Kuka perusti Ranskan kansalliskirjaston?
Ranskan kansalliskirjasto
Rakennustyöt alkoivat vuonna 1991 ja kestivät aina vuoteen 1996 saakka. Työolosuhteet olivat hyvin hankalat ja vaikeat. Vuoden 1994 alussa, töiden edistymisen myötä, BN (Kansalliskirjasto) ja EPBF sulautuivat yhteen ja muuttuivat Ranskan kansalliskirjastoksi ("Bibliothèque nationale de France"). Vuonna 1995 presidentti François Mitterrand vihki uuden kirjaston käyttöön, vaikka sitä ei vielä avattu yleisölle. Seuraava tasavallan presidentti Jacques Chirac johti kirjaston avaamista suurelle yleisölle 20. joulukuuta 1996. Samassa tilaisuudessa hän antoi uudelle rakennukselle edeltäjänsä François Mitterrandin nimen. Varsinaisesti tutkijoille tarkoitettu alempi kerros saatiin avatuksi kuitenkin vasta 25. lokakuuta 1998, kun kaikki aineisto Richelieukadun vanhasta päärakennuksesta oli saatu siirretyksi. Ranskan kansalliskirjasto
Ranskan kansalliskirjasto on perimätiedon mukaan saanut alkunsa kuningas Kaarle V Viisaan kirjastosta. Kirjastolla on takanaan monipuolinen ja rikas historia, joka on saanut sysäyksiä niin teknisestä kehityksestä kuin myös poliittisesta päätöksenteosta ja ulkoisista tapahtumista. Historia jakautuu kolmeen merkittävään osaan, joista viimeisin ja kaikkein lyhin on ollut suurimman muutoksen aikaa.
Itävallan kansalliskirjasto
Itävallan kansalliskirjasto () on Itävallan kansalliskirjasto, jonka päätoimipiste sijaitsee Wienissä. Nykyinen kansalliskirjasto nähdään keisarillisen hovikirjaston (kaiserliche Hofbibliothek) toiminnan jatkajana. Ensimmäinen keisarillisen hovin kirjastonhoitaja aloitti työnsä vuonna 1575, jota voidaan pitää kansalliskirjaston syntyaikana. Vanhin paikallinen teos on vuodelta 1368, ja on pappi Johannes von Troppaun käsin ruhtinas Albrecht III:lle kirjoittama evankeliumikirja. Henri Labrouste
Labrousten kuuluisimmat rakennukset ovat Bibliothèque Sainte-Geneviève Pariisin Panthéonin aukiolla (1838–1850) sekä Ranskan kansalliskirjaston Richelieukadun lukusali (1858–1868), joissa molemmissa hän käytti taidokkaasti valurautaisia rakennusosia. Ranskan kansalliskirjasto
Lehdistö on ottanut esille myös joitakin erityispiirteitä, jotka tosin ovat ehkä liioiteltuja, mutta ovat kuitenkin luonteeltaan sellaisia, että ne herättävät pilkkaa ja suuttumusta. Merkittävimpiä ovat olleet esimerkiksi palohälytysjärjestelmän toimimattomuus, sillä vuonna 1997 järjestelmä kasteli eräitä varasto-osastoja. Lehdistössä riepoteltiin vuonna 2004 erään kirjaston konservaattorin tekemiä kirjavarkauksia, joista tekijä on sittemmin saanut tuomionsa. Viimeisin skandaali (vuonna 2005) on ollut kirjaston kokoelmien runsas asbesti. Ranskan kansalliskirjasto
Aurinkokuninkaan aikakausi oli Kuninkaallisen kirjaston suurta kehityskautta. Tuona aikana tapahtui useita uudistuksia. Kirjasto muutti Pariisissa Viviennekadulle, joka oli lähellä Richelieu-rakennusta eli yhtä kirjaston nykyisistä sijoituspaikoista. Kirjastoon sijoitettiin useita yksityiskokoelmia, esimerkiksi Gaston Orléansin kirjasto sekä Michel de Maroillesin ja Loménie de Briennen kirjastot. Kirjasto otti vastaan grafiikkaa ja painettua musiikkia. Nicolas Clément loi kirjastolle luokittelujärjestelmän, joka oli käytössä aina vuoteen 1996 saakka. Lisäksi kirjasto avautui yleisön käytettäväksi vuonna 1692. Marokon kansalliskirjasto
Kirjasto perustettiin vuonna 1924 nimellä "Bibliothèque Générale", ja se avattiin yleisölle 1. marraskuuta 1926 annetulla asetuksella. Kirjaston nimi muutettiin nykymuotoonsa vuonna 2003. Kansalliskirjaston uudisrakennus vihittiin käyttöön 15. lokakuuta 2008. Nicolas de Condorcet
Marie Jean Antoine Nicolas de Caritat, Condorcet'n markiisi (17. syyskuuta 1743 Ribemont – 28. maaliskuuta 1794 Bourg-la-Reine) oli ranskalainen filosofi ja matemaatikko sekä aikainen valtio-opillinen tieteilijä, joka muun muassa kehitti Condorcet'n vaalitavan. Hän oli vuodesta 1769 Ranskan tiedeakatemian jäsen.
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Condorcet oli lakiasäätävän kansalliskokouksen ja kansalliskonventin jäsen. Hän kannatti vallankumousta, ja hänen näkemyksensä olivat usein yhteneviä girondistien kanssa. Condorcet vangittiin terrorin aikana ja hänet löydettiin kuolleena vankisellistään. Kyseessä lienee ollut itsemurha. Ranskan kansalliskirjasto
Tolbiacin korttelissa sijaitsee François Mitterrand -kirjasto, jota kutsutaan myös "Suureksi kirjastoksi" ("Très grande bibliothèque"). Rakennus sijaitsee 7,5 hehtaarin suuruisella tontilla, ja sen pohjapinta-ala on kuusi hehtaaria. Kirjaston suunnitteli arkkitehti Dominique Perrault. Näkyvintä kirjastossa ovat neljä 79 metrin korkuista, avoimen kirjan muotoista tornia alueen kussakin kulmassa ja valtaisa puita kasvava sisäpiha. Jokaisella tornilla on oma, siellä säilytettävää aineistoa kuvaava nimensä:Koko rakennuksen sydämessä on yleisöltä suljettu puutarha, jonka pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Puutarha on sisääntulokerroksen kohdalla, ja rakennuksen pohjakerrosta kutsutaan nimellä rez-de-jardin eli puutarhakerros. Tämän kerroksen alapuolella on vielä kaksi maanalaista kerrosta, jotka on varattu kirjaston sisäiselle autoliikenteelle ja esimerkiksi vapaakappaleita tuoville ajoneuvoille. Koko rakennettu lattiapinta-ala ilman puutarhaa on 290 000 neliömetriä. Ranskan akatemia
Perustajana kardinaali Richelieu julistautui akatemian suojelijaksi ja oli sitä kuolemaansa saakka. Hänen jälkensä tehtävää hoiti kansleri Séguier, kunnes kuningas Ludvig XIV otti tehtävän haltuunsa. Tästä lähtien Ranskan valtionpäämies on ollut akatemian suojelija. Ranskan kansalliskirjasto
Arkkitehti Luigi Visconti, joka oli kirjaston palkkalistoilla 1800-luvun alkupuolella, joutui tyytymään vähäisiin muutoksiin, vaikka hänellä oli kunnianhimoisiakin suunnitelmia. Kirjastossa kävi koko ajan enemmän tutkijoita ja muita käyttäjiä Richelieukadulle rakennetuissa rakennuksissa, jotka arkkitehti Henri Labrouste suunnitteli vuonna 1868. Tässä vaiheessa tehty kokeilu kirjaston jakamisesta erillisiin tutkija- ja yleisösaleihin enteili nykyistä tilannetta uudessa François Mitterrand -kirjastossa, jossa on selkeä jako pohjakerroksen ja ylemmän kerroksen tiloihin. Vuosisadan loppupuolella koettiin merkittävä tapahtuma, kun kirjasto alkoi julkaista painotuotteiden teosluetteloa. Ajatuksen alullepanija oli Léopold Delisle, mutta työ vaati lähes vuosisadan, sillä se valmistui vasta vuonna 1981. Cinémathèque française
Järjestö perustettiin vuonna 1938. Sitä olivat perustamassa Henri Langlois, elokuvantekijä Georges Franju ja elokuvateoreetikko Jean Mitry, jotka olivat huolissaan Ranskassa tehdyistä elokuvista, joita natsit olivat aikeissa tuhota. Arkisto sijaitsi pitkään Palais de Chaillot'ssa, mutta se muutti vuonna 2005 Pariisin 12. arronissementtiin Frank Gehryn suunnittelemaan modernia arkkitehtuuria edustavaan rakennukseen. Vuonna 1994 valmistuneessa rakennuksessa toimi sitä ennen Yhdysvaltain kulttuuri-insituutti ("American Center"). Modernistinen rakennus muodostuu useista kallistuvista, liukuvista ja yhtenäisen muodon rikkovista osista. Talon seinät on verhoiltu vaalealla hiekkakivellä. Pariisin Turgenev-kirjasto
Talousvaikeuksista huolimatta kirjaston kokoelmat karttuivat. Vuonna 1900 kirjastossa oli 3 500 nidettä, vuonna 1913 niitä oli 17 000, vuonna 1925 niteitä oli 50 000 ja 1937 jo 100 000. Lokakuun vallankumouksen jälkeen kirjastosta tuli valkoisen emigranttikulttuurin tärkein keskus. Kirjasto sai 1937 upeat tilat 1700-luvulta peräisin olevasta talosta, Hôtel Colbert -nimisestä palatsista Rue de la Bûcheriella. Kirjastossa oli arvokkaita harvinaisuuksia, kuten Voltairen, François de La Rochefoucauldin, Nikolai Karamzinin ensipainoksia ja Iivana Julman lakikokoelma (Vasili Tatištševin kommentein). Museoarkkitehtuuri
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen kansallismuseoaate levisi ympäri Eurooppaa ja museoarkkitehtuurin painopiste siirtyi Saksaan. Ranskalainen Jean-Nicolas-Louis Durand oli vielä 1800-luvun alussa kirjoittanut teoksessaan "Précis des leçons" standardeja useille rakennustyypeille. Hänen museomallissaan oli neljä siipeä neliönmuotisessa rakennelmassa, jonka keskellä oli kreikkalaisen ristin muotoisen käytävät ja keskusrotunda. Jokaiseen siipeen oli oma sisäänkäyntinsä, jota edelsi pitkä portiikki.
