Mihin asti giljotiiniä käytettiin?
Giljotiini
Giljotiinin isänä pidetään ranskalaista lääkäriä Joseph-Ignace Guillotinia (1738–1814), jonka mukaan se sai nykyisen nimensä. Guillotin ei keksinyt giljotiinia, sillä samalla periaatteella toimivia teloituslaitteita oli tunnettu jo vuosisatoja aiemmin, mutta hänen vaikutuksestaan se otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana ja se muodostui yhdeksi vallankumouksen tunnetuimmista symboleista. Giljotiinia käytettiin teloituksiin useissa Euroopan maissa aina 1970-luvulle saakka.
Reino Hirvonen
Hirvonen sovelsi ensimmäisenä maailmassa Stokesin kaavaa gravimetriseen geoidilaskuun. Niukasta, vain noin 4 500 pisteen globaalista painovoima-aineistosta huolimatta hän kykeni osoittamaan, että geoidi voi poiketa vertausellipsoidista vain vähän, keskimäärin 50 metriä. Hirvonen osoitti myös, että päiväntasaaja oli ennemmin ellipsin kuin ympyrän muotoinen. Hän julkaisi tutkimuksensa tulokset 1934 väitöskirjassaan "The Continental Undulations of the Geoid". Talmud
Ennen kirjapainon keksimistä Talmudeja oli liikkeellä vähän, sillä laajassa ja siten työläästi kopioitavassa teoksessa on yhteensä kaksi ja puoli miljoonaa sanaa, ja omistajat harvoin lainasivat niteitään kopioitavaksi. Varhaisimmat säilyneet osat painetusta Talmudista ovat Espanjan Guadalajarasta vuodelta 1482, mutta juutalaisten karkotuksessa Espanjasta vuonna 1492 kaikki Talmudit takavarikoitiin. Vuonna 1520 paavi Leo X antoi luvan Talmudin painamiseen, ja kristitty Daniel Bomberg painoi Venetsiassa klassisen babylonialaisen Talmud-laitoksensa vuosien 1520–1523 aikana ja jerusalemilaisen Talmudin 1524. Kristityt asettivat Talmudin painamiselle Euroopassa kuitenkin yhä rajoituksia ja kieltoja, ja paavi Julius III määräsi 1553–1554 kaikki niteet poltettavaksi. Bombergin jälkeen merkittävimmät Talmud-laitokset ovat Slavutan ja Vilnan Talmudit, jotka julkaistiin 1700- ja 1800-luvuilla. Paleointiaanit
Paleointiaanien varhaiset keihäänkärjet olivat pituudeltaan 5–10 cm. Clovisin kulttuurissa kivenkäsittelyn taidot kehittyivät. Tämän aikakauden asukkaiden jäljiltä on löytynyt monia hienoja kivityökaluja. Keihäänkärjet muotoiltiin suuremmiksi ja niihin tehtiin pitkittäisiä uurteita. Suurin osa löydetyistä kärjistä on kerätty talteen mammuttien luista. Folsomin kulttuurissa keihäänkärjet pienenivät uudelleen ja nyt ne olivat kauttaaltaan uurrettuja. Uurroksille ei ole löytynyt selvää syytä. Kaksipuolisia lehdenmuotoisia litteitä keihäänkärkiä käytettiin paleointiaanien kaudella niinkin kaukana koillisessa kuin Bull Brookissa Massachusettsissa, josta on löydetty yksi suurimmista tuon aikakauden keskittymistä. Giljotiini
Vallankumouksen tuoman näennäisen vapauden vaihduttua hirmuhallinnoksi giljotiini katkaisi pään jopa 30 000 ranskalaiselta, mukaan lukien kuningas Ludvig XVI, hänen puolisonsa Marie-Antoinette, vallankumousjohtajat Georges Danton ja Pierre Vergniaud – ja lopulta ahkerimmin kuolemantuomioita jaellut vallankumouksellinen Maximilien Robespierre. Suurin osa hirmuhallinnon uhreista tuomittiin epämääräisin perustein. Pelkästään yritys paeta Ranskasta toi monille viattomille kuolemantuomion. Levottomuuksien aikaan naisten muodissa yleistyivät giljotiiniin tuomittujen naisten teloituksessa käyttämää alusasua muistuttava mekko ja niskan paljastava nutturakampaus. Aatelisten alkaessa loppua alettiin teloittaa heidän palvelusväkeään ja palkollisiaan: vallanpitäjille oli tärkeää viihdyttää kansaa ja kiinnittää sen huomio pois todellisista ongelmista. Goliath (tela-ajoneuvo)
Eräs tunnetuimpia tämän aseen käyttöjä oli Pariisissa keväällä 1944 kun sellainen lähetettiin tuhoamaan Grand Palais -näyttelyrakennuksen kellariin linnoittautunut ranskalainen vastarintaosasto; koko rakennus syttyi taistelussa palamaan ja sen mukana tuhoutui ruotsalainen Jean Houcken omistama sirkus kalustoineen ja eläimineen; surmansa sai muun muassa kaksi leijonaa sekä parikymmentä rotuhevosta . Ranskan sotahistoria
Sotilaalliseen toimintaan liittyneet perinteet moninkertaistuivat. Vuosien 900 eaa. ja 800 eaa. välisenä aikana kelttien alueelle saapuminen kiihdytti kehitystä. Tällöin myös raudan käyttö yleistyi ja näin syntyi Hallstattin kulttuuri ja sittemmin La Tènen kulttuuri, jotka edustavat ensimmäistä ja toista rauta­kauden vaihetta. Koska rauta oli keveämpää ja kestävämpää kuin aiemmin käytetty pronssi, sen käsittelyn taito mahdollisti entistä pidempien miekkojen käytön (yli metrin pituisten, kun roomalaiset käyttivät vain 60 senttiä pitkiä miekkoja) ja tämä puolestaan lisäsi merkittävästi käytettävää liikevoimaa kun oli kyse jonkun halkaisemisesta tai katkaisemisesta. Tämä puolestaan antoi merkittävän etulyöntiaseman taisteluissa, ja miekan pituus helpotti erityisesti taisteluja hevosen selässä istuen. Keltin kehittivät suoraan päin vastustajaa johtavan taistelutavan, ja näin he yrittivät mahdollisimman paljon pelästyttää vastustajansa, jotta tämän joukot olisivat menneet hajalle. Sotaa käytiin kovan melun, trumpettien törähtelyiden, huutojen ja myös rattaisiin kiinnitetyn siipikarjan kera. Juuri tämän tapansa tähden roomalaiset kutsuivat kelttejä termillä ”galli” eli galleiksi, sillä tämä sana oli latinan kukkoa tarkoittavan sanan monikkomuoto. Tästä tuli termi gallialaiset, ja kukko tuli myös gallialaisten tunnukseksi. Heittoaseinaan keltit käyttivät keihästä ja linkoa. Raudan työstäminen mahdollisti myös laadukkaiden pyörien ja helposti käsiteltävien rattaiden valmistamiseksi, joita käytettiin vihollisten ahdisteluun; ensiksi heitä heitettiin keihäillä ja sitten taisteltiin maassa mies miestä vastaan. Kelttien ansioksi on luettava myös panssaripaidan keksiminen Hilpari
Sveitsiläiset käyttivät eurooppalaisista ensimmäisinä hilparia varsinaisen jalkaväen aseena, ja nousivat maineeseen sen tehokkaina käyttäjinä. Vuoristoinen maa ei suosinut ratsuväkeä, ja jalkaväelle piti keksiä ase, jolla saattoi menestyä taistelussa ratsuväkeä vastaan. Hilparissa on pitkä pistoterä ja kirveenterä sekä tämän vastapuolella koukku. Ase on salkoaseista tunnetuin. 1600-luvun jälkeen se sai symbolisen aseman auktoriteetin merkkinä. Vuoden 1422 Arbedon taistelun jälkeen pitkä pistokeihäs, piikki, syrjäytti Sveitsissä hilparin pääaseena, mutta gewalthaufenissa oli aina mukana myös hilparimiehiä. Hilpari oli myös upseerin aseena. Giovanni Battista Belzoni
Urakan jälkeen Belzoni matkusti 1816 Abu Simbeliin, jossa hän yritti kaivaa Ramses II:n temppeliä esiin hiekasta. Hiekan kertyminen oli kuitenkin niin voimakasta ja työvoima ja varat niin niukkoja, että hän jätti työn kesken sillä kertaa. Vuotta myöhemmin hän palasi kolmen englantilaisen, kuninkaallisen laivaston kapteenien Irbyn ja Manglesin ja erään herra Henry Beechleyn, kanssa ja aloitti työt uudelleen päästen lopulta oviaukolle asti ensimmäisenä eurooppalaisena (tai ylipäätään ensimmäisenä ihmisenä) sitten antiikin. Hän oli pettynyt vaikkakin vaikuttunut temppelin sisätilojen suuruudesta, sillä hän oli odottanut löytävänsä suuria aarteita. Mukaansa hän otti paikalta kaksi luonnollisen kokoista haukanpäistä leijonapatsasta, pienen istuvan hahmon ja kuparisia osia oviaukosta, jotka ovat nyt British Museumissa. Belzoni ikuisti näkemänsä tekemissään akvarelleissa, sillä hän oli muun ohella myös kätevä käyttämään sivellintä. Hänen maalauksensa julkaistiin myöhemmin litografioina. Kivikausi
