Milloin Lohjan Kalkkitehdas Oy aloitti Virkkalassa myös sementin valmistuksen?
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Virkkalan kalkkitehdas oli Karl Forsströmin vuonna 1897 perustama, Lohjan Kalkkitehdas Oy:hyn kuulunut kalkkitehdas. Vuonna 1919 tehdasta laajennettiin sementtitehtaalla. Tehdas suljettiin vuonna 1994 1990-luvun alun laman, etenkin rakentamisen syvän laman vuoksi. Lohja (yritys)
Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas oli Lohjan Kalkkitehtaan ensimmäinen tehdas. Tehtaan ensimmäisen kalkkiuunin rakennutti Karl Forsström vuonna 1897. Vuonna 1919 tehdasta laajennettiin 50 metriä pitkällä, pyörivällä sementtiuunilla. Myöhemmin kalkin poltto ja valmistus siirrettiin Tytyrin kaivoksen yhteydessä toimivaan kalkkitehtaaseen. Lohja (yritys)
Lohjan Kalkkitehdas sai alkunsa merikapteeni Karl Forsströmin vuonna 1897 Lohjan Virkkalaan perustamasta kalkkiuunista. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhtiö aloitti Virkkalassa myös sementin valmistuksen.
Richard Helander
Helanderin rakennusliike jatkoi vielä muutaman vuoden Tampereella konttoripäällikkö Carl Ståhlin johdolla. Vuonna 1910 liikkeen seuraajaksi perustettiin Tampereen Sementtivalimo ja Rautabetoni Oy jonka johdossa olivat Ståhlin ohella rakennusmestarit Gabriel Karimaa ja Paavo Kyrenius. Uusi yritys jatkoi Helanderin liikkeen betonirakentamisen perinteitä ja rakensi muun muassa betonisia ääntäeristäviä välikattoja Kyreniuksen patentoimalla vakokattomenetelmällä. Uusi yritys toimi 1910-luvulla jonkin aikaa myös Virossa sekä Suomessa Helsingissä ja Vaasassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana liike rakensi Tampereelle muun muassa Lokomon ensimmäisen konehallin betonirakenteet ja vuonna 1917 Tampereen kaupungin sähkölaitoksen Ratinan höyryvoima-aseman betonirakenteet. 1920-luvulla liike rakensi useita teollisuusrakennuksia sekä Tampereelle että muualle Suomeen. Liikkeen viimesiä rakennuskohteita olivat 1929 valmistunut Hotelli Tammer ja 1930 valmistuneet Pyynikintorin varren "Tammerkontu"-asuintalon ensimmäinen vaihe ja Tampereen työväentalon laajennus. 1930-luvun alun rakentamisen lama ja liikkeen toimitusjohtajan Carl Ståhlin kuolema helmikuussa 1931 saattoivat liikkeen kuitenkin vararikkoon 1931. Lammin Betoni
Yritys aloitti tiilikatteiden valmistamisen Lammilla vuonna 1956 nimellä Töykkälän Tiilikate. Parin vuoden kuluttua yrityksen perustaja ja tuotekehittäjä Aarne Töykkälä laajensi tuotevalikoimaa myös kaivonrenkaisiin, betoniputkiin ja –rumpuihin. Töykkälä kehitti Suomen ensimmäisen Sampo-harkkokoneen 1966, mutta muottiharkkojen valmistus alkoi vasta 1970, kun tehdas muutti nykyiselle paikalleen Lammin Palkkisiltaan. Samassa yhteydessä rakennettiin myös oma betoniasema. Ryytimaan kaivos
Ryytimaan kaivoksen lounaispuolella on 1962 käytöstä poistunut Kotakankaan kaivos ja koillispuolella toiminnassa oleva Vesterbackan kaivos (avattu 1992), molemmat ovat tuottaneet maanparannuskalkkia. Vimpelin alueen kalkkiesiintymät löysi jo 1800-luvun puolivälissä Kalkki-Jaakkona tunnettu Lappajärven seurakunnan rovasti Jakob Fellman joka käynnisti alueelle kalkkikiven louhinnan ja polton sekä aloitti kalkkiuunien rakennuttamisen. Vimpelin talonpojat harjoittivat sitten kalkkikiven polttoa ja alueelta on löydetty yli 40 kalkkikiviuunin jäänteet. Teollinen kalkkikiven louhinta ja jauhatus alkoi Vimpelissä vuonna 1949. Nordkalkilla on Vimpelissä nykyisin kaksi kalkkikivikaivosta ja kalkkikiven jauhtatuslaitos. Stora Enso
Kesällä 2013 Stora Enso ilmoitti, että se aikoo investoida 32 miljoonaa euroa rakentaakseen biojalostamon Sunilan sellutehtaalle Kotkaan. Muutos vähentää tehtaan hiilidioksidipäästöjä korvaamalla jopa 90 prosenttia maakaasusta mustalipeästä erotetulla ligniinillä. Investointi oli ensimmäinen askel uudessa ulkoisille asiakkaille suunnattussa ligniini-liiketoiminnassa. Se on suunnattu maailmanlaajuisesti erikoiskemikaaleja sekä teknisiä materiaaleja valmistaville asiakkaille, jotka pystyvät ligniinin avulla korvaamaan fossiilisten raaka-aineiden käyttöä. Investoinnilla kustannetaan ligniinin erotin ja kuivaaja, ligniinipölyn polttimet meesauunissa ja pakkauslinja. Tuotannon odotettiin käynnistyvän alkuvuonna 2015. Investoinnin avulla odotettiin 80 miljoonan euron liikevaihtoa vuodelle 2017. Vuonna 2013 Sunilan tehtaan kapasiteetti oli 370 000 tonnia havusellua vuodessa ja se työllisti noin 230 henkilöä.
Keväällä ja kesällä 2015 Varkauden tehtaalla tehtiin suuria muutostöitä, joita oli tekemässä kerrallaan noin 100–250 ulkopuolista projektihenkilöä. Vakituisia työntekijöitä paperi- ja sellutuotannossa Stora Ensolla on Varkaudessa 260. Muutostyöt liittyivät tuotesuunnan muutokseen, johon kuului kierrätyskuitulaitoksen muutostyöt ja uusi kattilavesilaitos. Syksyllä 2015 hienopaperikone korvattiin ensikuituun pohjautuvalla aaltopahvikoneella. Investoinnin suuruus oli 110 miljoonaa euroa. Koneen vuosikapasiteetti on noin 390 000 tonnia aaltopahvin raaka-ainetta ja 310 000 tonnia ruskeaa valkaisematonta sellua. Tyhjillään olevaan entiseen PK4 halliin taas asennettiin LVLviilupuulinja. Tämän investoinnin arvo oli 43 miljoonan euroa ja sillä saatiin tehtaalle 80 uutta työpaikkaa, mutta välillisesti viilupuulinjan arvioitiin tuovan Varkauden seudulle jopa 150 uutta työpaikkaa. Yhtiön tavoitteena oli käynnistää uusi viilupuulinja vuoden 2016 huhti-kesäkuussa. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Tehtaan sijaintia ei valittu sattumalta. Kalkinpoltto vaatii melkoisesti polttoainetta, ja Virkkalassa Lohjanjärven rannalla oli tuolloin kaksikin suurta höyrysahaa, joilta oli mahdollista saada kohtuullisen hintaista polttoainetta. Järvi tarjosi myös edullisen tavan kuljettaa kalkkikiveä vuokratuilta esiintymiltä. Sijainnin kolmas etu oli vuonna 1873 rakennettu Hangon–Hyvinkään rautatie. Vyborgskaja tselljuloza
Johanneksen sellutehdas perustettiin Suomessa vuonna 1928 sulfiittisellutehtaana. Paperintuotanto alkoi yhdellä koneella vuonna 1936, jolloin tehdas oli Hackmanin omistuksessa. Johanneksen tehdas vaurioitui talvisodassa, ja se myytiin 1942 Wärtsilä-Selluloosa Oy:lle, joka kuitenkin joutui luopumaan tehtaasta Suomen alueluovutusten yhteydessä. Sellutehtaan kapasiteetti luovutushetkellä oli noin 30 000 t/v. Sementti
Sementtiä tuotettiin vuonna 2014 yli 4 miljardia tonnia, josta Kiinan osuus on yli 60 prosenttia. Sementin tuotantoa on tilastoitu vuodesta 1926 alkaen, jolloin sitä valmistettiin 62 miljoonaa tonnia. 
