkäillä valkoisten maatiloille. Niiden hintana oli 40 000 uhria. Kapina sai voimaa, kun naapurimaa Mosambik itsenäistyi Portugalista 1975. Mustan väestön maltillisempi suunta kävi neuvotteluja Smithin kanssa, ja esimerkiksi rotuerottelu lopetettiin periaatetasolla 1977. Smith ei suostunut mustien enemmistövaltaan, ja hänen suosionsa rakoili. Jopa hänen oma poikansa Ian lähti luvatta Rhodesian armeijasta ja loikkasi Eurooppaan, josta käsin hän tuki enemmistövaltaa. Etelä-Afrikka kehotti Smithiä sopuratkaisuun ja väistymään arkkipiispa Abel Muzorewan johtaman yhtenäisyyshallituksen hyväksi. Smith ei antanut periksi. Neljä viidesosaa Rhodesian valkoisten kuolemista tapahtui sodan viimeisinä kolmena vuotena 1977–1979. Viimeisinä vuosina maasta tuli sotilasleiri, jossa toisinajattelijat vangittiin, karkotettiin tai murhattiin ja lehdistö sensuroitiin. Moldova
Moldovan sosialistinen neuvostotasavalta julistautui itsenäiseksi vuonna 1991 nimellä Moldovan tasavalta. Nuoren valtion ensimmäinen presidentti Mircea Snegur käytti ilmaisuja, jotka liittivät maan Romanian yhteyteen mutta vastusti silti välitöntä yhdistymistä Romaniaan. Moldovan kansanrintama hajosi kysymyksen vuoksi, ja Snegur lähti itsenäisenä ehdokkaana lokakuun 1991 vaaleihin ja voitti ne. Liittymisinnostus katosi nopeasti – joidenkin kyselyjen mukaan 70 prosenttia vastusti yhdistymistä 1992 – ja Moldova alkoi etääntyä Romaniasta. Transnistrian alueen separatistit julistautuivat erilliseksi valtioksi 1990, ja venäläisjoukot tukivat alueen itsenäisyyttä. Vuonna 1992 solmittiin aselepo. Myös kristityt turkinsukuiset gagauzit ovat hakeneet itsenäisyyttä, ja heidän alueilleen on myönnetty autonomia. Vuonna 1994 hyväksytyssä uudessa perustuslaissa maan viralliseksi kieleksi määriteltiin romanian sijaan moldova. Bernard Ntuyahaga
Ruandaan karkotuksen pelossa Ntuyahaga antautui Ruanda-tuomioistuimelle Arushassa, Tansaniassa 8. kesäkuuta 1998. Marraskuussa oikeudenkäynnissä hän kiisti syytteet. Ntuyahaga vapautettiin syytteistä 18. maaliskuuta 1999, ja hänet laskettiin vapaalle jalalle Tansaniaan 29. maaliskuuta 1999. Ruandan lippu
Ruandan lippu on Ruandan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallishymnin ohella. Se otettiin käyttöön 25. lokakuuta 2001. Lipussa on ylhäällä leveä vaaleansininen raita ja sen alapuolella kapeammat keltainen ja vihreä raita. Vaaleansiniseen raitaan on sijoitettu oikeaan yläkulmaan aurinko. Lipun väreistä sininen kuvaa onnea ja rauhaa, keltainen taloudellista edistystä ja vihreä kansakunnan toivoa tulevasta vauraudesta. Lipun aurinko kuvastaa valistusta ja tietoa. Lipun värit kuvaavat kansallista yhtenäisyyttä, työn ja uutteruuden kunnioitusta ja tulevaisuuden toivoa. ZANU-PF
ZANU-PF perustettiin marxilaisen vapautusrintaman ZANU:n pohjalle maan virallisesti itsenäistyessä. ZANU oli perustettu jo vuonna 1963 Etelä-Rhodesiaan, joka oli tuolloin Britannian siirtomaa. Sen tehtävänä oli vastustaa valkoista vähemmistövaltaa. Se joutui toisenlaiseen toimintaympäristöön, kun Ian Smith julisti Rhodesian yksipuolisesti itsenäiseksi Britanniasta. ZANU toimi pääosin Mosambikin suunnalta, kun sen kilpailijan Joshua Nkomon johtama ZAPU operoi Sambiasta. Järjestöt tekivät yhteistyötä koko Smithin hallintokauden alan. Burundin historia
Burundin ensimmäiset asukkaat olivat pygmejä. Myöhemmin, 1200-luvulla Burundiin saapui hutuja harjoittamaan maanviljelystä, mutta he joutuivat väistymään 1500-luvulla heitä alistaneiden tutsien tieltä. Myöhemmin keskiajalla tutsit perustivat Burundiin oman kuningaskuntansa. Burundista tuli siirtomaa vuonna 1890 Saksan valloittaessa Burundin ja sen pohjoispuolella sijaitsevan naapurivaltion Ruandan. Burundi ja Ruanda liitettiin molemmat Saksan Itä-Afrikkaan. Mwambutsa IV
Kuningas ehdotti 20. tammikuuta 1959 Belgian siirtomaaministerille, että Ruanda- Urundin mandaatti jaetaan kahteen osaan, Burundiin ja Ruandaan. Tähän suostuttiin ja molemmissa maissa alkoi itsenäistymiskehitys. Ruanda-Urundi
Kansainliiton hajoamisen jälkeen alueesta tuli Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue vuonna 1946. Alue uskottiin edelleen Belgian hallintaan. YK:n peruskirjan mukaisesti Belgian olisi tullut kehittää aluetta poliittisesti, taloudellisesti, sosiaalisesti ja kulttuurisesti kohti itsenäisyyttä. Belgia kuitenkin katsoi, että alueen itsenäistyminen veisi vielä vuosikymmeniä. Käytännössä alueen kehittäminen jäi puolitiehen, ja sitä kehitettiin myös tavalla, joka ennen muuta vastasi Belgian etua. Kongon demokraattinen tasavalta
