Milloin Nesselsdorfer Wagenbau perustettiin?
Nesselsdorfer Wagenbau
Yrityksen perusti Ignác Šustala Nesselsdorfin kaupungissa vuonna 1850. Šustala aloitti toiminnan kotitalonsa läheisyydessä kahden palkatun työntekijän voimin. Vuonna 1852 Olomoucin paikallishallinnolta heltisi lupa laajentamiseen ja tuotanto siirtyi väliaikaisesti Šustalan vuokraamaan rakennukseen. Seuraavana vuonna Nesselsdorfissa valmistui sarjatuotannon mahdollistanut uusi tehdasrakennus.
Sisu Auto
Vuonna 1943 Suomen Autoteollisuus luovutti "Yhteissisu Oy" -nimiselle yhtiölle viideksi vuodeksi yksinoikeuden Sisu S-22 -kuorma-autojen valmistukseen. Yhteissisu perustetaan Helsinkiin, aloite tulee Puolustusvoimilta, mukana ovat valtio ja maan kaikki tärkeimmäit metalliyritykset. Yhtiö rakennutti tehtaan Vanajan pitäjään lähelle Hämeenlinnaa. Viimeiset Sisu -kuorma-autot valmistuivat Yhteissisun tehtaalta vuonna 1948, minkä jälkeen yhtiö jatkoi toimintaansa Vanajan Autotehdas Oy -nimisenä valmistaen Vanaja-merkkisiä kuorma- ja linja-autoja. Kaikkiaan Yhteissisu valmisti 294 Sisu-merkkistä kuorma-autoa. Autoteollisuus
Ensimmäisen käytännöllisen ja toimivan, ottomoottorilla varustetun ajoneuvon, valmisti saksalainen Karl Benz vuonna 1885. Benzille myönnettiin hänen kehittämäänsä ajoneuvoa koskeva patentti 29. päivänä tammikuuta vuonna 1886 ja hän aloitti niiden suuremmassa mittakaavassa tapahtuvan valmistuksen vuonna 1888. Benzin ajoneuvojen myynti sai vahvan sysäyksen sen jälkeen, kun hänen vaimonsa Bertha Benz oli elokuussa 1888 suorittanut ensimmäisen varsinaisen pitkänmatkan ajon, Mannheimista Pforzheimiin ja takaisin (n. 100 km per sivu), ja osoittanut, että hevoseton vaunu soveltuu jokapäiväiseen käyttöön. Vuonna 2008 museotieksi nimetty Bertha Benz Memorial Route seuraa alkuperäistä reittiä ja kunnioittaa näin tätä autohistorian kenties tärkeintä tapahtumaa.
Pian tämän jälkeen, vuonna 1889, stuttgartilaiset Gottlieb Daimler ja Wilhelm Maybach suunnittelivat ajoneuvon, joka oli jo enemmänkin auto, kuin hevosvetoiset vaunut joihin on liitetty moottori. Kaksikkoa pidetään yleisesti myös maailman ensimmäisen moottoripyörän, vuonna 1885 esitellyn Daimler Reitwagenin keittäjinä. Kaikesta edelläkerrotusta "ensimmäisenä maailmassa" -tiedosta poiketen, Padovan yliopiston tohtori ja insinööri Enrico Bernardi patentoi vuonna 1882 suunnitelman, jossa hänen poikansa kolmipyörään oli asennettu yksisylinterinen, 0,024 hevosvoimainen (17,9 W), 122 cm:n polttomoottori. Tämä tapahtui samoihin aikoihin kuin Benzin ensimmäisen moottorin esittely, ja tämä tekee Bernardin ajoneuvosta vakavasti otettavan kandidaatin ensimmäiseksi omavoimaisesti liikkuvaksi ajoneuvoksi eli automobiiliksi sekä ensimmäiseksi moottoripyöräksi. Emmaljunga Barnvagnsfabrik
Emmaljunga Barnvagnsfabrik AB on ruotsalainen vuonna 1925 perustettu yritys, joka valmistaa lastenvaunuja, lastenvaunujen lisävarusteita ja turvaistuimia. Yrityksen perusti Henry L. Persson. Yritys toimii Emmaljungan paikkakunnalla Skånessa. Renault
Ensimmäinen Renault'n edustaja Suomessa vuosina 1924–1926 oli Autola Oy. 1930-luvulla Renault'n maahantuojana oli Oy Ren-Auto Ab, joka osallistui Helsingissä pidettyihin autonäyttelyihin laajalla mallivalikoimalla useana vuonna. Tästä huolimatta Renault ei tullut Suomessa yleiseksi automerkiksi ennen toista maailmansotaa, ja tämän ajan Renault-autoja on säilynyt vain muutama. Yksi näistä on Ranskan Helsingin-suurlähettilään omaan käyttöönsä vuonna 1935 maahantuoma, nykyisin Vehoniemen automuseossa näytteillä oleva Renault'n huippumalli Nervasport. Siirtyessään vuonna 1938 toiseen asemapaikkaan suurlähettiläs myi auton Porvooseen kauppaneuvos Raul Hellbergille, jolta sen osti 1960-luvulla Vehoniemen automuseon perustaja Olavi Sallinen. Société Neuchâteloise d’Automobiles
Aiemmin Henriod Frères -yritystä johtanut Fritz Henriod perusti vuonna 1903 Boudryn pikkukaupunkiin autoja valmistavan yrityksen. Autojen merkkinä käytettiin yrityksen nimestä muodostettua akronyymia "SNA". Yhtiön nimi taasen tulee Neuchâtel'n kantonista, jonka alueella Boudry sijaitsee. Vuonna 1906 SNA oli esillä Pariisin Mondial de l’Automobile -näyttelyssä useamman ajoneuvon voimin ja tuloksena oli lukuisia lisenssikyselyjä. Yrityksen toiminta lakkasi rahoitusvaikeuksiin vuonna 1913. Nesselsdorfer Wagenbau
Benzin pohjalta suunniteltiin ensimmäinen oma automalli, Präsident. Autossa oli vesijäähdytetty kaksisylinterinen moottori joka oli sijoitettu taakse, ja voimansiirrossa hihnaveto. Auto sai hyvän vastaanoton Wienissä järjestetyssä esittelyssä, ja sen perusteella päätettiin rakentaa kymmenen autoa lisää, tosin muutamin parannuksin. Tässä vaiheessa Rumpler ja Sage jättivät yrityksen, ja projekti jäi käytännössä yksin Ledwinkan harteille. Hän suoriutui tehtävästä, ja kaavaillut kymmenen autoa saatiin valmistettua ja toimitettua eteenpäin. Tämän jälkeen Ledwinka käytännössä johti NW:n autonvalmistusta. Tor Nessling
Nessling nousi SAT:n johtoon vuonna 1932, pian yrityksen perustamisen jälkeen. Hän kasvatti ja kehitti yritystä aikana, jolloin vain harva uskoi suomalaisen autonvalmistuksen mahdollisuuksiin. 1930-luvun lopulla hänestä tuli SAT:n pääosakas. Nessling johti omistamaansa yritystä patriarkaalisesti, ja hänen toimitusjohtajakautensa lopussa SAT:sta oli kasvanut kuorma-autojen, linja-autojen alustojen, terminaalitraktorien ja rautatie- sekä raitioliikennekaluston valmistaja, jonka tuotteita vietiin neljälle mantereelle. Jensen Motors
Jensen on brittiläinen automerkki, jota valmistettiin vuosina 1935–1976. Valmistaja Jensen Motors -tehdas perustettiin edellisenä vuonna 1934. Nimen autolle antoivat veljekset Alan ja Richard Jensen. Tehdas tuli tunnetuksi urheilullisista autoista sekä vuonna 1966 esitellystä ensimmäisestä nelivetoisesta urheiluautosta Jensen FF. Se oli myös ensimmäisiä autoja, jossa oli lukkiutumattomat jarrut (Dunlop Maxaret). Heinolan vaneritehdas
Tehtaan rakennuttanut "Heinolan Faneeri oy" perustettiin 1929 ja vaneritehdas valmistui 1931. Sen omistajaksi tuli perustajayhtiön konkurssin jälkeen vuonna 1931 J. A. Zachariassen & Co. Tehdas rakennettiin uudelleen 1969 tapahtuneen tulipalon jälkeen ja se siirtyi vuonna 1975 Zachariassenilta Enso-Gutzeit Oy:lle ja vuonna 1990 Schauman Wood Oy:lle. UPM-konsernin osaksi tehdas tuli 1996. Wilhelm Maybach
Kaksikko valmisti ensimmäisen varsinaisen autonsa vuonna 1889. Kyseessä oli alusta asti suunniteltu kulkuneuvo eikä hevosvaunut, jotka varustetaan moottorilla. Auto esiteltiin vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä. "Stahlradwagen" eli teräspyöräauto oli kaksikon Maybach-Daimler viimeisin huipputuote. Metalliputkirunkoon oli asennettu Maybachin uusin, nestejäähdytteinen V2-moottori. Kaasuttimen sumutusta oli saatu kehitettyä ja moottorissa oli nykyaikaiset lautasventtiilit. Tehoa 565 cm moottori antoi 1,5 hevosvoimaa. Voimanvälityksestä huolehti 4-portainen hammaspyörävaihteisto. Nils Johan Idman
Suomen sodan jälkeen Idman oli hallituskonseljin kamaritoimituskunnan revisiokonttorin reviisorina vuodesta 1809 ja valtiovaraintoimituskunnan apulaisesittelijäsihteerinä vuodesta 1812. Hän sai eron tästä virasta vuonna 1814 ja sai samana vuonna laamannin arvonimen. Idman omisti Hatanpään kartanon silloisen Messukylän pitäjän alueella. Vuonna 1840 Idman perusti yhdessä Taalintehtaan ruukin omistajan senaattori Carl August Ramsayn ja vuorimestari Gustaf Idestamin kanssa masuunin Tammerkosken yläjuoksulle Hatanpään kartanon omistamalle maalle. Ylöjärven Haverin kaivoksen heikkolaatuista rautamalmia käyttänyt masuuni käynnistyi 1844, mutta se osoittautui pian kannattamattomaksi ja Idman luopui hankkeesta. Ramsay myi masuunin Gustaf August Wasastjernalle, joka perusti masuunin yhteyteen vuonna 1857 konepajan, josta sai alkunsa Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy. Volvo BM
SKF-kuulalaakeritehtalla Göteborgissa oli suuri osuus Volvon perustamiseen. Kaupallisen koulutuksen saanut Assar Gabrielsson tuli töihin SKF:lle vuonna 1916. Myyntimatkoillaan hän huomasi, että ruotsalaisilla tuotteilla oli kysyntää. Gabrielsson tapasi vuonna 1924 insinööri Gustaf Larsonin, joka oli hankkinut kokemusta autoteollisuudesta ulkomailla. He päättivät toteuttaa ajatuksen ruotsalaisesta henkilöautosta yhdessä. AB Volvo -autoyhtiö perustettiin vuonna 1927 SKF:n tukemana. SKF oli jo aikaisemmin rekisteröinyt laakereille nimen "Volvo", joka otettiin autotehtaan käyttöön. Volvon ostettua Bolinder-Munktellin vuonna 1950 yhtiön nimeksi muutettiin Volvo BM. Vuonna 1979 Volvo BM myi traktorivalmistuksensa Valmet Oy:lle, minkä jälkeen Valmet käytti valmistamilleen traktoreille viiden vuoden ajan tuotemerkkiä "Volvo BM Valmet". Vuosina 1966-68 koottiin muutamia satoja Volvo BM traktoreita Suomen markkinoita varten Porvoossa, Fiskarsin tehtaalla. Hans Ledwinka
Präsidentin vaihteistossa ilmenneiden puutteiden tähden Fischer lähetti Ledwinkan oppiin von Dormusin johtamalle Floridsdorfin veturikonepajalle, josta saatujen tietojen avulla hän suunnitteli tuotantovalmiin voimansiirtojärjestelmän. NW:n seuraavat mallit poikkesivat Präsidentistä uuden vaihteiston lisäksi siten, että niissä oli hihnavedon sijaan ketjuveto sekä ilmakumirenkaat. Moottorit hankittiin Benzin sijaan wieniläiseltä Hardylta. Yritys valmisti kymmenen autoa joille annettiin yksilökohtaiset nimet, kuten "Nesselsdorf", "Netrans", "Wien" ja "Bergsteiger". Vanajan Autotehdas
