Mistä kuritus on alkanut?
Kuritus
Kuri-sanaan viittaavaa kuritus-käsitettä on käytetty useissa yhteyksissä, ja käyttötarkoituksestaan riippuen sillä on tarkoitettu hieman eri asioita. Kuri viittaa useimmissa käyttötarkoituksissaan toisen ihmisen tai ihmisryhmän aikaansaaman ulkoisen pakon ja vallankäytön, usein fyysisen väkivallan tai sen uhan avulla luotavaan järjestykseen (esm. kirkkokuri, koulukuri, puoluekuri, sotilaskuri, vrt. kurinalaisuus). Myös suomalaiset sananlaskut ja Raamattu tuntevat kurituksen "" Sananlaskujen kirjassa asia on ilmoitettu hieman toisin sanoin ”Joka vitsaa säästää, se vihaa lastaan; mutta joka häntä rakastaa, se häntä ajoissa kurittaa” (Snl. 13:24). Asketismi
Primitiivisissä uskonnoissa eristäminen, fyysinen kuritus ja ruoan säännöstely ovat liittyneet tärkeinä osina aikuistumisriitteihin ja heimoon hyväksymisrituaaleihin. Poppamiehiltä on vaadittu askeesia, sillä itsehallinta on nähty okkultististen voimien hallinnan edellytyksenä. Lounaisen Pohjois-Amerikan intiaanien miehuusrituaaleihin kuului eristäminen.
Monimuotoisuuden johtaminen
Ilmiönä monimuotoisuuden johtaminen alkoi kehittyä lähtökohdiltaan monikulttuurisissa yhteiskunnissa jo 1960-1970-luvuilla. Käsitteenä monimuotoisuusjohtaminen kehittyi 1980-luvulla Yhdysvalloissa naisten ja vähemmistöryhmien työmarkkinaosuuden kasvaessa ja seuraavalla vuosikymmenellä myös Euroopassa erityisesti Euroopan Unionin työmarkkinoiden avautuessa. Viime vuosina kiinnostusta monimuotoisuuden johtamiseen ovat lisänneet erityisesti väestön ikääntyminen jälkiteollisissa länsimaisissa yhteiskunnissa sekä kasvanut maahanmuutto ja globaalin talouden avautumiseen liittyvä työperäinen liikkuvuus. Vuosikymmenten kuluessa on monimuotoisuuden johtamisessa nähty erilaisia suuntauksia ja monikulttuurisuuteen ja monimuotoisuuteen liittyvät teemat ovat nousseet yhä selvemmin esiin työyhteisöissä. Alun perin lähtökohtina olivat organisaatioiden lainsäädäntöön perustuvat syrjimättömyys- ja yhdenvertaisuuspyrkimykset (equal opportunities). Käytännössä toteutettiin erilaisia positiivisen syrjinnän välineitä, kuten kiintiöt työyhteisössä aliedustettujen ryhmien hyväksi. Nykyisin keskustelu on siirtynyt yritysten tai organisaatioiden sosiaaliseen vastuuseen, jossa monimuotoisuusjohtamisen tavoitteena on, että yhteiskunnan odotukset ja tarpeet huomioidaan organisaatioissa ennakoiden sekä strategian että toiminnan tasolla (diversity management). Kristinuskon historia Suomessa
Kirkollinen pietismi alkoi kasvattaa merkitystään vapaudenajan lopulla. Siihen vaikutti erityisesti Tornion pedagogion rehtorin Johan Wegeliuksen saarnakirja "Se pyhä evangeliumillinen valkeus taivaallisesa opisa ja pyhäsä elämäsä" (1747–1749). Vaikka se oli varsin pietistinen kirja, Turun tuomiokapituli suositteli sitä. Rahvaan lukutaidon kehittyessä, suomenkielisiä kirjoja alkoi ilmestyä entistä enemmän. Englantilaisen Arthur Dentin kirja "Totisen kääntymisen harjoitus" sai 1756 aikaan Uudellakirkolla (Kalannissa) herätystä. Uudeltakirkolta hertäys levisi nopesti kaikkialle Varsinais-Suomen länsiosaan ja Satakunnan rannikkoseudulle. Herätysliike vahvistui 1770-luvulla. Ominaista sille oli niin sanotut horrossaarnajat, joista merkittävin oli talollisen tytär Anna Rogel. Grooming
Grooming on aikuisen suorittama manipulatiivinen prosessi, jossa hän valmistelee lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä luomalla lapseen kiintymys- ja luottamussuhteen. Yleensä grooming-prosessi alkaa netissä, esimerkiksi Facebookissa. Erityisen yleisiä grooming-prosessin alkamistapoja ovat lapsen kehuminen ja lapsen kuvan kommentointi. Suoraan seksiin viittaavat yhteydenotot ovat harvinaisia. Prosessin osana voi olla esimerkiksi ystävällisyyttä, hellyyttä ja lahjojen antamista, ja lapsi on yleensä vapaaehtoisesti luomassa suhdetta. Myöhemmin kuvaan voi astua mukaan esimerkiksi kiristys. Lapsen houkutteleminen seksuaalisiin tarkoituksiin on Suomen rikoslain 20. luvun 8 b §:n mukaan rikos, josta voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Nutritionismi
Nutritionismi sai Yhdysvalloissa jalansijaa elintarviketuotannossa, kun maassa kumottiin vuonna 1973 lain korvikesäädös, joka edellytti keinotekoisten elintarvikkeiden merkitsemistä sanalla "korvikevalmiste". Tämän jälkeen keinotekoisten elintarvikkeiden markkinat kasvoivat nopeasti, kun elintarvikevalmistajat alkoivat tuottaa erilaisia vähärasvaisia, kolesterolittomia ja runsaskuituisia, useilla lisäaineilla kyllästettyjä ruokia, joiden ravintoarvot vastasivat käsittelemättömien alkuperäisten ruokien ravintoarvoja. Liha- ja siipikarjan ruokinnan muutoksilla alettiin lisäksi pyrkiä lihan ja kananmunien koostumuksen muuttamiseen ravintoarvoiltaan haluttuun suuntaan. Kirurgia
Lääkäreiden akateeminen koulutus alkoi vähitellen keskiajalla, ensin Italian ja Ranskan yliopistoissa. Latinaa ja yleissivistystä hankkivien lääkärien ja usein killoissa ja oppisopimuksilla harjoittelevien, joskus lukutaidottomienkin kirurgien välillä oli suuri ero. Vasta 1700-luvulla katsottiin tarpeelliseksi, että lääkärienkin oli perehdyttävä kirurgian alkeisiin.
Ennen nykyisiä hoitokeinoja oli hyvin suuri vaara että potilas vuosi kuiviin ennen hoitoa tai leikkauksen aikana. Haavan kiinnipolttaminen oli toimiva mutta rajoitettu toimenpide, se oli haitallinen pitkällä aikavälillä kun haava tulehtui sekä oli erittäin kivulias. Tulehdus on tullut käsitteenä tutuksi vasta aika hiljattain. Tulehdukset olivat suuri syy siihen että leikkauksen jälkeinen parantuminen ei ollut toivotun tapainen. Tulehduksilta opittiin välttymään kun lääkärit huomasivat että on viisasta steriloida työvälineet ja pestä kädet, myöhemmin on ruvettu käyttämään kumihansikkaita. Nykyisen käytössä olevan puudutuksen, keksivät kaksi amerikkalaista hammaslääkäriä, Horace Wells ja William Morton. Aikaisemmin leikkaus oli äärimmäisen kivulias kokemus ja leikkaajia kehotettiin hoitamaan leikkaukset mahdollisimman nopeasti, ettei potilas kärsisi niin paljoa. 1800- luvulla leikkaukset muuttuivat merkittävästi, kun nukutus ja lihasrelaksantit saatiin käyttöön. Huvitus (omena)
Huvitus-lajike on peräisin Huvituksen puutarhatilalta Yläneeltä, jonka C.R. Sahlberg perusti 1800-luvulla. Paikallisen muistitiedon mukaan torppari Juho Korpela kylvi vuonna 1895 omaan pihaansa ulkomaisen omenan siemeniä, jotka hän oli ottanut Huvituksen omenatarhasta. Siemenistä kasvoi emopuu, josta kaikki Huvitukset periytyvät. Satoisaksi ja hyväksi omenaksi havaittu lajike levisi nopeasti Yläneen lähistölle. Lajike levisi laajemmalle, kun kansakoulun opetustaulujen kuvittaja Vihtori Ylinen sai vartteita Korpelan torpan omenapuusta, ja alkoi viljellä sitä omassa omenapuutarhassaan. Hän lähetti Lepaalle jalonnusoksia, ja ensimmäinen Huvitus istutettiin Lepaalle vuonna 1935. Maatalouskoelaitoksen puutarhaosastolle Piikkiön Yltöisiin Huvitus tuli luultavasti 1940-luvun alussa. Siellä Huvitus otettiin vuonna 1958 aloitettuun omenanjalostusohjelmaan, jossa pyrittiin yhdistämään suomalaisten lajikkeiden talvenkestävyys ja ulkomaisten lajikkeiden hedelmän laatu. Jalostusohjelman tuloksena nimettiin 16 uutta omenalajiketta, joista 11 lajikkeen toinen risteytysvanhempi on Huvitus. Helsingin vankila
Suomen senaatti teki 1874 päätöksen kuritushuoneen perustamisesta. Sijainniksi valittiin paikka alueelta, joka silloin kuului vielä Sörnäisten kaupunginosaan – tästä johtuvat kansanomaiset nimitykset "Sörnäisten" tai "Sörkän (Sörkan) vankila". Alueella olivat hyvät liikenneyhteydet, vedensaanti sekä viljelyyn hyvin soveltuva maaperä. Alustavat rakennustyöt aloitettiin 1875 ja ensimmäisen vaiheen rakentaminen kesti 15.11.1881 saakka, jolloin uusissa tiloissa oli 100 selliä, 250 makuuselliä, yhteistiloja, työhuoneita, sairaala, kirkko sekä asuintilat päällystölle. Apartheid
Vaikka apartheid-politiikkaa ryhdyttiin virallisesti toteuttamaan Etelä-Afrikassa vuonna 1948, oli maassa harjoitettu rotusyrjintää jo paljon aikaisemmin. Etelä-Afrikan valkoinen asutus sai alkunsa hollantilaisten perustaessa Hyväntoivonniemelle vuonna 1652 siirtokunnan, jonka talous perustui Itä-Afrikasta ja Kaakkois-Aasiasta tuotuihin orjiin. Brittiläisen imperiumin kiellettyä orjuuden 1830-luvulla rotusyrjintä jatkui toisin muodoin sekä brittien että buurien hallitsemilla alueilla. Yrittäjyyskoulutus Suomessa
