Minä vuonna Aquincum on rakennettu?
Aquincum
Contra Aquincumin linnake sijaitsi Tonavan vasemmalla rannalla, lähellä nykyistä Elisabetin siltaa, ja sen tarkoitus oli varmistaa joen turvallinen ylitys. Pieni linnake oli nelikulmion muotoinen, sen mitat olivat 86x84 metriä ja siinä oli hevosenkengän muotoiset tornit. Se on luultavasti rakennettu vuonna 294, mutta sen paikka oli ollut roomalaisten hallussa jo ensimmäiseltä vuosisadalta alkaen. Osa Contra Aquincumin pohjoismuuria ja kaksi tornia on yhä näkyvillä alkuperäisellä paikallaan. Contra Aquincumissa on ollut myös museo, mutta se suljettiin vuonna 1987. Budapest
Nykyisen Budapestin seudulle saapui kelttiläisiä heimoja 200-luvulla eaa. Yksi näistä heimoista oli eraviskit, joiden linnoitus ja tärkein asumus (oppidum) sijaitsi Gellértinvuorella. Vuoteen 89 mennessä roomalaiset perustivat alueelle linnoituksen, josta kehittyi Aquincumin kaupunki. Unkarilaiset saapuivat alueelle 800-luvun lopulla, ja yksi Unkarin ensimmäisistä kaupungeista kehittyi nykyisen Óbudan alueelle. Pestiin rakennettiin ensimmäinen kirkko 1046. Óbudan kehitys pysähtyi mongolien hyökkäykseen 1241–1242. Mongolien vetäydyttyä Béla IV perusti Budan kaupungin nykyiselle Linnavuorelle. 1400-luvun alussa kuningas Sigismund rakensi kuninkaanlinnan Linnavuoren eteläkärkeen, ja Buda ja Pest nousivat Unkarin tärkeimmiksi kaupungeiksi. Kuningas Matiaksen aikana Buda oli Alppien pohjoispuolisen renessanssin keskus.
Jylkynkangas
Jylkynkankaan rakentaminen aloitettiin vuonna 2003. Ennen vuotta 2003 alue oli kuivasjärveläisten marjametsää. 1961 Kuivasjärvi Jylkynkankaineen liitettiin osaksi Oulun kaupunkia. Ennen vuotta 1961 Kuivasjärvi kuului Haukiputaan kuntaan. Esiroomalaisella rautakaudella tai sitä myöhemmin Jylkynkankaalla on mahdollisesti sijainnut asuinpaikka. Lokakuussa 2001 Oulun yliopiston yleisen arkeologian laitoksen työryhmä löysi tutkimuksessaan asuinpakkaan viittaavan kiinteän muinaisjäännöksen Jylkynkankaalta. Zeus Agoraioksen alttari
Alttari rakennettiin alun perin 300-luvulla eaa., mahdollisesti noin vuonna 340 eaa. Tuolloin se sijaitsi kuitenkin jossakin muualla Attikan alueella. Alttari siirrettiin Agoralle keisari Augustuksen aikana ajanlaskun alun tienoilla samoin kuin muun muassa läheinen Areen temppeli. Alttarin alkuperäiseksi paikaksi on ehdotettu Pnyks-kukkulaa, joka oli aiemmin ekklesian eli Ateenan kansankokouksen kokoontumispaikka, mutta josta kansankokous siirtyi toimimaan Dionysoksen teatterille samoihin aikoihin kun alttari siirrettiin. Tällöin alttari olisi mahdollisesti omistettu Zeukselle tämän ominaisuudessa poliittisen toiminnan ja julkisen puheen suojelijana. Aquincumin museo
Ulkoilmamuseon sisäänkäynti on lähellä Szentendreen vievän rautatien Aquincum-nimistä pysäkkiä. Ensimmäinen tärkeä monumentti on forumilla sijainneen basilikan jäännökset. Itä-länsisuuntaisen päätien toisella puolella on esiin kaivettu laaja julkinen kylpylä. Siitä voi tunnistaa kassakopin, pukeutumishuoneet sekä kylmän, lämpimän ja kuuman veden altaat. Lämmitysjärjestelmä oli rakennettu lattian alle, jota pylväät kannattelivat, ja kanaviin seinien sisälle. Vesi kylpylään tuli terveyslähteestä. Kylpylän lähellä oli suuri kauppahalli, sen itäpuolella toinen kylpylä uima-altaineen ja sitten suuri asuintalo, jonka huoneista pääsi pylväin reunustetulle pihamaalle. Omistajan on täytynyt olla rikas, koska talossa oli erillinen päärakennus, jonka nyrkkeilijöitä kuvaava mosaiikkilattia on nähtävillä suojakannen alla. Kylpylän takana on näkemisen arvoinen, luolaa muistuttava Mithran temppeli. Circus Maximus
Vuonna 10 keisari Augustus rakennutti keisarin aition ja ensimmäisen obeliskin. Obeliski sijaitsee nykyään Piazza del Popolon keskellä. Vuonna 33 seinämän munat saivat seurakseen seitsemän pronssidelfiiniä. Circus Maximusta koristeltiin ja laajennettiin paljon vuosina 300–549. Keisari Konstantinus II lisäsi 300-luvulla toisen obeliskin, joka sijaitsee nykyään Piazza San Giovanni in Lateranolla. Annius Viterbolainen
Anniuksen ensimmäinen merkittävä teos oli 1471 ilmestynyt "Tractatus de imperio Turcarum" (”Teos turkkilaisten valtakunnasta”), jonka tarkoituksena oli pelotella eurooppalaisia barbaaristen turkkilaisten uhalla. Vuonna 1480 ilmestynyt "De futuris Christianorum triumphis in Turcas et Saracenas" (”Kristittyjen turkkilaisista ja saraseeneista tulevaisuudessa saavuttamista riemuvoitoista”) puolestaan ennusti turkkilaisten häviötä. Tämän jälkeen Annius siirtyi kirjoittamaan eurooppalaisen kulttuurin ja valtioiden historiasta. Hän julkaisi vuonna 1489 Venetsiassa Espanjan kuningas Ferdinand II:lle ja kuningatar Isabellalle omistetun seitsemäntoistaosainen teoksen "Antiquitatum variarum" (”Kaikenlaista muinaisajan historiaa”). Teoksen laajennettu toinen laitos ilmestyi Roomassa vuonna 1497. Esipuheessaan Annius kertoi haluavansa edistää koko Euroopan kunniaa julkaisemalla aiemmin tuntemattomia tai jo kadonneiksi luultuja historiallisia käsikirjoituksia. Todellisuudessa nämä ”löydöt” olivat hänen itsensä laatimia väärennöksiä. Akropolis (Ateena)
Persialaissotien jälkeen Akropoliin linnoitusta vahvistettiin pohjoislaidan niin kutsutulla Themistokleen rakennuttamalla muurilla ja etelälaidan Kimonin muurilla. Nämä muodostavat pääosan nykyisinkin näkyvistä muureista. Linnoittamisessa käytettiin linnavuoren tuhoutuneiden temppelien osia. Uuden Athenen temppelin eli nykyisen Parthenonin rakentaminen alkoi vasta Perikleen kaudella vuonna 447 eaa., kun Deloksen meriliiton rahavarat oli siirretty Delokselta Akropoliille ja kukkulasta tuli liiton keskus. Parthenon valmistui vuonna 438 eaa. Kokonaisuudessaan suuri Akropoliin rakennusprojekti kesti koko 400-luvun eaa. jälkimmäisen puoliskon, ja siihen kuuluivat Parthenonin ohella myös uusi suurempi Propylaia (437–432 eaa.), Athene Niken temppeli (435–420 eaa.) sekä Erekhtheion (421–406 eaa.). Samaa aikakautta pidetään myös koko Ateenan kulta-aikana. Mukana rakennustöissä olivat muun muassa kuvanveistäjä Feidias sekä arkkitehdit Iktinos, Kallikrates ja Mnesikles. Athene Pronaian pyhäkkö
Aarrekammiot
Pyhäkköalueella oli kaksi aarrekammiota. Toinen aarrekammio oli massilialainen (nyk. Marseille) aarrekammio (4), joka oli rakennettu noin vuonna 530 eaa. Se edustaa joonialaista ja aiolialaista tyyliä, mutta siinä on myös yksityiskohdissa myös doorilaisia ja egyptiläisiä piirteitä. Myöhemmin se tunnettiin Massilialaisten ja roomalaisten aarrekammiona. Toinen aarrekammio oli niin kutsuttu Doorilainen aarrekammio (5), joka oli rakennettu noin vuonna 490–460 eaa. Se edustaa doorilaista tyyliä. Aquincum
2000-luvun alussa entisöintitöitä on jatkettu useissa kohdissa siviilikaupungin raunioiden lounaisosassa, ja Mithran temppeli sekä majatalon kylpyläsiipi on restauroitu. Kaivaukset jatkuvat edelleen. Keskistoa
Keskistoa rakennettiin hellenistisenä aikana noin vuosina 175–150 eaa. Tuona aikana Agoran luonne muuttui merkittävästi, kun sen keskelle rakennettiin paljon uusia rakennuksia. Keskistoa oli näistä ensimmäinen. Rakennusta käytettiin todennäköisesti kaupallisiin tarkoituksiin samoin kuin muita sen lähellä olleita rakennuksia.
