Mikä oli Eskolan metsäradan pituus pisimmillään?
Eskolan metsärata
Radan raideleveys oli 750 mm, ja sen pituus oli pisimmillään 68 kilometriä. Rata alkoi Pohjanmaan radan varresta Eskolan asemalta Kannuksesta, ja kulki eteläkaakkoon aina Lestijärvelle saakka. Rata oli käytössä vuosina 1920–1961 ja sitä pitkin kuljetettiin yli kaksi miljoonaa kuutiometriä puutavaraa. Se oli Suomen pisin ja pitkäaikaisin pelkästään puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kapearaiteinen rautatie.
Palveluskoirakoe
Kilpailuluokassa 2 jäljen pituus on kilometri, se on puolitoista tuntia vanha ja janan, jolta jäljestys alkaa, pituus on 40 metriä. Jäljelle on jätetty kuusi luonnonpuusta tehtyä keppiä, ja jäljelle varattu aika on 30 minuuttia. Luokassa 3 jäljen pituus on 1,5 kilometriä, se on kaksi tuntia vanha ja jana, jolta jäljen alku löytyy, on pituudeltaan 50 metriä. Jäljelle on jätetty kuusi luonnonpuusta tehtyä keppiä. Aikaa on 40 minuuttia. Jyväskylän suurajot 1992
Reitin pituus oli 1,562,10 km, josta erikoiskokeita 524,82 km. Reitti noudatteli edellisen vuoden mallia, mutta erikoiskokeiden määrää oli vähennetty 42:sta 37:ään. Ouninpohjan erikoiskoe oli mukana jälleen muutaman vuoden tauon jälkeen. Evon retkeilyalue
Evon retkeilyalue on valtion retkeilyalue, jonka kokonaispinta-ala on 4 862 hehtaaria, josta veden peitossa on 186 hehtaaria. Tästä alueesta noin 1 300 hehtaaria on suojelumetsää, johon sisältyvät Kotisten aarnialue, 232 hehtaaria ja Sudenpesänkangas, 460 hehtaaria. Samaan retkeilyaluekokonaisuuteen valtion retkeilyalueen kanssa kuuluvat Evon opetusmetsä, jonka laajuus on 2 025 hehtaaria, Hämeenlinnan kaupungin omistama Tarusjärven retkeilyalue, jonka laajuus on noin 1 000 hehtaaria, sekä UPM-Kymmenen ja yksityisten maanomistajien metsiä. Kotisten aarnialue on tutkimuskäyttöön varattu alue Evon alueen länsiosassa. Alueeseen kuuluvat Musta Kotinen- ja Valkea Kotinen -järvet sekä Lapinkallio ympäristöineen. Jyväskylän suurajot 1988
Reitin pituus oli 1445,95 km, josta erikoiskokeita 496,33 km . Erikoiskokeita oli yhteensä 39 eikä yhtäkään ajettu kahteen kertaan, toisin kuin edellisinä vuosina oli usein tehty. Ralli oli lyhentynyt edellisvuodesta kolmipäiväiseksi. Ralli käynnistyi nyt ensimmäistä kertaa aamulla. Perjantain reitti alkoi edellisvuoden perjantain tapaan: aluksi Laajavuoren erikoiskoe, jota seurasi lenkki Päijänteen itäpuolelle . Illaksi palattiin Harjun erikoiskokeelle, jonka jälkeen ajettiin vielä kaksi erikoiskoetta Jyväskylän länsipuolella. Lauantain reittikin noudatti edellisvuoden suuntaa Valkeakoskelle, mutta sunnuntain ohjelmassa oli vuosien 1986–1987 reiteiltä puuttuneita erikoiskokeita Jyväskylästä itään mm. Juha Kankkusen kotiseudulla Laukaassa. Sunnuntaiaamu alkoi myös uudella yleisöerikoiskokeella Vaajakoskella. Valkeakosken tehdasrata
Valkeakosken tehdasrata oli Myllysaaren paperitehtaan (Walkiakoski Oy, myöhemmin Tervasaaren paperitehdas) sisäistä liikennettä hoitanut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen tehdasrata, joka valmistui 1906. Rata kulki tehdasalueelta nykyistä Valkeakoskenkatua pitkin Hakalan rannan halkoplaanille. Radan veturia kutsuttiin nimellä ""Pässi"" ja rataa nimellä ""Pässirata"". Rata purettiin tehdasalueelta todennäköisesti 1940-1950 -lukujen vaihteessa ja tehtaan sisäinen liikenne korvattiin autokuljetuksella. Pisararata
Helsingin kantakaupungin alla kulkeva kaksiraiteinen raideyhteys olisi 8 kilometrin pituinen, josta tunneliosuus on noin 6 kilometriä. Lenkki liittäisi toisiinsa Espoon ja Vantaankosken sekä Keravan suunnan radat. Pisararata toisi matkustajat keskustaan asti ja vaihtojen määrä vähenisi, kun junat pysähtyisivät myös Hakaniemessä ja Töölössä. Vaikka reitti on hieman nykyistä suoraa reittiä pitempi, niin matka-aika ydinkeskustaan pysyisi suunnilleen samana, sillä tunnelissa junien nopeudet olisivat suuremmat kuin nykyisellä ratapihalla. Pentti Eskola (yleisurheilija)
Eskola hyppäsi ennätyksensä 804 Helsingissä 4. heinäkuuta 1963. Tuloksella hän oli kauden maailmantilaston kolmonen. Vähän aiemmin Eskola hyppäsi Kauhavan juhannuskisoissa 815 voimakkaaseen (+3,9 m/s) myötätuuleen, joten tulosta ei hyväksytty. Eskola paransi pituushypyn Suomen ennätystä viisi kertaa ja oli ensimmäinen suomalainen kahdeksan metrin ylittäjä. Eskola (Kannus)
Onneksi Eskolaan oli jo metsäradan toiminnan aikana syntynyt teollisuusyrityksiä kuten Eskolan Sementti ja Puu (Eskopuu Oy) ja Kolppasen sementtivalimo. Muutakin yritystoimintaa virisi ja näin Eskola säilytti menetyksistä huolimatta elinkelpoisuutensa. Kenttärata
Hyrynsalmen-Kuusamon kenttärata, sekä Ylä-Syvärin kenttärata olivat molemmat kapearaiteisia 750:mm:n raideleveydelle rakennettuja ratoja. Hyrynsalmen-Kuusamon kenttärata oli Suomen pisin kenttärata, sekä Suomen pisin koskaan rakennettu kapearaiteinen rata. Molemmat radat ovat suurimmalta osalta tuhoutuneet ja kalustot hävinneet. Eskola (Kannus)
Metsähallituksen kapearaiteinen rautatie oli parhaimmillaan lähes seitsemänkymmenen kilometrin mittainen. Sitä pitkin puutavara kuljetettiin Lestin hoitoalueen metsistä Eskolaan, missä pikkuvetureiden tuoma puutavara siirrettiin valtion rautateiden vaunuihin. Aina ei siirtäminen, lossaaminen vaunusta vaunuun ollut mahdollista vaunupulan vuoksi vaan puutavara jouduttiin varastoimaan Eskolaan. Mittavat halkopinot antoivatkin Eskolalle Mottikaupungin nimen. Metsähevosmuurahainen
Metsähevosmuurahainen - myös nimiä aitohevosmuurahainen tai pelkkä hevosmuurahainen käytetään - ("Camponotus herculeanus") on suurin muurahaislaji Suomessa. Sen pituus vaihtelee 6−18 millimetriin. Metsähevosmuurahaiset eivät syö puuta, mutta ne kaivavat siihen käytäviään. Nämä muurahaiset asuvat tavallisesti havupuiden sisällä (sekä elävien, että kuolleiden). Laji saattaa vaurioittaa puutalojen rakenteita, mutta vauriot jäävät yleensä pariin hirsimetriin. Sallan autosavotta
Seuraavan kerran autokuljetuksia käytettiin talvella 1936–1937 kun Kemi- ja Veitsiluoto-yhtiöt järjestivät Metsähallituksen Sallan hoitoalueen sekä Hautakylän ja Aholanvaaran jakokuntien metsissä 100 000 tukkipuurungon (noin 175 000 tukkia) savotan. Ajossa oli enimmilään 40 autoa ja tukit ajettiin 30–65 kilometrin matka Kemijärven Suomulahden jäällä sijainneeseen puutavaralanssiin. Savottaa varten rakennettiin 30 kilometriä talviautoteitä. Autojen keskimääräinen kuorma oli nyt 300 juoksukuutiojalkaa ja suurimmat kuormat olivat 450 juoksukuutiojalkaa. Talven aikana ajettiin myös 667 juoksukuutiojalan ennätyskuorma Jaakko Vaaran puoliperävaunullisella GMC-kuorma-autolla. Lastauksessa käytettiin enimmäkseen kiramoita mutta puita lastattiin myös miesvoimin. Evon alue
