Minä vuosina toinen seminolisota käytiin?
Seminolisodat
Seminolisodat olivat kolme sotaa, jotka käytiin Floridassa Yhdysvaltojen ja seminolien intiaaniheimon välillä. Ensimmäinen seminolisota käytiin vuosina 1817–1818, toinen 1835–1842 ja kolmas 1855–1858. Näistä pisin ja tunnetuin oli toinen seminolisota. Miami
Miamin ilmasto on trooppinen; kesät ovat kuumia ja kosteita ja talvet lämpimiä. Päivälämpötilat ovat talvella +23–27 °C ja kesällä +30–35 °C.
Miamista löytyi 1998 Miami Circle -niminen rakennelma, jonka uskotaan olevan 2 000 vuotta vanha ja Yhdysvaltain itärannikon vanhin säilynyt pysyvä rakennelma. Sen rakensivat todennäköisesti tequestat, jotka olivat Miamin alkuperäisiä asukkaita. Heistä tiedetään hyvin vähän, mutta espanjalaisten tulon jälkeen he hävisivät. Florida oli espanjalaisten hallussa brittien parinkymmenen vuoden hallintoaikaa lukuun ottamatta vuodesta 1565 vuoteen 1821, jolloin se myytiin Yhdysvalloille. Miamin alueella ei kehittynyt paljoakaan asutusta, mutta 1800-luvun alussa espanjalaiset onnistuivat houkuttelemaan sinne muutamia bahamalaisperheitä viljelemään maata. Vuosina 1835–1842 käyty toinen seminolisota vaikutti Miamissakin, jonka väkiluku laski selvästi. Yhdysvaltain armeija perusti sinne 1830-luvulla Fort Dallasin.
Seitsenvuotinen sota
Seitsenvuotinen sota oli sota, jossa Iso-Britannia, Preussi ja Hannover taistelivat Ranskaa, Itävaltaa, Venäjää, Ruotsia ja Saksia vastaan vuosina 1756–1763. Espanja ja Portugali vedettiin myöhemmin mukaan sotaan. Kreikka
1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä poliitikkoja oli moninkertainen pääministeri Elefthérios Venizélos. Kuningas Yrjö II syrjäytettiin vuonna 1923. Vuonna 1924 Kreikasta tuli tasavalta (nk. Kreikan toinen tasavalta). Monarkia palautettiin vuonna 1935, ja Yrjö II palasi takaisin valtaan. Samaan aikaan maan sotilasdiktaattorina toimi Ioánnis Metaxás 1936–1941. Toisen maailmansodan alettua vuonna 1939 Kreikka julistautui puolueettomaksi. Vuonna 1940 Kreikka joutui kuitenkin sotaan maahan hyökännyttä Italiaa vastaan ja tämän jälkeen vuonna 1941 Saksan miehittämäksi. Toisen maailmansodan suuria taisteluita Kreikassa olivat muun muassa Kreetan taistelu vuonna 1941 sekä Dodekanesian valtaus vuonna 1943. Miehityksen seurauksena yli 100 000 ihmistä kuoli nälkään. Lisäksi miehitysaikana yli 50 000 juutalaista vietiin Kreikasta Auschwitzin keskitysleiriin ja Thessalonikissa asuneista yli 50 000 juutalaisesta valtaosa surmattiin keskitysleireissä tai kaupungin urheilustadionilla. Toinen orjasota
Toinen orjasota oli orjien epäonnistunut kapina roomalaisia vastaan Sisiliassa vuosina 104 eaa.–103 eaa. Sisilian orjat yhdistyivät Salvius Tryphonin ja Athenionin johdolla. Konsuli Manius Aquillius murskasi kapinan vaivalloisesti. Liberian toinen sisällissota
Vuosina 1989–1997 käydyn ensimmäisen sisällissodan jälkeen olot Liberiassa olivat hyvin epävakaat, sillä jotkin sissijoukot jatkoivat taistelua presidentti Charles Taylorin hallitusta vastaan Guineasta käsin, ja hallitus tuki Sierra Leonen kapinallisia. Toinen sisällissota syttyi, kun taistelut kiihtyivät alkuvuodesta 2003. Sissikapinalliset vaativat, että Taylorin ja korruptoituneen hallituksen oli erottava. Toinen oopiumisota
Toinen oopiumisota käytiin Kiinan (Qing-dynastia) sekä Britannian ja Ranskan välillä vuosina 1856–1860. Kiinassa käytiin samaan aikaan Taiping-kapinaa. Filippos II
Niin sanottu kolmas pyhä sota oli alkanut vuonna 356 eaa., kun fokislaiset olivat ottaneet Delfoin temppelien varoja puolustautuakseen Theban aggressioita vastaan. Ateena ja Sparta olivat asettuneet fokislaisten puolelle Thebaa vastaan. Myös thessalialaiset sotivat Theban puolella, ja Filippoksen oli Thessalian arkonttina vaikea olla sekaantumatta sotaan. Filippos painotti sotilailleen sodan uskonnollista luonnetta ja määräsi heidät laittamaan päähänsä laakeriseppeleet. Kreikka
400-luvun eaa. alussa kreikkalaiset kävivät niin kutsuttuja persialaissotia Persiaa vastaan. Niissä kreikkalaiset kaupunkivaltiot pystyivät voittamaan Persian uhan ja käytännössä pelastivat orastamassa olleen länsimaisen sivistyksen. Sota muistetaan erityisesti Marathonin, Thermopylain ja Salamiin taisteluista. Sotia seurasi kreikkalaisen kulttuurin suurin kukoistuskausi, Kreikan klassinen kausi noin 480–323 eaa. Klassinen kulttuuri kukoisti erityisesti Ateenassa, minkä ilmentymänä ovat muun muassa Akropolis ja Parthenon. Kaupunki saavutti joksikin aikaa kreikkalaisen maailman johtoaseman Deloksen meriliiton avulla. 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla käytiin kreikkalaisen maailman suuri ”sisällissota” peloponnesolaissota, jossa vastakkain olivat erityisesti Ateena ja Sparta.
Kreikkalaisten keskinäiset sodat jatkuivat Ateenan, Spartan ja Theban välillä 300-luvun eaa. alkupuolella. Vuosisadan loppupuolella Makedonian valtakunta valloitti ensin koko Kreikan Khaironeian taistelun vuonna 338 eaa. myötä ja sitten Aleksanteri Suuren johdolla koko Etu-Aasian ja Egyptin. Tämän jälkeen kreikkalainen kulttuuri levisi laajalle myös näille alueille. Aikakautta kutsutaan hellenistiseksi kaudeksi. Kreikkalaisten kaupunkivaltioiden poliittinen merkitys pieneni, mutta esimerkiksi Ateena säilyi merkittävänä oppineisuuden keskuksena. Yhdysvallat
Toisen maailmansodan jälkeen alkoi kylmä sota, jossa olivat vastakkain kaksi suurvaltaa: Neuvostoliitto ja sitä tukevat kommunistiset maat ja Yhdysvallat ja sitä tukevat kapitalistiset maat. Yhdysvallat osallistui Korean sotaan 1950–1953 ja Vietnamin sotaan 1964–1975. Lisäksi maa tuki Sikojenlahden maihinnousuyritystä Kuubaan ja oli mukana Kuuban ohjuskriisissä. Neuvostoliittoa vastaan käytiin myös avaruuskilpaa. Presidentti Kennedy asetti Yhdysvaltain tavoitteeksi miehitetyn kuulennon, jonka teki Apollo 11 vuonna 1969. Seminolit
Yhdysvaltain lopettaessa sotatoimet vuonna 1842 Evergladesin suoalueelle jäi asumaan yhä useita satoja seminoleja. Oklahomaan siirretyt seminolit elivät autonomisena kansakuntana ja kärsivät suuresti asuinalueensa olosuhteista. Erääseen merkittävään seminolisukuun kuuluva Wild Cat halusi koko seminolikansan päälliköksi, mutta presidentti James K. Polkin hallitus antoi ymmärtää, että kaikki seminolit aiottiin liittää creekien kansaan. Tulevaisuuden parantamiseksi Wild Cat suunnitteli rotujen välistä liittoutumaa, joka yhdistäisi kaikki eteläisten tasankojen heimot ja karanneet mustat orjat yhdeksi suureksi siirtokunnaksi. Meksikon presidentti Antonio López de Santa Anna lupasi Wild Catille sopivat maat pohjois-Meksikon Coahuilasta vastineeksi siitä, että Wild Catin siirtokunta estäisi Yhdysvaltain puolelta tapahtuvat rajanylitykset. Vaikka siirtokunta lopulta rajoittui Wild Catin seminolien lisäksi vain Mustiin seminoleihin ja noin 500 kickapoo-soturiin, rajavartijat onnistuivat kahden vuoden ajan torjumaan hyökkäykset rajan takaa. Vuonna 1852 suurin osa Wild Catin seminoleista palasi takaisin Oklahomaan. Sumerin historia