Stoan rakennuttajaa ei tiedetä. Kyseessä on saattanut olla Pontoksen kuningas Farnakes I tai joku Pergamonin kuningassuvun, Attalosten suvun jäsen. Rakennus mahdollisesti tuhoutui roomalaisten hyökkäyksessä Sullan johdolla vuonna 86 eaa. Oletetaan, että stoa rakennettiin uudelleen ja oli entisessä asussaan ainakin 100-luvulla. Aurelianus
Palattuaan idän sotaretkeltä vuonna 273 Aurelianus tunsi samankaltaisuutta Sol Invictus -jumalan () kanssa. Hän ajatteli suurten voittojensa olleen juuri tämän kultin ansiota. Aurelianus alkoi lyöttää kolikoita Sol Invictuksen kunniaksi ja rakennutti jumalalle temppelin Roomaan. Sol Invictuksesta oli määrä tulla keskeinen jumala ja valtakunnan ylin suojelija. Temppeli valmistui vuonna 274, ja se vihittiin käyttöön 25. joulukuuta. Aurelinus avasi jumalan kunniaksi "agon Solis" -kisat, jotka oli määrä pitää aina neljän vuoden välein. Ensimmäiset kisat pidettiin heti Aurelianuksen triumfin jälkeen vuonna 274, luultavasti 22. lokakuuta. Hän perusti myös erityisen pappiskollegion hoitamaan uuden kultin asioita ja kisojen järjestelyä. Aurelianus ei kuitenkaan hylännyt Rooman perinteisiä jumalia, vaan niitä palvottiin Sol Invictuksen rinnalla. Vitruvius
Marcus Vitruvius Pollio oli roomalainen 1. vuosisadalla eaa. elänyt arkkitehti, insinööri ja kirjailija.
Vitruvius kirjoitti kymmenosaisen arkkitehtuuria käsittelevän teoksen "De architectura libri decem" (n. 25 eaa.). Häntä pidetäänkin usein ensimmäisenä roomalaisena arkkitehtina lähinnä jälkipolville säilyneiden kirjoitustensa takia. "De architectura libri decem" on ainoa antiikin ajalta kokonaisena säilynyt arkkitehtuurijulkaisu. Vitruviuksen määritelmän mukaan arkkitehtuurissa pitää pyrkiä kolmeen päämäärään: "venustas, firmitas, utilitas" (kauneus, kestävyys, käyttökelpoisuus). Ja etenkin huoneiden mittasuhteet ja sijainti olivat hänen mukaansa tärkeitä.Teoksella oli suuri merkitys renessanssin arkkitehtuuriteorian muodostumisessa. Hänen oppinsa määräsivät suunta etenkin yläluokan asunnoille. Agrippan odeion
Odeion rakennettiin ensimmäisen vuosisadan lopulla eaa., suurin piirtein vuoden 15 eaa. tienoilla, toisin sanoen roomalaisvallan alkuaikoina. Tuolloin kaupunkiin rakennettiin uusi agora, Roomalainen agora, jolle vanhan agoran kaupalliset toiminnot pitkälti siirtyivät. Samaan aikaan vanhan agoran keskelle rakennettiin kaksi uutta rakennusta, joista toinen oli odeion ja toinen Areen temppeli. Odeionin lahjoitti Marcus Vipsanius Agrippa, jonka mukaan se on nimetty. Amyklai
Amyklain merkittävin rakennus oli "Amyklaion" eli Apollon Amyklaioksen pyhäkkö, joka rakennettiin 700-luvulla eaa. Sen keskiössä oli Hyakinthoksen hauta-tumulus tai -alttari. Hyakinthos oli esi-kreikkalainen jumaluus, jonka kultti yhdistettiin Apolloniin lakonialaisessa Hyakinthia-juhlassa. Arkaaisella kaudella 600-luvulla tai 500-luvun alussa eaa. pyhäkköön tehtiin 15 metriä korkea Apollonin kuvapatsas. Se oli suuri pylväänkaltainen pronssiveistos, jonka päässä oli kypärä ja käsissä jousi ja nuoli. Hauta-alttari toimi patsaan jalustana. Noin vuonna 550 eaa. patsaan kasvot päällystettiin Kroisoksen lahjoittamalla kullalla. Aquincum
Roomalaiset eivät yleensä kehittäneet valtaamiensa alueiden vanhoja asutuskeskuksia, vaan perustivat kokonaan uusia kaupunkeja saman mallin mukaan kuin muuallakin imperiumissa. Ak-inkossakaan he eivät asettuneet Gellértinvuorelle tai Tabániin vaan vähän pohjoisemmas, nykyisen Óbudan alueelle. Vuoden 100 tienoilla linnoituksen pohjoispuolelle syntyi siviilikaupunki, joka sai nimekseen Aquincum. Kaupungin oletetaan saaneen nimensä aiemman kelttiläisen asutuksen mukaan. Daakian sotien loputtua vuonna 106 Aquincumiin sijoitettiin Legio II Adiutrix, joka palveli siellä vuosisatoja, vaikka osa legioonasta olikin välillä taistelemassa imperiumin eri alueilla. Korintti
Klassisella ja hellenistisellä kaudella yläkaupungin merkittävimpiin rakennuksiin kuului Afroditen temppeli. Se oli rakennettu alun perin 600-luvulla eaa. ja uudelleen 400-luvulla eaa. Sen lisäksi linnavuorella oli lukuisia muita pyhäkköjä. Aquincumin museo
Kuszinszky kuoli 1938, ja seuraavaksi johtajaksi tuli Lajos Nagy. Museota suunniteltiin laajennettavaksi, mutta sota esti työn toteuttamisen. Vuonna 1945 museoalue vaurioitui kaasutehtaan pommituksissa, jolloin 40 % museorakennuksesta kärsi vaurioita ja viisi pommia putosi suoraan raunioihin. Tuohon aikaan löydöksistä osa oli näytteillä Károlyin palatsissa, ja niistä viidesosa tuhoutui sodan aikana. Károlyin palatsissa avattiin kuitenkin ensimmäinen näyttely sodan jälkeen vuonna 1947, ja myös Aquincumin museo avattiin seuraavana vuonna. Toisen maailmansodan jälkeen museon johtajana oli János Szilágyi. Aquincum
Sotilaslinnoitus sijaitsi hieman nykyisen Árpádin sillan eteläpuolella. Sen perusti ilmeisesti Legio IIII Flavia Felix, joka siirrettiin Aquincumiin ensimmäisen Daakian sodan päätyttyä vuonna 89. Toisaalta samalta ajalta on merkkejä myös Legio II Adiutrixista, eikä olekaan mahdotonta, että alueella olisi ollut kahden legioonan joukkoja. Tonavan raja oli rauhaton, ja Aquincumin kohdalla oli paras paikka ylittää joki. Linnoitus rakennettiin paikkaan, missä luoteesta kaakkoon kulkeva laakso ylettyi joenrantaan. Laaksoa pitkin oli hyvä kulkuyhteys ylemmäs Tonavan varrelle. Kun II Adiutrix ja IIII Flavia Felix vietiin toiseen Daakian sotaan, niiden tilalle tuli Legio X Gemina. Se palveli Aquincumissa pitkään, sillä sen veteraanien tiedetään asuneen linnoituksen lähistöllä. Hadrianuksen hallitusajalta lähtien II Adiutrix sijoitettiin Aquincumiin vakituisesti, ja IIII Flavia Felix korvasi sen aina, kun se oli sotaretkellä. Aquincum