Ruandasta Ruandan isänmaallisen rintaman voittoa paenneet pakolaiset, lähinnä Ruandan kansanmurhan jälkeisiä tutsien kostotoimia pelänneet hutut, saattoivat Kongon itäosan sekasorron valtaan. Siellä jo 1960-luvulla ilman menestystä kapinoinut Laurent Kabila, jota Che Guevara oli käynyt tukemassa 1960-luvulla, käytti tilaisuuden hyväkseen ja johti ”Demokraattisten voimien liiton Kongon vapauttamiseksi” (AFDL) ensimmäisessä Kongon sodassa (1996–1997) Mobutua vastaan ja onnistui syöksemään hänet vallasta vuonna 1997. AFDL:n joukkojen pääosa oli tutseja. Sitä tukivat Suurten järvien alueen valtioiden johtajat, lähinnä Ruandan Paul Kagame ja Ugandan Yoweri Museveni. AFDL eteni Kongojokea alas kohdaten vain vähäistä vastarintaa Kinhasan armeijan joukkojen vaihtaessa puolta. Kabila sai uskottavuutta ollessaan Mobutun pitkäaikainen vastustaja ja Patrice Lumumban kannattaja. 16. toukokuuta 1997 monikansalliset joukot etenivät Lubumbashin lentokentälle neuvottelujen keskeytyessä ja Mobutu pakeni maasta. Samana päivänä Kabila julistautui presidentiksi. Vuonna 1997 valtion nimi muutettiin Zairesta takaisin Kongon demokraattiseksi tasavallaksi. Agathe Uwilingiyimana
Agathe Uwilingiyimana (1953 Nyaruhengeri− 7. huhtikuuta 1994 Kigali) oli ruandalainen poliitikko, joka kuului maan tutseihin. Uwilingiyimana toimi maan ensimmäisenä naispääministerinä 17. heinäkuuta 1993−7. huhtikuuta 1994. Uwilingiyimana murhattiin Ruandan kansanmurhan ensimmäisenä päivänä. Afrikan historia
Siirtomaiden itsenäistyminen alkoi Libyasta 1951. Liberia, Etelä-Afrikka, Egypti ja Etiopia olivat jo vanhastaan itsenäisiä. Moni muu maa itsenäistyi pian sen jälkeen. Varsinainen itsenäistymishuippu oli vuonna 1960, kun suurin osa Ranskan Länsi-Afrikan siirtomaista sai itsenäisyyden. Suurin osa Afrikan maista itsenäistyi 1960-luvulla, mutta jotkin siirtomaavallat (erityisesti Portugali) vastustivat itsenäistymispyrkimyksiä, mikä johti katkeriin itsenäistymistaisteluihin. Viimeiset maat jotka itsenäistyivät olivat Portugalista itsenäistyneet Guinea-Bissau (1974), Mosambik (1975) ja Angola (1975), Ranskasta itsenäistynyt Djibouti (1977), Britanniasta itsenäistynyt Zimbabwe (1980), Etelä-Afrikasta itsenäistynyt Namibia (1990) ja Etiopiasta itsenäistynyt Eritrea (1993). Sambia
Sambiaa ovat asuttaneet tuhansia vuosia metsästäjä-keräilijät ja vaeltavat heimot. Eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden satunnaisten vierailujen alkamisen jälkeen 1700-luvun lopulla Sambia liitettiin asteittain osaksi brittiläistä imperiumia. Vuonna 1923 British South Africa Company luovutti Pohjois-Rhodesiana tunnetun alueen hallinnan Britannian hallitukselle. Alue itsenäistyi 1964 alueen läpi virtaavan Sambesi-joen mukaan Sambiaksi nimettynä. Itsenäistymisen jälkeen maa siirtyi yksipuoluejärjestelmään presidentti Kenneth Kaundan johdolla. Kaunda hallitsi Sambiassa aina vuoteen 1991 asti, jolloin maassa pidettiin monipuoluevaalit. Sambia on presidentillinen tasavalta. Pääministerin virkaa ei ole. Ruanda
Muun muassa kolonialismin aikana syntyneet etniset jännitteet käynnistivät huhtikuussa 1994, presidentti Juvénal Habyarimanan lentokoneen alasampumisen jälkeen, hallituksen organisoiman massiivisen kansanmurhan, joka jatkui noin 100 päivää. Alasampujien taustasta ja motiiveista on esitetty erilaisia käsityksiä. Ruandan joukkomurhaa on pidetty kansanmurhana, johon ulkopuoliset, muun muassa YK eivät puuttuneet tarpeeksi voimallisesti. Tutsijohtoinen kapinallisryhmittymä Ruandan isänmaallinen rintama (RPF) löi lopulta hutujoukot ja keskeytti kansanmurhan heinäkuussa 1994. Yli kaksi miljoonaa kostotoimia pelännyttä hutua pakeni maasta, monet heistä Kongoon. Hutujen ja tutsien väliset levottomuudet ovat jatkuneet Kongon puolella. Ruanda yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Ruanda on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Se ei ole saanut MM-kilpailuissa yhtään mitalia. Maan paras MM-kisasaavutus on Mathias Ntawulikuran seitsemäs sija 10 000 metrin juoksussa Tokiossa 1991. Angolan itsenäisyyssota
Angolan itsenäisyyssota käytiin Portugalin siirtomaana olleessa Angolassa vuosina 1961–1974. Maa oli ollut Portugalin vallan alaisena 1600-luvulta lähtien. Bender
Tighina oli osa Moldovan demokraattista tasavaltaa 1917–1918, minkä jälkeen se kuului Romaniaan 1918–1940. Molotov–Ribbentrop-sopimuksen nojalla kaupunki liitettiin Moldovan SNT:aan ja Neuvostoliittoon 1940. Vuosina 1941–1944 saksalais-romanialainen miehitys, kaupunki tuhoutui suurelta osin. Neuvostojoukkojen vapauttamaksi 23. elokuuta 1944. Moldovan itsenäistyttyä 1991 Transnistria irtautui siitä 1992 sodassa. Konflikti on jäänyt toistaiseksi ratkaisemattomaksi. Ruanda-tuomioistuin