Varsinaisesti yrittäjyyskoulutus alkoi kehittyä Suomen 1990-luvun alun laman myötä, jolloin palkansaajien ja työttömien ryhtyminen yrittäjäksi oli puhutuimpia työvoiman liikkuvuuden muodoista. Yrittäjyysajattelun voimistuminen liittyi myös yleiseen ammattikoulutuksen muuttumiseen valtiojohtoisuudesta enemmän yritysten tarpeita ja työmarkkinoiden muutosta huomioon ottavaksi. Ammattikasvatushallitus yhdistettiin 1991 opetushallitukseen ja koulutuksen toimivaltaa alettiin siirtää keskusvirastoilta ja lääninhallituksilta kuntiin, niiden muodostamiin koulutuskuntayhtymiin ja niiden alaisuudessa toimiviin oppilaitoksiin. Samalla elinkeinoelämän osallistumista oppilaitoksien hallintoon lisättiin. Koulutusresursseja ryhdyttiin suuntamaan enemmän teknologiaan ja liiketalouteen, myös yrittäjyyteen. Elintarvikkeiden säännöstely Suomessa toisen maailmansodan aikana
Elintarvikkeiden säännöstely aloitettiin Suomessa kansanhuoltoministeriön antamien määräysten perusteella syksyllä 1939. Säännöstely jatkui aina 1950-luvun alkuvuosiin asti, mutta tiukimmillaan säännöstely oli 1941–1945, jolloin lähes kaikki tärkeimmät elintarvikkeet olivat sääntelyn alaisia. Merkittävänä poikkeuksena tästä oli peruna, joka oli säänneltynä vain suhteellisen lyhyen ajan jatkosodan jo päätyttyä, minkä takia peruna oli suomalaisen ruokavalion perustana sääntelykauden aikana. Puhtaasti kilokalorimääriä tarkastellen (ns. B-ryhmässä noin 1 000–1 200 kcal/henkilö/vrk) on selvää, että ilman sääntelemätöntä perunaa kansa olisi kuollut ennen pitkää nälkään. Uskonpuhdistus
Uskonpuhdistus (myös "reformaatio") on 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka pyrki oikaisemaan katolisen kirkon opissa näkemiään epäkohtia. Uskonpuhdistuksen taustalla oli jo kauan jatkunut paaviuden alennustila sekä levinnyt turmeltuneisuus kirkon piirissä. Kotikuri
Vuonna 1664 vahvistettiin Ruotsissa isännän oikeus kurittaa palvelijoitaan. Lisäksi kirkolliset säädökset ohjasivat perheen sisäisiä suhteita. Vuoden 1664 asetus heijasti voimakkaasti näkemystä, että kaikki oli saatava isännän valvonnan ja vastuun alle. Isännän velvollisuus oli kurittaa lapsiaan, ja hänen oli huolehdittava heidän tapojensa puhtaudesta. Jokapäiväisessä elämässä, työssä, kasvatuksessa ja hyvien tapojen ylläpidossa valtaa käytettiin näin talojen seinien sisäpuolella, sillä isäntä ratkaisi, milloin ja miten kotikuria harjoitettiin. Esivalta salli hänen käyttää mahtiaan niin kauan, kun kaikki meni hyvin. Jos perheenpää epäonnistui kotikurin ylläpidossa, viranomaiset puuttuivat asiaan armotta. Kummi
Kummijärjestelmästä on mainintoja jo toisella vuosisadalta. Kristitty filosofi Justinos Marttyyri kertoo henkilöistä, joille kerrottiin kastettavasta. Termit takaaja ja huolehtija olivat 200-luvulla nimitykset kummeista. 200 vuotta myöhemmin 400-luvulla rinnalle tulivat termit todistaja ja johdattaja. Aluksi kummien tehtävä oli selvittää, miksi kastetta pyydetään ja onko sille edellytyksiä. Hippotalyksen kirkkojärjestyksessä vuonna 215 kerrottiin myös lapsen kasteesta. Tällöin kummi vastasi lapsen puolesta kastajan kysymyksiin. Kummin tehtävä oli jo tuolloin johdattaa hänet kristilliseen elämään ja kertoa uskon asioista. Vuonna 430 Augistinus totesi, että kummiksi eivät kelpaa kerettiläiset tai julkisyntiset. Vanhoillislestadiolaisuus ja ehkäisy
Ehkäisy nousi vanhoillislestadiolaisten keskusjärjestön SRK:n puhujainkokouksessa keskustelun aiheeksi vuonna 1945 Alustajana oli kirkkoherra Kullervo Hulkko. Hulkon mukaan lapsirajoitus on Jumalan sanaa ja hyvää omaatuntoa vastaan. Vanhoillislestadiolaisten ehkäisykantaa tutkineen Päivi Alasuutarin mukaan vanhoillislestadiolaisten kielteinen suhtautuminen ehkäisyyn pohjautuu vanhaan perinteeseen. Helvetti kristinuskossa
Oppi kiirastulesta syntyi vähitellen Augustinuksen ajatuksesta, että kaikkia kristittyjä ei ehditä puhdistaa maanpäällisen elämän aikana. Augustinus ei käyttänyt sanaa kiirastuli, vaan puhui puhdistavasta tulesta ja kärsimyksestä. Skolastikot veivät kiirastulen huippuunsa erittelemällä syyllisyyden ja rangaistuksen. Rangaistuksen voi välttää katumuksella. Käytännössä tämä johti syntien tunnustamiseen papille, mikä käytäntö virallistettiin ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 1215. Jumalatar-liike
Moderni Jumalatar-liike syntyi Yhdysvalloissa 1960-luvun loppupuolella. Radikaalifeministit ottivat käyttöön noita-sanan kuvaamaan emansipoitunutta naista ja liittivät noitaan vapauden, ilon, hurmion ja positiivisen aggressiivisuuden. Jumalatar-liikkeeseen vaikuttaneita, noituudesta kirjoittaneita 1900-luvun loppupuolen feministejä olivat etenkin Mary Daly, Deirdre English ja Barbra Ehrenreich. Liettualais-yhdysvaltalainen arkeologi Marija Gimbutas tuki 1970-luvulta alkaen vahvasti näkemystä Suuren Jumalattaren kultista vallitsevana Euroopan uskontona ennen kuin Etelä-Aasian aroilta tulleet soturikansat korvasivat patriarkaatillaan ”Vanhan Euroopan” matriarkaalisen jumalatar-kulttuurin. Charlene Spretnak toi James Lovelockin Gaia-hypoteesin Jumalatar-liikkeeseen.
Vuoteen 1978 mennessä Jumalatar-liikkeen keskeiset näkemykset olivat jo muotoutuneet Yhdysvalloissa. Noituus nähtiin erityisesti naisten uskontona ja perinteenä. Liikkeen piirissä oli myös syntynyt omanlaisensa kuva noitavainojen ajasta, jossa noitavainot käsitettiin naisten systemaattisena joukkomurhana, jossa olisi murhattu jopa yhdeksän miljoonaa naista. Merkittäviä feministisen noituus-liikkeen luojia 1970-luvulla olivat unkarilaissyntyinen kalifornialainen Zsuzsanna Budapest sekä yhdysvaltalainen Starhawk, jonka teosta "The Spiral Dance" (1979) on luonnehdittu feministisen noituuden ja Jumalatar-liikkeen perusteokseksi. Teoksessa kiteytyi näkemys Suuren Jumalattaren kultista maailman vanhimpana uskontona. Tämän tyyppistä suuntausta kutsutaan ”uudelleen haltuun otetuksi” ("reclaimed") perinteeksi. Sen rituaaleissa korostetaan luovuutta ja soveltamista: ei muodollisten initiaatioiden, "coven"-hierarkian ja muiden vakiintuneiden rituaalikäytäntöjen merkitystä. Suuntaus korostaa omien voimavarojen löytämistä, ja tyypillisiä rituaaleja ovat erilaiset laulut ja hengitystekniikat. Jumalatar-liikkeen myötä myös ekologiset teemat tulivat varsinaisesti mukaan uuspakanallisiin liikkeisiin. Itsekuri
Äärimmäiseen itsekuriin pyrkivää elämäntapaa kutsutaan asketismiksi. Monet maailman uskonnoista painottavat itsekurin merkitystä paheiden välttämisessä, ja itsekurin ihannoimisella ja asketismilla on ollut sijansa lähes kaikissa kulttuuripiireissä aina antiikin Kreikasta kristinuskoon ja sen luostaritoimintaan. Kidutus
Kidutusta on käytetty useimmissa tunnetuissa kulttuureissa. Kidutuksella on haluttu koventaa rangaistusta tai saada tunnustuksia oikeudenkäynteihin. Kuritushuone
Suomen lainsäädännöstä kuritushuone rangaistusmuotona poistettiin vuonna 1975. Tällöin ei muutettu kaikkia kuritushuonerangaistuksen mainitsevia rikoslain pykäliä, vaan lakiin otettiin yleinen säännös, jonka mukaan niistä rikoksista, joista oli säädetty kuritushuonerangaistus, oli tuomittava kestoltaan vastaava vankeusrangaistus. Rikoslakiin on kuitenkin myöhemmin tehty suuri joukko muutoksia, joiden jäljiltä sanaa kuritushuone ei lakitekstissäkään enää juuri esiinny. Kristinusko
Uskonpuhdistuksessa eli reformaatiossa 1520-luvulla protestanteiksi kutsutut uudistajat nousivat useissa maissa katolista kirkkoa vastaan. Reformaattorit, joista keskeisimpiä oli Martti Luther, olivat sitä mieltä, että kirkossa vallitsi useissa kohdin harhaoppisuus. Katolisen kirkon puolella protestantteja pidettiin yhtä lailla harhaoppisina. Seurauksena oli, että useat hallitsijat perustivat maihinsa katolisuuden tilalle omat valtionkirkkonsa, ja katolinen kirkko toteutti suuria sisäisiä uudistuksia. Kuningas Kustaa Vaasan toteuttamana Suomi koki reformaation osana Ruotsin valtakuntaa: vasta myöhemmin, 1500-luvun lopulla, Ruotsin protestanttisen kirkon oppi määriteltiin täsmällisemmin evankelis-luterilaiseksi. Reformaation synnyttämä uskonnollinen rajalinja on edelleen olemassa Euroopassa ja se noudattaa suurin piirtein jakoa, jossa pohjoinen on protestanttista aluetta ja etelä katolista. Poikkeuksia ovat esimerkiksi katoliset Irlanti ja Puola. Uskonpuhdistus