Vuoden 1947 helmikuussa Nessling erosi toimitusjohtajan paikalta. Yrityksen lopettamista harkittiin mutta siitä luovuttiin, sillä toiminnan jatkaminen koettiin mielekkääksi. Koko vuoden tuotantomäärä jäi vain 55 autoon ja toiminta oli voimakkaasti tappiollista. Yhtiön hallitus erosi ja uuden hallituksen sekä osakkeenomistajien ja velkojien neuvottelujen pohjalta vuodelle 1948 laadittiin tervehdyttämisohjelma. Vuoden 1948 kesäkuussa yhtiön oikeus "Sisu"-nimeen poistui ja yrityksen nimeksi vahvistettiin "Vanajan Autotehdas". NOHAB
Vuonna 1930 NOHAB aloitti Bristol Jupiter -lentokonemoottoreiden lisenssivalmistuksen "Nohab Flygmotorfabrik AB" tytäryhtiössään. Muutamaa vuotta myöhemmin NOHAB ja linköpingläinen AB Svenska Järnvägsverkstäderna (Ruotsin valtionrautateiden konepaja) perustivat yhdessä SAAB-lentokonetehtaan (Svenska Aeroplan AB). Lentokonemoottoreiden valmistus myytiin Volvolle 1941. NOHAB oli merkittävä turbiinien ja voimalaitosten valmistaja, sekä tunnettu laivanrakentaja. Se valmisti myös runkoja ruotsalaiseen Stridsvagn 103-panssarivaunuun. Pegaso
Pegaso oli ajoneuvojen tuotemerkki, joka kuului vuonna 1945 generalissimus Francisco Francon valtiollistamaa Espanjan ajoneuvoteollisuutta yhdistämällä vuonna 1946 syntyneeseen, Madridissa kotipaikkaansa pitäneeseen ENASA:an ["Empresa Nacional de Autocamiones S.A."). Organisatorisesti yritys toimi teollisuusyhtymä INI:n (Instituto Nacional de Industria, 1940-1995) alaisuudessa, ja ENASA:n perustaja oli Wifredo Ricart. Barcelonassa niin hyötyajoneuvoja, henkilöautoja, sotilasajoneuvoja kuin linja-autojakin valmistavan Pegason juuret olivat Hispano-Suizan barcelonalaisessa ajoneuvohaarassa, jonka toiminta oli jatkunut pienimuotoisena, vaikkakin Hispano-Suizan Ranskan autotuotanto oli lakannut vuonna 1938 sen siirryttyä uhkaavan sodan vuoksi sotilasalan tuotantoon. Pegaso toiminta jatkui vuodesta 1945 alkaen edeltäjänsä tiloissa, kun Hispano-Suiza oli osana ajoneuvoteollisuuden järjestelyä tullut vähemmistöosakkaaksi ENASA:an. Barcelonan ja Madridin ohella ENASA harjoitti valmistustoimintaa myöhemmin myös Valladolidissa. Espanjan ajoneuvoteollisuuden käynnistäminen valtion tuella oli tarpeen, sillä Franco-valtakaudella eristäytyneessä ja vähävaraisessa maassa yksityisillä tahoilla ei olisi ollut mahdollista käynnistää suuria resursseja edellyttävää, riittävän mittakaavan teollista ajoneuvovalmistusta. Espanjan liityttyä Euroopan Yhteisöön se yksityisti valtiollisessa omistuksessa ollutta ajoneuvoteollisuuttaan: vuonna 1990 ENASA siirtyi käännerikkaiden tapahtumien jälkeen Fiat-ryhmään kuuluneelle IVECO:lle, ja viimeisen Pegaso-nimeä kantaneen kuorma-auto valmistuttua kesäkuussa 1994 perinnerikas tuotemerkki jäi lyhytaikaisia poikkeuksia lukuun ottamatta pois käytöstä. Verner Virtanen
Ensimmäiset kuorma-autot tulivat käyttöön toisen meijerin valmistuttua (1924). Vuoden 1930 paikkeilla suurin osa Turkuun tuotavasta maidosta kuljetettin jo kuorma-autoilla. Kuorma-autoja tarvittiin myös jään kuljetuksiin jäävarastolta. Sota-aikana energista oli huutava pula ja puusta tuli tärkeä raaka-aine. Varmistaakseen kuljetukset Lounais-Suomen Osuusteurastamo, Erkki Airisto, Otto Wallin ja Verner Virtanen perustivat yhdessä vuonna 1941 Autohiili-nimisen yrityksen. Autojen huolto ja suojatilat saatiin kuntoon vasta 1948 kun Kaerlaaan valmistui ajanmukaiset
tilat.Vuonna 1945 Verner Virtanen oli pidätettynä kaksi viikkoa kuulusteluja varten epäiltynä Voinvienti-osuusliike Valion varaston käyttämisestä asekätkentään. Sotaylioikeus hylkäsi syytteen 24. marraskuuta 1948 toteennäyttämättömänä. Korkein oikeus vahvisti syytteen hylkäämisen 24. elokuuta 1949. Henschel
Tuotanto aloitettiin uudestaan 1948. Vuonna 1964 yhtiön omistajaksi tuli Rheinische Stahlwerken ja nimeksi muutettiin Rheinstahl Henschel AG. Vuonna 1976 Rheinstahl siirtyi Thyssenin omistukseen ja nimeksi tuli Thyssen Henschel. Vuonna 1990 ABB osti Thyssen Henschelin ja muutti sen nimeksi ABB Henschel AG. Vuonna 1996 ABB Henschel yhdistettiin Daimler-Benzin omistaman AEG Transportation -yksikön kanssa Adtranz GmbH:ksi. Vuonna 2001 Adtranzin osti kanadalainen Bombardier. Kasselin tehdas on yhä toiminnassa ja se on maailman suurimpia vetureiden valmistajia. Pegaso
Pegason linja-autotuotanto alkoi vuonna 1951. Tarjolla oli perinteisempi alusta Z-404 kaupunki- tai matkabussiksi, joista jäljempään oli saatavilla bilbaolaisen Seidan huomiota herättävällä koirilla, tai keskimoottorilla oleva Z-403 "Monocasco" kaksitasoisella itsekantavalla rungolla. Kaupunkeihin oli myös saatavilla sähköjohdinmalli Z-501 Cenemesan vetolaitteistolla. Vuoden 1960 tuotannon uudelleenjärjestelyn jälkeen Pegaso tarjosi alustoina 5000-sarjan sekä itsekantavana 6000-sarjan laajoja mallistoja. Pegason linja-autojen valmistus on nykyään osa Iveco Bus-konsernia (vuosina 2003-2013 Irisbus, Fiatin ja Renaultin RVI-hyötyajoneuvoryhmän yhdistyttyä 1999 tuon nimen alle), joka vuorostaan kuuluu CNH Industrial-ryhmään. Pegason kotimaisiin kilpailijoihin kuului jo 1889 Baskimaassa vaununtekijänä aloittanut, 1928 ensimmäisen 22-paikkaisen moottorivaunun, ja 1933 ensimmäisen puukorisen linja-auton valmistanut IRIZAR. NW TL-4
NW TL-4 oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) valmistama kuorma-auto. Auton kantavuus oli neljä tonnia. Malli oli TL-2-mallista tehty raskaampi muunnelma. Sen moottori ja voimansiirto perustui paljolti NW T -henkilöauton tekniikkaan. Tšekkoslovakian itsenäistyttyä auton mallinimeksi muutettiin Tatra T50. Mallin valmistus alkoi vuonna 1916 ja päättyi 1927, jolloin se korvattiin Tatra T24 -mallilla. Weser Flugzeugbau
Vuonna 1948 yhtiön uskottu mies Horst Janson alkoi koota tietoja Weser AG:n varoista, johon Weserflug kuului. Janson koordinoi Bremenin alueen uudelleenteollistamista. Vuoteen 1955 asti Saksa ei Liittoutuneiden sanelemien rauhansopimuksen ehtojen mukaan saanut tehdä moottorilentokoneita. Vuonna 1960 Jansonista tuli Weser AG:n hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1961 Weserflug liittyi VFW-yhtiöön, johon liittyivät myös Focke Wulf (Bremenissä) ja Hamburger Flugzeugbau, joka oli osa Entwicklungsring Nord (ERNO)a. Aluksi yhtiöt kehittävät raketteja etenkin ELDO-avaruusjärjestölle. Kun Focke Wulf ja Weserflug fuusioituivat vuonna 1964, yhtiöstä tuli Vereinigte Flugtechnische Werke. F.-Herbert Wenz: Flughafen Tempelhof. Chronik des Berliner Werkes der "Weser" Flugzeugbau GmbH Bremen. Bau der Kriegsflugzeuge Ju 87-Stuka und Fw 190 1939-1945. Lemwerder (Stedinger Verlag) 2000. ISBN 3-927697-24-9. Volvo
Volvo-autojen tuonti Suomeen alkoi jo vuonna 1928. Yhtiö perusti maahantuontia varten Helsinkiin tytäryhtiön, Oy Volvo-Auto Ab:n. Tämän yrityksen päätoimipaikka oli vuosikymmenien ajan Vallilan kaupunginosassa, Sturenkadun varrelle vuonna 1939 valmistuneessa autotalossa. Volvo-autojen luovutushuollot tehtiin vuodesta 1964 Helsingin Hernesaaressa, josta nämä toiminnot muuttivat vuonna 1974 Vantaan Kaivokselaan, jossa oli jo vuodesta 1971 toiminut raskaan kaluston huoltokorjaamo. Volvo-Auton uusi pääkonttori vihittiin käyttöön Kaivokselassa vuonna 1981. Vuodesta 2016 päätoimipaikka on ollut Vantaan Viinikkalassa. Neckar (auto)
Neckar oli vuosina 1957–1971 Saksassa Fiatin lisenssillä valmistettu automerkki. Tehdas sijaitsi Heilbronnissa. Neckarin omistivat Fiat ja NSU yhdessä, mutta Fiatilla oli enemmistöosakkuus. Hägglund &amp; Söner
Hägglund & Söner on ruotsalainen Örnsköldsvikissä vuonna 1899 perustettu konepajakonserni. Johan Hägglund (1866-1956) perusti sen puusepänverstaana ja yritys kasvoi Norrlannin suurimmaksi konepajayhtiöksi valmistaen muun muassa linja-autoja, raitiovaunuja ja lentokoneita. Niin ikään ruotsalainen ASEA-konserni osti Hägglund & Sönerin vuonna 1972. Oberstdorf
Varhaisin kirjallinen maininta Oberstdorfista on vuodelta 1141. Maksimilian I myönsi paikkakunnalle markkinaoikeudet (Marktrecht) 1495. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Oberstdorf kärsi Ruotsin joukkojen harjoittamasta terrorista. Seitsemisensataa oberstdorfilaista sai surmansa vuosien 1634–1635 ruttoepidemiassa. Kansansivistys otti askeleen eteenpäin 1787, kun paikkakunnan ensimmäinen koulurakennus valmistui. Oberstdorfia kohtasi suurpalo 5. ja 6. toukokuuta 1865, jolloin kaksi kolmasosaa rakennuskannasta tuhoutui. Liikenneyhteydet kehittyivät merkittävästi, kun rautatieyhteys Sonthofen–Oberstdorf avattiin 1888. Oberstdorfista alkoi kehittyä matkailukeskus. Nebelhornin köysirata (Nebelhornbahn) rakennettiin 1928–1930 ja uusittiin 1977 ja 1991. Söllereckin köysirata avattiin 1950 ja Fellhornin rata 1972. Vuonna 1937 Oberstdorf nimettiin kylpyläkeskukseksi (Kurort). Kunnan keskusta suljettiin henkilöautoliikenteeltä vuonna 1992. Oberstdorf liittyi niin kutsuttuun Zipfelbund-ryhmään kolmen muun saksalaisen paikkakunnan kanssa 1999. Ryhmään kuuluvat Saksan eteläisin paikkakunta eli Oberstdorf, sekä pohjoisin, itäisin ja eteläisin paikkakunta. Yhdysvaltain autoteollisuus 1950-luvulla