Ruanda-tuomioistuin (, ) on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1996 asettama kansainvälinen rikostuomioistuin, joka käsittelee vuonna 1994 tapahtunutta Ruandan kansanmurhaa. Tuomioistuin sijaitsee Arushassa, Tansaniassa ja noudattaa Bosnian sodan jälkiselvittelyssä käytettyä mallia. Turvallisuusneuvosto perusti tuomioistuimen päätöslauselmillaan 955, 
977,
978, ja 1165. Tuomioistuin koostuu kuudestatoista tuomarista, jotka toimivat neljässä eri salissa. Kolmessa salissa käsitellään varsinaisia syytteitä ja yhdessä valituksia. Ruanda-tuomioistuin, kuten vastaava Jugoslavia-tuomioistuinkin noudattaa toimintaperiaatteiltaan toisen maailmansodan jälkeisiä Nürnbergin ja Tokion tuomioistuimia. Angolan kansantasavalta
Angolan kansantasavalta () käsittää aikakauden Angolan historiassa, jolloin maa oli sosialistisena valtiona vuodesta 1975, jolloin maa itsenäistyi Portugalista, vuoteen 1992, jolloin maasta tuli nykyinen Angolan tasavalta. Angolan kansantasavallalla oli hyvät suhteet Neuvostoliittoon, Kuubaan sekä Mosambikin kansantasavaltaan. Maata hallitsi MPLA-puolue, jonka toimesta maa muutettiin marxisti-leninistikseksi yksipuoluejärjestelmälliseksi valtioksi. Molemmat Kuuba sekä Neuvostoliitto tukivat puoluetta. Ruanda
Melkein kaikki ruandalaiset puhuvat ruandaa äidinkielenään. Muut viralliset kielet opitaan yleensä vieraina kielinä. Ranskaa osaa kahdeksan prosenttia ja englantia kolme prosenttia ruandalaisista. Ruanda
Ruanda on pääasiassa ruohotasankoa ja maasto on kumpuilevaa. Lukuisten mäkien ja kumpujen vuoksi maa tunnetaan myös nimellä "tuhansien mäkien maa" ("Pays des mille collines"). Pohjoisessa on korkeampaa vuoristoa ja maan luoteisosassa tulivuoria. Kongojoen ja Niilin vesistöjen raja kulkee pohjoisesta etelään läntisen Ruandan poikki noin 2 700 metrin korkeudessa.
Maan tärkeimmät kansallispuistot ovat Akageran kansallispuisto Tansanian rajalla, Nyungwen kansallispuisto maan kaakkoisosan kukkuloilla ja vuorigorilloistaan tunnettu Parc des Volcans maan luoteisosan vuorilla. Kongon kriisi
Belgian Kongo itsenäistyi rauhanomaisesti 1. heinäkuuta 1960. Pääministeriksi tuli itsenäisyysaktivisti ja MNC-L:n johtaja Patrice Lumumba, jonka puolue voitti vapaat vaalit. Presidentiksi valittiin kilpailevan ABAKO-puolueen Joseph Kasa-Vubu. Ruanda
Ruanda itsenäistyi 1. heinäkuuta 1962 ja sen johtoon nousivat nyt hutupoliitikot. Hutujen ja tutsien jännitteet kytivät kuitenkin pinnan alla ja räjähtivät lopulta 1990-luvun alussa. Ruandan kansanmurha
Vuonna 2007 julkisiksi tulleet asiakirjat antavat ymmärtää, että Ranskan presidentti François Mitterrand tiesi suunnitteilla olevasta kansamurhasta jo vuonna 1990, jolloin Ranskan attasea lähetti Ruandasta sähkeen, jossa hän ilmoitti tutsien pidätysten lisääntyneen ja arveli, että ”on pelättävissä, että tilanne voi kärjistyä etniseksi sodankäynniksi”. Vuonna 1993 Ranskan suurlähettiläs laati muistion, jossa hän kertoi Ruandan presidentin ”ehdottaneen järjestelmällistä kansanmurhaa jos tarpeellista armeijan avustuksella”. Tästä huolimatta Mitterrand jatkoi hutuhallinnon tukemista, sillä asiakirjojen mukaan hän oli vakuuttunut ”että anglosaksiset maat yrittivät salaliitossa heikentää Ranskan vaikutusvaltaa alueella”. Arvostelijoiden mielestä Ruandassa olleet ranskalaiset joukot eivät kansanmurhan käynnistyttyä tehneet mitään tappamisen estämiseksi. Kuusi kansanmurhasta selvinnyttä tutsia nosti syytteen Ranskaa vastaan pariisilaisessa tuomioistuimessa syyttäen Ranskaa osasyyllisyydestä tapahtumiin. ”Etnisyyteen perustuvia joukkomurhia oli käynnissä, ja Ranska tiesi tämän viimeistään tammikuussa 1993. Asiakirjojen perusteella on selvää, että niin diplomaatit, Ranskan tiedustelupalvelu, sotilasjohto kuin puolustusministerikin halusivat Ranskan irrottautuvan Ruandasta tai ainakin toimivan toisin, mutta presidentillä oli pakkomielle”, sanoi tutsien asianajajana toimiva Antoine Compte. Mitterrand sanoi aikanaan että hänellä ei ollut mitään tietoa Ruandan etnisistä jännitteistä. Ranskalaisen parlamentin tutkimuskomissio vapautti maan viranomaiset kansanmurhan vastuusta vuonna 1998. Mitterrand oli kuollut jo kaksi vuotta aiemmin, vuonna 1996. Siirtomaavallan purkautuminen
Siirtomaiden vapautuminen Afrikassa alkoi toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1951, kun Libya itsenäistyi. Seuraavana itsenäistyi Kultarannikko vuonna 1957, jonka nimi muuttui Ghanaksi. Nigeria itsenäistyi 1960, Sierra Leone ja Tanganjika vuonna 1961 myöhemmin Tansania. Uganda itsenäistyi vuonna 1962, Kenia vuonna 1963, Malawi ja Zambia vuonna vuonna 1964, Gambia vuonna 1965, Lesotho ja Botswana 1966 sekä Swazimaa 1968. Vapautuminen ei kaikissa maissa sujunut ongelmitta kuten Belgian Kongossa, jossa puhkesi kuuden vuoden sota ja Nigeriassa jossa alkoi Biafran sota. Viimeisinä itsenäistyivät Gunnea-Bissau 1974, Mosambik 1975, Angola 1975 jossa syttyi sisällissota, Djibouti 1977, Zimbabwe 1980, Namibia 1990 sekä Eritrea 1993. Kigali