Sementin valmistusprosessi alkaa kalkkikiven louhinnalla. Tämän jälkeen kalkkikivi jauhetaan kuulamyllyssä haluttuun karkeuteen. Jauhatuksen jälkeen jauheeseen sekoitetaan savea ja seos homogenisoidaan koostumuksen tasaamiseksi. Valmis seos kuljetetaan esilämmityksen kautta pitkään klinkkeriuuniin, jossa seos sintraantuu valmiiksi klinkkeriksi. Tässä sintrausprosessissa muodostuvat sementtimineraalit. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Samanaikaisesti rakennettiin tehtaalle laboratorio, jossa voitiin tarkkailla raaka-aineiden ja lopputuotteen laatua. Laboratorion rakentamista puolsi paitsi asiakkaiden, myös viranomaisten kohonneet vaatimukset merkittäväksi rakennusmateriaaliksi kohonneelle sementille ja betonille. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Tehdasalueen vieressä sijaitsevassa entisessä Lohja Oy:n pääkonttorissa toimii nykyisin toimistohotelli Kalkki-Petteri. Hotellin nimi tuleekin Virkkalan sementtitehtaan perustajan Petter Forsströmin lempinimestä, sillä hänet tunnettiin yleisesti nimenomaan Kalkki-Petterinä. Viiala
Viiala Osakeyhtiö perusti vuonna 1956 Suomen ensimmäisen lastulevytehtaan. Lastulevytehtaan tuotanto päättyi 1978, jolloin sen omistajana oli Oy Wilh. Schauman Ab. Viialassa toimi aina 90-luvun lamaan asti kolme suurta tehdastyönantajaa: viilatehdas, vaneritehdas sekä nahkatehdas. Näistä Viialan viilatehdas siirsi toimintonsa 1996 yrityskauppojen myötä ulkomaille. Nahkatehdas kaatui konkurssin myötä 1995 ja vuonna 2004 vuoden lopussa UPM-Kymmene sulki Viialan vaneritehtaan. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Tehdas työllisti parhaimmillaan yli 1 000 työntekijää. Vuosaarenhuippu
1960-luvun ajan alue toimi Lohjan Kalkkitehdas Oy:n kaatopaikkana. Kalkkitehtaalla oli alueella kalkkikivilouhos, joka sittemmin näkyi maastossa vanhana, vedellä täyttyneenä lampena. Paikan erikoisuus oli lohenpunainen marmori, jota Lohjan Kalkki Oy ja sittemmin Rudus Oy nosti laattoina aina 60 metrin syvyydestä. Nähtävästi alueella toimi myös kivenmurskaamo, jonka synnyttämä pöly johti lähiasukkaiden valituksen seurauksena pölyn määrä todettiin haitalliseksi ja yritys määrättiin korjaamaan tilanne. Tarkempia tietoja tästä vaiheesta on vaikea löytää. Wilhelm Schauman
Vuonna 1910 Schauman osti Kokkolan Ykspihlajassa sijainneen höyrysahan ja hän perusti Suomen ensimmäisen kooltaan merkittävän vaneritehtaan Jyväskylään. Tämä "Faneritehdas Osakeyhtiön" omistama tehdas aloitti toimintansa Schaumanin kuoleman jälkeen 1912. Suomen ensimmäinen Wiikarin Oy:n perustama vaneritehdas toimi vuosina 1893–1899 Karkun Kiuralassa. Vihanti
Väestö sai aluksi toimeentulonsa kalastuksesta ja metsästyksestä. Soinen maaperä soveltui huonosti maanviljelyyn, joten karjanhoito kehittyi jo varhain tärkeimmäksi elinkeinoksi. Kylväheinän viljely aloitettiin 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kuntaa perustettiin Korven meijeri ja Alpuan seudun osuusmeijeri, joka oli aikoinaan Pohjois-Pohjanmaan suurimpia meijereitä. Kunnan elinkeinoelämä muuttui ratkaisevasti, kun Outokumpu Oy kaivos aloitti toimintansa Lampinsaaressa 1951. Lampinsaaren kuilu valmistui 1953, Ristiahon kuilun nostotorni ja rikastamo 1954 ja Lampinsaaren sepelimurskaamo 1956. Kaivostoiminnan alkaminen vauhditti väkiluvun kasvua, mutta 1960-luvulla väestö alkoi vähetä poismuuton vuoksi. 1961 Vihantiin perustettiin Raision tehtaiden omistama perunatehdas, Pohjolan tehdas, jonka toiminta alkoi tammikuussa 1962. Pohjolan Peruna Oy fuusioitiin 1966 toiseen Raision tehtaiden yhtiöön, Oy Kasviöljy – Växtolje Ab. Nykyään tehtaan nimi on Profood Oy. 1992 Lampinsaaren kaivostoiminta päättyi kannattomana ja tämä lisäsi osaltaan jo väestön vähenemistä kunnassa. Hjalmar Linder
Hjalmar Linder perusti vuonna 1906 Lohjan selluloosatehtaan (sittemmin Lohjan Selluloosa O.Y.), josta on monien vaiheiden jälkeen kehittynyt nykyinen Loparex Oy:n paperitehdas. Työnantajana Linder oli edistyksellinen; hän otti käyttöön 8-tuntisen työpäivän sekä ilmaiset lääkkeet ja maksoi palkkaa myös sairauslomien ajalta jo ennen kuin laki sitä vaati. Matti Virkkunen
Virkkunen oli vuodesta 1936 naimisissa KOP:n pääjohtaja Mauri Honkajuuren tyttären Eeva Honkajuuren kanssa. Vuonna 1947 hänestä tuli KOP:n johtokunnan jäsen ja seuraavan vuonna pääjohtaja Mauri Honkajuuren kuoltua. Virkkusen pääjohtajakaudella KOP kasvoi voimakkaasti muun muassa fuusioiden ja konttoriverkon laajentamisen kautta. Vuonna 1949 pankkiin liitettiin Pohjolan Osake-Pankki ja vuonna 1958 Suomen Maatalous-Osake-Pankki. KOP oli myös toteuttamassa Rauma-Repola Oy:n fuusioitumista 1952. Virkkusella oli tärkeä rooli myös Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n jaossa 1950-luvun alussa ja saneeraamisessa 1960-luvulla. Kajaanin sellutehdas
Tehdas vihittiin käyttöön 28.7.1910. Tehdas oli valmistuessaan pohjoisin sellutehdas Suomessa. Tehdas sijaitsi punatiilisissa rakennuksissa tehdasalueen nk. "vanhalla puolella". Tehdas lopetettiin sen käytyä vanhanaikaiseksi ja kannattamattomaksi. Eräänä merkittävimpänä syynä lakkautukseen olivat myös tehtaan aiheuttama jätevesikuorma vesistölle sekä vanhentunut tekniikka. Jäteveden puhdistuksen parantaminen olisi vaatinut huomattavia investointeja, joita vanhaan tehtaaseen ei kannattanut toteuttaa. Myös tehtaan keittomenetelmän muuttaminen sulfaattiprosessiksi hylättiin samoista syistä. Tehtaan vieressä olevaan Peurapäänlahteen johdettiin sellutehtaan kuitupitoiset jätevedet ja lahti liettyi umpeen. Sellutehdas pysäytettiin keväällä 1982 hieman ennen uuden paperikoneen PK4:n käynnistämistä. Tehdas ehti toimia lähes 72 vuotta. Kankaan paperitehdas
Vuonna 1904 tehtiin vararikko anomus. Luotonantajilla ei ollut mahdollisuutta saada sijoituksiaan takaisin ja he päättivät sijoittaa toimintaan lisää sekä jatkaa sitä. Yhtiön johtoon nousivat Albert Snellman ja Gösta Serlachius. Serlachius realisoi varastoja ja teki rahoitusjärjestelyjä, joiden avulla tehdas selvisi eteenpäin. Tehdas siirtyi lisäksi takaisin hienopaperin valmistukseen. Tehdas alkoi tuottaa voittoa vuodesta 1906 lähtien. Vuonna 1908 Serlachiuksen serkku Rafael Schauman nousi tehtaan johtoon kun Serlachius siirtyi Mänttään. Vuonna 1915 yhtiö oli luovutettu takaisin osakkeenomistajille entistä paremmassa kunnossa. Odotusten vastaisesti ensimmäinen maailmansota lisäsi kysyntää ja tehdas teki parhaan tuloksensa vuonna 1916. Sodan aikan Gösta Serlachius alkoi ostaa tehtaan osakkeita. Vuonna 1917 suurimmat osakkeenomistaja olivat Kaukaan Tehdas Osakeyhtiö ja osakkeistaan vuonna 1918 luopunut Standertskjöld-suku. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Virkkalan–Ojamon rautatie oli käytössä aina vuoteen 1970 saakka. Evert Wilhelm Åberg
Åberg hankki omistukseensa vuonna 1919 olutta, sahtia, simaa ja limonadia valmistaneen "Iisalmen Oluttehdas Oy":n jonka hänen isänsä oli perustanut kahdeksan yhtiökumppanin kanssa vuonna 1878. Vuonna 1925 hän perusti Kajaanissa toimineen "Kajaanin Kalja Oy":n. Kun kieltolaki kumottiin 1932 Kajaanin Kalja Oy:n nimeksi muutettiin "Oluttehdas Oiva Oy" joka sitten vuokrasi Iisalmen Oluttehdas Oy:n laitteet ja aloitti III-oluen valmistuksen. Vuonna 1952 tehtaan nimeksi tuli "Olvi Oy" ; nimi ostettiin toimintansa lopettaneelta helsinkiläiseltä oluttehtaalta. Viiala