Vaikka ruotsalainen Volvo yhdistetään turvavyön uranuurtajiin, Nash-Kelvinator Corporation kokeili niitä Nash-malliston yläpäätä edustavassa Ambassador-mallissaan jo vuonna 1950. Autonostajat eivät kuitenkaan innostuneet vöistä ja Nash luopui niiden käytöstä. Vuonna 1956 Ford ja Chrysler tarjosivat turvavöitä joihinkin malleihinsa, mutta ne eivät yleistyneet. Monista muista innovaatioista varsinkin ohjaustehostin, automaattivaihteisto ja ilmastointi otettiin vastaan suurella kiinnostuksella. Automaattivaihteiston uranuurtaja oli GM, jonka kehitti ideaa jo 1930-luvulla. Se yleistyi 1950-luvun ensimmäisinä vuosina, ja vuonna 1951 lähes kaikki luksusluokan amerikkalaiset autot olivat luopuneet manuaalivaihteistostaan. Halvemmista merkeistä viidesosa Chevroleteistä oli saatavana powerglide-automaattivaihteistolla vuonna 1950, ja vuonna 1954 yli puolet autoista oli automaattivaihteisia. Tavallisin vaihteenvalitsin oli ohjauspylväässä, mutta muun muassa Packard ja Chrysler käyttivät näppäinvalitsinta. Fordille miljoonatappiot aiheuttaneessa Edselissä näppäimistö sijoitettiin ohjauspyörän keskiöön. Weser Flugzeugbau
Weser-Flugzeugbau GmbH oli saksalainen vuonna 1934 perustettu lentokonetehdas. Sen perusti telakkakonserni Deschimag eli Deutsche Schiff- und Maschinenbau AG pyrkien uudelle - ja natsien valtaannousun jälkeen tuottoisalle - liiketoiminta-alueelle. Benz &amp; Cie.
Uuden vuosisadan alussa, juuri kun yhtiön perustajat olivat muuranneet Mannheimin liepeille, Waldhofiin rakennettavan uuden tehtaan peruskiven, Benzin autojen myyntiluvut romahtivat. Yhtiön tärkein kotimainen kilpailija, stuttgartilainen Daimler-Motoren-Gesellschaft oli modernien Mercedes-malliensa ansiosta ottanut itselleen, Benzin aiemmin hallussaan pitämän paikan, maailman suurimpana ajoneuvovalmistajana. Korjausliikkeenä tilanteeseen Ganß palkkasi yhtiöön ranskalaisen suunnittelija Marius Barbarou'n, jolla oli tehtynä uuden ja modernin mallin perusluonnokset. Niiden pohjalta yhtiö toi markkinoille Parsifal-mallin, jolla korvattiin Benzin ikääntynyt paletti. Mallin suunnittelijana yhtiö nosti esiin ainoastaan Barbarou'n nimen ja tämä loukkasi Carl Benziä niin, että hän vetätyi yhtiön päivittäistoimien hoidosta vuonna 1903. Uusi mallisarja ei juurikaan parantanut yhtiön tilannetta ja vuonna 1904 Ganß ja Barbarou lähtivät yhtiöstä. Benz jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana. Nils Erik Wahlberg
Nils Wahlbergin johdolla syntyneitä autoteknisiä innovaatioita olivat muun muassa kuusisylinterinen moottori kannen yläpuolisin venttiilein ja moottorin kiinnitys kumituin 1920-luvun alussa, vuoden 1940 Nash-mallien täysin itsekantava kori ja integroitu lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmä sekä vuoden 1949 Nash Airflyte -mallin tieteellisin kokein suunniteltu sarjavalmisteisen henkilöauton aerodynaaminen kori, ergonomisesti suunniteltu kojetaulu, parivuoteeksi laskeutuvat istuimet ja turvavyöt. Entisenä Yhdysvaltain ilmavoimien lentäjänä Wahlberg piti aerodynamiikkaa hyvin tärkeänä ja vaikutti keskeisesti 1950-luvun alkupuolen Nash-autojen erikoislaatuiseen muotoiluun suljettuine pyöräkoteloineen. Focke-Wulf
Yhtiön perustivat 24. lokakuuta 1923 Henrich Focke, Georg Wulf ja Werner Naumann sekä bremeniläiset liikemiehet Otto Bernhard, Otto Schurig ja Ludwig Roselius nimellä "Bremer Flugzeugbau AG". 1. tammikuuta 1924 yhtiön nimeksi tuli "Focke-Wulf-Flugzeugbau AG". Henrich Focke toimi tehtaan pääsuunnittelijana, Georg Wulf pääkoelentäjänä ja Werner Naumann kaupallisena johtajana. Ensimmäinen tilaus oli Focke-Wulf A 16, joka oli pieni liikennelentokone. Georg Wulf sai surmansa sen koelennoilla 29. syyskuuta 1927. Vuonna 1931 yhtiö osti Albatros Flugzeugwerken. Vuonna 1933 Focke vetäytyi yhtiön johdosta ja Kurt Tankista tuli tekninen johtaja. Focke-Wulf rakensi vuosina 1932-1938 lisenssillä espanjalaista "Cierva C30" -autogiroa. Henrich Focke oli alkanut suunnitella helikopteria jo vuonna 1932 ja maailman ensimmäinen helikopteri, Focke-Wulf Fw 61, lensi ensilentonsa vuonna 1936. Gremersdorf
Seegalendorfin kartano (Gut Seegalendorf) perustettiin 1500-luvun lopulla. Se kuului Rantzaun aatelissuvulle, kuten Putlosin kartanokin (Gut Putlos), johon Seegalendorf myöhemmin liitettiin. 1700-luvun puolivälissä kartano siirtyi von Rumohrin suvun omistukseen. Kartanon alkuperäinen päärakennus oli yksikerroksinen ristikkotalo, johon kuului kaksi punatiilistä siipirakennusta. Ristikkotalon paikalle rakennettiin myöhäisklassistinen uudisrakennus 1839, siipirakennukset ovat edelleen paikoillaan. Nykyisin Seegalendorf on maatalouskäytössä. Tilalla kasvatetaan shetlanninponeja. Volvo BM
Teknikko Johan Theofron Munktell perusti vuonna 1832 konepajan Eskilstunaan. Se aloitti toimintansa vuonna 1832 nimellä "Eskilstuna Mekaniska Werkstad". Aluksi se valmisti höyrykoneita. Munktell rakensi ensimmäisen puolidieselmoottorinsa vuonna 1905. Munktellin ensimmäinen traktori valmistui vuonna 1913 ja tuotanto laajeni nopeasti. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuonna 1858 Šustalan yrityksen nimeksi tuli Schustala & Co. ja samalla siitä tuli pörssiyhtiö. Yrityksen tuotekirjo oli sangen monipuolinen, sillä vuonna 1863 se patentoi uudenlaisen krinoliiniverkon. Vuonna 1864 perustettiin toinen sivutoimipiste Ratiboriin Preussin puoleiseen Sleesiaan. Yrityksen tuotteiden laadukkuudesta kertoo se, että Preussin prinssi Friedrich Karl nimesi sen hovitoimittajaksi. Toimintaa laajennettiin Breslauhun 1872 ja seuraavana vuonna Wieniin, jossa samana vuonna olleessa näyttelyssä yritys voitti ensimmäisen palkinnon tuotteidensa edistyksellisyyden tähden. 1876 perustettiin toimipiste myös Prahaan. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuonna 1900 valmistettiin ralliauto Rennzweier paroni von Liebegien iloksi. Autossa oli kaksisylinterinen, 4,2-litrainen Benz-tyyppinen bokserimoottori, jonka avulla se saavutti 82 km/h huippunopeuden. Rallimenestys jäi kuitenkin vaatimattomaksi, eikä yrityksellä ollut tässä vaiheessa halua panostaa moottoriurheiluun. Panssariauto
Sisu-autojen valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab rakensi vuonna 1937 Suomen puolustusvoimien tilaaman koekappaleen kotimaisesta panssariautosta. Auto oli koottu brittiläisvalmisteisista panssarilevyistä ja sen pyörät olivat umpikumiset. Ulkonäöltään auto muistutti suurelta osin Landsverk-tehtaan vastaavaa autoa. Auto jäi Landsverk 182 -auton tavoin yksittäiskappaleeksi. Sen ei tiedetä olleen mukana talvi- ja jatkosodassa. Vuonna 1954 autosta purettiin panssarikori ja se muutettiin nosturiautoksi asentamalla sen rungon päälle tavallinen Sisu-kuorma-auton ohjaamo ja hinauslaitteisto. Myös umpikumipyörät korvattiin ilmarenkaisilla pyörillä. Auto hylättiin 1960-luvun alkupuolella sen rungon katkettua ja siinä ollut nosturilaitteisto siirrettiin toiseen autoon. Ignác Šustala
Ignác Šustala (saksankielisissä yhteyksissä usein "Ignaz Schustala"; 7. joulukuuta 1822 Kopřivnice, Itävalta – 29. tammikuuta 1891) oli teollisuusyrittäjä, jonka perustamasta Nesselsdorfer Wagenbausta kehittyi myöhemmin kuorma-autovalmistajana tunnettu Tatra. Büdelsdorf
Büdelsdorfin tarkat hallinnolliset rajat määriteltiin vuonna 1779. Tuolloin paikkakunnalla asui parisen sataa ihmistä. Vuonna 1784 valmistunut Eiderin kanava kohensi paikkakunnan liikenteellistä ja taloudellista asemaa. Rautavalimo "Carlshütte" perustettiin 1827; se oli alueensa ensimmäinen teollisuusyritys ja Büdelsdorfin taloudellinen moottori pitkän aikaa. Nykyisin "Carlshütten" tuotantolaitoksissa on taide- ja kulttuurikeskus "Kunst in der Carlshütte" (KiC). Kielin kanava avattiin 1890-luvulla. Vuonna 1900 Büdelsdorfin väkiluku oli noin 3 000 ja vuonna 1940 kuutisen tuhatta. Toisen maailmansodan jälkeinen pakolaistulva kasvatti väkiluvun 9 000:een. Büdelsdorf sai kaupunkioikeudet 1. tammikuuta 2000. NW D
NW D oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun vuosina 1904–1905 valmistama henkilöauto. Autoja valmistettiin kaikkiaan 12 kappaletta. Jens Zachariassen
Zachariassen osti vuonna 1893 Uudenkaupungin Kainpirtissä toimineen Lejmanin väkipyörätehtaan ja muodosti siitä "Nystads Mekaniska fabrik och ångkvarn" -nimisen yrityksen. Zachariassen perusti tämän yrityksen yhteyteen myös Sakun höyrysahan, joka toimi vuoteen 1957 asti. MAN (yritys)
MAN SE (lyhenne saksan sanoista "Maschinenfabrik Augsburg-Nürnberg", Augsburg-Nürnbergin konetehdas), ennen MAN AG, on saksalainen koneteollisuuden tuotteita valmistava yritys ja MAN Groupin emoyhtiö. MANin pääkonttori sijaitsee Münchenissä. Sen päätuotanto on autoteollisuus, erityisesti raskaat kuorma-autot. Tehtaan muihin toimintoihin kuuluu muun muassa dieselmoottoreiden valmistus eri sovelluksiin, kuten laivoihin, ja myös erilaisten turbiinien valmistus. Rudolf Diesel valmisti dieselmoottorin toimivan prototyypin MANin edeltäjän Maschinenfabrik Augsburgin tehtailla vuonna 1897. Germaniawerft
Lloyd Foster perusti vuonna 1867 Norddeutsche Schiffbau-Gesellschaftin Gaardeniin lähelle Kieliä. Yrityksen tavoitteena oli valmistaa sota- ja kauppalaivoja. Vuonna 1876 yhtiö valmisti keisari Wilhelm II:n henkilökohtaisen jahdin "SMY Hohenzollernin". Benz &amp; Cie.