Kigali perustettiin vuonna 1907 Ruandan ollessa Saksan siirtomaavallan alla osana Saksan Itä-Afrikkaa, johon kuuluivat myös nykyinen Burundi ja Tansanian manneralueet. Ruandan itsenäistyttyä vuonna 1962 Kigali valittiin pääkaupungiksi keskeisen sijaintinsa takia. Entniset jännitteet johtivat Ruandan kansanmurhaan 1990-luvulla, josta kaupunki alkoi toipua 2000-luvun puolella. Cabindan konflikti
Poliittisesti Cabinda on ollut yhteyksissä Angolaan vuonna 1885 solmitusta Simulambucon sopimuksesta lähtien, jolla tunnustettiin Cabindan enklaavin asema Portugalin siirtomaana Angolan tapaan. Cabindaa hallittiin kuitenkin erillisenä siirtomaanaan aina vuoteen 1956 saakka, jolloin se asetettiin Angolan kenraalikuvernöörin alaisuuteen. Alue on kuitenkin etnisesti ja kulttuurillisesti lähempänä sen naapureita Kongon tasavaltaa ja Kongon demokraattista tasavaltaa, kuin Angolaa. Separatistien mielestä alueesta olisi pitänyt tulla itsenäinen Portugalin siirtomaavallan loppuessa. Vuonna 1960 Cabindassa alkoi aseellinen vastarinta Portugalia vastaan ja samana vuonna perustettiin myös ensimmäinen itsenäisyysliike. Vuonna 1963 kolme erillistä itsenäisyysliikettä yhdistyi nimellä "Frente para a Libertação do Enclave de Cabinda" eli FLEC. FLEC ei päässyt osallistumaan Portugalin, MPLA:n, FNLA:n ja UNITA:n välillä vuonna 1974 aloitettuihin keskusteluihin Angolan itsenäisyyssodan päättämiseksi. Vuonna 1975 tammikuussa solmitussa sopimuksessa päätettiin, että Cabinda pysyisi osana Angolaa sen itsenäistyessä marraskuussa samana vuonna. FLEC aloitti tämän jälkeen sissisodan Angolan MPLA-johtoista hallitusta vastaan. Kongon kriisi
Kongon kriisi oli poliittinen kriisi, joka tapahtui Kongossa heti itsenäistymisen jälkeen 1960–1965. Kongon eteläinen maakunta Katanga oli antanut itsenäisyysjulistuksen 11. heinäkuuta pääministeri Moise Tšomben johdolla. Välittömästi maan itsenäistymisen jälkeen alkoi viisivuotinen kriisi, josta tuli yhdistelmä itsenäisyystaistelua, rikkaimpien alueiden separatismia, kylmän sodan Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton sijaissotaa, vallankaappauksia ja YK:n rauhanturvaajaoperaatiota. Maa ajautui poliittisesti epävakaaseen tilaan, joka jatkui viisi vuotta. Eri puolilla maata virisi kapinoita ja alueellisia itsenäistymisliikkeitä, jotka kaikki kukistettiin ulkovaltojen ja YK:n tuella. Ruandan kansanmurha
4. heinäkuuta RPF:n joukot valloittivat Ruandan pääkaupungin Kigalin ja saivat äärihutujen organisoiman kansanmurhan loppumaan. RPF muodosti 19. heinäkuuta "kansallisen yhtenäisyyden hallituksen" neljän muun poliittisen liikkeen (liberaalipuolue, sosiaalidemokraattinen puolue, kristillisdemokraattinen puolue ja tasavaltalainen demokraattinen liike) kanssa. Uusi hallitus lupasi välittömästi kaikille pakolaisille turvallisen paluun Ruandaan. Ranska ja Belgia kieltäytyivät aluksi tunnustamasta uutta hallitusta, mutta Saksa ja Yhdysvallat tukivat sitä. UNAMIR-joukkojen vahvuus nostettiin entiselleen RPF:n sotilaallisen voiton jälkeen, ja ne pysyivät maassa aina 8. maaliskuuta 1996 asti. Ruandan puolustusvoimat
Ruandan puolustusvoimat hyökkäsivät lokakuussa 1996 Zairen itäosiin osana kapinallisjohtaja Laurent-Désiré Kabilan johtamaa liittoumaa. Näin syttyi Ensimmäinen Kongon sota. Vuotta aiemmin Zairen itäosissa hutujoukot olivat yhdessä Zairen asevoimien kanssa alkaneet puhdistaa aluetta tutseista. Hutut hyökkäilivät alueen pakolaisleireistä uuden Ruandan joukkoja vastaan ja jatkoivat vuoden 1994 sotaa Zairesta käsin. Ruandan puolustusvoimat pyrki vuoden 1996 operaatiollaan kukistamaan hutupakolaisten vastarinnan, hajottamaan pakolaisleirit ja pakottamaan niiden asukkaat palaamaan Ruandaan. Seuraavana vuonna Kabilan kapinalliset kukistivat Mobuto Se Sekon ja muuttivat maan nimeksi Kongon demokraattinen tasavalta. Heinäkuussa Kabila määräsi Ruandaa ja Ugandaa vetämään pois joukkonsa maasta. Ruandan armeija ei suostunut vetäytymään, vaan nousi vastarintaan 2. elokuuta 1998. Pian maahan alkoi saapua Ruandan ja Ugandan lisäjoukkoja. Ruanda
Nykyisen Ruandan alueella ovat pisimpään asuneet twat. Hutut tulivat alueelle noin vuodesta 1000 alkaen. Twat väistyivät heidän tieltään asteittain. Grenada
Grenada ehti olla Espanjan, Ranskan ja Britannian siirtomaana ennen itsenäistymistään vuonna 1974. Nykyisin se on Kansainyhteisön jäsen. Itsenäistynyt valtio siirtyi asteittain vasemmalle kahden vallankaappauksen kautta, ja liittoutui Kuuban kanssa. Yhdysvallat pelkäsi kylmän sodan voimasuhteiden muutosta ja miehitti maan viikoksi vuonna 1983. Grenadan tulonlähteitä ovat turismi ja maanviljelys, lähinnä mausteiden kuten muskottipähkinän kasvatus. Molemmat ovat sääherkkiä aloja, joten vuosien 2004 ja 2005 hurrikaanit tekivät paljon tuhoa. Angola
