Minä vuonna Borodinon taistelu on käyty?
Napoleonin sotaretki Venäjälle
Ranskan Grande Armée ylitti Niemen-joen 24. kesäkuuta vuonna 1812 ja aloitti etenemisen kohti Vilnaa ja Moskovaa. Ranskalaiset ja heidän liittolaisensa menestyivät aluksi hyvin, ja voittivat useita taisteluita mm. Smolenskin taistelun, mutta Polotskin ensimmäisessä taistelussa venäläisten onnistui pysäyttää Ranskan joukkojen eteneminen kohti Venäjän pääkaupunkia Pietaria. Venäläiset käyttivät laajasti poltetun maan taktiikkaa. Sodan käännekohdaksi muodostui lopulta lähellä Moskovaa 7. syyskuuta käyty Borodinon taistelu, joka on suurin ja tuhoisin sekä Isänmaallisen sodan että kaikkien Napoleonin sotien taisteluista. Ranska voitti taistelun, mutta kärsi siinä hirvittäviä tappioita, joita se ei enää pystynyt korvaamaan. Venäjän armeija sen sijaan toipui tappioistaan. 
Kenraalisotamarsalkka Mihail Kutuzov päätti evakuoida Moskovan ja jättää sen ranskalaisille. Napoleon joukkoineen siirtyi tyhjennettyyn kaupunkiin 14. syyskuuta, mutta kaupunki syttyi palamaan pian ranskalaisten miehitettyä sen. Ranskalaiset lähtivät paluumatkalle Moskovasta lokakuussa. Sotaretken loppuun mennessä käytännössä koko Grande Armée oli tuhoutunut.
Borodinon taistelu
Venäjän armeijan jatkuva vetäytyminen nostatti Venäjällä julkisen tyrmistyksen, ja Smolenskin taistelun, 16.–18. elokuuta 1812 , jälkeen keisari Aleksanteri I nimitti 29. elokuuta 1812 Venäjän armeijoiden ylipäälliköksi jalkaväenkenraali Mihail Kutuzovin. Aktionin taistelu
Aktionin taistelu tai latinalaisessa muodossa Actiumin taistelu käytiin vuonna 31 eaa. lähellä Aktionia Kreikassa. Marcus Agrippan johtamat Octavianuksen joukot murskasivat Marcus Antoniuksen ja Kleopatra VII:n vastarinnan. Antonius ja Kleopatra pakenivat Egyptiin, jossa he tekivät lopulta itsemurhan. Kildebert I
Kildebertin valtakausi oli sotaisaa aikaa. Hän osallistui vuonna 523 frankkien Burgundia vastaan suunnatulle sotaretkelle. Seuraavana vuonna Klodomir kaatui Vezeroncen taistelussa ja Klodomirin lapset murhautettiin. Sen jälkeen Kildebert otti haltuunsa Chartresin ja Orléansin. Kildebert osallistui myös vuosina 532 ja 534 uusiin sotaretkiin burgundeja vastaan. Astfeldin taistelu
Astfeldin taistelu käytiin vuonna 552 langobardien ja gepidien välillä. Langobardit voittivat kuninkaansa Audoinin johdolla. Roderik
Sotajoukot kohtasivat toisensa aivan niemimaan eteläpäässä, nykyisen Cádizin maakunnan pohjoisosassa, jossa 19. heinäkuuta 711 käytiin suuri taistelu. Eurooppalaiselta nimeltään se oli Guadaleten taistelu Rio Guadaleten mukaan, joskin tätä nimeä väitetään usein väärinkäsitykseksi ja puhutaan myös Rio Barbatesta. Taistelu oli muslimien ratkaiseva voitto. Vaikka Tarikin sotilastaidoilla oli osansa ylivoimaisessa voitossa, ratkesi se silti tarinan mukaan petoksen turvin, kun kenties tuhannet Vitizan perillisten seuraajat kääntyivät Roderikia vastaan; tosin uudempi tutkimus katsoo, ettei tällaista petollisuutta voida näyttää tapahtuneen. Guadaleten taistelu voidaan tosiasiallisesti katsoa visigoottien valtakunnan lopuksi, sillä tämän jälkeen mikään ei estänyt Tarikia marssimasta Toledoon. Loppu se oli sikälikin, että nähtyään vastarinnan romahtaneen täysin, ryhtyi Tarik vastoin lupauksia ja Musan nimenomaista käskyä valtaamaan niemimaata muslimeille, eikä – kuten ehkä oli sovittu – tukemaan Vitizan jälkeläisten valtapyrkimyksiä. Qadisiyyan taistelu
Qadisiyyan taistelu käytiin Persiaa hallinneiden sasanidien ja Irakiin hyökänneiden islaminuskoisten arabien välillä. Taistelun sanotaan yleensä tapahtuneen vuonna 637, mutta joissakin lähteissä annetaan myös muita vuosia 630-luvulta. Taistelu päättyi muslimiarmeijaa huomattavasti suuremman persialaisarmeijan tappioon ja lopulta myös Persian pääkaupungin Ktesifonin kukistumiseen. Nykyinen Irak liitettiin muslimien laajenevaan alueeseen. Pydnan taistelu
Sota julistettiin keväällä 171 eaa. Ensimmäisinä viikkoina roomalaiset onnistuivat saamaan lukuisia pieniä voittoja makedonialaisista, mutta Perseus voitti myöhemmin samana vuonna roomalaisen konsuli Publius Licinius Crassuksen johtaman roomalaisarmeijan Kallinikoksen taistelussa Larissan lähettyvillä. 250 roomalaista kaatui ja 6 000 jäi vangeiksi. Crassus ja hänen seuraajansa eivät osoittaneet kovinkaan suurta kyvykkyyttä taistelussa, ja heidän joukkojensa liikkeet olivat huonosti koordinoituja. Samana vuonna taistelun jälkeen preettori Lucretius Galluksen ja myöhemmin L. Hortensiuksen joukot ryöstivät useita makedonialaismielisiä kaupunkeja, mikä lietsoi vihaa kreikkalaisissa. Saladon taistelu
Ennen Saladon taistelua muslimeja vastaan Kastilian kuningas Alfonso XI oli joutunut vuosien ajan taistelemaan omia vasallejaan vastaan. Tuekseen hän tarvitsi Portugalin ja Aragonian kuningaskunnat, mutta vasta suuren muslimihyökkäyksen uhka sai Portugalin Afonso IV:n liittoutumaan Alfonso XI:n kanssa 1. heinäkuuta 1340. Marokkoa hallinneet marinidit olivat alkaneet suunnitella hyökkäystä 1330-luvun loppupuolella. Vuonna 1339 yksi sulttaani Abu al-Hasan Ali ibn Othmanin pojista nimeltä Abu Malik sai surmansa tämän johtaessa sotaretkiä Andalusiaan Gibraltarilta ja Algecirasilta käsin. Suurta hyökkäystä Andalusiaan oli suunniteltu jo aiemmin ja sulttaanin pojan kuolema toi mukaan myös kostonhalun. Bysantin–sassanidien sota (540–562)
Valtakunnat olivat sopineen "ikuisen rauhan" keskenään vuonna 532. Tämän jälkeen keisari Justinianus I oli pystynyt aloittamaan suuria sotilasoperaatioita, joiden ansiosta Afrikan pohjoisrannikko ja Italia taas joutuivat Itä-Rooman valtaan (katso vandaalisota ja Goottisota (535–554)). Persian kuningas Khosrau I pelkäsi Itä-Rooman kasvavaa valtaa ja aloitti sodan vuonna 540. Khosrau johti itse armeijaa joka hyökkäsi Syyriaan. Roomalaisia joukkoja johti Justinianuksen serkku Germanus. Khosrau valtasi ja ryösti Antiokian, joka oli huonosti puolustettu. Khosrau yritti myös vallata Daran, mutta epäonnistui. Tämän jälkeen sota levisi Lazicaan, jonka kuningas luopui roomalaisista. Tolbiacin taistelu
Tolbiacin taistelu on perinteisesti vuoteen 496 ajoitettu taistelu kahden germaaniheimon, frankkien ja alemannien välillä. Legendan mukaan frankkeja johtanut Klodovig, joka vielä tuolloin oli pakana, rukoili tilanteen näyttäessä toivottomalta avukseen kristittyjen jumalaa ja lupasi kääntyä kristinuskoon, mikäli voittaisi; Klodovigin puoliso Klotilde oli harras kristitty. Sotaonni kääntyikin ja frankit kukistivat alemannit alistaen nämä hallintaansa. Gregorius Toursilaisen kronikan mukaan Klodovig piti lupauksensa ja otti kasteen vastaan Reimsissä vuoden 496 joulupäivänä. Megiddon taistelu (1400-luku eaa.)