Viiala on vanha teollisuuspaikkakunta: siellä aloitti toimintansa Viiala Oy:n (nimi vuoteen 1937 Akkas Ångsågs Ab) omistama saha vuonna 1873. Laitoksesta tuli myöhemmin Oy Wilh. Schauman Ab:n tytäryhtiö. Yritys harjoitti sahateollisuutta vuoteen 1957 saakka, lasiteollisuutta vuosina 1890–1937 ja puutaloteollisuutta toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1947–1956. Tehtaalla aloitettiin vanerin valmistus vuonna 1942. Viialan Viila Oy:n viilatehdas perustettiin vuonna 1901 ja Viialan nahkatehdas vuonna 1921. Tehtaiden ansiosta Viialan työpaikkaomavaraisuus oli hyvä; 1970-luvulla vain noin kymmenen prosenttia kuntalaisista työskenteli muualla, lähinnä Tampereella. Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan 68 prosenttia Viialan asukkaista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta, 23 prosenttia palveluammateista sekä yhdeksän prosenttia maa- ja metsätaloudesta. Kirkniemen lasitehdas
Lohjan Kalkkitehdas Oy osti entisen lasitehtaan rakennuksineen ja perusti sinne 1927 konepajakoulun. Lasitehtaan konttorista tehtiin oppilasasuntola ja entisissä tuotantorakennuksissa oli opetustiloja. Tarpeettomiksi jääneitä asuin- ja tuotantorakennuksia purettiin myös ajan myötä. Koulu jatkoi toimintaansa eri nimillä aina vuoteen 1993 saakka. Rakennuksissa toimi sitten pari vuotta ravintola ja majoitusalan yritys, mutta nekin joutuivat lopettamaan kannattamattomina. Vuonna 1998 entisen lasitehtaan vielä jäljellä olleet rakennukset purettiin ja alue on nykyisin omakotitaloaluetta. Alkulan tila
Alkulan tila toimi Abraham Wasastjernan tupakkaviljelmänä vuodesta 1773 seuraavan vuosisadan alkuun. Vaasalainen tehtailija August Alexander Levón osti tilan vuonna 1847 ja perusti sinne seuraavana vuonna väritehtaan. Vuonna 1849 Levón laajensi tuotantoaan rakentamalla tilalle Suomen ensimmäisen höyrymyllyn. Suomen Vanutehdas
Vuonna 1914 Jalmari Lydeckenin, Frans Stockmannin, Hjalmar Ekholmin ja Einar Wahlbergin muodostama yhtymä osti tehtaan huutokaupassa ja he perustivat helmikuussa 1914 "Osakeyhtiö Suomen Vanutehdas Aktiebolag" nimisen yhtiön toimintaa jatkamaan. Tehtaalle hankittiin toinen yankeekone ja otettiin käyttöön toinen höyrykattila ja -turbiini. Vuonna 1915 tehtaan vaatturinvanu-, flokki- ja tilkeosastot siirrettiin uuteen tehtaaseen läheiseen Jokelan kylään ja työntekijöitä oli nyt 140. Vuonna 1917 Jokelan tehdas tuhoutui tulipalossa mutta se rakennettiin uudestaan. Samana vuonna aloitettiin myös paperikankaan valmistus. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Seuraavana vuonna alkoivat uuden, F. L. Smidthin toimittaman "Unax"-tyyppisen sementtiuunin rakennustyöt. Uuni oli 103 metriä pitkä, eli yli kaksi kertaa pidempi kuin aiemmat sementtiuunit. Sen halkaisija oli 2,7−3 metriä. Vuorokausituotannoksi myyjä ilmoitti 300 tonnia vuorokaudessa. Tämä määrä ylitettiin aika ajoin. Uusi uuni oli myös aiempia energiatehokkaampi. Se kulutti vain 44 kg hiiltä sementtiastiaa kohti, kun vanhojen uunien kulutus oli 70 kg astiaa kohti. Uuni valmistui tuotantokuntoon 11. huhtikuuta 1929. Virkkala
Virkkala () on Lohjan 19. kaupunginosa, noin 8 kilometriä Lohjan keskustasta lounaaseen. Virkkalan taajamamaisessa keskustassa on liikeyrityksiä sekä kirjasto, apteekki, ja seurakuntatalo. Pääosa Lohjan ruotsinkielisestä asutuksesta sijaitsi Virkkalan alueella. Cembrit
Kysynnän kasvaessa Muijalan tehdasta laajennettiin vuosina 1959-1961 uudella konelinjalla, ruokalalla, raaka-aine- ja tuotevarastoilla, konttorilla sekä värjäyskoneella. Luja-levyn tavaramerkki rekisteröitiin joulukuussa 1966. Nimi viittasi levyn lujuuteen, mutta myös tehtaan sijainnin kaksikieliseen nimipariin Lojo – Lohja. Sijaintikuntana oli tarkkaan ottaen ennen vuoden 1997 kuntaliitosta Lohjan kunta (vuoteen 1977 nimeltään Lohjan maalaiskunta). Harjavallan suurteollisuuspuisto
Kahta vuotta myöhemmin valmistui Rikkihappo- ja Superfosfaattitehtaat Oy:n rikkihappotehdas, joka valmisti sulaton kaasuista raaka-ainetta lannoiteteollisuudelle. Lannoitetehdas aloitti toimintansa 1948. Vuonna 1959 aloitettiin nikkelin valmistus Outokumpu Oy:n tehtaalla. Kupari- ja nikkelitehtaat laajensivat toimintaansa seuraavina vuosikymmeninä. 1970-luvun alussa käynnistettiin happitehdas. Uusi rikkihappotehdas ja AGA:n ilmakaasutehdas valmistuivat 1980-luvulla. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Tehtaan sijainniksi kaavailtiin Virkkalaa, ja vuonna 1915 tutkittiin Lohjan kalkkikivi- ja saviesiintymien soveltuvuutta sementin valmistukseen. Tutkimusten tuotettua myönteisiä tuloksia, pidettiin 16. marraskuuta 1915 ylimääräinen yhtiökokous, jossa päätettiin pitää osakeanti sementtitehtaan rakentamista varten. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Förbyläinen merikapteeni Karl Forsström ja hänen ystävänsä, helsinkiläinen kauppias Julius Tallberg, kiinnittivät huomiota Lohjan runsaisiin kalkkikiviesiintymiin vuonna 1895. Seuraavana vuonna he tutkivat esiintymien laajuutta ja laatua, ja tulosten ollessa rohkaisevia vuokrasivat yhdessä kaksi kalkkikiviesiintymää 40 vuodeksi, yhden Lohjansaaren Hermalan kylän Kieklasta ja toisen Tytyristä. Kemi
Kaupungin perustamisen jälkeen Kemin seutu kasvoi nopeasti yhdeksi merkittävimmistä puunjalostusteollisuuden keskittymistä Suomessa. Kemi Oy aloitti toimintansa 1893, Kemi Oy:n sulfiittiselluloosatehdas käynnistettiin 1919, Veitsiluoto Oy aloitti toiminnan perustamalla sahan Veitsiluodon kaupunginosaan 1922 ja selluloosatehtaan 1930. Teollisuuden kasvun myötä myös liikenneyhteydet paranivat: rautatie 1902 ja lentokenttä 1939. Kemin rautatieasema on edelleen tärkeä rautatieliikenteen solmukohta. Wilh. Andsténin Tehdas
Kaakeli- ja fajanssitehdas aloitti toimintansa silloisella Kulmavuoren alueella kaupungin ulkopuolella vuonna 1842 ja jo seuraavana vuonna se valmisti 50 000 kaakelia vuodessa. Se kohosi 1870-luvulla alansa johtavaksi toimijaksi Suomessa. Työntekijöitä oli noin sata. Tehdas, sen voimaanlähteenä toiminut tuulimylly sekä työntekijöiden ja johtajan asunnot sijaitsivat kaikki Hämeentien varrella nykyisen korttelin 288 alueella. Suurin osa korttelia siirtyi myöhemmin osuustukkukauppa OTK:n haltuun. Uusikaupunki
1900-luvun alussa kaupungin asukasluku ei juurikaan noussut, mutta Uudenkaupungin ja Turun välinen rautatie avattiin vuonna 1924. Uutta teollisuutta alkoi muuttaa kaupunkiin vasta 1950- ja 1960-luvuilla, jolloin kaupunki oli investoinut liikenteeseen, makeanvedenaltaaseen sekä satamaan. Silloinen Rikkihappo Oy (myöhemmin Kemira, nykyisin Yara) rakensi kaupungin edustalle Hangon saarelle lannoitetehtaan, jonka tuotanto käynnistyi vuonna 1965. Kaupungin autotehdas aloitti toimintansa 1960-luvun lopulla ja tehtaan myötä väkiluku kasvoi merkittävästi 1970-luvulla. Vuosikymmentä myöhemmin asukasmäärä oli noussut jo 14 000:een. Vuonna 1974 aloitti toimintansa Salora Oy:n tytäryhtiö, päätehtaalle Saloon komponentteja toimittanut Salcomp Oy. 1970-luvulla kaavailtiin Neste Oy:n uuden öljynjalostamon rakentamista Pyhämaan Ketteliin, mihin liittyi Pyhämaan kunnan pakkoliitos Uuteenkaupunkiin vuoden 1974 alussa. Jalostamohanke kuitenkin kariutui. Lohja