Keihäänheitin eli "atlatl" levisi Eurooppaan 17 000–15 000 vuotta sitten, Afrikassa se oli keksitty noin 25 000 vuotta sitten. Jousi ja nuoli keksittiin 12 000 vuotta sitten. Jään sulaessa suuret riistaeläimet kuten mammutit, kävivät harvinaisemmiksi ja noin 15 000 vuotta sitten mennessä kalastuksen (koukuilla ja verkoilla) ja kasvien keräilyn merkitys lisääntyi. Samaan aikaan Euroopassa jäätikkö alkoi sulaa yhä nopeammin. Jääkauden myöhäispaleoliittisen ajan ihmistä pidetään etevänä. Tuon ajan kiviesineet on tehty mestarillisella taidolla. Hukari
Saksassa oli käytössä keskiajalla samanniminen mestauslaite, josta ei ole säilynyt juurikaan tietoa jälkipolville. Oletettavasti laite oli kuitenkin giljotiinin kaltainen. (vrt. germaaniseen sanaan "huggare" ’kaataa, hakata, lyödä’. Ammattimielessä sana tarkoitti puunkaatajaa tai pyöveliä.) Legioona
Ensi silmäyksellä gladius-miekka näyttää tehottomalta sen lyhyyden vuoksi, mutta se ei pidä paikkaansa. Gladiusta käytettiin ison scutum-kilven kanssa, joka tasavallan legioonissa oli soikea ja keisarikunnan legioonissa nelikulmainen, pitkä ja laaja. Tämä miekan ja kilven yhdistelmä oli hyvin tehokas. Sitä on väitetty maailman parhaaksi yhdistelmäksi suurten joukkojen taistelussa. Vartalon oikealla puolella kannetulla gladiuksella voitiin viiltää tai pistää, mutta se ei ollut lyömämiekka. Graniitti
Muinaiset egyptiläiset käyttivät kalkkikiven ohella myös kiillotettua graniittia veistosten, sarkofagien ja hautakammioiden materiaalina. Tätä on pidetty ihmeellisenä, sillä graniitti on kovempaa kuin egyptiläisten käyttämät kuparityökalut. Moderneilla kokeilla on voitu osoittaa, että jos kuparityökalun alle laitettiin kvartsihiekkaa, niillä pystyi työstämään myös graniittia. Graniitin työstötaito unohtui, ja vasta 1830-luvulla skotlantilainen Alexander MacDonald kehitti moderneja menetelmiä tämän kovan kivilajin työstämiseen. MacDonald käytti vasta keksittyä höyrykonetta graniittiesineiden kiillottamiseen ja pyöreiden muotojen luomiseen. Hänen tuottamiaan kiiltäviä hautakiviä rahdattiin Aberdeenistä Lontooseen asti. Yksi MacDonaldin verstaan tunnetuimmista teoksista on kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin yhdeksän tonnia painava sarkofagi Frogmore Housessa. Gillette
Gillette-tuotemerkin taustalla on vuonna 1855 syntynyt kauppamatkustaja ja keksijä King Camp Gillette joka sai idean kertakäyttöisiä teriä käyttävästä partahöylästä vuonna 1895. Ajatuksen kehittäminen toimivaksi, patentoitavaksi malliksi vei kuusi vuotta ja höylän ja terien kaupallinen valmistus alkoi vuonna 1903. Ensimmäisen maailmansodan aikana Gillette sai partahöylälleen paljon uusia käyttäjiä yhtiön solmittua sopimuksen Yhdysvaltain asevoimien kanssa partahöylien ja -terien toimittamisesta kaikille asevelvollisille. Toisella maailmansodalla oli samanlainen vaikutus: yhtiö toimitti yhdysvaltalaisille asevelvollisille 12,5 miljoonaa partahöylää ja yli 1,5 miljardia terää. Gillette laajensi toimintaansa nopeasti myös Yhdysvaltojen ulkopuolelle ja käytti toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina suuria summia televisioitujen urheilutapahtumien sponsorointiin, mikä mahdollisti yhtiön nopean kasvun. Nailon
Nailon (alkup. "nylon") on polyamideihin lukeutuva tekninen muovi, joka keksittiin 28. helmikuuta 1935 DuPont-yrityksessä Delawaressa, Yhdysvalloissa. Nailon julkistettiin vuonna 1938 ja sen ensimmäinen kaupallinen sovellus oli hammasharja, jonka harjakset olivat nailonia. Vuonna 1940 tuotiin markkinoille nailoniset naisten sukat, joista pian muodostui valtava kaupallinen menestys. Nykyään nailonia käytetään tekokuituna kaikenlaisissa vaatteissa ja kiinteässä muodossa teollisuudessa. Myös kitaran kielet valmistetaan usein nailonista. Mestaus
Itsemurhatapana mestaus on harvinainen, mutta ei täysin tavaton. Vuonna 2003 brittiläinen mies surmasi itsensä omatekoisella giljotiinilla, jossa oli sähköinen laukaisulaite. Hän oli rakentanut giljotiinia useita viikkoja. Giljotiini
Giljotiinia käytetään jonkin verran eläinkokeissa, lähinnä silloin kun muut surmaamistavat tuhoaisivat kiinnostavan osan eläimestä. Giljotiini
Läntisessä Saksassa käytettiin viimeisen kerran giljotiinia 1949, jolloin murhasta tuomittu Berthold Wehmeyer teloitettiin. Samana vuonna kirjoitetusta Saksan liittotasavallan perustuslaista kuolemantuomio poistettiin. Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä ja Saksan demokraattisessa tasavallassa käytettiin giljotiinia vuoteen 1961. Siellä jotkin giljotiinit olivat kuorma-auton lavalla liikuteltavaa mallia. Kaljuuna
Kaljuuna, myös galleoni on karakista ja karavelista kehitetty, kookas, monikantinen, puusta tehty purjelaiva. Kaljuunan esittelivät maailmalle espanjalaiset 1400- ja 1500-lukujen taitteessa. Oman aikansa laivatyypeistä kaljuuna soveltui hyvin valtameripurjehduksiin ja sitä käyttivätkin useat Euroopan maat 1500-luvulta aina 1700-luvun lopulle saakka. Kaljuunoita käytettiin linja-, kauppa- ja sotalaivoina sekä tutkimusmatkoilla. Sotalaivat oli yleensä aseistettu kanuunoin. Kaljuuna oli aiempia laivatyyppejä yleisesti ottaen pitempi, matalampi ja kapeampi. Kapeus ja mataluus vähensivät veden- ja ilmanvastusta edessä. Kaljuunat myös kyntivät aaltoja edeltäjiään tasaisemmin. Giljotiini
Yhdysvalloissa ja Britanniassa giljotiinin käyttö ei koskaan yleistynyt, koska vakiokuolemantuomio oli hirttäminen. Giljotiinia ehdotettiin sähkötuolin korvaajaksi Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa 1996, mutta ehdotus ei mennyt läpi. Giljotiini (televisio-ohjelma)
Giljotiini oli vuosina 2001–2003 televisiokanava Nelosella esitetty suomalaiseen formaattiin perustuva visailuohjelma, jota juonsi aluksi Jukka-Pekka Palo. Vuonna 2002 hänet vaihdettiin Janne Virtaseen, koska katsojapalautetta oli tullut juontaja Palon tylystä kohtelusta kilpailijoita kohtaan. Ohjelman ohjasi Matti Palvalehto, ja se sai vuoden 2002 Formaatti-Finlandia-palkinnon. Ohjelman ohjelmaoptio myytiin 13 maahan. Nyrkkeilyn historia
300-luvulla eaa. kreikkalaiset siirtyivät käyttämään nyrkkiensä suojana kovaa nahkaa, mikä sai helposti vastustajan vuotamaan verta. Harjoittelussa käytettiin tuohon aikaan topattuja käsineitä, jotka jossakin määrin muistuttavat nykyajan nyrkkeilykintaita. Roomalaiset kehittivät "caestus"-nimellä tunnetun suojakäsineen, jota on kuvattu tarkoin ajan kuvataiteessa ja kirjallisuudessa. Käsine koostui nahkaan kiinnitetyistä piikeistä ja metallista. Roomassa nyrkkeilyä harrastettiin laajalti, muun muassa gladiaattorien taisteluareenoilla. Sotilaat käyttivät sitä lähikamppailutaitojen harjoitteluun. Gladiaattorien nyrkkeilyottelut käytiin usein kuolemaan saakka. Kristinuskon tulon ja myöhemmin Rooman valtakunnan heikkenemisen myötä nyrkkeily vaipui kuitenkin unholaan vuosisatojen ajaksi. Palladium
Wollaston kehitti palladiumille käyttökohteita. Hän lisäsi palladium-kultaseosta korroosionestoaineeksi tieteellisiin instrumentteihin, mukaan lukien vuonna 1812 Troughtonin Greenwichin kuninkaalliseen observatorioon rakentamaan seinäympyrään. Kyseisiä metalliseoksia käytettiin myös sekstanteissa.