Vuonna 1961 Angolan itsenäisyysliike käynnisti sissisodan Portugalin valtaa vastaan. Itsenäisyys saavutettiin vuonna 1975, mutta sisäinen valtataistelu puhkesi heti kolmen ryhmittymän välillä: Angolan kansallinen vapautusrintama (FNLA), Kansanliike Angolan vapauttamiseksi (MPLA) ja Angolan täydellisen itsenäisyyden liitto (UNITA). FNLA oli näistä länsimielisin ja hyvissä väleissä Zairen diktaattorin Mobutu Sese Sekon kanssa, kun taas MPLA oli marxilainen ja itäblokin tukema. UNITA oli alun perin lähinnä maolainen. Myös liikkeiden kannatusalueet vaihtelivat. UNITA sai kannatusta lähinnä ovimbundujen, FNLA bakongojen kun taas MPLA:n kannattajiin kuului monia eri heimoja, vaikka liikkeen johdossa oli pääasiassa kimbunduja. Ruandan kansanmurha
Vasta 17. toukokuuta kun arviolta 500 000 ihmistä oli jo murhattu, turvallisuusneuvosto julisti että Ruandassa "saatetaan" suorittaa kansanmurhaa ja hyväksyi 6 800 sotilaan lähettämisen alueelle. Pääosin Afrikan maista kootuille joukoille tarvittiin 50 panssaroitua miehistönkuljetusvaunua, joita pyydettiin Yhdysvalloilta. Näidenkin joukkojen lähettäminen viivästyi, koska YK ja Yhdysvallat eivät päässeet yhteisymmärrykseen ajoneuvojen toimittamisesta koituvien kustannusten jakamisesta. Etelä-Sudan
Etelä-Sudanin tasavalta (), lyhyemmältä nimeltään Etelä-Sudan (), on valtio Afrikassa. Se on maailman uusin itsenäinen valtio. Etelä-Sudan itsenäistyi 9. heinäkuuta 2011 Sudanista, joka samana päivänä tunnusti sen itsenäisyyden. Alueen itsenäisyydestä järjestettiin kansanäänestys 9.–15. tammikuuta 2011. Itsenäisyyttä kannatti 98,83 prosenttia äänestäjistä. Sudanin presidentti Omar al-Bashir hyväksyi äänestystuloksen, joten alue julistettiin itsenäiseksi. Jean-Bédel Bokassa
Keski-Afrikan tasavalta itsenäistyi vuonna 1960. Bokassa jätti tämän jälkeen Ranskan armeijan ja palasi kotimaahansa. Itsenäisyysliikettä oli johtanut Bokassan serkku Barthélemy Boganda. Tämän kuoltua lento-onnettomuudessa pian itsenäistymisen jälkeen Ranska asetti maan johtoon David Dackon. Kongot
Siirtomaavalta sortui Ranskan ja Belgian osalta 1960-luvulla ja Portugalin osalta 1970-luvulla, jolloin kongojen keskuudessa heräsi ajatuksia kongojen omasta valtiosta. Nämä ajatukset ovat kuitenkin jääneet näihin päiviin saakka ideologisten ja valtiollisten vastakkainasettelujen taakse. Esimerkiksi Angolan kongojen itsenäisyysliike FNLA sulautui ajan myötä marxilaiseen UNITA:an. Myös alueellisia itsenäisyysliikkeitä on ollut, kuten Cabindan itsenäisyyttä ajava liike. Sinällään ajatus kongojen itsenäisestä valtiosta on järkeenkäyvä, koska he ovat säilyttäneet yhteisen kansallisen identiteettinsä. Rwanda Nziza
Rwanda Nziza (”Kaunis Ruandamme”) on Ruandan kansallislaulu, joka otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2002. Se korvasi vuodesta 1962 käytössä olleen vanhemman hymnin Rwanda swacu. Tämä liittyi maan yleiseen uudistusprosessiin, jossa sekä maan lippu että vaakuna vaihdettiin uuteen. Tarkoituksena oli saada kansakunnalle uusi alku ja ottaa samalla etäisyyttä Ruandan siihenastisesta, verisestä historiasta. Hymni on kirjoitettu perinteisellä afrikkalaisella tyylillä maan kansallisella kielellä kirjarwandaksi. Neilikkavallankumous
Vallankumouksen jälkeen Portugali vetäytyi siirtomaistaan. Angola, Mosambik, Guinea-Bissau, Kap Verde, Itä-Timor ja São Tomé ja Príncipe itsenäistyivät vuosina 1974–1975. Tuhansia poliittisia vankeja vapautettiin, ja päätettiin maareformin toteuttamisesta (15.4.1975), jonka tarkoituksena oli uudistaa Etelä-Portugalin lähes feodaalinen maanomistus. Viikko vallankumouksen jälkeen maassa vietettiin ensimmäisen kerran laillisesti toukokuun 1. päivää eli työn päivää, suomalaisittain vappua. Sitä oli Lissabonissa juhlimassa miljoona ihmistä. Vasemmistoradikaalit kokoontuivat Lissaboniin kaikkialta Euroopasta. Brittiläinen Länsi-Afrikka
Vuonna 1954 Kultarannikko sai luvan itsehallintoon Britannialta ja vuonna 1957 itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan valtioista ensimmäisenä, nimellä Ghana. Nigeria itsenäistyi vuonna 1960. Sierra Leone oli jo itsehallinnollinen vuoteen 1958 mennessä ja itsenäistyi vuonna 1961. Gambia itsenäistyi Brittiläisen Länsi-Afrikan maista viimeisenä, vuonna 1965. Ruandan isänmaallinen rintama
Ruandan isänmaallinen rintama () on ruandalainen puolue ja entinen kapinallisryhmä. Sen nykyinen johtaja on Paul Kagame. RPF kukisti Ruandan kansanmurhaan päättyneessä sisällissodassa presidentti Juvénal Habyarimanan MRND-puolueen hallituksen ja nousi maan johtoon vuonna 1994. Rudyard Kipling