Evon retkeilyaluekokonaisuuden suurin osa-alue on Evon retkeilyalue, valtion retkeilyalue, jonka kokonaispinta-ala on 4 862 hehtaaria, josta veden peitossa on 186 hehtaaria. Tästä alueesta noin 1 300 hehtaaria on suojelumetsää, johon sisältyvät Kotisten aarnialue, 232 hehtaaria ja Sudenpesänkangas, 460 hehtaaria. Alue rajautuu Evon opetusmetsään, jonka laajuus on 2 025 hehtaaria, Hämeenlinnan kaupungin omistamaan Tarusjärven retkeilyalueeseen, jonka laajuus on noin 1 000 hehtaaria sekä UPM-Kymmenen ja yksityisten maanomistajien metsiin. Kotisten aarnialue on tutkimuskäyttöön varattu alue Evon alueen länsiosassa. Alueeseen kuuluvat Musta Kotinen- ja Valkea Kotinen -järvet sekä Lapinkallio ympäristöineen. Alueeseen sisältyvät myös Kotisten aarnialue ja Sudenpesänkangas, jotka ovat luonnonvaraiset ja joissa kasvaa jopa 150 vuotta vanhoja puita. Koska metsä on koskematon, siellä on runsaasti lahoja puita, mitkä mahdollistavat sellaisten eläinlajien olemassa olon, joilla ei talousmetsissä ole elinmahdollisuuksia. Eskola (Kannus)
Eskolassa sijaitsi Lestin hoitoalueen konttori, pikkuvetureiden talli, paja sekä lukuisia muita metsäradan toimintoihin liittyviä rakennuksia. Kuvassa käpykaristamo (käpyriihi) ja käpyvarasto. Kuvassa näkyvä rataosuus kulki nykyisen Leppilammelle vievän tien kohdalla ja käpyriihi oli heti Kokkola-Kajaani -tieltä lähdettaessä oikealla. Evon metsärata
Lahdesta kuljetus jatkui edelleen rautateitse Helsingin tai Pietarin polttopuumarkkinoille. Vuodessa Evon metsistä hakattiin nyt noin 50 000 m³ puuta. Vuonna 1911 Tillander perusti "Kailanniemen Puutavaraliike Oy" -nimisen yhtiön joka rakennutti Kailaniemeen höyrysahan. Tämän sahan käyttämät tukit kuljetettiin pääasiassa Evolta metsärataa pitkin. Kilon turverata
Kilon turverata oli Espoossa toiminut kapearaiteinen 600 millimetrin raideleveydelle rakennettu hevosvetoinen teollisuusrata. Rata palveli Mankkaan turvesuolla ollutta turvepehkutehdasta vuosina 1920–1960. Radan kiskotusta oli suolle menevät sivuraiteet mukaan lukien noin kymmenen kilometriä. Kiskotus oli kevyttä 10K-kiskoa. ELSA-rata
Rantaradan peruskorjausta ei ollut suunniteltu ottamaan huomioon nopeita junia, joten Pendolinokin pystyy käyttämään nopeutta 200 km/h vain hyvin lyhyellä osuudella Paimio–Salo–Pohjankuru (Raasepori). Rantarata on myös kärsinyt vaikean savimaaston takia ennakoitua nopeampaa kulumista ja uppoamista, ja syksyllä 2004 radalle päätettiin tehdä ensihätään korjauksia kesästä 2005 kesään 2006 yhteensä 8 miljoonalla eurolla. Tämä ei kuitenkaan poista perusongelmia ja radan korjaus kunnolliseksi maksaisi erittäin paljon. Yksiraiteisuuden takia myös lukuisat turvalaiteviat ovat heijastuneet koko radan liikenteeseen. Eskolan metsärata
Työtä tehtiin aluksi käsin ja vuoden 1921 lopussa valmistuneet ensimmäiset 13 km oli tehty pelkällä lapiolla ja miesvoimalla. Alussa sorankuljetukseen käytettiin "Erkki" -nimistä veturia ja "nollavaunuiksi" kutsuttuja kuuppavaunuja. Vuonna 1921 radalle hankittiin kaksi parempaa höyryveturia ja niillä vedettyjen puutavaravaunujen päälle rakennettiin maa-aineksen kuljetukseen soveltuvia lavoja. Maansiirron lisäksi oli ratalinjalle osuneet suoalueet kuivattava. Rata rakennettiin soitten ja kivisten mäkien läpi ja koneet tulivat käyttöön vasta 1930-luvulla. Käsin tehty työ takasi pitkään työtä paikalliselle väestölle. Evon alue
Kaskiviljelyn vuoksi Evon metsät olivat lehtipuuvaltaisia. Niitä hakattiin polttopuiksi ja niitä kuljetettiin myös Vesijärven rantaan 17 kilometrin pituista Evon metsärataa pitkin. Mulgin rata
Mulgin rata () on vuosina 1897–1973 käytössä ollut kapearaiteinen Viron rataverkon rautatie. Sitä kutsutaan myös pääteasemien mukaisesti Viljandi–Mõisaküla-radaksi (). Rata oli 45,8 kilometriä pitkä. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kokonaan kansallispuiston alueella kulkee vain yksi rengasreitti, edellä mainittu kahden kilometrin mittainen Karpalopolku, joka kulkee Kurjenpesän luontotuvalta Kuhankuonolle ja takaisin. Lisäksi Savojärven kiertävä, 6,7 kilometrin pituinen Savojärven kierros kulkee lähes kokonaan puiston sisällä. Muut rengasreitit, kuten yhdeksän kilometrin pituinen Pukkipalon reitti ja kolmenkymmenen kilometrin pituinen Vajosuon vaellus, kulkevat suurelta osin puiston ulkopuolella. Kansallispuistossa kulkeva Pukkipalon noin kilometrin pituinen luontopolku vanhan metsän lajistosta kertovine tauluineen on osa Pukkipalon reittiä. Luontotuvalta Kuhankuonon kautta Rantapihaan johtava polku, Töykkälästä Kuhankuonolle johtava polku Kurjenrahkan suon yli sekä Vajosuon reunaosissa kulkeva polku ovat puolestaan osa Vajosuon vaellus -reittiä. Veiksel-jääkausi
Venäjän tasangolla 30. itäisellä pituusasteella jatkuva ikirouta ulottui etelässä melkein 55. leveys­asteelle noin 45 000 radiohiilivuotta sitten Keski-Veikselin stadiaalin aikoihinkin. Epäjatkuva iki­routa ulottui melkein 53. leveys­asteelle. Idempänä Länsi-Siperiassa 75. itäisellä pituusasteella jatkuva ikirouta ulottui 55. ja epä­jatkuva 52 leveys­asteelle. Vielä idempänä ikiroudan raja oli 50 leveysastetta etelämpänä. Lämpimänä Brjansk-kaudella noin 30 000 radiohiilivuotta sitten jatkuva ikirouta oli noin 58.–60. ja epä­jatkuva 56.–57. leveysasteella. Länsi-Siperiassa jatkuva iki­routa ulottui 62. ja epäjatkuva 60. leveys­asteelle, jäännösikirouta 56. leveys­asteelle. Itä-Siperiassa 125. pituusasteella iki­roudan raja oli 30 000 vuotta sitten noin 56. leveys­asteella eli melkein samassa kuin holoseeni­kaudella. 40 000–35 000 vuotta sitten jään reuna oli eteläisessä Ruotsissa Vänernin eteläosan ja Gotlannin pohjoiskärjen tasalla. Eskolan metsärata
Vetureiden normaaliin miehistöön kuuluivat veturinkuljettaja, lämmittäjä ja junamies. Veturin perään lähti kesäaikana myös palovahti resiinalla. Pikkuradan oma topparoikka huolehti radan kunnossapidosta. Ensimmäisinä toimintavuosina metsäradalta kuljetettiin koivuhalkoa VR:n höyryvetureiden polttoaineeksi, mutta muu kysyntä kasvoi pikkuhiljaa. Parhaimpina talvikausina hakkuut, lossaus ja lastaus työllistivät jopa 500 henkilöä, ollen aikoinaan alueen merkittävin työllistäjä. Liikennettä radalla kulki vuoteen 1960 saakka. Halla (yritys)