Palatsin edustussiivessä oli viisi laajaa vastaanottosalia, joiden lattiat on koristeltu mosaiikeilla jo 100-luvun alussa, jolloin ne olivat suurta ylellisyyttä. Mosaiikkeja hallitsevat kaksiväriset, geometriset kuviot, jotka on tehty valkoisesta kalkkikivestä ja mustasta basaltista. Ne ovat varmasti vakuuttaneet barbaarien lähetystöt Rooman kulttuurin ylemmyydestä. Ne ovat kuitenkin olleet samalla niin hienovaraisia, että ne eivät ole kilpailleet vierailijan huomiosta seinämaalauksien ja ylellisen sisustuksen kanssa. Mahtipontiset vastaanotot, joita näissä saleissa pidettiin, ovat siis olleet mahdollisimman näyttäviä. Aquincum
Aquincumin rauniot löydettiin uudestaan 1700-luvun lopulla, ja nykyään entisen siviilikaupungin raunioiden keskellä toimii Aquincumin museo. Entistettyjä raunioita on nähtävillä muuallakin Budapestin kaupungin alueella. Ateena
Antiikin aikana kaupunki levittäytyi Ateenan linnavuoren Akropoliin ympärille. Muinaisen kaupungin rakennuksista on jäljellä jonkin verran raunioita eri puolilla keskustaa. Persialaissotien aikana vuonna 480 eaa. Akropoliin koko siihenastinen rakennuskanta hävitettiin, mutta pian sen jälkeen alueelle rakennettiin entistä komeampia rakennuksia, joista osa on säilynyt nykyaikaan saakka. Kuuluisin on Athene-jumalattarelle omistettu Parthenonin temppeli, jota ollaan parhaillaan restauroimassa. Akropoliilla sijaitsi myös muita temppeleitä, muun muassa Erekhtheion, joka on tunnettu naishahmoisista pylväistään eli karyatideista, sekä pieni Nikelle eli voiton jumalattarelle omistettu temppeli kukkulan länsireunalla. Ainoa sisääntuloreitti kukkulalle oli antiikin aikaan, kuten nykyäänkin, sen länsireunalla, jossa edelleen kohoaa mahtava porttirakennelma, Propylaia. Magna Graecia
Akhaialaisperäisten kaupunkien menetettyä asemansa Suur-Kreikan merkittävimmäksi kaupungiksi nousi Rhegion kaupungin tyranni Anaksilaksen aikana noin 496–476 eaa. Hän liitti valtansa alle myös Messenen eli aiemman Zanklen Sisilian puolella, ja sekaantui näin Sisilian politiikkaan, joka oli tähän saakka ollut melko erillään Suur-Kreikan politiikasta. Anaksilaksen seuraaja Mikythos perusti Pyksuksen eli myöhemmän Buxentumin Tyrrhenanmeren rannalle vuonna 471 eaa. Se oli seudun viimeisiä kreikkalaisasutuksia. Quirinus
Quirinalis-kukkulalla sijaitsi Quirinuksen temppeli, joka rakennettiin vuonna 293 eaa. Augustus uudisti temppelin vuonna 16 eaa. Aquincum
Kaupungin rakenteeseen on vaikuttanut sekä alueen maantiede että pohjoisesta etelään kulkenut "limes"-tie ja akvedukti, joka kulki kaupungin länsiosan halki. Kuten sotilaskaupungissa, myös siviilikaupungissa oli kaksi pääkatua, jotka kulkivat pohjois-etelä- ja itä-länsisuunnissa ja ristesivät suorassa kulmassa. Kaupunkia ympäröi muuri, jossa oli portit pääkatujen kohdalla. Pohjoinen, eteläinen ja itäinen portti on kaivettu esiin. Prokopios
Prokopios kirjoitti kahdeksan kirjaa keisari Justinianus I:n käymistä sodista ja yhden kirjan keisarin rakennuttamista rakennuksista. Hänen kuuluisin kirjansa "Salattu historia" (lat. "Historia Arcana", kr. "Anekdota") kertoo keisarillisen hovin skandaaleista ja juoruista, joita Prokopios ei voinut virallisiin historiankirjoihinsa panna. Teos on kirjoitettu joskus vuosien 550 ja 562 välillä. Aquincum
Kun palatsin pohjoissiiven kylpylää on kunnostettu ja uusittu 200-luvulla, sinne on tehty myös uudet mosaiikkilattiat. Vaikuttavan, kahdeksankulmaisen eksedran lattiakaivon ympärillä on ollut merimaisemaan liittyviä kuvia. Mosaiikin säilyneessä osassa on muun muassa delfiini ja kultakala. Mosaiikki on enimmäkseen mustavalkoinen, mutta siinä näkyy jo alkava monivärisyys. Keltaisia korostuksia on nauhassa, joka kehystää kuvaa, ja myös delfiinin ruumiissa. Delfiinin ja kultakalan silmät ovat punaiset. Mustavalkoisten kuvioiden tyyli ja toteutus on sopusoinnussa ensimmäisen vuosisadan geometristen mosaiikkien kanssa. Aquileia
Aquileian katedraali on alun perin tasakattoinen basilika vuodelta 1031. Vuoden 1379 paikkeilla se uudistettiin goottilaiseen tyyliin. Kirkossa on vaikuttava mosaiikkilattia. Aquileian hiippakunnalla oli keskiajan alussa tärkeä rooli, kun kristinuskoa levitettiin itäiseen Keski-Eurooppaan. Roomalainen agora
Roomalaiselle ajalle tultaessa Ateenan klassisen ajan Agora oli muuttunut epäkäytännölliseksi alkuperäistä tarkoitustaan eli kaupankäyntiä varten osin siksi, että se oli paljolti rakennettu umpeen. Siksi kaupunkiin päätettiin rakentaa uusi agora. Niin kutsuttu Roomalainen agora rakennettiin vanhan itäpuolelle vuosina 19–11 eaa. Julius Caesarin ja keisari Augustuksen tekemien lahjoitusten avulla. Sitä paranneltiin edelleen keisari Hadrianuksen aikana 100-luvulla jaa. samalla kun sen pohjoispuolelle rakennettiin Hadrianuksen kirjasto. Maailmanhistoria
Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa.–500 jaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä koska on katsottu että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Myös latinalaiset aakkoset ovat antiikista. Foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana ns. latinalaiseksi kirjaimistoksi. Rooman kuningaskunta
Kuningasajalta 753–509 eaa. ei ole säilynyt dokumentteja. Kreikkalaiset historioitsijat olivat kyllä tietoisia Italiassa kasvavasta kaupunkivaltiosta, mutta he eivät kirjoittaneet siitä ennen Rooman ja Tarentumin välistä sotaa 270-luvulla eaa. Ajanlaskun alkua edeltäneiden kahden vuosisadan aikana historioitsijat kirjoittivat useita teoksia vuonna 509 perustettua Rooman tasavaltaa edeltäneestä ajasta. Koska tietoa ei ollut saatavilla, historioitsijat käyttivät lähteinään roomalaisia ja kreikkalaisia kansantaruja, ja moni asia on keksitty, liioiteltu tai salattu. Etenkin viimeisellä vuosisadalla eaa. kuningaskunnan historiasta alettiin kirjoittaa laajoja mutta sepitteellisiä teoksia, jollaisena esimerkiksi Liviuksen teosta "Ab urbe condita" pidetään. Sikyonilaisten aarrekammio