Varhaisdynastinen kausi II 2700–2600 eaa. oli siirtymäkautta. Pohjoisessa nousi Kišin 1. dynastia, jonka kuningas Etana näyttää vakauttaneen kapinoivia maita. Samaan dynastiaan kuuluva Enmebaragesi valloitti itäisen Elamin, joka sijaitsi nykyisessä Lounais-Iranissa. Ensi kertaa kuninkaan nimi näkyy myös piirtokirjoituksissa, ei vain myöhemmissä kuningasluetteloissa. Kišissä oli runsaasti seemiläisiä. Enmeberagesi ja hänen poikansa Agga lienevät olleet Urukin Gilgamešin aikalaisia noin 2680 eaa. Melko pian Etanan kuoleman jälkeen Urukin valtias Meškiaggašer välillä 2800–2700 eaa. eteni ehkä Zagrosille ja Välimeren rantaan. Meškiaggašerin jälkeen tuli Enmerkar. Kiš nousi taas noin 2560 eaa. suureksi. Urin ensimmäinen dynastia tunnetaan parhaiten Urin kuninkaanhaudoista, joissa kuninkaan palvelusväki uhrattiin kuolemaan kuninkaansa mukaan. Pohjoisen seemiläisiä valtioita olivat muun muassa Ebla ja Mari. Krim
Vuosina 1854–1856 käytiin itämainen sota eli Krimin sota. Suomen sotahistoria
Vuosina 1809–1917 Suomen suuriruhtinaskunnan sotahistoria oli luonnollisesti sidoksissa Venäjän keisarikuntaan. Venäjän vallan aika oli Suomen kannalta yksi historian rauhallisimmista kausista (vain Oolannin sota kosketti Suomen aluetta), mutta jonkin verran suomalaisia vapaaehtoisjoukkoja tai upseereita taisteli Venäjän lipun alla Manner-Euroopassa ja Aasiassa. Itsenäisyyden ajalla Suomessa on käyty sisällissota ja sen jälkimainingeissa lähialueiden heimosodat, minkä lisäksi maa on käynyt kolme erillistä sotaa toisen maailmansodan yhteydessä 1939–1945. Seminolisodat
Ensimmäinen seminolisota on määrittelemätön ja näin ollen sen alkamis- ja loppumisajankohdasta on epäselvyyksiä. Yhdysvaltojen armeijan mukaan sota käytiin aikavälillä 1814–1819 ja laivaston mukaan 1816–1819. Creek-sota aiheutti yhä useampien creek-intiaanien muuton Floridaan, kun he joutuivat luopumaan alueistaan Alabamassa ja Georgiassa. Vuoden 1812 sota alkoi 1814 ja britit laskivat joukkojaan Floridaan ja alkoivat jälleen hankkia liittolaisia intiaaneista. Yhdysvallat ajoivat kuitenkin britit pois. Nämä jättivät suuria määriä kivääreitä, ammuksia ja jopa tykkejä intiaaneille. Britit jättivät jälkeensä myös Negro Fortin linnoituksen, jota yhdysvaltalaiset pitivät uhkana. Jos orjat pääsisivät pakenemaan sinne, he saisivat linnoituksesta erinomaisen tukikohdan. 1816 amerikkalaiset tuhosivat linnoituksen, vaikka se oli Espanjan aluetta. Englannin sisällissota
Englannin sisällissota (1642–1651) oli sarja aseellisia konflikteja ja poliittista juonittelua parlamentaristien ("keropäät") ja rojalistien ("kavaljeerit") välillä Englannissa pääasiallisesti sen hallituksen tavoista. Ensimmäinen (1642–1649) ja toinen (1648–1649) sota panivat vastakkain kuningas Kaarle I:n tukijat ja "pitkän parlamentin" tukijat, kun taas kolmas (1649–1651) pani vastakkain kuningas Kaarle II:n tukijat ja "peränipukan parlamentin" tukijat. Sota päättyi parlamentin voittoon Worcesterin taistelussa 3. syyskuuta 1651. Intiaanien pakkomuutot
Vuonna 1835 seminolit kieltäytyivät lähtemästä Floridasta. Tästä syttyi toinen seminolisota, joka jatkui vuoteen 1842 ja päättyi Yhdysvaltojen voittoon. Lähi-idän taistelut (ensimmäinen maailmansota)
Lähi-idän taistelut ensimmäisessä maailmansodassa käytiin muiden keskusvaltojen tukeman Ottomaanien valtakunnan ja ympärysvaltojen (erityisesti Brittiläisen Imperiumin ja Venäjän keisarikunnan) välillä 29. lokakuuta 1914 - 30. lokakuuta 1918. Sotatoimet voidaan jakaa viiteen erilliseen sotaretkeen, jotka olivat: Siinain ja Palestiinan, Mesopotamian, Kaukasuksen, Persian sotaretket sekä Gallipoli. Lisäksi oli vaatimattomammat Pohjois-Afrikan, Arabian niemimaan ja Etelä-Arabian sotaretket. Järjestäytyneiden yhtymien lisäksi kumpikin osapuoli käytti erilaisia erikoisjoukkoja ja sissejä. Ympärysvaltojen puolella taisteli esimerkiksi arabikapinallisia ja armenialaisia vastarintataistelijoita. Fort Sumter
Sisällissodan jälkeen linnoitus on ollut sotilaskäytössä Espanjan–Yhdysvaltain sodan (1898), ensimmäisen maailmansodan (1914-18) ja toisen maailmansodan (1939-45) aikana. Toinen puunilaissota
Toinen puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 217–202 eaa. Sodassa Hannibalin johtama kokenut puunilaisarmeija hyökkäsi Espanjan ja Gallian kautta Italiaan voittaen useita taisteluja, mutta valtaamatta Roomaa. Roomalaiset sen sijaan valtasivat karthagolaisten uudet tukialueet Espanjassa Scipion johdolla ja onnistuivat pitämään omansa Sisiliassa ja pitkin Italiaa. Sodan siirryttyä Afrikkaan Hannibal palasi sinne, mutta hänet lyötiin Zamassa. Sullan toinen sisällissota
Sulla oleskeli pitkään Ateenassa, josta ryöstettiin arvoesineitä Roomaan. Kun hän kuuli, että myös Cinna oli surmattu ja valta joutunut ääriaineksille (konsuliksi Mariuksen poika, joka surmautti useita senaattoreita), Sulla palasi sotajoukkoineen vuonna 83 eaa. Aikaisempi liittolaissota vaikutti niin, että itaaliset kansat vastustivat Sullaa. Koska konsuleita ei ollut elossa, Sulla pakotti senaatin antamaan hänelle diktaattorin valtuudet. Sulla joutui sotimaan eri puolilla niemimaata, mutta voitti taistelut. Hän kosti ankarasti kapinallisille, erityisesti samnilaisille. Seminolisodat
1856 otettiin käyttöön uusi taktiikka ja intiaanit yritettiin sulkea suoalueille, jossa he eivät pystyisi kasvattamaan viljaa tai pitämään karjaa. Yhdysvaltalaiset yrittivät neuvotella rauhasta, mutta he eivät saaneet yhteyttä seminolien johtajiin. Amerikkalaiset rakensivat niin sanottuja alligaattoriveneitä, jotka oli suunniteltu liikkumaan nimenomaan Floridan kosteikkoja pitkin. Näiden veneiden avulla saatiin kiinni useita seminoleja, kun taas maajoukot eivät siinä onnistuneet. Toinen juutalaissota
Vuosina 66–73 käydyn ensimmäisen juutalaissodan jälkeen roomalaiset tiukensivat otettaan Juudeasta. Roomalaiset kärsivät raskaita tappiota ja menettivät kokonaisen legioonan ennen kapinan murskaamista vuonna 135. Sota Irlannissa 1689–1691
Vilhelmiläissota () tai Jakobiittisota ("Jacobite war") oli Irlannin alueella vuosina 1689–1691 käyty sota, joka oli jatkoa Englannin vuoden 1688 mainiolle vallankumoukselle. Englannissa vallankumouksella syrjäytetty katolinen kuningas Jaakko II pyrki puolustamaan kruunuaan Irlannista käsin ja sai tuekseen Irlannin katolisen väestön, joka toivoi kuninkaan kumoavan katolisia sortaneet lait. Vallankumouksen johtoon asettunut Vilhelm III Oranialainen toi armeijansa Irlantiin ja voitti kuningas Jaakon vuonna 1690 Boynen taistelussa. Jaakon paettua irlantilaiset jakobiitit jatkoivat taistelua vielä yli vuoden ajan, mutta lopulta hekin hävisivät. Irlannissa käyty sota oli osa yleiseurooppalaista yhdeksänvuotista sotaa, ja siihen osallistui palkkasoturijoukkoja ja muita sotajoukkoja eri Euroopan maista. Irlannin sodan lopputulos sinetöi protestanttisen vähemmistön hallitsevan aseman Irlannissa koko seuraavan vuosisadan ajaksi. Bysantin–sassanidien sota (540–562)
Bysantin–sassanidien sota käytiin vuosina 540–562. Lähi-idän historia
Vuoden 2000 eaa. aikoihin luoteesta tuleva seemiläinen kansa amorilaiset valloittaa Sumerin. Amorilaisten tunnetuin kuningas on Hammurapi (1848 eaa.), joka ottaa hallintaansa suuren osan Mesopotamiaa ja nostaa Babylonin alueen pääkaupungiksi. Ranskan toinen keisarikunta