Kustaa Vaasa antoi jo 1542 Eerik Flemingille luvan rautamalmin louhintaan, ja Ojamon rautakaivoksen sanotaankin olevan Suomen ensimmäinen. Rautaa tärkeämmäksi kaivannaiseksi osoittautui kuitenkin kalkkikivi, jota on kaivettu Lohjalla Ojamon avolouhoksen lisäksi Törmän ja Solhemin avolouhoksista, sekä myöhemmin Tytyrin kaivoksesta. Lohjalla on Tytyrin lisäksi sijainnut 1990-luvun laman aikana suljettu, vuonna 1897 perustettu Virkkalan kalkkitehdas. Kalkkikaivostoiminnan aloitti Petter Forsströmin luotsaama Lohjan Kalkkitehdas Oy, mutta vuonna 1992 toiminta myytiin nykyiselle Nordkalk Oyj:lle. Kalkkimaan rata
Rautatie rakennettiin alun perin avolouhoksista louhitun kalkkikiven kuljetuksia varten. Vuonna 1917 perustettu "Oy Kalkkimaa Ab" joka liitettiin 1952 Rauma-Repola Oy:hyn omisti Alatornion Ruottalassa dolomiittikalkkiavolouhoksen. Kalkkimaan rata palveli tämän louhokseen ja sen yhteydessä toimineen maanviljelyskalkkitehtaan liikennettä vuosina 1933–1982. Nykyisen vuonna 1972 rakennetun teollisuuskalkkitehtaan on omistanut vuodesta 2000 Svenska Mineral Ab. Pohjan Sellu
Tehtaan suunnittelu Kajaaniin aloitettiin, kun Nuottasaaren sellutehdas Oulussa oli siirtynyt kokonaan Veitsiluoto Oy:n omistukseen. Tehtaan tuotantokapasiteetiksi suunniteltiin 400 000 t/a ja puuntarpeeksi 2,1 milj m³ (1,5 kertaa Kajaani Oy:n silloinen puunkäyttö). Tehtaan tarkoituksena oli käyttää Kainuun mäntykuitupuuvaroja, joiden käyttö Kajaanin paperitehtaan hierremenetelmissä oli tuolloin taloudellisesti kannattamatonta. (Vuonna 2007 UPM-Kymmene Oyj kokeili mäntykuidun käyttöä Kajaanin paperitehtaallaan. Vaikka prosessi onnistui teknisesti, ei se lopulta ollut taloudellisesti kannattavaa kuitupuun hintamuutoksista johtuen.) Lahnaslammen kaivos
Lahnaslammen talkkimagnesiittiesiintymä löytyi 1940-luvun lopulla. Suomen Malmi aloitti paikalla syväkairaukset 1956 ja koerikastuksen 1957. Ensimmäiset koe-erät Lahnaslammella tuotettua talkkia toimitettiin 1961 Kajaanin paperitehtaalle sekä Yhtyneiden Paperitehtaiden Jämsänkosken ja Simpeleen tehtaille. Lahnaslammelle rakennettiin koerikastamo ja vuonna 1967 tehtiin päätös talkintuotannon aloittamisesta. Malmin louhinta alkoi marraskuussa 1968 ja rikastamo käynnistyi helmikuussa 1969. Talkin käyttö kasvoi voimakkaasti 1970-luvulla jolloin siitä tuli paperin pääasiallinen täyteaine Suomessa. 1980-luvulla talkin käyttö väheni kun sen tilalla alettiin käyttää liitua. Lohja
Metsäliitto rakensi Kirkniemen paperitehtaan Jönsböleen vuonna 1966. Tehdasta on laajennettu uusilla paperikoneilla vuosina 1972 ja 1996. Nykyään Sappi Limitedin omistama tehdas valmistaa pääasiassa aikakauslehtipaperia, ja työllistää 760 henkilöä. Tehdasosuusliike
Rimojen tuotanto sirkkelillä alkoi vuonna 1911. Rimoja tarvittiin pääasiassa turvepaalien paaluttamiseen. Tämä ensimmäinen saha paloi vuonna 1918. Voimakkaampi sahaustoiminta käynnistyi vuonna 1919 yksiraamisella kehäsahalla. Toinen kehäsaha hankittiin 1925. Ihalaisen kaivos
Kalkkikiven louhinta alkoi Ihalaisen alueella pienimuotoisena jo 1500-luvulla. Vuonna 1910 rakensi Paraisten Kalkkivuori Oy Ihalaisen alueelle ensimmäisen kalkkikehäuunin. Vuonna 1938 perustettiin sementtitehdas. Ojamon kalkkikivikaivos
Ojamon kalkkikivikaivos oli Lohjan Ojamolla vuosina 1925–1965 toiminut Lohjan Kalkkitehdas Oy:n omistama kalkkikivikaivos. Kaivoksesta louhittiin 40 vuoden aikana 8,7 miljoonaa tonnia kalkkikiveä, joka kuljetettiin kapearaiteista Virkkalan–Ojamon rautatietä pitkin Virkkalan kalkkitehtaalle. Nykyään vedellä täyttyneessä syvässä avolouhoksessa harjoitetaan muun muassa pelastus- ja sukelluskoulutusta. Virkkula (Liminka)
Ensimmäiset tiedot Virkkulan asutuksesta on vuodelta 1548. 1800-luvulla Virkkulassa suoritettiin rahdin purkua ja lastausta. Fosforit
Jaaman piirin fosforiittiesiintymät löydettiin vuosina 1950–1952 suoritetuissa maaperätutkimuksissa. Neuvostoliiton ministerineuvosto teki lopullisen päätöksen kaivoksen avaamisesta maaliskuussa 1961. Kaivos- ja rikastamokombinaatti Fosforit aloitti fosforiittijauhon tuotannon joulukuussa 1963. Vuonna 1969 sen yhteyteen alettiin rakentaa kivennäislannoitetehdasta, jonka ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1972 ja toinen vuonna 1979. Vuosina 1973–1980 rakennettiin kolmivaiheinen fosforihapon ja monoammoniumfosfaatin tuotantolaitos. Vuonna 1977 alettiin tuottaa myös rikkihappoa. KWH Group
Oy Keppo Ab sai alkunsa 1937 Emil Höglundin turkistarhausharrastuksesta ja kasvoi niin, että oli vuonna 1964 maailman suurin minkkitarhuri yli 100 000 minkinnahan vuosituotannolla. Emil Höglundin kuollessa 1973 Keppo tuotti 10 prosenttia Suomen ja 2 prosenttia koko maailman minkinnahoista. 1980-luvulla Keposta tuli maailman suurin ketunnahkojen tuottaja. Yritys toimi myös eläinrehun ja turkistarhalaitteistojen valmistajana. Valkeakoski
1400- ja 1500-lukujen vaihteessa alueelle rakennettiin Sääksmäen kirkko. Samoihin aikoihin valmistui Sääksmäen alueelle monia kartanoita. Keskiajalla Valkeakoski oli tunnettu myllykylä, jonne tultiin matkojen takaa veneillä viljaa jauhamaan. 1869 valmistunut kanava käänsi liikemiesten katseet Valkeakoskelle. Rannalle rakennettiin ensin puuhiomo ja paperitehdas, ja 1880 käynnistyi Suomen ensimmäinen selluloosatehdas. Valkeakoski alkoi muuttua myllykylästä teollisuuskeskukseksi, vaikka raskaasti koetellut sisällissota katkaisikin kasvun vuosiksi. Kukkolan lasitehdas
Vuonna 1822 tehtaan lasinvalmistus siirrettiin vuonna 1788 perustetun Rokkalan lasitehtaan yhteyteen. Rokkalan lasitehdas toimi vuoteen 1920 saakka jolloin sen lasinvalmistus siirrettiin 1892 perustetulle Kirkkoniemen lasitehtaalle joka puolestaan lopetti toimintansa ikkunalasivalmistuksessa vallinneen kovan kilpailun takia vuonna 1926. Kaikki kolme tehdasta olivat alunperin valmistaneet ikkuna- ja peililasia Venäjän markkinoille. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Sementtitehdas otti vuosina 1934−1935 tuotekehittelyn tuloksena käyttöön kolme uutta sementtilaatua. Näistä "Silika"-sementti jäi valikoimaan, kun taas "Panssari"- ja "Panssari-silika"-sementtien tuotanto lopetettiin 1940-luvun alussa. FLSmidth
1900-luvulla yhtiö toimitti lukuisia sementtiuuneja muun muassa Paraisten Kalkkivuori Oy:lle sekä Lohjan Kalkkitehdas Oy:n Virkkalan sementtitehtaalle. Suomessa FLSmidth omistaa tytäryhtiönsä Cembrit Holdingin kautta Cembrit Oy:n. Tikkurila (yritys)
Rikkihappo Oy, nykyinen Kemira Oyj, osti vuonna 1972 Schildt & Hallbergin ja ryhtyi laajentamaan ja modernisoimaan tehdasta voimakkaasti. Vuonna 1975 vihittiin uusi Monicolor-maalitehdas, joka oli valmistuessaan maailman automatisoiduin maalituotantolaitos, ja sen myötä alkoi tehtaan muutto pois vanhalta paikaltaan Tikkurilankosken partaalta. Vanha tehdasalue purettiin 1980-luvun lopulla, lukuun ottamatta vuonna 1912 rakennettua punatiilistä vernissatehdasta, joka toimii nykyään monitoimi- ja nuorisotalona. Uusi tehdasalue on noussut kauemmas Tikkurilan keskustasta. Wilh. Schauman