Halla-yhtiö rakensi 1910 puutavaran kuljetusta varten uittoreitin Saimaalta Kymijoelle. Reitti alkoi Savitaipaleelta ja kulki vesistöjä pitkin Mäntyharjun ja Vuohijärven kautta Verlaan ja edelleen Voikkaalle. Reitillä tukit jouduttiin kuljettamaan maakannaksen yli rataa pitkin Orraintaipaleessa, Honkataipaleessa, Voikoskella, Verlassa ja Voikkaalla. Pisin näistä kuljetusradoista oli noin kuusi kilometriä pitkä Honkataipaleen rata, jolla käytettiin höyryvetureita. Järviosuuksilla käytettiin hinaajia lauttojen vetämiseen. Hallan kuljetusreitti oli käytössä vuoteen 1976 saakka. Lamminrahkan turverata
Lamminrahkan turverata (myös Mossin rata) oli Kangasalla (nykyisin Ojalassa) sijainnut 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie. Noin 2 kilometriä pitkä rata kulki Kangasalan Lamminrahkan turvesuolta Näsijärven rantaan Olkahistenlahden pohjukkaan. Turve kuljetettiin sieltä vesitse Tampereelle Finlaysonin tehtaan käyttöön. Finlayson osti alueen vuonna 1897, ja rata rakennettiin 1898. Lisäksi alueelle rakennettiin työväen asunto, 35 metrin pituinen hirsirakennus, sekä huvimaja, kahdeksankulmainen paviljonki. Radan varteen, suon lähelle, rakennettiin tiilinen konehuone, höyrykeskus savupiippuineen. Rakennelmista on jäljellä vain paviljongin perusta. Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1928
Helsingin helmikuisten kisojen latu lähti Pallokentältä kiertäen sen jälkeen 2 kilometrin verran Pallokentän ja Kallion välisessä metsässä palaten takaisin Pallokentälle. Sen jälkeen hiihtäjät hiihtivät 8 kilometriä Pasilan suuntaan. Pitkän matkan hiihto muuttui vuodesta 1928 lähtien 60 kilometristrä 50 kilometriksi, kuten oli olympiakisoissakin. Pitkän matkan rata hiihdettiin kahtena 25 kilometrin lenkkinä Pallokentältä Alppilan ja Pasilan ohi lähelle Vanhaakaupunkia kääntyen sitten Pukinmäkeen ja mennen edelleen Huopalahden ja Ilmalan kautta takaisin Pallokentälle. Mt. Van Hoevenberg Olympic Bobsled Run
Vuoden 1980 talviolympialaisia varten rakennettiin uusi kiinteä rakenteinen keinotekoisesti jäädytettävä rattikelkkailurata. Rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1978 ja ne saatiin valmiiksi helmikuussa 1979. Olympialaisissa rattikelkkailurata oli 1 557 metriä pitkä ja se sisälsi 16 mutkaa. Ohjaskelkkailuun rakennettiin erillinen ohjaskelkkailurata ja miesten kilpailussa radan pituus oli 1 014 metriä ja mutkia oli 14, naisten ja parien kilpailussa ohjaskelkkailurata oli 749 metriä pitkä ja siinä oli 11 mutkaa. Orivesi–Jyväskylä-rata
Osuus Orivedeltä Jämsään määrättiin rakennettavaksi vuonna 1938. Hyväksymiseen vaikutti Rudolf Walden, joka lupasi, että tehtaat osallistuvat kustannuksiin. Rakennustyöt aloitettiin 1939 ja niitä jatkettiin sotavuosinakin, osittain sotavankityövoimalla. 56 kilometriä pitkä rata Jämsään valmistui 1950 ja valtion ja Yhtyneiden Paperitehtaiden puoliksi maksama jatko Jämsänkosken tehtaille seuraavana vuonna. Pistorata Jämsästä Päijänteen rantaan Olkkolaan valmistui vuonna 1953. Keskimäärin rataa oli vuosittain rakentamassa 300 henkeä, parhaimpina vuosina yli 700. Rata oli erittäin vaikea rakentaa jopa Suomen oloissa – siltoja, pengerryksiä ja mutkia tuli valtavasti. Rataa ja sen sivuratoja tarvittiin Päijänteen ympäristön puuraaka-aineen ja Jämsänjoki-laakson kasvavan puunjalostusteollisuuden tuotteiden kuljetuksiin. Osittain radan ansiosta Jämsänkosken paperitehdas sai rinnalleen Kaipolan paperitehtaan ja Olkkolan sahan. Radat palvelivat myös henkilöliikennettä. 1960-luvun puolivälissä melko vilkkaana käynyt liikenne romahti vuosikymmenen lopussa ja matkustajaliikenne lopetettiin vuonna 1969. Radan liikenne kuihtui 1970-luvulla muutamaan tavarajunaan päivässä. Aunuksen rata
Haararadan 9 kilometrin pituinen osa tuli valtion omaksi liikennöimis- ja kunnossapitovelvollisuuksin. Tämän Jänisjärven–Harlun haararadan tutkimus toimitettiin syksyllä 1919. Rata kiskotettiin ja sorastettiin tarvittavaan kuntoon Harluun saakka 1921. Kiskotus ennätti Harlun pysäkille 16. elokuuta 1921. Rata luovutettiin yleiselle liikenteelle 31. joulukuuta 1923. Harlussa merkittävin radan käyttäjä oli Leppäkosken tehtaat. Eskolan rautatieasema
Eskolan asemalta lähtivät muinoin sekä metsärata (1920-1961) että pistoraide viereiselle sahalle, jonka radan toiminta hiljeni ja lopulta lakkautui 2013-2016. Nykyisin ainakin osa pistoraiteesta on purettu. Ojakkalan–Olkkalan rautatie
Ojakkalan–Olkkalan rautatie oli 15 kilometrin pituinen, 600 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen rautatie, joka sijaitsi Vihdissä. Radan omisti Olkkala Oy, ja sillä liikennöitiin vuosina 1911–1957. Vuosina 1957–1966 rata oli Olkkalan alueen teollisuuslaitosten sisäisessä käytössä ilman yhteyttä Valtionrautateiden asemille. Östersund–Jällivaara-rata
Östersund–Jällivaara-rata on Ruotsin rataverkkoon kuuluvan Inlandsbanan-radan pohjoisin osuus. Rataosan pituus on 746 kilometriä, ja lukuun ottamatta rataosuutta Östersund–Jamtli se on yksiraiteinen, sähköistämätön eikä sillä ole automaattista junien kulunvalvontaa. Rataosan ylläpidosta ja liikennöinnistä vastaa vuonna 1993 perustettu Inlandsbanan AB. Rantarata
Toinen tunneli rantaradalle rakennettiin vuosina 1927–1928. Tällöin valmistui Halikkoon 111 metriä pitkä tunneli, joka korvattiin uudella vuonna 1993. Vanhempi tunneli myytiin Halikon kunnalle 1997 ja sinne rakennettiin tie. Kolmas tunneli rakennettiin vuonna 1959 Tottolaan. Neljäntenä valmistui vuonna 1966 rantaradan ainoa kaksiraiteinen tunneli Espoon länsipuolelle. Korian ratasilta
Korian ratasilta on Kymijoen ylittävä Pietarin radan teräsbetoninen holvisilta Kouvolassa, entisen Elimäen kunnan alueella. Silta valmistui vuonna 1925 ja se korvasi kantokyvyltään heikentyneen vuonna 1870 valmistuneen vanhan rautatiesillan. Sillan suurin aukko on 67,6 metriä ja se on selkeästi pitkäjänteisin holvisilta Suomen rataverkolla. Toiseksi pisin on jänteeltään 45-metrinen vuonna 1920 valmistunut Petäisenkosken ratasilta Kajaani–Kontimäki-radalla ja kolmanneksi pisin Harjunjoen ratasilta Kouvola–Mikkeli-välillä, sen jänne on 44,1 metriä ja valmistumisvuosi 1968. Eskolan metsärata
Koska metsähallitus oli romuttanut radan kaikki neljä omaa veturia, 1993 paikalle hankittiin korvaava veturi, Virosta löytynyt PT-4 -sotakorvausveturin piirustuksilla Tšekkoslovakiassa tehty Škoda Ktš-4 2350/1950, 0-8-0, joka kunnostettiin ulkoisesti ja museoitiin, mutta joka ei toistaiseksi ole ajokunnossa. 