Vuonna 1831 Geological Society of London perusti Wollaston Medal -palkinnon, joka annetaan joka vuosi jollekin geologille suurista geologisista saavutuksista. Ensimmäiset palkinnot tehtiin kullasta, mutta vuosina 1846–1860 ja 1930 se tehtiin palladiumista. Hamida Djandoubi
Hamida Djandoubi (1949 Ranskan Tunisia – 10. syyskuuta 1977 Ranska) oli tunisialainen emigrantti sekä viimeinen Ranskassa giljotiinilla teloitettu henkilö. Hänet tuomittiin kuolemaan 21-vuotiaan entisen tyttöystävänsä Elisabeth Bousquet’n kiduttamisesta ja murhasta. Djandoubi oli muuttanut Ranskaan vuonna 1968. Conciergerie
Conciergeriella oli epämiellyttävä maine jo ennen kuin siitä tuli kansainvälisesti tunnettu ”giljotiinin eteisenä” Ranskan vallankumouksen verisimpänä aikana. Siihen aikaan siellä oli vallankumoustuomioistuin ja jopa 1 200 vankia. Tuomioistuin oli Suuressa hallissa vuodesta 1793 vuoteen 1795 ja antoi kuolemantuomion 2 600 vangille. Sen säännöt olivat hyvin yksinkertaiset. Vain kaksi päätöstä oli mahdollista: toteaminen syyttömäksi tai kuolemantuomio, yleensä jälkimmäinen. Tunnetuimpiin vankeihin ja uhreihin kuuluivat kuningatar Marie-Antoinette, runoilija André Chénier, Charlotte Corday, Madame Élisabeth, Madame du Barry ja girondistit. Matkalla teloituspaikalle uhrit kävelivät Salle Saint-Louis’n läpi, mistä se sai nimen Salle des Perdus, ”Tuomittujen huone”. Graniitti
Pietarin keskustaan pystytettiin vuonna 1832 Aleksanterin pylvääksi kutsuttu 25 metriä korkea pylväs muistoksi Aleksanterin Napoleonista saamasta voitosta. Pylväs louhittiin Suomen Pyterlahden graniitista. Samaa materiaalia käytettiin Iisakinkirkon pylväisiin. Henry Fox Talbot
Vuonna 1852 Talbot havaitsi, että Mungo Pontonin vuonna 1839 keksimällä kalium­di­kromaatilla käsitelty gelatiini tuli valon vaikutuksesta niukkaliukoisemmaksi. Tämä teki myöhemmin mahdolliseksi hiilipainon ja siihen liittyvät menetelmät. Dikromatoitua gelatiinia käytetään ny kyisinkin toisinaan hologrammeissa. Kulta
Vuonna 1284 venetsialaiset alkoivat lyödä kultadukaattia, josta tuli maailman käytetyin kolikko viideksi sadaksi vuodeksi. Samalla Britanniassa alettiin lyödä floriinia ja myöhemmin muitakin kultakolikoita, kuten guineaa. Muinainen Egypti
Egyptiläiset käyttivät rakennusmateriaalinaan yli 40 kivilajia. Eniten he käyttivät eoseenikauden kalkkikiveä, jota esiintyy paksuina penkereinä Niilinlaakson molemmin puolin. Siitä rakennettiin muun muassa Gizan pyramidit sekä Keskivaltakunnan ja Uuden valtakunnan temppelit. Ooliittista kalkkikiveä käytettiin erityisesti Ptolemaiosten aikaan. Muita yleisiä rakennuskivilajeja olivat liitukauden hiekkakivi, jota käytettiin Egyptin myöhempiin temppeleihin, sekä basaltti, kvartsiitti, graniitti ja granodioriitti, joita käytettiin niin arkkitehtuurissa kuin veistoksissakin. Läpikuultavaa alabasteria louhittiin myös moniin tarkoituksiin. Itäiseltä aavikolta louhittiin silttikiveä ja monia muita kivilajeja. Valkoista marmoria louhittiin itäisen aavikon eteläosassa. Gladiaattori
Gladiaattori erikoistui yhteen aselajiin koko uransa ajan. Perinteen ensimmäisinä vuosisatoina gladiaattorien aseistuksena oli vain keihäs tai peitsi ja kilpi. Myöhemmin heidän aseistuksensa monipuolistui: he saivat kypärät, rintapanssarit ja käsivarsien suojaksi nahkahihnoja, ja aseena saattoi olla miekka tai tikari. Gladiaattorit taistelivat usein ylävartalo paljaina mutta kasvot kypärän peittäminä. Useimpien gladiaattorityyppien suojuksien tarkoituksena oli estää pienet vammat, jotka estivät gladiaattoria jatkamasta taistelua, mutta mahdollistaa kuolettavat vammat. Oscar Geffertin murha
Murhaoikeudenkäynnissä kävi ilmi, että ryöstöä ilmeisesti suunniteltiin Pölläkkälän työväenyhdistyksen talolla. Sen puheenjohtajana toimi tuolloin Gabriel Korpela, jonka väitettiin myös olleen mukana suunnittelemassa iskua. Lisäksi viipurilaisen työväenliikkeen agitaattorin Matti Aution epäiltiin ryöstömurhan aikana oleskelleen tapahtumapaikan lähistöllä. Ryöstössä käytetyt aseet olivat työväentalolla säilytettyjä niin sanottuja Grafton-kiväärejä, jotka Karjalan Kansan Mahti -järjestö oli edellisenä syksynä saanut käyttöönsä porvarillisilta aktivisteilta. Alun perin ne oli salakuljetettu maahan "SS John Grafton" -aluksella. Hämäläinen ja Hyvärinen tuomittiin lopulta elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Guljai-gorod
Krimin tataareja vastaan käydyssä Molodin taistelussa 1572 niiden katsotaan olleen ratkaisevana apuna. Sotilaallisista tapahtumista kertova aikalaiskirja "Razriadnaja kniga" kuvailee, kuinka voivodi Mihail Vorotynskijin käytti guljai-gorodia Molodissa. Hän sijoitti joukkojen pääosan sen suojiin. Siirrettävän linnakkeen ampuma-aukoista avattu tarkka tulitus, sekä sen tarjoaman näkösuojan turvin tehty ratsuväen yllätyshyökkäys ajoi tataarit sekasortoon. Parasympatomimeetit
Philippe de Clermont syntetisoi 1854 ensimmäisen organofosfaattiryhmän antikoliiniesteraasin, tetraetyylipyrofosfaatin. Organofosfaatit estävät asetyylikoliiniesteraasin toiminnan pysyvästi eli irreversiibelisti, minkä vuoksi ne ovat voimakkaita ja vaikutus on erittäin pitkäkestoinen. Saksassa niitä alettiinkin 1939 etsiä systemaattisesti hyönteismyrkyiksi ja myöhemmin kemialliseen sodankäyntiin. Näin syntyivät muun muassa taistelukaasut sariini, somaani ja tabuuni, jotka ovat hengenvaarallisia jo alle 10 mg annoksella ihon kautta, sekä hyönteismyrkky parationi. Liittoutuneet tutkivat samoja aineita ja kehittivät muun muassa fluostigmiinin. Nykyään organofosfaatteja on syntetisoitu yli 50 000, joista 50:tä on valmistettu teollisesti. Nykyään joitakin organofosfaatteja käytetään pitkän vaikutusaikansa vuoksi glaukoomalääkkeenä viimeisenä vaihtoehtona. Banjo
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen banjoa alettiin käyttää jazz-yhtyeiden rytmisoittimena. Käyttöön tuli ns. plectrum-banjo, joka oli viisikielinen banjo ilman viidettä lyhyttä kieltä sekä myöhemmin lyhyempi nelikielinen tenoribanjo. Viisikielisen banjo kehityksessä merkittäviä olivat 1920-luvulla Gibsonin tehtaalla tehdyt parannukset ja ns. Mastertone banjon synty. Tästä soittimesta kehittyi 1940-luvulla ns. bluegrass-musiikin keskeinen soitin. Bill Monroen Blue Grass Boys -yhtyeen muusikoista erityisesti Earl Scruggs edesauttoi banjon uuteen suosioon. Jade
Kiinassa jadea käytettiin jo neoliittisella kaudella. Merkittävimmät esiintymät olivat Ningshaon alue Jangtsen suistossa, johon liittyi "Liangzhun jadekulttuuri" 3400–2250 eaa., sekä alue Liaoningin provinssissa Sisä-Mongoliassa, johon puolestaan liittyi "Hongshan kulttuuri" 4700–2200 eaa. Kummastakin tuotettiin nefriittiä, jota käytettiin useisiin käyttö- sekä seremoniallisiin esineisiin. Varhaisimmista dynastioista lähtien jaden tärkeimmäksi lähteeksi muodostui Khotanin kaupungin ympäristö Xinjiangin läntisessä provinssissa. Kaupunki sijaitsee Kuen-Lunin vuoristosta virtaavien kahden joen, Kara-Kashin (’musta jadevirta’) ja Yurun-Kashin (’valkoinen jadevirta’), välissä. Näiden virtojen sorasta löydettiin pyöristyneitä jademukuloita, joita kuljetettiin kamelikaravaanein tuhansien kilometrien matkoja maan itäosiin. 1700-luvulla Myanmarista alettiin tuoda Kiinaan jadeiittia, joka syrjäytti nefriitin käytön. Mestaus
Länsi-Saksassa giljotiinia käytettiin viimeisen kerran 12. toukokuuta 1949, jolloin ryöstömurhasta tuomittu Berthold Wehmeyer mestattiin Moabittin vankilassa Länsi-Berliinissä. Myöhemmin samassa kuussa hyväksytyssä Saksan liittotasavallan perustuslain artiklassa 102 kuolemanrangaistus kiellettiin. Saksan demokraattisessa tasavallassa giljotiini korvattiin ampumateloituksella 1961. Hyasintti (jalokivi)
Hyasintti on nimitys, jota käytetään zirkonin keltaisista, oransseista ja puna-ruskeista värityksistä. Hyasinttia ei juuri käytetä jalokivikaupassa. Hyasintti mainitaan Vanhassa testamentissa. Mestaus
Keskiajan lopulla miekalla mestaamisesta tuli vain aatelisille varattu kuolemanrangaistuksen muoto. Tavallinen kansa mestattiin kirveellä. Englannissa teloituksessa käytettiin kirvestä ja mestauspölkkyä, mutta Ranskassa pyövelit suosivat tavallisesti pitkää kahden käden miekkaa. Miekalla mestaamista pidettiin vähiten häpeällisenä rangaistusmuotona. Miekalla teloitettaessa mestauspölkky ei ole välttämätön, vaan mestaus voitiin suorittaa teloitettavan ollessa polvistuneena, kuin rukoukseen. Tuomitun silmät peitettiin siteellä, jotta hän ei liikahtaisi väärällä hetkellä. Toisaalta pyövelien tekemien virheiden seurauksena ja toisaalta hirttämisen sekä teilaamisen vastenmielisyyden seurauksena Ranskassa otettiin käyttöön giljotiini, jonka mainostettiin olevan machine philantropique decapitè - "ihmisystävällinen mestauskone". Giljotiini tuli pian käyttöön myös Saksassa. Länsi-Saksassa se poistettiin käytöstä vuonna 1949, Itä-Saksassa sekä Itävallassa vuonna 1961. Giovanni Battista Bugatti