Kirkon omaisuutta Luther käsitteli vuonna 1523 ilmestyneessä kirjoituksessaan "Yhteisen arkun järjestyksessä". Siinä hänen kaavailemiaan ajatuksia olivat muun muassa seurakunnan omaisuuden ja tulojen kerääminen kymmenen esimiehen valvontaan. Varojen käyttökohteina taas olisivat kirkon työntekijöiden lisäksi opettajat ja köyhät. Järjestelmään kuuluivat myös vaaliruhtinaan järjestämät tarkastukset, joissa rahankäytön lisäksi tutkittaisiin myös siveyttä ja "Jumalan sanan todellisen opin" noudattamista. Alkujaan Lutherin ideana oli ollut jättää tarkastukset piispojen vastuulle, mutta koska yksikään piispa ei ollut hylännyt katolisuutta, siirrettiin vastuu hallitsijalle. Märehtiminen
Märehtiminen alkaa eläimen nopealla uloshengitysliikkeellä kurkun ollessa suljettuna. Rintakehän sisäpuolelle ja siten siihen osaan ruokatorvea syntyy alipaine, joka imaisee ravintomassaa pötsi-verkkomahasta ruokatorveen. Kun massa, ns. märepala, on ruokatorvessa, peristalttiset supistukset kuljettavat märepalan suuhun pureskeltavaksi. Hienonnettuaan märepalan eläin nielee sen uudestaan. Lestadiolaisuus
Kuoroharrastus oli vanhoillislestadiolaisuudessa varsin suosittua 1930-luvulta aina 1960-luvun alkuvuosiin saakka. 1960-luvun alkuvuosien ns. pappishajaannuksen yhteydessä ja maallikkosiiven noustua valtaan SRK:n piirissä otettiin käyttöön tiukka kuri, johon liittyi monia uusia kieltoja. Tässä yhteydessä kuoroharrastuskin julistettiin lopulta synniksi (puhujain- ja seurakuntavanhinten kokouksen päätös 1972). Kuorotoiminta alkoi kuitenkin vähin erin kehittyä uudelleen, kun kuorokielto alkoi hiljalleen murentua 1990-luvun alusta lähtien, ilman virallista, julkista em. kieltopäätöksen kumoamista. Ad extirpanda
Innocentius IV ei aloittanut itse inkvisitiota, mutta antamansa Ad extirpanda mahdollisti sen satoja vuotta kestäneen kiduttamisen. Innocentius asetti joitakin rajoituksia, kuten kidutus piti lopettaa mikäli uhri oli vaarassa kuolla tai menettää jonkin raajoistaan. Lisäksi kidutusta ei saanut käyttää kuin kerran ja sitä ohjaavan inkvisiittorin tuli olla varma epäilystään. Innocentius halusi, ettei kerettiläisiä kohdeltaisi sen paremmin kuin varkaita tai murhaajia, mutta hän piti tunnustamisen hankkimista tärkeänä, sillä tällöin kidutus olisi hänen mukaansa lainmukaista. Hän kuitenkin lisäsi, että "pakon edessä jokainen laki saa väistyä". Antikulttiliike
Vuonna 1972 yhdysvaltalainen Ted Patrick aloitti jyrkän kulteista pois käännyttämisen, jota kutsui poisohjelmoinniksi. Siinä kulttiin joutunut sieppattiin lainvastaisesti ja pidettiin vankina soveltaen siepatun uskon vastaisia taktiikoita. Poisohjelmointi oli muodissa 1980-luvulla, mutta se on nyt harvinaista. Uudelleenohjelmointi on antikulttiliikkeissä pyritty korvaamaan vapaaehtoisuuteen pohjautuvalla ”poistumisneuvonnalla”. Monet antikulttiliikeen väitteistä kulttien toimintaa selittävinä tekijöinä on useissa tieteellisissä tutkimuksissa kiistetty, muun muassa kulttien harjoittama aivopesu. Asketismi
Tärkeitä virstanpylväitä kristillisen asketismin kehittymisessä olivat ensimmäiset luostarisäännöt, erityisesti Basileios Suuren luostarisääntö 300 -luvun lopulla sekä Benedictus Nursialaisen sääntö noin vuodelta 530. Konsumerismi
Kulutusyhteiskunta kehittyi Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla massatuotannon syntymisen avustuksella sekä rautateiden muodostaessa suuren joukon kuluttajista tavoittavan jakeluverkoston. Tähän liittyy myös ihmisten siirtyminen palkkatöihin ja kaupungistuminen. Suomessa kulutusyhteiskuntaan siirryttiin laajemmin 1960-luvulla. Kun aikaisemmin luterilainen eetos korosti säästäväisyyttä, niin siirtyminen teollisen tuotannon runsauden aikaan muutti eetosta. Sodan jälkeisestä säännöstelystä siirtyminen teolliseen tuotannon runsauden aikaan johti esimerkiksi ruuan riittävyysongelmista kasvaviin ylipainon aiheuttamiin ongelmiin. Yhdistyneiden kansakuntien kidutuksen vastainen sopimus
Yhdistyneiden kansakuntien kidutuksen ja muun julman, epäinhimillisen tai halventavan kohtelun tai rangaistuksen vastainen yleissopimus (, lyhyesti pelkkä Yhdistyneiden kansakuntien kidutuksen vastainen sopimus eli CAT) on Yhdistyneiden kansakuntien sopimus, jolla pyritään estämään kidutusta ympäri maailmaa. Sopimus ratifioitiin 10. joulukuuta 1984 ja se astui 26. kesäkuuta 1987, kun 20 YK:n jäsenmaata oli ratifioinut sen. Muilutus
Muilutus tarkoittaa yhdistettyä sieppausta ja pahoinpitelyä. "Nykysuomen sanakirjan" mukaan sillä tarkoitetaan henkilön väkivaltaista kuljettamista toiselle paikkakunnalle tai valtakunnan rajan taakse. Sana yhdistetään Suomessa kommunisminvastaisen Lapuan liikkeeseen (1929–1932), joka käytti muilutuksia kommunisteja ja vasemmistoa vastaan suunnattuna painostus- ja pelottelukeinona kesällä 1930. Muilutuksiin liittyi usein kyyditys eli siepatun henkilön kuljettaminen ja jättäminen toiselle paikkakunnalle, tyypillisesti Suomen itärajalle tai sen taakse. Joskus muilutettavat pakotettiin vannomaan luopuvansa politiikasta tai olemaan palaamatta takaisin. Luterilaisuus
Predestinaatio on taustateoria luterilaiselle pelastusopille. Pelastusopissa keskeistä on oppi vanhurskautumisesta yksin uskosta ("sola fide"). Usko pelastaa ihmisen. Luterilaisuus tekeekin jyrkän distinktion vanhurskautuksen ja pyhityksen välille. Ensisijaisesti pelastus on vanhurskautusta, jossa ihminen tulee Jumalan lapseksi, ja tämä tapahtuu vain uskon kautta armosta. Pyhityksessä puolestaan ihmisen usko ja teot yhdessä vaikuttavat hänessä lisääntyvän pyhyyden. Liiviläiset
1200-luvun alussa myös Kuurinmaan baltit ja liiviläiset alkoivat hyökkäykset saksalaisia vastaan. Kuurit piirittivät Riikaa vuonna 1210 ja polttivat Väinäjoen suulla sijainneen luostarin vuonna 1228. Kalparitaristo teki vastahyökkäyksen talvella 1228-29, joka sattui olemaan myös paha nälkävuosi. Kuurilaiset suostuivat rauhansopimukseen, jonka mukaan heidän piti ottaa luokseen lähetyssaarnaajia ja luovuttaa 80 kiloa ruista auranalaa kohti. Vuonna 1230 kuurien kuningas Lammekinus, joka oli joidenkin tutkijoiden mukaan liiviläinen, tarjoutui ottamaan vastaan katolisen uskon, ehkä toivoen siten saavansa helpotusta nälänhätään. Balduin Alnalainen, joka oli väliaikaisesti Albertin seuraajana Riian arkkipiispana, suostuikin sopimukseen, mutta hänen välirikkonsa Kalparitariston kanssa johti ritariston hyökkäykseen Kuurinmaalle talvella vuonna 1231. Paavi asetti vuonna 1234 Wilhelm Modenalaisen epäsuosiossa olleen Balduinin tilalle. Kalparitariston hajottua tappiollisen Saulen taistelun jälkeen kuurilaiset kapinoivat ja surmasivat lähetyssaarnaajat. Tapahtuman jälkeen Saksalainen ritarikunta, johon Kalparitaristo sulautettiin, rakensi Kuldigaan linnan hallintoviranomaisten turvaksi. Ritarikunnan mestari Ditrich kokosi sotajoukon vuonna 1242 ja hyökkäsi Kuurinmaalle. Valloitus kesti kolme vuotta, kunnes kuurit suostuivat rauhaan vuonna 1245. Myöhemmin Kuurinmaakin jaettiin ritariston ja piispan kesken, mutta nyt 2/3 alueista meni ritarikunnalle ja 1/3 piispalle. Liiviläisten asuttama rannikkoalue päätyi pääosin piispalle. Kuurilaiset kapinoivat vielä vuonna 1260 mutta joutuivat antautumaan vuonna 1267. Uusi aika
Uskonpuhdistus eli reformaatio on 1500-luvulla Länsi-Euroopassa alkanut liike, joka pyrki oikaisemaan katolisen kirkon opetuksissa näkemiään epäkohtia ja sen piirin käytäntöjä, kuten anekauppaa. Uskonpuhdistuksen aloittajana pidetään yleisesti Martti Lutheria, vaikka häntä ennen ”esiuskonpuhdistajat” esimerkiksi John Wycliffe ja Jan Hus olivat hyökänneet kirkon oppeja vastaan. Reformaatio tarjosi maallisille ruhtinaille tilaisuuden vapautua katolisen kirkon vallasta. Ruotsin uskonpuhdistus toteutettiin kuningasjohtoisesti, sillä se tarjosi Kustaa Vaasalle tilaisuuden ottaa kirkko hallintaansa ja peruuttaa sen omaisuus kruunulle. Englannissa toteutettiin uskonpuhdistus Henrik VIII:n johdolla.