Aarrekammio rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 413 eaa. Se oli yksi lukuisista Delfoin pyhän tien varrella sijainneista aarrekammioista ja tarkoitettu Delfoin Apollonin temppelille annettujen votiivilahjojen säilyttämiseen. Se oli rakennettu 
ilmeisesti varhaisemman aarrekammion paikalle. Alkuperäisen oli rakennuttanut ilmeisesti Sikyonin tyranni Kleisthenes arkaaisella kaudella noin vuonna 570–550 eaa. ensimmäisen pyhän sodan jälkeen. Rakennusten välinen historiallinen suhde on kuitenkin epäselvä. Kajaanin linna
Kajaanin linnan rakennustyöt aloitettiin kuningas Kaarle IX:n käskystä vuonna 1604. Perustustyöt aloitettiin vuonna 1604 ja itse rakentaminen 1605. Kaarle IX perusti 1600-luvun alussa Pohjois-Suomeen sekä Oulun kaupungin että Kajaanin linnan. Hän halusi näin vahvistaa Ruotsin valta-asemaa Kainuussa, jonka maa oli saanut Täyssinän rauhassa vuonna 1595. Lisäksi linna suojaisi asukkaita ja uudisasukkailta venäläisten hävitysretkiltä. Se oli valmistuttuaan Euroopan pohjoisin kivilinna. 1900-luvun lopussa keskusteltiin siitä, että oliko paikalla ennen 1600-lukua linnaa tai muuta rakennusta. Aiempien rakennusten puolesta on esitetty, että sijainti oli strategisesti merkittävä. Todisteita aiemmista rakennuksista ei ole löytynyt, ja siksi esimerkiksi Kainuun museon tutkija Heikki Rytkölä pitää oletusta aiemmista rakennuksesta liian rohkeana. Ateenalaisten aarrekammio
Ateenalaisten aarrekammio () on antiikin aikainen aarrekammio Delfoissa Apollonin pyhäkköalueella. Se sijaitsee Apollonin temppelin eteläpuolella pyhän tien varrella.
Aarrekammion rakennuttivat ateenalaiset noin vuonna 510–480 eaa. Toisen tulkinnan mukaan se olisi rakennettu 500-luvun lopulla eaa. demokratian voitettua tyrannian Ateenassa; toisen tulkinnan mukaan puolestaan Marathonin taistelun jälkeen noin vuonna 490–480 eaa. kiitollisuudenosoituksena voitosta. Paikalla oli kuitenkin myös tätä ennen varhaisempi ateenalaisten aarrekammio. Almuñécar
Foinikialaiset perustivat nykyisen Almuñécarin paikalle siirtokunnan nimeltä "Sexi" noin vuonna 800 eaa. Paikkakunnalle kehittyi tärkeää kalansuolauksen ja kalansäilönnän teollisuutta. Roomalaiset valloittivat alueen toisen puunilaissodan aikana 200-luvulla eaa. Vuonna 49 eaa. roomalaiset nimesivät kaupungin nimellä "Sexi Firmum Iulium". Kalateollisuuden tarpeita varten roomalaiset rakensivat 100-luvulla useita kilometrejä akvedukteja. Maurilaisaika alkoi vuonna 755, kun Abd ar-Rahman I valloitti seudun ja päättyi vuonna 1489 kristittyjen toimesta. Maurilaiset toivat sokeriruo'on viljelyn ja kehittivät kalateollisuutta. Maurilaisten aikana Almuñécariin rakennettiin myös paljon uusia katuja ja rakennuksia. Aquincum
Ensimmäinen legioonalaisleiri oli paaluvarustus, mutta kun markomannit olivat hyökänneet alueelle vuosina 166–180, vanhan leirin länsipuolelle rakennettiin uusi, kivinen linnoitus. Sen pinta-ala oli 570 kertaa 476 metriä, ja muurit olivat 1,4 metriä paksut. Linnoitus rakennettiin uudelleen useita kertoja. Huomattavimmat muutokset tehtiin 330-luvulla, kun linnoitusta laajennettiin ja vahvistettiin. Sivujen pituudeksi tuli 720 ja 300 metriä, ja muurit rakennettiin kaksi kertaa entistä paksummiksi. Pato
Roomalaiset olivat padonrakentamisen sijaan taitavampia veden keräämisessä ja kuljettamisessa akveduktien avulla, mutta kaksi roomalaista patoa, Proserpinan ja Cornalvon padot, on edelleen käytössä Espanjan lounaisosassa. Ennen vuotta 1900 maailmassa oli vain noin 700 suurta, yli 15 metrin korkuista patoa. Japaniin rakennettiin 32 metriä korkea Daimon’iken pato vuonna 1128; Persiaan 1300-luvun alkupuolella rakennetut Kebarin pato ja Kuritin pato olivat puolestaan maailman ensimmäiset ohutrakenteiset holvipadot. Kuritin patoa kohotettiin vähitellen 64 metrin korkuiseksi, ja se olikin maailman korkein pato aina 1900-luvun alkuun saakka. Aquincum
Kaivausten perusteella voidaan päätellä, että uskontoja Aquincumissa oli lukuisia. Vanhojen roomalaisten jumalien ja mytologian rinnalla idästä tulleiden mysteeriuskontojen vaikutus oli suuri. Mithran kultti, joka oli hierarkkinen ja hyväksyi jäsenikseen vain miehiä, oli etenkin sotilaiden suosiossa, ja Aquincumista onkin löydetty useita Mithran temppeleitä ja kulttipatsaita. On jopa oletettu, että Mithran kultti olisi syntynyt Pannoniassa. Roomalaisista jumalista oman pyhäkkönsä Aquincumissa ovat saaneet ainakin Fortuna, Apollon, Aesculapius ja Hygieia. Siellä on ollut myös kelttiläisen jumalattaren Eponan alttari sekä Juppiterin, Junon ja Minervan temppeli. Siviilikaupungin länsipuolella, amfiteatterin lähellä oli freskoilla koristeltu Nemesiksen temppeli. Kristinusko saapui alueelle hitaasti muuhun imperiumiin verrattuna, ja yksinkertaisia varhaiskristillisiä kirkkoja on rakennettu vuoden 350 tienoilla. Náxos
Naksoksen kaupunkivaltio ("polis") syntyi 700-luvulla eaa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Náxoksen kaupungin paikalla. Kaupunki oli arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Kykladien merkittävin ja voimakkain. Vuonna 523 eaa. tyranni Lygdamis otti saaren haltuunsa. Hän aikoi tehdä Naksoksesta Kreikan upeimman kaupungin ja rakennutti muun muassa Apollonin temppelin. Vuonna 502 eaa. saarelaisten kapina persialaisia hallitsijoitaan vastaan johti lopulta Joonian kapinaan ja persialaissotiin Kreikan ja Persian välillä. Persialaiset tuhosivat saaren vuonna 490 eaa. Tämän jälkeen Naksos taisteli Salamiin meritaistelussa Ateenan rinnalla ja kuului myöhemmin Deloksen meriliittoon. Myöhemmin saari kuului Rooman valtakuntaan ja sen jälkeen Bysanttiin. Piktit
Keisari Hadrianus rakensi Hadrianuksen vallin vuonna 122 pohjoisen Britannian rannikolta rannikolle. Hadrianuksen valli ja myöhempi Antoninuksen valli eivät juurikaan pysäyttäneet piktien hyökkäilyjä, vaan ne toimivat Rooman valtakunnan näkyvänä rajana. Roomalaiset lähtivät Britanniasta vuonna 410 ja piktit jatkoivat elämistä Skotlannissa entiseen tapaansa.