Veturi tuotiin Virosta isolla lavetilla, jonka yksi pyörä antoi periksi kuljetuksen aikana. Veturi tendereineen makasi kyljellään lavetilla kuljetuksen ajan, jonka vuoksi veturin alustaan tuli kuljetuksen aikana vääntymä, jota ei voi korjata, vaan koko alusta on luultavasti uusittava jos veturi aiotaan saattaa ajokuntoon. Veturi kunnostettiin ulkoisesti ja sille rakennettiin katos. Eskolan metsärata
Radalla oli käytössä parhaimmillaan 93 puutavaravaunua, umpivaunuja, sekä työmiesten ja johdon asuntovaunuja. Yksi vaunuista oli Lauantaivaunu, joka toimi radan epävirallisena matkustajavaununa. Puuta kuljetettiin suuremmilla vetureilla parhaimmillaan 20 vaunun lasteissa. Asuntovaunut vedettiin pikkupässeillä sinne, missä metsätyömiehet niitä kulloinkin tarvitsivat asuinsijakseen. Esko Tilli
"Esu" Tilli saavutti hiihdon SM-kisoissa hopeaa 30 kilometrillä vuosina 1945 ja 1946 sekä 18 kilometrillä pronssia vuonna 1947. Viidenneksi hän sijoittui 30 kilometrillä vuonna 1950 ja 50 kilometrillä vuonna 1955. Hän voitti Ounasvaaran hiihdoissa 18 kilometrin kilpailun vuonna 1947 ja sijoittui kolmanneksi vuonna 1952. Puijon talvikisoissa hän oli 50 kilometrillä toinen vuosina 1950 ja 1955. Vaasahiihdossa hän sijoittui viidenneksi vuonna 1952. Eskola (Kannus)
Myös Eskolan metsäradan veturit vetivät viimeiset kuormansa Eskolaan ja päätyivät romuttamolle. Pitkärannan sellutehdas
Suomalainen, norjalaistaustainen Diesen Wood osti vuonna 1920 Laatokan rannalla sijainneen sahan ja rakensi sen lähelle Pusunsaarelle selluloosatehtaan vuonna 1921. Diesen Wood ja sen tytäryhtiö "Oy Pitkäranta Bruk Ab" olivat 1920-luvulla yhdessä suurin ulkomainen metsänomistaja Suomessa. Yhtiöt omistivat noin 56 000 hehtaaria metsää Laatokan ympäristössä ja Viipurin seudulla. Thunderbird (vuoristorata)
Radan rakentaminen aloitettiin loppukesällä 2005, ja laite valmistui suunnitellun aikataulun mukaan kauden 2006 avajaisiin. Radan valmistumista pystyi seuraamaan lähes reaaliaikaisesti monitoimipuiston internetsivujen kautta web-kameran välityksellä. Vuoristorata otettiin käyttöön lauantaina 29. huhtikuuta 2006, ja se nousi heti ensimmäisenä vuotenaan Powerpark-monitoimipuistossa sijaitsevan PowerLand-huvipuiston suosituimmaksi laitteeksi. Rata on 25 metriä korkea, 826,6 metriä pitkä, ja vaunujen nopeus on noin 77 km/h. Rakennusvaiheessa rataan käytettiin tuhat kuutiometriä puuta, 750 000 pulttia ja 1,8 miljoonaa naulaa. Puutavaran rataan toimitti Alajärvellä sijaitseva Myllyahon Saha Oy, ja painekyllästyksestä vastasi Finnforest. Rakentaminen kesti kahdeksan kuukautta, ja siihen osallistui suomalaisten lisäksi työntekijöitä Meksikosta, Saksasta ja Yhdysvalloista. Radan kahdella 24-paikkaisella junalla pystytään kuljettamaan 800 matkustajaa tunnissa. Pituusvaatimus laitteeseen on 130 cm. Eskolan metsärata
Rata eteni vuosi vuodelta syvemmälle hakkaamattomiin valtionmetsiin. Noin 21 km:n päässä oleva Lojula saavutettiin 1922, seuraavana vuonna 24 km:n päässä oleva Katiska, sekä Kalliosaaren talo. Itäojaan rata oli valmiina 1924, jonne matkaa oli jo 28 km ja rata saavutti vuonna 1925 33 km:n päässä olevan Haaran, josta se erkani ajallaan kahteen eri suuntaan. Hannu Mikkola
Mikkolan ensimmäinen kosketus tehdasautoihin tapahtui 1967, kun hän osallistui Lancialla Monte Carlo -ralliin. Seuraavana vuonna Mikkola ajoi uransa ensimmäisen rallin Suomen mestaruuden Volvolla, Datsunilla ja Ford Escortilla. Escortilla Mikkola ajoi myös uransa ensimmäisen suurajovoiton. Mikkola jatkoi voittoputkeaan vuosina 1969 ja 1970. Vuonna 1971 hän ajoi koko uransa pahimman ulosajon. Mikkola voitti urallaan muun muassa yli 25 000 kilometriä pitkän Lontoo-Meksiko-maratonrallin, joka oli maailman pisin ralli, sekä vuonna 1972 ensimmäisenä ei-afrikkalaisena kuljettajana Safari-rallin. ELSA-rata
Keväällä 2004 Ratahallintokeskus julkaisi raportin "Etelä-Suomen rautatieliikenteen visiotarkastelut 2050". Selvityksessä tarkasteltiin eri vaihtoehtoja Etelä-Suomen rautatieliikenteen kehittämisestä pitkällä tähtäimellä. Rantaradan osalta mukana olivat vaihtoehdot: nykyisen rantaradan kehittäminen, Espoo–Nummela–Lohja-rata, Espoo–Nummela–Lohja–Salo-rata sekä suurnopeusrata Pasila–lentoasema–Salo. Viimeisellä matka-aika Turun ja Helsingin välillä olisi 55 minuuttia. Suurnopeusrata on mukana myös YTV:n PLJ 2002:n "YTV 2050 Raideliikenteen pitkän tähtäyksen visiot Helsingin seudulla" -selvityksessä. Eskolan metsärata
Perinnekeskuksen alueelle on rakennettu noin 50 metriä alkuperäisenkaltaista rataa, jolle eskolalainen Hannu Haapalehto on rakentanut radan ensimmäisen Erkki -veturin näköisen veturin. Kiskoille on asetettu lahjoituksena saatu alkuperäinen metsäradan asuntovaunu, kaksi radan rakentajien ja topparoikan käytössä ollutta kuuppavaunua, sekä radalla käytössä ollut resiina. Samoille kiskoille on asetettu myös alkuperäisen 8 m pitkän puutavaravaunun täysikokoinen kopio. Radan toiminnan viimeisinä vuosina kuvattu filmimateriaali on muokattu videoksi ja radan historiasta on kirjoitettu kirja: Eskolan metsärata eli Pitkin Pikkurataa, Anne Ruuttula-Vasari, 1988. Juupajoki
Juupajoen länsiosan kautta kulki jo vuosisatoja sitten vanha maantie Orivedeltä Ruoveden ja Virtain kautta Pohjanmaalle. Pitäjän liikenneolot paranivat huomattavasti, kun rautatie Tampereelta Haapamäen kautta Seinäjoelle, niin kutsuttu vanha Pohjanmaan rata, avattiin liikenteelle vuonna 1883. Rautatien ansiosta Korkeakoskesta tuli kunnan keskustaajama, ja sinne perustettiin saha, nahkatehdas ja kenkätehdas vuonna 1894. Kenkätehdas siirtyi vuorineuvos Emil Aaltosen omistukseen vuonna 1926 ja se työllisti 1960-luvulla liki 250 henkilöä. Korkeakosken kenkätehdasta kutsuttiin aikoinaan "suutarien korkeakouluksi", koska se toimi kenkäteollisuuden työntekijöiden koulutuspaikkana. Hyytiälän metsäasema kunnan länsiosassa on vuodesta 1910 lähtien toiminut Helsingin yliopiston metsäylioppilaiden harjoittelupaikkana. Aintree Racecourse
Laukkarata on poikkeuksellisti kolmion muotoinen ja se on noin 3 600 metriä (2 mailia ja 2 furlongia) pitkä. Radalla on yhteensä 16 kiinteää pensasestettä, joista yhdessä on lisäksi vesihauta. Sitä pidetään yhtenä maailman vaikeimmista ja myös vaarallisimmista estelaukkaradoista. Eskolan metsärata
Kylätaloprojektin myötä vanha veturitalli on remontoitu kylätaloksi, joka toimii lähialueen palvelu- ja kerhotiloina. Siellä on myös tallessa satoja pikkuradasta säilyneitä valokuvia, jotka on kerätty laajahkon keräyskampanjan aikana 1980-luvulla. Valokuvien lisäksi Metsäratamuseossa on tallessa vanhan radan esineistöä. Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata
Syskyjärvi–Vaaherjoki-metsärata oli Impilahdella ja Suistamossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen käytetty metsärautatie. 10 kilometrin pituinen rata kulki Syskyjärven hovin mailta valtionrautateiden Suojärven radan varrella Vaaherjoella sijainneelle Serlachius Oy:n sahalle. Rata valmistui keväällä 1920 ja se oli käytössä vain vuoteen 1924. Eskelisen Lapin Linjat
Yhtiön perustaja Juho Mikael Eskelinen (s. 1902) aloitti linjaliikenteen Rovaniemen ja Kittilän välillä Chevrolet-autolla helmikuussa 1928. Linjan pituus yhteen suuntaan oli 160 kilometriä ja sen ajaminen kesti edestakaisin kaksi päivää. Linjasto kehittyi sitä mukaa kuin uusia tieyhteyksiä saatiin rakennetuksi. Vuonna 1935 Eskelinen pidensi linjan Kittilästä Muonioon. Yrityksen lupaavasti alkanut toiminta keskeytyi talvisotaan, jolloin myös useimmat Eskelisen autot otettiin puolustusvoimien käyttöön. Välirauhan aikana Juho Mikael Eskelinen osallistui Suomen siihen saakka suurimpaan kuljetusurakkaan Liinahamarin reitillä. Jatkosodan puhjettua yhtiön autot joutuivat jälleen puolustuslaitoksen käyttöön yhtä lukuun ottamatta. Lapin sodan vuoksi yhtiö evakuoitiin Ruotsiin, josta päästiin palaamaan Suomeen seuraavana vuonna. Neste Rally Finland 1997
Reitin pituus oli 1171,9 km, joista erikoiskokeita 381,55 km. Reitti oli huomattavasti edellisvuosia lyhyempi. Evon metsärata
Evon metsärata oli Lammilla ja Asikkalassa sijainnut puutavaran kuljetukseen käytetty kapearaiteinen metsärautatie joka oli käytössä 1908–1914. Radan pituus sivuhaaroineen oli 23 kilometriä ja se kulki 17 kilometrin matkan Evon valtionmetsistä Viitailan kylän läpi Vesijärven rannalla sijainneelle Kailaniemen laiturille. Eskola (Kannus)
Metsäradan toiminnan loppumisen myötä samaan aikaan koko suomalaista maaseutua rassannut murros vaikutti eskolalaisten elämään vahvasti. Parhaimmillaan puolen toista tuhannen kieppeillä pyörinyt asukasluku romahti. Eskolan rautatieasema
Eskolan rautatieasema () on rautatieasema Eskolan kylässä Kannuksessa Keski-Pohjanmaalla, Pohjanmaan radalla rataosuudella Kokkola–Ylivieska. Seinäjoen rautatien asemalle matkaa on 185,8 ratakilometriä ja Kokkolan rautatieasemalle 52 ratakilometriä. Fontainebleaun metsä
Tämän reitin molemmissa päissä on pysäköintialue, toinen niistä lähellä La Croix St. Jérômea reitin lounaispäässä, ja toinen La canche aux Merciers'ssä sen itäpäässä. Se on 13 kilometrin pituinen, ja sen kulkeminen kestää yleensä noin kolme ja puoli tuntia. Örkaggens Järnväg
Örkaggens Järnväg (ÖkJ) on yksityisomisteinen kapearaiteinen harrastus- ja metsärautatie Motalassa Etelä-Ruotsissa. Rautatien raideleveys on 600 millimetriä, ja sen kokonaispituus on noin 2,3 kilometriä. Rautatien omistaa Bo Malmborg, joka käyttää rautatietä polttopuukuljetusten lisäksi raakapuun toimitukseen omistamalleen pienelle sahalaitokselle ja edelleen maantiekuljetuksiin. Eskolan metsärata
Vuonna 1934 oli rata rakennettu Sievin Teeriharjulle, jolloin radan pituus oli yhteensä 56,5 km. Vuonna 1941 saavutettiin Lestijärven Suokanta, sekä radan suurin linjapituus, yhteensä 68 km. Välin Haara–Lestinjärvi (Suokanta) pituudeksi tuli 13 km. Radalle rakennettiin myös ns. "talvipistoja" joita rakennettiin talvisin jäätyneiden soiden päälle. ELSA-rata
Rantaradan peruskorjaus kesti yhteensä 16 vuotta vuosina 1979–1995. Samanaikaisesti VR suunnitteli Suomen rataverkon nopeuksien nostoa ja käynnistettiin nk. Nopeajuna-hanke. Korjauksen tavoitteita nostettiin kesken töiden. Nopeustaso nostettiin ensin 120 km/h:sta 160:een ja lopulta 200:aan. Lopputulos kuitenkin oli, että Pendolino-junat otettiin ensimmäisenä käyttöön juuri rantaradalla marraskuussa 1995. Rantaradan peruskorjaus maksoi vuoden 2004 hintatasolla 400 miljoonaa euroa. Pitäjänmäen kenttärata
Radan pituus oli arviolta vähintään 15 km Koivurasti
Koivurasti oli Joensuun keskustassa Kirkkokadulla sijaitseva kahvila. Se oli sulkemisvuonna 2008 tiettävästi kaupungin pisimpään samalla nimellä ja samalla paikalla sijaitseva kahvila. Koivurasti perustettiin Kirkkokatu 18:aan vuonna 1971, kun kerrostalo tontille valmistui. Karhunkierros
Karhunkierros on Suomen suosituin vaellusreitti. Se kulkee pääosin Oulangan kansallispuiston alueella. Reitin voi aloittaa joko Sallan kunnan puolelta Karhunkierroksen luontokeskuksesta (reitin pituus 82 km) tai Kuusamon pohjoisosasta Ristikalliolta (70 km). Reitti päättyy Rukatunturin hiihtokeskukseen. Vaellus kestää tyypillisesti 3–7 päivää vaeltajan kunnosta riippuen. Reitin varrella on kymmenen maksutta käytettävää autio/päivätupaa, ja lisäksi noin reitin puolivälissä on myös Oulangan kansallispuiston leirintäalue. ELSA-rata
ELSA-rataa ennen suunnitelmissa oli 1960-luvulle saakka ratayhteys Huopalahdesta Ojakkalan kautta Saloon, mutta sitä ei toteutettu. Tämän ajatuksen perillisenä voidaan kuitenkin pitää Martinlaakson kaupunkirataa. Eskolanjärvi (Orivesi)
Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se on kaksialtainen järvi, jossa altaita yhdistää keskellä sijaitseva noin 10 metriä leveä salmi. Sitä ympäröivät jokiaselta suunnalta peltomaat ja alavat rannat ovat suota. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja sen rannoille on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Järven itäpuolella kulkee Talviaisten kylätie, joka on valtatieltä 9 haarautuva yhdystie 14301. Vuojoen metsärata
Vuojoen metsärata oli 1912 Eurajoelle Vuojoen kartanon maille rakennettu kapearaiteinen metsärautatie, joka kulki Eurajoen suulla sijainneesta Verkkokarin satamasta Tokinmaan perälle, lähelle Nakkilan ja Kiukaisten rajaa. Carrera Panamericana
La Carrera Panamericana (myös: "Carrera Panamericana «Mexico»" (virallinen nimi) tai lyhyemmin "Carrera Mexicana") oli Meksikon valtion ja sen yhteistyökumppaneiden 1950-luvulla järjestämä maantieajokilpailu. Viisi kertaa vuosina 1950–1954 pidetty kilpailu ajettiin monipäiväisenä useissa etapeissa, ja siinä kisattiin kelloa ja enimmäisaikarajaa vastaan. Ajoreitin pituus oli 3 436 kilometriä tai 2 178 (kokonaisreitti) ja 2 135 (kilpaosuus ) mailia vuonna 1950, mutta pituus vaihteli vuosittaisen reitin mukaan. Jyväskylän suurajot 1991
Reitin pituus oli 1660,31 km, josta erikoiskokeita oli 524,26 km. Erikoiskokeita oli yhteensä 42. Reitti oli lähes täysin samanlainen kuin edellisenä vuonna. Pentti Eskola (yleisurheilija)