Vuodet 1898–1910 olivat ratkaisevia Etelä-Afrikalle. Brittien Oranjen vapaavaltiota ja Transvaalia vastaan käymä toinen buurisota käytiin vuosina 1899–1902. Sota päättyi buuritasavaltojen tappioon ja Oranje sekä Transvaal liitettiin rauhansopimuksessa osaksi brittiläistä imperiumia. Brittiläiset Kapmaa ja Natal sekä buurien Oranje ja Transvaal yhdistettiin 1910 Brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluvaksi Etelä-Afrikan unioniksi. Palattuaan Englantiin Kipling kirjoitti Britannian etuja buurisodassa tukevaa runoutta. Seuraavalla Etelä-Afrikan vierailullaan vuoden 1900 alussa hän auttoi perustamaan Frederick Robertsia ja hänen brittijoukkojaan tukevan The Friend -sanomalehden juuri vallattuun Oranjen vapaavaltion pääkaupunkiin Bloemfonteiniin. Vaikka toimittajuus jäi lyhyeksi, oli tämä Kiplingin ensimmäinen kerta sanomalehtityössä sitten allahabadilaisen The Pioneerin aikojen. The Friendin toimittajuuden aikana Kipling solmi elinikäisen ystävyyssuhteen muun muassa Perceval Landonin ja H. A. Gwynnen kanssa. Hän myös julkaisi artikkeleita, joissa selvemmin toi esiin näkökantansa konfliktista. Kipling myös kirjoitti muistolaattatekstin Kimberleyssä Honoured Dead Memorial -muistomerkkiin, joka kunnioittaa Kimberleyn piirityksessä (1899–1900) kuolleita brittejä. Ugandan lippu
Ugandan lippu on Ugandan kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 9. lokakuuta 1962, kun maa itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta. Lippu on jaettu kuuteen vaakaraitaan. Mustat raidat kuvaavat afrikkalaisia, keltaiset auringonpaistetta ja punaiset veljeyttä. Lipun keskellä on etelänkruunukurjen kuva, joka oli maan symboli brittivallan aikana. Ruanda
Ruandan tasavalta eli Ruanda on keskiafrikkalainen sisämaavaltio. Sen rajanaapureita ovat lännessä Kongon demokraattinen tasavalta, pohjoisessa Uganda, etelässä Burundi ja idässä Tansania. Sen pinta-ala on noin 26 000 neliökilometriä ja asukkaita on noin 12 miljoonaa. Ruanda on brittiläisen kansainyhteisön 54. jäsen (vuodesta 2009), vaikka sillä on historiallisia siteitä pikemminkin ranskankieliseen maailmaan Belgian entisenä siirtomaana. Mwambutsa IV
Burundi koki Mwambutsa IV:n hallituskaudella merkittäviä muutoksia. Hänen syntyessään se oli osa Saksan Itä-Afrikkaa, I maailmansodan jälkeen se siirtyi Belgian hallintaan ja maa itsenäistyi sen alaisuudesta 1. heinäkuuta 1962. Kansainliiton ja Yhdistyneiden kansakuntien mandaatilla Burundia hallinneet belgialaisviranomaiset eivät antaneet kuninkaasta kovin korkeaa käsitystä. Heidän mukaansa kuningas oli huonosti koulutettu, ja kiinnostunut naisista ja alkoholista. Kap Verde
Orjakaupan hiipuessa Kap Verden merkitys väheni, mutta sen sijainti Atlantin poikki kulkevien laivareittien varrella ja Mindalon erinomainen satama São Vicenten saarella tekivät siitä kauppalaivojen pysähdyspaikan.
Portugali muutti Kap Verden statusta siirtomaasta merentakaiseksi provinssiksi vuonna 1956 hillitäkseen kasvavaa nationalismia. Silti samana vuonna perustettiin Guinean ja Kap Verden afrikkalainen itsenäisyyspuolue (PAIGC), joka vaati parannuksia poliittiseen ja taloudelliseen tilanteeseen. Vuonna 1975 Kap Verde itsenäistyi. Koska sama puolue johti molempia maita itsenäistymisen jälkeen, Guinea-Bissau ja Kap Verde oli tarkoitus yhdistää yhdeksi valtioksi. Hanke kuitenkin päättyi vallankaappaukseen Guinea-Bissaussa vuonna 1980. Kap Verdellä puolue muutti nimensä Kap Verden afrikkalaiseksi itsenäisyyspuolueeksi (PAICV). Puolue johti Kap Verdeä itsenäistymisestä vuoteen 1990. Ensimmäiset monipuoluevaalit pidettiin tammikuussa 1991. Oppositioryhmien yhteenliittymä MPD voitti enemmistön parlamentissa, ja sen presidenttiehdokas António Mascarenhas Monteiro sai äänistä. MPD:n enemmistö parlamentissa vahvistui vuonna 1995, ja vuonna 1996 Monteiro valittiin toiselle kaudelle. Vuonna 2001 valta palasi PAICV:lle, ja presidentiksi nousi Pedro Pires. Vuonna 2011 PAICV voitti taas parlamentin enemmistön. Presidentinvaalissa voiton vei MPD:n Jorge Carlos Fonseca toisella kierroksella. Kongon tasavalta
Ranska lähetti vuonna 1908 tutkimusmatkailija Pierre Savorgnan de Brazzan ottamaan selvää huhuista, joiden mukaan yritysten toimintaan liittyisi laittomuuksia. Ranskan hallitus julisti Brazzan raportin salaiseksi, vaikka yksittäiset kansanedustajat vaativat raportin julkistamista. Yritykset kykenivät jatkamaan rikollista toimintaansa aina 1930-luvulle asti, ja Brazzan kollega arvioi vuonna 1935, että 90 prosenttia Ranskan Kongon väestöstä kuoli vuoden 1911 ja 1930 välillä. Pelkästään vuonna 1921 aloitetun Pointe-Noiren ja Brazzavillen välisen rautatien rakentajia kuoli noin kaksikymmentätuhatta.