Insinööri Carl Benz oli saanut vuonna 1879 kehitettyä valmiiksi ensimmäisen toimintakelpoisen kaksitahtimoottorinsa. Moottorin valmistusta varten oli perustettu "Mannheimer Gasmotorenfabrik" -niminen yritys, joka sijoittajien vaatimuksesta muutettiin osakeyhtiöksi. Koska Benzille jäi yhtiöstä ainoastaan viiden prosentin siivu, hän jätti sen vuonna 1883. Saman vuoden lokakuun ensimmäisenä päivänä hän perusti liikemiesten Max Caspar Rosen ja Friedrich Wilhelm Eßlingerin kanssa "Benz & Cie. Rheinische Gasmotorenfabrik in Mannheim" -nimisen yrityksen. Ensimmäisten neljän toimintakuukautensa aikana uusi yritys myi yli 800 paikallismoottoria. Lojer
Vammalan Konepajan oma valimo mahdollisti uusien valurautaisten tuotteiden kehittämisen suunnitelmasta valmiiksi tuotteeksi. Valimon myötä Vammalan Konepaja jätti kädenjälkensä suomalaiseen urheiluhistoriaan jo 1930-luvulla. Suomen Urheiluliiton ja Vammalan Konepajan välillä tehtiin vuonna 1934 sopimus, jonka mukaan Konepaja alkoi valmistaa miesten ja naisten urheilukisoissa käyttämiä työntökuulia. Kuuliin saatiin sopimuksen mukaan valaa SUL:in tavaramerkki. Sopimuksen Konepajan puolesta allekirjoitti tehtailija Niilo Ranni, SUL:in vastaava allekirjoittaja oli silloinen liiton puheenjohtaja Urho Kekkonen.
Työntökuulia tärkeämmäksi myyntiartikkeliksi ja innovaatioksi osoittautui vuonna 1934 aloitettu pihakaivonpumppujen valmistus, josta yritys tuli seuraavina vuosikymmeninä kuuluisaksi. NIRA-käsipumppuja tarvittiin runsaasti jatkosodan jälkeisinä vuosina, kun Karjalasta muuttaneille evakoille oli taattava vedensaanti Itä- ja Pohjois-Suomen uudisraivaustiloilla. 
1930- ja 1940-lukujen aikana Konepaja keskittyi koti- ja maataloudessa tarvittavien koneiden kehittämiseen ja valmistukseen. Yrityksen täyttäessä 40 vuotta vuonna 1959 Tyrvään Sanomat kirjoitti Vammalan Konepajan monipuolisesta osaamisesta:
”Ohjelmaan on otettu mm. traktorivetoiset latapiikkiäkeet ja jyrät. Niin ikään on lisätty puutyökoneiden valikoimaa ja tehty entisiin parannuksia, kivenhiomakoneiden malleja on uusittu ja suunniteltu uusia tyyppejä."
1930-luvun lopun ja 1940-luvun ajan Vammalan Konepajankin tekemistä sääteli talvi- ja jatkosota. Kun Konepaja oli ollut toiminnassa 20 vuotta, talvisodan kynnyksellä asevarikko siirrettiin pääkaupungista Vammalaan. Asepaja I asettui Konepajan tiloihin 3.11.1939. Asevarikon tehtävänä oli aluksi kivääri m91:n monteeraus ja konekivääri m09:n korjaaminen. Myöhemmin asevarikko valmisti yhdessä Vammalan Konepajan kanssa konekiväärin lukon ja pistoolin osia. Vammalaan juuri sotaa ennen perustetun asevarikon on laskettu valmistaneen suunnilleen puolet viime sotien aikana ammutuista tykinammuksista. Sotien jälkeen Konepaja osallistui sotakorvauksien maksamiseen tuottamalla erilaisia koneen osia. Sota-aikaan liittyi myös Vammalan Konepajan yhtiömuodon muutos osakeyhtiöksi vuonna 1943.
Niilo Ranni johti Konepajaa yli 30 vuotta kehittäen uusia tuotteita ja tuotantomenetelmiä sen hetkisiin tarpeisiin. Ranni kuoli vuonna 1953, jonka jälkeen hänen vaimonsa Anna Ranni siirtyi yrityksen johtoon. Nainen yrityksen johtoasemassa oli 1950-luvulla erittäin harvinaista. Anna Ranni avioitui parin vuoden kuluttua Urho Kauniston kanssa, joka ottikin toimitusjohtajan aseman Vammalan Konepajassa. Vaikka yrityksen toiminta hankaloitui Niilo Rannin kuoleman jälkeen, Urho Kaunisto onnistui johtamaan yritystä karikkojen jälkeen menestyksekkäästi. Tyrvään Sanomat kirjoitti vuonna 1969: Keskusautohalli
Ensimmäinen Suomeen ostettu Volvo oli Volvo PV4 vuosimallia 1928, jonka Keskusautohalli osti solmiessaan Volvon kanssa jälleenmyyntisopimuksen. Keskusautohalli sai merkittävän tukijalan syksyllä 1932, kun siitä tuli Volvon linja- ja kuorma-autojen jälleenmyyjä koko Suomeen. Volvo oli tuolloin ostetuin linja-auto Suomessa. Vuonna 1938 yritys aloitti Fiatin maahantuojana ja myi samalla pienen määrän Hudsoneita. Autojen lisäksi myynnissä oli muun muassa moottoripyöriä (BSA, Rudge). Kesällä 1949 Keskusautohalli alkoi tuoda maahan Simca-merkkistä henkilöautoa, jonka kauppa päättyi, kun Simca päätyi osaksi Chrysler-konsernia. Vuonna 1952 Keskusautohallin omistajat perustivat Helsinkiin Finla Oy:n, jolle Fiatin maahantuonti siirtyi. Vuonna 1962 Fiatin maahantuonti siirtyi Hankkija Oy:n tytäryhtiö Autonovo Oy:lle. Nesselsdorfer Wagenbau
Itävaltalainen tekstiilitehtailija ja moottoriurheilun ystävä, paroni Theodor von Liebieg, sai suostuteltua Fischerin aloittamaan oman autoprojektin. Vuonna 1897 yritys hankki kaksisylinterisen Benzin tarkastelua varten. Insinöörit Edmund Rumpler ja Karl Sage, tehdaspäällikkö Leopold Svitak sekä pääjohtaja Fischer itse laativat kattavan analyysin auton rakenteesta. Tuolloin 19-vuotias raideliikennepuolella työskennellyt tekniikan opiskelija Hans Ledwinka oli erittäin kiinnostunut hankkeesta, ja pääsi osallistumaan prototyypin laadintaan. Edmund Rumpler
Rumpler opiskeli vuosina 1890–1895 Wienin teknillisessä korkeakoulussa koneenrakennusta. Sen jälkeen hän työskenteli junanvaunuja, höyrykoneita ja autoja valmistavissa tehtaissa. Hän osallistui muun muassa Nesselsdorfer Wagenbaun ensimmäisen automallin, Präsidentin suunnitteluun. Samassa yhteydessä hän tutustui nuoreen Hans Ledwinkaan, josta tuli myöhemmin eräs merkittävimmistä eurooppalaisista autonsuunnittelijoista.
Vuonna 1898 Rumpler siirtyi Allgemeinen Motorwagen Gesellschaftin palvelukseen Berliiniin ja sieltä 1902 Adlerille Frankfurtiin. Vuotta myöhemmin hän patentoi keksimänsä heiluriakselin, joka mahdollisti ensimmäistä kertaa erillisjousituksen vetävällä akselilla. Rakenne oli erittäin suosittu 1920- ja 1930-luvun autoissa.