Schauman alkoi 1950- ja 1960-luvuilla valmistaa myös puukuitulevyjä ja lastulevyjä. Uusi puukuitulevytehdas aloitti toimintansa Savonlinnassa 1954. Jyväskylän lastulevytehdas avattiin 1958, Viialan levytehdas ostettiin 1962 "Viiala Oy":ltä ja vuonna 1969 perustettiin lastulevytehdas myös Joensuuhun. 1960-luvun alussa perustettiin Pietarsaareen myös sulfaattiselluloosatehdas, paperitehdas ja paperisäkkejä valmistanut Wisapakin tehdas. 1970-luvun alussa Schauman oli jo Suomen suurin markkinasellun valmistaja ja Pietarsaaren paperisäkkitehdas oli Suomen suurin. Schauman hankki myös CrafSacin säkkitehtaan Rouenista Ranskasta 1969. Schaumanilla oli myös rakennuspuusepänteollisuutta ja se omisti vuodesta 1971 pietarsaarelaisen, suuria Swan-purjeveneitä valmistaneen Nautorin veneveistämön. Wilh. Schauman
Yhtiö perustettiin 1911 Wilhelm Schaumanin kuoleman jälkeen jatkamaan hänen omistamisensa yritysten toimintaa. Näihin kuului sahoja, Jyväskylän vaneritehdas sekä sokeri- ja sikuritehtaat Pietarsaaressa. Schaumanin vanerinvalmistus oli alusta lähtien hyvin kannattavaa. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vanerin vienti Venäjältä ja Baltiasta länteen oli loppunut. Suomi oli ainoa Euroopan maa joka pystyi viemään merkittäviä määriä vaneria ja jolla oli myös riittävästi vanerin raaka-aineena tarvittavaa rauduskoivua. Schauman perusti toisen vaneritehtaan Savonlinnaan 1921 ja osti Joensuussa toimineen "Itä-Suomen Faneeritehdas Oy":n vaneritehtaan 1924. Yhtiön vanerituotanto nousi vuoden 1913 5 000 kuutiometristä vuonna 1928 jo 31 000 kuutiometriin. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Vuonna 1898 uuni tuotti 480 tonnia sammuttamatonta kalkkia ja 2 750 tonnia sammutettua kalkkia. Sammutettu kalkki käytettiin laastin valmistukseen, sammuttamaton kalkki puolestaan toimitettiin nahkateollisuuden käyttöön. Ruukki (taajama)
Ruukki on Pohjois-Suomen vanhin teollisuuspaikkakunta. Ruukin teollinen historia alkaa vuodesta 1672, kun Pietari Brahe perusti Ruukinkosken partaalle potaskatehtaan. Sijainti oli edullinen koska potaskan pääraaka-ainetta eli koivuntuhkaa voitiin kuljettaa Siikajokea pitkin. Ruukkiin perustettiin saha 1846 ja kaljatehdas 1914. Vaajakosken tehtaat
Tehtaiden alkuna oli Carl Christian Bröijerin ja Bengt Steniuksen vuonna 1819 Vaajavirran rannalle perustama Haapakosken saha. Vuonna 1871 sahan osti Christian Salvesenin Finland Woods, jonka omistajiksi tulivat James Salvesen ja hänen veljensä Thomas Salvesen omistamansa T. & J. Salvesenin kautta. Salvesen myi sahat tontteineen ja koskiosuuksineen SOK:lle 1916. Finnkarelia Virke
Toiminimi Virke aloitti Orimattilassa vuonna 1945 vaatekauppana ja tilauspukimona. Seuraavana vuonna se alkoi valmistaa naisten leninkejä 30 työntekijän voimin. Talous-Osakekauppa tuli 1949 mukaan Virke Oy:ksi muuttuneen yrityksen enemmistöomistajaksi ja alkoi voimakas kasvuvaihe, jossa liikevaihto kaksinkertaistui joka vuosi. 1950-luvun puolivälissä Virke työllisti 110 henkeä ja valmisti leninkien lisäksi miesten verryttelypukuja ja villapaitoja. Yritys alkoi panostaa trikootuotteisiin hankkimalla 1957 pyörökoneen ja 1964 muotoonneulontaan kykenevän cotton-koneen yhtenä ensimmäisistä Suomessa. Sotka (ketju)
OTK:n Puu Oy perustettiin Hämeenlinnaan vuonna 1941. Yritys laajeni Lahteen vuonna 1958 ostamalla konkurssiin ajautuneen Salpausselän Huonekalutehdas Oy:n tuotantolaitokset ja liiketoiminnan. Vuodesta 1964 Sotka Oy:nä toimineella yhtiöllä oli laaja tuotevalikoima, ja se oli 1990-luvun vaihteessa Suomen kolmanneksi suurin huonekalujen valmistaja. Jämsänkosken teollisuusympäristö
Teollisuusympäristö alkoi rakentua 1888, jolloin Jämsänkoskelle perustettiin sulfiittiselluloosatehdas. Tehtaan vanhimmat, tiiliset osat ovat vuodelta 1897, suunnittelijana arkkitehti Bernhard Blom. W. G. Palmqvistin suunnitelmien mukaan tehtiin 1920- ja 1930-luvuilla merkittäviä laajennuksia. Tiilinen korjauspaja on vuodelta 1898 ja Blomin suunnittelema paperitehdas on vuodelta 1902. Klassistista tyyliä edustava Palmqvistin suunnittelema seuratalo Ilveslinna on valmistunut 1937. Rekolankosken voimalaitos on vuodelta 1922 ja Patalankosken voimalaitos 1936, molemmat Palmqvistin suunnittelemia. Vanhimmat asuinrakennuksista ovat peräisin 1800-luvulta. Selluloosan valmistus tehtaassa lopetettiin 1981, paperinvalmistus jatkuu. Kaukaan sellu- ja paperitehdas
Kaukas rakensi 1960-luvun alussa uuden sulfaattiselluloosatehtaan, joka valmistui vuonna 1964. 1971 sulfiittisellun valmistus päättyi ja sulfaattiselluloosatehdasta laajennettiin uudella tuotantolinjalla, jolta valmistui pitkäkuituista mäntyselluloosaa. Monipuolistaakseen tuotantoaan Kaukas alkoi rakentaa paperitehdasta yhdessä erään kanadalaisen yhtiön kanssa Dörpeniin, Saksan liittotasavaltaan. Tämä Nordland Papierin nimellä tunnettu tehdas käynnistyi vuonna 1969. Kanadalainen yhtiö oli sitä ennen vetäytynyt hankkeesta ja sen tilalle yhtiökumppaniksi tuli Kymmene Oy. Lohja
Nykyään kaivosteollisuutta merkittävämpi työllistäjä Lohjalla on metsäteollisuus. Myös sen juuret ulottuvat 1800-luvun lopulle. Kamariherra Hjalmar Linder perusti Lohjan Selluloosatehtaan Pitkäniemeen vuonna 1906. Samana vuonna Linder rakennutti myös Lohjan sähkörautatien Lohjan rautatieasemalta selluloosatehtaalle. Rata avattiin vuonna 1912 yleiselle liikenteelle, ja siitä tuli Suomen ensimmäinen yleistä liikennettä välittänyt sähkörautatie. Nykyään tehtaassa ei enää valmisteta selluloosaa, vaan se on erikoistunut irroke- ja muihin erikoispapereihin. Vuoden 2008 huhtikuussa tehdas työllisti noin 350 henkilöä. Kesään 2015 saakka Mondi-nimisenä toiminut paperitehdas suljettiin lopullisesti. Karl Forsström
Forsström osti vuonna 1873 Karlbergin maatilan Särkisalosta ja harjoitti maanviljelyn ohella maakauppaa ja meijeritoimintaa. Hän perusti vuonna 1881 Särkisalon Isoonluotoon Förbyn kalkkikivikaivoksen (Oy Karl Forsström Ab) ja kalkkitehtaan. Forsström harjoitti ensimmäisenä Suomessa teollista kalkinpolttoa. Hän perusti myös vuonna 1897 Lohjan Kalkkitehdas Oy:n jota johtamaan siirtyi hänen poikansa Petter Forsström. Kaivostoiminta Särkisalossa päättyi 2009. Portlandsementti
Vuonna 1869 aloitettiin Saviolla sementin valmistus. Vuosituotanto oli vain 4000 tonnia vuodessa, ja tehdas joutui lopettamaan 1894 huonon menekin vuoksi. Vanhimmat yhä toiminnassa olevat tehtaat ovat Finnsementin omistamat Paraisten sementtitehdas (1914) ja Lappeenrannan sementtitehdas (1938). Sementtiä on valmistettu myös Virkkalassa 1919–1994 ja Kolarissa 1968–1989. Armas Nikander