Vuosina 1857–1858 ranskalaiset sotivat yhdessä brittien kanssa Kiinassa ja valtasivat Kantonin. Sodan tarkoituksena oli painostaa Kiinan keisaria lisäämään Euroopan kanssa käytävää kauppaa. Vuonna 1860 joukot ryöstivät keisarin kesäpalatsin ja sota päättyi voittoon. Haluamiaan alueita Etelä-Kiinasta Ranska ei saanut ja tämä laittoi Napoleon III yrittämään aluevaltauksia muualta. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeään kauteen liittyvät subminolainen ja submykeneläinen keramiikka (noin 1100–1050/1000 eaa.), sekä varhaisrautakautinen protogeometrinen keramiikka (noin 1050–900 eaa.) ja ainakin varhaisvaiheen geometrinen keramiikka. Hautoihin pantiin runsaasti esineitä. Merirosvot ryöstelivät rannikkoa, ja yhdyskunnat taistelivat keskenään pelloista, laitumista jne. Maaseutuasutukset olivat omavaraisia ja kauppaa vähän. Pimeinä vuosisatoina maassa oli monia aristokraattisia perheklaaneja, jotka taistelivat keskenään. Seminolisodat
Floridan alkuperäisväestö oli kuollut espanjalaisten tuomiin sairauksiin ja brittien tekemiin hyökkäyksiin 1700-lukuun mennessä. Tyhjäksi jääneelle alueelle muutti useiden eri heimojen rippeitä kuten creekien hajanaisia ryhmiä ja Englannin hallitsemilta alueilta vapaaksi päässeitä orjia. Osa orjista joutui Floridaan siirtyneiden intiaanien orjiksi, mutta osa sai myös heimojen jäsenyyden. Heimoihin liittyneistä orjista muodostui niin sanotut mustat seminolit. Espanjalaiset alkoivat kutsua alueelle tulleita intiaaneja cimarroneiksi, josta muotoutui nimitys seminolit. Nimen tarkoitus on kiistanalainen. Antiikin Sisilia
Huonot olot johtivat ensimmäiseen orjasotaan vuonna 135 eaa. Se sai alkunsa Hennasta, ja sitä johti syyrialainen orja nimeltä Eunus. Orjakapina levisi pian koko saarelle, ja siihen sanotaan liittyneen jopa orjaa. Kapina menestyi aluksi hyvin. Vuonna 134 eaa. kapinaa kukistamaan lähetettiin konsuli Fulvius Flaccus. Vasta konsuli P. Rupilius sai kukistettua kapinan pääpesäkkeet Hennan ja Tauromenionin vuonna 132 eaa. Saaren sisäiselle hallinnolle muodostettiin uudet lait, jotka olivat käytössä vielä Ciceron aikana. Uudet lait eivät kuitenkaan ratkaisseet kaikkia ongelmia. Toinen orjasota alkoi vuonna 103 eaa., ja kapinalliset onnistuivat jälleen vastustamaan useita konsuleita, kunnes M. Aquilius voitti nämä vuonna 100 eaa. Ensimmäinen puunilaissota
Vuonna 241 Sisilian edustalla käydyn Aegates-saarten meritaistelun hylyt on löydetty 2010-luvulla. Merenpohjasta on löydetty muun muassa ankkureita, pronssikypäriä ja 11 pronssipuskuria, joiden avulla muinaiset sotalaivat pyrkivät upottamaan vihollislaivoja. Vastaavia puskureita on aikaisemmin löydetty vain kolme. Talvisota
Toinen maailmansota oli alkanut kolme kuukautta aikaisemmin Saksan ja Neuvostoliiton miehitettyä Puolan. Koska länsirintamalla oli käynnissä vähätapahtumainen valesota, länsimaiden lehdistö seurasi talvisotaa tarkasti. Termeistä sisu ja Molotovin cocktail tuli kansainvälisesti tunnettuja. Nimitys talvisota tuli käyttöön vasta jatkosodan aikana, muun muassa Mannerheimin päiväkäskyssä n:o 1 kesäkuussa 1941, mutta ei vakiintunut heti. Varhaisempia ja osin rinnakkaisia nimityksiä olivat muun muassa "Suomen sota 1939–40" ja "Suomen ja Venäjän sota 1939–40". Numantian sota
Roomalainen sotapäällikkö Scipio Africanus oli valloittanut Hispanian Karthagolta toisessa puunilaissodassa. Iberian niemimaan alkuperäisheimot olivat kuitenkin vaikeita alistaa Rooman valtaan ja he hyökkäsivät useita kertoja roomalaisten kimppuun. Ensimmäisessä keltiberisodassa vuosina 181–179 eaa. Tiberius Gracchus onnistui lyömään keltibereihin kuuluneen lusonien heimon. Vuonna 154 eaa. alkoi toinen keltiberisota kun bellien keltiberiheimo alkoi laajentamaan pääkaupunkiaan ilman roomalaisten suostumusta. Senaatti lähetti vahvan armeijan bellejä vastaan. He kuitenkin liittoutuivat toisen keltiberiheimon, arevakkien kanssa ja löivät roomalaiset. Sota päättyi rauhansopimukseen kolme vuotta myöhemmin. Krimin sota
Krimin sota eli itämainen sota käytiin Venäjän sekä Osmanivaltakunnan, Britannian, Ranskan ja Sardinian muodostaman liittouman välillä vuosina 1853–1856. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Kreetalla minolaista kautta seurannut subminolainen kausi käsittää noin vuodet 1100–1000 eaa. Se voidaan jakaa kahteen osaan, "subminolainen kausi I", joka seurasi edeltänyttä myöhäisminolaisen kauden viimeistä vaihetta (LM IIIC) ja vastaa ajoitukseltaan myöhäishelladisen kauden loppuvaihetta ja submykeneläisen kauden alkua; sekä "subminolainen kausi II", joka vastaa ajoitukseltaan submykeneläisen kauden loppua ja Manner-Kreikan protogeometrisen kauden alkua. Kausi voidaan tunnistaa keramiikassa eri puolilla Kreetaa. Merkittäviä löytöpaikkoja ovat muun muassa Knossos, Faistos, Sybrita (nyk. Kefála), Kommós ja Karfí. Kemin kaupungin historia
Kemijokisuulle oli suunniteltu kaupunkia jo 1600–luvulla, mutta Tornion kaupungin läheisyyden vuoksi suunnitelmia ei tuolloin toteutettu. Venäjän hallitsijaksi vuonna 1855 noussut keisari Aleksanteri II halusi elvyttää Krimin sodassa kärsineen valtakuntansa kaupan, teollisuuden ja merenkulun toimintaedellytyksiä. Suomessa elvytystoimenpiteiden valmistelun sai suorittaakseen kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm von Berg. Toimenpiteisiin Suomessa kuuluivat mm. oman rahan, Suomen markan käyttöönotto 1860 sekä uusien kaupunkien perustaminen. Tehtävään liittyen Berg pyysi Oulun läänin maaherraa Alexander Lavoniusta selvittämään sopivaa paikkaa Kemijokisuulle rakennettavalle tapulikaupungille. Uudelle kaupungille löydettiin kolme vaihtoehtoista paikkaa: Kallioniemi lähellä Vallitunsaarta, Lukkarilan ranta Kemijoen länsirannalla ja Sauvosaarenniemi Kemijoen itäpuolella meren rannalla. Näistä parhaana vaihtoehtona pidettiin viimeksi mainittua. Krimin taistelu
Krimin taistelu (tunnetaan myös nimellä Krimin offensiivi) oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Krimin alueesta toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin onnistunut valloittamaan alueen itselleen 4. heinäkuuta 1942. Taistelu alkoi 8. huhtikuuta 1944 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 12. toukokuuta. Tätä ennen puna-armeija oli onnistunut valtaamaan Sevastopolin kaupungin 9. toukokuuta mennessä. Taistelun seurauksena saksalaiset ja romanialaiset joukot joutuivat vetäytymään. Saksa menetti taistelussa noin 97 000 sotilasta. Cumae
Hannibal yritti vallata Cumaen toisessa puunilaissodassa vuonna 215 eaa., mutta roomalaiset torjuivat karthagolaiset Sempronius Gracchuksen johdolla. Vuonna 180 eaa. cumaelaiset pyysivät lupaa käyttää asiakirjoissaan latinan kieltä, mikä kertoo kreikkalaisuuden hiipumisesta kaupungissa. Liittolaissodassa 91–87 eaa. kaupunki pysyi uskollisena roomalaisille. Tasavallan loppuaikoina Cumaesta tuli tavallinen roomalaiskaupunki. Sen ympäristö alkoi muodostua roomalaisen ylimystön lomakohteeksi, vaikkakin nämä rakennuttivat huviloitaan enemmän Baiaeen ja Misenumiin kuin itse Cumaeen. Ne laskettiin kuitenkin edelleen Cumaen alueeseen. Seudulla sijaitsivat muun muassa Ciceron, Catulluksen, Pompeiuksen ja Varron huvilat. Sulla vietti alueella viimeiset elinvuotensa. Sortovuodet
Sortovuodet eli sortokaudet olivat ajanjaksot 1899–1905 (ensimmäinen sortokausi) ja 1908–1917 (toinen sortokausi), jolloin Venäjän keisarikunta yritti venäläistää Suomea. Nimi ”sortovuodet” on otettu käyttöön jälkeenpäin, ensimmäisestä sortokaudesta käytettiin nimeä routavuodet. Ranskan toinen keisarikunta