Rumpler palasi Berliiniin vuonna 1906 ja perusti ilmailu- ja autotekniikan suunnittelutoimiston. Hän päätti aloittaa lentokoneisen valmistuksen ja perusti vuonna 1908 yrityksen nimeltä Rumpler Luftfahrzeugbau. 1910 yritys hankki oikeudet itävaltalaisen Igo Etrichin suunnitteleman Taube-lentokoneen valmistukseen ja aloitti niiden sarjavalmistuksen nimellä Rumpler-Taube. Lentokoneita alettiin valmistaa suuria määriä, ja Berliinin Johannisthalissa sijainneet kaksi tehdasta työllistivät noin 3 000 henkilöä.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Versailles’n rauhaan sodan hävinneessä Saksassa kiellettiin sotilaskäyttöön tarkoitettujen lentokoneiden valmistus. Rumpler päätti palata autonvalmistukseen, ja perusti sitä varten yrityksen nimeltä Rumpler Motoren Gesellschaft GmbH. Hyödyntäen lentokoneenvalmistuksessa opittua aerodynamiikan tuntemusta hän kehitti 1921 esitellyn, erittäin sulavalinjaisen Rumpler Tropfenwagenin. Autossa oli takana Rumplerin kehittämä heiluriakseli ja siihen oli kytketty Rumplerin toinen innovaatio, yhteen integroitu vetopyörästö ja vaihteisto (engl. "transaxle"), mikä on nykyään käytössä käytännössä kaikissa etuvetoisissa autoissa. Auto ei saavuttanut suurta suosiota epäluotettavuutensa, erikoisen ulkonäkönsä ja epäkäytännöllisyytensä tähden, ja suuri osa myytiin halvalla Berliiniin taksikäyttöön, jossa sen korkeasta sisätilasta oli hyötyä. Daimler-Motoren-Gesellschaft
Vuonna 1882 sekä Gottlieb Daimler että Wilhelm Maybach erosivat Nikolaus Otton Deutz AG Gasmotorenfabrik -yhtiön palveluksesta. Heinäkuussa 1887 Daimler osti Cannstattista entisen metallivalimon tilat, pinta-alaltaan liki 3 000 neliömetriä. Täällä he aloittivat venemoottoreiden valmistuksen ja heidän kehittämänsä "Neckar"-jokivene nousi suureen suosioon. Vuonna 1890 he perustivat oman, moottoreita valmistaneen yhtiön, "Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG)". Yhtiön tarkoituksena oli valmistaa pieniä, nopeakäyntisiä moottoreita, Daimlerin ja Maybachin aiemmin kehittämien moottoreiden suunnitelmia hyödyntäen. Yhtiö myi myös muille valmistajille Daimlerin moottoreiden valmistus- ja myyntioikeuksia. Matkailuvaunu
Erilaisten raaka-aineiden maahantuojana ja pankkiiriliikkeenä tunnettu Kauppahuone Bensow laajensi 1960-luvulla toimintaansa muun muassa mopojen, öljylämmittimien sekä polkupyörien lamppujen ja dynamojen valmistukseen. Yleisökilpailun tuloksena tuotteiden nimeksi otettiin Solifer. Vuonna 1964 Bensow rakensi matkailuvaunun prototyypin, ja vuodenvaihteessa 1965–1966 valmistui Bensowin tehtaalle Helsingin Herttoniemeen matkailuvaunujen kokoonpanolinja. Toiseksi merkittäväksi suomalaiseksi matkailuvaunumerkiksi tuli Matkaaja, jonka valmistus alkoi Helsingin maalaiskunnan Korsossa vuonna 1967. Edellisiä hieman pienemmäksi vaunuvalmistajaksi muodostui Teuvalla Pohjanmaalla vuonna 1974 perustettu Kafi Oy. Näiden lisäksi Suomessa on varsinkin 1960- ja 1970-luvuilla toiminut useita pienempiä matkailuvaunujen valmistajia, ja vaunumerkkejä ovat olleet muiden muassa Ekerina, Matkamaja ja Matka-Mökki: Bensowin valmistamia Solifer-vaunuja markkinoitiin eri myyntikanavien kautta myös Jupiter- ja Goldie-nimillä. Matkailuvaunujen tuotekehittelyssä tärkeimmäksi kehittämiskohteeksi tuli alusta lähtien mahdollisuus vaunujen ympärivuotiseen käyttöön, ja myynnissä suuntauduttiin kotimaan lisäksi heti myös vientimarkkinoille. 1990-luvun alun laman vuoksi matkailuvaunujen myynti Suomessa romahti, Kafi- ja Matkaaja-vaunujen valmistus lopetettiin ja ainoaksi suomalaiseksi matkailuvaunumerkiksi jäi Solifer. Nesselsdorfer Wagenbau
NW:n ensimmäinen kuorma-auto valmistui 1898. Siinäkin oli käytetty Benzin moottoreita, joita autossa oli kaksi. Kuorma-auton kuljetuskapasiteetti oli 2,5 tonnia. Vanajan Autotehdas
Vuonna 1956 esiteltiin Vanajan kolmas mallisukupolvi, VAK-sarja, jossa olivat mukana Vanajan ensimmäinen nelivetoauto, ensimmäinen vetävä teli ja kuuluisaksi tullut nostoteli. Vuonna 1956 saavutettiin myös Vanajan Autotehtaan yhden vuoden tuotantoennätys, 546 autoa. Näihin aikoihin koettiin suomalaisen kuorma- ja linja-autoteollisuuden loistokausi. Bensiinimoottorit jäivät enää vain Vanajan pienimpiin malleihin ja moottorivaihtoehdoiksi vakiintuivat brittiläiset AEC- ja Leyland-dieselmoottorit. Jonathan Maxwell
Maxwell jätti Northern Companyn vuonna 1903 ja lyöttäytyi yhteen, tuolloin David Buickin kanssa yhteistyötä autojen parissa tehneen Benjamin Briscoen kanssa, ja he perustivat yhdessä Maxwell-Briscoe Motor Companyn. Jonathan teki suunnitelmat ensimmäisestä hänen omaa nimeään kantavasta autosta. Parivaljakko aloitti Maxwell-merkkisten autojen valmistamisen New Yorkin Tarrytownissa, Mobile Company of Americalta tyhjiksi jääneissä tiloissa, heinäkuussa 1904. Ensimmäisen toimintavuotensa aikana yhtiö valmisti 532 kappaletta autoja. Hinnaltaan edullinen, kaksisylinterisellä moottorilla varustettu Maxwell runabout oli Yhdysvaltain markkinoilla ensimmäinen, jossa käytettiin metallista prässättyjä koripeltejä. Benjamin Briscoe omisti veljensä Frankin kanssa metallin muotoprässäykseen erikoistuneen yhtiön. Maxwell oli myös ensimmäisiä autoja, joissa voimansiirtoon moottorilta taka-akselille käytettiin ketjuvedon sijaan kardaania. Työuransa aikana Jonathan Maxwelilla oli nimissään 19 patenttia. Vuonna 1907 yhtiölle valmistui Indianan Newcastleen uusi tehdas, josta tuli myöhemmin yksi Chryslerin päätuotantolaitoksista. Vuoteen 1908 saavuttaessa Maxwell-Briscoe Motor Company oli Fordin, Buickin ja REOn ohella yksi neljästä Yhdysvaltain suurimmasta ajoneuvovalmistajasta. Rosenlew
Rosenlew-yhtiöstä tuli 1860-luvulla entistä enemmän sahateollisuusyhtiö sen ostettua sahoja Ikaalisista ja Hämeenkyröstä ja vuonna 1877 Porin Höyrysahan konkurssipesän. Näihin aikoihin alkanut taloudellinen nousukausi nosti yrityksen sahateollisuusyritysten kannattavuutta. Vuonna 1872 toimintansa aloitti uutena sahana Porissa Seikun höyrysaha. Tähän aikaan kuuluu erikoinen Rosenlew-yhtiön Tampereen Pispalaan rakennuttama Näsijärven ja Pyhäjärven yhdistävä tukkien kuljetukseen tehty rullarata. Nash-Kelvinator Corporation
Nash-Kelvinator Corporation oli yhdysvaltalainen yritys, joka syntyi vuonna 1936 kodinkonevalmistaja Kelvinator Appliance Companyn ja autonvalmistaja Nash Motorsin yhdistyessä keskenään. Toisen maailmansodan aikana yhtymä valmisti yli puolet kaikista Sikorsky R-6 helikoptereista, joita käytettiin sotilaskuljetuksissa. Sodan jälkeen yhtymän Kelvinator haara jatkoi kodinkodeiden kuten jääkaappien ja myöhemmin pesukoneiden valmistusta Nash-osaston keskittyessä Nash-henkilöautojen sarjatuotantoon. Nesselsdorfer Wagenbau
Ledwinka onnistuttiin houkuttelemaan takaisin vuonna 1905 ja hänestä tuli virallisesti NW:n autonvalmistusosaston johtaja. Hän totesi J- ja L-mallit kehityskelvottomiksi, ja ensi töikseen hän päätti aloittaa kokonaan uuden projektin puhtaalta pöydältä. Suunnittelu tapahtui salassa Fischeriltä, joka näki tuloksen vasta kun ensimmäinen prototyyppi, NW S, oli valmistunut. Auton 30-hevosvoimaisessa moottorissa oli edistyksellisesti kannen yläpuolinen nokka-akseli ja puolipallon muotoiset palotilat. Aikansa harkittuaan Fischer hyväksyi auton tuotantoon. Ensimmäiset sarjatuotantomallit valmistuivat 1909. NW:n automyynti lähti jälleen nousuun. Sisu Auto
Kahden Helsingin Kalliossa toimivan autokoritehtaan liiketoiminnat yhdistettiin vuonna 1931, jolloin syntyi O/Y Suomen Autoteollisuus A/B. Yhtiö aloitti toimintansa osoitteessa Fleminginkatu 27. Autojen suunnittelu alkoi. Auton sisäisenä työnimenä oli alusta alkaen ”Sisu”. Komponenttitoimittajaksi valittiin ruotsalainen Volvo. Yhtiön pitkäaikaisena toimitusjohtajana toimi Tor Nessling. Auton Sisu-nimi vahvistui yleisökilpailun perusteella viralliseksi tavaramerkiksi. Nimeä ehdotti hämeenlinnalainen Veikko Arohonka. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuonna 1900 esiteltyä NW A:ta voidaan pitää ensimmäisenä NW:n oman suunnittelun tuloksena. Moottori oli sijoitettu taakse ja se kehitti 9 hevosvoimaa. 1902 tätä seurasi keskimoottorinen, 12-hevosvoimainen NW B. Pian tämän jälkeen Ledwinka kuitenkin siirtyi toisen työnantajan palvelukseen. Sen jälkeen esitellyt mallit C, D, E ja F eivät loistaneet laadullaan. Yritys sai runsaasti kiukkuista asiakaspalautetta ja myynti laski. Ongelmia ratkomaan palkattiin insinöörit Kronfeld ja Lang. Kronfeld suunnitteli mallin J ja Lang mallin L. Autot olivat raskaita ja alitehoisia, joten kumpikin suunnittelija sai lähteä. Tatra (auto)
Schustala & Co. laajensi raideliikennekalustoon 1880-luvulla. Vuonna 1890 pääjohtajaksi nimitettiin Hugo Fischer von Röslerstamm ja Ignác Šustala kuoli seuraavana vuonna. Vuonna 1897 yrityksestä tehtiin pörssiyhtiö ja Šustalan suku menetti siinä äänivaltansa. Pääkonttori siirrettiin Wieniin ja yhtiön uudeksi nimeksi tuli Nesselsdorfer-Wagenbau-Fabriks Gesellschaft - Wien.