Bugatti pani täytäntöön ensimmäisen kuolemantuomionsa 22. maaliskuuta 1796. Vuoteen 1810 asti hän suoritti teloitukset kirveellä mestaamalla tai hirttämällä. Myöhemmin käytettiin kuitenkin ranskalaista giljotiinia. Kaikkiaan hänen uraansa mahtui 516 teloitusta. Papiljotti
Ennen muovien käyttöönottoa papiljotit valmistettiin paperista, selluloidista, kumista tai alumiinista. Jalustin
Gootit oppivat jalustimen käytön vaeltaessaan Euroopan läpi. Etelä-Venäjällä he kohtaisvat ratsastajakansoja skyyttejä ja sarmaatteja. Heiltä gootit oppivat jalustintekniikan, joka oli kokonaan tuntematon muualla Euroopassa. Jalustimien avulla ratsastajan tasapaino parani niin paljon, että hän pystyi tehokkaasti taistelemaan myös ratsunsa selästä. Goottiratsastajat osoittivat ylivoimaisuutensa ensimmäisen kerran vuonna 378 Adranopolin taistelussa, jossa he surmasivat 40 000 Rooman legioonalaista. Tämän jälkeen jalustin levisi nopeasti esimerkiksi roomalaisten ratsumiesten eli katafraktien käyttöön. Neliöjuuri
Neliöjuuri tunnettiin laskuoperaationa muinaisissa sivilisaatioissa, joissa käytiin kauppaa ja rakennettiin runsaasti. Tällaisia seutuja olivat Kaksoisvirran maan niin sanotut babylonialaiset valtakunnat, jossa opetettiin neliöjuuren laskemista ainakin 2000 eaa. - 600 eaa. Näiden nuolenpääkirjoitusta sisältäneitä savitauluja opittiin lukemaan vasta 1930-luvulla. Eräässä savitaulusta vuodelta 1800 eaa. - 1600 eaa., joka on Yalen yliopiston kokoelman taulu numero 7289, on merkitty formula_77:n likiarvoksi 1;24,51,10 (seksagesimaalijärjestelmä) eli 1,414222 (desimaalijärjestelmä). Tämä arvo poikkeaa tarkasta arvosta 0,000 008. Babylonialainen algoritmi neliöjuuren ratkaisemiseksi oli varsin moderni, ja se on selostettu alempana. Edellä mainittu tulos on saatu alkuarvauksella 1;30, jolla on sitten iteroitu kahdesti. Ranskan suuri vallankumous
Ludvig XVI tuomittiin kuolemaan 17. tammikuuta 1793 vehkeilystä vihollisvaltojen kanssa ja teloitettiin giljotiinilla 21. tammikuuta. Teloitus johti monien muiden Euroopan maiden sodanjulistuksiin. Marie Antoinette seurasi miestään giljotiinilla 16. lokakuuta. Joseph-Ignace Guillotin
Joseph-Ignace Guillotin (28. toukokuuta 1738 Saintes – 26. maaliskuuta 1814 Pariisi) oli ranskalainen lääkäri, jonka mukaan on nimetty pään irrottava mestauslaite giljotiini (), vaikka hän ei varsinaisesti keksinytkään sitä. Uusi teloitusmenetelmä otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana tohtori Guillotinin aloitteesta. Sen alkuperäisenä tarkoituksena oli vähentää teloitettavan kärsimystä. Pikriinihappo
Pikriinihappo mainittiin ensimmäisen kerran Johann Rudolf Glauberin alkemiaa käsitelleissä kirjoituksissa vuonna 1742. Sen valmistaminen fenolia nitraamalla onnistui ensi kerran vuonna 1841. Pikriinihappo oli ensimmäinen suuritehoinen räjähdysaine, joka sopi tykinkranaattien täytteeksi, sillä se kesti laukaisutapahtuman iskun. Pikriinihapon ja nitroselluloosan seos suhteessa 70/30 otettiin käyttöön Ranskan armeijassa 1887 nimellä meliniitti (). Myöhemmät meliniitti-nimellä tunnetut aineet olivat joko raakaa pikriinihappoa tai pikriinihapposeoksia, joissa oli pieniä määriä muita aromaattisia nitroyhdisteitä. Lisäämällä pikriinihappoon aromaattisia nitroyhdisteitä sen sulamislämpötila saatiin laskemaan, mikä mahdollisti pikriinihapon valamisen. 1800-luvun lopulla useimmat armeijat ottivat pikriinihapon tai sen seokset käyttöön ensisijaisena räjähdysaineenaan. Pikriinihappo kuitenkin muodostaa metallin kanssa kosketuksiin päästessään pikraatteja, jotka ovat erittäin iskuherkkiä. Tästä syystä sen käyttö ammustäytteenä oli vaarallista. Se korvattiin pääosin TNT:llä vuodesta 1902 alkaen, mutta pikriinihappotäytteisiä ampumatarvikkeita oli käytössä vielä toisessa maailmansodassa. Halifaxin räjähdysonnettomuus osoitti sen iskuherkkyyden. Giljotiini
Giljotiini () on mekaaninen mestauslaite, jossa putoava terä katkaisee kuolemaantuomitun kaulan. Gonio
Linnoituksen muurit ovat yhteensä 900 metriä pitkät ja niissä on 18 tornia. Alun perin torneja oli yhteensä 22. Linnoituksen neljästä sisäänkäynnistä vain läntinen on nykyään käytössä. Linnoituksella oli tärkeä strateginen merkitys, sillä se suojeli Tšorokhin ja Atšaristsqalin laaksoja, jotka yhdistivät Georgian lounaisen sisämaa-alueen Mustanmeren rannikkoon. Linnoituksen historia liittyy tiiviisti Argonauttien myyttiin: legendan mukaan Kolkhiin kuningas Aietes hautasi poikansa Absyrtoksen juuri tänne. Iason leikkasi Absyrtoksen ruumiin kappaleiksi ja heitti palat mereen. Vanhimmat arkeologiset löydöt ovat 1700–1600-luvuilta ennen ajanlaskun alkua ja urbaania asutusta paikalla on ollut ainakin hellenistiseltä kaudelta alkaen. Goniossa toimi teatteri ja hippodromi ensimmäiseltä vuosisadalta 200-luvulle saakka. Linnoitusta on pidetty myös apostoli Mattiaan hautapaikkana. Briljantti
Briljantti on jalokiven hiontamuoto. Siinä kivi hiotaan päältäpäin katsottuna lähes pyöreäksi, tulkinnasta riippuen 57 tai 58 -tahoiseksi kiveksi, joka heijastaa valoa mahdollisimman paljon takaisin. Alkuperäisen brillianttileikkauksen taustalla olevan matemaattisen laskukaavan timantin leikkaamiseen ja viisteiden kulmien valitsemiseksi, niin että heijastuneen valon määrä maksimoituu, kehitti Marcel Tolkowsky vuonna 1919 osana väitöskirjatyötään Lontoon yliopistoon. Pyramidologia
Pyramidologia oli huipussaan 1980-luvun alussa. Se herätti uudestaan laajempaa huomiota vuosina 1992-1993, kun Rudolf Gantenbrink lähetti pieni­kokoisen Upuaut-nimisen kauko-ohjatun robotin yhteen Kheopsin pyramidin Kuningattaren kammion käytävistä. Upuaut löysi käytävän, joka oli suljettu hajoavilla kupari­koukuilla ulkopuolelta paikoillaan kiinnitetyllä kivellä. Vuonna 1994 Robert Bauval julkaisi teoksen "The Orion Mystery", jossa hän yritti todistaa, että Gizan pyramidit esittävät Orionin vyön tähtiä, jonka kaltaisen kuvion ne hänen mukaansa tarkoituksella muodostavat. Tätä hänen teoriaansa nimitetään "Orion-korrelaatio­teoriaksi". Sekä Gantenbrink että Bauval saivat monet kiinnostumaan pyramido­logiasta. Selluloidi
Parkesin 1866 perustama tehdas meni nurin jo parissa vuodessa, mutta vuonna 1877 perustettu British Xylonite Company, joka käytti raaka-aineenaan parkesiinia, kasvoi nopeasti melko suureksi yritykseksi. Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa norsunluisten biljardipallojen valmistaja Phelan & Collander tarjosi kymmenen tuhannen dollarin rahapalkintoa sille, joka valmistaisi parhaan synteettisen biljardipallon. Kirjanpainaja John Wesley Hyatt kehitti 1869 menetelmän, jolla biljardipalloja kyettiin valmistamaan selluloidista. Henri Sanson
Kaikki neljä Sansonia olivat paikalla Salpêtrièren mielisairaalan pihalla, kun giljotiinia kokeiltiin ensi kerran 20. maaliskuuta 1793. Giljotiinin tehokkuus oli uutta pyöveleille, ja laite otettiin pian käyttöön. Noin kuukautta myöhemmin maantierosvo Nicolas Jacques Pelletier mestattiin ensimmäisenä henkilönä giljotiinilla. Henri Sansonin poika Henri-Clement jatkoi isiensä ammatissa. Hän aloitti isänsä renkinä ja oppipoikana jo varsin nuorena ja oli mukana mestaamassa muun muassa Robespierreä. Gillette
Gillette-yhtiö juontaa juurensa 1800-luvun loppuvuosilta, jolloin yhdysvaltalainen kauppamatkustaja ja keksijä King Camp Gillette sai ajatuksen partahöylästä, jonka terät voisi hävittää niiden tylstyttyä. Tuolloisten partahöylien terät olivat käytännössä lyhyitä partaveitsen pätkiä, jotka piti teroittaa säännöllisesti nahkavyön avulla ja lähettää välillä ammattimiehen hiottavaksi. Kipinän kertakäyttöisen terän keksimiseen Gillette sai kruunukorkin keksijältä William Painterilta, jonka yhtiön markkinoijana Gillette tuolloin työskenteli. Gillette oli patentoinut useita keksintöjä, mutta mikään niistä ei tuottanut rahaa. Painter kehotti Gilletteä keksimään jotain kruunukorkin tapaista kertakäyttöistä. Metsästyskoira
Leijonakoirista tunnetuin on rhodesiankoira, jota voidaan FCI:n virallisesta luokittelusta (ryhmä 6) huolimatta pitää alkuperänsä vuoksi osittain molossityyppisenä ja osittain alkukantaisena metsästyskoirana. Sitä kutsuttiinkin aiemmin nimellä afrikanleijonakoira, vaikka leijonan lisäksi sillä onkin metsästetty myös mm. gepardia ja leopardia.