Ranska oli menettänyt suurimman osan siirtomaistaan Seitsenvuotisessa sodassa ja vuosien 1793–1815 välisenä aikana. Ainoa merkittävä uusi valtaus oli Algerian valtaaminen vuonna 1830. Aluksi luultiin, että keisarikunta joka oli sekaantunut moniin eurooppalaisiin sotiin ja kotimaansa uudistamiseen, ei kiinnittäisi huomiotaan merien takaisiin aluelaajennuksiin. Hallinnon ja etupäässä keisarin mieli alkoi muuttua vuoden 1858 paikkeilla. Menelik II
Menelik II syntyi Ankoberissa vuonna 1844. Hän oli Shoan kuningaskunnan perustaneen Sahle Selassien pojanpoika ja syntyjään nimeltään Sahlé Mariam. Etiopian keisari Tewodros II valtasi Shoan ja Menelik vietiin äitinsä kanssa Tewodrosin pääkaupunkiin. Menelik nousi lopulta Shoan kuvernööriksi, mutta ajautui ristiriitoihin keisarin kanssa Tewodrosin epäillessä hänen liittoutuneen kapinaa suunitelleiden alueellisten hallitsijoiden kanssa. Menelik vangittiin, mutta hän onnistui pakenemaan ja kruunautti itsensä Shoan kuninkaaksi. Shoan hallitsijana Menelik harjoitti politiikkaa, joka leimasi sittemmin koko Etiopian politiikkaa hänen noustuaan keisariksi. Shoa tasapainoili diplomaattisesti ulkovaltojen, kuten Yhdistyneen kuningaskunnan, Etiopian alueellisten hallitsijoiden ja Sudanissa hallinneiden mahdistien, välillä. Etiopian ortodoksisen kirkon ohella islamiin ja paikallisiin perinteisiin uskontoihin suhtauduttiin vapaamielisesti. Menelik piti myös maansa nykyaikaistamista ehdottoman tärkeänä Euroopan valtioiden muodostaman uhan takia. Niinpä hän esimerkiksi modernisoi armeijaansa hankkimalla aseita Italiasta ja Ranskasta ja palkkasi eurooppalaisia sotilaita kouluttamaan miehiään. Hän soti myös naapureitaan vastaan laajentaen Shoan kuningaskunnan rajoja. Sullan toinen sisällissota
Sullan toinen sisällissota käytiin antiikin Roomassa Lucius Cornelius Sullan ja konsuli Gaius Mariuksen kesken vuonna 83 eaa. Konsuli Sulla oli poistunut pääkaupungista, kun Rooman hallitsemalla Deloksen saarella oli käynnissä Mithridateen sota Roomaa vastaan. Sulla voitti sodan ja kukisti kapinallisten puolelle menneen Ateenan. Sullan kilpailija Marius anasti samaan aikaan vallan pääkaupungissa ja liittoutui konsuli Lucius Cornelius Cinnan kanssa. Kaupungissa olleet Sullan kannattajat saivat kokea kovia. Marius valittiin seitsemännen kerran konsuliksi, mutta kesken konsulikautensa hän kuoli. Cinna jatkoi konsulikauttaan useiden vuosien ajan kutsumatta kansankokousta koolle. Rooman–sassanidien sota (237–244)
Rooman–sassanidien sota käytiin noin vuosina 237–244 Rooman valtakunnan ja sassanidien Persian välillä Syriassa ja Mesopotamiassa. Edellinen konflikti suurvaltojen välillä oli päättynyt vuonna 232 ratkaisemattomana. Toinen Tšetšenian sota
Toinen Tšetšenian sota käytiin Venäjän ja Tšetšenian välillä vuosina 1999–2009. Ensimmäinen Tšetšenian sota oli päätynyt Venäjän tappioon, mutta Tšetšenian itsenäisyyttä ei ollut tunnustettu. Terrori-iskut saivat Putinin lähettämään Venäjän joukot takaisin Tšetšeniaan. Bysantin ja osmanien sodat
Vuonna 1394 Bysantin ja ottomaanien suhteet muuttuivat taas huonompaan suuntaan. Sulttaani Bayezid hallitsi vuosina 1389-1402 ja onnistui laajentamaan valtapiirinsä Balkanilla Tonavalle saakka. Sen jälkeen ottomaanit vaativat kauppaoikeuksia Konstantinopolissa. Keisari Manuel II kielsi tämän, jota paitsi hän myös kieltäytyi maksamasta sulttaanille veroja, mikä johti kaupungin piiritykseen vuonna 1394. Manuel II liittoutui tällöin alueen uuden mahtimiehen Timur Lenkin kanssa ja samalla pyysi länneltä uutta ristiretkeä, joka toteutettiin vuonna 1396. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan tulevan keisari Sigismundin johdolla ristiretkeläiset valtasivat Nikopoliksen vuonna 1396. Tappiosta vakuuttunut Manuel II pakeni kaupunkiin ja matkusti Länsi-Eurooppaan saamaan tukea. Tänä aikana Johannes VII johti kaupungin onnistunutta puolustusta ottomaaneja vastaan. Näin kaupunki sai 50 vuotta armonaikaa ennen lopullista kukistumista. Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan
Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan oli Rooman sisällissota joka käytiin vuonna 42 eaa. Sota käytiin toisen triumviraatin jäsenten (Marcus Antonius ja Octavianus) ja Caesarin murhaajien Gaius Cassius Longinuksen ja Marcus Junius Brutuksen välillä. Sodan ratkaisevat taistelut käytiin Filippoin luona 3. lokakuuta (Filippoin ensimmäinen taistelu) ja 23. lokakuuta (Filippoin toinen taistelu) vuonna 42 eaa. Cassius kuoli Filippoin ensimmäisen taistelun aikana ja Brutus teki itsemurhan pian hävittyään Filippoin toisen taistelun. Kolmas pyhä sota
Toisen pyhän sodan päätteeksi Delfoi jäi fokislaisten alaisuuteen vuonna 448 eaa. Epävarmaa rauhan aikaa kesti lähes sadan vuoden ajan. Rauha päättyi kun Theba liittolaisineen syytti vanhaa vihollistaan Fokista pyhäinhäväistyksestä. Theban mukaan Fokiksen maakunnan asukkaat olivat viljelleet Apollonille pyhitettyä maata. Fokis määrättiin maksamaan sakkoa, mutta Fokista hallitseva Filomelos kieltäytyi maksamasta sakkoa. Sen sijaan hän valtasi vuonna 355 Delfoin temppelin, otti sen rikkaudet ja varustautui sotaan. Sparta tuki salaa Filomelosta. Rooman–Syyrian sota
Rooman–Syyrian sota, joskus myös Syyrian sota tai Antiokhoksen sota, käytiin seleukidikuningas Antiokhos III:n valtakunnan ja Rooman tasavallan johtaman liittouman välillä vuosina 192-188 eaa. Sota alkoi kun toisen makedonialaissodan rauhanehtoihin tyytymätön Aitolian liitto kutsui Seleukidien valtakunnan Antiokhos Suuren armeijan ajamaan roomalaiset valloittajat pois Kreikasta. Kuitenkin vain muutamat kannattivat seleukideja ja suurin osa kreikkalaisista liittoutui roomalaisten kanssa sodassa Antiokhos Suurta vastaan. Seleukidien armeija lyötiin Thermopylain taistelussa vuonna 191 eaa. Sodankäynti siirtyi tämän jälkeen Vähään-Aasiaan ja muutamien pienempien tappioiden jälkeen, koko Antiokhoksen armeija lyötiin Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. Roomalaiset määräsivät Antiokhokselle ankarat rauhanehdot, joiden mukaan seleukidien laivasto supistettiin miltei olemattomiin ja kaikenlaiset liittoumat ja sodankäynti kiellettiin. Hävittäjä-ässä
Toinen maailmansota oli vuosina 1939–1945 käyty maailmanlaajuinen konflikti, jonka pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Kiinan tasavallan, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet. Buurisota
Buurisodat olivat Etelä-Afrikassa vuosina 1880–1902 brittien ja pääosin hollantilaista alkuperää olevien buurien välillä käytyjä sotia, joiden syinä olivat pyrkimykset perustaa Etelä-Afrikkaan kaksi itsenäistä buuritasavaltaa ja maan timantti- ja kultavarantojen hallinta: Toinen buurisota
Sota julistettiin 12. lokakuuta 1899 ja buurit iskivät ensin valtaamalla alueita Kapmaasta ja Natalista lokakuun 1899 ja tammikuun 1900 välillä. Tätä seurasi buurien joitakin varhaisia voittoja kenraali Redvers Bulleria vastaan. Buurit onnistuivat myös piirittämään Ladysmithin, Mafekingin (jonka joukkoja komensi Robert Baden-Powell) ja Kimberleyn kaupungit. Etelä-Amerikka
Vuonna 1982 käytiin Falklandin sota Argentiinan ja Ison-Britannian välillä. Vuonna 1992 Rio de Janeirossa, Brasiliassa pidettiin YK:n ympäristökokous. Bysantin–sassanidien sota (572–591)