Vuonna 1897 yritys hankki haltuunsa kolmen hevosvoiman moottorilla varustetun Benz Victoria -auton. Fischer tutki auton rakenteen perusteellisesti Edmund Rumplerin, Karl Sagen ja nuoren Hans Ledwinkan kanssa. Tämän pohjalta suunniteltiin yrityksen ensimmäinen auto, NW Präsident, joka valmistui seuraavana vuonna. Samoihin aikoihin valmistui myös yrityksen ensimmäinen kuorma-auto, jossa oli voimanlähteinä kaksi Benzin moottoria ja 2,5 tonnia kantavuutta. Mäntän–Vilppulan rautatie
Gustav Adolf Serlachiuksen merkittävimpänä saavutuksena pidetään hänen vaikutustaan Pohjanmaan radan suuntaukseen Tampereelta kohden pohjoista. Juuri hänen vaikutuksestaan rata linjattiin ja rakennettiin Näsijärven itäpuolelle. Näin syntyi vuonna 1883 Serlachiuksen omistamille Mäntän tehtaille mahdollisuus käyttää Vilppulan asemaa tehtaan tavaraliikenteen välittämisessä. Alkuvuosina Mäntän ja Vilppulan välistä tavaraliikennettä hoidettiin hevoskuljetuksin, mikä tarjosi työtä kymmenille paikallisille hevosmiehille. Kuljetuksiin kokeiltiin myös lauttoja ja matalapohjaisia proomuja, joilla liikennöitiin Melasenkosken ja Keskikosken kautta Kotaselän rannalla Vilppulassa sijaitsevan puuhiomon luokse. Kuljetusten helpottamiseksi Melasenkoskea ruopattiin valtion varoin vuonna 1895, mutta siitä saatu hyöty jäi lyhytaikaiseksi rautatieyhteyden valmistumisen vuoksi. Neles
Lahjakas diplomi-insinööri Antti Nelimarkka (1923-1990), taidemaalari Eero Nelimarkan poika, oli yhtiön pääomistaja, ja sen vähemmistöosakkaina olivat Nelimarkan vaimo Kerttu sekä Eino Santasalo, jonka kanssa Nelimarkka oli jo 16 vuotta aiemmin vuonna 1940 perustanut myös E. Santasalo Oy:n (nykyisin Moventas Gears Oy). Benz &amp; Cie.
Vuonna 1886 yritys sai patentin uudelle kolmipyöräiselle ligroiinikaasukäyttöiselle velosipedille, jota myytiin nimellä Benz Patent-Motorwagen Nummer 1. Tämän myötä Benz & Cie:sta tuli Saksan ensimmäinen autoja valmistanut yritys. Kolmipyöräisten ajoneuvojen kauppa lähti tuskin lainkaan käyntiin ja hyvin nopeasti Benz kehitti myyntiin nelipyöräiset mallit. Tällä oli autojen myyntimenestyksen kannalta merkittävä vaikutus. Benz & Cie. valmisti autojen alustat ja moottorit, mannheimilainen vaunuvalmistaja "Kalkreuther" hoiti päällirakenteiden ja korien valmistuksen. ERNO
Entwicklungsring Nord (suomeksi likimain: "Pohjoinen kehitysrengas") oli vuonna 1961 perustettu saksalainen, Bremenissä sijainnut yhteisyritys, jonka osapuolet olivat Weser Flugzeugbau ja Focke-Wulf sekä Hamburger Flugzeugbau. Sen tavoitteena oli kehittää matkustajalentokoneita ja kantorakettien moottoreita. Neuss
Neussin perustivat roomalaiset vuonna 16 eaa. etuvartioksi ("castellum") Rein- ja Erftjokien yhtymäkohtaan. Se tunnettiin nimellä "Novaesium". Se on Augsburgin ("Augusta Vindelicorum") ja Trierin ("Augusta Treverorum") ohella yksi Saksan kolmesta vanhimmasta roomalaisasutuksesta. Maxwell (auto)
Vuonna 1907 Benjamin Briscoen veli Frank toimi Michiganin Detroitissa sijainneen Brush Motor Car Companyn rahoittajana. Yhtiö valmisti edullisia ja varmatoimisia autoja, joissa oli yksisylinterinen moottori, puinen runko ja puiset akselit. Vuonna 1908 William C. Durant, joka oli kovalla tohinalla rakentamassa General Motorsia, yritti taivutella Briscoen veljekset tuomaan menestyksekkäät yhtiönsä — Maxwell-Briscoen ja Brushin — samaan kompukseen. Suunnitelmat kuitenkin vesittyivät ja Durant muodosti General Motorsin Buickin ympärille. Briscoet päättivät, että yhdistyminen on heidänkin kasvunsa tie. Kaksi vuotta myöhemmin he saivat aikaan merkittävän fuusion, merkittävin seurauksin. Näsijärven Pahvitehdas
Näsijärven Pahvitehdas perustettiin vuonna 1893 Tampereen Santalahteen Näsijärven rannalle ja se oli toiminnassa vuoteen 1989 saakka. Axel Sumelius osti vuonna 1903 tehtaan ja uudisti sen täydellisesti. Ignác Šustala
Vuonna 1882 aloitettiin kuljetuskäyttöön tarkoitetun raideliikennekaluston valmistus. Uudet toimipisteet perustettiin ja Czernowitziin Bukovinaan ja Kiovaan Venäjän keisarikuntaan. Henkilökuljetuskäyttöön tarkoitettujen rautatievankkurien valmistus alkoi 1887. Ignác Šustala perusti hyväntekeväisyysjärjestön köyhien auttamiseksi 1888. Hänen kuoltuaan kolme vuotta myöhemmin yrityksestä tehtiin osakeyhtiö ja Šustalan suku menetti siinä määräysvaltansa. Uudeksi nimeksi tuli "Nesselsdorfer-Wagenbau-Fabriks Gesellschaft - Wien". Veltins-EisArena Winterberg
19. maaliskuuta 1910 perustettiin Sauerländischer Bobsleigh- und Automobilclub von Hessen und Westfalen e.V. -rattikelkkailuseura (nykyisin Bob- und Schlittensportclub Sauerland Winterberg e.V.), jonka tarkoituksena oli järjestää rattikelkkailukilpailuja. Talvella 1910–1911 seura järjesti Winterbergissä Kappe-vuorelle jäädytetyllä luonnonjääradalla ensimmäiset rattikelkkailukilpailut Winterbergissä. Seuran laajentuessa vuonna 1911 rakennettiin Seurantalo Kappe-vuoren päälle, nimeltään Bobhaus. Bobhaus toimi myöhemmin rinneravintolana ennen kuin se tuhoutui tulipalossa. Talvella 1965 luonnonjäärata jäädytettiin viimeisen kerran. Oldsmobile
Ensimmäisen maailmansodan aikana Oldsmobilen autonvalmistusta rajoitettiin, ja tehdas määrättiin kokoamaan kenttäkeittiöitä ilmavoimille.
Oldsmobilen ensimmäinen maahantuoja Suomessa 1910- ja 1920-lukujen taitteessa oli Suomen Auto Oy. 1920-luvun aikana Oldsmobile-autot tulivat Suomeen ja muihin pohjoismaihin General Motorsin Kööpenhaminassa toimineen markkinointiyhtiön toimesta. Loppuvuonna 1927 GM perusti Tukholmaan General Motors Nordiska Ab:n, joka toimitti GM-autot ja niiden varaosat Ruotsin ja Suomen jälleenmyyjille vuoteen 1939, toisen maailmansodan syttymiseen saakka. Vuonna 1941 perustettiin Helsinkiin General Motors Nordiska Ab:n miltei kokonaan omistama yhtiö Suomalainen Autohuolto Oy, jonka nimi muutettiin Suomen General Motors Oy:ksi vuonna 1949. Vuonna 1965 Suomen General Motors Oy:stä tuli yhdysvaltalaisen pääyhtiön itsenäinen tytäryhtiö. Pietarsaaren Konepaja
Konepajan toiminta alkoi 1898 kun Birger Serlachius (1874–1934) perusti "Jakobstads Mekaniska Verkstad" nimellä kengitys- ja konepajan isänä Gabriel Serlachiuksen omistaman olutpanimon viereen. Konepaja valmistui päätuotteina maatalouskoneita muun muassa Hankmo-karhia sekä lisäksi kivenmurskaimia ja sementtiteollisuuden koneita. Konepajan yhteydessä oli vuodesta 1899 valimo ja vuonna 1909 konepaja muutettiin osakeyhtiöksi. Konepaja siirtyi uusiin tehdasrakennuksiin 1908 ja vuonna 1912 sen palveluksessa oli jo 430 työntekijää. Konepajan toiminta päättyi konkurssiin 1913 mutta sen toimintaa jatkamaan perustettiin 1915 uusi yhtiö "Pietarsaaren Konepaja Oy". Carl Otto Ramstedt
Ramstedt perusti Helsinkiin kaksi konepajaa joista kummastakin hän joutui luopumaan talousvaikeuksien takia. Ramstedtin yhdessä Nicolai Smithin kanssa vuonna 1853 Hakaniemen huvila-alueelle perustama "Ramstedtin ja Smithin konepaja" oli Helsingin ensimmäinen höyrykonetta käyttänyt tuotantolaitos. Vuonna 1854 Ramstedt ja Smith perustivat vielä ajoneuvotehtaan viereisen Näkin huvilan alueelle johon kuului myös nykyisen Merihaan alueen paikalla sijainnut Pannukakku-niminen pieni saari. Dethleffs
Dethleffs KG perustettiin vuonna 1832, jolloin sen toimiala oli härkäpiiskojen valmistus ja myynti. Vuonna 1931 yhtiön omistaja Arist Dethleffs rakensi ensimmäisen Wohnautoksi kutsumansa matkailuvaunun, jotta voisi ottaa perheensä mukaan myyntimatkoilleen. Kiinnostus matkailuvaunuja kohtaan heräsi ja yritys alkoi valmistaa niitä myös myyntiin. Vuonna 1956 härkäpiiskojen valmistuksesta luovuttiin lopullisesti ja samalla matkailuvaunujen valmistuksessa siirryttiin sarjatuotantoon. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuoteen 1915 mennessä autontuotanto oli paisunut sen verran että toiminnan laajentamiseksi tarvittiin uusia investointeja. Investointivarauksen saamisessa ei ollut ongelmaa, sillä Fischer oli ollut erittäin tyytyväinen myynnin kehitykseen ja Ledwinkan työhön. Kolme vuotta aikaisemmin tapahtunut lakko oli kuitenkin johtanut kiristyneisiin väleihin henkilöstöryhmien kesken, ja Fischer päätti vetäytyä eläkkeelle. Tilalle nousi Erhard Kobel, joka päättikin käyttää autonvalmistuksen kehittämiseen varatut rahat raideliikennepuolelle. Tästä turhautunut Ledwinka vaihtoi jälleen työpaikkaa, ja siirtyi tällä kertaa Steyrin palvelukseen. NW U