Kanaaninmaan kapina, jota johti Kadeshin kuningas, sai Thutmosis III:n käymään sotaan syyrialais-kanaanilaista liittoumaa vastaan . Egyptologien eniten kannattaman tulkinnan mukaan Megiddon taistelu käytiin 9. toukokuuta 1457 eaa., mutta myös vuodet 1482 eaa. ja 1479 eaa. ovat vaihtoehtoja. Borodinon taistelu
Borodinon taistelu tapahtui kahdessa osassa: ensimmäinen oli taistelu Shevardinon reduttista, joka taisteltiin 5. syyskuuta 1812 ja varsinainen Borodinon taistelu 7. syyskuuta 1812 . Harmageddonin taistelu
Muinainen Megiddo sijaitsi pronssikaudella Egyptin ja syyrialais-babylonialaien vaikutusalueen rajalla, joten sen hallinnasta käytiin useita ankaria taisteluja. Egyptiläiset Thutmosis III:n joukot voittivat siellä syyrialais-palestiinalaisen liittokunnan vuonna 1478 eaa., ja Juudan kuningas Joosia pyrki siellä pysäyttämään faarao Nekhon joukot 600-luvulla eaa. Joosia kuitenkin hävisi taistelun. Tapahtuman katsotaan vaikuttaneen syvästi Raamatun kirjoittajiin ja nostaneen linnoituksen paikaksi, jossa tulee tapahtumaan maailmanhistorian loppuselvittely. Satavuotinen sota
Vuoteen 1449 mennessä Ranska oli vallannut takaisin Rouenin, ja vuonna 1450 Caenin valtausta yrittänyt englantilaisarmeija voitettiin Formignyn taistelussa, jossa Ranskan tykit murskasivat Englannin jousimiehet. Ranskalaiset jatkoivat valloittamalla Cherbourgin, Bordeaux'n ja Bayonnen vuonna 1451. Englantilaisten "John Talbot"in yritys Gascognen takaisinvaltaamiseksi estettiin Castillionin taistelussa 1453, jota on pidetty satavuotisen sodan viimeisenä taisteluna. Badrin taistelu
Badrin taistelu käytiin vuonna 624 Hijazin alueella Badrin kaivolla. Se oli ensimmäinen suuri taistelu islamin leviämissodissa. Taistelu käytiin Medinaan paenneiden muslimien ja Mekan valtaheimo Quraishin karavaanin ja sitä suojelemaan lähetettyjen joukkojen välillä. Taistelun kertomus tunnetaan Muhammadin elämäkerran perusteella, joka on kirjoitettu sata vuotta itse tapahtumien jälkeen. Taistelu päättyi muslimien voittoon ja myöhemmin käytiin vielä muita yhteenottoja mekkalaisten ja muslimien välillä. Borodinon taistelu
Puolalaiset saapuivat asemiinsa aikaisin aamulla. Tutškov oli jo lähettänyt 3. jalkaväkidivisioonan Bagrationin vahvistukseksi. Kuusi venäläistä krenatöörirykmenttiä ja kuusi jääkärirykmenttiä oli puolalaisia vastassa. Joukot oli laitettu ketjuun Utitsan kukkulalta Bagrationin flèche´ille. Kukkulan luona oli lisäksi 4 000 miliisiä aseistettuna kirvein ja heinähangoin. Napoleonin sotaretki Venäjälle
Viivytystaisteluiden ja vetäytymisen vaihe päättyi ensimmäiseen suureen taisteluun Smolenskissa 17. elokuuta alkaen. Tämän jälkeen Barclay de Tolly menetti asemansa ylipäällikkönä, ja venäläiset panivat ranskalaisille vastaan seuraavan kerran suurtaistelussa Borodinossa. Borodinon taistelu
Ranskalaisten lisättyä edelleen hyökkäysvoimaa, taisteluun tulivat mukaan divisioonakenraaliMorandin 1. jalkaväkidivisioona ja kenraaliluutnantti Louis Friantin 2. jalkaväkidivisioona. Ranskalaisilla oli hyökkäyksissään kaikkiaan 35 000 miestä ja ratsua sekä 180 tykkiä. Kardarigan
Kardarigan otti osaa Itä-Rooman ja sassanidien Persian väliseen sotaan 580-luvulla. Hänet mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 582, kun hän kukisti itäroomalaisen sotapäällikkö Johannes Mystakonin Nymfiosjoen taistelussa Pohjois-Mesopotamiassa. Seuraavana vuonna hän piiritti Afumonin linnoituksen, mutta perääntyi sitten puolustamaan läheistä Akbasin linnoitusta, jota roomalaiset yrittivät valloittaa. Syksyllä 584 roomalaiskomentaja Filippikos teki ryöstöretken persialaisen Nisibiksen kaupunkia ympäröivälle alueelle, mikä pakotti Kardariganin viemään joukkonsa häntä vastaan. Filippikos kuitenkin perääntyi persialaisten tieltä. Kardarigan teki seuraavana vuonna epäonnistuneen piirityksen Filippikoksen tukikohtaa Monokartonia vastaan ja perääntyi pian omalle puolelleen. Borodinon taistelu
Shevardinon kylästä itään ja hyökkäyssuuntaan nähden Napoleonin edessä oli marsalkka Davout'n I jalkaväkiarmeijakunta ja hieman takaviistossa Doroninon kylän luona oli pääosa marsalkka Murat'n ratsuväkiarmeijakunasta. Borodinon taistelu
Oikealle sivustalle asetettiin 1. Läntinen armeija: kaksi jalkaväkiarmeijakuntaa, kolme ratsuväkiarmeijakuntaa ja reservit, yhteensä 76 000 miestä ja 480 tykkiä. Asemien keskellä virtasi Kolotša-joki, ja Borodinon kylä jäi puolustusalueelle. Boromir
Boromir kasvoi ja sai arvostusta Gondorin sotilaiden keskuudessa. Hän oli pitkä ja Voimakas, ja hän oli yksi Gondorin suurimmista sotureista. Vuonna 3018 Sauron lähetti Nazgûlien herran gondorilaisten varuskunnan kimppuun Osgiliathissa. Suurin osa gondorilaisista kaatui, ja ainoastaan Boromir, Faramir ja kaksi muuta sotilasta selvisivät hengissä Anduin-joen länsipuolelle. Faramir ja myöhemmin Boromir näkivät omituisen enneunen, johon he kysyivät selitystä isältään. Denethor neuvoi heitä menemään Rivendelliin haltiaruhtinas Elrondin luokse. Faramir olisi halunnut mennä Rivendelliin, mutta Boromir halusi tehtävän itselleen. Borodinon taistelu
Todetessaan venäläisten joukkojen sijoituksen, Napoleon näki sen heikot kohdat ja laati oman taistelusuunnitelmansa sen mukaan: Varakuningas Eugènen IV jalkaväkiarmeijakunnan tuli vallata Kolotša-joen oikea ranta ja Borodinon kylä. Tällä hyökkäyksellä piti saada houkuteltua venäläisten päähyökkäys tänne suuntaan. Merisodankäynti
Vanhin meritaistelu, josta on kirjallisia tietoja, tapahtui 1210 eaa. Kyproksen lähellä. Antiikin ajalla Kreikan ja Persian välillä käytiin persialaissodat, joihin kuuluivat Salamiin taistelu ja Issoksen taistelu. Ateenan ja Spartan kaupunkivaltioiden välillä käydyssä peloponnesolaissodassa spartalaiset liittolaisineen muodostivat peloponnesolaisliiton ja ateenalaiset liittolaisineen muodostivat Deloksen meriliiton. Kolumbuksen löydettyä Amerikan Euroopan valtiot alkoivat vallata sieltä siirtomaita. Tämä johti siirtomaasotiin. 1500-luvulla Espanja alkoi vallata alueita Etelä-Amerikasta ja Iso-Britannia Pohjois-Amerikasta. 1600-luvulla myös Hollanti alkoi vallata siirtomaita. 1600- ja 1700-luvuilla Euroopassa käytiin sotia eri uskonlahkojen välillä. Samaan aikaan käytiin myös kauppa-asemien ja siirtomaiden puolustamisen tarpeesta johtuvia sotia. Eurooppalaiset valtiot sotivat myös merialueiden hallitsemisesta. Tästä on esimerkki Trafalgarin taistelu. Tässä taistelussa Iso-Britannia voitti ranskalaisten ja espanjalaisten liittouman, eikä täten Ranska pystynyt Napoleonin aikana valloittamaan Iso-Britanniaa. Tämän taistelun voitto merkitsi myös sitä, että Iso-Britannia pääsi hallitsemaan Atlantin aluetta pitkäksi aikaa. Kallinikoksen taistelu
Kallinikoksen taistelu käytiin vuonna 171 eaa. Rooman tasavallan ja Makedonian valtakunnan välillä. Taistelussa Makedonian kuningas Perseuksen joukot voittivat roomalaisen konsulin Publius Licinius Crassuksen komentaman armeijan. Kallikinos oli sodan ensimmäinen taistelu ja se oli seurausta Rooman sodanjulistuksesta Makedonialle ja kuningas Perseukselle. Napoleonin sodat