Karl Friedrich Schinkelin Berliiniin suunnittelema Altes Museum (1830) oli pitkään monien museorakennusten esikuva. Se sijaitsee kaupungissa keskeisellä paikalla, ja se on kaksikerroksinen julkisivultaan avoin monumentaalirakennus. Sen julkisivua koristaa rakennusten mittainen pylväiden kannattama avoin halli. Toinen merkittävä saksalainen museo on samana vuonna valmistunut, Leo von Klenzen suunnittelema temppelimäinen Glyptoteekki. Pelkistetyn ja ulospäin suljetun rakennuksen tilat on ryhmitelty keskellä sijaitsevan valopihan ympärille. Klenze muutti Glyptoteekin suunnitelmaa useaan kertaan ja päätyi lopulta Durandin malliin, vaikkakin ilman kreikkalaista ristiä ja keskusrotundaa. Altes Museumin tavoin Glyptoteekki on ollut usean museorakennuksen esikuva. Ranska
Ranskan akatemia on maailman kuuluisin akatemia ja monien muiden akatemioiden esikuva. Sen perusti 1600-luvulla kardinaali Richelieu. Pierre Dupuy
Dupuy syntyi Agenissa, Lot-et-Garonnessa, Akvitaniassa, Ranskassa. Vuonna 1615 Pariisin "parlementin" ensimmäinen puheenjohtaja Mathieu Molé antoi hänen tehtäväkseen inventoida käsikirjoitukset, jotka tunnettiin nimellä "Trésor des diaries". Työ kesti 11 vuotta. Inventaari on talletettuna Ranskan kansalliskirjastoon ja puhtaaksikirjoitetut tekstit arkistoihin Pariisiin, Lontooseen ja muualle. Ranskan lakiasäätävä kansalliskokous
Tärkein lakiasäätävän kansalliskokouksen aikana tehty päätös oli 20. huhtikuuta 1792 annettu sodanjulistus Itävallalle, mikä oli girondistien äänekkäästi ajama hanke. Kansalliskokous ajautui konfliktiin kuningas Ludvig XVI:n kanssa, sillä kuningas käytti toistuvasta veto-oikeuttaan jarruttaakseen kansalliskokouksen säätämiä lakeja, erityisesti sellaisia, jotka oli tarkoitettu rojalistiemigranttien ja niskuroivan papiston rankaisemiseen. Ludvig XVI:n ja monarkian epäsuosio johti Pariisissa 10. elokuuta 1792 puhjenneeseen kansannousuun, jonka yhteydessä kansanjoukot ja kapinalliset sotilaat pakottivat kansalliskokouksen panemaan kuninkaan viralta ja kutsumaan koolle uuden perustuslakia säätävän kansalliskokouksen. Kansalliskokous määräsi seuraajansa, kansalliskonventin, valittavaksi miesten yleisellä äänioikeudella aiemman tuloihin sidotun äänioikeuden sijaan. Lakisäätävä kansalliskokous piti viimeisen istuntonsa 20. syyskuuta 1792. Kansalliskonventti aloitti toimintansa samana päivänä ja julisti kaksi päivää myöhemmin ensimmäisen tasavallan perustetuksi. Ranskan kansalliskirjasto
BnF kokoaa kirjat ja kaikki muut painotuotteet, mutta sarjakuvien vapaakappaleoikeus on annettu Kansalliselle sarjakuva- ja kuvainstituutille ("Centre national de la bande dessinée et de l'image" (CNBDI)), joka sijaitsee Angoulêmen kaupungissa. Juho Pynninen
Pynninen perusti itse suomalaisen lainakirjaston Viipuriin vuonna 1846, painatti luettelon kirjaston noin 200 kirjasta ja hoiti kirjastoa. Se toimi varsin vilkkaasti vuoteen 1861 saakka, jolloin Viipuriin perustettiin kaupunginkirjasto. Vaikka ilmeisesti Torniossa ja Liperissä oli ollut jo hieman aiemmin vastaavia kirjastoja, Pynnisen kirjoitukset saivat ajatuksen pitäjänkirjastoista leviämään. Häntä pidetäänkin kansankirjastojen isänä Suomessa. Kansanvalistusseura muisti Pynnisen työtä perustamalla 1894 hänen nimeään kantavan rahaston kirjastojen avustamiseksi. Ranskan akatemia
Ranskan akatemia () perustettiin vuonna 1635 kardinaali Richelieun aloitteesta huolehtimaan ranskan kielestä. Akatemia on yksi Ranskan vanhimmista edelleen toimivista instituuteista. Sen muodostavat 40 eliniäksi valittua jäsentä, joita kutsutaan kuolemattomiksi ("Les Immortels"). Nepalin kansalliskirjasto
Nepalin hallitus perusti kansalliskirjaston tammikuussa 1957. Kirjaston ydinkokoelman muodosti alkuvaiheessa vuonna 1956 hankittu, kuninkaan neuvonantajana toimineen Rajguru Hem Raj Pandeyn kirjaston aineisto. Kokoelma siirrettiin Singha Durbariin, Rana-suvun hallitsijoiden kaudella valmistuneen palatsikokonaisuuden tiloihin ja yhdistettiin siellä jo aiemmin sijainneen kirjaston (Central Secretariat Library) kanssa. Kokoelmaan kuului tässä vaiheessa 34 292 kirjaa ja sarjajulkaisua. Belgian kuninkaallinen kirjasto
Kirjaston synty ajoittuu Burgundin herttuoiden henkilökohtaiseen kirjastoon 1300- ja 1400-lukujen vaihteen tienoilla. Filip III Hyvän kuoleman aikoihin 1467 kirjastossa oli 900 nidettä. Vuonna 1559 Espanjan Filip II antoi kirjastolle nimeksi Kuninkaallinen kirjasto. Kirjaston avasi yleisölle 1772 Itävallan Alankomaiden (nyk. lähinnä Belgia) kuvernööri Karl Alexander Lothringen. Kirjastoa rikastuttivat useat 1800-luvun yksityiset kokoelmalahjoitukset, erityisesti Van Hultemin ja Fétisin kokoelmat. Ranskan kansalliskirjasto
Kun kirjastoon tulevien teosten ja muun materiaalin virta vain voimistui ja paikat olivat käyneet ahtaiksi yleisön ja käyttäjien vastaanottamiseksi, suunnitelmat uudesta kirjastosta etenivät. Merkittävin oli arkkitehti Étienne-Louis Boulléen suunnitelma uudeksi kirjastoksi vuodelta 1785. Karjalan tasavallan kansalliskirjasto
Ensimmäinen yleinen kirjasto perustettiin Petroskoihin 15. lokakuuta 1833. Toiminta saavutti kuitenkin vain pienen osan väestöstä. Vuonna 1865 kokoelmaan kuului 887 kirjaa ja niitä luki 105 henkeä. Vuonna 1872 kokoelma sisälsi 1047 teosta; kirjasto oli nimetty kaupungissa vierailleen ja kirjastolle 300 ruplaa lahjoittaneen suuriruhtinaan mukaan Aleksein kirjastoksi. Togon kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto on perustettu virallisesti vuonna 1969, mutta jo 12. lokakuuta 1933 maahan oli perustettu Togon keskuskirjasto ("Bibliothèque Centrale du Togo"), josta kansalliskirjaston ja -arkiston toiminnan perusteet voidaan välivaiheiden kautta johtaa. Kansalliskirjaston perustamisen jälkeen esimerkiksi Unesco on arvionut maan kirjastoverkon tilaa (muun muassa vuonna 1977). Kirjasto kohtasi haasteita vapaakappaleoikeuden käynnistämisessä. Henri Langlois
Langlois loi Ranskan elokuva-arkiston pohjan hankkimalla kourallisen filmejä yksityisin varoin. Sittemmin hänen kokoelmansa kasvoi tuhansien nimikkeiden suuruiseksi, ja Ranskan valtio alkoi rahoittaa hanketta. Libanonin kansalliskirjasto
Libanonin kansalliskirjasto () on vuonna 1921 perustettu Libanonin kansalliskirjasto, joka toimii Beirutissa. Kirjaston toiminta kärsi merkittävästi vuosien 1975–1991 sotatoimista Libanonissa. Kirjasto suljettiin vuonna 1979 Libanonin hallituksen päätöksellä ja muutamaa vuotta myöhemmin kokoelmat varastoitiin. Vuonna 1999 käynnistettiin jälleenrakennus- ja kunnostushanke, jonka tarkoituksena on ollut palauttaa kansalliskirjasto kansakuntaa palvelevaksi kulttuurilaitokseksi. Uzbekistanin kansalliskirjasto
Toisen maailmansodan aikana kirjasto toimi väistöpaikkana useille tieteilijälle ja taiteilijalle. Valtionkirjasto nimettiin vuonna 1948 runoilija Ališer Navoin mukaan. Samana vuonna avattiin uusi kolmikerroksinen kirjastorakennus, jossa oli 350-paikkainen lukusali. Lisäksi perustettiin harvinaisten ja vanhojen julkaisujen kokoelma, johon liitettiin 2 000 teosta. Sittemmin tämä kokoelma on kasvanut yli 16 000 teoksen laajuiseksi. Pierre Séguier