Aiemmin leijonakoiria oli kuitenkin useita, ja jo tuhansia vuosia sitten elänyttä muinaista assyrianmastiffia käytettiin tähän tehtävään. Lisäksi Rooman valtakunnan aikaan nykyisen mastiffin edeltäjät joutuivat tappelemaan leijonia vastaan areenalla. Vielä 1800-luvulla Englannissa käytettiin alkuperäisen tyyppistä englanninbulldoggia ja staffordshirenbullterrieriä niin kutsuttuun "leijonanpuremiseen" eli käytännössä samanlaisiin leijonan ja koiran välisiin taisteluihin kuin muinaisessa Roomassa. Galileo (luotain)
Galileo koostui kahdesta erillisestä osasta. Luotain oli 339 kilogramman painoinen kapseli, jonka tehtävänä oli tutkia Jupiterin kaasukehää. Tämä osa kuljetettiin Jupiteriin Orbiterin pyörimättömässä osassa, josta se myös suunnattiin, sillä luotaimessa ei ollut moottoreita. Galileo aiottiin alun perin laukaista sukkulan avaruuteen kuljettamalla järeällä Atlas/Centaur-raketilla, joka olisi kyennyt antamaan riittävän nopeuden suoraan matkaan Jupiteriin. Koska Challengerin onnettomuuden jälkeen sukkulat asetettiin lentokieltoon ja Centaur-vaiheen sukkulaan ottaminen kiellettiin, Galileo lähti matkalleen yli kolme vuotta myöhässä. Perille Galileo saapui vielä enemmän myöhässä, Venuksen kautta tehdyn vauhdinhakumatkansa vuoksi. Vauhtia luotain otti myös Maan läheltä. Koska luotain joutui kulkemaan asteroidivyöhykkeen halki päästäkseen Jupiterin systeemin luokse, Nasassa päätettiin että se tutkisi myös asteroidivyöhykkeen pikkuplaneettoja eli päävyöhykkeen asteroideja. Se ohitti 951 Gaspran 29. lokakuuta 1991 ja 243 Idan 28. elokuuta 1993. Luotaimen kuvista löytyi myös Idan Dactyl-kuu vuonna 1994. Galileo oli ensimmäinen pikkuplaneetan ohilennon tehnyt luotain. Ludvig XVI
Ludvig XVI teloitettiin 21. tammikuuta 1793 Pariisissa Vallankumouksen aukiolle ("Place de la Révolution") pystytetyllä giljotiinilla. Aukio nimettiin sittemmin Ludvig XIV:n aukioksi, nykyisin se on nimeltään Place de la Concorde. Giljotiinin terä suhahti kello 10.22, ja todistajina oli viisi ministeriä väliaikaisesta toimeenpanevasta neuvostosta ja muutamia muita merkkihenkilöistä. Heidät oli kutsunut tilaisuuteen meriministeri, jonka toimistosta he katselivat toimitusta. Lilja (heraldiikka)
Keskiajan Englannissa aatelisnaisen sinetti esitti 1100-luvun puolivälin jälkeen usein häntä itseään heraldisen liljan kera, viitaten näin Marian avulla naisellisiin hyveisiin ja henkisyyteen. Ensimmäiset liljaa pitelevän Marian kuvat ilmestyivät 1100-luvulla hänelle pyhitettyjen katedraalien lyöttämiin kolikoihin ja seuraavaksi papiston sinetteihin. Näistä ensimmäisenä oli 1146 Pariisin Notre Dame. Yleisin kuva esitti häntä kukka oikeassa kädessään, aivan kuten hänet on esitetty kirkon Pariisin neitsyt- patsaassa ja pääoven yläpuolella olevassa ruusuikkunassa, jossa hän pitelee liljavaltikkaa. Kukat voivat olla yksinkertaisia kukkakuvioita, joskus puutarhan liljoja, toisinaan aitoja heraldisia liljoja. Madonnan attribuutteina niitä nähdään hänen taivaaseenastumistaan esittävissä maalauksissa, joista kuuluisimpia ovat Botticellin ja Filippo Lippin maalaamat. Lippi käytti molempia kukkatyyppejä toisissakin samaan yhteyteen kuuluvissa maalauksissa, esimerkiksi teoksessaan "Madonna metsässä". Billion Dollar Babies
The Amazing Randi suunnitteli lavashow’ssa käytetyn giljotiinin sekä muutamia muita erikoisefektejä. Place de la Nation
Ranskan vallankumouksen aikana 10. elokuuta 1792 aukion nimi muutettiin muotoon "Place du Trône-Renversé" ("Kaadetun valtaistuimen aukio"). Silloin se oli edelleenkin vain aukea paikka keskellä avara maisemaa. Sen varjoisempaan etelälaitaan, lähelle oikeanpuoleista Ledoux'n paviljongeista, pystytettiin 14. kesäkuuta 1794 giljotiini. Thermidorin vallankaappaukseen mennessä, joka tapahtui saman vuonna 27. heinäkuuta (vallankumouskalenterin mukaan 9. päivänä thermidor-kuuta vuonna II), siellä oli teloitettu poliittisista syistä 1306 henkilöä, jotka haudattiin joukkohautaan Cimetière de Picpusiin. Silinterihattu
Nykyisin silinterihattua käytetään hyvin harvoin, vain erityisissä arvokkaissa juhlatilaisuuksissa kuten valtiollisissa juhlissa. Siitä on tullut varakkuuden symboli. Oikeaoppinen tapa käyttää silinterihattua on hiukan eteenpäin ja sivulle kallellaan. Päähineen perinteisiä käyttäjiä ovat myös taikurit, jotka usein vetävät hatustaan valkoisen kaniinin. Ensimmäisenä tämän tempun suoritti ranskalainen Louis Comte vuonna 1814. Usein silinterihattu piirretään myös koristamaan lumiukkojen päälakea. Baryton
Klassinen baryton oli varsin rajoitetussa käytössä Euroopan saksankielisellä alueella, sen eräs määrite "kuninkaiden soitin" kuvaa sattuvasti ainakin yhtä osaa käyttäjistään. Tämä versio oli käytössä mahdollisesti jo 1730-luvulta aina 1820-luvulle saakka. Klassisessa barytonissa jousella soitettavien kielten viritys seuraa kehitystä viola da gambassa, jonka viritys vakiintui myös barytonissa. Ginkgoales
Neidonhiuspuut kehittyivät suunnilleen samoihin aikoihin käpypalmujen kanssa permikaudella noin 270 miljoonaa vuotta sitten, miltä ajalta ovat peräisin ensimmäiset neidonhiuspuiksi tunnistettavat fossiilit. Jurakauden keskivaiheilla ja liitukaudella ne levittäytyivät koko Lauraasiaan, mutta koppisiemenisten kasvien tultua hallitseviksi ne harvinaistuivat nopeasti. Paleoseeniin mennessä ainoaksi lajiksi oli jäänyt "Ginkgo adiantoides", joka katosi Pohjois-Amerikasta 7 miljoonaa ja Euroopasta 3 miljoonaa vuotta sitten. Tämän jälkeen fossiililöydöissä on aukko, mutta pienelle alueelle Kiinan länsiosassa jäi kuitenkin toistaiseksi tuntemattomien vaiheiden kautta henkiin populaatio "Ginkgo biloban" yksilöitä, joita kiinalaiset munkit viljelivät jo tuhansia vuosia sitten temppeleissään. Jotkin viljellyt yksilöt ovat 1500 vuotta vanhoja ja 30 metriä korkeita. 1600-luvun lopulla kasvi päätyi myös eurooppalaisten tietoon japanilaisten temppelipuutarhojen kautta; nykyään sitä viljellään laajalti Japanissa, Koreassa ja myös länsimaissa puistopuuna lauhkealla vyöhykkeellä. Nyrkkirauta
Nyrkkiraudan tyyppinen vahvistettu nahkahihna tunnettiin "caestus"-nimellä jo roomalaisten gladiaattoreiden keskuudessa. Caestuksen muodostivat käsien ympärille kiedotut nahkahihnat, joissa saattoi olla niittejä. Mikäli areenalla oli muitakin gladiaattoreita, he saattoivat pitää taukoa seuratakseen nyrkkiottelua: caestuksin käytyä kamppailua pidettiin erityisen kiinnostavana. Myös monet afrikkalaiset heimot tunsivat nyrkkirautojen käytön. Kyūdō
Jousen käyttö sota-aseena alkoi hiipua ensimmäisten eurooppalaisten saavuttua Japaniin 1542. He näet opettivat paikalliselle "Daimyolle" miten valmistaa lunttulukkokiväärejä. Jousi kuitenkin sinnitteli pitkään lunttulukkoisen musketin rinnalla, sillä se oli ulottuvampi, tarkempi ja ennen kaikkea 30–40 kertaa nopeampi kuin suustaladattava kivääri. Suurin osa samuraista inhosi tuliasetta, koska sen käyttö ei vaatinut samanlaista harjoittelua kuin jousen. Kun Oda Nobunagan pääasiassa maanviljelijöistä koostunut, mutta musketein aseistettu armeija hävitti samuraiden perinteisen jousiratsuväen yhdessä suuressa taistelussa vuonna 1575 oli jousen aika sota-aseena kutakuinkin ohi.
"Tokugawa-kaudella" (1603–1868) Japani oli sisäänpäin kääntynyt, tiukan hierarkkisesti johdettu kastiyhteiskunta, jossa samurait olivat ylimmällä tasolla. Maassa vallitsi pitkään rauha. Samurait jäivät työttömiksi ja monet vaihtoivat yhteiskuntaluokkaa. Toiset rupesivat kauppiaksi, toiset maanviljelijöiksi jne. Jotkut samurait ajattelivat, että kunhan he kehittävät taitonsa huippuunsa, he saisivat töitä omalta alaltaan. Ehkä tunnetuin viimemainituista oli Miyamoto Musashi. Perinteisiä sotilaallisia taitoja arvostettiin kuitenkin edelleen. Tässä vaiheessa jousiammunta muuttui pakollisesta ”vapaaehtoiseksi” taidoksi, osittain hovipiireissä harjoitetuksi seremonialliseksi ammunnaksi, osin erilaisiksi kilpailuiksi. Se levisi myös sotilasluokan ulkopuolelle. Samuraihin vaikutti yksinkertaisen suorasukaisella filosofiallaan ja pyrkimyksellään mielenhallintaan alkuaan kiinalaisten munkkien välityksellä saatu "zen-buddhalaisuus". Aiemmin jousiammuntaa oli kutsuttu "kyūjutsuksi", jousitaidoksi, mutta munkkien toimiminen jopa sotilastaitojen opettajina vaikutti uuden käsitteen, kyūdōn, syntyyn.