Vitorian taistelussa 21. kesäkuuta 1813 Ranskan joukot Espanjassa murtuivat viimein ja vetäytyivät Pyreneiden yli Ranskaan. Itävalta ja Venäjä liittyivät jälleen sotaan. Ranska voitti vielä 2. toukokuuta Lützenin ja 20. toukokuuta Bautzenin taistelut. Napoleon lyötiin viimein Leipzigin taistelussa 16.–19. lokakuuta 1813 195 000 Ranskan sotilaan ja 350 000 liittoutuneiden sotilaan välillä. Tätä seurasivat vielä Arcis-sur-Aube’n taistelu ja Chaumontin sopimus 9. maaliskuuta, jossa liittoutuneet lupasivat olla solmimatta erillisrauhaa, ja tavoitteeksi asetettiin Napoleonin lopullinen syrjäyttäminen. Pariisi vallattiin 30. maaliskuuta 1814. Napoleon yritti 6. huhtikuuta luovuttaa kruunun pojalleen, mutta liittoutuneille tämä ei käynyt, jolloin Napoleon luopui kruunusta uudelleen 11. huhtikuuta. Tämän jälkeen solmittiin Fontainebleau’n rauhansopimus. Solferinon taistelu
Taistelut olivat monin paikoon käyty verisinä lähitaisteluina pistimin. Ranskalaiset ja sardinialaiset menettivät 17 000 miestä ja itävaltalaiset 22 000. Solferinon taistelu oli toisen Italian itsenäisyyssodan viimeinen taistelu. Raskaita tappioita kärsinyt Napoleon III halusi nyt somlmia rauhan Itävallan kanssa, mikä johti sodan päättäneeseen Villafrancan konferenssiin. Sodan jälkeen suurin osa Lombardiaa liitettiin Sardinian kuningaskuntaan. Borodino (1901)
Osasto kulki lyhyintä reittiä Tsusimansalmen kautta, missä se joutui keisarillisen Japanin laivaston yllättämäksi. "Borodino" oli Tsushiman meritaistelun alkaessa venäläisten neljän Borodino-luokan aluksen muodostaman 1. divisioonan kolmantena aluksena lippulaiva "Knyaz Suvorovin" jälkeen. Alukseen osui heti taistelun alussa kranaatti, joka sytytti aluksella tulipalon. Taistelun toisessa vaiheessa japanilaiset keskittivät tulensa "Borodinoon" ja aluksen kuusituumaisten kranaattien varasto räjähti upottaen laivan. Alukselta pelastui ainoastaan yksi mies loppujen 855 miehen saadessa surmansa. Borodinon taistelu
Borodinossa oli taisteluissa myös Strelnassa Inkerissä 24. joulukuuta 1806 perustettu Suomen Henkikaartirykmentti . Kaarti koostui inkeriläisistä, ja sitä käytettiin Napoleonin sodissa. Borodinossa Henkikaartirykmentti kuului Nikolai Lavrovin komentamaan V jalkaväkiarmeijakunnan Henkikaartidivisioonan 3. prikaatiin. Henkikaartirykmenttiä komensi Baltian saksalainen eversti Karl Heinrich Georg von Bistram. Bloedrivierin taistelu
Bloedrivierin taistelu oli zulujen ja voortrekkerien välillä 16. joulukuuta 1838 käyty taistelu, jossa Andries Pretoriuksen johtamat 464 buuria kukistivat kuningas Dinganen arvioilta 15 000 impin armeijan. Taistelu sai afrikaansinkielisen nimensä ("Bloedrivier", ’verijoki’) siitä, että kaatuneiden zulujen veri värjäsi Ncome-joen veden punaiseksi. Bloedrivierin taistelun muistopäivää vietettiin aikaisemmin Etelä-Afrikassa "Valan päivänä" ja nykyisen se on kansallisen yhtenäisyyden ja sovinnon päivä, . Chesterin taistelu
Chesterin taistelu oli yksi anglosaksien merkittävimmistä Britteinsaarten alkueperäisasukkaista briteistä. Taistelu käytiin vuonna 616 nykyisen Chesterin lähistöllä Northumbrian ja pohjois-walesilaisten kuningaskuntien, joista tiedetään ainakin Powys ja Rhos, välillä. Northumbria voitti kuninkaansa Æthelfrithin johdolla, kun taas vastapuolen komentajat Powysin kuningas Selyf ap Cynan ja Rhosin kuningas Cadwal Crysban surmattiin. Taistelun kerrotaan olleen lopulta Beden kronikan mukaan oikeaa teurastusta ja jo ennen taistelun alkamista walesilaisten puolesta rukoilleet 200 Bangor on Deen luostarin munkkia tapettiin. Taistelun tuloksena Walesin kelttien yhteydet pohjoisen keltteihin heikkenivät, mikä lisäsi Northumbrian vaikutusvaltaa. Borodinon taistelu
1. Läntisen Armeijan esikuntaupseeri, kenraalimajuri Aleksei Jermolov oli reduttin lähistöllä, ja hän kokosi komentoonsa hyökkäysyksikön, jossa oli joukkoja Ufan rykmentistä ja 18. jääkärirykmentistä. Pistinhyökkäyksellä työnnettiin ranskalaiset takaisin; samanaikaisesti hyökkäsivät myös venäläisten ratsuväki ja jalkaväkidivisioonat varakuningasEugènen sivustoille. Hyökkäyksessä kaatui venäläisten tykistön komentaja, kenraalimajuri Aleksandr Kutaisov. Kenraali Bonamy vangittiin. Nevan taistelu
Novogorin ensimmäinen kronikka kuvaa tapahtumia seuraavasti:""Vuonna 1240. Ruotsalaiset" "tulivat suurella sotajoukolla sekä norjalaiset, varsinaissuomalaiset ja hämäläiset laivoineen hyvin suurella joukolla, ruotsalaiset mukanaan ruhtinas ja omat piispansa, ja pysähtyivät Nevalle, Inkerjoen suulle, haluten vallata Laatokanlinnan ja suoraan sanottuna sekä Novgorodin että koko Novgorodin alueen. Mutta vielä varjeli hyvä, armollinen, ihmisiä rakastava Jumala meitä ja suojeli vierasheimolaisilta, sillä ilman Jumalan apua he tekivät turhaa työtä. Novgorodiin näet tuli tieto, että ruotsalaiset etenivät kohti Laatokanlinnaa. Ruhtinas Aleksanteri ei viivytellyt hetkeäkään. Hän tuli novgorodilaisten ja laatokanlinnalaisten heitä vastaan ja voitti heidät Pyhän Sofian voimalla ja meidän valtattaremme Jumalansynnyttäjän Neitsyt Marian rukousten avulla sunnuntaina 15. heinäkuuta Pyhien Kirikin ja Ulitan muistopäivänä, jolloin (aikoinaan) 630 Pyhää Isää piti kokousta Kalkhedonissa. Siellä teurastettiin suuri määrä ruotsalaisia ja heidän sotapäällikkönsä nimeltään Spiridon surmattiin. Toiset kertoivat, että myös pisipa samalla surmattiin. Suuri joukko heistä kaatui. Kun he olivat lastanneet kaksi laivaa täyteen parhaiden miesten ruumiita, he antoivat näiden mennä edellään merelle, mutta muut, joita oli lukemattomia, heitettiin kaivantoon, jonka he olivat kaivaneet. Monet muut haavoittuivat. Sinä yönä he vetäytyivät häpeällisesti takaisin odottamatta maanantaiaamun valoa. Siellä kaatui novgorodilaisista Konstantin Lugotinpoika, Gjurjata Pineštšininpoika, Namĕst ja Drotšilo Nezdylov, nahkurinpoika, kaikkiaan laatokanlinnalaiset mukaan lukien 20 miestä tai vähemmän, Jumala tietää. Ruhtinas Aleksanteri tuli kotiseudulleen novgorodilaisten ja laatokanlinnalaisten kanssa, kaikki terveinä, Jumalan ja Pyhän Sofian ja kaikkien pyhien rukousten suojelemana."" Granada (kuningaskunta)
1340 käyty Kastilian ja Portugalin voittama Saladon-joen taistelu oli suuri vastoinkäyminen niin nasrideille kuin merinideille, sillä jälkimmäinen ei tuon jälkeen enää puuttunut Iberian peninsulan politiikkaan, ja nasridiemiraatit menettivät siten Pohjois-Afrikan sotilaallisen tuen. Taistelu ei kuitenkaan ollut kuolinnitti Granadalle, sillä emiraatti alkoi jälleen Kastilian vasalliksi ja maksoi sille veroa. Loisteliaitten kuninkaitten (etenkin Muhammad V aikakautta seurasi dynastian sisäiset taistelut, joka hohti siihen että emiraatti oli pitkälti riippuvainen Kastilian kuningaitten mielenliikkeistä, sekä siitä miten se tasapainoitti suhteensa Aragonian kuninkaitten kanssa. Borodinon taistelu
Napoleonin Grande Armée eteni taistelun aikana 2,5 kilometriä. Se sai haltuunsa tärkeimmät taistelupaikat, ja sillä oli hyvät asemat. Voiton hinta oli liian kova, jotta Napoleon olisi voinut jatkaa taistelua. Berezinan taistelu (1812)
Borisovin () kaupungista maanteitse on noin 25 kilometriä kaakkoon Studjankan () kylä. Koko alue on suhteellisen tasaista maastoa vain pienin korkeuseroin. Borisovin ja Studjankan välillä on metsää ja joki on kaukana maantiestä. Studjankan kohdalla Berezinai kulkee aivan vieressä ja joen leveys tällä kohtaa on noin 27 metriä. Vastarannalla on muutaman sadan metrin mittainen suhteellisen kovapohjainen rämeikkö ennen Brylin () kylää.