Henri-Charles de Coislin luovutti Saint-Germainin apottiluostarille Séguierin rikkaan ja monipuolisen kirjaston, jonka hän oli testamentilla tältä saanut. Tämän kirjaston teokset kerättiin vuoden 1793 jälkeen Ranskan kansalliskirjaston kokoelmiin. Toinen osa Séguierin asiakirjoista on tallennettu Eremitaašin museoon Pietariin. Ranskan kansalliskirjasto
Tolbiacin kokoelmat käsittävät vapaan pääsyn kokoelmat sekä suljetun kokoelman, ja niille on varattu yhteensä 385 hyllykilometriä. Vapaan käyttöoikeuden kokoelmat, jotka sijaitsevat ylemmässä ja alemmassa puutarhakerroksessa, sisältävät 575 000 nidettä, ja niihin mahtuu kaiken kaikkiaan 700 000 nidettä. Lähes kaikissa kirjaston kokoelmissa on kansalliskokoelman aineistoa. Suurimmat kansalliskokoelman tallentajat ovat neljä painotuotteiden osastoa ja lehtiosasto, jotka tallentavat kansallisperintöä aina 1500-luvulta nykyhetkeen saakka. Näistä muodostuvat noin 10 miljoonan kirjan sekä 350 000 eri nimikkeellä olevan lehden kokoelmat. Lehdistä 32 000 on yhä ilmestyviä ranskalaisia tai ulkomaisia lehtiä. Painotuotteiden lisäksi kirjastossa on merkittävä kokoelma mikrofilmejä. Niitä on 76 000 kappaletta esimerkiksi lehdistä ja suurikokoisista kirjoista sekä 950 000 mikrokorttia eri teoksista, kuten opinnäytteistä. Ranskan kansalliskirjasto
Kuningas Frans I perusti uuden oman kirjastonsa Fontainebleaun linnaan, ja muutaman vuoden ajan maassa oli kaksi kuninkaan kirjastoa. Vuonna 1544 Bloisin kuninkaan kirjasto siirrettiin Fontainebleaun linnan kirjaston yhteyteen. Vuonna 1537 juuri Frans I määräsi yleisen vapaakappaleoikeuden kirjastolleen. Tämä määräys rikastutti merkittävästi kirjaston kokoelmia. Unkarin kansalliskirjasto
Kirjasto erotettiin kansallismuseosta 1949. Siitä tuli jälleen oma organisaationsa, ja se nimettiin perustajansa Ferenc Széchényin mukaan. Kirjasto muutti 1985 Budan linnan vuosina 1890–1902 valmistuneeseen F-siipeen, jonka olivat suunnitelleet Alajos Hauszmann ja Miklós Ybl. Kansallistyöhuoneet
Tyytymättömyys Ranskaa hallinneeseen kuningas Ludvig Filip I:een johti helmikuun vallankumoukseen helmikuussa 1848. Kuningas syrjäytettiin ja Ranska julistettiin tasavallaksi. Uuden tasavallan väliaikainen hallitus julisti 25. helmikuuta 1848 jokaisella ranskalaisella olevan oikeuden työhön. Jotta tämä oikeus voitaisiin toteuttaa joukkotyöttömyyden piinaamassa maassa, väliaikainen hallitus päätti 27. helmikuuta perustaa Pariisiin ja sen ympäristöön kansallistyöhuoneita, joissa työttömille tarjottaisiin työtä valtion palkkalaisina. Työhuonekokeilu päätettiin aloittaa Pariisista, jossa oli huomattavan paljon työttömiä, mutta sen laajentamista muuallekin Ranskaan suunniteltiin. Vatikaanin kirjasto
Vatikaanin kirjaston historia on perinteisesti jaettu viiteen aikakauteen:Vatikaanin kirjaston perusti Vatikaaniin paavi Nikolaus V vuonna 1448. Hän liitti tuolloin 350 edeltäjiltään perimäänsä kreikan, latinan ja heprean kielistä koodeksia omiin kokoelmiinsa ja laajoihin hankintoihinsa. Näihin kuului muun muassa Konstantinopolin keisarillisesta kirjastosta hankittuja käsikirjoituksia. Venäjän kansalliskirjasto
Kansalliskirjaston perusti Katariina Suuri vuonna 1795 Keisarilliseksi lainauskirjastoksi. Sen kokoelmien rungon muodostavat puolalais-liettualaisen Zaluskin kirjaston 250 000 kirjaa sekä Voltairen ja Denis Diderotin kokoelmat, jotka keisarinna oli ostanut heidän perikunniltaan. Kirjakokoelma karttui nopeasti, koska jokaisesta keisarillisella Venäjällä julkaistusta kirjasta piti lahjoittaa sinne yksi vapaakappale. Vuonna 1914 kirjastossa oli kolme miljoonaa kirjaa, 1970-luvulla siellä laskettiin olevan 17 miljoonaa kirjaa. Kiinan kansalliskirjasto
Kiinan kansalliskirjasto (; aiemmin myös nimellä "Pekingin kirjasto", lyhenne englanninkielisen nimen mukaan NLC) on usealla paikkakunnalla Kiinassa toimiva maan kansalliskirjasto. Kiinan kansalliskirjaston päätoimipiste sijaitsee Pekingissä. Kirjaston edeltäjä oli Qing-dynastian aikana vuonna 1909 perustettu "Pekingin keisarillinen kirjasto" () josta kehittyi kaupunginkirjasto. Kirjasto avasi ovensa yleisölle vuonna 1912. Vuonna 1931 kirjasto siirtyi nykyisin muinaisten kirjojen kirjastona toimivaan rakennukseen. Tästä muodostui 1930-luvulla Kiinan suurin kirjasto. Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen (1949) kirjastoa kutsuttiin pitkään "Pekingin kirjastoksi". Unkarin kansalliskirjasto
Kansalliskirjaston perustaja oli kreivi Ferenc Széchényi, joka etsi 1700-luvun lopulla unkarilaisia kirjoja Unkarista ja muualta maailmasta. Hän keräsi kirjat yhteen kokoelmaan, jonka lahjoitti Unkarin kansakunnalle 1802. Kaikkiaan Széchényin lahjoitukset käsittivät 15 000 kirjaa ja 2 000 käsikirjoitusta. Kansalliskirjasto avattiin Pestissä seuraavana vuonna. Uusi kirjasto herätti kansan isänmaallisuuden, ja se saikin seuraavina vuosina paljon yksityisiä lahjoituksia. Parlamentti päätti vuonna 1808 perustaa Unkarin kansallismuseon, johon myös kansalliskirjasto liitettiin. Helsingin kaupunginkirjasto
Helsingin kansankirjasto perustettiin 7. lokakuuta 1860. Aloitteen kirjaston perustamiseksi teki ja varat keräsi Helsingin Rouvasväenyhdistys ("Fruntimmersföreningen i Helsingfors"). Se oli 1800-luvulle tyypillinen yläluokkainen hyväntekeväisyysyhdistys, jonka toiminnan tavoitteena oli "kristillinen huolenpito kaupungin köyhimpien kansanluokkien naisista ja lapsista". Kirjaston avulla haluttiin sivistää työväkeä ja tarjota sille rakentavia vapaa-ajanviettotapoja. Kirjastohankkeen varsinaiset puuhamiehet olivat opettaja Helene Simelius sekä yhdistyksen sihteerit, kirjailija Zacharias Topelius ja professori Frans Ludvig Schauman. Pariisin Turgenev-kirjasto
Kirjaston perusti venäjänkielisiä emigrantteja varten narodnikkeihin kuulunut German Lopatin. Ajatuksena kirjaston perustamisessa oli luoda kirjavarasto ja siihen liittyvä keskus Ranskassa olevalle vallankumoukselliselle nuorisolle. Lopatinilla ei ollut varoja kirjaston perustamiseen, joten sen rahoitti pääasiassa kirjailija Ivan Turgenev, joka silloin asui Pariisissa. Uuden kirjaston perustana oli Turgenevin oma kirjasto. Ranskan kansalliskirjasto
Kirjaston käyttömenot ovat noin 104 miljoonaa euroa ja investointimenot noin 58 miljoonaa euroa. Käyttömenoista sopimuspalkkaisten toimenhaltijoiden osuus on 41 miljoonaa euroa, mutta valtio maksaa vakinaisten viranhaltijoiden palkat. Investointimenoista 18 miljoonaa euroa kohdistuu rakennuksiin ja 15 miljoonaa euroa kokoelmien kartuttamiseen. Kirjahankinnat kuuluvat kansalliskirjastossa investointimenoihin, koska ne on tarkoitettu pitkäaikaiseen säilytykseen. Kirjastoissa, joissa kirjojen kierto on nopeampaa, ne kuuluvat käyttömenoihin. Sveitsin kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1895 ja se toimi aluksi neljän huoneen asuinnossa Bernin kantakaupungissa. Vuonna 1899 kirjasto muutti avarampiin tiloihin ja kirjasto avattiin kaikkien sveitsiläisten käyttöön. Nykyinen, Sveitsin ainoa "Neuen Bauens" -tyyliä edustava kirjastorakennus rakennettiin vuosina 1927–1931. Rakennusta on laajennettu yhteensä 11 800 neliömetrillä: ensin vuosina 1994–1997 itäisellä ja sitten vuosina 2005–2009 läntisellä rakennuksella. Näillä saatiin noin 140 000 hyllymetrin säilytystilat. Tilojen on suunniteltu riittävän vuoden 2038 tienoille. Makedonian kansalliskirjasto