Eskola saavutti pituushypyssä EM-pronssia Belgradissa 1962 tuloksella 785. Budapestin EM-kisoissa 1966 Eskola oli seitsemäs (tulos 751), mutta Tokion olympialaisissa 1964 hän ei selviytynyt finaaliin, koska hänellä oli jalkavaivoja. Suomen mestaruuden Eskola voitti vuonna 1963. Kapearaiteinen rautatie
Suomen ensimmäiset kapearaiteiset radat olivat 1800-luvun loppupuolella rakennettuja käsintyönnettäviä tai hevosvetoisia rilliratoja, joilla kuljetettiin painavia kuormia lyhyillä matkoilla ja tehdassaleissa. Rilliratoja alettiin käyttää myös metsätöissä puutavaran siirrossa. Kun höyryveturit yleistyivät, niitä alettiin tilata myös puutavaran kuljetukseen rakennetuille kapearaiteisille radoille, joista 1900-luvun alkuun tultaessa muodostuivat niin sanotut metsärautatiet. Yksi varhaisimmista metsäradoista Suomessa oli Brusiinin suvun omistaman Harviala Oy:n rakennuttama 55 kilometriä pitkä hevosrautatie. Tämä Harvialan metsärataa edeltänyt 750 millimetrin raidelevyinen metsärata valmistui vuonna 1899. Joutsensilta
Joutsensilta on Oulussa sijaitseva ajoneuvo- ja kevyen liikenteen käyttöön rakennettu silta. Sillan pituus on 560 metriä ja siihen liittyy Oulun veturivarikolta nouseva 132 metrin mittainen ramppisilta. Sillan hyötyleveys on 14,5 metriä ja siltakannen pinta-ala on 9 544 m². Silta ylittää Pohjanmaan radan sekä Oulun tavararatapihan 29 raidetta, yhdistäen Limingantullin ja Nokelan kaupunginosat. Silta rakennettiin vuosina 1995–1996, ja se on Suomen pisin maasilta, sekä Suomen kuudenneksi pisin silta. Vuojoen metsärata
Vuonna 1911 Vuojoki Gods Ab -yhtiön ostaneet liikemiehet Nestor Toivonen, K. A. Paloheimo ja H. G. Paloheimo aloittivat Vuojoen metsissä suuret metsänhakkuut. Rata rakennettiin sen puukuljetuksia varten. Rata oli valmistuttuaan 23 km pitkä. Liikennettä hoiti kolme Tampellan vuonna 1912 valmistamaa höyryveturia. Evon metsäopisto
Talvisodan aikana päämajan radiopataljoona järjesti Evon metsäopistolla Syvärannan lottaopistolla joulukuussa 1939 alkaneen sähkötysradiokurssin jatkon. Oppilaiden toinen puoli siirtyi Tuomaalan kansakoululle Tuusulassa. 11. tammikuuta 1940 aloitettiin Evon metsäopistolla toinen radiokurssi, OMP 2, sotilasvirkamies Vilho Lotsarin johdolla. OMP 2:n 62 aloittaneesta suoritti kurssin hyväksyttäväksi 21. Kurssi kestivät Evolla toukokuuhun 1940, jolloin Moskovan välirauhan aikana ne siirrettiin Luther-opistolle Järvenpäähän. Pitkospuut
Suomessa pitkospuupolkujen huollosta ja hallinnoinnista vastaa pääosin Metsähallituksen luontopalvelut. Näitä pitkospuupolkuja on yhteensä noin viisisataa kilometriä. Yleisimmin pitkospuut ovat yli seitsemäntuumaista (17,5 cm) tuppeensahattua mäntylankkua. Jonkin verran käytetään myös siperianlehtikuusta. kestopuun käyttäminen on yleistynyt, sillä puun kyllästysaineissa on tapahtunut kehitystä ekologisempaan suuntaan. Mäntypitkospuiden kestoikä on 10–15 vuotta, kun taas kestopuisten pitkosten ikä voi olla jopa kolminkertainen. Pitkospuita korvataan nykyisin joskus kustannussyistä sorastuksella. Pitkospuukilometrin rakentamisen hinta on noin 20 000 euroa, kun sorastaminen maksaa noin puolet tästä. Eskolanmäki
Rakentaminen aloitettiin vuonna 1971 ja ensimmäiset talot olivat valmiina kaksi vuotta myöhemmin. Alueelle rakennettiin kerrostaloja sekä alueen itäpuolelle rivitaloja. Luonnonläheisyyden tuntua lisäsivät ulkoilualueiksi määritellyt Pentsojan puronvarsi ja Pappikallion metsä. Eskolan metsärata
Pikkuradan veturitalli, jota alettiin rakentaa vuoden 1921 keväällä, on edelleen pystyssä ja se korjattiin kylätaloksi vuonna 1987. Myös yksi radan kämpistä, joissa metsätyömiehet aikoinaan asuivat syksystä kevääseen, on kunnostettu Sievin Saarivedellä virkistys- ja matkailukäyttöön. Muutamien muiden kämppien raunioita on yhä havaittavissa. Suuri osa radan pohjaa on nykyään metsäautotietä ja ajettavissa suuremmilla ajoneuvoilla. Ratapohjalla on 1990-luvulta alkaen järjestetty myös "Pikkuratavaelluksia". Metsäautotien varrelle on tehty opastaulut radan historiasta ja myös radan tärkeimmät kohteet on merkitty maastoon. Purettujen kämppien sijaintipaikoille on pystytetty kämppätaulut, joissa on tietoa kunkin kämpän rakennuksista. Sallan autosavotta
Talvella 1934–1935 Kemi- ja Veitsiluoto-yhtiöillä oli yhteinen savotta Kuolajärvellä, Aholanvaaran, Niemelän ja Oulangan alueilla. Hakkuut suoritettiin valtaosin Metsähallituksen mailla. Puut kuljetettiin autoilla vedenjakajan yli Kemijärven jäälle ja ajossa oli aluksi 30 ja lopulta jo 60 kuorma-autoa joista aina 45 oli samanaikaisesti ajossa. Kuljetusmatka oli enimmillään 60–65 kilometriä ja auton kuorma oli keskimäärin 250 kuutiojalkaa (10 tonnia) ja enimmillään 416 kuutiojalkaa (13 tonnia). Kaikkiaan kuljetettiin 112 000 tukkipuurunkoa eli noin 200 000 tukkia. Autojen lastauksessa käytettiin hyvällä menestyksellä Ruotsista hankittuja kiramoita. Pohjanmaan rata
Ristonahon rata oli sivurataosuus Vihannin rautatieasemalta Lampinsaaren kylässä sijaitsevalle Ristonahon ratapihalle. Rataosuuden pituus oli 11,5 kilometriä, ja se palveli Outokumpu Oyj:n Vihannin kaivoksen kuljetustarpeita vuosina 1954–1992. Liikenne rataosalla lakkautettiin kaivoksen lopettamisen myötä 1992 ja rata purettiin tarpeettomana. Nykyisin ratapenger on käytössä ajotienä.Vuonna 2007 rataa ryhdyttiin peruskorjaamaan ja samalla rakentamaan rinnakkaista rataa joillekin rataosille. Vuonna 2012 hankkeeseen lisättiin Kokkola–Ylivieska-kaksoisraiteen rakentaminen. Koska ko. rata on hyvin vilkkaasti liikennöity, perusparannuksen myötä radan kapasiteettia voidaan lisätä. Hankkeen kustannusarvioksi on asetettu 880 miljoonaa euroa. Hankkeen on määrä valmistua vuoden 2017 lopussa. Olympiabakken
Sitten tulee "Wintherhogget" (Wintherin leikkaus). Se on radan kapein ja toiseksi jyrkin kohta. Nimi kuvaastaakin hyvin Ringebun silloisen kaupunginjohtajan Erik S. Wintheriä, joka uhmasi Norjan kulttuurimininsteriön päätöstä säästä Kvitfjellin rinteet hakkuilta. Winther halusi saada Lillehammerin olympialaisten alppihiihtokilpailuja Kvitfjelliin, samalla edistäen alueen turismia. Sitten tulee "Sletten" (Tasanko), joka on nimensä mukaisesti tasainen liukuosuus, sitä kutsutaan myös nimellä "The Final Rest". Osuus on saanut nimensä Arild Slettenin mukaan, joka ensimmäisenä ehdotti miesten syöksylaskuradan tekemistä Kvitfjellin rinteelle. Sletten päättyy radan pisimpään hyppyriin "Russispranget" (Russin hyppyri), josta lennetään pisimmillään jopa 70–80 metriä. Vuojoen metsärata