"Meiji-kauden" (1868–1912) alun uudistuksissa, joihin vaikuttivat olennaisesti Japanin avautuminen ulkomaailmalle, samurait menettivät asemansa. Koska kansa (ei samurait) inhosi kaikkea, mikä liittyi feodali-aikaan, myös taistelulajien opetus ja arvostus romahti. Niin kävi tietenkin myös kyūdōlle. Honda Toshizane, (1836-1917), Tokion keisarillisen yliopiston kyūdōn opettaja, yhdisti sotilas- ja seremonialliset ampumatyylit luoden hybridin, jota kutsutaan "Honda-ryūksi". Tämä edesauttoi jousiammunan hengissä pysymistä. Vuonna 1896 joukko vanhoja kyūdō-mestareita kokoontui yhteen pelastaakseen perinteisen jousiammunnan. Muista "budō-lajeista" opittiin, että olisi hyvä organisoitua ja perustaa kansallinen liitto. Kesti kuitenkin vuoteen 1933 ennen kuin saatiin perustettua ensimmäinen kyūdō-liitto. Se hajosi jo seuraavana vuonna. Nykyinen katto-organisaatio "Zen Nihon Kyūdō Renmei" perustettiin v. 1949. Vuonna 1953 julkaistu säännöstö "kyūdō kyōhon" määrää, miten esimerkiksi kilpailuissa tai vyökokeissa eri koulukuntien ampujat voivat ampua yhdessä yhteismitallisesti. Gillette
Gilletten ensimmäisen kaksiteräisen höylän kehitys alkoi yhtiön Englannin laboratoriossa Readingissa vuonna 1964. Tuolloin uusi työntekijä Norman C. Welsh teki kokeita kahta terää käyttävillä partahöylillä ja löysi ilmiön jota hän kutsui hystereesiksi: terän kohdatessa partakarvan se venytti karvaa ulos karvatupesta ennen leikkaamista ja mikäli toinen terä ehti karvan kohdalle tarpeeksi nopeasti, se kykeni leikkaamaan sen vieläkin lyhyemmäksi ennen sen vetäytymistä takaisin tuppeen. Welsh kollegoineen työskenteli lähes yksinomaan Atra-nimisen kaksiteräisen höylän parissa kuuden vuoden ajan. Atra-höylässä oli kaksi vastatusten sijoitettua terää jotka leikkasivat partakarvoja ajajan liikuttaessa höylää ihollaan jynssäävin liikkein ylös ja alas. Giljotiini
Saksalaissyntyinen pianonrakentaja Tobias Schmidt suunnitteli ensimmäisen modernin giljotiinin. Prototyypin hyväksyi käyttöön tohtori Antoine Louis. Laitetta kutsuttiin aluksi "pikku Louisoniksi", mutta sille vakiintui nopeasti nimi "guillotine" kuolemanrangaistuksen tuskattomammaksi tekemistä ideoineen ja puolustaneen Guillotinin mukaan. 25. huhtikuuta 1792 sen ensimmäinen uhri, maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier, menetti päänsä giljotiinissa. Pitié-Salpêtrière
Pitié-Salpêtrière () on pariisilainen sairaala. Se on historiansa aikana toiminut mielisairaalana, vankilana ja köyhäintalona. Sen pihalla kokeiltiin giljotiinia ensi kerran, silloin kuolleisiin. Huulipuna
Huulipunaa käytettiin noin 5 000 vuotta sitten muinaisessa Babyloniassa, kun puolijalokivia murskattiin ja syntynyttä jauhetta laitettiin huuliin ja joskus myös silmien ympärille. Muinaiset egyptiläiset uuttivat sinisenpunertavaa väriainetta elohopeaa sisältävistä kasveista, joten näiden väriaineiden käyttäminen aiheutti vakavia sairauksia. Kleopatra teetti oman huulipunansa murskatuista karmiininpunaisista kovakuoriaisista (syvä punainen väri) ja muurahaisista (pohja-aine). Kimmeltävät huulipunat valmistettiin alun perin kalojen suomuista saatavasta aineesta. Huulipunaa voi myös valmistaa hunajasta ja mangonmehusta. Huulipunaa on myös valmistettu lehmän nahasta. Lehmän nahka on murskattu ja liotettu eri väriaineissa. Himation
Himation ) oli Antiikin Kreikassa käytetty joko villasta tai pellavasta kudottu suuri neliskulmainen viitta. Sitä käyttivät sekä naiset että miehet. He voivat kietoa ja laskostaa sen vartalolleen monin eri tavoin ja yleensä niin, ettei kiinnitykseen käytetty solkea. Himationia voitiin käyttää sellaisenaan tai ohuemman kitonin päällä. Giljotiini
Toisin kuin suosittu legenda väittää, tohtori Joseph-Ignace Guillotinia ei teloitettu giljotiinilla vallankumouksen aikana, vaan hän kuoli luonnollisen kuoleman 1814. Mandalayn Kultainen palatsi
Mandalayn Kultainen palatsi rakennettiin perinteisten kosmologisten sääntöjen mukaisesti itä-länsi-akselille. Itää pidettiin arvokkaimpana kohtana, jossa sijaitsi kuninkaan valtaistuinhalli. Valtaistuinhallissa sijaitsi kuninkaan Leijonavaltaistuin. Leijonavaltaistuin siirrettiin vuonna 1902 Kalkuttaan, josta se palautettiin Burmaan vuonna 1948. Alkuperäinen Leijonavaltaistuin on nykyisin Myanmarin kansallismuseon kokoelmissa Yangonissa. Eri valtaistuinhallien muodostamalla kokonaisuudella oli pituutta 150 metriä. Valtaistuinsalin yläpuolella kohosi 72 metriä korkea alunperin puinen ylöspäin pienenevä pyatthat-torni, jota pidettiin pyhyyden ja maailmankaikkeuden keskipisteen symbolina. Valtaistuinhallien ympärillä oli muita palatseja, jotka rakentuivat hindulaisen eläinradan mukaan. Kuninkaan vaimojen palatsit oli ryhmitelty vaimojen arvon mukaan keskuksesta ulospäin. Palatsialueeseen kuului palatsien lisäksi teatteri, paviljonkeja, hallinnollisia rakennuksia ja puistoja. Rakennukset oli alun perin valmistettu teak-puusta ja ne oli koristeltu kaiverruksin ja mosaiikein. Alkuperäisestä puisesta arkkitehtuurista nykypäiviin on säilynyt varsinaisen palatsialueen ulkopuolella sijainnut Shwenandawin luostari. Rakennus kuului alun perin palatsien kokonaisuuteen, mutta luostariksi sen lahjoitti Burman viimeinen kuningas Thibaw. Madame Tussauds
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Marie pakotettiin tekemään kuolinnaamioita giljotiinilla mestattujen, kuten Charlotte Cordayn ja Maximilien Robespierren, päistä. Hän meni naimisiin insinööri Francois Tussaud’n kanssa, mutta erosi tästä myöhemmin. Gillette
Idean kehittäminen toimivaksi malliksi ja patenttitoimistolle kelpaavaksi piirustukseksi vei kuusi vuotta. Gillettellä oli vaikeuksia löytää ketään joka kykenisi kehittämään toimivan menetelmän terien valmistamiseen ohuesta teräslevystä mutta löysi lopulta MIT:n yliopistossa kemistin tutkinnon suorittaneen William E. Nickersonin. Pian tämän jälkeen vuonna 1901 Gillette ja muut hankkeessa mukana olleet perustivat yhtiön nimeltä American Safety Razor Company. Yhtiöllä oli aluksi rahoitusvaikeuksia, mutta lopulta Gilletten vanha ystävä John Joyce sijoitti yhtiöön tuotantokaluston rakentamiseen tarvittavan summan. Tuotanto alkoi hitaasti vuonna 1903, mutta seuraavana vuonna Nickerson onnistui uuden terien hiontakoneen valmistuksessa ja myyntiluvut moninkertaistuivat. Yhtiö myi ensimmäisen toimintavuotensa aikana 51 partahöylää ja 168 terää, mutta toisena vuonna myynti nousi 90 884:ään höylään ja 123 648:aan terään. Yhtiö laajensi tuotantoa nopeasti myös Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Vuonna 1905 yhtiö perusti myyntitoimiston Lontooseen ja partaterätehtaan Pariisiin, ja vuonna 1906 yhtiöllä oli tehdas myös Kanadassa, myyntioperaatio Meksikossa sekä Saksan kautta toimiva Euroopan jakeluverkosto. Vipukeihäs
Mammuttia metsästävät Solutré-ihmiset tulivat Eurooppaan idästä. Euroopassa atlatl yleistyi Madeleine-kaudella n. 17 000–10 000 vuotta sitten, näitten kantomatka oli 70 m. Madeleinen ajan heitinpuu oli usein eläimen muotoinen. Heitinpuita tehtiin Madeleine V-kaudelle asti, useimmat ovat Madeleine IV -kaudelta. Atlatlia käytettiin Euroopassa vielä Ylä-Madeleinen ajalla 12 500 vuotta sitten. Erään tiedon mukaan vanhin 25 000 vuoden ikäinen atlatl on löydetty Afrikasta. Toiset lähteet väittävät, ettei atlatlia olisi koskaan käytetty Afrikassa. Saattaa olla, ettei meille ole säilynyt todisteita afrikkalaisista atlatleista. Samoihin aikoihin Gravette-kaudella n. 30 000–25 000 vuotta sitten käytettiin Euroopassa pienikärkisiä heittokeihäitä, jotka saattavat liittyä tai olla liittymättä atlatliin. Amerikkaan atlatl tuli intiaanien mukana noin 12 000 vuoden sisällä. Lounais-Amerikan noin 7 000 vuoden ikäisessä luolataiteessa atlatl merkitään kaarevaksi pystykepiksi, jonka varressa on pallo tai palloja.