Lutherin vuonna 1517 kirjoittamat 95 teesiä katolisen kirkon anekauppaa vastaan aloittivat levitessään laajan liikkeen. Leviämistä helpotti Johannes Gutenbergin keksimä painokone ja irtokirjasimet. Aluksi teesit eivät kiihdyttäneet tunteita, mutta joulukuussa 1517 teesit painettiin ja sen jälkeen ne rupesivat leviämään ympäri Saksaa. Euroopan neuvoston kidutuksen vastainen komitea
Kidutuksen vastainen sopimus on alun perin vuodelta 1987 ja tuli kansainvälisesti voimaan 1989. Tämä sopimus ei sisällä kidutusta ja muuta kiellettyä kohtelua koskevaa määritelmää, vaan viittaa tältä osin johdannossaan ihmisoikeusyleissopimuksen 3. artiklaan. Sen mukaan ketään ei saa kiduttaa eikä kohdella tai rangaista epäinhimillisellä tai halventavalla tavalla. Se, että vielä vuonna 1987 on katsottu tarpeelliseksi puuttua kidutukseen läntisessä Euroopassa johtuu siitä, ettei sopimus koske pelkästään fyysisen kidutuksen vastustamista vaan käytännössä paino on sopimuksen nimestä ilmenevällä epäinhimillisellä ja halventavalla kohtelulla. Käyttönimi "kidutuksen vastainen yleissopimus" on siis jossain määrin harhaanjohtava. Tämän vuoksi käytetään myös nimeä huonon kohtelun vastainen sopimus. Hirttäminen
Käytäntö alkoi Britanniassa vuonna 1241, jolloin aatelismiehen poika William Maurice hirtettiin merirosvoudesta. Hirttämisen häpeällisyyden vuoksi sotilaat ammuttiin, ellei kysymys ollut vakoilusta tai petturuudesta. Aikuistumisriitti
Aikuistumisriitti on kulttuurinen, symbolinen rituaali, jolla lapsi tai nuori otetaan muodollisesti aikuisten maailmaan ja rooliin, ja aikaisempi rooli jätetään taakse. Aikuistumisriittejä on harjoitettu ihmiskunnan alkuhämäristä näihin päiviin. Paavius uudella ajalla
Trenton kirkolliskokous aiheutti paitsi uudistuksia kirkon sisällä, myös paluun joihinkin jo hylättyihin menetelmiin. Yksi päätöksistä oli uudelleenperustaa paavillinen inkvisitio, joka alkujaan oli lähtöisin 1200-luvulla hallinneelta paavilta Gregorius IX:ltä. Virallisesti perustettu inkvisitiolaitos oli ”Pyhä virasto harhaoppien vastustamista varten”. Virastolle annettiin tehtäväksi valvoa uskon puhtautta ja tarvittaessa rangaista kerettiläisiä. Myös kuolemanrangaistuksien langettaminen sallittiin. Ensimmäinen tällainen tuomio annettiin vuonna 1545. Tosin vasta Paavali IV:n aikana inkvisitiokäytännöt muuttuivat vaarallisemmiksi, kun paavi alkoi lisätä viraston valtuuksia. Paavali IV:n uudistusten jälkeen kukaan ei voinut olla enää varma omasta turvallisuudestaan, sillä jopa kirkon johtajia oli mahdollisuus tuomita inkvisitiossa. Inkvisitio sai harjoittaa tuomintaansa vielä pitkälle, sillä vasta 1960-luvulla pidetty Vatikaanin toinen kirkolliskokous hylkäsi uskonpakon. Inkvisitiovirastoa ei kuitenkaan lopetettu, vaan sen nimeksi vaihtui 1965 ”Uskon kongregaatio”. Kuritus
Alun perin rikoslaissa (39/1889) määrättiin, että jos 7–15-vuotias lapsi oli syyllistynyt rikokseen, vanhempain tahi sen, jonka hoidossa ja valloissa lapsi on, tai toimeenpanevan viranomaisen pitää sitä huoneessa toteensaatavasti kurittaa. Pahoinpitelyä koskevassa luvussa säädettiin, että jos kurittaja on kuritusvaltaansa käyttäessään saattanut kuritetulle ainoastaan vähäisen vamman tai ei vammaa ollenkaan, ei rangaistusta tullut tuomita. Siltä, joka kuritti aiheettomasti, voitiin riistää edusmiesoikeus. Yhteinen julistus vanhurskauttamisesta
Yhteinen julistus vanhurskauttamisopista on luterilaisten kirkkojen ja Roomalaiskatolisen kirkon yhteinen julkilausuma, joka allekirjoitettiin 31.10.1999 Augsburgissa. Julistuksen taustana ovat ne tuomiot harhaoppisiksi, jotka annettiin 1500-luvulla Trenton kirkolliskokouksessa ja luterilaisissa tunnustuskirjoissa. Kiistan aiheena oli, miten vanhurskaus Jumalan edessä on ihmisen saavutettavissa tai miten ihminen voi sen saada. Kyseiset oppituomiot katsotaan julistuksessa vanhentuneiksi. Niitä ei varsinaisesti peruta, vaan todetaan että ne eivät "osu maaliin", toisin sanoen eivät koske kirkkojen oppeja sellaisina kuin ne nykyään yhteisesti ymmärretään. Parittaja (kirja)
"Parittaja" alkaa vuodesta 1921, Iceberg Slimin hajanaisesta lapsuudesta, seksuaalisesta hyväksikäytöstä, vaihtelevista isäpuolista ja pienistä onnenhetkistä. Pikkuhiljaa lupaava ja älykäs poika ajautuu katurikollisuuden pariin, ja päättää 18-vuotiaana aloittaa uran Chicagon parhaana parittajana. 25 vuoden ajan vaihteleva mutta parhaimmillaan hyvin menestyksekäs ura tekee Icebergistä paitsi ihaillun katujen legendan myös etsintäkuulutetun huumeaddiktin, ja kolmannen vankilatuomionsa jälkeen 47-vuotias huippuparittaja päättää lopulta jättää riskialttiin ammattinsa. Kuritus
Lainsäädäntö Suomessa lähtee siitä, että lapsilla on samat oikeudet tulla suojelluksi väkivallalta kuin aikuisilla. Lapsiin kohdistuva väkivalta, myös ruumiillinen kuritus, ovat rikoslain mukaan pahoinpitelyä, tai törkeää pahoinpitelyä, mikäli siitä seuraa lapsen vammautuminen. Alle 18-vuotiaaseen kohdistunut tai lähisuhteessa tapahtuva lieväkin pahoinpitely on virallisen syytteen alainen rikos. Tämä merkitsee sitä, että virallinen syyttäjä voi vaatia tekijän tuomitsemista rangaistukseen, vaikkei pahoinpitelyn uhri sitä vaatisikaan. Lastensuojelulain mukaan jokaisella valtion, kunnan ja seurakunnan työntekijällä on velvollisuus ilmoittaa ilmeisessä lastensuojelun tarpeessa olevasta lapsesta kunnan lastensuojeluun. Jeesuksen pilkkaaminen Raamatussa
Kristuksen kärsimyskertomus kertoo Jeesuksen kokemasta väkivallasta ja kärsimyksistä Juudaksen kavalluksesta lähtien ja ennen ristiinnaulitsemista. Kuritus
Ruumiillista kuritusta käsittelevä tutkimus voidaan summata lyhyesti: kurituksesta ja väkivallasta on lapselle pelkkää haittaa. Kurituksella ei saavuteta mitään kasvatuksellista hyötyä, ja sen avulla saadaan vain joko silmänpalvontaa tai sokeaa tottelevaisuutta ilman omaa harkintakykyä. Väkivalta traumatisoi, lisää nuoruus- ja aikuisiän aggressiivisuutta, ja haitat ulottuvat aikuisikään saakka. Esimerkiksi suomalaisessa Lea Pulkkisen tutkimusryhmän pitkittäistutkimuksessa on tullut esiin, että myönteistä kehitystä tukeviksi kasvuolojen piirteiksi todettiin vanhempien hyvä keskinäinen suhde, lapsen hyvä suhde isäänsä, äidin huolehtivuus ja kannustavuus sekä vanhempien kielteinen suhtautuminen ruumiilliseen kuritukseen. Kurituksen vahingollisuus on tutkimuksellisesti hyvin selkeä. Puhdistus
Puhdistuksen aikajana ulottuu kolmen sukupolven yli, 1930-luvulta 1990-luvulle. Teos alkaa vuodesta 1992. Tarinan keskeinen henkilö Aliide Truu asuu vastikään jälleen itsenäistyneen Viron maaseudulla. Hän tapaa pihallaan tajuttomana nuoren Zaran, joka on paossa väkivaltaista miestään. Tilanne tuo Aliidelle mieleen nuoruuden vaiheet, jotka vaikuttivat hänen lähimpiensä kohtaloon. Zaran tilanne kertoo, että vainot jatkuvat yhä mutta uusien aikojen tullen ovat vain saaneet uuden muodon. Adiaforariita
Adiaforariita oli vuonna 1548 alkanut luterilaisten uskonoppineiden kiista koskien luterilaisten myönnytyksiä katolilaisia kohtaan. Kristinuskossa "adiaforalla" ymmärretään "ehdonvallan asioita," eli asioita, jotka ovat sananmukaisesti vähemmän tärkeitä (m.kreik. ἀδιάφορα, "yhdentekevät [asiat]”). Luterilaisuudessa adiafora-asiat ovat sellaisia käytänteitä, jotka eivät sodi Raamattua vastaan eivätkä vaikuta ihmisen pelastukseen, mutta ovat peräisin esimerkiksi kirkon traditiosta. Näitä käytänteitä ovat muun muassa sairaan voitelu, konfirmaatio ja piispan suorittama vihkimys. Adiaforariitaa pidetään ensimmäisenä luterilaisten keskeisenä oppiriitana. Siunaus
Varsinainen kaste ja mirhavoitelun sakramentti tapahtuvat kotona, jos synnytyksestä on alle 40 päivää; yhä suositummaksi on tullut tapa, että lapsi kastetaan hiukan tätä vanhempana, koska hänet voidaan sen jälkeen liittää seurakuntaan ja hän pääsee ensi kerran ehtoolliselle. Näin myös lapsen äiti vapautuu 40 päivää kestäneestä, synnytyksestä johtuneesta kiellostaan saapua kirkkoon. Tämä ikiaikainen juutalaisuudesta periytyvä kielto on eräs yhteisiä molemmille katolisille ja useimmille protestanttisille kirkoille. Kurtturuusu
1800-luvulla laji alkoi yleistyä Euroopassa koristeistutuksissa. Vanhimmat Euroopassa kauppoihin tulleet kurtturuusut olivat mahdollisesti luonnonkannoista valittuja. Vuonna 1887 laji otettiin Ranskassa mukaan jalostustyöhön. 1900-luvun alussa jalostustyötä tehtiin myös Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Ruotsissa kurtturuusuja löydettiin 1920-luvulla luonnosta villiintyneinä ja sen jälkeen laji on levinnyt niin, että siellä se lasketaan jo kuuluvaksi paikalliseen lajistoon. Siellä on myös yritetty vaatia lajin istutusten rajoittamista. Suomessa laji alkoi levitä 1900-luvun alkupuolella, ja leviäminen nopeutui tienvarsille tehtyjen istutusten takia. Uskovien kaste
Suomalaisten pääasiallinen kastekäytäntö on lapsikaste, koska valtaosa väestöstä kuuluu luterilaiseen kirkkoon. Kristinuskon levittyä Suomeen se lienee pitkään ollut Suomessa yksinomainenkin. Hieman uskovienkastekäytäntöä Suomessa esiintyi viimeistään 1800-luvun loppupuolella, sillä baptismi levisi Suomeen 1850-luvulla ja Suomen ensimmäinen baptistiseurakunta perustettiin Luvialle vuonna 1870. Yksinomaan uskoon tulleiden henkilöiden kastamisen käytäntö, lapsikasteen saaneiden kastaminen toistamiseen sekä upoksissa käyttämisen pitäminen ainoana oikeana kasteen toimitustapana tulivat Suomessa yleisiksi helluntaiherätyksen levitessä maahan hieman ennen maan itsenäistymistä. Aluksi kirkkouskovaisten ja helluntailaisten välit olivat hyvin riitaiset, mutta viime sota-ajan jälkeen ekumeeniset lähentymispyrkimykset ovat lieventäneet vastakkainasettelua ja mahdollistaneet uskonyhteyden kokemisen ja varauksellisen yhteistyön erilaisen kastenäkemysksen omaavien uskovien välillä. Tukistaminen
Tukistaminen eli tukkapölly on ruumiillisen kurituksen (tavallisesti lasten ruumiillisen kurituksen) tapa, jossa kurittaja ottaa kiinni kuritettavan tukasta ja repii siitä. Kuten kaikki ruumiillinen kuritus, tukistaminen on nykyään monissa maissa kielletty. Tukistaminen on kenties piiskaamisen ohella ollut yleisin tapa ruumiillisesti kurittaa lapsia. Luonto pakastimessa
Silfverbergin mukaan niin sanottu eettinen kuluttaminen on yksi 2000-luvun onnistuneimmista ja laajamittaisimmista sumutusoperaatioista. Todellinen valta ei ole yksittäisellä kuluttajalla, vaan poliitikoilla ja liikkeenharjoittajilla. ”Kuluttajavalinnoista on tehty tietynlainen ajanviete, johon puuhakkaiden ihmisten huomio kiinnitetään kun oikeat päätökset tehdään muualla.” Juuri sitä mitä eettisen kuluttajan pitäisi karttaa, on eniten tarjolla ja halvimmalla. Halpuus on poliittisilla päätöksillä taattujen tukien ansiota. Liha
Kuitenkin vasta nykyihminen "(Homo sapiens)" keksi ottaa kiinni villieläimiä ja kesyttää niitä omiin tarpeisiinsa. Välivaiheena voidaan pitää paimentolaisuutta (vähintään 7000 eaa.), jossa ihmiset kaitsivat ja seurasivat kesyjä tai puolikesyjä eläimiä aina uusille alueille näiden kulloistenkin ravinnontarpeiden mukaan. Toden teolla eläinten kesyttäminen ja etenkin tietoinen eläinten jalostaminen haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi sai alkuunsa vasta pysyvän maanviljelyn kehityttyä, noin 5000 eaa. Suomen rikoslaki
Aiemmin rangaistuksiin kuuluivat myös kuritushuone ja kuolemanrangaistus. Monista rikoksista seurasi ennen vuotta 1969 varsinaisen rangaistuksen ohella myös lisärangaistuksia, joista yleisin oli kansalaisluottamuksen menetys. Sitä vastoin aikaisempien lakien tuntemat raippa- ja häpeärangaistukset poistettiin käytöstä jo silloin, kun vuoden 1889 rikoslaki säädettiin.