Berezinan itärannalla olevasta Borisovin kaupungista Oudinot sai työnnettyä Tšitšagovin joen länsipuolelle 23. marraskuuta. Ylittäessään Berezinan Tšitšagov hävitytti sillan. Napoleon antoi Oudinotille käskyn harhauttaa Tšitšagov. Oudinot siirsi joukkonsa hyvän matkaa etelään Borisovista ja aloitti metsänraivauksen. Samalla hän sijoitti tykkinsä ja joukot asemiin. Tšitšagov uskoi Oudinotin valmistelevan ylitystä ja siirsi joukkonsa Oudinotia vastaan joen länsipuolelle. Mitanni
1500–1450 eaa. Mitanni soti Egyptiä vastaan muutamassa taistelussa. Kanaanilaiset nousivat kapinaan, ja 1457 eaa. (1482 eaa., 1479 eaa.) käytiin Megiddossa suuri taistelu (katso Harmageddon), jossa oli satoja kanaanilaisia johtajia faarao Thutmosis III:a vastassa. Kanaanilaiset pakenivat Megiddoon, jonka egyptiläiset saarsivat seitsemäksi kuukaudeksi, kunnes se antautui. Megiddossa on käyty monia taisteluja historian aikana, koska se on kauppateiden varrella. Megiddon voitto avasi egyptiläisille tien pohjoiseen. Eräällä sotaretkellään Thotmes III eteni Eufratille asti ja metsästi siellä norsuja. Sybotan taistelu
Sybotan taistelu käytiin vuonna 433 eaa. Korkyran ja Korintin laivastojen välillä. Se oli yksi tapahtumista joka johti peloponnesolaissodan alkamiseen. Taginaen taistelu
Taginaen taistelu (myös Busta Gallorumin taistelu) käytiin kesällä 552 Keski-Italiassa. Taistelussa itäroomalainen sotapäällikkö Narses kukisti ostrogoottien kuningas Totilan johtaman armeijan. Taistelu oli ratkaiseva, sillä se mursi ostrogoottien vallan Italiassa ja tasoitti roomalaisten tietä koko niemimaan valloitukselle. Ainoa lähde taistelusta on aikalaishistorioitsija Prokopios. Ensimmäinen peloponnesolaissota
Vuonna 451 eaa. osapuolet sopivat viiden vuoden aselevosta. Vuonna 446 eaa. boiotialaiset kapinoivat Ateenaa vastaan ja kukistivat Tolmideen Koroneian luona. Ateena luopui Boiotiasta Plataiaita lukuun ottamatta. Tämän innoittamana Euboia ja Megara kapinoivat myös Ateenaa vastaan. Spartan nuori kuningas Pleistoanaks päätti auttaa Megaraa. Ateenalainen Perikles sai kuulla tästä ja marssi pikavauhtia spartalaisia vastaan. Kun Pleistoanaks sai kuulla tästä, päätti hän palata kotiin ilman taistelua. Tästä hyvästä häntä syytettiin lunnaiden vastaanottamisesta ja hänen oli pakko lähteä maanpakoon. Samalla Perikles sai rauhassa kukistaa Euboian kapinan. Samana vuonna Ateena ja Sparta solmivat kolmenkymmenen vuoden rauhan. Napoleon I
Oli kulunut jo kuukausi, mutta vieläkään ei oltu käyty ainuttakaan taistelua ja Napoleonin armeija menetti silti miehiään päivittäin. Napoleon julistikin joukoille, että sotaretki olisi ohi ja joukot majoittuisivat Venäjälle talven ajaksi. Seuraavana päivänä hän kuitenkin katui julistustaan ja antoi pian lähtökäskyn kohti Moskovaa. Napoleon tiesi, että venäläisten joukkojen oli pakko puolustaa Smolenskin kaupunkia, koska se oli Venäjän tärkeimpiä ja pyhimpiä kaupunkeja. 
Ensimmäinen suuri taistelu käytiin 7. syyskuuta Borodinossa Moskovan edustalla. Taistelu oli äärimmäisen verinen ja molempien osapuolten tappiot olivat raskaat. Napoleonin strateginen taito tuntui olevan kadoksissa ja hän hyökkäsi suoraan edestä suureen verilöylyyn. Napoleon menetti taistelussa 25 000 sotilasta ja Kutuzov 38 000. Napoleonin armeijan voidaan katsoa olleen niukasti voitollinen, mutta toivomaansa ratkaisevaa voittoa hän ei saanut. Lisäksi hänen armeijansa oli kärsinyt raskaita tappioita syvällä vihollisen maaperällä. Hän jatkoi Moskovaan odottaen Aleksanteri I:n nyt anovan rauhaa. Moskova ei antautunut vaan pormestari Fjodor Rostoptsinin käskystä Moskova poltettiin. Kuukauden kuluttua Napoleon alkoi pelätä vallan Ranskassa riistäytyvän hänen käsistään. Koska armeijan ruokahuolto oli vaikeaa, hän lähti syyssäässä paluumarssille. Hän lähti 19. lokakuuta paluumatkalle. Ensilumi satoi 15. lokakuuta. Berezinan taistelu (1812)
Berezina-joen taistelu (, ) oli Ranskan ja Venäjän keisarikunnan joukkojen välinen taistelu 26. – 29. marraskuuta 1812 Berezina-joella (nykyisin Valko-Venäjän alueella). Taistelussa Napoleonin Grande Arméeta uhkasi täydellinen tuho. Ankarasta talvesta huolimatta suojasää oli heikentänyt joen jään, niin että se ei kantanut edes jalkamiestä. Napoleon onnistui taitavasti harhauttamaan venäläiset ja rakennuttamaan sillat Studjankassa sekä ylittämään Berezinan taisteluykykyisten joukkojen kanssa. Borodinon taistelu
Venäjän armeija vetäytyi taaksepäin, ja Kutuzov suunnitteli hyökkäystä seuraavaksi päiväksi, mutta kuultuaan tappiomäärät, hän totesi taistelun turhaksi ja aloitti vetäytymisen Možaiskin kautta. Kutuzov tiesi antaneensa kovan iskun Napoleonille. Hän luovutti Moskovan ranskalaisille, mutta säilytti armeijansa taistelukykyisenä. Kutuzov ylennettiin 11. syyskuuta 1812 kenraalisotamarsalkaksi. Peloponnesolaissota (Thukydides)
Thukydideen teoksen varsinainen esitys sodasta alkaa melkein täsmälleen siitä, mihin Herodotoksen "Historiateos" päättyy. Hän kuvaa peloponnesolaissodan tapahtumia vaihe vaiheelta suhteellisen tiukassa aikajärjestyksessä. Teos päättyy kuitenkin vuoteen 411 eaa. eli yli kuusi ja puoli vuotta ennen sodan päättymistä. "Peloponnesolaissodassa" ei Herodotoksen teoksen tavoin esiinny kreikkalaisen mytologian jumalia. Sen sijaan Thukydides esittää historian olevan seurausta eri henkilöiden tekemistä valinnoista ja teoista. Hän osoittaa suurta kiinnostusta sekä ihmisluonteisiin että sodan teknisiin yksityiskohtiin. Teoksessa on useita klassikkokirjallisuudeksi kuuluvia kohtia, kuten Perikleen hautajaispuhe ja Melos-dialogi. Korintin sota
Korintin sota käytiin vuosina 395–387 eaa. Ateena, Argos, Korintti ja Theba yrittivät Persian avustuksella kukistaa Spartan, josta oli peloponnesolaissodan jälkeen tullut Kreikan suurvalta. Ateena oli peloponnesolaissodan takia menettänyt sen vallassa olleet alueet eli niin sanotun Ateenan imperiumin Spartalle. Sodan tärkein syy oli kuitenkin Spartan omavaltainen käyttäytyminen heikompia liittolaisiaan kohtaan. Sodankäynnin historia