Bysantin–sassanidien sota käytiin sassanidien Persian ja Itä-Rooman valtakunnan välillä, josta nykyään käytetään myös termiä Bysantin valtakunta, vuosina 572–591. Sodan syitä olivat valtakuntien välien kiristyminen äärimmilleen sotaa edeltävien vuosien aikana ja Itä-Rooman keisari Justinus II:n haluttomuus jatkaa vuoden 562 rauhansopimuksessa solmittujen maksujen jatkamista Persialle. Sotatoimet rajoittuivat eteläiseen Kaukasukseen ja Mesopotamiaan, mutta se laajeni myös idässä Anatoliaan, Syyriaan ja pohjoisessa Iraniin. Sinimäe
Alueen sotahistoria 900 vuotta vanha. Kolmesta viimeisestä sodasta on edelleenkin nähtävissä jälkiä maastossa. Ensimmäisen maailmansodan aikana alueella kulki Tannenbergin-linja. Toisen maailmansodan aikana heinä-elokuussa 1944 käytiin Sinimäkien taistelu. Kuusikymmenvuotinen sota
Kuusikymmenvuotinen sota käytiin Puola-Liettuan ja Ruotsin välillä vuosina 1598–1660. Sodan syitä olivat Puolan Vaasa-sukuisten kuninkaiden oikeus Ruotsin kruunuun ja maiden käymä kilpailu Saksalaisen ritarikunnan jättämän valtatyhjiön täyttämisestä Preussissa ja Liivinmaalla. Yhtäaikaisesti sodan kanssa käytiin useita muita sotia, joista osa liittyi kiinteästi siihen. Toinen Tšetšenian sota
Suurimmat taistelut käytiin sodan alussa 1999–2000. Groznyitä puolustaneet tšetšeenit pakenivat vuorille, ja kevättalvella 2000 alkoi pitkä sissisotavaihe. Vuonna 2009 Venäjä julisti lopettavansa terrorisminvastaisen operaationsa rauhoittuneen tilanteen vuoksi. Toinen teollinen vallankumous
1800-luvun lopulla Imperialismi sai uutta voimaa teollisen vallankumouksen tuomasta teknisestä ylivoimasta. Britannian maailmanvalta oli laajimmillaan 1900-luvun alussa ja Pax Britannica takasi rauhaa Napoleonin sodista alkaen. Uudet suurvallat Saksa, Yhdysvallat ja Japani halusivat saada raaka-ainelähteitä sekä uusia markkinoita tuotteilleen. Myös Ranska ja Venäjä halusivat osansa. Yhdysvallat oli jo vuodesta 1823 noudattanut Etelä-Amerikan maiden itsenäistyttyä Monroen oppia, jonka mukaan Amerikka kuului amerikkalaisille. Se pystyikin pitämään Euroopan suurvallat poissa Amerikan mantereilta. Vuonna 1898 käytiin Espanjan–Yhdysvaltain sota, jossa Yhdysvallat sai Espanjan Karibian siirtomaat haltuunsa. Suuri saavutus Yhdysvaltain politiikalle oli Panaman irrottaminen Kolumbiasta 1903 ja kanava-alueen vuokraus, jonne Panaman kanava valmistui 1914. Japanin kiinnostus kohdistui Koreaan ja Kiinaan. Kiinan–Japanin sota (1894–1895) päättyi Japanin voittoon ja sen seurauksena Kiina tunnusti Korean itsenäisyyden ja Korea jäi Japanin ylivallan alle. Lisäksi Japani sai Formosan saaren. Venäjän–Japanin sota oli järkytys Euroopalle, kun eurooppalainen valtio Venäjä hävisi ensimmäisen kerran Euroopan ulkopuoliselle maalle. Sodan seurauksena Japanin valtaan jäi Mantšuria. Bysantin–sassanidien sota (572–591)
Itä-Rooma ja sassanidien Persia olivat sotineet useaan otteeseen 500-luvulla. Yli 60 vuotta vallinnut rauha suurvaltojen välillä oli rikkoutunut vuonna 502 kun Persian kuningas Kavadh I oli rahantarpeessaan hyökännyt roomalaiseen Armeniaan ja Pohjois-Mesopotamiaan. Sota oli päättynyt vuonna 506 seitsemänvuotiseen rauhansopimukseen, johon kuului Rooman suorittamia maksuja Persialle. Rauha osoittautui kuitenkin horjuvaksi ja uusi sota syttyi vuonna 527 valtakuntien välien kiristyttyä äärimmilleen sotaa edeltävien vuosien aikana. Vuonna 532 valtakunnat solmivat niin kutsutun "ikuisen rauhan", joka kuitenkin kesti vain kahdeksan vuotta. Seuraava sota syttyi vuonna 540 kun persialaiset hyökkäsivät Mesopotamiaan ja Syyriaan ryöstäen merkittävän Antiokian kaupungin. Osapuolet sopivat aselevon vuonna 545, mutta tämä ei koskenut Lazicaa, missä sota jatkui vielä vuoteen 562 asti. Creek-sota
Creek-sodan jälkeen creekit allekirjoittivat niin sanotun Fort Jacksonin sopimuksen. Sopimus koski niin punaisia keppejä, kuin amerikkalaisten puolella olleita creekejäkin. Creekit menettivät yli 23 miljoonaa eekkeriä maitaan ja vielä jäljelle jääneille maille perustettiin sotilas- ja kauppa-asemia. Osa punaisista kepeistä pakeni Floridaan, jossa he myöhemmin ottivat osaa ensimmäiseen seminolisotaan seminolien puolella amerikkalaisia vastaan. Ensimmäinen puunilaissota
Ensimmäinen puunilaissota käytiin Rooman tasavallan ja Karthagon välillä vuosina 264–241 eaa. Sota oli ensimmäinen, jossa roomalaiset joukot taistelivat Italian niemimaan ulkopuolella. Rooma voitti 23 vuotta kestäneen sodan, jota käytiin Sisilian hallinnasta. Sodan lopuksi Rooma saneli Karthagolle raskaat rauhanehdot ja Sisilia joutui roomalaisten haltuun. Rooman ja Karthagon konflikti jatkui edelleen toisessa puunilaissodassa vuonna 218 eaa. Kentoripa
Ensimmäisen puunilaissodan aikaan noin vuonna 270 eaa. kaupunki liittoutui Syrakusan tyrannin Hieron II:n kanssa. Kentoripalaiset avustivat tätä mamertiineja vastaan, ja saivat tältä Ameselonin alueen, jonka tyranni oli tuhonnut. Myöhemmin sodassa roomalaiset piirittivät kaupunkia konsuleiden Otacilius ja Valerius Messala johdolla. Samaan aikaan monet sisilialaiskaupungit kiirehtivät alistumaan Rooman valtaan, ja Kentoripa itsekin vaikuttaa tehneen näin ensimmäisten joukossa vuonna 263 eaa., koska se sai hyvät rauhanehdot. Cicero sanoo kaupungin olleen luotettava liittolainen roomalaisten myöhemmissä sodissa saarella. Somme
Sommen alueella on käyty useaan otteeseen taisteluita. Satavuotisessa sodassa käytiin Crécyn taistelu vuonna 1346. Ensimmäisessä maailmansodassa käytyjen laajamittaisten Sommen taistelujen jäljiltä alueella on runsaasti muistomerkkejä ja hautausmaita. Toinen barbareskisota
Toinen barbareskisota on vuonna 1815 käyty sota, jossa osapuolina olivat toisaalta Yhdysvallat ja toisaalta osmanien valtakuntaan kuuluneet barbareskivaltioiksi sanonut Pohjois-Afrikassa sijaitsevat alueet Algeria, Tripoli ja Tunisia. Sodan tulos oli, että Yhdysvallat lakkasi maksamasta merirosvovaltioille suojelurahaa. Samalla sota merkitsi noilla alueilla merirosvoajan vähittäistä päättymistä. Yhdysvaltojen eskaaderi jäi Välimerelle turvaamaan Yhdysvaltojen kaupankäyntiä. Toinen teollinen vallankumous
Euroopan suurvaltojen siirtomaainnostus suuntautui eteläiseen Aasiaan välimereltä kaukoitään ja Afrikkaan. Ranska laajensi alueitaan kaukoidässä vallaten 1885 Annamin ja Tonkinin. Sitten Ranska pakotti valtaansa Siamin eli nykyisen Thaimaan sekä Laosin. Englannin hallitus huolestui tilanteesta ja valloitti loput Birmasta eli nykyisestä Myanmarista. Venäjä havitteli pääsyä Intian valtamerelle ja sai osia Persiasta haltuunsa. Afrikassa Britannia tavoitteli Kapkaupunki–Kairo-akselia, joka oli ristiriidassa Ranskan hankkeen kanssa, joka tavoitteli siirtomaita Senegalista Sudaniin. Ranska valloitti tähän liittyen 1881 Tunisian turkkilaisilta. Egypti, joka kuului Osmanien valtakuntaan, oli ollut läheisessä suhteessa Ranskaan. Ranskalaiset rakensivat vuonna 1869 valmistuneen Suezin kanavan. Tämä oli vaikea paikka Britannialle, koska kanavan läpi kulkeneista laivoista 80 prosenttia oli brittiläisiä. Vuonna 1875 britit ostivat Egyptin taloudellista ahdinkoa hyväksi käyttäen varasulttaanin kanavaosakkeet. Egypti pakotettiin ranskalais-englantilaiseen taloudelliseen ohjaukseen, mikä nosti Egyptissä kapinan. Tämän seurauksena Britannia miehitti maan. Britannia pakotti Ranskan luovuttamaan sodanuhalla Sudanin Britannian hallintaan. Saksa valloitti 1885 Itä-Afrikkaa, suunnilleen nykyisen Tansanian alueen. Kongosta ja samalla Afrikan jaosta järjestettiin kansainvälinen konferenssi 1884–1885, jonka jälkeen muodostui Belgian kuninkaan Lepold toisen hallinnassa oleva Kongon vapaavaltio. Britannia varmisti Afrikan siirtomaansa 1899–1902 käydyssä buurisodassa. Uudet siirtomaaisännät pyrkivät länsimaalaistamaan alusmaitaan muun muassa rakentamalla rautateitä. Länsimaalaistamispyrkimys kuitenkin yleensä kohtasi paikallista vastarintaa ja jätti yhä vieläkin poliittisiin mielipiteisiin vaikuttavaa katkeruutta länsimaita kohtaan. Toisen liittokunnan sota