Jousi ja nuoli tulivat Eurooppaan vasta epi-paleoliittisella kaudella 10 000–8 000 vuotta sitten. Intiaanit käyttivät atlatlia monesti kalastukseen. Koh-i-Noor
Timanttia säilytettiin Lahoressa vuoteen 1849, jolloin Itä-Intian kauppakomppania hyväksyi sen osittaiseksi sotakorvaukseksi Punjabissa käydystä sodasta. Timantti asetettiin näytteille vuoden 1851 maailmannäyttelyyn rakennetussa Kristallipalatsissa, mutta sen ulkomuoto tuotti pettymyksen katsojille. Kuningatar Viktoria hiotutti sen tästä syystä uudelleen briljantin muotoiseksi. Työ kesti hollantilaiselta hiojalta kuukauden. Yrjö VI:n vuoden 1937 kruunajaisia varten timantti siirrettiin osaksi hänen puolisolleen, kuningatar Elisabetille luotua kruunua, joka on näytteillä Lontoon Towerissa. Stelliitti
Stelliitti on metalliseos, jota käytetään pyörö- ja vannesahojen terissä sekä palloventtiilien tiivisteissä. Stelliitti on Deloro Stellite Company -nimisen yrityksen tavaramerkki. Elwood Haynes kehitti stelliitin 1900-luvun alussa korvaamaan likaantuvia ja toistuvaa puhdistusta tarvinneita vastepintoja. Pyramidologia
Useimmat pyramidologiset teoriat sisältävät ainakin yhden seuraavista käsityksistä:Metrologinen pyramidologia sai alkunsa 1600-luvulla. Lontoon Gresham Collegen geometrian professori John Greaves mittasi Gizan suuren pyramidin ensimmäisenä tarkasti käyttäen aikansa parhaita matemaattisia välineitä. Hän julkaisi tuloksensa vuonna 1646 ilmestyneessä teoksessa "Pyramidographia", jossa hän esitti, että pyramidin rakentajat olivat käyttäneet mittayksikkönä geometrista kyynärää. Greaven mittaukset olivat sinänsä objektiivisia, mutta hän itsekin päätteli, että muinaisilla egyptiläisillä oli sellaista geometrista tietoa, joka koko sivistyneeltä maailmalta oli myöhemmin pitkään täysin unohduksissa. Myöhemmin spekulatiivisten spekulatiivisten teorioiden esittäjät käyttivät myöhemmin Greaven mittaustuloksia omien vielä hurjempien väitteidensä tukemiseen. Niinpä Kircher esitti, että pyramidin mittasuhteilla olisi salaperäisiä ja kätkettyjä merkityksiä, kun taas Th. Shaw väitti, että pyramidi oli Osiriksen temppeli. Isaac Newton keksi "pyhän koodin" käsitteen, jolla hän tarkoitti toista olettamistaan välineistä, joiden avulla pyramidit oli rakennettu. Raskasmetalli
Kupari, tina, lyijy, antimoni ja elohopea ovat raskasmetalleja, joita on käytetty esihistoriasta lähtien. Kuparia käytettiin jo yli sitten työkaluissa, koruissa ja alkeellisissa aseissa. 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua kuparista ja tinasta opittiin valmistamaan kovempaa ja kestävämpää pronssia ja aineen käytön yleistyminen johti pronssikauteen. Lyijyä käytettiin sen muokattavuuden vuoksi vesijohdoissa Mesopotamiassa jo 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua sekä myöhemmin antiikin Roomassa samaan tarkoitukseen. Lyijyn käyttö vesijohdoissa on edelleen melko suuri maailmanlaajuinen ongelma. Gravetten kulttuuri
Gravetten kivityökalut olivat tyypiltään kivestä, esimerkiksi piikivestä iskettyjä ohuita talttamaisia, mutta kuitenkin melko karkeatekoisia säleitä, ilmeisesti kiviveitsiä joita käytettiin saaliseläinten nylkemiseen ja lihojen kaapimiseen luista. Gravetten keihäänkärki oli melko hyvin tehty (ja muistutti jossain määrin Solutrén kärkeä, ja paleointiaanien varhaisia kärkiä). Afrikasta noin 25 000 vuoden takaa on löydetty ensimmäinen keihäslinko, atlatl, joka on alkeelliseksi erittäin tehokas metsästysase. Biljardi
Biljardiksi tunnistettavissa olevaa, krokettia muistuttavaa peliä pelattiin ulkotiloissa 1340-luvulla. Ranskan kuningas Ludvig XI:llä oli ensimmäinen tunnettu sisätiloissa sijaitseva biljardipöytä. Ludvig XIV kehitti peliä eteenpäin ja kasvatti sen suosiota ja se levisi nopeasti Ranskan aateliston keskuudessa. Vaikka peliä oltiin pitkään pelattu paljaalla maalla, tämä muoto näyttää hävinneen 18. vuosisadalla kroketin, golfin ja keilapelien tieltä, kun taas pöytäbiljardi on yleistynyt sisätilojen aktiviteettina. Skotlannin kuningatar Maria Stuart väitti, että hänen "table de billiard" vietiin pois niiden toimesta, joista lopulta tuli hänen teloittajansa (ja jotka käärivät hänen ruumiinsa pöydän verkaan). Vuonna 1588 Norfolkin herttua on kirjoitettu omistaneen vihreällä veralla päällystetyn biljardipöydän, kolme biljardikeppiä ja 11 norsunluista biljardipalloa. Biljardin suosio kasvoi niin, että vuoteen 1727 mennessä sitä pelattiin lähes jokaisessa pariisilaisessa kahvilassa. Englannissa peli oli kehittymässä herrasväen hyvin suosituksi toiminnaksi. Pistin
Pistin eli bajonetti on sotilasaseen piippuun, yleensä sen alle kiinnitettävä pistoase. Pistin on tarkoitettu lähitaisteluun juoksuhaudoissa tai viimeiseksi keinoksi käytettäväksi tilanteissa, joissa ammukset ovat loppuneet. Perinteisesti on puhuttu bajoneteista. Alkujaan pistin kehitettiin korvaamaan ratsuväen torjuntaan tarkoitetut keihäät; pistinpiikin pyöreä puukahva työnnettiin aseen piipun sisään. Mellotron
Laitetta voidaan kuitenkin kuulla muutamilla merkittävillä levyillä. Sitä ovat käyttäneet esimerkiksi Tony Banks (Genesis), Brian Jones (The Rolling Stones), Mike Pinder (Moody Blues), John Paul Jones (Led Zeppelin), King Crimson, Tangerine Dream ja Isao Tomita. Sitä käytettiin paljon progressiivisessa rockissa ja joskus runsaastikin, kuten esimerkiksi Moody Bluesin 60-luvun lopun albumeissa. Myös Beatles käytti soitinta kappaleessa "Strawberry Fields Forever". Henri Sanson
Henri Sanson (1767–1840) oli Ranskan virallinen pyöveli, joka mestasi useita Ranskan suuren vallankumouksen merkkihenkilöitä. Hänen mestaamiinsa henkilöihin kuuluvat muun muassa Charlotte Corday, kuningatar Marie Antoinette, Jaques-René Hebért, Georges Danton ja itse Robespierre. Henrin isä Charles-Henri Sanson oli ensimmäinen giljotiinin käyttäjäksi valtuutettu pyöveli. Charles-Henri mestasi kuningas Ludvig XVI:n poikansa ja kahden veljensä toimiessa pyövelinrenkeinä. Place de la Concorde
Ranskan vallankumouksen aikana kuningas Ludvig XV:n patsas kaadettiin, aukio nimettiin uudelleen Vallankumouksen aukioksi ("Place de la Révolution") ja sinne pystytettiin giljotiini. Päänsä siellä menettivät hurraavan väkijoukon edessä muun muassa Ludvig XVI, Marie Antoinette, Madame du Barry, Georges Danton, Antoine Lavoisier, Saint-Just ja Maximilien Robespierre. Ahkerimmassa käytössä giljotiini oli kesällä 1794, jolloin kuukaudessa teloitettiin yli 1 300 henkilöä. Poliittisen tilanteen vakiinnuttua hallitus nimesi aukion virallisesti Place de la Concordeksi. Bajonetti
Bajonetti, kirjaimellisesti "pistin", on liitäntä, jolla objektiivi kytketään järjestelmäkameraan. Bajonetissa on yleensä metallirengas, jolla objektiivi lukitaan nopealla liikkeellä paikalleen runkoon, sekä kytkentä, jolla tarkennuksen ja valotuksen asetuksien ohjaus saadaan välitettyä kamerasta. Nimensä kiinnitys on saanut pistimen kiinnityksestä kiväärin piippuun; hylsypistimet kiinnitetään samankaltaisella liittimellä. Aiemmin vaihto-objektiivit kiinnitettiin kameraan kierteen avulla. Bajonetteja on useita eri tyyppejä, ja useimmilla kameramerkeillä on omat standardinsa. Tiettävästi ensimmäisen bajonettikiinnitteisen objektiivin lanseerasi Leica vuonna 1954, kun se esitteli M-sarjansa. Tämä bajonetti on säilynyt muuttumattomana Leican viimeisimpään malliin, M 8:aan saakka. Girondistit
Lokakuun lopulla 1793 Pariisiin jääneet girondistien kansanedustajat haastettiin vallankumoustuomioistuimen eteen. Kansalliskonventin vangitsemista edusmiehistä osa pakeni muiden jäädessä odottamaan syyttömyytensä toteen näyttämistä. Aiemmin samana vuonna tapahtunut girondisti Charlotte Cordayn tekemä Jean-Paul Marat'n murha pahensi kuitenkin ratkaisevasti girondistien asemaa. Tuomioistuin päätyi kuolemantuomioon, joka myöhemmin pantiin toimeen giljotiinilla. Ilmeniitti
Titaanin käyttöhistoria ei ole kovin pitkä. Titaanipigmenttien teollinen tuotanto on aloitettu 1930-luvun lopulla ja metallin tuotanto vasta 1950-luvun lopulla. Metallin käytön kasvu on ollut nopeaa, 30 vuotta ensimmäisten sovellusten jälkeen 1980-luvun lopulla keskivertolentokoneen painosta saattoi olla jo 30 % titaania. Plötzenseen vankila
Vangeille ei ollut ilmasuojia, joten he joutuivat istumaan selleissään sota-ajan lukuisten pommitusten ajan. Syksyllä 1943 liittoutuneiden ilmapommitus vaurioitti vankilaa. Giljotiini rikkoutui ja neljä vankia onnistui väistämään kuolemantuomion pakenemalla. Jäljelle jääneet eivät olleet onnekkaita, sillä teloituksia kiihdytettiin. Alkusyyskuusta yli 300 hirtettiin. Pelkästään syyskuun 7. ja 8. päivien välisenä yönä 186 hirtettiin kahdeksan hengen ryhmissä. Samana yönä teloitettiin vahingossa kuusi vankia, joiden oikeuskäsittely oli vielä kesken. Kun oikeusministeri Otto Thierack kuuli asiasta, hän järjesti asian salaamisen ja käski jatkaa teloituksia. Bukoleion
Bukoleion oli rakennettu arkaaisella kaudella viimeistään 500-luvulla eaa. Se oli kuningasarkontin käytössä 400-luvun eaa. alkupuolelle, jolloin tämän toimipaikka siirtyi niin kutsuttuun Kuninkaalliseen stoaan Ateenan uudelle Agoralle. Kuningasarkontin alaisuuteen kuuluivat vakavat oikeustapaukset ja uskonnolliset asiat. Koska arkontin vaimo naitettiin vuosittain rituaalisesti Dionysokselle, rakennusta on mahdollisesti käytetty tähän seremoniaan ja se on ollut myös muutoin Dionysoksen kultin käytössä. Myöhemmin, kun rakennukselle ei enää ollut käyttöä, sen paikalle saatettiin rakentaa esimerkiksi Ptolemaioksen gymnasion. Napoleon I