Piktit alkoivat yhdistyä roomalaisajan lopulla ja muodostivat varhaisella keskiajalla vahvoja kuningaskuntia. Pikteillä on ilmeisesti ollut kaksi kuningaskuntaa, pohjoinen ja eteläinen, jotka yhdistyivät 500- tai 600-luvulla. Juppiter Optimus Maximuksen temppeli
Perimätiedon mukaan Rooman kuningas Tarquinius Priscus määräsi temppelin rakennustyöt aloitettavaksi. Se oli lähes valmis viimeisen kuninkaan Tarquinius Superbuksen aikana. Temppeli vihittiin käyttöönsä 13. syyskuuta vuonna 509 eaa., joka oli Rooman tasavallan ensimmäinen vuosi. Aquincum
Kaupungin kehityksen alussa sekä siviilikaupungin että linnoituksen arkkitehtuuri noudatti yleisiä roomalaisia muotoja, jotka oli mukautettu paikallisiin olosuhteisiin. Mosaiikkilattiat olivat kalliita ja suurta ylellisyyttä, ja niitä oli ainoastaan edustusrakennuksissa, jotka rakennettiin valtion rahoilla. Kun koko provinssin painoarvo nousi, myös edustustilojen tarve kasvoi ja niiden tilaukset saattoivat työllistää myös paikallisia taiteilijoita. Aquincumissa tiedetään olleen omia mosaiikkitaiteilijoita vasta 200-luvun alusta, ”Severuksen kulta-ajalta” lähtien. 200-luvun lopulla sodanuhka tuli rajalla pysyväksi ja mosaiikkityöpajat kuihtuivat kysynnän puutteessa. Vaikka vanhoja mosaiikkilattioita korjattiinkin, korjausten laatu osoittaa, että Aquincumissa ei enää ollut todellisia taitavia mosaiikintekijöitä. Vatikaanin museot
Sikstuksen kappeli on yksi Vatikaanin kuuluisimmista rakennuksista. Kappelin rakennutti paavi Sixtus IV vuosina 1475–83. Kappelin kuuluisimmat freskot ovat Michelangelon "Aatamin luominen" ja "Viimeinen tuomio". Akropolis (Ateena)
Peloponnesolaissodan jälkeen vuodesta 404 eaa. Akropoliille ei enää rakennettu uusia merkittäviä rakennuksia antiikin ajalla. Näin linnavuori oli saanut jotakuinkin nykyisen muotonsa. Roomalaisella ajalla vuonna 27 eaa. Parthenonin itäpuolelle rakennettiin pieni Rooman ja Augustuksen temppeli. Myös Erekhtheion kunnostettiin. Vaikka muita kreikkalaisia temppeleitä ryöstettiin tuona aikana, Parthenon säilytti arvostuksensa ja koskemattomuutensa. Herulien hyökkäyksen jälkeen 200-luvulla jaa. Akropoliin linnoitusta vahvistettiin jälleen. Länsipäähän rakennettiin myös kaksi uutta porttia. Apollon Epikurioksen temppeli
Temppeli rakennettiin klassisella kaudella noin vuonna 450–425 eaa. Sen suunnitteli arkkitehti Iktinos, joka oli myös yksi Parthenonin suunnittelijoista. Nykyisin paikalla oleva temppeli on todennäköisesti rakennettu varhaisemman arkaaisen, 600-luvulla eaa. rakennetun temppelin paikalle, joka oli ilmeisesti rakennettu uudestaan jo kahdesti aiemmin noin vuosina 600 ja 500 eaa. Louhokset, josta rakennuksen kiviaines saatiin, on paikallistettu alueen pohjois- ja luoteispuolelta. Antoninuksen valli
Antoninuksen valli eli Antoninuksen muuri oli roomalainen rajavalli, joka erotti Britannian provinssin sen pohjoispuolelle jääneestä kelttiläisten alueesta. Valli rakennettiin vuosina 142−144 jaa. keisari Antoninus Piuksen aikana. Antoninuksen valli oli noin 60 kilometrin pituinen ja kulki Skotlannin poikki suunnilleen nykyisellä Glasgow−Edinburgh-linjalla, Old Kilpatrickista Borrowstounnessiin. Aquincum
300-luvun alussa roomalaiset perustivat Contra Aquincumin tukikohdan Tonavan vasemmalle rannalle puolustautuakseen barbaarien hyökkäyksiä vastaan. Paikalle syntyi myöhemmin Pestin kaupunki. 300-luvulla Aquincumia linnoitettiin jälleen, mutta vuosisadan jälkipuoliskolla asukkaat alkoivat muuttaa rajakaupungista provinssin sisäosiin. Aquincumin sotilaallisesta merkityksestä kertoo, että 50-luvulta 300-luvun lopulle lähes jokainen keisari vieraili siellä. Vuonna 375 legioonalaiset huusivat vasta neljävuotiaan Valentinianus II:n keisariksi Aquincumissa. Aquincum
1970- ja 1980-luvuilla tehtiin jatkuvia kaivauksia ja konservointitöitä sotilasleirin ja sotilaskaupungin alueella, kun Óbudaan rakennettiin paljon suuria asuintaloja. Pelastuskaivaukset auttoivat selvittämään linnoituksen sijainnin, ja sotilaskaupungin rakenteesta saatiin lisää tietoa. Sotilasleirin itäinen ja eteläinen portti on restauroitu, ensimmäinen 200−300-luvun asuun ja jälkimmäinen 100-luvun jälkipuoliskolla rakennettuun asuun. Eteläinen portti on nähtävissä osana sotilasleirin eteläistä muuria, joka sijaitsee Flórian-aukion lounaisen jalankulkualikäytävän luona. Aquincum
Koiria tai hevosia ei käytetty koskaan ravinnoksi. Koiria jalostettiin sekä pieniksi sylikoiriksi että metsästys- ja vahtikoiriksi. Niiden luita on löytynyt hajallaan roomalaisista kaupungeista, mutta toisin kuin maaseudulla, kaluttuja luita ei ole, mistä voi päätellä että koirat eivät ole saaneet juosta vapaasti. Hevosenluita on löydetty harvoin kaupungeista, vaikka niitä onkin säännöllisesti käytetty työkaluihin ja koristeisiin. Hevonen oli arvostettu eläin, jota upseerit käyttivät. Muulien ja aasien luita on löydetty usein sotilasalueilta ja maatiloilta, missä ne olivat tärkeitä vetojuhtia. Bysantin arkkitehtuuri
Vuosina 330–1450 kehittyneen tyylin tunnetuin rakennustaiteen luomus on yli 50 metriä korkea, 500-luvulla Anthemios Tralleislaisen ja Isidoros Miletoslaisen rakentama Hagia Sofia -kirkko (532–537) Istanbulissa. Tämä kirkkorakennus oli mahtavine kupukattoineen 500-luvun suurin rakennusihme, jonka vihkiäistilaisuudessa kirkon rakennuttaja keisari Justinianuksen sanotaan lausuneen: ”Salomo, olen voittanut sinut!”. Myös aikaisemmin ennen Bysantin kulttuurikautta kupoleja ja holvikattoa oli käytetty kuvaamaan taivaankantta. Kirkon pohjakaavana on neliön sisään piirretty risti. Ristivarsien leikkauskohdan yläpuolella on valtava kupoli, joka ikään kuin leijuu ilmassa ilman tukea. Vaikutelma tulee siitä, että kupolia tukevat niin sanotut pendentiivit, joista paino siirtyy katsojalta piilossa olevien holvien, pylväiden ja seinien tukijärjestelmään. Aquincum