Toisen liittokunnan sota oli vuonna 1799 alkanut sota Ranskan tasavallan ja toisen liittokunnan, johon kuuluivat Iso-Britannia, Itävalta, Venäjä ja Ottomaanien valtakunta, välillä Ranskan vallankumoussodissa. Sota päättyi vuonna 1801, jolloin rauhansopimuksella vahvistettiin Ranskan omistus vuoteen 1793 mennessä vallatuilla alueilla. Toinen teollinen vallankumous
1800-lukua kuvataan porvariston vuosisadaksi, jolloin ajan henki oli tasavaltalainen, tulevaisuususkoinen ja kapitalistinen. Englannista 1700-luvun puolessa välissä käynnistynyt teollinen vallankumous alkoi voimalla muuttaa yhteiskuntaa 1820-luvulta alkaen ensin Britanniassa ja vuosisadan toisella puoliskolla Euroopassa laajemmin. Toinen maailmaa muuttanut vallankumous oli Ranskan suuri vallankumous ja sitä seuranneet Napoleonin sodat, minkä seurauksena useaan Euroopan maahan jäi vapaamielinen lainsäädäntö. Wienin kongressi 1814–1815 etsi Eurooppaan tasapainoa, joka säilyi muutaman vuosikymmenen. Napoleonin sotien jälkeen sodat Euroopassa olivat alueellisia ja lyhytaikaisia ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Sotien koettiin haittaavan taloudellista kasvua. Suurimmat poliittiset kiistakysymykset aiheutti eri kansakuntien vähittäinen siirtyminen maatalousvaltaisesta taloudesta teollistuneiksi maiksi. Teollistuminen muutti myös ihmisten maailmankuvaa ja vuosisadan toisella puoliskolla usko luonnontieteisiin oli luja. Muutamaa vuosikymmentä ennen ensimmäistä maailmansotaa usko porvarilliseen maailmankäsitykseen alkoi horjua, kun työväenluokka alkoi muodostua voimakkaammaksi. Myös kulttuurin ilmiöt kirjallisuudessa ja kuvataiteessa kyseenalaistivat porvarillisen lineaarisen maailmankuvan. Tieteessä Albert Einsteinin suhteellisuusteoria järisytti. Lopullisesti porvariston vuosisata ja sen kukoistusvaihe, Belle Époque, päättyivät ensimmäiseen maailmansotaan. Toinen Intian–Pakistanin sota
Toinen Intian–Pakistanin sota (toinen Kashmirin sota) käytiin elokuun ja syyskuun välisenä aikana vuonna 1965. Maat olivat sotineet Kashmirin hallinnosta jo vuonna 1947. Ensimmäisen sodan aselepolinjaa vartioivat YK:n tarkkailijat – vuoden 1965 levottomuuksien yltyessä tarkkailijoiden määrä kaksinkertaistettiin. Seminolisodat
Saman vuoden loppukesällä seminolit tekivät kuitenkin hyökkäyksen kauppatukikohtaa vastaan. Sotatila syttyi taas uudelleen. Amerikkalaiset eivät pystyneet puhdistamaan aluetta seminoleista. Edes vainukoirien käyttö ei auttanut intiaanien löytämisessä ja uudeksi taktiikaksi otettiin seminolien karjan haltuunotto ja peltojen polttaminen. Yhdysvaltojen laivasto sai isomman roolin sodassa ja se alkoi partioida pitkin Floridan jokia. Tämäkään ei ratkaissut sotaa ja Yhdysvallat alkoi lahjoa päälliköitä tuomaan johtamansa seminolit antautumaan. 55 000 $ käytettiin päällikköiden lahjomiseen ja 130 soturia antautui. Floridaan jäi arviolta vain 300 soturia. Heistäkin suurin osa ajettiin pois tai he antautuivat nälkäkuoleman uhkaamana. Vuonna 1842 jäljellä olevat 95 soturia ja 200 naista ja lasta. Heidät päätettiin jättää rauhaan ja heille annettiin paikallinen reservaatti, sillä heitä ei pidetty enää uhkana. Toinen keltiberisota
Sota alkoi vuonna 154 eaa. kun bellien keltiberiheimo alkoi laajentamaan Segedan pääkaupunkiaan naapuriheimojen kustannuksella. Kaupunki ja sen asukasluku kasvoi ja sen ympäristöä alettiin linnoittaa. Rooman senaatti ei hyväksynyt tätä ja käski keltiberejä lopettamaan linnoitustyöt, koska alueen lait kielsivät kaupunkien perustamisen ilman roomalaisten lupaa. Keltiberit vastasivat, että he eivät olleet perustamassa uutta kaupunkia vaan vain laajentamassa sitä. Roomalaiset lähettivät vahvan 30 000 miehen suuruisen konsuliarmeijan Quintus Fulvius Nobiliorin johdolla bellejä vastaan. Armeijaan kuului muun muassa numidialaista ratsuväkeä ja 10 sotanorsua. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Manner-Kreikassa, pääosin Attikassa ja Argoliin alueella, mykeneläistä kautta seurannut submykeneläinen kausi käsittää noin vuodet 1100–1050 eaa. Se voidaan ainakin paikallisesti erottaa keramiikassa omaksi kaudekseen sitä edeltäneestä myöhäishelladisen kauden viimeisestä vaiheesta (LH IIIC -kausi). Kausi ei kuitenkaan ole yhtä selkeä kuin subminolainen, ja myös termin poistamista käytöstä on ehdotettu. Aikakauden keramiikka oli aikaisempaa kautta yksinkertaisempaa. Toisaalta metallien työstämisessä tapahtui kehitystä, ja rauta otettiin käyttöön, mahdollisesti Kyprokselta tulleiden esikuvien mukaan. Toinen ristiretki Suomeen
Toinen ristiretki Suomeen on 1320-luvulla kirjoitetun Eerikinkronikan kuvailema ruotsalaisten sotaretki hämäläisiä vastaan 1200-luvun puolivälissä. Kronikan mukaan kristityt voittivat pakanalliset hämäläiset Birger-jaarlin johdolla ja aloittivat linnan rakentamisen Hämeeseen. Makedonialaissodat
Toinen makedonialaissota käytiin 200 eaa. — 196 eaa. Rooma kukisti Makedonian täydellisesti. Jatkosodan hyökkäysvaihe
Jatkosodan hyökkäysvaihe, myös vuoden 1941 kesäsota tai jatkosodan etenemisvaihe, on toisessa maailmansodassa Suomen rintamalla käytyjen sotatoimien nimitys vuonna 1941. Vastakkain olivat Suomi ja Saksa yhdessä Neuvostoliittoa vastaan. Sotatoimi ajoittui 25. kesäkuuta ja 8. joulukuuta 1941 väliselle ajalle. Hyökkäysvaiheen tapahtumat johtivat asemasotavaiheeseen ja lopulta puna-armeijan suurhyökkäyksiin Karjalankannaksella, Itä-Karjalassa ja Petsamossa. Suomalaisten hallitsemalla rintamaosalla hyökkäysvaihe jakautui kolmeen päävaiheeseen: Maailmansota
Maailmansota on sota, joka vaikuttaa ympäri maailmaa useisiin valtioihin useissa maanosissa. Yleensä termillä tarkoitetaan kahta 1900-luvun suurta sotilaallista konfliktia, ensimmäistä (1914–1918) ja toista maailmansotaa (1939–1945). Myös hypoteettisesta kolmannesta maailmansodasta on keskusteltu. Rautakausi II Palestiinassa
Rautakausi II on ajanjakso Israelin ja Palestiinan historiassa, joka sijoittuu noin vuosille 1000–586/500 eaa. Uuden-Guinean sotaretki