Napoleonin elämä olisi voinut päättyä giljotiiniin, sillä hänet pidätettiin Robespierren hallituksen kaaduttua 9. elokuuta 1794. Myös hänen Lucien-veljensä oli pidätettyjen joukossa. Tämä suorastaan rukoili armoa, mutta Napoleon pysyi rauhallisena. Hän kirjoitti kirjeitä uudelle hallitukselle vakuuttaakseen uskollisuutta. Lisäksi monet armeijan johdossa olevat henkilöt vakuuttelivat, että prikaatikenraali Napoleon oli välttämätön Ranskan sotilasmahdin ylläpitämiseksi. Lopulta Napoleon vapautettiin 20. elokuuta 1794. Yllämme giljotiini
Yllämme giljotiini ("Reign of Terror" tai "Black Book") on Anthony Mannin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1949. Sen tarina sijoittuu Ranskan vallankumouksen niin sanottuun terrorin aikaan. Mestaus
Mestaus on teloitusmenetelmä, jossa teloitettavalta katkaistaan kaula mahdollisimman tuskattomasti yhdellä, nopealla iskulla. Sensijaan hidasta kurkunleikkausta veitsellä, garrottella tai vastaavalla ei kutsuta mestaukseksi. Mestaus suoritetaan yleensä kirveellä, miekalla tai giljotiinilla. Mestaus on edelleen käytössä osassa islamilaista maailmaa, muun muassa Saudi-Arabiassa. Afganistanissa ja Irakissa eri taistelijaryhmät ovat käyttäneet sitä myös pelotteluna vastustajiaan vastaan. Giljotiini
Modernia giljotiinia on käytetty paitsi Ranskassa, myös Ranskan siirtomaissa, sekä muun muassa Italiassa, Saksassa ja Ruotsissa. Gillette
Gillette toi vuonna 1938 markkinoille halvemman Thin Blade -partaterän (), joka oli painoltaan noin puolet aikaisemmasta Blue Blade -terästä. Halpojen tuotteiden ja hiiliteräksen puutteen ansiosta ohuemmasta terästä tuli lama- ja sotavuosien ajaksi paljon edeltäjäänsä suositumpi. Yhtiö alkoi panostaa huomattavasti markkinointiin yhdysvaltalaisissa urheilutapahtumissa sen huomattua, että sen mainonta World Series -baseballtapahtumassa nosti myyntilukuja yli kaksi kertaa odotettua enemmän. Silkkitie
Euroopan, Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan välillä on ollut kauppayhteyksiä jo hyvin varhaisina aikoina, samoin Kiinan ja Keski-Aasian. Ensimmäinen merkittävä askel kohti lännen ja kaukoidän yhdistävää kauppareittiä otettiin kun Makedonian Aleksanteri Suuri tunkeutui 300-luvulla eaa. syvälle Keski-Aasiaan ulottaen valtakuntansa lähes nykyisen Kiinan rajoille. Kun yksi Aleksanterin entisistä kenraaleista, Ptolemaios, nousi valtaan Egyptissä, alkoivat helleenit harjoittaa kauppaa Mesopotamiaan, Intiaan ja Itä-Afrikkaan maayhteyksien ja Punaisenmeren satamiensa kautta. Kauppaan osallistuivat monet välikädet, kuten nabatealaiset ja muut arabit. Kreikkalaisten valta Keski-Aasiassa kesti kolme vuosisataa ja laajeni edelleen idemmäksi etenkin Euthydemusin kaudella. Kreikkalaisten arvellaan lähettäneen retkikuntia aina Kiinan Turkestaniin. James Randi
Vuonna 1974 Randi oli mukana Alice Cooperin lavashowssa, jossa hän esitti sadistista hammaslääkäriä ja pyöveliä. Randi oli myös suunnitellut ja rakentanut osan show’n lavasteista, muun muassa käyttämänsä giljotiinin. Pylväskilvoittelija
Pylväskilvoittelija eli styliitta (joskus myös vanhentuneesti pylväspyhimys) oli kristitty askeetti, joka seisoi pitkät ajat rintasuojuksellisen pylvään päässä paastoten ja rukoillen. Kilvoittelu pylvään päällä oli elinikäinen sitoumus, ja osa pylväskilvoittelijoista vihittiin papeiksi, että he voisivat toimittaa liturgian pylvään päällä. Heitä oli varsinkin Bysantin valtakunnassa Syyrian ja Palestiinan provinsseissa 400- ja 500-luvuilla, mutta kilvoittelutapa hiipui pois mongoli-invaasion aikoihin 1200-luvulla. Viimeisimmät tunnetut tapaukset ovat 1800-luvulta Georgiasta ja Romaniasta. Pylväskilvoittelu on alkuaan syyrialainen ilmiö. Tätä hartaudenharjoitusmuotoa esiintyi varsinkin Palestiinassa ja Syyriassa ja sen perustaja ja tunnetuin edustaja oli Simeon Styliitta vanhempi. Hänen kerrotaan eläneen pylvään päässä 30 vuotta Antiokian läheisyydessä ja harjoittaneen laajalti vaikuttanutta saarnatoimintaa. Pylväskilvoittelijoita tunnetaan historiassa 150. Eräitä pylväskilvoittelijoita ovat: Arvo
Humen giljotiinina tunnettu väitelause sanoo, että "on" -muotoisista premisseistä ei voida päätellä "pitäisi" -muotoista johtopäätöstä, mutta tämä ei itsessään loogisesti sulje pois sitä mahdollisuutta että voisi olla "pitäisi" -muotoisia premissejä. Jalokaasut
Jalokaasuja käytetään valaistustekniikassa radioaktiivista radonia lukuun ottamatta. Ensimmäisen kerran neonvaloja käytettiin vuonna 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä. Ne kuitenkin alkoivat yleistä vasta 1910–1920-luvulla, kun ranskalainen insinööri Georges Claude alkoi tehdä niistä mainosvaloja. Fyysikko Heinrich Geissler kehitti 1857 Geisslerin putken, jossa umpinaiseen lasi­putkeen johdettu jalokaasu alkoi hohtaa, kun sen läpi johdettiin sähkövirta. Jokainen jalokaasu tuottaa erilaisen värisävyn tämän tyyppiseen loisteputkeen.Argonia käytetään myös suojakaasuna, kuten hitsauksessa tai hehkulamppujen sisäosissa estämässä hehkuvaa volframilankaa haihtumasta lamppujen sisäosissa. Ennen lamppujen sisäosaan luotiin tyhjiö, jotta hehkulanka ei palaisi poikki. Hehkulamppujen valon värisävyihin kaasuilla ei ole vaikutusta.
Ksenonpolttimoita on käytetty muun muassa majakoissa, elokuvaprojektoreissa ja autojen ajovaloina. Niissä ei ole hehkulankaa, joka saattaisi tärinästä hajota. Niissä on kaksi elektrodia, joiden välissä olevassa säiliössä kaasu on. Mukana on myös metallien suoloja kaasun ominaisuuksien muuttamiseksi sopivaksi. Valon sytyttäminen vaatii noin 25 000 voltin jännitteen, mutta syttymisen jälkeen jännitettä voidaan laskea. Ksenonpolttimon elektrodien välille muodostuva jännite-ero saa aikaan valokaaren, joka hehkuu kirkasta valoa kaasuseoksessa. Ksenonpolttimo ei tuota kylmänä sitä valomäärää minkä se tuottaa lämmettyään, mutta se on jo syttyessään kirkkaampi kuin esimerkiksi halogeenipolttimo. Käymälät Japanissa
Meiji-kaudella ja sitä ennen sekä miehet että naiset käyttivät yleisesti pisuaareja. Perinteisesti kimonoa käytetään ilman alusvaatteita, joten naiset vain vetivät kimononsa ylös ja nostaen sukuelimiään ylöspäin ohjasivat virtsansa pisuaariin. Tapa katosi 1900-luvulla, kun suurin osa naisista ryhtyi käyttämään länsimaalaistyylisiä vaatteita. Nykyisin kimonojakin käytetään lähes aina alusvaatteiden kanssa. Naisten pisuaari tuli lyhyeksi aikaa uudelleen käyttöön vuosina 1951–1968, kun Toto valmisti pisuaareja myös naisille. Ne olivat tötterön muotoisia ja ne asetettiin lattialle. Niistä ei kuitenkaan tullut koskaan erityisen suosittuja, ja niitä on jäljellä vain muutamia, esimerkiksi Tokion olympiastadionin alla vuoden 1964 kesäolympialaisten jäljiltä. Kilpikonnalaiva
Kilpikonnalaivat tai geobuksonit (hangeul: 거북선, "Geobukseon") olivat korealaisia panssaroituja sotalaivoja. Niitä pidetään ensimmäisinä esiteollisina panssarilaivoina. Kilpikonnalaivojen ensimmäisiä versioita tehtiin 1400-luvulla. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598) loivat tarpeen uusille kilpikonnalaivoille. Uudistetun mallin suunnitteli korealainen amiraali Yi Sun-sin ja hän myös käytti niitä menestyksekkäästi japanilaisia vastaan. Kilpikonnalaivoja oli Korean merivoimilla 1800-luvulle saakka.
Kilpikonnalaiva oli monikantinen, 30-35 metrinen alus, jota voitiin voitiin soutaa tai ajaa purjeilla. Se oli varustettu useilla eri tyyppisillä tykeillä. Kansi oli peitetty puisella katolla ja sitten peitetty rautalevyillä, joissa oli piikkejä. Tämän seurauksena laivavaltauksesta eli entraamisesta, joka oli ollut japanilaisten merisotataktiikka, tuli lähes mahdotonta. Aluksen keulassa olevasta lohikäärmeenpäästä pystyttiin saamaa liekkejä. Amiraali Yi Sun-sin käytti alusta siten, että ajoi sillä Japanilaisten laivasto-osaston keskelle ja tuhosi tykeillä vihollisaluksia lähitaistelussa. Joseph-Ignace Guillotin
Guillotin oli humanisti, joka halusi lakkauttaa kuolemanrangaistuksen. Mikäli sitä ei lakkautettaisi kokonaan, ainakin tulisi lopettaa julmat ja tuskalliset teloitustavat kuten roviolla polttaminen, hukuttaminen, silpominen ja hirttäminen. Hän piti vääryytenä myös sitä, että vain aatelisilla oli oikeus nopean kuoleman varmistavaan mestaukseen. Lisäksi hän toivoi julkisista teloituksista luopumista. Guillotin nosti asian esiin lokakuussa 1789 kansalliskokouksen käsitellessä rangaistuslakeja. Hän ehdotti kaikkien kuolemaantuomittujen mestaamista ja lisäksi epävarmojen ihmiskäsien korvaamista luotettavalla koneella, ”yksinkertaisella mekanismilla”, joka minimoisi kärsimyksen. Ehdotus hyväksyttiin myöhemmin. Laitteen suunnitteli kuitenkin saksalainen mekaanikko Tobias Schmidt, ei Guillotin, ja sen suunnittelua valvoi kirurgi Antoine Louis, jonka mukaan sitä kutsuttiin aluksi nimillä "louison" ja "louisette". Laite otettiin Ranskassa käyttöön huhtikuussa 1792, kun Guillotin oli jo luopunut politiikasta ja Louis kuollut. Nimi giljotiini esiintyi ensi kerran "Les Actes des apôtres" -nimisen rojalistisen lehden julkaisemassa pilkkarunossa. Vastaavantyyppisiä mestauskoneita oli ollut käytössä jo aiemmin muissa maissa.