Kurinpidolliset seuraamukset ovat myös luonteeltaan ei-toivottavasta käyttäytymisestä seuraavia rangaistuksia. Tällaisia seuraamuksia on käytössä esimerkiksi virkamiehiä, sotilaita tai vankeja koskevissa kurinpitojärjestelmissä. Rikosoikeudellinen kurinpito on eri asia kuin "hallinnollinen kurinpito", jonka kohteeksi virkamies voi joutua esimerkiksi rikoksen takia. Vankeusrangaistus voidaan määrätä "ehdollisena", jolloin rangaistava välttää rangaistuksen suorittamisen, mikäli hän ei syyllisty uusiin rikoksiin koetusaikana (rikoslaki 2b luku). Kuritus
Lastensuojelun keskusliitto on esittänyt, että kurituksen sijaan puhuttaisiin kuritusväkivallasta, koska kyseessä on selkeästi rikos, väkivalta, joka kohdistuu puolustuskyvyttömään lapseen. Sanan kehitti liiton erityisasiantuntija Heikki Sariola. Hutteriitit
Hutterismin voi katsoa syntyneen vuonna 1528, kun joukko anabaptisteja siirtyi yhteisomistukseen paetessaan Nikolsburgista Määrin Austerlitziin. Liikkeen johtoon nousi Jacob Wiederman. Kaksi muuta tärkeää hahmoa liikkeen synnyssä olivat Jacob Hutter, joka kärsi marttyyrikuoleman roviolla Innsbruckissa 1536, ja Peter Riedeman, joka vietti yhdeksän vuotta elämästään vankiloissa, mutta kuoli kuitenkin luonnollisesti työskenneltyään sitä ennen liikkeen johtajana noin 27 vuotta. Kieltolaki (Suomi)
Vuonna 1756 julistettu niin sanottu hattujen kieltolaki oli yksi ensimmäisiä laajempia yrityksiä vähentää alkoholin käyttämistä. Säätyjen suostumuksella hallitus julisti viinanpolttokiellon ja asetti korkeat tullit ulkomaalaiselle alkoholille. Silloisten olojen kuvaaja Juhana Fischerström kertoi tuonaikaisen kieltolain vaikutuksista näin: ”Ei mitään rauhattomuuksia yleisillä maanteillä. Tuomarit näkivät tehtävänsä vähenevän; sillä tappelut, riidat ja useat järjestyshäiriöt hävisivät melkein kokonaan.” Juoppous väheni kieltolain aikana, mutta lisääntyi uudelleen kieltolain loputtua. 1850-luvulta lähtien todettiin alkoholin käytön jonkin verran vähentyneen. Vielä 1800-luvun alussa oli ollut tapana juottaa pappiloissa saatavien maksajia juovuksiin ja rauhoittaa rintalapsia viinalla. Itsekuri
Itsekuri tarkoittaa oman käytöksensä hallitsemista ja päämäärätietoista työskentelyä tavoitteiden saavuttamiseksi. Itsekuria harjoittava ihminen pystyy kieltäytymään hetkellisistä haluista ja mielihyvän hankkimisesta korkeamman päämäärän vuoksi, mitä kutsutaan lykätyksi tarpeiden tyydytykseksi. Itsekurista on löydettävissä monia yhtymäkohtia itsehillintään, jota usein vaaditaan yksilöltä sosiaalisessa kanssakäymisessä tämän haluaman lopputuleman saavuttamiseksi, ja joka on näin eräs itsekurin tyyppi. Persoonallisuuspsykologiaan kuuluvassa piirreteoriassa tunnollisuutta ja itsekuria pidetään oleellisena ihmisluonnetta määrittävänä tekijänä. Suomen nuorisorikollisuuden syntyhistoria
Tuomiokapituli tutkitutti kuninkaallisen väitteen, jolloin rikollisuuden todettiin levinneen erityisesti Etelä-Pohjanmaan ydinalueille, mutta osaksi Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Kun lisäksi nuorison rauhoittamiseksi kirkkokurikin osoittautui riittämättömäksi, jouduttiin 1770- ja 1780-luvulta alkaen turvautumaan myös maalliseen esivaltaan, jolloin päädyttiin pitäjäkuriin. Uskonnoton aikuistumiskoulutus
"Jugendweihe" eli nuorisovihkimys aloitettiin jo 1800-luvulla. Nuorisojuhlan kulta-aikaa oli 1920-luku. Hitlerin valtaannousu kuitenkin katkaisi vapaa-ajattelijoiden perinteen. Itä-Saksassa juhlia järjestettiin itsenäisenä vapaa-ajattelijoiden toimintana vuoteen 1954 saakka, jolloin kommunistinen puolue kielsi toiminnan vanhalta pohjalta ja muutti sen puolueen tavoitteita vastaavaksi. DDR:ssä Jugendweihe otti valtion tuella kristityn rippikoulun paikan nuorten yleisimpänä aikuistumiskoulutuksena. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Jugendweihe-toiminta sai takaisin itsenäisyytensä kommunismista, mutta uskonnoton aikuistumiskoulutus oli muodostunut perinteeksi. Kuritus
Usein kurituksella tai "ruumiillisella kurituksella" tarkoitetaan erityisesti lapsen pahoinpitelyä, jolla tähdätään kasvatuksellisen päämäärän saavuttamiseen fyysisen väkivallan keinoin. Ruumiillinen kuritus kiellettiin valtion kouluissa jo 6. kesäkuuta 1914. Suomessa keskustelua ruumiillisen kurituksen oikeutuksesta ja tarpeellisuudesta käytiin erityisen vilkkaana 1970-luvun lopussa. Suomessa vanhempien kuritusoikeus poistettiin rikoslaista 1979, ja vuonna 1984 alussa ruumiillinen kuritus kiellettiin kokonaan toisena maana maailmassa. Ruotsissa kuritus kiellettiin jo vuonna 1979, jota ennen sitä ei ollut kielletty yhdessäkään maassa. Suomen laissa lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta asetetaan kasvatukselle seuraava tavoite: "Lasta tulee kasvattaa siten, että lapsi saa osakseen ymmärtämystä, turvaa ja hellyyttä. Lasta ei saa alistaa, kurittaa ruumiillisesti eikä kohdella muulla tavoin loukkaavasti." Bruno Lüdke
Eläinten kiduttaminen alkoi jo hyvin nuorella iällä. Brunoa syytettiin muun muassa hevosensa liiallisesta piiskaamisesta, jonka seurauksena hänelle tehtiin mielentilatutkimus, jotta saataisiin selville hänen soveltuvuutensa hevoskärryjen kuljettajaksi. Tutkimuksessa selvisi Brunon olevan fyysisesti terve, mutta henkisesti syntymästä saakka jälkeenjäänyt. Hän ei osannut kirjoittaa, laskea eikä suorittaa helppoja päättelytehtäviä. Hänet todettiin kuitenkin soveltuvaksi hevoskärryjen kuljettajaksi. Suomen nuorisorikollisuuden syntyhistoria
Järjestyssäännöistä ja kirkollisista rangaistuksista ei ollut pysyvää apua. Nuoret jatkoivat elämöimistään ja jopa aikaisempaa uhmakkaammin, mikä Etelä-Pohjanmaan rintapitäjissä johti niin järjestyksenpidon kuin häiriökäyttäytymisen kierteeseen. Yhtenä lähtökohtana kurin kiristämiselle saattoi olla kuninkaallisen majesteetin Turun tuomiokapitulille 1779 lähettämä kirje, joka väitti, että Suomesta tuli esille paljon vakavia rikoksia. Niitä saattoi yhteen juttuun sisältyä jopa niin monta, että niistä jokainen olisi erikseen ansainnut kuolemantuomion. Noitasapatti
Noituutta on harjoitettu ihmiskunnan historiassa niin kauan kuin tiedetään ja noituudella vahingoittaminen mainitaan jo Hammurabin laissa noin 1760 eaa. 900-luvulta peräisin olevan kirkollisen määräyksen Canon Episcopin mukaan kaikki kuvitelmat lentävistä noidista olivat rienausta. 1200-luvulla kirkko keskittyi ennen kaikkea kerettiläisyyden ja taikauskon vastustamiseen. Suomen Helluntaiherätyksen historia
Helluntaiherätyksen järjestämissä kokouksissa julistettiin, kuinka Jumalan sana voi parantaa sairauden vallassa olevia ihmisiä. Koska parantumisia tapahtui melko harvoin, Jämsässä 23.9.1932 tapahtunut 3-vuotiaan Kirsti Aurevaaran parantuminen vatsakalvo- ja umpisuolentulehduksesta herätti sen verran yleistä huomiota, että Eduskunnan pikakirjoittajana toiminut Pekka Lattu julkaisi tapahtuneen johdosta pienen vihkosen kahtena painoksena lapsen isän, osaltaan tapauksen johdosta sittemmin hengelliseen kääntymykseen tulleen ja itsekin helluntaisaarnaajana toimineen poliisikonstaapeli Kalle Aurevaaran sanelusta. Saarnaaja Fabian Paakkari oli Aurevaarojen kotona rukoillut Kirstin puolesta, joka kahden lääkärin mukaan oli niin huonossa kunnossa, että kuolema oli odotettavissa kahden tunnin sisään. Rukouksen jälkeen Kirsti nousi vuoteesta ja kaksi lääkäriä todistivat hänen parantuneen. Siunaus
Kasteliturgia on edelleen olemassa, joskin käytännön syistä se on melko harvinainen. Nykyisin se toimitetaan etupäässä piinaviikon eli suuren viikon lauantaina, Suurena lauantaina, koska se on alkukirkon aikainen perinteinen kasteen päivä. Kasteliturgian toimittaa pääsääntöisesti piispa, joskin 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppupuolella alkoivat myös papin toimittamat kasteliturgiat yleistyä. Kastetoimitus alkaa opetettavien liturgian alussa, pienen saaton jälkeen. Koska kasteliturgia tapahtuu yhteisenä jumalanpalveluksena, ei sen yhteydessä suoriteta erikseen seurakuntaan liittämistä vaan itse toimituksen katsotaan kattavan molemmat. Uskonpuhdistus