Metsärata oli käytössä vuoteen 1918 saakka. Ratapohja on edelleen valtaosin näkyvissä ja käytössä metsäautotienä. Nykyisen Porintien (E8) vieressä sijaitseva entinen Etukämpän asema- ja metsätyökämppärakennus on ainoa säilynyt radan kolmesta metsäkämpästä. Tuvalla toiminut Kämpän kaffetupa -niminen yritys lopetti toimintansa syksyllä 2011. Montolan kalkkirata
Montolan kalkkirata oli Haukivuoren ja Pieksämäen välillä sijainnut noin 6 kilometrin pituinen 600mm raideleveyksinen kapearaiteinen rautatie joka oli käytössä vuosina 1933–1953. Rataa pitkin kuljetettiin Montolan kaivoksesta louhittu kalkkikivi Savon radan varressa sijainneelle Loukolammen kalkkitehtaalle käsiteltäväksi. Radalla oli käytössä seitsemän veturia, kaikki höyryvetureita, 4 kpl 0-4-0WT, 1 kpl 0-4-0T ja 2 kpl 0-6-0T. Itse louhoksessa oli sekalainen valikoima moottorikalustoa. Kaksi uusinta kolmeakselista Couillet –veturia hankittiin Belgiasta vuonna 1947. Eskolan metsärata
Eskolan metsärata eli paikallisten suussa "Pikkurata" oli Metsähallituksen omistama, puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kapearaiteinen metsärautatie Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa valtion metsissä. Rata sijaitsi pääasiassa Sievin kunnan alueella, mutta myös osittain Kannuksen, Toholammin, Reisjärven ja Lestijärven kuntien alueilla. Eskola (Kannus)
Kylää halkoo Pohjanmaan rata ja kylällä sijaitsee Eskolan rautatieasema. Asemalta alkoi Eskolan metsärata eli puhekielessä "Pikkurata". Pikkuradan perinteitä vaalimaan on perustettu Metsäratamuseo / Metsäradan perinnekeskus. Perinnekeskuksen alueella on vuonna 2003 valmistunut Eskolan kesäteatteri, maauimala ja kahdentoista kilometrin pituisen luontoreitin, Neljän lammen polun, lähtö- ja päätepiste. Lohjan sähkörautatie
Radan pituus oli 4,4 kilometriä. Se oli lähinnä tarkoitettu selluloosatehtaan kuljetuksia varten mutta vuodesta 1912 alkaen se oli avattu myös yleiselle liikenteelle ja radalla kuljetettiin matkustajia, postia ja muuta rahtia. Hollis and Eastern Railroad
Radan pituus on noin 13 mailia ja se kulkee Dukessa sijaitsevalta Gyproc-levytehtaalta Altukseen, missä sillä on yhdysliikennettä BNSF Railwayn, Farmrailin ja Wichita, Tillman & Jackson Railwayn kanssa. Yhdysliikennettä on myös Stillwater Central Railroadin kanssa, joka liikennöi muutaman mailin matkan Longista Altukseen BNSF Railwayn rataa pitkin "Trackage Rights" -sopimuksella. Republic Group omistaa 99.3% rautatien osakekannasta ja sen tytäryhtiö Republic Gypsum on rautatien pääasiallinen asiakas. Radalla kulkee myös satunnaisesti viljakuljetuksia. Jyväskylän suurajot 1989
Reitin pituus oli 1447,34 km joista erikoiskokeita 507,83 km . Erikoiskokeita oli yhteensä 43. Rallin reitin rakennetta oli edellisvuodesta siten, että edellisenä vuonna perjantaina ajettu Päijänteen itäpuolinen lenkki oli siirretty sunnuntaille, kun taas perjantaina ajettiin Pieksämäen suunnan lenkki, joka oli edellisenä vuonna ajettu sunnuntaina. Pescaran Grand Prix
Kilpailu ajettiin vuosien varrella useissa eri luokissa ja vuonna 1957 se kuului Formula 1:n MM-sarjaan. Pescaran rata on pisin rata, joka on koskaan kuulunut Formula 1 -kilpailukalenteriin ollen pituudeltaan 25,579 kilometriä. Pescaran rata suljettiin vuonna 1961, kun sen järjestäjät eivät kyenneet takaamaan kuljettajien turvallisuutta radalla. Harvialan metsärata
Varsinaista Harvialan metsärautatietä edelsi Brusiinin suvun omistaman Harviala Oy:n rakennuttama, 1899 valmistunut hevosrautatie, jonka pituus oli 55 kilometriä. Ostettuaan Harviala Oy:n W.Rosenlew & Co rakennutti vanhan hevosradan tilalle vuoteen 1917 mennessä uuden radan, joka soveltui veturivetoiseen liikennöintiin. Harvialan metsärataa käytettiin etupäässä puutavaran kuljettamiseen Harvialan laajoista metsistä VR:n radan varteen. Radan liikenne päättyi vuonna 1955, jolloin rata purettiin. Harvialan radalla kuljetettiin puuta enimmillään lähes 100 000 m vuodessa mutta 1950-luvulla enää noin 10 000 m. Puu siirrettiin aluksi Harvialanjokeen edelleen uitettavaksi Poriin mutta myöhemmin puuta alettiin kuljettaa Harvialasta eteenpäin rautateitse. Harvialan metsärata
Harvialan metsärata oli Vanajan kunnan (nykyisen Janakkalan) alueella VR:n Harvialan asemalta itään Sääjärvelle, Kesijärvelle ja Leppälammelle johtanut kapearaiteinen metsärautatie. Radan raideleveys oli 750 mm, varsinaisen pääradan pituus 16 kilometriä ja radan kokonaispituus sivuraiteet huomioon ottaen noin 30 kilometriä. W.Rosenlew & Co:n omistama rata oli käytössä vuosina 1917–1955. Piitsjoen metsärata
Piitsjoen metsärata oli Suojärvellä sijainnut kapearaiteinen Metsähallituksen metsärautatie joka oli käytössä vuosina 1938–1940. Rata alkoi Matkaselkä–Suojärvi-radan varrella Näätäojan ja Paperon välissä olleesta Piitsojan liikennepaikasta ja suuntautui etelään kohti Neuvostoliiton rajaa. Radan raidelevys oli 750 mm ja pituus noin 13 kilometriä. Radalla oli käytössä Lokomon valmistama 0–4–0T höyryveturi valmistusnumero 124/1938. Veturi evakuoitiin 1940 Suomeen ja se oli käytössä sitten Eskolan metsäradalla. Veturi luovutettiin 1945 Neuvostoliittoon. Espoon kaupunkirata
Espoon kaupunkirata on suunnitteilla oleva rautatiehanke, joka toteutuessaan jatkaisi nykyistä neliraiteista rantaradan osuutta Leppävaarasta Espoon keskukseen tai Kauklahteen. Rata olisi siis suoraa jatkoa vuonna 2001 valmistuneelle Leppävaaran kaupunkiradalle. Suunnitellun rataosuuden pituus on noin 14 kilometriä ja se kulkee Espoon ja Kauniaisten alueella nykyisen rantaradan linjauksen mukaisesti. Tällä hetkellä rataosuus Leppävaara–Kauklahti on kaksiraiteinen. Liikennevirasto aloitti ratasuunnitelman laatimisen osuudesta syksyllä 2012 ja se valmistui vuonna 2014. Hankkeen rakentamisajankohta on kuitenkin edelleen avoin eikä lopullista päätöstä ole tehty. Päätökset Pisara-radasta vaikuttavat osaltaan aikataulutukseen. Porin metsä
Porin metsässä on useita eri pituisia valaistuja kuntopolkuja, pisimpänä 7,5 kilometrin mittainen rata. Nämä lähtevät pääosin maauimalan ja jäähallin läheisyydestä. Alueen halki johtaa Katinkurun ampumaradalle vievä 3,5 kilometrin pituinen valaistu reitti. Näiden lisäksi on useita valaisemattomia kaupungin ylläpitämiä reittejä sekä omat ratsastuspolut hevosille. Talvisin metsässä kulkee hiihtolatuja. Kilon turverata
Nykyisen lumenkaatopaikan ja Lupauksenvuoren välisellä alueella rata haarautui ensin
kaakkoon ja sitten luoteeseen. Haarautumiskohtaan oli Kilon asemalta noin kaksi kilometriä.