Kongon tasavalta itsenäistyi vuonna 1960. Ensimmäisen presidentin Fulbert Youloun valtakausi päättyi levottomuuksiin, joiden seurauksena armeija otti vallan hetkeksi. Alphonse Massamba-Débat valittiin vuonna 1963 presidentiksi viisivuotiskaudelle, mutta hänet syöstiin vallasta ennen kauden loppumista 1968. Vallankaappaukseen osallistunut marxilainen Marien Ngouabi tuli presidentiksi samana vuonna ja hän julisti Kongon Afrikan ensimmäiseksi kansantasavallaksi. Burundi
Twat, tutsit ja hutut ovat asuneet Burundin alueella siitä lähtien, kun valtio muodostui viisi vuosisataa sitten. Tutsit hallitsivat Burundia kuningaskuntana yli 200 vuoden ajan. 1900-luvun alussa Saksa ja Belgia kuitenkin miehittivät alueen, jolloin Burundi ja Ruanda yhdistettiin Ruanda-Urundi-nimiseksi eurooppalaisten siirtomaaksi. Poliittisia levottomuuksia esiintyi koko alueella tutsien ja hutujen välisten sosiaalisten erojen vuoksi. Ne saivat Burundissa aikaan sisällissodan 1900-luvun puolivälin jälkeen. Nykyään Burundia hallitaan edustuksellisena demokratiana, jossa on presidenttivaltainen järjestelmä. 62 prosenttia burundilaisista on katolilaisia, 8–10 prosenttia muslimeita ja loput seuraavat alkuperäistä animistista uskontoa tai protestanttista kristillisyyttä. Bujumbura
Bujumbura alkoi kasvaa pienestä kylästä sen tultua Saksan Itä-Afrikan sotilastukikohdaksi vuonna 1889. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen siitä tuli Belgian Ruanda-Urundin hallinnollinen keskus. Kaupungin nimi vaihdettiin "Usumbura"sta Bujumburaksi kun Burundi itsenäistyi vuonna 1962. Itsenäistymisen jälkeen Bujumbura on ollut toistuvien taisteluiden näyttämönä hutu-joukkojen taistelessa tutsien hallitsemaa Burundin armeijaa vastaan. Suur-Kolumbia
Nopeasti valtion perustamisen jälkeen syntyi separatistisia liikkeitä eri maakunnissa johtuen Bolívarin eroamisesta maan johdosta vuonna 1830. Bolívar olisi halunnut luoda Suur-Kolumbiasta koko Etelä-Amerikan käsittävän valtion, mutta muiden alueen maiden poliitikot vastustivat tätä. Venezuela ja Ecuador itsenäistyivät vuonna 1831. Kolumbian ja Panaman alueesta tuli Uuden-Granadan tasavalta, joka vaihtoi nimensä ensin Granadalaiseksi valtioliitoksi vuonna 1858, sitten Kolumbian yhdysvalloiksi vuonna 1863 ja lopulta nykyiseksi Kolumbian tasavallaksi vuonna 1886. Panama itsenäistyi vuonna 1903. Kwame Nkrumah
Ghana itsenäistyi 6. maaliskuuta 1957. Nkrumah jatkoi kuitenkin panafrikkalaista linjaansa, ja julisti Ghanan itsenäisyyden olevan merkityksetöntä, ellei siitä seuraa koko maanosan vapautuminen. Nkrumah pyrki auttamaan muitakin Afrikan kansallisia vapautusliikkeitä heidän itsenäisyyspyrkimyksissään, lisäksi hän pyrki kasvattamaan Afrikan valtioiden yhteistyötä, tavoitteenaan yhdistynyt Afrikka. Ruandan kansanmurha
Gitaraman maakunnassa joukko poliittisia tutsiaktivisteja pahoinpiteli Dominique Mbonyumutwa -nimisen hutujohtajan 1. lokakuuta 1959. Uutinen levisi kulovalkean tavoin ympäri maata, ja viikon sisällä tapahtumasta hutujoukkiot pahoinpitelivät kostoksi tutsijohtajia sekä polttivat tutsien koteja Belgian siirtomaa-armeijan komentajan, eversti Guy Longiestin puuttumatta tilanteeseen mitenkään. Longiest ilmoitti tutsien kotien yhä palaessa vuonna 1961, että ”armeijan täytyi valita puolensa”. Hän järjesti vallankaappauksen, jossa paikalliset tutsijohtajat korvattiin hutuilla. Vakavien levottomuuksien häiritsemät kunnallisvaalit, joissa hututoimitsijat valvoivat äänestyspaikkoja, pidettiin vuonna 1960. Hutujen vapautuspuolue "parmehutu" sai niissä yli 70 prosenttia äänistä, ja yhteensä hutupuolueiden osuus miltei 90 prosenttia. Seuraavana vuonna YK:n järjestämissä parlamenttivaaleissa "parmehutu" sai 77,7 prosenttia äänistä. Jatkuvien levottomuuksien takia vuoden 1960 loppuun mennessä jo yli 20 000 tutsia oli lähtenyt pakolaisiksi naapurimaihin. Kigeli V Ndahindurwa
Kigeli V Ndahindurwa (1935 Kamembe, Ruanda-Urundi – 16. lokakuuta 2016 Washington D.C., Yhdysvallat) oli Ruandan viimeinen kuningas vuosina 1959–1961. Alkuperäiseltä nimeltään kuningas oli Jean-Baptiste. Hän kävi koulunsa Ruandassa ja Kongon demokraattisessa tasavallassa. Ruanda
Belgian rotuerotteluun perustunut hallinto nojasi alkuun korkea-arvoisemmaksi ryhmäksi määriteltyihin tutseihin, mutta 1950-luvulla belgialaisten politiikka kääntyi suosimaan aikaisemmin pakkotyöhön alistettua hutuenemmistöä, jonka tasa-arvovaateet alkoivat käydä äänekkäämmiksi ja saada yhä enemmän ymmärrystä. Käännekohdaksi muodostui hutujen kapina vuonna 1959, jossa vanhaa tutsimonarkiaa edustanut kuningas, Kigeli V, menetti asemansa. Kuninkaallinen perhe ja kymmeniätuhansia sen kannattajia lähti maanpakoon. Mueda
Vuonna 1960 kaupungissa oli mielenosoitus, joka päättyi verilöylyyn. Viisisataa henkeä sai surmansa.