Kirjasto on nimetty pyhimysten Kyrillos ja Methodios oppilaan, kyrillistä aakkostoa kehittäneen Pyhän Klement Ohridialaisen (830-916, ) mukaan. Hän vaikutti Ohridin kaupungissa ja perusti siellä Makedonian ensimmäisen luostarikirjaston Pyhän Panteleimonin luostariin. Ranskan kansalliskirjasto
François Mitterrand ilmoitti Ranskan kansallispäivänä 14. heinäkuuta 1988: ”"...yhden maailman suurimman ja moderneimman kirjaston rakentaminen ja sisustaminen... (sen) tulee kattaa kaikki tietämyksen alueet, olla kaikkien käytettävissä, tulee käyttää tiedon välittämiseen kaikkein moderneinta tekniikkaa, olla käytettävissä myös etäältä ja joka on yhteydessä muihin eurooppalaisiin kirjastoihin."” British Library
Kirjastoa perustettaessa aineistokokoelman keskeisen osan muodosti British Museumin kirjasto-osastojen (vuonna 1753 perustettu Department of Printed Books) aineisto. Museon kirjakokoelma oli kattava ja esimerkiksi Leninin (1900-luvun alussa, käyttäen salanimeä Jacob Richter) kerrotaan todenneen sen sisältäneen kattavamman kokoelman venäläistä kirjallisuutta kuin Moskovan ja Pietarin tuolloiset kirjastot. Muita merkittäviä aineistolähteitä olivat Britannan patenttitoimiston kirjasto (1855-, vuodesta 1962- nimellä National Library of Science and Invention), kansallinen keskuskirjasto (National Central Library 1916-) ja National Lending Library for Science and Technology (NLLST, 1961- Boston Spa, Yorkshire). Viimeksi mainittu on vuodesta 1985 tunnettu nimellä the British Library Document Supply Centre, ja se toimittaa kopioita aikakauslehdistä, kirjoista, kokousjulkaisuista ja raporteista maailmanlaajuisesti. Pyyntöjä tulee vuosittain noin 4 miljoonaa. Gallimard
Gallimard on merkittävin ranskalainen kirjankustantamo, jonka perusti 1911 Gaston Gallimard ja jota johtaa Antoine Gallimard. Kustantamon alkuperäinen nimi oli Les Éditions de la Nouvelle revue française (nrf), ja lyhenne nrf esiintyy yhä joskus kirjojen kansissa. Nimi viittaa kustantamon julkaisemaan Nouvelle Revue Française -kirjallisuuslehteen. Ranskan kansalliskirjasto
Kirjasto on myös kustannustalo. Se julkaisee luetteloita kokoelmistaan, näyttelyesitteitä sekä aiemmin julkaisemattomia dokumentteja. Jotkut julkaisuista toteutetaan yhteistyössä yksityisten kustannustalojen kanssa. Kilderik I
Espanjan Alankomaiden tuolloinen kuvernööri Leopold William innostui löydöstä Brysselissä ja sai Jean-Jacques Chifflet'n julkaisemaan tiedot latinaksi 1755 teoksena: "Anastasis Childerici I Francorum regis, sive thesaurus sepulchralis Tornaci Neviorum effossus et commentario illustratus". Samalla Leopod William siirsi löydöt Wieniin Habsburgeille, jotka puolestaan lahjoittivat ne Ranskan kuninkaalle Ludvig XIV:lle. Tämä ei kuitenkaan osannut arvostaa lahjaa, vaan ne hautautuivat Louvren kirjastoon, jonka kokoelmista tuli Ranskan kansalliskirjasto vallankumouksen myötä. Napoleon kuitenkin innostui Kilderikin haudan löydöistä ja teki mehiläisestä keisarikunnan tunnuksen Ranskan liljan ("fleur-de-lys") sijasta. Ranskan kansalliskirjasto
Toisen maailmansodan jälkeen Kansalliskirjaston keskeisin työsarka on ollut yhteistyö muiden ranskalaisten kirjastojen kanssa (yhteinen aikakaus- ja sanomalehtien luettelointi) sekä konservointi, jossa on ollut apuna mikrofilmaus. Jatkuva tilanpuute pakotti rakentamaan toisen kirjavaraston Versaillesiin sekä vuonna 1964 Louvoiskadulle musiikkikirjaston, johon sijoitettiin myös äänitallenteet. Vuonna 1976 muodostettiin uusia osastoja: näyttämötaiteen osasto, virallisten julkaisujen osasto ja kansallinen äänitearkisto. Ensimmäiset automatisointikokeilut tehtiin jo 1960-luvun lopulla ensiksi aikakausjulkaisujen ja vapaakappaleiden rekisteröinnin suhteen. Nämä kokeilut johtivat tietokantojen BN Opale sekä nykyisen BN Opale Plus kehittämiseen 1980-luvun lopulla. Vuonna 1981 kirjaston valvonta siirrettiin Ranskan opetusministeriöltä maan kulttuuriministeriölle. Pierre Claude François Daunou
Vuonna 1792 Danou valittiin kansalliskonventtiin, jossa hän muun muassa äänesti Ludvig XVI:n kuolemantuomiota vastaan ja joutui girondisti-suhteidensa vuoksi vankilaan. Myöhemmin hän oli yksi tärkeimmistä Ranskan vuoden III perustuslain kirjoittajista, valittiin viidensadan neuvostoon ja toimi useaan otteeseen sen puhemiehenä. Danou oli luomassa Ranskan instituuttia, jonka rakenteen hän suunnitteli. 1800-luvulla hän toimi keisarikunnan arkistonhoitajana. Vuodesta 1819 alkaen hän hoiti 1530 perustetun Collège de Francen historian ja estetiikan professuuria. Algerian kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1835. Nykyinen kirjastorakennus on 1950-luvulta. Jean Clair
Jean Clair (oik. Gérard Régnier, s. 20. lokakuuta 1940 Pariisi) on ranskalainen kansallisperintöä vaalivan viraston johtaja, kirjailija, esseisti, usein esiintyvä poleemikko ja taidehistoroitsija. Hän toimi myös Musée Picasson johtajana. Hän on ollut Ranskan akatemian jäsen toukokuusta 2008 lähtien. Alankomaiden kansalliskirjasto
Alankomaiden kansalliskirjasto eli Alankomaiden kuninkaallinen kirjasto (, "kuninkaallinen kirjasto", KB) on Haagissa toimiva, vuonna 1798 perustettu Alankomaiden kansalliskirjasto. Se sai hallinnollisesti itsenäisen aseman (välillisen julkishallinnon toimija) elokuussa 1993. Ranskan kansalliskirjasto
Audiovisuaalinen osasto on perintöä entisestä Kansallisesta äänitearkistosta ("Phonothèque nationale"). Se on myös osa kansalliskokoelmaa, mutta se on yksityisten luoma. Audiovisuaalisissa kokoelmissa on noin 900 000 äänitedokumenttia, 90 000 videointia, 250 000 digitoitua kuvaa sekä 50 000 multimediadokumenttia. Klassismi
Klassismin keskusmaaksi nousi Ranska. Vaikka Pariisi oli kirjallisuuden ja tieteen keskus, vuonna 1635 perustetulla Ranskan akatemialla oli suuri valta kirjallisuusinstituutiossa, sillä sen 40 asiantuntijaa valvoivat kirjallista tuotantoa tarkastamalla, että teosten sisältö oli sopivaa. Keskustelupiiristä kehittyneen Akatemian perusperiaatteena oli vaalia kulttuuria ja hyvää makua.. Ranskan akatemia kokosi ranskan kielen suuren sanakirjan, joka ilmestyi vuonna 1694. Sanakirjasta pystyi tarkistamaan, mikä sana oli hyväksytty osaksi sivistynyttä puhekieltä. Kaikki klassismin ajan merkittävät kirjailijat eivät olleet sopivia jäseniä Ranskan akatemiaan. Esimerkiksi Molièrea ei voitu valita akatemiaan, koska hän toimi myös näyttelijänä, joka oli halveksittu ammatti. Ranskan akatemian jäsenillä, tärkeimpänä Nicolas Boileaunilla, oli keskeinen vaikutus klassismin ajan kirjallisuuteen. 