Silloisen Turvepehkusuon alueella oli useita koillis-lounaissuuntaisia erillisiä radanpätkiä,
joista pisin ulottui Kanneljärventien tasalle. Näiden pätkien yhteinen pituus lienee ollut
viitisen kilometriä ja ne sijaitsivat nykyisen Turveradantien molemmin puolin. Eskelisen Lapin Linjat
Kesäkuussa 1958 Eskelinen avasi ensimmäisen ulkomaille ulottuneen säännöllisen linjansa ulottamalla Karigasniemelle päättyneen vuoronsa Norjan Karasjoelle. Myöhemmin linjoja jatkettiin Utsjoen kautta Norjan Skipagurraan, Kautokeinoon ja Skibotniin. Vuonna 1988 Eskelinen ajoi pika- ja vakiovuoroja Rovaniemeltä Norjan Skipagurraan, Kautokeinoon, Karasjoelle ja Skibotniin. Lyhimmän linjan pituus yhteen suuntaan oli 160 kilometriä ja pisimmän 526 kilometriä. Yhtiössä työskenteli 25 henkilöä ja sillä oli 21 linja-autoa. Yhtiön toimitusjohtajana toimi J. M. Eskelisen tytär Vuokko Gröhn. Rantarata
Kaksoisraide Huopalahden ja Espoon väliltä purettiin sotakorvauksena vuonna 1945. Pasila–Huopalahti-väli jäi näin rantaradan ainoaksi kaksiraiteiseksi osuudeksi aina vuoteen 1958 saakka, jolloin kaksoisraide palautettiin Huopalahdesta Pitäjänmäkeen. Vuonna 1960 kaksoisraide valmistui Pitäjänmäki–Leppävaara-välille, vuonna 1961 Kauniainen–Espoo-välille ja vuonna 1962 Masala–Jorvas-välille. Vuonna 1963 kaksoisraide rakennettiin osuuksille Leppävaara–Kauniainen ja Jorvas–Kirkkonummi ja vuonna 1966 osuudelle Espoo–Masala. Eskolanmäki
Asutuksen lomassa on noin kolmen kilometrin mittainen pururata, joka on lumiseen aikaan murtomaahiihtolatu. Neste 1000 Lakes Rally 1994
Reitin pituus oli 1558,45 km, josta erikoiskokeita 522,76 km. Reitti oli lähes täysin samanlainen kuin edellisenäkin vuonna. Valkeakosken erikoiskoe oli palautettu ohjelmaan muutaman vuoden tauon jälkeen korvaamaan aiempina vuosina ajettu Tampereen erikoiskoe. Lisäksi lauantai-iltaan oli lisätty Himoksen laskettelurinteessä ajettu uusi yleisöerikoiskoe, jossa kaksi autoa ajoi samanaikaisesti rinnakkaisilla radoilla. Kantatie 86
Kantatie 86 on Pohjois-Pohjanmaalla Kannuksen Eskolasta Ylivieskan, Oulaisten ja Vihannin kautta Liminkaan kulkeva kantatie. Tien pituus on 124 kilometriä. Tie on liikennemääriinsä nähden hyvätasoista kaksikaistaista tietä, ja yhdessä Kauhavalta alkavan kantatien 63 kanssa se muodostaa vaihtoehtoisen reitin länsirannikolla kulkevalle valtatie 8:lle.Eskolan ja Limingan välinen tie on rakennettu pääosin 1960-luvulla. Kantatieksi se on numeroitu vuonna 1971. Haukkavaara–Pekonlahti-rata
Haukkavaara–Pekonlahti-rata oli suomalainen vuonna 1927 lakkautettu 750 mm:n kapearaiteinen rautatie, joka sijaitsi luovutetussa Karjalassa Hiitolassa. Seitsemän kilometriä pitkää rataa pitkin kuljetettiin sahatavaraa A. Ahlström Oy:n Pekonlahden sahalta Haukkavaarassa sijainneelle saman yhtiön omistamalle lautatarhalle. Täältä sahatavara toimitettiin eteenpäin Haukkavaaran kautta kulkenutta Sortavala–Viipuri-rautatietä pitkin. Elimyssalo
Silloinen valtion luonnosuojeluvalvoja Reino Kalliola ehdotti vuonna 1969, että Elimyssaloon perustettaisiin 160 neliökilometrin laajuinen metsäpeurojen suojelualue. Esitys ei vielä tuolloin saanut kannatusta, vaan alueella jatkettiin metsänhakkuita. Vasta vuonna 1972 Elimyssalosta rauhoitettiin 30 km kaikelta metsätaloustoiminnalta 20 vuodeksi metsäpeurojen suojelemiseksi. Metsähallitus osti Leppävaaran tilan v. 1973. Elimysjärven luonnonhoitometsä perustettiin v. 1977. Kun Ystävyyden puisto perustettiin vuonna 1990, aluetta laajennettiin ja siitä tuli Elimyssalon luonnonsuojelualue. Vanhojen metsien suojeluohjelmassa Elimyssalon luonnonsuojelualueelle ehdotetaan laajennusalueita, jolloin alueen kokonaispinta-alaksi tulee 92 km². Vuojoen kartano
Vuojoen metsärata oli kartanon mailla vuosina 1912–1918 toiminut 23 kilometriä pitkä kapearaiteinen rautatie. Elijärven kaivosrata
Elijärven kaivosrata tai pelkästään Elijärven rata on Suomen rataverkon osuus Lautiosaaren erkanemisvaihteelta Elijärven kaivokselle Keminmaalla. Tämän tavaraliikenneradan pituus on noin 7,5 kilometriä ja suurin nopeus on 50 km/h. Espoon metsärata
Espoon metsärata oli Espoossa sijainnut kapearaiteinen puutavaran kuljetukseen tarkoitettu kenttärata. Rata rakennettiin ensimmäisen maailmansodan aikana kun venäläiset teettivät Helsingin seudun linnoitustöiden yhteydessä suuria metsänhakkuita. Rata lähti rantaradan varrelta Espoon rautatieasemalta pohjoiseen ja se haarautui Lövkullassa kahteen suuntaan niin että yksi haara johti Gumbölen kautta Nuuksioon Nupurin kartanon maille ja toinen haara Träskändan kautta Röylään.