Siviilikaupungin pohjapiirustus on ollut melko sekava, ja siinä on vain vähän viitteitä tietoisesta suunnittelusta. Koska kaupunki on kaivettu esiin vain osaksi, sen itäinen osa tunnetaan parhaiten. Tällä alueella on ollut ilmeisesti erikokoisia alemman ja keskiluokan asuintaloja (insula). Ne oli rakennettu pitkin akveduktin ja limes-tien itäreunaa, ja ne ovat peräisin 100-luvun alusta. Myös jotkut julkiset rakennukset ovat olleet pystyssä jo silloin, samoin kaupungin infrastruktuuri, kuten viemärit, vesijohdot ja kivetyt kadut. Keskiajan tiede
Huomattavaa kuitenkin on, että Bysantissa oli omaksuttu muun Euroopan tapaan kristinusko. Platonin akatemia tuli siksi vuonna 529 lopetetuksi pakanallisena laitoksena. Joskus akatemian toiminnan päättymistä saatetaan pitää rajaviivana keskiajan alun ja myöhäisantiikin lopun välillä. Päätöksen akatemian sulkemisesta teki keisari Justinianus I. Vuosi 529 on länsimaisen oikeustieteen historian yksi merkkipaalu, sillä sinä vuonna "Corpus iuris civilis" -lakikokoelman ensimmäisen osan kokoaminen tuli päätökseen. Justianus I:n koottavaksi määräämät muut osat valmistuivat seuraavan viiden vuoden aikana. Lakikokoelma on nykyisen länsimaisen oikeusjärjestelmän perusta. Yhtä lailla Justianus muistetaan määräyksestään rakentaa Hagia Sofian kirkko silloisen Konstantinopolin kaupunkiin. Alicante
Alueella on ollut asutusta jo kivikaudella n. 7000 vuotta sitten. Metsästäjä-keräilijät asettuivat asumaan Benacantil-kukkulan rinteille. Heistä muodostui alkuperäinen ibeeri-väestö. Kreikkalaiset ja karthagolaiset perustivat Alicanten kaupungin 324 eaa. nimellä "Akra Leuke" (valkoinen vuori/niemi). Vuonna 201 eaa. roomalaiset valloittivat sen ja antoivat kaupungille nimen "Lucentum" (). Hannibalin sanotaan nousseen siellä maihin sotanorsujensa kanssa. Roomalaisten jälkeen kaupunkia hallitsivat 400—700 -luvuilla germaaniperäiset visigootit. Aquincum
Sotilaskaupungin itäpuolella, nykyisellä Hajógyárisaarella oli keisarin käskynhaltijan palatsi. Sitä kutsutaan Hadrianuksen palatsiksi, koska hän toimi ensimmäisenä propreettorina vuosina 106–108. Rakennuksen vanhimmat osat ovatkin tältä ajalta, mutta suurimmat rakennustyöt on tehty 100-luvun loppupuolella ja 200-luvulla. Palatsi sijaitsi Tonavan rannalla "Barbaricumin", barbaarien maan, rajalla, ja se julisti jo pelkällä sijainnillaan Rooman valtaa ja mahtavuutta. Saareen pääsi luultavasti mantereelta, sotilaskaupungin puolelta siltaa pitkin Tonavan pienemmän haaran yli. Kun Tonavan pinta nousi 200-luvun loppupuolella, palatsi jouduttiin hylkäämään. Aquincum
400-luvun alussa roomalaiset tyhjensivät kaupungin, ja roomalaisten valta Pannoniassa päättyi lopullisesti hunnien hyökkäyksiin. Attilan johtamat hunnit valloittivat Aquincumin vuonna 409 ja koko Pannonian 433. Aquincum
Poliittisista syistä roomalaiset siirsivät eraviskit entisiltä asuinalueeltaan nykyisen Óbudan alueelle ja Albertfalvaan ensimmäisen vuosisadan alkupuolella. Roomalaisten oli siten helpompi hallita heitä ja varmistaa linnoituksen huolto. Eraviskit pysyivät myöhemminkin roomalaisen siviilikaupungin alaisina, vaikka suora sotilaallinen kontrolli loppuikin Flaviuksen dynastian (69–96) aikana. Hallinnollisesti eraviskien asuinalue muodosti oman yksikkönsä "Civitas Eraviscorum", joka mainitaan vielä kolmannellakin vuosisadalla. Eraviskien ja Rooman kansalaisten väliset lainsäädännölliset ja hallinnolliset erot olivat kuitenkin todennäköisesti menettäneet merkityksensä viimeistään Caracallan aikana. Aquincum
Myös Transaquincumin linnake sijaitsi Tonavan vasemmalla puolella, mutta se oli Contra Aquincumia pohjoisempana, päälinnoitusta ja Hadrianuksen palatsia vastapäätä. Linnakkeeseen johti silta, jonka pituus oli 76-78 metriä. Sillan pylväät löydettiin joenpohjasta 1800-luvulla. Kyseessä on ollut joko tilapäinen silta, jonka oli tarkoitus kestää vain yksi kesä, tai ponttonisilta, jonka tukipaalut olivat poikkeuksellisen vahvat. Vaikean jäidenlähdön takia ei ole todennäköistä, että kiinteä puusilta olisi kestänyt talven yli. Itse linnake oli nelikulmion muotoinen, ja kolmen sivun sisäpuolella oli portiikki. Transaquincumin jäännökset eivät ole enää näkyvillä. Aquincumin museo
Vuonna 2000 avattiin Aquincumin museon laajennus, jonka jälkeen pysyvää näyttelyä on voitu pitää auki myös talvisin. Pysyvä näyttely on esillä hiljattain kunnostetussa, uusklassiseen tyyliin rakennetussa ”sähkömuuntajatalossa”, joka on itsekin suojelukohde. 2000-luvulla myös vanhan museon julkisivua on entisöity ja raunioalueen informaatiojärjestelmää uusittu. Nykyisin museon johtajana on Paula Zsidi. Aquincum
Albertfalvan linnake oli alun perin rakennettu puusta, ja siinä oli tornit ja kaksinkertainen vallihauta. Sarmaatit tuhosivat linnakkeen hyökkäyksissään, mutta se rakennettiin aina uudestaan. Trajanuksen aikana vuonna 106 linnake rakennettiin uudelleen kivestä ja sinne sijoitettiin toinenkin ratsuväkiosasto. Uuden linnakkeen mitat olivat 190 ja 210 metriä. Rakennukset tuhoutuivat jälleen 178, ja ne uudistettiin toisen vuosisadan lopulla. Vuosina 259–260 linnake paloi maan tasalle barbaarien hyökkäyksissä, eikä sitä enää rakennettu uudestaan. Ratsuväen hautausmaa oli linnoituksen lähellä, joten myös Albertfalvasta on löydetty hautakiviä ja patsaita. Joitakin jäänteitä linnoituksesta ja siviiliasutuksesta on säilynyt, mutta niitä ei ole vielä kunnolla restauroitu. Bad Wimpfen
Paikalle rakennettiin roomalainen sotilasleiri luultavasti vuonna 98, ja se oli osa Rooman Germanian vastaista rajaa, "Limes Germanicusta". Linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä, kun Limestä työnnettiin eteenpäin keisari Antoninus Piuksen aikana, mutta sen ympärille kasvanut siviilikaupunki toimi yhä ympäröivän alueen "Civitas Alisinensiumin" keskuksena. Kyseessä oli yksi suurimpia roomalaisajan kaupunkeja nykyisen Baden-Württembergin alueella, mutta sen latinankielistä nimeä ei tiedetä. Campus Martius