Ranskan klassismin draamassa noudatettiin niin kutsuttua kolmen ykseyden sääntöä, jonka klassismin teoreetikot löysivät Aristoteleen runousopista. Aristoteleen määritelmän mukaan draaman tulee olla kokonainen, loppuun suoritettu ja pituudeltaan rajoitettu. Toiminnan, ajan ja paikan ykseydet liittyivät draaman muotoon. Kolmen ykseyden sääntö oli klassismin ajan kirjoittajille suunnattu normi, jonka tavoitteena oli saavuttaa näytelmän keinoin mahdollisimman pitkälle viety todenmukaisuus eli eräänlainen draamallinen realismi. Egyptin kansalliskirjasto ja -arkisto
Dar-al-Kutab perustettiin Rifa’a at-Tahtawin (1801-1872) ehdotuksesta vuonna 1870, ja se oli Lähi-Idän ensimmäinen kansalliskirjasto. Kirjaston kokoelmat kerättiin useasta lähteestä; mukaan otettiin myös kartta-aineistoa ja alan instrumentaatiota. Kirjaston kansallisaarteeksi luokiteltu käsikirjoituskokoelmaan kerättiin koraanin käsikirjoituksia sekä arabian-, persian- ja turkinkielisiä käsikirjoituksia moskeijoista, hallituksen virastoista ja lahjoituksina. Filippiinien kansalliskirjasto
Kansalliskirjaston perustana on 12. elokuuta 1887 Manilaan perustettu Filippiinien kuninkaallinen museo-kirjasto ("Royal Museo-Biblioteca de Filipinas"). Maaliskuussa 1901 annettu asetus loi pohjan maan yleisille kirjastoille. Kesäkuussa 1908 perustettiin "Philippine Public Library", joka uudelleennimettiin seuraavana vuonna ("Philippine Library"). Tammikuun 31. päivänä 1918 Tämä kirjasto yhdistettiin kahden muun viraston kanssa (Executive Bureau’s Division of Archives, Patents, Copyrights and Trademarks, ja Law Library of the Philippine Assembly), ja näin syntyi Filippiinien kirjasto- ja museolaitos ("Philippine Library and Museum", PLM). Vuosikymmen myöhemmin (7. joulukuuta 1928) PLM jaettiin kansalliskirjastoksi ja kansallismuseoksi ("National Library" ja National Museum). Vuonna 1947 kansalliskirjasto uudelleenorganisoitiin ja sai nimekseen "Bureau of Public Libraries". Tämä virasto uudelleennimettiin 18. kesäkuuta 1964 jälleen kansalliskirjastoksi ("The National Library"). Ja 13. toukokuuta 2010 se uudelleennimettiin Filippiinien kansalliskirjastoksi ("the National Library of the Philippines"). Pierre Larousse
Pierre Athanase Larousse (23. lokakuuta 1817 – 3. tammikuuta 1875) oli ranskalainen kielitieteilijä, leksikografi, ensyklopedisti ja kirjankustantaja. Hän laati ja julkaisi monia 1800-luvun oppi- ja tietokirjoja, joista laajin oli 15-osainen "Grand dictionnaire universel du XIXe siècle" (1866–1876). Se oli aiempia ensyklopedioita yleiskäyttöisempi ja vähemmän tieteellinen sanakirjan ja tietosanakirjan yhdistelmä, joka sisälsi lyhyitä sananselityksiä mutta myös laajempaa tietoa henkilöistä, historiasta ja maantieteestä. Kansankirjasto
Kansanvalistusseuran toimikunta ja vuodesta 1893 seuran kirjastovaliokunta toimivat kansankirjastotyön johdossa vuoteen 1910 saakka, jolloin Suomen Kirjastoseura syntyi. Senkin jälkeen Kansanvalistusseura oli johdon toiminnassa mukana Valtion Kirjastotoimiston perustamiseen asti vuonna 1922. Montenegron kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto on nimetty ruhtinas Đurađ Crnojevićin mukaan, joka oli Zetan ruhtinaskunnan hallitsija muutaman vuoden ajan 1400-luvun lopulla ennen ottomaanien aikaa. Hän perusti Kaakkois-Euroopan ensimmäisen, vuosina 1493–1496 Cetinjessä toimineen kirjapainon (Crnojevićien kirjapaino), jonka ensimmäinen kirja (inkunaabeli) valmistui vuonna 1494. Ranskan kansalliskirjasto
Muutostyöt olivat huomattavasti vähäisempiä 1700-luvun jälkipuoliskolla ja aina 1800-luvun puoliväliin saakka. Toinen suurten muutostöiden vaihe alkoi Henri Labrousten myötä vuonna 1854. Hänen keskeisiä aikaansaannoksiaan ovat sisäpihan julkisivut sekä suurikokoinen ja mittava Labrouste-sali. Labroustea seurasi Jean-Louis Pascal vuonna 1916. Hän jatkoi suuren sisäpihan kunnostamista sekä rakennutti suuren ovaalisalin, joka vihittiin kuitenkin käyttöön vasta vuonna 1936. Kun Richelieu-korttelin rakentamismahdollisuudet oli käytetty, kirjasto laajeni myös naapurikortteleihin, joissa sijaitsee muun muassa vapaakappaletoimisto. Näistä tiloista luovuttiin kuitenkin uuden François Mitterrand -kirjaston valmistuttua. Jean-Baptiste Colbert
Yleistarkastajan viran pysyessä Colbertin keskeisimpänä tehtävä, hän oli myös kuninkaan hovin valtiosihteeri ("secrétaire d'État à la Maison du Roi"). Colbert oli vakuuttunut kaupan keskeisestä asemasta kansantaloudessa, ja sai kuninkaan suostumaan vuonna 1669 kauppalaivaston valtiosihteerin viran perustamiseen ja oli itse tämän viran ensimmäinen haltija. Kun Colbert lisäksi oli rakentamisen, taiteen ja käsityön yli-intendentti, hän käytännössä johti valtakunnan taiteellista toimintaa, joka oli tarkoitettu kuninkaallisten palatsien, eritoten Versaillesin kalustamiseen. Vuonna 1667 hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi, tuolille numero 24. Aluksi hän oli jyrkkä ja kaunopuheinen, pukeutui mustaan, oli valtion palveluksessa jo aamulla kello viisi ja Madame de Sévigné kutsui häntä ”Pohjoiseksi” ("Le Nord"). Ukrainan kansalliskirjasto
Kirjasto perustettiin 2. (15.) elokuuta 1918 Ukrainan valtion kansalliskirjastoksi. Vuonna 1988 se nimettiin V. I. Vernadskyin mukaan. Guinean kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1958. Kirjasto oli aluksi Institut Fondamental d'Afrique Noire:n osa. Kansalliskirjasto ei saanut juurikaan valtiollista rahoitusta, ja taantui 1960-luvun loppupuolella merkittävästi. Kirjasto toimi vuosia ilman valtion tukea, niukkojen ulkopuolisten lahjoitusrahotuksen turvin. Pierre Plantard
Pierre Athanase Marie Plantard (8. maaliskuuta 1920 – 3. helmikuuta 2000) oli ranskalainen harrastelijatoimittaja ja piirtäjä, itseoppinut hermetisti, mielestään "harmaa eminenssi", Siionin luostaria koskevien tarinoiden keksijä. Hän perusti ja rekisteröi "järjestön" Ranskassa, Annemassessa 1956. Perustettaessa järjestö julkaisi lehteä "C.I.R.C.U.I.T.", jossa kuvattiin tavoitteet: paikallisten vuokra-asuntojen ja niiden asukkaiden olosuhteiden parantaminen. 1960-luvulla Plantard loi upouuden historian samalle nimelle, ja tuolloin järjestö esiintyi merovingien sukujuurten ylläpitäjänä. Plantard itse kuvitteli olevansa Dagobert II:n jälkeläinen, laati väärennetyt sukutaulut ja vaihtoi sukunimekseen Plantard de Saint Clair. Ordre des Arts et des Lettres
Ordre des Arts et des Lettres () on Ranskan kunniamerkki, jonka perusti 2. toukokuuta 1957 Ranskan kulttuuriministeri André Malraux ja vahvisti osaksi kunniamerkkiä "Ordre National du Mérite" presidentti Charles de Gaulle vuonna 1963. Se on tunnustus merkittävistä taiteen ja kirjallisuuden saavutuksista tai näiden alojen tunnetuksi tekemisestä. Ranskan kansalliskirjasto