NW U oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) vuosina 1915–1925 valmistama henkilöauto. Se oli NW:n suurin henkilöautomalli, ja vastasi teknisesti hyvin pitkälti S6-mallia. Ganz vállalatok
Ganz vállalatok on unkarilainen vuonna 1844 perustettu teollisuusyritys, joka on keskittynyt erityisesti liikennevälineiden valmistamiseen. Erityisen tunnettuja ovat Ganzin raitiovaunut. Renforsin neulatehdas
Renforsin neulatehtaan toiminta päättyi konkurssiin 1863. Entisen tehtaan osti 1871 värjärimestari Henrik Liljeroos, joka perusti paikalle villakehruu- ja kutomatehtaan. Paikkaa alettiin kutsua "Kehräsaareksi", ja H. Liljeroos Oy:n kehruutoimintaa jatkui 1980-luvulle saakka. Nykyisin entisissä tehdasrakennuksissa toimii Kehräsaaren liikekeskus. Weser Flugzeugbau
Yhtiö ei syntynyt tyhjästä. Vuonna 1922 diplomi-insinööri (Dr.-Ing.) Adolf Rohrbach perusti Berliiniin Rohrbach Metallflugzeugbau GmbH-yhtiön, joka nimensä mukaisesti pyrki valmistamaan kokometallisia lentokoneita. 1930-luvun alussa yhtiö ajettiin alas. Huhtikuussa 1934 tästä tuli "Weser-Flugzeugbau GmbH". Adolf Rohrbach jatkoi Weserin teknisenä johtajana Bremenissä, johon rakennettiin tehdas vuosina 1935-36. Georges Bouton
Bouton ja hänen lankonsa Charles Trépardoux pyörittivät Pariisin liepeillä mekaanisiin ja tieteellisiin leikkikaluhin erikoistunutta myymälää ja saivat siitä niukan elantonsa. De Dion-Bouton -yhtiön syntyhetki ajoittu vuoteen 1881, kun teknisistä leikkikaluista ja höyrykoneista innostunut markiisi Albert De Dion näkee erään myymälän näyteikkunassa kaksikon höryveturin toimivan pienoismallin ja pyytää Boutonia ja Trépardoux’ta valmistamaan myös toisen vastaavan. Asiat johtivat toiseen; Trépardoux’lla oli haave valmistaa höyryauto, mutta ei rahaa. De Dionilla taasen oli rahaa ja innostus tekniikkaan ja höyrykoneisiin, etenkin maalla liikkuvaan kalustoon. "De Dion, Bouton et Trépardoux" perustettiin Pariisissa vuonna 1887. Tästä tulisi myöhemmin muodostumaan oman aikansa suurin ajoneuvovalmistaja De Dion-Bouton. Konela
Yrityksen alkuna oli vuonna 1937 perustettu Lauttasaaren Autokorjaamo Oy. Yhtiö tunnettiin Oy Löfström Ab:na vuosina 1940–1948. Tämän jälkeen yhtiöstä tuli Oy Konela Ab (1948–2003). Konelassa oli 1950-luvulta 1980-luvulle saakka noin 2000 työntekijää. Korjaamoon liittynyt, Oy Löfström Ab:lta peritty konepajatoiminta lopetettiin vuonna 1954. Konelan maahantuontikeskus Lappeenrannassa aloitti toimintansa vuonna 1971. Vuoteen 1966 mennessä Konela oli tuonut Suomeen yhteensä 75 000 autoa. Konelan varaosavarastossa oli tilaa yhteensä 28 hyllykilometriä ja siinä oli liki 20 000 nimekettä. Huoltokorjaamon kapasiteetti oli 60 kuntoonpanohuoltoa vuorokaudessa. Eri puolilla maata toimi enimmillään yli tuhat Konelan huoltopistettä. Vuonna 1970 Konelan osuus Suomen henkilöautomarkkinoista oli 4,8 prosenttia ja vuonna 1980 se oli noussut 11,5 prosenttiin. Viimeksi mainittuna vuonna Konela oli Aro-yhtymän jälkeen Suomen toiseksi suurin henkilöautojen maahantuoja. Kuorma-auto
Ensimmäinen suomalainen kuorma-auto rakennettiin Tampereella todennäköisesti vuosina 1907–1909. "Aamulehti" kertoi 22. lokakuuta 1907 Tammerfors Linne- och Jern-Manufaktur Ab:n (Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy, myöhemmin Tampella) konepajan suunnitelleen jo jonkin aikaa kuorma-autoa ja yhden auton olevan parhaillaan rakenteilla. Auton merkkiä ei kuitenkaan mainittu, ja sen rakentaminen lienee edistynyt hitaasti, sillä "Helsingin Sanomat" julkaisi siitä vasta 11. helmikuuta 1909 uutisen "ensimmäisenä Suomessa tehtynä automobiilina". Autosta ei ole säilynyt valokuvaa, ja tiedot siitä perustuvat haastatteluin kerättyihin muistikuviin. Tiettävästi se oli höyrykäyttöinen ja sitä koeajettiin tehtaan pihalla, mutta se ei toiminut odotusten mukaisesti. Tarinan mukaan yksi auton rakentajista osasi korjata vian, mutta tehtaan johto ei halunnut jatkaa kokeilua. Auto varastoitiin eikä sen myöhempiä vaiheita tiedetä. Vuonna 1911 "Helsingin Sanomissa" julkaistun ilmoituksen mukaan "yksinvalmistaja ja yksinmyyjä Suomessa, Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy" tarjosi ostajille lisenssillä tehtyjä sveitsiläisiä Saurer-kuorma-autoja. Yhtäkään Saurer-autoa ei kuitenkaan tiedetä valmistuneen Tampereella. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuonna 1854 yritykseen sulautettiin Adolf Raškan keramiikkatehdas. Kolmanneksi yhtiökumppaniksi tuli Karel Mosler, joka vastasi yrityksen talousasioista. Toiminta kasvoi ja laajeni paria vuotta myöhemmin Lvoviin. Durant Motors
Durant Motorsin samannimistä autoa valmistanut tehdas, Michiganin Lansingissa, Verlinden Avenuella, avattiin vuonna 1920. Durantin valmistuksen päätyttyä ja yhtiön lakattua olemasta, tehdas pysyi tyhjillään vuoteen 1935 asti, jolloin GM osti sen haltuunsa. Aluksi siellä toimi GM:n autokoreja valmistanut Fisher Body -yksikkö, sittemmin se muutettiin "Buick-Oldsmobile-Cadillac" -tehtaaksi. Se yhdistettiin hallinnollisesti toisen GM:n Lansingissa sijainneen, Oldsmobilen alkuperäisen tehtaan kanssa Lansing Car Assembly-yksiköksi. Lansing Car Assembly muodostui kahdesta erillisestä laitoksesta: autojen koreja valmistaneesta "Lansing Car Assembly - Body Shop" -yksiköstä joka oli Durantin peruja sekä "Lansing Car Assembly - Main Plant" -päätehtaasta, jossa tapahtui autojen kokoonpano. Lansing Car Assemblyn vanhempi osa sai alkunsa vuonna 1901, kun Ransom E. Olds perusti sinne autotehtaan. Kun tehdas toukokuun 6. päivänä vuonna 2005 suljettiin, se oli Yhdysvaltain pisimpään toiminnassa ollut autotehdas. Se oli myös General Motorsin viimeinen tehdas, jossa autojen korit valmistettiin toisessa tehtaassa kuin missä auton loppukokoonpano tapahtui. Austro-Tatra
Yrityksen juuret ulottuvat vuoteen 1897, jolloin osakeyhtiöksi itsensä muuttanut Nesselsdorfer Wagenbau (NW) siirsi pääkonttorinsa Wieniin. Tuotanto tapahtui edelleen Nesselsdorfissa (tšekiksi Kopřivnice). Itävalta-Unkarin kaaduttua tuotantolaitokset jäivät vuonna 1919 itsenäistyneen Tšekkoslovakian puolelle. NW siirsi pääkonttorinsa Prahaan. Yrityksen nimeksi muuttui "Kopřivnická Vozovka" ja sen valmistamien autojen nimeksi tuli Tatra. Kaiserliche Werft Wilhelmshaven
Kaiserliche Werft Wilhelmshaven oli saksalainen Wilhelmshavenissa sijainnut laivanrakennusyhtiö, joka perustettiin vuonna 1871 ja lakkautettiin vuonna 1918. Kaiserliche Werft Danzigin ja Kaiserliche Werft Kielin kanssa se oli kolmas ainoastaan Preussin ja myöhemmin Saksan keisarikunnan laivastolle sotalaivojen valmistukseen keskittynyt telakka. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä kaikki kolme telakkaa suljettiin, mutta Wilhelmshaven avattiin uudelleen vuonna 1919 aluksi nimellä Reichsmarinewerft ja vuoden 1935 jälkeen nimellä Kriegsmarinewerft Wilhelmshaven DAF
DAF:in henkilöautovalmistus myytiin ruotsalaiselle Volvolle vuonna 1975, ja DAF keskittyi menestyksekkäiden kuorma-autojensa valmistukseen. Autotehdas on nykyään kokonaan Mitsubishin omistama ja tunnetaan nimellä "Netherlands Car B.V" tai NedCar.Kaikissa DAFin alkuaikojen autoissa oli Variomatic-vaihteisto. Ensimmäinen henkilöauto, joka sai mallimerkinnän 600, aiheutti suursensaation, kun prototyyppi vuonna 1958 esiteltiin. Ensimmäiset mallin autot ajettiin liukuhihnalta jo seuraavana vuotena. Seuraava malli oli 750, jossa oli edeltäjäänsä suurempi moottori. Austin Motor Company
Työskennellessään Wolseley Sheep Shearing Machine Companyssa, joka valmisti lampaiden koneelliseen keritsemiseen kehitettyjä laitteita, Herbert Austin etsi uusia tuotteita, joiden valmistus tasoittaisi tehtaan vuodenajoista riippuvaa tuotantoa. 1800-luvun lopulla uusi innovaatio, polkupyörä, vaikutti kaupallisesti lupaavalta ja Wolseley aloitti niiden tuotannon. Samoihin aikoihin, alkaen 1895, Austin suunnitteli ja rakensi vapaa-ajallaan kolme autoa, jotka olivat Britannian ensimmäisten joukossa. Kolmas auto, joka oli jo nelipyöräinen, valmistui vuonna 1899. Wolseleyn johtokunnassa ei nähty moottoriajoneuvoilla olevan minkäänlaista tulevaisuutta eikä kaupallista menestystä, joten Austin lähti yhtiöstä vuonna 1901. Hän muodosti yhdessä Vickers-yhtiön kanssa autojen valmistukseen keskittyvän tehtaan, jonka nimeksi tuli Wolseley Tool and Motor Car Company. Inchcape
Haka-Auto oli perustettu vuonna 1955 nimellä Vara-Haka Oy. Vuonna 1965 Haka-Autoksi muuttunut Kaj Eräjuuren omistama BMW-autojen maahantuontiyritys alkoi tuoda Suomeen myös Mazda-ajoneuvoja. Haka-Auton tytäryhtiö toi maahan myös itäsaksalaisia Wartburgeja vuodesta 1971 aina 1990-luvun alkuun asti, jolloin niiden valmistus loppui. Vuonna 1981 Haka-Auto siirtyi Eka-yhtymälle. Hilding Carlsson