Nikander oli Porin Konepaja Oy:n laivanrakennusosaston työnjohtajana 1909–1910, Savonlinnan Telakka ja konepaja Oy:n teknillisenä johtajana ja isännöitsijänä 1910–1914, Tampereen Pellava- ja rautateollisuus Oy:n veturiosaston verstasinsinöörinä 1914–1917, Oy Lehtoniemen toimitusjohtajana 1917–1921, A. Ahlström Oy:n Varkauden konepajan johtajana 1921–1923 sekä Wärtsilä Oy:n yli-insinöörinä ja teknillisenä johtajana 1923–1924. Oy Lokomon toimitusjohtajana hän oli vuodesta 1925 alkaen. Nikanderin aikana Lokomo aloitti 1926 ruostumattoman teräksen valmistuksen ensimmäisenä Suomessa. Yhtiö laajensi myös tuotevalikoimaansa alkaen valmistaa muun muassa lämmityskattiloita, murskaimia ja erilaisia teollisuuden koneistoja. 1930-luvulla laajennettiin teräsvalimoa ja otettiin käyttöön sähköhitsaus. Figen
Figen Oy (entinen Faba Sika Oy) on Snellmanin Lihanjalostus Oy:n omistama sikojen keinosiemennykseen erikoistunut yhtiö. Se aloitti toimintansa vuonna 2007, ja sillä on karjuasema Tuomikylässä Ilmajoella. Figen Oy tuottaa karjunsiementä suomalaisten porsaantuottajien ja ulkomaisten asiakkaiden käyttöön. Kaukaan sellu- ja paperitehdas
Maaliskuussa vuonna 1897 valmistui yhtiön puuhaketehdas, joka käytti raaka-aineenaan lankarullien valmistuksessa syntyvää jätepuuta. Kaukaan ensimmäinen sulfiittiselluloosatehdas rakennettiin 1898 ja toinen vuonna 1905. Uutta tehdasta laajennettiin vuonna 1912, jonka jälkeen Kaukas oli jonkin aikaa Suomen suurin sulfiittiselluloosan tuottaja. Kaukaan valmistamasta selluloosasta meni aluksi noin puolet Venäjälle ja loput kotimaahan, mutta myöhemmin vienti laajeni Saksaan ja Yhdysvaltoihin. Kaukaan lankarullaviennin tärkeitä kohdemaita olivat Venäjä, Saksa, Itävalta, Ranska, Englanti ja Belgia. Siporex
Lohja-yhtiön Siporex-liiketoiminta juonsi juurensa vuonna 1935 perustettuun ja vuonna 1947 Lohjan Kalkkitehtaan ostamaan Sasekaan, jolla oli juuri ennen sotia rakennettu tehdas Helsingin Vuosaaressa. Tehdas valmisti Kahi-kalkkihiekkatiiliä ja Siporex-kevytbetonia. Vuonna 1972 Lohja perusti Siporex-tehtaan myös Ikaalisiin, ja tuotanto siirrettiin sinne kokonaan niin, että Vuosaaren toiminta loppui 1978. 1990-luvun alussa, kun Oy Lohja Ab ja Wärtsilä yhdistyivät Metraksi, Ikaalisten tehtaan ostivat Lohjan palveluksessa olleet Eero Kalliokoski ja Juha Vine, jotka myivät tehtaan 1999 tanskalaiselle H+H:lle. Kemia
Suomessa on valmistettu tervaa suuressa mitassa 1500-luvulta lähtien. Suomalaisen kemianteollisuuden panivat alulle apteekkarit. Johan Jacob Julin (1787–1853) perusti typpihappotehtaan Turkuun ja metalliyrityksen Fiskariin. Ensimmäinen paperitehdas perustettiin 1667. Se käytti raaka-aineena lumppuja. Nokialle perustettiin sulfiittiselluloosatehdas vuonna 1885. Edistysmielinen osuustoiminta
Elintarviketuotannon lisäksi OTK:lla oli Hämeenlinnan rehutehdas, Sörnäisten teknokemian tehdas, Tampereen tulitikkutehdas (1926) ja kalustetehdas Sotka Lahdessa (perustettu 1958). 
OTK:lla oli myös viisi tekstiilitehdasta: Helsingin paitatehdas ja pukutehdas (perustettu 1925), leninkitehdas, Hyvinkään vuodevaatetehdas (1935) ja Savonlinnan työvaatetehdas (1954). Helsingin vanutehdas Keru Oy perustettiin 1947.
Rakennusainevalmistajia olivat Hämeenlinnan saha (1943), Kylmäkosken naulatehdas (1938, vuodesta 1956 Orivedellä) ja rakennuslevytehdas (Sotkia Oy, 1956) sekä Keravan kattohuopatehdas (1955). Lisäksi vuonna 1959 OTK osti Renlundin rakennusainetehtaat, jotka tuottivat Leca-kevytsoraa ja -tiiliä, savitiiliä sekä vuolukivituotteita Nunnanlahden louhoksesta. Lojer
1980-luvun alkuvuosina Konepaja valmisti ensimmäisen hoitopöytänsä. Toimitusjohtaja Seppo Suuriniemen vaimolla oli Tampereella fysikaalinen hoitolaitos, joka avasi toimipisteen myös Vammalassa. Hänen tarpeisiinsa Vammalan Konepajassa suunniteltiin uusia hoitopöytiä. Pöydät sopivat erinomaisesti myös Instrumentariumin tuotevalikoimaan ja Konepaja solmi yrityksen kanssa sopimuksen hoitopöytien myynnistä ja viennistä. Yhteistyö ruotsalaisen leikkauspöytien valmistukseen erikoistuneen Stille Ab:n kanssa alkoi 1980-luvun alussa yhteisellä suunnitteluprojektilla, jonka tulosta oli uusi leikkaussalinosturi. Vammalan Konepaja alkoi valmistaa pian myös leikkauspöytien lisälaitteita Stillelle. Myös hydraulinen leikkauspöytä Stille 1100 tuli mukaan valmistusohjelmaan. Tuloksellisen yhteistyön merkiksi edellisiä malleja kehittyneemmän, sähköhydraulisen Scandia-leikkauspöydän valmistus siirtyi 1980-luvun lopulla Konepajalle. Stillen myytyä pöydän saksalaiselle Berchtold Gmbh:lle, Vammalan Konepaja jatkoi leikkauspöydän valmistusta. Stille-yhteistyön suurin yksittäinen toimitus oli 147 leikkauspöydän vieminen Thaimaahan. Vammalan Konepajan osaaminen fysiatrian alalla sai näkyvän tunnustuksen, kun Ruotsin Olympiajoukkue otti käyttöönsä Konepajan valmistamia hoito- ja hierontapöytiä Calgaryn Olympialaisissa vuonna 1988. 
Vaikka alkutahdit kehitysyhteistyölle lyötiin kehitysyhteistyövaroista, Konepaja jatkoi esimerkillisesti kaivonpumppujen toimituksia itsenäisesti. Toimitusjohtaja Seppo Suuriniemi osallistui 1980- ja 1990-lukujen aikana useaan vesialan konferenssiin Afrikassa, jossa ratkottiin mantereen puhtaanveden ongelmia. Kaivonpumppujen kehitystyökin jatkui ja niistä tehtiin Afrikan oloihin ja etenkin Afrikan naisten käyttöön soveltuvia versioita. Vammalan Konepajan kehitysmaakauppa, kuten toimintaa tuolloin kutsuttiin, oli merkittävää siinä määrin, että vuonna 1991 yrityksen liikevaihdosta n. neljännes tuli kehitysmaista. 1990-luvun alussa Konepajan pumpuilla parannettiin vesihuoltoa mm. Keniassa, Tansaniassa ja Sri Lankassa. Vammalan Konepaja vei Afrikkaan myös pumpputuotannon osaamista. Tansaniassa ja Ghanassa alettiin valmistaa Konepajan kehittämiä pumppuja paikallisiin tarpeisiin 1990-luvulta lähtien, vaikka pumppujen osia valmistettiin yhä Vammalassa. Tansaniaan perustettu ensimmäinen tehdas osoittautui toimivaksi ja hyvän kokemuksen siivittämänä Ghanaan perustettiin vuonna 1994 toinen tehdas. Paikan päällä pumput saivat kehuja:
”Maailmanpankin suorittamien testien mukaan nämä [pumput] sopivat erinomaisesti Afrikan oloihin.” Vaajakosken tehtaat
SOK:lla oli Vaajakoskella kaksi sahaa, toinen Varassaaressa ja toinen Sammallahdessa. Ostettuaan Salvesenin sahat SOK purki ne ja alkoi rakentaa uutta sahaa Varassaaren eteläkärkeen. Se valmistui 1917 ja paloi vain muutaman päivän käytön jälkeen. Paikalle rakennettiin uusi saha, joka aloitti toimintansa 1921 ja toimi samalla paikalla vuoteen 1966. Juhani Pohjanpalo
Verstas toimi aluksi 25 neliön pajarakennuksessa Kalajoella. Sen yhteyteen oli ehditty jo rakentaa rautavalimo kun tehdasrakennus paloi 1888. Yrityksen toiminta jatkui kuitenkin tästä vastoinkäymisestä huolimatta ja 1895 perustettiin uusi tehdas Kokkolan Ykspihlajaan. Juhani Pohjanpalo ryhtyi johtamaan Kokkolan tehdasta kun muut veljekset ja isä jäivät Kalajoen tehtaalle. Kalajoella toiminta jatkui vielä noin kymmenen vuotta mutta vähitellen kaikki valmistus siirtyi Kokkolan tehtaalle. Viialan vaneritehdas