Lukuihin ei sisälly henkilökuntaa, joka työskentelee yksityisten yritysten palveluksessa, esimerkiksi kahviloissa tai vartijoina. Myöskään vakituisesti kirjastossa päivystävät palomiehet eivät kuulu henkilökuntaan. Ranskan kansalliskirjasto
Suoraan pääjohtajan alaisia toimistoja ovat: Katalonian kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto sai alkunsa vuonna 1907 alkujaan katalaanin instituutin (Institut d'Estudis Catalans) kirjastona. Vuonna 1914 kirjasto muutettiin julkiseksi tutkimuskirjastoksi ("Biblioteca de Catalunya"). Aiempi sairaalarakennus (Hospital de la Santa Creu) annettiin vuonna 1931 kirjaston käyttöön. Vuonna 1940 - sisällissodan päätyttyä ja Francon sotilashallinnon keskuskirjastoksi ("Biblioteca Central") nimeämä kirjasto avasi toimintonsa yleisölle uudessa osoitteessa. Kirjasto toimi tällä nimellä vuoteen 1973 saakka. Katalonian kansalliskrjaston aseman se sai vuonna 1981 Katalonian parlamentin päätöksellä. Ranskan kansalliskirjasto
François Mitterrand-kirjastossa perinteiset luettelot ovat käyneet harvinaisiksi, ja niitä on käytössä vain muutamissa lukusaleissa. Niihin on tallennettu erityisesti harvinaisten kirjojen kokoelmat, jotka sijaitsevat salissa Y, sekä ei-latinalaisin kirjaimin kirjoitettujen teosten kokoelmat, joiden sijoituspaikka on sali W, joista tosin osa on jo saatavissa Internetin luetteloiden välityksellä. Ranskan kansalliskirjasto
Kirjaston hallinnassa on osoitteessa rue de Richelieu 16 rakennus, joka on kirjaston hallinnon käytössä. Musiikkikirjasto sijaitsee vuonna 1964 rakennetussa rue Louvoisin rakennuksessa. Kokonaisuus Richelieu–Louvois käsittää lukusalit, varastomakasiinit sekä toimistoja. Richelieu-Louvoisissa on myös kolme näyttelysalia: Mazarine-galleria teemanäyttelyjä varten, valokuvagalleria, joka tunnetaan myös nimellä Mansart-galleria, sekä kirjaston krypta, jossa on pienimuotoisia näyttelyitä. Ranskan kansalliskirjasto
Ammattiliitot ovat arvostelleet kirjaston François Mitterrand -rakennusta ja yleensäkin kirjastoa hyvin paljon. Kirjastossa on puhjennut henkilöstön sisäisiä ristiriitoja, ja yhdestä niistä seurasi pitkä lakko melkein heti, kun alemman kerroksen tutkijasalit oli avattu. Lakon syynä olivat uuden kirjaston työskentelyolot. Erityisesti varastojen työntekijät valittivat melusta mutta myös siitä, että joutuivat työskentelemään ikkunattomassa tilassa. Toiseksi, varsinkin alemman tutkijakerroksen toiminnan alkuaikana käyttäjät syyttivät henkilökuntaa kirjaston toimimattomuudesta, mikä ei heidän mielestään ollut aina oikeutettua. Kirjastoa on arvosteltu myös pätkätyöläisten käyttämisestä sijaisia tarvittaessa. Montenegron kansalliskirjasto
Vuonna 1893 ruhtinas Nikola I päätti perustaa julkisen kirjaston Cetinjen kirjapainon 400-vuotisjuhlan yhteydessä. 1896 annettiin laki ruhtinaskunnan montenegrolaisesta kirjastosta, jonka tehtäväksi asetettiin kerätä kaikki Montenegroa käsittelevät teokset kielestä riippumatta sekä kirjat muista Jugoslavian alueen ja slaavien kansoista. Perustettiin valtionkirjastonhoitajan toimi. Kirjasto ja siihen liittynyt museo toimi kuninkaallisen Zetskin teatterin talossa Cetinjessä, jossa se jatkoi I maailmansodan loppuun asti. Ranskan toinen keisarikunta
Kuultuaan Lontoossa vallankumouksesta Louis Napoleon kiiruhti kotimaahansa. 4. kesäkuuta 1848 pidetyissä vaaleissa Louis Napoleon valttiin kansalliskokouksen jäseneksi lähes ilman vaalikampanjaa. Tämä hämmästytti poliittista eliittiä. Louis Napoleon oli tehnyt kahdella kirjallaan pohjatyötä suosiolleen. Ensimmäinen teos, vuonna 1839 julkaistu "Napoleonilaiset ihanteet" esitteli Napoleon Bonaparten suurena kansan ystävänä, joka kävi sotiaan vain pakotettuna. Vankeusaikanaan vuonna 1844 hän julkaisi teoksen "Köyhyyden poistaminen", joka herätti kiinnostusta radikaaleissa sosialisteissa. Teoksia voi pitää tulevan keisarin poliittisen ajattelun kulmakivinä., Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous
Kansalliskokous sai alkunsa toukokuussa 1789 Versailles’ssa kokoontuneesta säätyjen yleiskokouksesta, jonka kolmannen säädyn edustajat päättivät 17. kesäkuuta äänin 490–90 julistautua koko kansakuntaa edustavaksi kansalliskokoukseksi ("assemblée nationale"). Pääosa pappissäädyn edustajista ja eräitä aatelissäädyn edustajia liittyi siihen seuraavina päivinä. Kokouksen edustajat vannoivat 20. kesäkuuta niin sanotun pallohuoneen valan, jonka mukaan he eivät hajaantuisi ennen kuin olisivat laatineet Ranskalle perustuslain. Jouduttuaan vastentahtoisesti hyväksymään tapahtuneen kuningas Ludvig XVI määräsi 27. kesäkuuta loputkin pappissäädyn ja aatelissäädyn edustajat liittymään kansalliskokoukseen. Kokous otti 9. heinäkuuta 1789 virallisesti nimekseen ”perustuslakia säätävä kansalliskokous” ja julisti olevansa kansan edustajana kuninkaan yläpuolella. Bibliothèques Européennes de Théologie
Vuonna 2012 järjestöön kuuluu 12 kansallista jäsenyhdistystä sekä 13 erityisjäsentä, joihin lukeutuvat esimerkiksi Bibliothèque nationale de France (Ranskan kansalliskirjasto, filosofian ja uskonnon palvelusektori), Bibliothèque nationale et universitaire de Strasbourg (Strasbourgin kansallinen ja yliopistollinen kirjasto, teologian ja uskontotieteen palvelusektori) sekä Genevessä sijaitsevan Kirkkojen maailmanneuvoston kirjasto. Jacques Dupuy
Jacques Dupuy (1591-1656) oli ranskalainen historioitsija ja kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja yhdessä veljensä Pierre Dupuyn kanssa. Heidät luetaan oppineisiin libertiineihin. Aiemmin Dupuy toimi Saint-Sauveurin priorina. Hän kokosi kuninkaan kirjastoon 9000 teoksen ja 296 käsikirjoituksen kokoelman, joka muodostaa nykyisin osan Ranskan kansalliskirjastosta. Chrétien Guillaume de Lamoignon de Malesherbes
Malesherbesin isä oli aatelinen virkamies Guillaume de Lamoignon, joka nimitettiin vuonna 1750 Ranskan kansleriksi. Malesherbes aloitti virkauransa vuonna 1744 Pariisin parlamentissa. Isänsä saatua kanslerinimityksen hän siirtyi vuonna 1750 Pariisin "Cour des aides" -verotuomioistuimen presidentiksi. Hän oli vuosina 1750–1763 myös valtakunnan pääsensori ("directeur de la librairie"). Hän kevensi sensuuria ja salli filosofien julkaista valistushenkistä kirjallisuutta, jossa kritisoitiin vallitsevaa yhteiskuntajärjestystä. Muun muassa Denis Diderot’n ja ensyklopedistien kantaa ottava "Encyclopédie"-tietosanakirja julkaistiin pääosin tänä aikana. Nicolas Appert
Nicolas Appert (1749, Châlons en Champagne – 1841, Massy) oli ranskalainen kondiittori ja kokki, joka keksi säilykkeen.