Uuden-Guinean sotaretki oli Tyynenmeren sodassa toisessa maailmansodassa sarja taisteluita Japanin ja liittoutuneiden välillä Uudessa-Guineassa. Taistelut kestivät vuodesta 1942 vuoteen 1945 saakka. Sotaretki alkoi 23. tammikuuta vuonna 1942 japanilaisten vallattua Rabaulin. Japanilaiset onnistuivat tekemään invaasion Laeen ja Salamauaan 13. maaliskuuta 1942. Japanilaiset miehittivät myös Bunan, Gonan ja Sanandan kylät 24. heinäkuuta 1942 ja rakensivat sillanpäät alueille. Japani ei kuitenkaan onnistunut valtaamaan Port Moresbyä, Uuden-Guinean pääkaupunkia Korallimeren taistelussa toukokuussa 1942. Japanilaiset yrittivät valloittaa kaupungin uudelleen hyökkäämällä heinäkuussa 1942 Owen Stanley Range vuoriston ja Kokodan­tien kautta mutta hyökkäys epäonnistui jälleen 16. marraskuuta 1942 mennessä liittoutuneiden vastarinnan myötä. Myöhemmin myös Milnenlahden, Buna-Gonan ja Waun taistelut päättyivät liittoutuneiden voittoon. Japani ei onnistunut valloittamaan Uutta-Guineaa, mikä olisi taannut maihinnousun Australiaan. Japanilaiset miehittivät osaa Uudesta-Guineasta sodan loppuun saakka, kunnes viimeisetkin saarella olevat japanilaiset antautuivat 15. elokuuta 1945. Makedonialaissodat
Ensimmäinen makedonialaissota käytiin vuosina 215 eaa. — 205 eaa. Makedonian kuningas Filippos V hyökkäsi Rooman liittolaisia vastaan toisen puunilaissodan aikana. Sota loppui Rooman kannalta epätavallisesti koska Filipposta ei kukistettu lopullisesti ja hän sai pitää suuren osan valtaamistaan alueista. Seminolit
Kolmas seminolisota leimahti vuonna 1855, kun ryhmä amerikkalaisia maanmittaajia varasti ja tuhosi seminolien omaisuutta Floridan Great Sypress Swampissa. Armeija osoittautui jälleen voimattomaksi, mutta Oklahoman seminolien toimiessa välittäjinä heidän floridalaiset heimoveljensä suostuivat rauhaan kolmen vuoden sotatilan jälkeen. Seminoleja jäi Floridaan arviolta 300 muiden siirtyessä Oklahomaan. Yhdysvaltain sisällissodassa Oklahoman seminolit jakaantuivat ja taistelivat sekä Pohjoisvaltioiden ja Etelävaltioiden joukoissa. Osa seminoleja pakeni sotaa Texasiin, ja heistä värvättiin rajavartijoita, jotka puolustivat Yhdysvaltain rajaa kymmenen vuoden ajan. Tätä seminolikomppaniaa on jälkeenpäin ylistetty parhaana intiaaneista koostuneena yksikkönä. Selinus
Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Sisilian sotaretken aikaan vuonna 276 eaa. selinuslaiset liittyivät tämän puolelle Herakleian valtauksen jälkeen. Ensimmäisen puunilaissodan vuosina 264–241 eaa. aikaan Selinus oli jälleen Karthagon vallassa, ja sen alueella käytiin useita taisteluita. Sodan loppupuolella, noin 250 eaa., kun karthagolaiset keskittyivät mahdollisimman harvojen paikkojen puolustamiseen, nämä siirrättivät kaikki Selinuksen asukkaat Lilybaioniin ja tuhosivat Selinuksen. Toinen diadokkisota
Toinen diadokkisota käytiin vuosina 319–315 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Sodan jälkeen Kassandros oli kiistaton Makedonian hallitsija. Antigonos I taas hallitsi miltei kokonaan Aleksanteri Suuren valtakunnan itäosaa. Talvisota
Sodan aikana Neuvostoliitossa sitä kutsuttiin ”suomalaiseksi sodaksi” tai ”Suomen kampanjaksi”. Toisen maailmansodan jälkeen YYA-aikana terminologiaa pehmennettiin ja puhuttiin ”vuosien 1939–1940 neuvostoliittolais-suomalaisesta paikallisesta aseellisesta konfliktista”. Huomattava on, että jo vuoden 1963 neuvostoliittolaisissa tietosanakirjoissa Neuvostoliitto nimettiin hyökkääjäksi. Vuonna 1976 julkaistussa Bolšaja sovetskaja entsiklopedijan osassa 24.I (s. 41) on kolmen palstan artikkeli "Neuvostoliittolais-suomalainen sota 1939–40" sekä yksi sivu talvisotaan liittyviä karttoja. Artikkelissa korostetaan Leningradin turvallisuusnäkökulmaa ”vihamielisten voimien” mahdollista hyökkäystä vastaan sodan syynä. Neuvostoliiton intressejä vastaan toimineena valtiona mainitaan myös Saksa. Perestroikan myötä 1980-luvun alussa talvisodasta tuli jälleen sota ja nimi ”zimnjaja voina” (, talvisota) tuli muotiin. Seminolit
Seuraavan vuosisadan alussa Seminoleja alettiin pitää uhkana Yhdysvaltain etelävaltioiden orjanpito-kulttuurille. Lopulta karanneiden orjien suojelu rikkoi seminolien välit kokonaan Georgian siirtolaisten kanssa, ja vuosina 1812 - 1813 Georgian miliisi teki sotaretkiä Floridaan. Aseellisissa yhteenotoissa seminolet menettivät tärkeän päällikkönsä ja monia sotureitaan, mutta saivat samalla uusia jäseniä heimoonsa, kun tuhansia creekejä liittyi heihin amerikkalaisten joukkojen tuhottua heidän kylänsä. Taistelut levisivät ensimmäiseksi seminolisodaksi, joka käytiin 1817 - 1818. Yhdysvaltain joukkoja johti kenraalimajuri Andrew Jackson, joka antoi määräyksen tuhota seminolien pääkylän. Tästä sodasta pelästyneenä Espanjan hallitus luovutti Floridan Yhdysvalloille. Kyynelten tie
Liittovaltio asetti cherokeiden muutolle määräajan. Sen umpeuduttua vuonna 1835 pakotettiin 17 000 cherokeeta kulkemaan noin 1 800 kilometrin matkan uuteen reservaattiinsa. Matkan arvellaan vaatineen 4 000 uhria. Samana vuonna 1835 seminolit kieltäytyivät lähtemästä Floridasta. Seurasi toinen seminolisota, joka jatkui vuoteen 1842 ja päättyi Yhdysvaltojen voittoon. Samoin vuonna 1835 noin 15 000 creek-intiaania pakotettiin muuttamaan Alabamasta ja Georgiasta Canadian River -intiaanireservaattiin. Muita muuttoa vastustaneita heimoja olivat shawneet, ottawat, potawatomit, saukit ja foxit. Bysantin–sassanidien sota (572–591)
Itä-Rooman keisariksi nousi vuonna 565 Justinus II, joka oli ulkopolitiikassaan aggressiivisempi kuin edeltäjänsä diplomaattisempi Justinianus I. Suurvaltojen välejä kiristi myös roomalaisten liittoutuminen persialaisten vihollisen turkkilaisten kanssa sekä lakhmidien ja Itä-Rooman liittolaisten ghassanidien väliset taistelut. Persialaiset syöksivät noin vuonna 570 Himyarissa nykyisen Jemenin alueella vallasta roomalaismielisen kuninkaan ja asettivat maan paikallisen kuninkaan alaisuuteen. Hänen piti kuitenkin maksaa veroja Persialle, minkä seurauksena Himyar siirtyi persialaisten vaikutusvallan alaisuuteen. Persarmeniassa taas persialaisten vallan alla eläneet kristityt tekivät vuonna 570 salaisen liittolaissopimuksen Itä-Rooman kanssa ja nousivat kapinaan seuraavana vuonna. Toinen sortokausi
Yhtenäistämistoimenpiteet aloitettiin jälleen 1909, nyt Franz Albert Seynin alaisuudessa. Uusi sortokausi alkoi keisarin alistaessa Suomen asiat valtakunnan ministerineuvostolle. Tänä aikana venäläiset pyrkivät erottamaan Viipurin läänin Suomen yhteydestä perustellen aiettaan Pietarin turvallisuuden vaatimuksilla. Venäjän kansallinen duuma otti Suomen asiat alaisuuteensa vuonna 1910. Leontinoi
Toisen puunilaissodan 218–202 eaa. aikaan Leontinoi oli jälleen edesauttamassa Syrakusan kukistumista. Deinomenes murhautti Hieronymoksen kaupungissa, ja Hippokrates ja Epikydes aloittivat sieltä hieman myöhemmin avoimen sotansa Roomaa vastaan. Marcellus valtasi kaupungin vuonna 215 eaa. Tämä johti Rooman välirikkoon Syrakusan kanssa, mikä johti lopulta Syrakusan itsensä piiritykseen ja valtaukseen 214–212 eaa.. Mikael II
Mikael joutui taistelemaan vuosina 822–824 aikana toista valtaa havittelevaa kenraalia, Tuomasta, vastaan. Vuonna 823 muslimit valloittivat Kreetan ja vuonna 827 alkoivat hyökkäykset Sisiliaa kohti. Toinen makedonialaissota
Toinen makedonialaissota käytiin Rooman ja Makedonian välillä vuosina 200-197 eaa. Rooman liittolaisina olivat myös Pergamon ja Rodos. Makedonian joukkoja johti Filippos V. Kaukasian taistelut
Kaukasian taistelut olivat toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taisteluiden sarja Kaukasuksen hallinnasta. Taistelut alkoivat virallisesti vuonna 1942 ja päättyivät Neuvostoliiton voittoon vuonna 1944. Sodan jälkeen Neuvostoliitto painoi mitalin 870 000 sotilaalle, jotka puolustivat Kaukasusta sodan aikana.