Sullan (n. 138–78 eaa.) ajoista lähtien rakennuslupia myytiin tai myönnettiin vaikutusvaltaisille roomalaisille ja "insulat" (asuinkorttelit) sekä roomalaiset villat alkoivat yleistyä. Myöhemmin paikalla alettiin pitää "comitia centuriatoja", yhteisötapaamisia aseitten kanssa, ja Campus Martiuksesta tuli Rooman miliisin koti. Pompeius rakensi sinne vuonna 55 eaa. Rooman ensimmäisen kiviteatterin (Pompeiuksen teatteri), joka olikin alueen ensimmäinen todellinen monumentti. Myöhemmin Octavianus rakensi sinne Porticus Octavian. Augustuksen aikakaudella kentästä tehtiin osa virallista Roomaa. Marcus Agrippa muunsi alueen rämeikön viheralueiden sekä temppeleiden ympäröimiksi uima-altaiksi ja kylpylöiksi sekä rakennutti Porticus Argonautarumin, Laconicum Sudatoriumin, Agrippan kylpylät ja lopulta Pantheonin, jonka Hadrianus rakennutti myöhemmin uudestaan. Akropolis (Ateena)
Viimeistään arkaaisella kaudella 700-luvulla eaa. Akropoliista tuli pyhä paikka ja Ateenan uskonnollisen elämän keskuksia. Tuolloin paikalle perustettiin kaupunkia suojelevan Athene Poliaan kultti, sekä rakennettiin tämän varhaisin temppeli, joka sijaitsi myöhemmän Athene Poliaan temppelin paikalla. Hekatompedon-temppeli eli varhaisin myöhemmän Parthenonin paikalla ollut Athenen temppeli rakennettiin noin 570–566 eaa. Laajemmin Akropolista alettiin rakentaa tyranni Peisistratoksen toimeksiannosta. Tuolloin rakennettiin muun muassa varhaisempi Propylon eli porttirakennus sekä ensimmäinen myöhemmän Athene Niken temppelin paikalla ollut jumalattaren pyhäkkö. Peisistratoksen aikana perustettiin myös Ateenan merkittävin uskonnollinen juhla Panathenaia, jonka eräänä keskuksena kukkula toimi. Athene Poliaan temppeli rakennettiin noin 529-520 eaa. Sifnoslaisten aarrekammio
Aarrekammion rakennuttivat sifnoslaiset arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Se oli yksi lukuisista Delfoin pyhän tien varrella sijainneista aarrekammioista ja tarkoitettu Delfoin Apollonin temppelille annettujen votiivilahjojen säilyttämiseen. Aquincum
Vuonna 194 keisari Septimus Severus antoi sekä Aquincumille että Ylä-Pannonian pääkaupungille Carnuntumille (nykyisessä Itävallassa lähellä Bad Deutsch-Altenburgia) korkeamman kaupunginarvon "colonia". Hän osoitti siten kiitollisuuttaan Pannoniaan sijoitetuille legioonille, jotka olivat auttaneet hänet valtaistuimelle. 200-luvun alussa keisari Caracalla perusti sotilasleiri Brigetion Ala-Pannoniaan nykyisen Szőnyn paikalle, minkä jälkeen provinssissa oli yhtä paljon legioonia kuin Ylä-Pannoniassa. Samalla Ala-Pannonian sotilaallinen ja poliittinen painoarvo kasvoi. Tästä on osoituksena sekin, että Caracalla vieraili kaupungissa vuonna 214. Aquincumista tuli myös alueen taloudellinen keskus, ja sen asukasluku nousi. Kaupungissa asui lähinnä roomalaistuneita kelttejä sekä roomalaisia veteraaneja perheineen. Budapestin historia
Nykyisen Budapestin seutua asuttivat ensin kelttiläiset, kunnes roomalaiset perustivat alueelle ensin linnoituksen ja sitten Aquincumin kaupungin. Unkarilaiset saapuivat alueelle 800-luvun lopulla, ja yksi Unkarin kuningaskunnan ensimmäisistä kaupungeista kehittyi nykyisen Óbudan alueelle. Óbudan kehitys pysähtyi kuitenkin mongolien hyökkäykseen 1241–1242, ja mongolien vetäydyttyä Béla IV perusti Budan kaupungin nykyiselle Linnavuorelle. 1400-luvulla Buda ja Pest nousivat Unkarin tärkeimmiksi kaupungeiksi. Kuningas Matiaksen aikana Buda oli Alppien pohjoispuolisen renessanssin keskus. Aquincum
Aquincumin jäännökset löydettiin 1700-luvun lopulla, ja ne herättivät pian paljon huomiota. Järjestelmälliset kaivaukset aloitettiin 1860-luvulla. Rauniot suojattiin hallinnollisella päätöksellä 1878, ja Aquincumin museo perustettiin siviilikaupungin alueelle 1894. Kaivaukset ja tutkimukset jatkuvat yhä. Ateneum (antiikki)
Ateneum (, "Athēnaîon", ) oli alkujaan Athene-jumalattarelle pyhitetty temppeli. Sittemmin sillä tarkoitettiin korkeampaa sivistys- tai opetuslaitosta. Rooman keisari Hadrianus rakensi kuuluisan "Athenaeumin". Agrigento
Antiikin Agrigento eli "Akragas" oli kreikkalainen doorilainen siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 582 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisen kauden lopulla ja klassisen kauden alussa noin 550–406 eaa., ja sinne rakennettiin suurimmat doorilaista tyyliä edustaneet temppelit Kreikan ulkopuolella. Suurin temppeleistä oli Olympoksen Zeuksen temppeli, parhaiten puolestaan on säilynyt niin kutsuttu Concordian temppeli. Kaupungin tunnetuin asukas oli filosofi Empedokles. Roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä "Agrigentum". Aquincum
Hadrianuksen palatsi oli kauttaaltaan koristettu mosaiikeilla ja freskoilla. Sen pinta-ala oli 8 000–10 000 neliömetriä, ja se oli yksi imperiumin suurimmista käskynhaltijan palatseista. Muurien ympäröimässä palatsissa oli käskynhaltijan asunto, edustushuoneita ja talous- ja varastotiloja. Huoneita oli lähes sata. Edustusosan loisteliaat huoneet olivat itäpuolella, ja niiden keskellä oli suuri vastaanottosali. Tällä puolella oli myös palatsin 75 metriä leveä julkisivu, jonka edessä oli portiikki ja jonka ensimmäisessä kerroksessa oli pylväiden reunustama käytävä. Julkisivun kulmissa oli tornit, joista näki pienelle sisäportille. Palatsin pohjoissiivessä oli asuintiloja, kylpylä ja vesitorni. Huolto- ja varastotilat olivat palatsin eteläosassa. Rakennuksen keskellä oli suuri sisäpiha, jonne oli pystytetty keisarin alttari. Sieltä on löydetty rikkoutunut keisarin patsas, joka on nykyään näytteillä Aquincumin museossa. Kotor
Kotor mainitaan ensimmäisen kerran 168 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Tuolloin se tunnettiin nimellä Acruvium, Ascrivium, tai Ascruvium ja se kuului Rooman Dalmatian provinssiin. Keisari Justinian rakennutti linnoituksen Acruviumin yläpuolelle vuonna 535. Tämän linnoituksen ympärille kehittyi todennäköisesti uusi kaupunki, sillä 900-luvulla Konstantinos VII mainitsee Alemman Cattaron. Saraseenit ryöstivät kaupungin vuonna 840. Aquincumin museo
Aluksi kaivauksissa löydetyt esineet asetettiin näytteille Unkarin kansallismuseoon, mutta vuonna 1885 tärkeimmät löydöt olivat erikseen esillä kansallisessa näyttelyssä. Tämä näyttely sai osakseen suurta huomiota myös kansainvälisesti, ja koska esineitä oli niin paljon, Aquincumiin päätettiin perustaa oma museo. Museo avattiin yleisölle 10. toukokuuta 1894. Sen perustaja ja ensimmäinen johtaja oli Bálint Kuzsinszky, joka oli johtanut kaivauksia vuodesta 1882.