Ranskan direktoriohallitus oli vuonna 1795 luvannut 12 000 frangin palkinnon sille, joka kykenisi keksimään riittävän ruoansäilöntämenetelmän armeijaansa varten. Kondiittori Appert innostui tästä, ja lukuisten kokeiden jälkeen hän ymmärsi että elintarvikkeet on kuumennettava kiehumapisteeseen, minkä jälkeen ne on suljettava ilmatiiviisti. Tällä tavoin hän tietämättään onnistui myös estämään botulismin vaaran säilykkeissään. Myanmarin kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto pohjautuu siirtomaa-aikana Ala-Myanmarin brittikomissionääri Sir Charles Edward Bernardin hallitsemaan rakennukseen yhteistyössä Ala-Myanmarin koulutussyndikaatin puheenjohtajan kanssa 21. helmikuuta 1883 perustamaan ja yleisölle avoimeen Bernardin vapaakirjastoon (). Varsinaisesti alkujaan valtionkirjastoksi () kutsuttu kirjasto perustettiin vuonna 1952. Vuonna 1964 se nimettiin kansalliskirjastoksi. Kansankirjasto
Kirjastoja hoitivat niiden perustajat, useimmiten papit tai heidän rouvansa. Kansakoulujen perustamisen jälkeen kirjastonhoitajina toimivat yleensä opettajat. Alkuun kirjastonhoitajat eivät saaneet työstään palkkaa, vaan sitä pidettiin kutsumustyönä. Kaupungeissa, joiden kirjastot myös olivat enemmän auki, ryhdyttiin maksamaan palkkaa aiemmin kuin maaseudulla. Quebecin kansalliskirjasto ja -arkisto
Vaikka Kanadan pääkaupungissa Ottawassa toimii Kanadan kansalliskirjasto ja -arkisto, myös BAnQ on kansalliskirjasto ja -arkisto, koska quebecilaisille on tunnustettu itsenäisen kansakunnan asema Kanadan sisällä. Organisaationa BAnQ on perustettu 31.1.2006 yhdistämällä erillisinä toimineet Quebecin kansalliskirjasto ja Quebecin kansallisarkisto. Ruotsin kansallismuseo
Nykyinen kokoelma perustuu pääosin Carl Gustaf Tessinin ja Kustaa III:n kokoelmiin. Tessin toimi suurlähettiläänä Pariisissa vuosina 1739–1742 keräten tasokasta ranskalaista aikansa nykytaidetta. Museo perustettiin vuonna 1792 Kustaa III:n muistoksi, jolloin hänen kokoelmansa siirtyi julkiseen omistukseen. Muistiorganisaatio
Turun Akatemian kirjasto perustettiin vuonna 1640. Kirjaston yksi merkittävimmistä kirjastonhoitajista, Henrik Gabriel Porthan, otti käyttöön mekaanisen hyllyjärjestyksen ja kirjaston kirjakokoelmat kolminkertaistuivat 7 000 niteestä 20 000 niteeseen. Porthanin työtä jatkoi Fredrik Wilhelm Pipping, joka toimi myöhemmin myös Fennica-kokoelman hoitajana. Turun palo aiheutti vuonna 1827 kirjaston tuhon, minkä vuoksi kirjasto siirrettiin Helsinkiin, jossa se toimi sekä kansalliskirjastona että tieteellisenä kirjastona. Vasta vuonna 2006 kirjaston nimi muutettiin Kansalliskirjastoksi ja yliopiston kirjaston sekä kansalliskirjaston tehtävät eriytyivät. Ranskan kansalliskirjasto
Kansalliskirjaston eräs toiminto sijoittuu Sablé-sur-Sartheen, jossa kirjaston osasto toimii Joël Le Theule -keskuksessa. Keskuksessa kunnostetaan huonokuntoisia ja hauraita dokumentteja. Ranskan perustuslakia säätävä kansalliskokous
Muita vaikutusvaltaisia hahmoja olivat kansalliskokouksen ensimmäinen puhemies, tähtitieteilijä Jean Sylvain Bailly, kansalliskokousajatuksen isänä pidetty apotti Emmanuel Joseph Sieyès sekä ”triumviraattina” tunnettu puhujakolmikko Antoine Barnave, Alexandre de Lameth ja Adrien Duport. Puolan kansalliskirjasto
Puolan kansalliskirjasto () on Varsovassa, kahdessa eri osoitteessa toimiva Puolan kansalliskirjasto. Kansalliskirjasto perustettiin 24. helmikuuta 1928. Kansalliskirjasto jatkaa kahden Puola-Liettuan aikana piispana toimineen veljeksen, Józef Andrzej ja Andrzej Stanisław Załuskin perustaman ja vuonna 1747 yleisölle avatun kirjaston perinnettä. Vuonna 1780 Sejm eli Puolan valtiopäivät myönsi kirjastolle vapaakappaleoikeuden kaikkiin valtakunnassa painettuihin kirjoihin. Venäjän miehitettyä Puolan vuonna 1794, kirjaston ydinkokoelma siirrettiin Pietariin, jossa tämä sotasaaliiksi tulkittu 394 150 teoksen kokoelma - joukossa 11 000 käsikirjoitusta ja yli 24 500 etsausta - muodosti keskeisen osan uuden Venäjän keisarillisen kansalliskirjaston peruskokoelmaa. Puolan jakojen jälkeen erityisesti aatelissuvut kartuttivat omia kirjastojaan ja säilyttivät kokoelmissaan myös muuta Puolaan liittyvää aineistoa. Kroatian kansalliskirjasto
Kroatian kansallis- ja yliopistokirjasto kertoo kirjastotoimintansa olevan jatkoa jesuiittojen vuonna 1611 perustaman kollegiumille kirjastoineen. Tuohon oppilaitokseen avattiin 1645 oma kirjastotila, josta piti huolta kirjastonhoitaja. Oppilaitos muutetaan vuonna 1669 Zagrebin akatemiaksi (Academia Zagrabiensis) ja kirjasto kokoelmineent siirretään dominikaaliluostarilta vapautuneeseen rakennukseen. Yseult de Coppet
1940-luvun lopussa Yseult de Coppet päätti lahjoittaa Helsingin yliopiston kirjastolle (nyk. Kansalliskirjasto) edesmenneen puolisonsa noin 8 000 nidettä käsittävän kirjakokoelman. Valtaosa kirjoista saapui Helsinkiin 1948 ja osa lahjoittajan kuoleman jälkeen 1978. Kokoelmassa on hyvin edustettuina ranskalainen kaunokirjallisuus, kirjallisuudenhistoria, poliittinen historia ja taiteentutkimus. Yseult de Coppet’n lahjoitus sisälsi myös 1900-luvun alun ranskalaisten matkailujulisteiden ja ensimmäisen maailmansotaan liittyvien propagandajulisteiden kokoelman sekä Coppet’n pariskunnan yhteisen henkilöarkiston kirjeenvaihtoineen ja valokuva-albumeineen. Arkiston yksi erikoisuus on eksoottinen valokuva-aineisto Algeriasta, Etiopiasta ja Sudanista. Ranskan kansalliskirjasto
Ranskan tasavallan presidentti tilasi silloin Patrice Cahartilta ja Michel Melotilta asiaa käsittelevän raportin. Tässä Cahart-Melot-raportissa ehdotettiin erilaisten kohteiden rakentamista, maakunnissa Nancyssa, Lyonissa ja Marseillessa sekä Pariisin esikaupungeissa: Saint-Denisissa ja Saint-Quentin-en-Yvelinessä. Pariisin sijoituspaikat tulivat kuitenkin ensisijaisiksi. Aluksi kirjasto suunniteltiin rakennettavaksi lähelle Dupleixin metroasemaa viidenteen kaupunginosaan. Kirjaston lopulliseksi paikaksi valittiin kuitenkin Tolbiacin uusi kortteli Pariisin 13. kaupunginosassa, Seinejoen vasemmalla rannalla. Tämä alue oli uusi ja tuolloin keskeisellä paikalla pääkaupungissa, ja se oli urbaanin kehityksen aluetta. Presidentin kirjasto