Siinä missä Keski-Euroopan teologit väittelivät kiistellyistä uskonkohdista, toteutettiin Ruotsin uskonpuhdistus poliittisten tavoitteiden pohjalta. Maan uskonpuhdistus käynnistyi virallisesti 1527 Västeråsin valtiopäivillä. Käytännössä uskonpuhdistuksen taustalla oli hallitsija Kustaa Vaasan halu heikentää voimakkaan katolisen kirkon valtaa paikallisen hallinnon kustannuksella. Konkreettisesti Ruotsin uskonpuhdistus merkitsi kirkon omaisuuden takavarikoimista valtiolle ja suhteiden katkeamista paaviin. Ruotsin uskonpuhdistajista merkittävimmäksi nousi Wittenbergissä opiskellut Olaus Petri. Kirkko-oppi
Henkilö saattoi myös ajaa itsensä kirkon ulkopuolelle tekemällä teon, synnin, joka erotti hänet kirkosta. Ensimmäisenä vuosisatoina kirkkokurin välineitä olivat erottaminen ehtooliselta ja määräaikainen tai pysyvä erottaminen. Erottamisella ymmärrettiin henkilön saattamista pois pelastettujen joukosta. Kun ehtoollinen ymmärrettiin vahvasti osallisuudeksi "Kristuksen ruumiiseen" oli ehtoollisesta erottaminen ankara rangaistus. Pakkosterilisointi
Usein sterilisaation takana on rodunjalostusajattelu eli eugeniikka, jonka mukaan valtion väestön geenien ominaisuuksia tulee parantaa edistämällä hyvien ja vähentämällä huonojen yleisyyttä. 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa avoimesti ilmoitettu rodunjalostuspolitiikka oli suosittua Yhdysvalloissa ja Euroopassa, kuten Saksassa ja Pohjoismaissa. Koulukiusaaminen
Koulukiusaaminen liittyy niin kotiin ja ystäviin, kouluoloihin kuin terveyteenkin. Varsinkin ruumiillinen kuritus kotona liittyvät kiusaamiseen. Varsinkin tytöillä ylipaino ja koulutapaturmat liittyy kiusatuksi joutumiseen. Siihen vaikuttaa myös koulun huono työilmapiiri ja omaisuuden vahingoittaminen sekä vaikeudet opiskelussa. Vapausrangaistus
Vapausrangaistus on yksilölle tavallisesti rikoksen vuoksi määrätty rangaistus, jonka pääasiallinen sisältö on vapauden menettäminen. Nimitystä käytettiin Suomessa aiemmin kuritushuone- ja vankeusrangaistuksen yhteisnimityksenä. Urbanus II
Ristiretki sai alkunsa Piacenzan kirkolliskokouksessa maaliskuussa 1095, jolloin Urbanus otti vastaan lähettilään Bysantin keisari Aleksios I Komnenokselta, joka pyysi apua taistelussa muslimeja vastaan. Asiaa varten järjestettiin kirkolliskokous, johon osallistui niin monia Italian, Ranskan ja Burgundin piispoja, että kokous piti pitää ulkoilmassa. Clermontin kirkolliskokouksessa marraskuussa samana vuonna Urbanus piti yhden Euroopan historian tehokkaimmista puheista, kun hän kehotti ranskalaisia vapauttamaan Pyhän maan turkkilailaisten vallasta. Hän sanoi, että Ranska oli jo ylikansoitettu, mutta Pyhässä maassa virtasi maitoa ja hunajaa. Hän pyysi ranskalaisia tarttumaan miekkaansa Jumalan puolesta, ja kokous vastasi: ”Dieu le veult!” (Jumala tahtoo niin!). Musta surma
Rutto alkaa rottapopulaatiossa ruttobakteeria kantavien kirppujen puremien levittämänä. 10–14 vuorokauden kuluttua epidemian alkamisesta rottia on kuollut niin paljon, että nälkäiset kirput alkavat etsiä ihmisistä uutta isäntää. Ne purevat ihmistä ja tartuttavat ruton. Taudin itämisaika on 3–5 vuorokautta, jolloin oireita ei ilmene. Alettuaan oireet kestävät 3–5 vuorokautta. Tautia kantavien kirppujen saapumisen ja ensimmäisten ihmisten kuolemien välillä kuluu kaikkiaan keskimäärin 24 vuorokautta. Nopeasti eteneväksi epidemiaksi rutto kehittyi paikkakunnalla sen jälkeen noin viikossa. Siunaus
1980-luvulla näissä asioissa alkoi Suomen luterilaisen kirkon muutosprosessi, joka on käynnissä edelleen. Monet nimenomaan ortodoksisuudesta peräisin olleet tavat, kuten kotien siunaaminen, alkoivat saada jalansijaa myös luterilaisuudessa. Samoin ristinmerkki on alkanut hiljalleen saada sijaansa myös luterilaisessa kirkossa. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa noudatetaan läntistä perinnettä, jossa käsi viedään otsalta sydämelle ja sitten vasemmasta oikeaan olkapäähän. Flagellantit
Itsensä kiduttamista oli tehty kristittyjen munkkien ja erakkojen keskuudessa jo ennen flagellantteja. Piinaaminen katsottiin katumuksen ja hurskauden osoitukseksi. Munkit saattoivat käyttää paljaalla iholla rengashaarniskaa kuolettaakseen lihansa. Toiminta levisi 1200-luvulla luostarien ulkopuolelle kaikkiin yhteiskuntaluokkiin. Naiset osallistuivat siihen yleensä sisätiloissa. Samalla liike muuttui fanaattiseksi: toiminnalla haluttiin saada synnit anteeksi ja kuolemanjälkeinen palkkio. Pitäjäkuri
Maaherran päätöstä vahvisti Turun tuomiokapitulille osoitettu kuninkaallisen majesteetin ilmoitus vuodelta 1779. Sen mukaan Suomesta tuli esille hyvin paljon vakavia rikoksia, minkä seikan myös tuomiokapitulin oma tutkimus totesi. Se havaitsi rikollisuuden levinneen erityisesti Etelä-Pohjanmaalle, mutta osaksi Pohjois-Pohjanmaalle saakka. Selvityksessä huomio keskittyi muun muassa rikoksiin neljättä käskyä vastaan, jonka uskottiin johtuvan huonosta kasvatuksesta. Ensimmäinen nuorisoa varten laadittu järjestyssääntö syntyi Vöyrillä 1749 ja sen esimerkkiä seurasivat vähän myöhemmin Lapväärtti, Närpiö ja Lapua. Sen jälkeen pitäjäkurisäännöt yleistyivät Etelä-Pohjanmaalla ja niitä laadittiin 1800-luvun lopulle saakka. (. Orjuus
5 000 vuotta jatkunut orjuus saavutti huippunsa teollisen vallankumouksen alkuvaiheessa, kun maataloustuotteiden kysyntä kasvoi. Orjia oli silloin ennen kaikkea Euroopan valtioiden siirtomaissa, varsinkin Amerikan mantereella ja Karibianmeren saarilla. Orjuuden huippuaikoina 1700-luvun lopulla sen vastainen siveellinen liike alkoi Britanniasta. Orjuuden vastaisen liikkeen taustalla olivat aluksi kveekarit, jotka päätyivät pitämään orjuutta epäkristillisenä, ja valistusaatteiden vaikuttamat maalliset ajattelijat. Orjuuden vastainen liike laajeni ja levisi Ranskaan ja muualle. Britannian taloudellinen vaikutusvalta yhdessä maiden omien orjuudenvastaisten liikkeiden kanssa sai Alankomaat, Tanskan, Ranskan ja useimmat Yhdysvaltain pohjoiset osavaltiot kieltämään orjuuden vuosina 1808–1830. Kuokkavierailu
Pitäjäkurin käyttöön oton jälkeen kuokkavieraita alettiin sakottaa käräjillä, ja heistä ensimmäiset saivat käräjäsakkonsa jo 1770-luvulla. Vuosina 1840–1889 sakotettiin Etelä-Pohjanmaan käräjillä yli 250 kuokkavierasta, joista yli 40 % oli Lapualta tai sen kappeleista ja runsas neljännes Kuortaneen–Alavuden alueelta. Pitäjäkurin päättyminen lopetti kuokkavierasoikeudenkäynnit vähitellen 1880-luvulla. Japanilainen keittiö
Japanilainen ruokakulttuuri alkoi kehittyä Heian-kaudella (794–1192). Varhaisinta tunnettua ruokakulttuurin kerrostumaa tältä ajalta leimaavat aristokraattisuus, mannermaiset vaikutteet Kiinasta ja Koreasta, sekä buddhalaisuuden vaikutus ajattelutapaan. Aristokraatit söivät riisiä mutta talonpojat muita viljoja, sillä riisi oli arvokas rahayksikkö. Maitotuotteita käytettiin enemmän kuin nykyisin. Buddhalaisuuden vaikutuksesta keisari Temmu antoi vuonna 676 lihansyöntikiellon, kuten myös monet keisarit hänen jälkeensä. Kansan keskuudessa lihansyöntikieltoa harvoin vielä tuolloin kuitenkaan noudatettiin. Pitäjäkuri
Pitäjäkurisääntöjen soveltaminen alkoi 1770-luvulla ja voimistui erityisesti seuraavalla vuosikymmenellä. Yöjuoksu, luvaton tanssinpito tai tanssi, kuokkavierailut, korttipelit, nuorison metelöinti, luvattomat ajelut toisten hevosilla, tarpeeton kokoontuminen ja siihen liittynyt ilkivalta sekä joutilaisuus tai sen salliminen olivat tavallisimpia sakotuksen aiheita. Näistä yöjuoksu tulkittiin jo 1700-luvun lopulla tarkkaan kellonaikaan määrätyksi öiseksi ulkonaliikkumiskielloksi (ks. Ulkonaliikkumiskielto Suomessa), joka yleensä alkoi 1.5.– 31.8. iltaisin kello kymmeneltä (Laihialla aluksi kahdeltatoista) ja muulloin yhdeksältä. Kaste