Viialan vaneritehtaan historia alkoi vuonna 1873 perustetusta Akaan höyrysahasta ("Akkas Ångsågs Ab"). Sahan yhteyteen perustettiin 1890 Viialan lasitehdas joka käytti polttoaineena sahalta syntynyttä puujätettä. Akkas Ångsåg Ab:n nimeksi muuttui "Viiala Oy" vuonna 1937 josta tul sittemmin Oy Wilh. Schauman Ab:n tytäryhtiö. Sahaustoiminta jatkui Viialassa vuoteen 1957 saakka mutta lasitehtaan toiminta päättyi jo 1937. Vuonna 1942 aloitettiin sitten vanerin valmistus ja puutaloja valmistettiin 1947–1956. Vuonna 1956 Viiala Oy perusti Suomen ensimmäisen lastulevytehtaan joka toimi aina vuoteen 1978 saakka. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Ojamon kaivos oli pitkään yhtiön arvokkain kalkkikivilöydös, ja Virkkalan tehdas saikin siitä kaiken raaka-aineensa aina vuoteen 1965 saakka, jolloin kaivos suljettiin. Kalkkikivi alkoi ehtyä löydöksestä, ja Lohjanjärven alle louhittuun kaivokseen tihkui kaiken aikaa enemmän vettä. Nykyään veden täyttämä syvä avolouhos toimii sukeltajien ja Meriturvan harjoittelupaikkana. Lohja (yritys)
Lohjan kalkkitehdas osti Iskumetalli Oy:n vuonna 1946. Tuolloin yhtiön päätuotteena olivat pumput. Kaksi vuotta myöhemmin Iskumetalli aloitti Luxor-radioiden valmistamisen lisenssillä. Vuonna 1958 alkoi mustavalkotelevisioiden tuotanto. Virkkalan–Ojamon rautatie
Virkkalan–Ojamon rautatie oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n omistama, Virkkalan tehtaita ja Ojamon kalkkikivikaivosta yhdistänyt raideleveydeltään 1 000 mm:n kapearaiteinen rautatie, jota käytettiin etupäässä louheen ja tarvikkeiden kuljetuksiin. Lisäksi rautatiellä ajoi päivittäinen työläisjunapari. Rata rakennettiin vuonna 1925, ja sillä liikennöitiin aina vuoteen 1970 saakka. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Tehtaan kolmantenakymmenentenä toimintavuotena, vuonna 1927 sementtitehdas teki pakkausmateriaaliteknisen harppauksen siirtymällä juuttisäkeistä paperisäkkeihin. Kalajoen hiekkasärkät
Kalajoen hiekkasärkkien synnystä on monta tarinaa. Tuomipakkoina aiemmin tunnettu paikka oli paikallisen väestön retkikohteena ainakin jo 1890-luvulta alkaen. Ensimmäinen kioski alueella aloitti 1920-luvulla. Vuonna 1931 toimintansa aloittanut niin sanottu Hilmanhotelli oli pitkään ainoa majoittava yritys. 1964 alueelle rakennettiin valtionhotelli, jossa on vieraillut muiden muassa presidentti Urho Kekkonen venäläisine vieraineen. 1960-luvulla alueelle tuli tanssilava ja lomaliiton hotelli. Kalajoen kunta (vuodesta 2002 kaupunki) ylläpiti leirintäaluetta, joka siirtyi yksityiseen omistukseen 2004. Matkailualueen määrätietoinen kehittäminen alkoi 1960-luvulla, minkä jälkeen yritysten lukumäärä alueella kasvoi. Kalajoen kunta rakensi Kylpylä Sanifanin 1990. Merkittävä kasvuhyppäys koettiin 2000-luvun ensimmäisinä vuosina, kun alueelle saatiin uusi hotelli (Santa’s Resort & Spa Hotel Sani, alun perin Kylpylä-hotelli Sani) sekä Metsähallituksen Meriluontokeskus vuonna 2007. Kalajoen kunnan vuonna 1986 perustama JukuJukumaa siirtyi yksityiselle yritykselle 2008. 2010-luvun loppupuolella loma-asuntorakentamisen määrä Hiekkasärkillä on kasvanut suuresti, ja vuonna 2017 alueella on noin 12 500 vuodepaikkaa, kun 2000-luvun alussa vuodepaikkoja oli vain noin 3 500. Toukokuussa 2018 Hiekkasärkkien tuntumaan avattiin Ostoskylä Raitti. Sulo Albin Tervo
Tervon liiketoiminta laajeni 1960-luvun alussa rakennuskonevuokraukseen ja teräsrakenteiden tekoon Uimaharjuun perustetussa Karjalan Rautarakenne Oy:ssä. Vuonna 1968 Tervo perusti Käpykankaan betonielementtitehtaan, joka myi tuotantoaan myös ulkopuolisille tilaajille. Elementtejä toimitettiin 1970-luvulla valtavia määriä Finn-Stroin Kostamus-työmaalle Neuvostoliittoon. 1970-luvulla Tervon rakennustoiminta laajeni kotimaakunnan ulkopuolelle ja yrityksestä kasvoi yksi Suomen suurimmista rakennusliikkeistä. Sementti
Suomen ainoa sementin valmistaja on CRH-konserniin kuuluva Finnsementti Oy. Lujabetoni Oy:n, Ruskon Betoni Oy:n ja Forssan Betoni Oy:n yhteisyritys Scandinavian Cement Oy tuo lisäksi sementtiä Saksasta. Lohikoski
Vuonna 1879 tehdas siirtyi Fredrik Sneckenströmin perikunnalle konkurssihuutokaupassa. Perikunta jatkoi tehtaan toimintaa. Suomen senaatti vahvisti Sneckenströmin kuolinpesän omistaman Kangas Aktiebolag -osakeyhtiön synnyn vuonna 1891. Aluksi tehdas tuotti tappiota. Päätettiin muodostaa uusi yhtiö, Aktiebolaget Kangas. Sneckerströmin suku menetti määräysvaltansa yhtiössä ja sen merkittävimmäksi osakkeenomistajaksi tuli tamperelainen kauppias Bernhard Björkman. Tehdas ryhtyi valmistamaan kirje-, paino- ja voipaperia silkki- ja savukepaperin ohella. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Sodan vuoksi kuljetus ei tapahtunut suoraan Itämeren yli, vaan koneet kuljetettiin ensin Tukholmaan ja sieltä laivalla Raumalle. Toukokuussa 1917 koettiin jälleen suuri vastoinkäyminen, kun saksalaiset kaappasivat ruotsalaisen höyrylaiva "Götan". Sen lastina oli noin neljäsosa sementtikoneista. Sementtikoneita pyrittiin neuvotteluteitse saamaan takaisin kaappareilta tuloksetta . Kirkniemen paperitehdas
Kirkniemen paperitehdas on Sappi Limited-konserniin kuuluva paperitehdas Lohjan Jönsbölen kaupunginosassa. Tehtaan perusti Metsäliiton Teollisuus Oy ja vuonna 1966 käynnistyi ensimmäinen paperikone. Sappi Limited osti tehtaan vuonna 2009 M-real-yhtymältä. Tehtaalla on kolme paperikonetta, jotka kaikki valmistavat päällystettyä aikakauslehtipaperia. Tehdas on viimeisin green field -paperitehdas Suomessa ja voimalaitokselle rakennettiin vuonna 2015 uusi kiertoleijupetikattila. Verhnjaja Salda
Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1778 perustetun rautatehtaan asuintaajamasta. Vuonna 1931 sinne rakennettiin suuri metallirakennetehdas. Verhnjaja Saldasta tuli kaupunki vuonna 1938. Nykyään siellä on metalliteollisuutta, josta merkittävin on maailman suurimman titaanivalmistaja VSMPO-AVISMA (pääkonttori kaupungissa). Kemi (yritys)
Suomen itsenäistyessä Kemiyhtiöstä tuli mekaanisen ja kemiallisen puunjalostuksen yritys. Kemi-yhtiö suunnitteli mäntypuuta raaka-aineena käyttävän sulfaattiselluloosatehtaan rakentamista 1907 ja 1914, mutta vasta 1919 Karihaaran saha-alueen naapurisaarelle Pajusaareen valmistui yhtiön ensimmäinen kuusipuuta käyttävä sulfiittiselluloosatehdas syksyllä 1919. Samaan aikaan käynnistettiin sahan uudistus- ja laajennusohjelma, jolloin sahan kymmenen raamia vaihdettiin kahdeksaan uuteen sekä kaikki laitteet vaihdettiin sähkökäyttöisiksi, joten höyryn aikakausi oli mennyt ohi. Haapakosken ruukki
Raudan sulatus ruukilla alkoi 30. joulukuuta 1844, kun masuuni käynnistyi ensimmäisen kerran. Vuonna 1849 valmistui ruukille paja ja valimo. Ruukin masuuni ja kankirautapaja olivat kuitenkin vain ajoittain käytössä ja kankirautapaja oli jopa käyttämättömänä kuuden vuoden ajan. Ruukin käyttämä järvimalmi oli hyvälaatuista, mutta sitä oli niukalti. Erämaassa sijainneen ruukin kulkuyhteydet olivat huonot eikä sinne aluksi johtanut edes kunnollista tietä. Ruukin tuotteiden vienti päämarkkinoille Pietariin vei myös aikaa, koska Saimaan kanava ei ollut vielä valmistunut. Ruukki rakensi myöhemmin sulkukanavan, jossa korkeusero oli 2,7 metriä, Haapajärven ja Pieni-Uhijärven väliin saadakseen paremman kulkuyhteyden Saimaalle. Virkkala
Virkkalan kehitykselle antoi alkusysäyksen Kalkki-Petterinä tunnettu vuorineuvos Petter Forsström, jonka vuonna 1915 perustama Lohjan Kalkkitehdas Oy:n Virkkalan kalkkitehdas työllisti parhaimmillaan Virkkalassa noin 1 000 työntekijää. 1990-luvun laman aikana Oy Lohja Ab fuusioitiin Wärtsilän kanssa Metraksi, joka myi tehtaan ruotsalaiselle Euroc-konsernille. Euroc lopetti tehtaan vuonna 1994. Nykyään tehdasalue tunnetaan Kalkkipetterin alueena, ja siellä toimii kymmeniä pienyrityksiä. Hovinsaaren paperitehdas