Saksa aloitti heinäkuussa 1942 operaatio Edelweissin, jonka tavoitteena oli valloittaa Azerbaidžanin öljykentät Kaukasuksella. Wehrmacht valloitti Stavropolin, Maikopin, Krasnodarin, Mozdokin ja Novorossijskin kaupungit lyhyessä ajassa 11. syyskuuta mennessä. Puna-armeija pysäytti saksalaisten etenemisen Tšetšeniassa "Pohjois-Kaukasian strategisessa puolustusoperaatiossa", joka kesti joulukuuhun saakka. Tammikuussa 1943 puna-armeija suoritti vastahyökkäyksen, jossa vallattiin 12. helmikuuta mennessä uudelleen Stavropolin, Maikopin, Krasnodarin ja Mozdokin kaupungit sekä Novorossijsk 16. syyskuuta mennessä. Lokakuuhun mennessä puna-armeija oli ajanut saksalaiset pois Tamanin niemimaalta. Vuonna 1944 puna-armeija valtasi Krimin alueen ja Sevastopolin takaisin toukokuuhun mennessä. Saksalaiset oli ajettu lopullisesti pois Kaukasukselta 12. toukokuuta 1944 mennessä. Krimin sota
Seuraava Venäjän ja Osmanien valtakunnan välinen sota käytiin runsaat 20 vuotta myöhemmin 1877–1878. Turkki liittyi myös ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolelle, mutta ei kärsinyt tappiota Venäjälle Brest-Litovskin rauhan vuoksi. Toisessa maailmansodassa 1939-1945 Turkki pysyi puolueettomana. Hassan II
Hassan II pyrki sovittelemaan Arabimaailman ja Israelin välisissä riidoissa. Marokossa asuva juutalaisyhteisö ei joutunut milloinkaan Hassanin valtakautena minkään vainon kohteeksi. Suhteet Algeriaan horjuivat, ja vuonna 1963 puhkesi sota, joka myöhemmin jäi historiankirjoihin hiekkasodan nimisenä. Seminolisodat
Amerikan vallankumouksen aikana britit käyttivät seminoleja hyökkäyksissä amerikkalaisten kapinallisten kimppuun. Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen Florida annettiin takaisin Espanjalle 1783, mutta se joutui luopumaan siitä 1819 ja alue annettiin Yhdysvalloille. Hearts of Iron II
"Hearts of Iron II":ssa pääsee osallistumaan toiseen maailmansotaan melkein mille tahansa sen aikaisista valtioista. Sotaan pääsee mukaan vuosien 1936, 1938 1939, 1941 ja 1944 kohdalta. Lisäksi on erikseen tärkeimpiä taisteluja, kuten taistelu Ranskasta, operaatio Barbarossa ja Normandian maihinnousu sekä talvisota. Toinen ristiretki Suomeen
Eerikinkronikan kronologian perusteella retken on ajoitettu tapahtuneen vuosina 1249–1250. Kronikka kertoo jaarlin olleen tällä sotaretkellä Ruotsin kuninkaan Eerik Sammalkielen kuollessa 2. helmikuuta 1250. Myös ajoitusta 1238–1239 on ehdotettu. Lyypekin kronikka puolestaan toteaa vuoden 1266 kohdalla: ”Birger-herttua pakotti Suomen kuulumaan Ruotsiin”. Vaikka sotaretki olisi todella tapahtunut, ei sitä voida kuitenkaan pitää varsinaisena ristiretkenä, vaan niin sanottuna ledung-retkenä. Kuusikymmenvuotinen sota
Täydellä teholla kuusikymmenvuotinen sota jatkui vasta kesällä 1621 Ruotsin uuden kuninkaan Kustaa II Aadolfin vallatessa Riian. Tätä seurasi lyhyt välirauha (1622–1625), ja osapuolet jatkoivat sotaa kesällä 1625, jolloin Kustaa valtasi Liivinmaata aina Väinäjoelle saakka, ja löi liettualaiset Wallhofin taistelussa. Kuriilit
Kun Venäjän amiraali Jefimi Putjatin vuosina 1853-1855 pyrki avaamaan suhteet siihen saakka ulkomaisilta suljetun Japanin kanssa, tavoitteena oli myös ratkaista Sahalinia ja Kuriilien saaria koskevat hallinta- ja rajalinjakysymykset. Toisaalta samaan aikaan syttyi Krimin sota, jonka yhteydessä brittiläis-ranskalainen laivasto-osasto operoi Ohotanmerellä, mikä myös vaikutti neuvottelujen kulkuun. Venäjä otti tuolloin haltuunsa Amurin alueen ja Sahalinin saaren. Toisen liittokunnan sota
Campo Formion rauhan allekirjoittajat välttivät sotatoimia lokakuusta 1797 aina maaliskuuhun 1799.
Britannia ja Itävalta kokosivat vuonna 1798 uuden liittokunnan Ranskaa vastaan, mihin liittyi myös Venäjän keisarikunta. Ensimmäisen vuoden aikana sotatoimet keskittyivät Molempain Sisiliain kuningaskuntaa vastaan. Kreikan sisällissota
Kreikan sisällissota käytiin vuosina 1946–1949. Se oli ensimmäinen kommunismin mittelö konservatiivisia voimia vastaan toisen maailmansodan jälkeen. Konservatiivisen puolen voitto johti Kreikan liittymiseen Natoon ja koko Välimeren itäosan painottumiseen osaksi länttä kylmässä sodassa. Toinen sortokausi
Nikolai II (, 18. toukokuuta 1868 Pietari – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg) oli Venäjän keisari, Puolanmaan kuningas ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1894–1917. Nikolai II:n hallitsijakauden aikana Suomen erityisasema ja autonomia joutuivat monien sortotoimenpiteiden kohteiksi. Toinen sortokausi
Sortokausien aikana talous ja teollisuus kehittyivät voimakkaasti, minkä aiheutti Krimin sodasta lähtien vilkastunut ulkomaankauppa. Runsas puutavarateollisuus nosti viennin arvon noin kymmenkertaiseksi 1800-luvun lopulla. Suuri merkitys oli selluteollisuuden kehityksellä, sekä erityisesti 1880-luvulla perustetuilla Valkeakosken ja Nokian sulfiittiselluloosatehtailla. Bysantin–sassanidien sota (527–532)
Bysantin–sassanidien sota, joka käytiin vuosina 527–532, oli yksi monista Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman ja sassanidien Persian välisistä sodista. Sota alkoi, kun persialaiset hyökkäsivät valtakuntien välissä sijainneeseen Iberian kuningaskuntaan. Sota laajeni pian Mesopotamiaan, jossa käytiin sodan kaksi suurinta taistelua. Roomalaisia johti Mesopotamiassa nuori sotapäällikkö Belisarius, jonka maine kasvoi, kun hän voitti vahvemman persialaisarmeijan Daran taistelussa vuonna 530. Belisarius kärsi kuitenkin tappion persialaisia vastaan Callinicumin taistelussa seuraavana vuonna. Persian kuninkaan Kavadh I:n kuoleman jälkeen alkoivat rauhanneuvottelut, joiden tuloksena valtakuntien välille solmittiin "ikuinen rauha". Rauha kesti kuitenkin vain vuoteen 540 asti, jolloin uusi sota syttyi. Philadelphia
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Philadelphian talous kukoisti, kun se tuotti pohjoisvaltioiden joukoille aseita, ammuksia ja sotalaivoja. Yhdysvallat täytti 100 vuotta 1876, jolloin Philadelphiassa järjestettiin maailmannäyttely, joka oli ensimmäinen laatuaan Yhdysvalloissa. Philadelphian talous kukoisti jälleen ensimmäisen maailmansodan aikana. Suuri lama koetteli myös Philadelphiaa, mutta toinen maailmansota elvytti teräs- ja kemianteollisuuden.