Vuonna 378 Adrianopolin taistelussa goottien raskas ratsuväki löi roomalaisten jalkaväen ja uusi aikakausi alkoi sodankäynnissä. 500-luvulla Itä-Roomassa Belisarius aseisti jalkaväkensä ja ratsuväkensä jousilla. Taistelu pyrittiin ratkaisemaan ainoastaan kaukoaseilla. Klodvig I
Klodvigin lopullinen kääntyminen kristinuskoon tapahtui Tolbiacin taistelun (496) jälkeen. Klodvigin joukot taistelivat alemanneja vastaan tarkoituksenaan valtakunnan laajentaminen itään, nykyisen Alsacen, Moselin ja Reinin alueille. Gregorius Toursilainen kertoo, kuinka Klodvig oli häviämässä taistelun, eikä tiennyt minkä pakanallisen jumalan puoleen olisi ollut viisasta kääntyä. Tällöin hän päätti rukoilla Kristusta ja lupasi kääntyä kristinuskoon jos saisi voiton taistelussa. Monet historioitsijat Gregoriuksesta lähtien ovat rinnastaneet Klodvigin kääntymyksen keisari Konstantinus Suuren kääntymykseen. Taistelun raivotessa ja juuri kun Klodvig itse oli joutumaisillaan saarretuksi ja vangiksi, alemannien päällikkö sai surmansa nuolesta. Tämän nähdessään alemannien armeija kääntyi pakoon. Voitto kuului siis Klodvigille ja kristittyjen jumalalle. Klodvig otti vastaan kasteen yhdessä 3 000 sotilaansa kanssa Reimsissä 25. joulukuuta 496 tai 498 piispa Remigiuksen antamana. Päivä oli antiikin Roomassa keisareiden kruunauspäivä. Tämä kaste muodostui merkitykselliseksi Ranskan historiassa, sillä muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kaikki Ranskan kuninkaat, aina Kaarle X saakka vuonna 1825 on kruunattu ja voideltu Reimsin katedraalissa. Aurayn taistelu
Aurayn taistelu () käytiin 29. syyskuuta 1364 ja oli viimeinen Bretagnen perimyssodista ja se näyttelee tärkeää roolia myös satavuotisen sodan historiassa. Herodotos
Herodotoksen "Historiateos" käsittelee Vähän-Aasian ja Kreikan välisiä ristiriitoja, jotka puhkeavat persialaissodiksi. Hän aloittaa teoksen Kroisoksen ja Kyyroksen valtaannoususta noin vuonna 560 eaa. ja lopettaa teoksen persialaissotien loppuun vuoteen 479 eaa. Teos jakaantuu yhdeksään kirjaan. Ensimmäinen käsittelee muun muassa Kreikan ja Lyydian historiaa ennen Kyyroksen aikaa, jolloin Persia äkillisesti nousi suurvallaksi. Toinen kirja käsittelee Egyptiä, sen maantiedettä, tapoja ja historiaa. Egypti oli Persian ekspansion seuraava kohde. Kyyroksen poika Kambyses oli tuon ekspansion johtaja. Kolmannessa kirjassa jatketaan Kambyseen vallanpidon kuvaamista ja kerrotaan muun muassa hänen epäonnistuneesta yrityksestään valloittaa Etiopia. Kirjassa kerrotaan myös häntä seuranneesta Persian kuninkaasta Dareios I:stä. Neljäs kirja kuvaa Dareioksen epäonnistunutta yritystä nujertaa skyytit. Siinä kerrotaan myös Persian ekspansiosta Pohjois-Afrikkaan. Viidennessä kirjassa jatketaan kertomalla Persian laajentumisesta Pohjois-Kreikkaan ja Etelä-Balkanille. Jälleen kerrotaan myös epäonnistumisista, esimerkiksi joonialaisten kreikkalaisten yrityksestä vapautua persialaisten ylivallasta. Kuudennesta kirjasta yhdeksänteen kirjaan Herodotos kirjoittaa persialaisten kostosta kreikkalaisille, jotka olivat puuttuneet Persian imperiumin asioihin. Muun muassa Marathonin taistelu vuonna 490 eaa. niin kuin Thermopylain ja Salamiin taistelut on kuvattu näissä kirjoissa.
Teos päättyy Plataiain taisteluun vuonna 479 eaa., johon Persian yritys Kreikan valloittamiseksi päättyi lopullisesti. Borodinon taistelu
Kutuzov aloitti vahvistamaan vallituksia 3. syyskuuta 1812 . Vallituksiin kuuluivat Shevardinon ja Rajevskin reduttit sekä Bagrationin flèche’t vasemmalla siivellä. (Venäjäksi Багратионовы флеши). Boiotian sota
Boiotian sota käytiin vuonna 395 eaa. Sodassa Theba ja Ateena liittoutuivat Spartaa vastaan. Sodan ainut suurempi taistelu oli Haliartoksen taistelu, joka tunnetaan parhaiten siitä että spartalainen peloponnesolaissodan sankari Lysandros sai siinä surmansa. Sota johti suoraan suurempaan Korintin sotaan (395 eaa. - 387 eaa.) Spartan ja sen vihollisten Ateenan, Theban, Argoksen ja Korintin välillä. Megiddon taistelu (1400-luku eaa.)
Megiddon taistelu on ensimmäinen, josta on kirjallista aineistoa. Lisäksi taistelussa käytettiin ensimmäisen kerran historiassa laminoitua jousipyssyä. Kaikki selonteot taistelusta ovat egyptiläislähteistä. Amunin temppelistä, Karnakista, on löytynyt armeijan kirjurin Tjanenin tekemiä hieroglyfeja, joissa käydään taistelu läpi. Borodinon taistelu
Napoleon ja hänen kaartinsa olivat Kolotša-joen oikealla puolella Shervadinon kylässä. Marsalkka Neyn III jalkaväkiarmeijakunta oli Aleksinskin kylän ympäristössä ja Junotin VIII jalkaväkiarmeijakunta Fomkinon kylän lähistöllä. Bordeaux
Bordeaux perustettiin noin vuonna 300 eaa. Rooman valtakunnan aikana, jolloin se sai nimen "Burdigala". Abd el-Rahman valloitti joukkoineen kaupungin vuonna 732, mutta kuoli myöhemmin samana vuonna Toursin taistelussa. 1700-luvulla kaupunki alkoi kukoistaa Länsi-Intian kaupan keskuksena. Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan hallitus vetäytyi Bordeaux’hon. Doverin taistelu
Doverin taistelu tai Goodwin Sandsin taistelu käytiin 19. toukokuuta 1652 ensimmäisessä Englannin–Hollannin sodassa Englannin tasavallan ja Alankomaiden tasavallan laivastojen välillä. Borodinon taistelu
Napoleonin hyökätessä Venäjälle ranskalaisjoukot olivat suhteessa 3:1 voimakkaampia kuin venäläiset. Lähestyttäessä Moskovaa voimatasapaino oli vielä 5:4 ranskalaisten hyväksi. Kutuzov päätti kuitenkin ryhtyä taistelemaan ja valitsi paikaksi Borodinon kylän ympäristön. Rusien–Bysantin sota (988)
Rusien sotajoukkojen avun määrästä Bysantille kertoi armenialainen historioitsija Stepanos Taronatsi, joka oli ruhtinas Vladimir Suuren aikalainen. Hän mainitsi 6 000 soturin joukosta. Jahjan mukaan rusien ja kreikkalaisten yhdistynyt armeija voitti Bardas Fokasin armeijan Krisopolin luona (Bosporinsalmen Aasian puolella) vuoden 988 lopulla. 13.4. 989 liittolaiset hyökkäsivät Abidosiin ja tappoivat Fokasin.