Vuonna 1935 Kotkan tehtaalle valmistui ensimmäinen sellun valkaisimo Suomessa. Selluloosan valmistus lopetettiin kuitenkin vuonna 1941. Jo hieman aiemmin tehtaassa oli aloitettu hienopaperin, selluloosavanun ja paperijalosteiden valmistus. Yhtyneet Paperitehtaat Oy osti Haarlan tehtaat vuonna 1976 ja tehdasalueelle rakennettiin kuivapaperitehdas 1980-luvulla. Tehtaan nimeksi tuli Walkisoft Oy Kotkan tehdas.UPM-Kymmene Oyj myi Walkisoftin ja tehtaan vuonna 1999 Buckeyelle, joka lopetti tehtaan. Tehtaalla oli viimeisenä toimintavuonna 33 työntekijää. Kotkassa on toiminut myös kolme muuta sellutehdasta; Kotkan sellutehdas (Kotkamills Oy), Sunila sekä lakkautettu Hallan sellutehdas. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Ajatus sementtitehtaasta jäi kuitenkin perinnöksi Petter Forsströmille. Perikunnan varat eivät kuitenkaan suurinvestointiin riittäneet, joten oli turvauduttava ulkopuoliseen rahoitukseen. Tätä tarkoitusta varten perustettiin 15. heinäkuuta 1914 Lohjan Kalkkitehdas Oy. Aluksi osakkaina olivat vain aviomiehensä omaisuuden perinyt Olivia Forsström sekä pojat Petter sekä Fredrik. Vain 14 päivää myöhemmin syttyi ensimmäinen maailmansota, ja suunnitelmia oli jälleen viivytettävä. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Ensimmäisen maailmansodan loputtua saatiin Saksan sotavoimien vuonna 1917 kaappaamat sementtiuunin osat vapautettua takavarikosta. Tarkoituksena oli tilata tarvittavat lisäosat ja koota toinenkin sementtiuuni, mutta yhtiön varat eivät siihen heti riittäneet. Rakennustoiminnan lama jatkui vuoden 1921 loppuun saakka. Vuonna 1923 alkoi sementin kauppa vilkastua voimakkaasti, ja yhtiö päätti aloittaa uuden uunin rakentamistyöt. Toinen uuni rakennettiin ensimmäisen viereen, sillä tehdasrakennus oli alusta pitäen rakennettu kahta sementtiuunia varten. Toimintakuntoon uusi uuni saatiin keväällä 1924. Vaajakosken tehtaat
Vaajakoskella on toiminut kaksi SOK:n omistamaa puunjalostustehdasta. Varassaaren tehdas oli toiminnassa 1920–1977. Sitä on kutsuttu myös kalustotehtaaksi. 1950-luvulla SOK laajensi tehdastoimintaansa Sammallahteen, johon valmistui rakennuspuusepäntehdas 1951. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Vuosina 1927−1928 rakennettiin Virkkalan–Ojamon rautatie kaivokselta Virkkalan kalkkitehtaalle. Siihen saakka oli kaikki kalkkikivi kuljetettu eri esiintymiltä proomuin tehtaan rantaan, mikä oli ongelmallista, sillä kalkkikiveä oli varastoitava tehtaalle huomattavat määrät talven vuoksi. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Seuraavina vuosina tuotanto vaihteli kysynnän mukaan, mutta jo vuonna 1904 oli kysyntä niin suurta, että pystykuilu-uunin koko kapasiteetti oli täydessä käytössä. Lohjan paperitehdas
Sellun valmistus päättyi vuonna 1979 ja vuonna 1980 Joutseno-Pulp yhdistyi Rauma-Repolaan. Vuonna 1983 Lohja-Kotka Oy:n uudeksi nimeksi tuli Lohjan Paperi Oy. 1990-luvulla yhtiö siirtyi emoyhtiönsä mukana ensin vuonna 1990 Repolaan ja vuonna 1995 UPM-Kymmene -konserniin. Suomen Mineraali
Yhtiö osti vuonna 1917 "Suomen Asbesti oy":n ja Paakkilan asbestikaivoksen jonka yhteydessä sijaitsi myös asbestin rikastuslaitos. Yhtiöllä oli lisäksi maasälpä-, talkki- ja piimaalouhoksia eri puolilla Suomea. Suomen Mineraali louhi Kaatialassa, Parikkalassa ja Eräjärvellä maasälpää, Jormualla ja Maljasalmella talkkia sekä Kalvolassa, Komulla ja Sippolassa piimaata. Yhtiön Tapanilassa ja Muijalassa sijainneilla tehtailla valmistettiin tuotemerkeillä "Eternit" ja "Minerit" talojen ulkoseinissä ja katoissa käytettyjä asbestisementtilevyjä sekä asbestipahvia, eristemassaa ja tiivisteitä. Vuonna 1948 yhtiön tytäryhtiöksi tuli "Suomen Kiviteollisuus Oy". Suomen Mineraalin toimitusjohtajana oli 1917–1955 diplomi-insinööri Yrjö Grönroos (1879–1966). Korkeakoski (Kotka)
William Ruthin perustama Korkeakosken puuhiomo aloitti toimintansa vuonna 1888 ja kartongin valmistus alkoi vuonna 1898. Putoukseen valmistui vesivoimala vuonna 1906, joka mahdollisti teollisuuden laajenemisen. Suomen vanhin kuitulevytehdas, Enso-Gutzeitin Insuliittitehdas, aloitti toimintansa 1930-luvun alussa ja sen läheisyyteen rakennettiin yhtenäinen työväenasuntoalue, niin sanottu Pahvikylä. Tehtaanjohtajan funktionaalinen asuintalo vuodelta 1935 tuhoutui tulipalossa 1990-luvun alussa. Veikkolan asuinalue rakennettiin sotien jälkeen nopeasti asuntopulaa helpottamaan. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Uunin rakentamista valvoi Karl Forsströmin poika, 23-vuotias Polyteknillisessä opistossa kemiaa opiskellut Fredrik Forsström. Syksyn tullen hänen oli palattava opiskelun pariin, ja viransijaiseksi saapui Saksassa panimomestariksi opiskellut nuorempi veli Petter Forsström. Viransijaisuus jäi lopulta varsin pitkäksi, sillä Petter Forsström johti kalkkitehdasta aina vuoteen 1962. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
SOLhemin esiintymä osoittautui kuitenkin pian liian pieneksi. Vuonna 1924 tehtiin Ojamolla lupaavia löydöksiä, jonka jälkeen yhtiö osti noin 14 hehtaaria käsittävän esiintymän. Uusi kaivos pääsi täyteen vauhtiin vuonna 1925. Kaivos alkoi tavanomaisena avolouhoksen porraslouhintana. Vuosina 1931−1933 siirryttiin ensin osittain ja sitten kokonaan maanalaiseen louhintaan. Akaa
Viiala oli vanha teollisuuspitäjä. Viiala Osakeyhtiö perusti 1956 Viialaan Suomen ensimmäisen lastulevytehtaan. Tehtaan tuotanto päättyi 1978, jolloin sen omistajana oli Oy Wilh. Schauman Ab. Viialassa toimi aina 1990-luvun lamaan asti kolme suurta tehdastyönantajaa: viilatehdas, vaneritehdas ja nahkatehdas. Näistä Viialan viilatehdas siirsi toimintonsa 1996 yrityskauppojen myötä ulkomaille. Nahkatehdas kaatui konkurssiin 1995, ja vuoden 2004 lopussa UPM-Kymmene sulki Viialan vaneritehtaan. Orimattila
Tekstiiliteollisuudella on ollut Orimattilassa pitkät perinteet: villan värjäys alkoi 1800-luvulla, ja 1950-luvulla Villatehdas työllisti noin 600 henkeä. Vuosina 1924–1986 kaupungissa toimi Kaitila Oy ja 1945–2012 Virke Oy. 
Metallialan yritys Orima on toiminut Orimattilassa yli 60 vuoden ajan. Petter Forsström
Toisin kuin useimmat muut yrittäjät ja yritysjohtajat, joille Lapuan liikkeen saavutukset kommunismin kukistamisessa riittivät, Forsström ilmaisi sittemminkin varsin radikaaleja poliittisia käsityksiä. Forsström luonnehti 1940-luvun alussa yritystään Lohjan Kalkkitehdas Oy:tä peräti ”kansallissosialistisena pienoisyhdyskuntana keskellä liberaalidemokraattista järjestelmää”. Virkkalan kalkki- ja sementtitehdas
Kesällä 1897 ryhdyttiin rakentamaan ensimmäistä kalkkiuunia. Pystykuilu-uunin piirustukset ostettiin holsteinilaiselta insinööriltä Johan Henrik Schüttiltä. Uuni poikkesi muista Suomeen tuolloin rakennetuista kuilu-uuneista niin muodoltaan kuin rakenteeltaan. Uunia lämmitettiin kahden vastakkaisen tulisijan avulla tyypillisen neljän sijaan.