1500-luvun reformaatiossa syntyi luterilaisten ja anglikaanisten kirkkokuntien lisäksi anabaptistit, joiden vakaumus oli kastaa henkilöt, joka itse ilmoitti tahtovansa saada kasteen. Uudelleenkastaminen ei ollut itseistarkoitus tai tavoite vaan se, että henkilö kastetaan kerran kun hän sen tahtoo. Tämä tapahtui, kun ihminen oli tehnyt tietoisen uskonratkaisun ja omasta pyynnöstä sai kasteen. Anabaptistien vakaumuksen mukaan uskonratkaisu edellytti omaa tietoista tahdon ilmaisua, joten he kyseenalaistivat sen, että sylivauvan uskoa, uskonratkaisua tai tahtoa kasteelle voisi joku toinen ilmaista tämän puolesta tai että siitä olisi vauvalle jotakin hyötyä. Anabaptistit eivät hyväksyneet vauvojen kastamista vaan ryhtyivät kastamaan ihmisiä uudelleen heidän sitä tahtoessaan, mistä nimitys "uudestikastajat". Anabaptistit eivät hyväksyneet tätä nimitystä vaan pitivät sitä loukkaavana. Yubitsume
Yubitsume sai alkunsa "bakuto"-uhkapelaajilta peloterangaistuksena. Vuoden 1993 tutkimuksessa 45 prosenttia yakuzoista oli tehnyt yubitsumen, 15 prosenttia useamman kerran. Kaikki yubitsumen tehneet eivät ole välttämättä yakuzoita: vuodelta 2005 tunnetaan tapaus, jossa sormensa leikkasi irti lääkärin avustuksella myös yakuzalle velkaa ollut liikemies. Nykyisin yubitsume on harvinaistunut, sillä yakuzat eivät halua erottautua liikaa ympäröivästä yhteiskunnasta. Yleisiä rangaistuksia ovat sen sijaan taloudelliset rangaistukset ja erottaminen järjestöstä. Kuritus
Kuritus tarkoittaa toimenpiteitä, joilla yritetään pakottaa toinen ihminen, ihmisryhmä tai eläin järjestykseen tai noudattamaan sääntöjä, tilanteessa, jossa sääntörikkomus on tapahtunut tai tapahtumaisillaan. On tyypillistä, että kurituksen kohde on alistetussa asemassa. Lammekinus
Kuurit olivat olleet sodassa Saksasta tulleita ristiretkeläisiä vastaan vuodesta 1210, jolloin he yrittivät epäonnistuneesti piirittää Riikaa. Kalparitaristo hyökkäsi kuurien alueille talvella 1228–29, joka sattui olemaan myös paha nälkävuosi. Kuurit suostuivatkin rauhaan vuonna 1229. Lammekinus suostui ottamaan vastaan kasteen toivoen näin saavansa ruoka-apua Kuurinmaalle. Kalparitaristo teki kuitenkin uuden hyökkäyksen kuurien kimppuun vuonna 1231. Vaikka Lammekinus ottikin kristinuskon vastaan, ei se vielä saanut jalansijaa kuurien keskuudessa. Tämä johtuu mahdollisesti siitä, ettei Lammekinus hallinnut koko Kuurinmaata, vaan vain osaa siitä. Tunnustuskuntiin sitoutumaton uuskarismaattisuus
Usein tällaisia seurakuntia johtivat vähän muodollista koulutusta hankkineet ihmiset. 1970-luvulla muodostui Fort Lauderdalessa, Floridassa alkanut seurakunnan jäsenten opetuslapseutta korostava "paimennusliike" (Shepherding movement) joka tunnetaan myös nimellä Discipleship Movement. Jokainen Shepherding movement -liikkeen jäsen alistettiin vanhemman kirkon jäsenen paimennettavaksi. Paimennusliike levisi maailmalla, herättäen ristiriitaisia tunteita varhaisen karismaattisen liikkeen keskuudessa ja se toimi yhtenä liikettä 1970-luvulla jakaneena voimana. Jakaantumisen jälkeen uuskarismaattinen liike kasvoi vielä nopeammin kuin karismaattinen liike. Kristinuskon historia
Yksi merkittävimpiä 1900-luvun kristillisyyden kehityssuuntia on ollut helluntaiherätyksen nousu. Vaikka sen juuret ovatkin syntyneet jo ennen vuotta 1900, sen katsotaan varsinaisesti syntyneen 1900-luvun alussa. Liikkeen leviämiseen liittyi niin sanottuja ensimmäisen kristillisen helluntain tyyppisiä ihmeitä. Myöhemmin helluntailaisuus synnytti karismaattisen liikkeen olemassa olevien kirkollisten instituutioiden sisälle, ja se jatkaa merkittävänä voimana länsimaisessa kristillisyydessä. Karismaattisuutta on esiintynyt niin katolisessa kuin esimerkiksi luterilaisessa kirkossakin.
Yksi 1900-luvulla noussut liike on ollut kristillinen anarkismi, joka hylkää kirkot ja kaikki muut uskonnolliset auktoriteetit paitsi Jumalan. Kristillinen anarkismi uskoo myös täydelliseen väkivallattomuuteen. Liikkeen syntyyn vaikutti Leo Tolstoin vuonna 1894 julkaistu kirja "Jumalan valtakunta on keskellänne". Japanilainen keittiö
Neljäs vaihe 1850-luvulta toiseen maailmansotaan oli ulkomaisten vaikutteiden aallon aikaa. Keisari Meiji mursi vanhan lihansyöntikiellon vuonna 1872, sillä hänen mielestään ulkomaalaisten kanssa seurusteleminen vaati lihan syömistä. Hallitus käynnisti lihansyöntiin kannustavan kampanja, mutta kansan riveissä lihansyönnillä oli yhä paljon vastustusta. Lihasta tuli yleisesti suosittua vasta kun maassa oli opittu tekemään japanilaiseen makuun sopivia liharuokia. 1880-luvulla alkoivat vaikutteiden sulattamisen ja työstämisen vuosikymmenet, joiden aikana syntyivät nykyisinkin tärkeät kolme ruokalajia tonkatsu (friteerattu kotletti), kareeraisu (curryriisi) ja korokke (friteerattu kroketti). Sarjamurhaaja
Ensimmäistä henkirikosta edeltää yleensä pitkään jatkunut, lapsuudessa, tai murrosiässä alkanut häiriökäyttäytyminen. Tällaisen häiriökäyttäytymisen muotoja ovat olleet mm. tirkistely, tuhopolttotarkoituksessa tehtyjen tulipalojen sytyttäminen ja väkivaltaisuus eläimiä, myös isompia eläimiä, kuten kissoja ja koiria kohtaan ja eläinten, myös isompien eläinten, kuten kissojen ja koirien tappaminen. Kuritus
Väkivallan kierre näyttää toimivan myös mustan kasvatuskulttuurin ylläpitävänä voimana, koska itse ollaan saatu selkäsaunoja, perinnettä on oikeus jatkaa, eli vahinko voidaan panna kiertoon. Tämä on tutkimuksissakin todettu ilmiö: uhrit, joita lapsuudessa on pahoinpidelty jopa luunmurtumiin saakka, saattavat aikuisina puolustaa kokemaansa väkivaltaa. He toteavat ansainneensa kurituksen, koska olivat niin villejä tai tottelemattomia. Lapset, joita on kuritettu ruumiillisesti nuorina, käyttävät itse aikuisina myös herkästi väkivaltaa omiin lapsiinsa ajattelematta väkivallan mielekkyyttä kasvatuksessa. Helvetti kristinuskossa
Kaikki eivät olleet tyytyväisiä järkeistettyyn uskoon. 1600– ja 1700-lukujen taitteessa syntyi omakohtaista ja kokemuksellista uskonelämää korostavia liikkeitä. Niitä kutsutaan yhteisnimellä herätyskristillisyys eli evankelikalismi. Liikkeiden mukaan uskoon ei synnytä vaan siihen on itse herättävä. Varhaisimmat herätysliikkeet olivat Englannissa syntynyt puritanismi ja Saksassa syntynyt pietismi. Molemmille herätysliikkeille helvetin vaara oli todellinen, ja pelkästään tapakristityllä oli vaarana joutua helvetin lieskoihin, ellei hän tehnyt heti parannusta. Herätyssaarnaajat kuvailivat yksityiskohtaisesti helvetin kauhuja kuulijakunnalle ja kehottivat tottelemaan Jumalan säännöksiä eikä etsimään lievennyksiä niihin. Katekumenaatti
Apostolisella ajalla evankeliumin vastaanottaneet kastettiin yleensä saman tien. Kun kirkon oppi kasteesta ja ehtoollisesta alkoi muotoutua, alettiin kasteoppilaille eli katekumeeneille pitää katekumenaattia. Kasteoppilaaksi tuli ilmoittautua henkilökohtaisesti. Katekumeenit olivat osa uskovien seurakuntaa, vaikka eivät saaneetkaan osallistua ehtoollisen viettoon, koska heitä ei vielä ollut kastettu. Alussa seurakuntien kasteopetus vaihteli niin sisällöltään kuin pituudeltaankin. 200-luvun kirkkohistoriassa tunnetaan jopa kolme vuotta kestänyt kastekoulutus. Kastetoimitus saattoi lykkääntyä myös katekumeenin omasta toiveesta, sillä jotkut halusivat tulla kastetuiksi vasta kuolinvuoteella. 300-luvulla kasteoppi oli jo vakiintunut. 
Katekumenaatin opetus sisälsi pelastushistorian kannalta keskeisiä asioita niin Vanhan kuin Uuden testamentin osalta. Isä meidän -rukouksen sisältö kuului oppiaineisiin, samoin kastetunnustus, joka jokaisen kasteelle pyrkivän tuli osata ulkoa ja lausua julkisesti ennen varsinaista kastetta. Kastetunnustuksesta oli monia eri muotoja, mutta useimmissa oli Kristuksen merkitystä korostava kolmiosainen kaava. 
Ensimmäisinä vuosisatoina kasteoppilaat kastettiin yleisimmin upottamalla veteen. Kaste ja sen yhteydessä tehty ristinmerkki symboloivat kastettavan yhteyttä kuolleeseen ja ylösnousseeseen Kristukseen. Kaste merkitsi kastettavalle syntien anteeksiantoa ja uuden elämän alkua. Muutoksen merkiksi kasteoppilas pukeutui kasteen jälkeen valkoisiin vaatteisiin.
Katekumenaatti teki uuden tulemisen Ranskassa 1900-luvun puolivälissä. Sen avulla tarjottiin kirkon opista vieraantuneille mahdollisuus etsiä ja löytää syvempää tietoa kristinuskosta. 