Tapahtumasta alkoi Mosambikin portugalilaisvastainen liike, joka johti maan itsenäistymiseen. Se toi myös Neuvostoliiton mukaan alueelle. Ghana
Ghana itsenäistyi Kwame Nkrumahin johdolla 6. maaliskuuta 1957. Aluksi maa oli "Commonwealth realm", jonka valtion­pää­miehenä edelleen oli Britannian kuningatar Elisabet II, mutta vuonna 1960 se muutettiin tasavallaksi. Nkrumah ja hänen johtamansa Kansan konventtipuolue ("Convention People’s Party", CPP) veivät maata kohti sosialismia ja julistivat maahan kansanäänestyksen jälkeen yksipuoluejärjestelmän vuonna 1964. Ghanan armeija ja poliisivoimat syrjäyttivät Kwame Nkrumahin kuitenkin vallankaappauksella 24. helmikuuta 1966. Siviilihallinto palautui vaalien jälkeen vuosina 1969–1970, mutta 13. tammikuuta 1972 armeija kaappasi talouskriisin varjossa uudelleen vallan. Ignatius Kutu Acheampongin johtama sotilashallitus piti valtaa heinäkuuhun, jolloin Acheampongin syrjäytti armeijan esikuntapäällikkö Frederick Akuffo. Akuffon puolestaan syrjäytti 4. kesäkuuta 1979 väkivaltaisella kaappauksella armeijan aliupseerien ja nuorten upseerien muodostama "Asevoimien vallankumousneuvosto" (AFRC) johtajanaan Jerry John Rawlings. Syyskuussa 1979 AFRC luovutti vallan vaaleissa presidentti Hilla Limannille, joka osoittautui kuitenkin kyvyttömäksi kääntämään talouden vääjäämätöntä alamäkeä noususuuntaiseksi. Ruandan kansanmurha
RPF:n ja hallituksen välillä oli vuodesta 1991 asti käyty useaan otteeseen rauhanneuvotteluja, ja osapuolten välillä oli toisinaan vallinnut tulitaukokin. Presidentti Habyarimana viimein allekirjoitti Tansanian Arushassa rauhansopimuksen kapinallisten kanssa 4. elokuuta 1993. Siinä oli päästy sopuun Ruandan tulevan armeijan sekä siirtymäkauden hallituksen kokoonpanosta, ja naapurimaihin paenneille pakolaisille luvattiin paluuoikeus. Sopimukseen kuului myös YK:n rauhanturvajoukon UNAMIR:in sijoittaminen Ruandaan kunnes olot olisivat normalisoituneet. Kongon demokraattinen tasavalta
Kabilaa alettiin kuitenkin pian syyttää edeltäjänsä kaltaisesta itsevaltaisuudesta ja korruptiosta. Hän kääntyi ruandalaisia tukijoitaan vastaan näiden kieltäydyttyä vetäytymästä maan rikkaista itämaakunnista. Heinäkuussa 1998 Kabila vaati Ugandan ja Ruandan joukkojen poistumista maasta. Rhodesian ja Njassamaan punta
Liittovaltio hajosi vuoden 1963 lopulla, jolloin kaikki kolme aluetta palautettiin erillisiksi Britannian siirtomaiksi. Vuonna 1964 Njassamaa itsenäistyi Malawina, Pohjois-Rhodesia itsenäistyi Sambiana sekä Etelä-Rhodesia julisti muuttaneensa nimensä Rhodesiaksi. Itä-Afrikan yhteisö
Itä-Afrikan yhteisö on vapaakauppa-alue, johon kuuluvat Kenia, Tansania, Uganda, Ruanda, Burundi ja Etelä-Sudan. Yhteisö on perustettu alun perin vuonna 1967 ja se kaatui 1977. Se elvytettiin uudelleen vuonna 2000, ja seuraavana vuonna siihen liittyivät alkuperäiset jäsenet Kenia, Uganda ja Tansania. Ruanda ja Burundi ovat tulleet mukaan 2008. Etelä-Sudan puolestaan liittyi yhteisöön vuonna 2016. Yhteisön tavoitteena on käyttää yhteistä rahayksikköä vuoteen 2021 mennessä ja lopulta muodostaa täysi poliittinen liittovaltio. Syyskuussa 2018 yhteisö aloitti tämän prosessin valmistelun. Mukaan on kaavailtu valtioita myös Kongon ja Sudanin suunnilta. Vaikeuksia liiton onnistumiselle on maiden osittain sekava poliittinen tilanne ja erilaiset hallintokulttuurit sekä kielellisten ja kansallisten identiteettien ongelmat. Pohjois-Rhodesia
Rhodesian ja Njassamaan liittovaltio muodostettiin vuonna 1953 ja se oli syvästi epäsuosittu maan afrikkalaisen enemmistön keskuudessa, sillä maan hallinto oli valkoihoisten vähemmistöön kuuluvien hallitsemana. Tämä johti afrikkalaisen enemmistön vaatimaan enemmistöväestön hallitsemaa valtiota, joka lopulta johti maan itsenäistymiseen Sambiana vuonna 1964. Ruanda-Urundi
Saksan keisarikunta liitti aikaisemmin itsenäiset Ruandan ja Burundin kuningaskunnat omiin siirtomaihinsa vuosina 1890 ja 1899. Virallisesti kuningashuoneet säilyttivät asemansa ja alueet suhteellisen itsenäisyytensä, ja niistä muodostettiin Saksan protektoraatteja eli suojelualueita (). Alueita hallinnoitiin osana Saksan Itä-Afrikkaa. Käytännössä alueella oleskelevien saksalaisten määrä oli hyvin vähäinen, eikä saksalaisten vaikutusvalta kasvanut missään vaiheessa kovin suureksi. Ruanda
Vuosina 2003, 2005 ja 2007 vapautettiin joukkoarmahduksilla monia kansanmurhan aikaisista teoista vangittuja vankeja. Osasyynä on ollut vankiloiden täyttyminen.