Hilding Carlsson Mekaniska Verkstad oli ruotsalainen Hilding Carlssonin vuonna 1913 perustama moottorivaunuja rautateille valmistava konepaja. Konepaja sijaitsi Uumajassa. Aluksi se valmisti resiinoita, mutta vuodesta 1932 lähtien mukaan tulivat moottorivaunut eli kansanomaisesti kiskobussit. 1930- ja 1940-luvuilla valmistettiin kiskobussimallia jota nykyään kutsutaan Uumaja-kiskobussiksi. Siinä on pellillä verhoiltu puurunko. Neckar (auto)
Heilbronnin autotehtaan oli rakentanut NSU vuonna 1926. Vuonna 1929 NSU aloitti Fiatin autojen lisenssivalmistuksen nimillä NSU/Fiat ja Neckar. Schichau Seebeckwerft
Ferdinand Schichau perusti vuonna 1837 Elbingissä yrityksen nimellä F. Schichau. Yhtiö aloitti höyrykoneiden ja myöhemmin vetureiden valmistuksen. Vuonna 1854 Schichau rakennutti telakan Elbingiin ja vuonna 1890 avattiin suurempi telakka Danzigiin (on ollut osa Gdańskin telakkaa vuodesta 1945). Saksan valtio osti telakan vuonna 1929. Yhtiö osti 1930 Königsbergistä pienehkön telakan. Tor Nessling
Nesslingin ja hallituksen välit heikkenivät entisestään hänen sairastuttuaan. Toivuttuaan hän kuvitteli voivansa edelleen johtaa yritystä, mutta johtoryhmä ja hallintoneuvosto eivät enää uskoneet hänen toimintakykyynsä. Nessling vastusti markkinointivastuun siirtämistä toisiin käsiin mutta ei voinut estää sitä. Lopulta Nesslingin vanha liikekumppani ja ystävä, British Leyland Motor Corporationin johtaja Donald Stokes, jota Nessling suuresti kunnioitti, onnistui suostuttelemaan hänet eroamaan. Kesäkuussa 1970 Nessling ilmoitti jättävänsä tehtävänsä Suomen Autoteollisuuden johdossa johdettuaan yritystä lähes neljän vuosikymmenen ajan. Uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin helmikuussa 1971 Erik Gillberg. NW B
NW B oli itävaltaunkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) vuosina 1902–1904 valmistama henkilöauto. Karlstads Mekaniska Werkstad
AB Karlstads Mekaniska Werkstad (lyh. KaMeWa), oli ruotsalainen konepajayritys, jonka Gustaf Adolf Andersson perusti vuonna 1860 Karlstadissa Ruotsissa. Yritys valmisti 1880-luvulta alkaen sellu- ja paperiteollisuuden koneita ja laitteita, kuten paperikoneita. Hevonen Suomessa
1904 Vuonna 1904 Kurikan käsityöläisten osuuskassa suunnitteli Könnin kelloteollisuuden henkiin herättämistä ja asiaa mietittiin ja tutkittiin useamman kerran. Lopullinen hanke ei kuitenkaan toteutunut. 
1905 Nopankylän osuuskaupalle valmistui oma myymälä.
1906 Kuopiossa järjestettiin kokomaata käsittävä käsityönäyttely. Kurikan käsityöläisten osuuskassa ja Kurikan ajokalukoulu päättivät ottaa osaa näyttelyyn. Kummankin teokset palkittiin, mutta ensimmäistä palkintoa ei annettu kummallekaan. Arvostelu oli ankara, ajokalukoulussa visakoivusta valmistettu Tanskan mallinen kärry sai toisen palkinnon.
Pukkilan ajokaluliikkeen tuotteita palkittiin Kuopion näyttelyssä ensimmäisellä palkinnolla. Tor Nessling
Nessling nimitettiin 1929 Autoteollisuus-Bilindustrin tekniseksi johtajaksi. Nessling halusi kehittää Suomeen uudenlaista teollisuutta, ja samana vuonna hänellä kypsyi ajatus kuorma- ja linja-autoteollisuuden aloittamisesta Suomessa. Autoteollisuus-Bilindustri yhdisti toimintansa Osakeyhtiö Autokoritehtaan kanssa vuonna 1931. Uuden yrityksen nimeksi tuli Oy Suomen Autoteollisuus Ab, ja sen toimitusjohtajaksi nimitettiin John Hellsten. Usein kuulee väitettävän, että Nessling olisi perustanut SAT:n – näin ei kuitenkaan ole asian laita, sillä yrityksen perustivat Karl Arthur Nordgrén, Emil Anton Winckelmann ja Lars Wilhelm Åberg. Nesslingistä tuli kuitenkin jo vuonna 1932 Suomen Autoteollisuuden toimitusjohtaja.
Autoteollisuuden aloittaminen lähes tyhjästä maailmanlaajuisen laman keskellä ei näyttänyt uskottavalta yritykseltä, mutta Nesslingin päättäväisellä johdolla se onnistui. Ajoneuvojen merkiksi valittiin Sisu, ja ensimmäiset 12 Sisu-autoa valmistuivat tehtaalla vuonna 1932. Tässä vaiheessa kotimaisen työn osuus oli vain 20 prosenttia, mutta Nessling pyrki nostamaan sitä merkittävästi. Eräs hänen tunnetuista toteamuksistaan on: ”Suomalainen pystyy valmistamaan kaiken sen minkä ulkomaalainenkin”. 1930-luvun loppuun mennessä kotimaisen työn osuus oli saatu jo 40 prosenttiin. Nessling pyrki vakuuttamaan valtiovaltaa kotimaisen ajoneuvoteollisuuden mahdollisuuksista painottaen erityisesti työllisyys- ja maanpuolustusnäkökohtia. Hänen puheistaan ei kuitenkaan piitattu, vaan kuorma-autojen tuontitulleja laskettiin 1930-luvulla asteittain, mikä johti kilpailun kiristymiseen. Tämän lisäksi omistajakunnan usko yrityksen mahdollisuuksiin alkoi horjua. Nessling tarjoutui ostamaan Helsingin Osakepankin omistaman osuuden SAT:sta. Hän sai osakkeet suhteellisen edullisesti, mutta kaupan rahoittamiseksi hänen oli pantattava vaimonsa koko omaisuus. Tämän jälkeen Nesslingin osuus yrityksen osakekannasta ylsi 80 prosenttiin. Volvo 140
Neliovinen Volvo 144 esiteltiin Göteborgissa, Kööpenhaminassa, Oslossa ja Helsingissä 17. elokuuta 1966. Sarjatuotanto aloitettiin 19. elokuuta 1966 ja mallia valmistettiin yli puoli miljoonaa kappaletta kunnes se korvattiin 240-mallilla 1970-luvun puolivälissä. Neliovisen perusmallin pohjalta kehitettiin kaksiovinen 142 ja farmarimalli 145. Hans Ledwinka
Vuonna 1897 Nesselsdorfer Wagenbau -yhtiön pääjohtaja Hugo Fischer von Röslerstamm palkkasi vastavalmistuneen Ledwinkan palvelukseensa. Ledwinka aloitti työnsä 1. syyskuuta junanvaunujen suunnittelijana. Pian hän sai vihiä yrityksen hankkeesta oman automallin rakentamiseksi. Pääjohtaja Fischer oli hankkinut Benziltä Mannheimista yhden auton sekä kaksisylinterisen bokserimoottorin reichenbergiläisen tekstiilitehtailijan ja autoharrastajan, vapaaherra Theodor von Liebiegin myötävaikutuksella. Ledwinka pääsi osalliseksi projektiin, jonka tuloksena syntyi yrityksen ensimmäinen oma automalli NW Präsident. Osallisena projektissa oli myös Edmund Rumpler. Nesselsdorfer Wagenbau
Yrityksen tuotanto kasvoi tasaisesti lukuun ottamatta vuonna 1912 koetellutta viiden kuukauden lakkoa. Vuonna 1914 S-mallin korvasi tämän pohjalta kehitellyt nelisylinterinen NW T ja kuusisylinterinen NW U. Nils Erik Wahlberg
Wahlberg syntyi Viipurin läänin Johanneksessa ja kävi oppikoulunsa Kuopiossa. Hän jätti opintonsa Helsingin polyteknillisessä opistossa kesken ja lähti 1907 Suomen venäläistämistoimisa pakoon Sveitsiin, jossa suoritti opintonsa loppuun opiskellen etenkin laivojen polttomoottoritekniikkaa. Opintojensa jälkeen Wahlberg lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin, jossa hänen työnantajiaan olivat 1910-luvun alkupuolella autotehtaat Maxwell-Briscoe, Thomas Motor Company, Packard ja General Motorsin omistama Oakland Motor Car Company. Kun GM:n pääjohtaja Charles W. Nash lähti 1916 perustamaan omaa autotehdastaan ja osti Jeffery Motor Companyn, hän kutsui Wahlbergin pääsuunnittelijakseen. Nesselsdorfer Wagenbau
Seuraavina vuosina maailmansodan aikana yrityksessä keskityttiin kuorma-autojen valmistukseen muun muassa Itävalta-Unkarin armeijalle. Vuosina 1914 - 1917 NW myi armeijalle 663 kappaletta TL-2- ja TL-4-kuorma-autoja ja 100 T- ja U-mallin henkilöautoa. Myöhemmin toimitetuista määristä ei ole tietoa, mutta määrät vähenivät sodan loppua kohti. Nesselsdorfer Wagenbau
Vuonna 1881 uuden Studenka - Štramberk -rautatien rakennustyöt saatiin valmiiksi. Liikenne alkoi 18. joulukuuta. Vuonna 1882 yritys sai ensimmäisen kuljetuskäyttöön tarkoitetun raideliikennekaluston tilauksen. Uutta liiketoiminta-aluetta kehitettiin seuraavina vuosina; vuonna 1887 valmistuivat takomon ja kokoonpanohallin laajennukset. Kokoonpanohallin hevosvaunujen valmistukseen tarkoitetut puusepänverstaat muutettiin raideliikennekaluston tuotantoon sopiviksi. Uudet toimipisteet perustettiin ja Czernowitziin Bukovinaan ja Kiovaan Venäjän keisarikuntaan. Henkilökuljetuskäyttöön tarkoitettujen rautatievankkurien valmistus alkoi 1887. NW TL-4
Tšekkoslovakian itsenäistyttyä vuonna 1919 Nesselsdorfer Wagenbaun uudeksi nimeksi tuli Kopřivnická Vozovka ja TL-4:stä tuli Tatra T50; TL-4 oli yrityksen ensimmäinen Tatra-merkkinen auto. Tšekkoslovakian asevoimat tilasi yritykseltä ensimmäiset moottoriajoneuvonsa, ja näiden joukossa oli myös T50-malleja.