Jahja Antiokialainen kertoo rusien taistelleen Bysantin armeijan joukoissa Pohjois-Syyriassa vielä vuonna 999. Näiden tapahtumien vuoksi on oletettavissa että rusien ja bysanttilaisten liitto oli solmittu viimeistään syksyllä 988, minkä jälkeen rusien joukot taistelivat Bysantin armeijassa ainakin 1000-luvun alkuun asti. Itäisten lähteiden mukaan liiton solmimista helpotti se, että ruhtinas Vladimir otti kristillisen kasteen ja Bysantin keisari Basileios II antoi sisarensa Annan vaimoksi Vladimir Suurelle. Telamonin taistelu
Telamonin taistelu käytiin vuonna 225 eaa. roomalaisten ja gallialaisten välillä Telamonissa, noin puolimaissa Rooman ja Pisan välistä rannikkoa. Se oli tärkeimpiä Italian galliheimojen ja roomalaisten välillä käytyjä taisteluja. Kahden roomalaisarmeijan väliin jääneet gallialaiset hävisivät täydellisesti. Joidenkin historioitsijoiden mukaan tämä oli viimeinen kerta kun sotavaunuja käytettiin mantereella. Ensimmäinen Mithridateen sota
Ensimmäinen Mithridateen sota käytiin vuosina 89 eaa. – 85 eaa. Rooman tasavallan ja Pontoksen kuningaskunnan välillä. Se alkoi, kun Pontoksen kuningas Mithridates VI alkoi laajentaa valtakuntaansa Mustanmeren rannikoille ja Vähään-Aasiaan. Tästä alkoi Pontoksen ja muiden Vähän-Aasian kuningaskuntien välillä vuosia kestänyt valtataistelu, johon roomalaisetkin sekaantuivat. Lopulta Pontoksen ja Rooman välit yltyivät täysimittaiseksi sodaksi vuonna 89 eaa. Mithridateen joukot kukistivat nopeasti roomalaisten ja heidän liittolaistensa armeijat ja valtasivat Vähän-Aasian melkein kokonaan muutamia kaupunkeja lukuun ottamatta. Tämän jälkeen Mithridates hyökkäsi Kreikkaan Ateenassa sijaitsevien roomalaisvastaisten ihmisten avunpyynnöstä. Rooman konsuli Lucius Cornelius Sulla valloitti kuitenkin Ateenan ja voitti Mithridateen armeijan Khaironeiassa ja Orkhonemoksessa. Mithridates joutui perääntymään takaisin Vähään-Aasiaan, jossa Gaius Flavius Fimbrian komentama armeija löi hänet uudestaan. Viimein kesällä 85 eaa. Sulla solmi rauhansopimuksen Mithridateen kanssa Dardanoksessa. Sopimuksen mukaan Mithridates joutui luopumaan Vähän-Aasian valloituksistaan sekä maksamaan 20 000 talenttia korvauksia. Rooman ja Pontoksen konflikti jatkui toisessa Mithridateen sodassa vuosina 83 – 82 eaa. Borodinon kenttien taistelu
Borodinon kenttien taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Borodinon alueen hallinnasta. Se oli osa Moskovan taistelua. Taistelu alkoi 13. lokakuuta 1941 Saksan ilmavoimien pommitettua Borodinoa. Saksalaiset valtasivat alueen 16. lokakuuta. Borodinon museo kärsi pahoja vaurioita ja Spaso-Borodinsky luostari paloi maan tasalle. Neuvostoliiton 5. armeijaan kuulunut 82. kivääridivisioona valtasi Borodinon takaisin 18. tammikuuta 1942 Neuvostoliiton talvihyökkäyksessä. Borodinoon on pystytetty muistomerkki taistelusta. Goottisota (376–382)
Goottisota oli sarja yhteenottoja ja taisteluja goottien ja Rooman valtakunnan välillä Balkanilla 376–382. Sodan aikana käyty Adrianopolin taistelu vuonna 378 oli merkittävä käännekohta Rooman valtakunnan historiassa. Keisari Valens kuoli taistelussa ja barbaarit saavuttivat ensimmäisen voiton Rooman valtakunnasta. Sota päättyi Rooman voittoon, joskin Balkan oli pahasti hävitetty ja Rooman armeija tuntuvasti heikentynyt. Megiddon taistelu (1400-luku eaa.)
Megiddon taistelu käytiin 1400-luvulla eaa., mutta tarkasta vuodesta ja päivämäärästä ei ole varmuutta. Taistelussa olivat vastakkain Uuden valtakunnan faarao Thutmosis III:n Egypti ja Kanaaninmaan liittouma, jota johti Kadeshin kuningas. Taistelu on historian ensimmäinen, josta on jäänyt jäljelle suhteellisen luotettavaa aineistoa. Seminolisodat
Ensimmäinen seminolisota on määrittelemätön ja näin ollen sen alkamis- ja loppumisajankohdasta on epäselvyyksiä. Yhdysvaltojen armeijan mukaan sota käytiin aikavälillä 1814–1819 ja laivaston mukaan 1816–1819. Creek-sota aiheutti yhä useampien creek-intiaanien muuton Floridaan, kun he joutuivat luopumaan alueistaan Alabamassa ja Georgiassa. Vuoden 1812 sota alkoi 1814 ja britit laskivat joukkojaan Floridaan ja alkoivat jälleen hankkia liittolaisia intiaaneista. Yhdysvallat ajoivat kuitenkin britit pois. Nämä jättivät suuria määriä kivääreitä, ammuksia ja jopa tykkejä intiaaneille. Britit jättivät jälkeensä myös Negro Fortin linnoituksen, jota yhdysvaltalaiset pitivät uhkana. Jos orjat pääsisivät pakenemaan sinne, he saisivat linnoituksesta erinomaisen tukikohdan. 1816 amerikkalaiset tuhosivat linnoituksen, vaikka se oli Espanjan aluetta. Borodinon taistelu
Kuultuaan Rajevskin reduttin valtaamisesta Napoleon lähti katsomaan linjoja. Noin kello 18.00 aikaan illalla venäläiset olivat asemissaan, joihin he olivat vetäytyneet. Kutuzov oli määrännyt kaartin asemiin ja ranskalaisten tykistökään ei saanut heitä siirtymään paikaltaan. Borodinon taistelu
(Selitykset: JvAK = Jalkaväkiarmeijakunta, JvD = jalkaväkidivisioona, KrD = Krenatööridivisioona, RvAK = Ratsuväkiarmeijakunta, Kasakka AK = Kasakkaarmeijakunta, RvD = Ratsuväkidivisioona, KyrasD = Kyrassieeridivisioona, kenr.luutn. = kenraaliluutnantti, kenrm = kenraalimajuri).
Venäläisissä joukoissa taisteli kaksi Vanhan Suomen joukko-osastoa: 
1. Lappeenrannan jalkaväkirykmentti komentajanaan eversti Fjodor Sokarev. Rykmentti kuului Baggovutin II jalkaväkiarmeijakunnan 17. divisioonan 2. prikaatiin, ja se taisteli Utitsan alueella. Borodinon taistelu
Poniatowski aloitti tykistövalmistelun. Puolalaiset etenivät Utitsan kukkulalle pohjoispuolelta ja kohtasivat neljä jalkaväkirykmenttiä ja miliisit. Baggovutin vastahyökkäyksen suoritti Karpovin kasakat. Kasakat onnistuivat pysäyttää puolalaiset, mutta pohjoispuolen sivusta jäi avoimeksi, mikä pakotti Baggovutin vetäytymään. Molemmat taistelun osapuolet asettuivat puolustusasemiin. Borodinon taistelu
Pääasiallisena reservinä oli suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš Romanovin V jalkaväkiarmeijakunta, jota taistelussa komensi kenraaliluutnantti Nikolai Lavrov. Boynen taistelu
Boynen taistelu oli 11. heinäkuuta 1690 Irlannin Boynejoen luona käyty taistelu syrjäytetyn Englannin kuninkaan Jaakko II:n sekä hänen kilpailijansa Vilhelm Oranialaisen armeijoiden välillä. Se oli osa sotaa, jota käytiin Irlannin alueella sen jälkeen, kun Englannin mainio vallankumous oli johtanut katolisen Jaakko II:n syrjäyttämiseen. Taistelu päättyi Vilhelm Oranialaisen voittoon. Vaikka taistelu ei vielä päättänytkään sotaa, se on saanut valtavan symboliarvon Irlannin protestanttien keskuudessa. Varsinkin Oranialaisveljeskunta on pitänyt sen muistoa yllä. Svetozar Boroević von Bojna