Presidentin kirjastoja on epävirallisesti perustettu jo 1800-luvulla (esimerkiksi Rutherford B. Hayesin kirjasto), mutta virallisesti niitä on alettu ylläpitää Yhdysvaltain 31. presidentistä Herbert Hooverista (1929-33) eteenpäin. Virallisten kirjastojen ylläpidosta vastaa liittovaltion Yhdysvaltain kansallisarkisto. Ranskan kansalliskirjasto
Kansalliskirjastossa työskentelee kaikki toimipaikat mukaan lukien noin 3 000 henkilöä, joka kuitenkin edustaa noin 2 500 henkilötyövuotta eli kokoaikaista työpaikkaa. Henkilökunnasta 2/3 on virkamiehiä, josta noin puolet työskentelee muualla Ranskan opetusministeriön alaisuudessa kuin kansalliskirjastossa. Lisäksi kirjaston palveluksessa sopimuspalkkaisina ja sijaisina on runsaasti työntekijöitä, jotka ovat pääasiassa opiskelijoita. Se on myös merkittävä syy henkilökunnan suureen vaihtumiseen. Dominique Perrault
Dominique Perrault (s. 9. huhtikuuta 1953, Clermont-Ferrand Ranska) on ranskalainen arkkitehti ja kaupunkisuunnittelija. Hän saavutti jo nuorella iällä mainetta voittamalla Ranskan kansalliskirjaston uudisrakennuksen, François Mitterrand -keskuksen, arkkitehtikilpailun vuonna 1989. Sittemmin hän on voittanut myös Berliinin olympialaisten velodromin ja uimahallien suunnittelukilpailut. Ranskan kansalliskirjasto
Vuonna 1828 Edmé François Jomard sai luvan luoda karttojen ja pohjapiirustusten osaston, joka sijoitettiin Tubeufin palatsiin. Kirjaston hallinto muuttui useita kertoja 1800-luvun ensimmäisen puoliskon aikana, koska epäröitiin hallintomallia, jossa oli vain yksi ainoa johtaja tai konservaattoreiden muodostama johtoryhmä. Hallitus kallistui yhden selkeän johtajan mallin kannalle. Tämä ratkaisu ei kuitenkaan vastannut kaikkiin organisointiongelmiin, minkä johdosta Napoleon III nimitti uudistuskomitean ja määräsi sen puheenjohtajaksi Prosper Mériméen. Komitean työskentely vahvisti yhden johtajan mallin toimivuutta. Johtajan vastapainoksi perustettiin konservaattoreista muodostuva konsultaatioryhmä. Uusi hallintomalli otettiin käyttöön 14. heinäkuuta 1858. Vapaa Ranska
Vapaa Ranska syntyi, kun Isoon-Britanniaan paenneet ranskalaiset eivät kunnioittaneet Ranskan ja Saksan hallitusten solmimaa aselepoa. Ranskalainen kenraali Charles de Gaulle perusti Vapaan Ranskan Lontoossa 18. kesäkuuta 1940. Kansankirjasto
Useat kansansivistyksen asialla olleet henkilöt julkaisivat 1800-luvun alkupuolella kirjoituksia, joissa kannatettiin kansankirjastojen perustamista. Suomen kansankirjastoliikkeen isänä pidetään kuitenkin Juho Pynnistä, viipurilaista kauppapalvelijaa, joka kehotti kirjastojen perustamiseen lehtikirjoituksin 1840-luvun puolivälissä. Kirjoitukset, joita jälkipolvet ovat nimittäneet ”Pynnisen herätyshuudoksi”, saivat osakseen suurta mielenkiintoa suomenkielisissä lehdissä, toisin kuin muiden aiemmin samaa asiaa ajaneiden. Ilmeisesti kansallisen herätyksen vaikutuksesta kirjastoaate alkoi saada vastakaikua. Pynninen ryhtyi myös käytännön toimiin kirjaston perustamiseksi. Hän perusti Viipuriin vuonna 1846 kirjaston, joka oli melko pienestä kävijämäärästä huolimatta toiminnassa vuoteen 1861 asti, jolloin Viipuriin perustettiin yhteinen kaupunginkirjasto. Ranskan kansalliskirjasto
Kirjaston palvelut jakautuvat kolmeen toimialaan ja neljään toimistoon: Natalie Clifford Barney
Barneyn salonki sijaitsi Pariisissa yli 60 vuotta. Se kokosi yhteen kirjoittajia ja taiteilijoita eri puolilta maailmaa, kuten monia Ranskan kirjallisuuden johtavia henkilöitä sekä yhdysvaltalaisia ja brittiläisiä modernisteja. Hän työskenteli edistääkseen naisten kirjallisuutta ja perusti ”Naisten akatemian” vastauksena Ranskan akatemialle, mutta antoi samalla tukea ja inspiraatiota useille mieskirjailijoille aina Remy de Gourmontista Truman Capoteen. Emmanuel Le Roy Ladurie
Emmanuel Le Roy Ladurie (s. 19. heinäkuuta 1929 Moutiers-en-Cinglais, Calvados) on ranskalainen historiantutkija. Professuurien lisäksi hän on hoitanut Ranskan kansalliskirjaston pääjohtajan virkaa. Kansalliskaarti
Ensimmäiset kansalliskaartit perustettiin Ranskassa vallankumouksen aikaan 1700-luvulla. Ranskan kansalliskaarti lakkautettiin toisen maailmansodan jälkeen. Sodan aikana monissa maissa järjestettiin väliaikaisia kansalliskaarteja, kuten Britanniassa Kotikaarti (). Ranskan kansalliskirjasto
Ranskan kansalliskirjasto (BnF) ylläpitää myös suhteita ulkomaisiin kirjastoihin ja instituutioihin. Tunnetuin tämän alan suhde on osallistuminen ”Eurooppalaiseen kirjastoon”, joka on useiden eurooppalaisten kirjastojen, varsinkin kansalliskirjastojen, yhteistyössä organisoima virtuaalinen kirjasto. Tämä yhteenliittymä on antanut alkusysäyksen ”Euroopan digitaaliselle kirjastolle”. Hankkeeseen ovat sitoutuneet useimmat manner-Euroopan kirjastot, mutta esimerkiksi Yhdistynyt kuningaskunta ei ole ollut kiinnostunut hankkeesta. Muistiorganisaatio
Kulttuuriperinnön säilyttämisen kannalta kirjastolaitoksen tärkein laitos on Kansalliskirjasto (aiemmin Helsingin yliopiston kirjasto). Sen juuret ulottuvat aina Turun Akatemian perustamiseen 1640. Se on myös yksi Helsingin yliopiston suurimmista erillislaitoksista. Kansalliskirjasto vastaa kansallisen julkaisuperintömme ja omien ainutlaatuisten kokoelmiensa kartuttamisesta, kuvailusta, säilyttämisestä ja käyttöön asettamisesta. Kansalliskirjasto toimii myös koko kirjastokentän valtakunnallisena palvelu- ja kehittämislaitoksena sekä edistää alansa kotimaista ja kansainvälistä yhteistyötä. Musée national de la Marine
Musée national de la Marine, Ranskan merimuseo, on saanut alkunsa maata vuosina 1715–1774 hallinneen kuningas Ludvig XV:n lahjoittamasta kokoelmasta. Museon pysyvä toiminta ja näyttely sijaitsee Palais de Chaillot’n tiloissa Seinen rannalla Pariisin 16. arrondissementissa vastapäätä Eiffel-tornia, mutta museon kokoelmia on sijoitettu myös muihin satamakaupunkeihin: Brestiin, Port-Louisiin, Rochefortiin, Touloniin ja Saint-Tropeziin.