Suomessa ensimmäinen katekumenaatti käynnistyi Vaasan ruotsinkielisessä evankelisluterilaisessa seurakunnassa syksyllä 2007. Seuraavana keväänä 2008 myös Kallion seurakunta otti toiminnan ohjelmaansa. Katekumenaatti sai laajaa kiinnostusta, ja pian se oli levinnyt kaikkialle Suomeen. 
Katekumenaattia toteutetaan pienryhmissä, jossa ohjaajan ja papin johdolla syvennytään kristilliseen uskoon. Seurakunnan maallikot ovat etsijöiden matkakumppaneina ja toimivat usein myös ohjaajina. Katekumenaatissa pienryhmän vuoden mittainen kokoontumisjakso on jaettu tervetulon, kasvun, syventymisen ja yhteyden vaiheeseen. Jokaiseen vaiheeseen liittyy oma jumalanpalveluksensa. Katekumenaatissa annetaan tilaa etsijän kysymyksille ja erilaisille maailmankuville. Katekumenaatista etsijä voi löytää tien kristinuskoon ja seurakunnan yhteyteen. Anabaptismi
Hessenissä ja Hessen-Nassaussa oli kastajia jo 1520-luvun lopulla. Siellä toimi Melchior Rinck. Hessenin maakreivi Filip oli maltillinen mies, eikä suostunut antamaan kuolemanrangaistusta väärän uskon tähden kenellekään. Hän teki kaikkensa taivutellakseen alueensa anabaptistit luterilaiseen kirkkoonsa. Hän järjesti syksyllä 1538 uskontokeskustelun luterilaisten teologien ja vangittujen kastajien välille. Keskustelu päättyi epätavallisesti. Johtavat kastajat saatiin tekemään sopimus, jonka mukaan he palaisivat kirkkoon, mikäli siinä suoritettaisiin tiettyjä uudistuksia. Näihin uudistuksiin kuului vaatimus nuorison kasvattamisesta evankelisen opin mukaisesti. Tästä kehittyi luterilaisen kirkon konfirmaatio. Kuristaminen
Garrotte voi olla kuolintapana äärimmäisen tuskallinen ja julma. Teloittaja surmaa uhrinsa halutessaan joko silmänräpäyksessä tai tuottaen tälle ensin äärimmäistä kärsimystä. Garrotte on ollut laajalti käytössä Espanjassa. Viimeiset kuristustuomiot pantiin toimeen 1970-luvulla Francisco Francon valtakaudella: niitä jaettiin aivan Francon kauden loppuun asti. Viimeinen Espanjassa kuristamalla teloitettu, anarkisti Salvador Puig Antich, kuristettiin garrottella Cárcel Modelo de Barcelonassa 2. maaliskuuta 1974 kello 09:40. Ympäristöjohtaminen
Ympäristöjohtamisen synty ajoittuu 1960-luvun lopulle ympäristöherätyksen aikaan. Aluksi ympäristöjohtaminen oli vastahakoista mukautumista kiristyvään lainsäädäntöön. Vasta 1980-luvun puolestavälistä lähtien yritykset alkoivat itse korostaa toimintansa ympäristönäkökulmaa. Tähän vaikutti sekä kasvava paine kuluttajien ja julkisen vallan suunnasta että kestävän kehityksen käsitteen syntyminen. Yritykset saattoivat ainakin jollain tasolla yhdistää kestävän kehityksen normaaliin taloudelliseen toimintaan, kun taas aikaisempi puhe nollakasvusta oli yrityksille liian radikaalia. Nykyään yritysten ympäristöstrategiat ovat jo entistä enemmän sidoksissa yritysten liiketoimintastrategioihin. Yritykset ovat myös ottaneet käyttöön ympäristöjärjestelmiä, kuten ISO 14001 tai vaativamman Euroopan unionin asetukseen perustuva EMAS-järjestelmän. Uskonpuhdistus
Uskonpuhdistus myös pakotti katolisen kirkon uudistumaan, ja syntyi vastauskonpuhdistus. Siten uskonpuhdistus vaikutti myös Trenton kirkolliskokouksen kautta katoliseen oppiin. Trenton kirkolliskokous aiheutti paitsi uudistuksia kirkon sisällä, myös paluun joihinkin jo hylättyihin menetelmiin. Yksi päätöksistä oli paavin inkvisition perustaminen uudelleen. Inkvisitio sai alkunsa 1200-luvulla hallinneen paavi Gregorius IX:n aikana. Virallisesti perustettu inkvisitiolaitos oli "Pyhä virasto harhaoppien vastustamista varten". Virastolle annettiin tehtäväksi valvoa uskon puhtautta ja tarvittaessa rangaista kerettiläisiä. Herännäisyys
Herännäisyys eli körttiläisyys on Pohjois-Savosta ja Pohjanmaalta 1700-luvulla alkunsa saanut yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä toimivista perinteisistä herätysliikkeistä. Alkujaan hurmoksellisia piirteitä saanut herännäisyys on nykyään maltillinen ja yleiskirkollinen. Nimitys körttiläisyys ja körtti tulevat halventavasta nimityksestä, joka liittynee heränneiden miesten käyttämään mustaan tai harmaaseen takkiin ja sen takaliepeiden kolmeen halkioon ( = 'hännys', 'lieve'). Uskonto Suomessa
Alkujaan kristinusko levisi suurimpaan osaan Suomea katolisessa muodossa, mutta 1500-luvulla pantiin toimeen reformaatio eli luterilainen uskonpuhdistus, mistä lähtien valtaosa suomalaisista on ollut luterilaisia. Uskonpuhdistus myös alkoi kitkeä pakanallista alkuperää olevia uskomuksia tehokkaammin, kuin katolilaisuus oli tehnyt. Eräillä alueilla kuten osassa Laatokan Karjalaa ortodoksisuus oli valtauskontona keskiajalta toiseen maailmansotaan saakka, jolloin suuri osa Suomen ortodoksiväestöstä joutui muiden luovutetun Karjalan asukkaiden tavoin siirtymään muualle maahan. Yöjuoksu
Suomessa yöstely on kansanperinteenä melko uusi ilmiö. Organisoitu yöstely levisi 1700-luvulta lähtien vain ruotsin- ja suomenkieliselle Pohjanmaalle ja jonkin verran venäläisiltä Inkeriin. Etelä-Pohjanmaan papisto ja viranomaiset suhtautuivat kielteisesti yöstelyyn ja ryhtyivät kirkkokurin keinoin toimimaan sitä vastaan. 1700-luvun lopulla yöjuoksijoita alettiin sakottaa käräjillä, jolloin yöjuoksuksi katsottiin kaikki tietyn kellonajan jälkeen tapahtunut nuorison aiheeton liikkuminen ulkosalla. Yöjuoksu näin kriminalisoitiin, mikä käytännössä tarkoitti sitä, että moniin Etelä-Pohjanmaan rintapitäjiin syntyi öinen ulkonaliikkumiskielto (ks. Ulkonaliikkumiskielto Suomessa). Öiset ulkonaliikkumiskiellot kestivät niissä vuosikymmeniä. Yöjuoksusta muodostuikin vähitellen eteläpohjalaisen pitäjäkurin ehkä keskeisin osatekijä. Uskonpuhdistus
Uskonpuhdistuksen aloittajana pidetään luterilaisen käsityksen mukaan yleisesti saksalaista Wittenbergin yliopiston teologian professoria, tohtori Martti Lutheria, vaikkakin jo ennen häntä jotkut "esiuskonpuhdistajat", esimerkiksi John Wycliffe ja Jan Hus, olivat hyökänneet kirkon virallista oppia vastaan. Lutherin anekauppaa vastaan suuntautuneet 95 teesiä aloittivat levitessään laajan liikkeen, joka myöhemmin sai uusia muotoja. Ranskassa olivat jo aiemmin mm. uskonpuhdistajat Guillaume Farel sekä Theodore Beze julistaneet reformoidun kirkon oppeja. Uskonpuhdistukseen liittyi Lutherin lisäksi joukko muita teologeja, joiden näkemykset poikkesivat Lutherin ajatuksista paljonkin. Niinpä katolisen kirkon jakaantuminen ei loppunut vain luterilaisten syntyyn, vaan synnytti myös anglikaanisen ja reformoidun kirkon sekä lukuisan joukon erilaisia vapaita suuntia. Helvetti
Oppi kiirastulesta syntyi vähitellen Augustinuksen ajatuksesta, että kaikkia kristittyjä ei ehditä puhdistaa maanpäällisen elämän aikana. Augustinus ei käyttänyt sanaa kiirastuli, vaan puhui puhdistavasta tulesta ja kärsimyksestä. Skolastikot veivät kiirastulen huippuunsa erittelemällä syyllisyyden ja rangaistuksen. Rangaistuksen voi välttää katumuksella. Käytännössä tämä johti syntien tunnustamiseen papille, mikä käytäntö virallistettiin ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 1215. Rutto
Rutto alkaa rottapopulaatiossa ruttobakteeria kantavien kirppujen puremien levittämänä. 10–14 vuorokauden kuluttua epidemian alkamisesta rottia on kuollut niin paljon, että nälkäiset kirput alkavat etsiä ihmisistä uutta isäntää. Ne purevat ihmistä ja tartuttavat paiseruton. Taudin itämisaika on 3–5 vuorokautta, jolloin oireita ei ilmene. Alettuaan oireet kestävät 3–5 vuorokautta. Tautia kantavien kirppujen saapumisen ja ensimmäisten ihmisten kuolemien välillä kuluu kaikkiaan keskimäärin 24 vuorokautta. Nopeasti eteneväksi epidemiaksi rutto kehittyi mustan surman aikana paikkakunnalla sen jälkeen noin viikossa. Puritanismi
Vaikka puritanismi vaikuttikin vahvasti synnyinmaassaan Englannissa, sen tärkein kehitys on tapahtunut Yhdysvalloissa. Englannissa harjoitettu sortopolitiikka pakotti puritaanit lähtemään kotimaastaan ja asettumaan Yhdysvaltoihin. Puritanismista tulikin 1600-luvulla Amerikassa vahva uskonnollinen liike. Ekskommunikaatio
Ekskommunikaatiota perustellaan Uuden testamentin kohdilla ja . Ekskommunikaatio on aluksi sekä itäisessä, että läntisessä kristinuskossa liittynyt katumuksen sakramenttiin. Alun perin synnintekijöiltä, jotka olivat virallisesti ekskommunikoitu tai tehneet ekskommunikaatioon johtavan teon vaadittiin julkinen synnintunnustus. Tämän tilalle 500-luvulta alkaen tuli yksityinen katumuksen sakramentti, johon liittyi papin antama synninpäästö. Alun perin kristillisessä kirkossa ei eroteltu ekskommunikaatiota ja anateemaa ja ekumeenisten kirkolliskokousten uskonoppia käsitteleiden kanonien mukaan jokainen, joka opetti tuomittavalla tavalla piti asettaa anateemaan, eli erottaa kristittyjen yhteydestä.