Boroević osallisui nuorena jalkaväenupseerina Bosnia-Hertsegovinan miehitykseen vuonna 1878 ja toimi 1887–1891 taktiikan opettajana Wiener Neustadtin sotilasakatemiassa. Hän yleni 1897 everstiksi, 1904 kenraalimajuriksi, 1908 sotamarsalkkaluutnantiksi ja 1912 kenraaliksi, missä yhteydessä hänet nimitettiin kuudennen armeijakunnan komentajaksi. Sen komentajana Boroević osallistui maailmansodan alussa neljännen armeijan hyökkäykseen Galitsiassa ja myötävaikutti Moritz von Auffenbergin Komarówin taistelussa saavuttamaan voittoon. Tämän jälkeen Boroević nimitettiin kolmannen armeijan komentajaksi. Hän vapautti tilapäisesti piiritetyn Przemyślin ja puolustautui talvella 1914–1915 menestyksekkäästi ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan Karpaateilla. Hänen joukkonsa osallistuivat myös toukokuussa 1915 itärintamalla käynnistyneeseen itävaltalaisten ja saksalaisten yhteiseen suurhyökkäykseen, mutta hänet siirrettiin Italian sodanjulistuksen jälkeen Italian-vastaiselle rintamalle Isonzon armeijan (vuodesta 1917 viides armeija) komentajaksi. Solferinon taistelu
Ranskalaiset etenivät joukkojen etelä- ja keskisiivellä kohti Solferinoa ja Guidizzoloa sardinialaisten edetessä kohti San Martinon kylää pohjoisella siivellä. Taistelut ranskalaisten ja itävaltalaisten välillä alkoivat aamu viideltä 24. kesäkuuta. Kumpikaan osapuoli ei ollut täysin selvillä toistensa liikkeistä ja itävaltaiset uskoivat aluksi hyökkääjien olevan vain ranskalaisten etujoukko, kun taas ranskalaiset luulivat itävaltalaisten käsittävän vain näiden jälkijoukot. Taistelut käytiin kolmella eri paikalla. Sardinialaiset ottivat yhteen Ludwig von Benedekin johtamien joukkojen kanssa San Martinossa, ranskalaisten keskusta eteni Solferinoon Patrice MacMahonin ja Baraguay d’Hilliersin johdolla ja etelässä alivoimaiset ranskalaiset yrittivät saavuttaa Medolen tasangon. Taistelu ratkesi keskustassa, jossa itävaltalaiset pakotettiin perääntymään iltapäivään mennessä. Frans Joosefin komentopaikkana toiminut Cavriana menetettiin ranskalaisille ja keskustan romahtessa itävaltalaisten puolustus myös etelässä ja pohjoisessa mureni. Benedek teki kiivasta vastarintaa San Martinossa, mutta lopulta hänenkin oli vetäydyttävä saarrostuksen uhatessa. Etelässä ranskalaiset olivat neljältä iltapäivällä edenneet aina Guidizzolon liepeille Medolen tasangon liepeillä. Itävaltalaiset vetäytyivät Minciojoen taakse pitkän auringonpaahteen jälkeen puhjenneen ukkosmyrskyn aikana. Taisteluista uupuneet ranskalaiset ja sardinialaiset eivät seuranneet vetäytyviä itävaltalaisia. Salamiin taistelu
Salamiin meritaistelu käytiin Persian sekä Kreikan kaupunkivaltioiden muodostaman helleenisen liiton laivastojen välillä osana persialaissotia syyskuussa 480 eaa. Taistelupaikka oli Salamis-saaren ja Piraeuksen sataman välisessä salmessa. Persialaiset hävisivät taistelun ja Kserkses I joutui vetäytymään armeijoineen Kreikasta. Salamiin taistelua pidetään persialaissotien ratkaisevana taisteluna, joka pelasti Kreikan joutumasta Persian valtaan. Taistelun sanottiin tapahtuneen samana päivänä kun Himeran taistelu, jossa Sisilian kreikkalaiset kukistivat karthagolaiset. Borodinon taistelu
Kutuzov antoi luvan Platovin ja Uvarovin ratsuväkien iskulle Napoleonin selustaan vasemmalta kiertäen. Platovin ja Uvarovin ratsuväkien iskuilla ei ollut varsinaista suunnitelmaa, ja kyseessä lienee ollut harhautushyökkäys. Uvarovilla oli 28 eskadroonaa, 12 tykkiä ja 2 500 ratsastajaa ja Platovilla 8 rykmenttiä. Uvarov ylitti Kolotša-joen Malojen kylän kohdalta ja Platov hieman pohjoisempana. Ylitettyään Voina-joen Uvarov kohtasi ranskalaisten 84. linjarykmentin sekä prikaatikenraali Philippe Antoine d'Ornanon baijerilaista ja italialaista kevyttä ratsuväkeä. Brodyn taistelu
Brodyn taistelu (tunnetaan myös nimillä Dubnan taistelu, Dubnon taistelu, Rovnen taistelu ja Rovne-Brodyn taistelu ) oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen panssaritaistelu, joka käytiin Brodyn, Dubnon ja Lutskin kaupunkien lähistöllä itärintamalla kesäkuussa 1941. Taistelussa kohtasivat Saksan 1. panssariryhmä, III armeijakunta ja XLVIII panssariarmeijakunta viisi Neuvostoliiton mekanisoitujen joukkojen osastoa. Taistelu alkoi 23. kesäkuuta 1941 ja päättyi saksalaisten voittoon 30. kesäkuuta 1941. Taistelussa saksalaiset kohtasivat ensimmäistä kertaa Neuvostoliiton T-34-panssarivaunuja. Taistelussa saksalaiset menettivät noin 200 panssarivaunua ja Neuvostoliitto yli 800 panssarivaunua. Kosmidionin taistelu
Kosmidionin taistelu käytiin kahden vallasta Osmanien valtakunnassa taistelleen veljeksen ja prinssin Süleyman ja Musa Çelebin joukkojen välillä aivan Konstantinopolin muurien edustalla 15. kesäkuuta 1410. Bagdadin taistelu
Bagdadin taistelu käytiin mongolien ja abbasidien välillä vuonna 1258. Vuonna 1250 uusi suurkaani Möngke lähetti veljensä Hülegün johtamaan Etu-Aasian valloitusta. Mongolien ratsujoukot etenivät nopeasti ja tuhoisasti. Mongolit valloittivat kaikki kaupungit ja surmasivat tuhansia asukkaita. Issoksen taistelu
Aleksanterin joukot kukistivat Vähän-Aasian satraapit Granikosjoen taistelussa vuonna 334 eaa. ja jatkoivat valtaamalla Vähän-Aasian länsirannikon. Vuoden 333 eaa. aikana vallattiin koko Vähän-Aasian sisämaa. Persian kuningas Dareios III nimitti Memnonin Vähässä-Aasiassa olleiden persialaisten joukkojen ylipäälliköksi ja antoi tälle tehtäväksi viivytellä Aleksanteria sillä aikaa kun kuningas itse kokosi armeijan. Memnonia avusti Välimerellä toimiva suuri persialainen laivasto, joka pystyi uhkaamaan makedonialaisten selustaa ja heidän huoltoyhteyksiään Hellespontoksen yli. Aleksanterin sotaretken onnistumisen kannalta oli tärkeää, että laivaston tukikohdat Välimeren rannalla vallattiin. Boarnin taistelu
Boarnin taistelu (hollanniksi: Slag aan de Boorne, friisiksi: Slach oan de Boarn) oli 700-luvulla käyty taistelu Boarn-joen suulla frankkien ja friisien välillä 734. Borodinon taistelu
Kutuzovin mukaan voimakas joukkojen keskittäminen suojasi Moskovaa ja salli iskut ranskalaisten sivustaan ja taakse. Molempien sivustojen pituus oli noin neljä kilometriä. Taistelun kuluessa joukkoja oli myös helppo liikutella. Kutuzov esikuntineen asettui Gorkin kylään. Ródos
Ródos liittoutui 400-luvulla eaa. Persian valtakunnan kanssa. Yhdessä ne ottivat osaa vuonna 490 eaa. Ateenaa vastaan käytyyn Marathonin taisteluun, joka päättyi Ateenan voittoon. Salamiin taistelussa vuonna 480 eaa. Persia kärsi jälleen tappion, kun kreikkalaiset upottivat kuningas Kserkses I:n laivaston. Mukana upposi suunnilleen 40 Ródoksen alusta. Taistelun jälkeen, vuonna 477 eaa., perustettiin antiikin kreikkalaisten kaupunkien kesken Deloksen meriliitto, jonka jäseneksi Ródoskin liittyi. Negroponten taistelu
Negroponten taistelu käytiin kesällä 1470 Venetsian ja Osmanien valtakunnan välillä. Taistelussa oli kyse Euboian saaren hallinnasta ja se päättyi osmanien voittoon. Taistelu oli osa toista Venetsian–Turkin sotaa. Borodinon taistelu
Borodinon taistelu on kuvattu hyvin kaunokirjallisuudessa, muun muassa Leo Tolstoin kirjassa Sota ja rauha. Venäjän federaatiossa järjestettiin 2. syyskuuta 2012 suuret 200-vuotisjuhlallisuudet Borodinon taistelun muistoksi. Pelionin taistelu
Pelionin taistelu käytiin loppukesästä 335 eaa. Aleksanteri Suuren johtamien makedonialaisten ja illyrialaisen kuninkaan Kleitoksen johtamien joukkojen välillä. Borodinon taistelu
Isänmaallisessa sodassa käytiin Borodinon taistelun lisäksi 16 muuta merkittävää taistelua. Knidos
Knidoksen taisteluna tunnetaan 394 eaa. Spartan ja Persian joukkojen välillä käyty meritaistelu. Tunnettuja knidoslaisia olivat historioitsija Ktesias, matemaatikko ja tähtitieteilijä Eudoksos sekä arkkitehti Sostratos Knidoslainen. Borodinon taistelu
Ranskalaisilla oli 214 jalkaväkipataljoonaa, 317 ratsuväkieskadroonaa ja 587 tykkiä, yhteensä 128 000 miestä. Keisarillisessa kaartissa oli lisäksi 30 jalkaväkipataljoonaa, 27 ratsuväkieskadroonaa ja 109 tykkiä. Kaarti ei osallistunut taisteluun. Borodinon taistelu
Kutuzovin alkuperäinen puolustuslinja vasemmalta oikealle: Shevardinon redutti: 27. jalkaväkidivisioona Neverovski, VIII jalkaväkiarmeijakunta Borozdin, Rajevskin redutti: VII jalkaväkiarmeijakunta Rajevski. Borodinon kylää vastapäätä suunniteltiin VI jalkaväkiarmeijakunta Dohturov ja Gorkin kylän oikealle puolelle IV jalkaväkiarmeijakunta Osterman-Tostoi sekä uloimmaisena oikealle II jalkaväkiarmeijakunta Baggovut. Ratsuväki, tykistö ja reservit oli sijoitettu jalkaväkiarmeijakuntien taakse taistelun oletettuihin ratkaisukohtiin. Italian–mahdistien sota
Ensimmäinen suurempi taistelu käytiin jälleen Agordatissa 21. joulukuuta 1893, jossa noin 12 000 mahdistia kohtasi 2106 askarista, 65 italialaisesta ja kahdeksasta tykistä koostuneen italialaisjoukon. Italialaisten onnistui jälleen lyödä mahdistien hyökkäys takaisin, mutta tällä kertaa he myös kärsivät suuremmat tappiot. 104 ascaria ja kolme italialaista kuoli 121 askarin haavoittuessa. Mahdistit menettivät noin 2 000 soturia haavoittuneina ja kuolleina, joiden lisäksi italialaiset ottivat heistä 180 vangeiksi. Knidoksen taistelu
Knidoksen taistelu käytiin vuonna 394 eaa. ateenalaisen Kononin johtaman persialaisen laivaston ja spartalaisen laivaston välillä. Persialaiset kukistivat spartalaiset täydellisesti. Borodinon taistelu
Napoleon pyrki ratkaisevaan taisteluun. Saatuaan Venäjän armeijan komentoonsa Kutuzov järjesti ensimmäiseksi voimakkaan jälkijoukon kenraaliluutnantti Pjotr Konovnitsynin alaisuuteen Smolenskista vetäytyvän armeijan suojaksi. De Tollyn päätös vetäytymisestä oli periaatteessa oikea, mutta Venäjän yleinen mielipide vaati toimenpiteitä. Borodino
Borodino on kuuluisa sen alueella käydystä Borodinon taistelusta 1812, jossa ottivat yhteen Napoleonin johtamat ranskalaiset ja Mihail Kutuzovin venäläiset. Taistelu merkitsi käännekohtaa Napoleonin sotaretkellä Venäjälle. Borodino päättyi ranskalaisten taktiseen voittoon, mutta suurten tappioiden ja Venäjän harjoittaman poltetun maan taktiikan aiheuttaman ruokapulan vuoksi ranskalaisten täytyi aloittaa vetäytyminen. Guadaleten taistelu
Guadaleten taistelua käsittelevät lähteet ovat valitettavasti epäluotettavia, sillä tiedot on pantu kirjalliseen muotoon vasta vuosikymmeniä tapahtuneen jälkeen ja nämäkin ovat vuosisatojen saatossa vääristyneet. Edes taistelun tarkka paikka ei siis enää ole tiedossa. Yleisimmin käytetty nimi tulee Guadalete-joesta, Rio Guadalete, mutta usein käytetään puhutaan myös Barbate-joesta, Rio Barbate, kumpikin nimi saattaa olla oikein. Varmaksi tiedetään vain päivämäärä: taistelu on täytynyt käydä 19. heinäkuuta 711, oletettavasti näiden kahden edellä mainitun joen välimaastossa, mutta ei kuitenkaan Jerez de la Fronteran luona, kuten usein mainitaan, vaan pikemminkin Arcos de la Fronteran paikkeilla. Eriävät paikkamääritykset voivat johtua siitä, että maurit olivat pystyttäneet leirinsä Barbaten ja gootit Guadaleten rantaan; näin turvattiin joukkojen vesihuolto. Vanha roomalainen tie johti sinne pohjoisesta, ja maurien komentaja Tarik ibn Zijad toi joukkonsa tätä reittiä myöten etelästä Tarifan ja Gibraltarin seuduilta. Cullodenin taistelu
Cullodenin taistelu (gaeliksi "Blàr Chùil Lodair") oli 16. huhtikuuta 1746 käyty taistelu jakobiittikapinallisten ja Ison-Britannian hallituksen välillä. Taistelu käytiin lähellä Cullodenia, joka sijaitsee Invernessistä itään.Se päättyi brittihallituksen voittoon ja heidän komentajansa Wilhelm Cumberland sai kutsumanimen "teurastaja Cumberland" vankien ja pakoon lähteneiden raa'asta kohtelusta. Britit kitkivät taistelun jälkeen myös Ylämaiden klaanijärjestelmän kieltäen esimerkiksi tartaanit ja säkkipillit. Borodinon taistelu
Borodinon alue on avointa maastoa, jossa kasvaa koivu- ja mäntymetsikköä. Päätaistelualue on uuden ja vanhan Smolenskin tien välissä. Aluetta halkoo Kolotšajoki, jonka sivujokia ovat Fomkina, Semjonovskaja, Kamenka, Voina ja Stanets. Vanhan Smolenskin tien varrella on Utitsan kylä, metsä ja kukkula. Varsinaisen taistelualueen sisäpuolella jäävät Borodinon kylän lisäksi Shevardinon, Semjonovskoen ja Gorkin kylät. Pääosa Borodinon taistelusta tapahtui alueella, jonka mitat ovat 3 × 5 kilometriä. Taistelukentältä Možaiskin kaupunkiin on noin 13 kilometriä ja Moskovaan noin 125 kilometriä. Nördlingenin taistelu
Nördlingenin taistelu (joskus myös Allbuchin taistelu) käytiin 6. syyskuuta 1634 kolmikymmenvuotisen sodan aikana lähellä Nördlingenin kaupunkia Etelä-Saksassa. Taistelussa Matthias Gallasin johtamat keisarilliset löivät perin pohjin protestanttien yhdistyneen armeijan. Taistelu oli yksi sodan tärkeimmistä ja täydellinen katastrofi ruotsalaisille. Se käänsi sotaonnen keisarille suotuisaksi ja tuhosi ruotsalaisten haaveet sodan lopettamisesta heille edullisilla ehdoilla. Taistelun jälkeen Ranskan oli pakko puuttua kolmikymmenvuotiseen sotaan aktiivisesti, ja Saksan sisäinen uskonsota muuttui valtioiden väliseksi konfliktiksi. Kleidionin taistelu
Bulgarian ja Bysantin valtakuntien välinen Kleidionin taistelu tapahtui 29. heinäkuuta 1014 ja se päättyi Bysantin murskavoittoon. Delionin taistelu
Delionin taistelu käytiin peloponnesolaissodassa vuonna 424 eaa. Ateenan ja Boiotian välillä. Se päättyi Ateenan tappioon ja Delionin valtaukseen muutamassa viikossa. Ateenan joukkoja johti Hippokrates ja boiotialaisia Pagondas. Sokrates on yksi tunnetuimpia taisteluun osallistuneita. Historiateos
Historiateos (, ’Historiat’) on Herodotoksen noin vuosina 450–420 eaa. kirjoittama historiaa käsittelevä teos, jota pidetään uraauurtavana länsimaisessa historiankirjoituksessa. Teos käsittelee pääasiassa 400-luvulla eaa. käytyjä persialaissotia, joissa Persia yritti valloittaa Kreikan, mutta se sisältää myös kuvauksia aikakauden kansoista ja näiden tavoista. "Historiateos" on yksi tärkeimmistä aikakautta ja näitä tapahtumia kuvaavista kirjallisista lähteistä. Adrianopolin taistelu
Adrianopolin taistelu käytiin vuonna 378 Itä-Rooman ja goottien välillä. Tulos oli goottien murskaava voitto, suuri osa Itä-Rooman joukoista tuhottiin ja keisari Valens kuoli itse taistelussa. Goottien ratsuväellä oli olennainen osa voitossa. Borodino (1901)
Borodino () oli vuonna 1904 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Borodino-luokan taistelulaiva. Mons Badonicuksen taistelu
Polemisoitu munkki Gildas, lähes aikalainen, kertoo esseessään "De Excidio Britanniae", että taistelu oli samana vuonna kuin hän syntyi (noin 494 tai 516), mutta hän ei kerro kummankaan puolen johtajaa eikä mitään josta voitaisiin päätellä tapahtumapaikka.