Museorakennus osoittautui pian liian pieneksi, joten jo kaksi vuotta myöhemmin 1896 siihen lisättiin kaksi siipeä osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlia. Näyttelytilan koko on säilynyt siitä lähtien samana. Kiviesineiden kokoelma lapidarium perustettiin 1902 ja sitä laajennettiin vuosina 1904 ja 1928. Akko
Akko on yksi vanhimmista nykypäiviin saakka asutetuista kaupungeista. Kaupungin nimi "Akko" on peräisin kanaanilaisilta ja se tarkoittaa ehkäpä kuumaa hiekkaa. Ensimmäiset merkit asutuksesta Tel Akkolla ovat vuodelta 2 500 eaa. ja myöhemmin kaupunki mainitaan moneen otteeseen egyptiläisissä ja ugarilaisissa teksteissä. Plinius vanhemman mukaan lasi keksittiin Belusjoen suulla ja alue olikin tunnettu laadukkaasta lasihiekastaan. Akkosta muodostui Kanaaninmaan tärkein kaupunki ja Ramses II valtasi sen vuoden 1275 eaa. paikkeilla. Kaupunki vaihtoi hallitsijoita sittemmin useaan otteeseen. Sen valtasivat Daavidin johtamat israelilaiset ja vuonna 700 eaa. assyrialaiset. Assyrialaisten lähteiden mukaan kaupunki kuului tuolloin Sidonin kuninkaalle ja se hylättiin lähes tyystin kuningas Assurbanipalin valtakaudella. 500- ja 400-luvuilla kaupunki oli persian alaisuudessa ja Artakserkses II käytti sitä tukikohtanaan sotaretkellään Egyptiin vuonna 374 eaa. Aleksanteri Suuri valtasi kaupungin ilman vastarintaa vuonna 332 eaa. ja Ptolemaios II valtasi sen 200-luvulla. Ptolemaios siirsi alkuperäisen kaupungin sen historialliselta paikalta telliltä nykyiselle paikalleen. Seleukidit valtasivat kaupungin vuonna 198 eaa. ja antoivat sille nimen Antiokia. Jonatan Makkabi vangittiin ja teloitettiin Akkossa vuonna 142 eaa. Seuraavalla vuosisadalla kaupunkia vastaan hyökkäsi Armenian hallitsija Tigran II. Tällöin Akko oli ilmeisesti itsenäinen kaupunkivaltio ja sitä johti sen foinikialainen yläluokka. Julius Caesar liitti Akkon Rooman valtakuntaan vuonna 48 eaa. ja se sai nimen "Ptolemaïs" Kleopatralta. Vuonna 54 jaa. kaupungista tehtiin colonia ja sai jälleen uuden nimen "Germanica". Aquincum
Aquincum sai kulttuurisia vaikutteita aluksi Italiasta ja Reinin alueelta, myöhemmin idästä. Myös alueen kelttiläisten alkuperäiskansojen vaikutus oli tuntuva. Aquincum oli ensisijaisesti sotilaskaupunki, joten kaivauksissa on löydetty etenkin sotilaselämään liittyviä esineitä, kuten aseita, kilpiä, kypäriä sekä rintapanssareiden kappaleita. Alueelta on myös löydetty paljon reliefejä ja piirtokirjoituksia, ja kiviesineitä on inventoitu yli tuhat, erityisesti hautakiviä, votiiviesineitä ja sarkofageja. Näyttävimpiä löytöjä ovat lattiamosaiikit ja seinämaalaukset. Kolikoita on löydetty useita tuhansia sekä arkeologisissa kaivauksissa että niiden ulkopuolella. Aquincum
Ennen roomalaisten tuloa nykyisen Budapestin seudulla asui kelttiläisiä eraviskeja, joiden linnoitus ja tärkein asumus (oppidum) Ak-inko () sijaitsi Gellértinvuorella. Vuoren juurella oli tärkeä Tonavan ylityspaikka, missä joki oli kapeimmillaan ja kauppareitit yhdistyivät. Kauppiaat ja käsityöläiset asuivat Tonavan yli kulkevan lautan lähistöllä, nykyään Tabániksi kutsutulla alueella. Newcastle upon Tyne
Newcastlen historia alkaa roomalaisajalla. Ensimmäinen tunnettu rakenne paikalla oli Tynen ylittävä silta Pons Aelius, joka on saanut nimensä keisari Hadrianuksen mukaan noin vuonna 122. Sillan ympäristössä oli sitä suojaava linnoitus ja noin kahdentuhannen asukkaan kylä. Hadrianuksen valli näkyy edelleen kaupungissa. Siihen liittyvät entisöidyt Segedunumin ja Arbeian linnoitukset sijaitsevat hiukan nykyisen kaupungin rajojen ulkopuolella. Roomalaisten rakentama varsinainen Newcastlen linnoitus on jäänyt myöhempien linnoitusrakennelmien alle. Mainz
Roomalainen kenraali Drusus perusti Mainzin edeltäjän, roomalaisen tukikohdan "castrum Moguntiacumin", vuonna 13 eaa. Moguntiacumilla oli koko Rooman valtakunnan ajan sotilaallista merkitystä sijaintinsa ansiosta. Se oli muun muassa Rooman jokilaivaston tukikohta ja maakunnan pääkaupunki. Alemannit piirittivät kaupunkia vuonna 368. Aquincum
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Lajos Nagy aloitti kaivaukset Kuzsinszkyn kumppanina ja myöhemmin johti niitä itse. Hän keskittyi kaivauksiin etupäässä siviilikaupungin ulkopuolella. Tärkein Nagyn löytämä kohde oli Gellértinvuoren kelttiläinen linnoitus. 1920- ja 1930-luvuilla kaivauksia tehtiin paljon. Varhaiskristillinen hautakappeli kaivettiin esiin vuosina 1927–1930. Vuonna 1931 Nagy kaivoi esiin palomiesten päämajan siviilikaupungissa ja löysi Aquincumin urut, yhden kuuluisimmista Aquincumista löydetyistä esineistä. Contra Aquincumissa tehtiin kaivauksia 1932–1936, ja sotilaskaupungin amfiteatterissa kaivettiin jatkuvasti vuodesta 1925 vuoteen 1941. Aquincum
200-luvun alussa itä-länsisuuntainen pääkatu, jota pitkin pääsi Tonavalle, tuli yhä tärkeämmäksi. Tämä on osoitus vilkastuneesta kaupankäynnistä. Samaan aikaan rakennettiin myös lihatori (macellum) lähelle forumia. Rakennukset sijoitettiin entistä tiiviimmin, mikä kertoo asukastiheyden kasvaneen. Pitkät tontit, joita kapeat kujat erottivat, muistuttivat idän kaupunkeja. Samaan aikaan muurien ulkopuolelle nousi uusia asuinalueita ja majatalo. Myös hautausmaat olivat kaupungista ulos johtavien teiden varsilla, mikä oli tavallista roomalaisissa kaupungeissa. Kreikka
Vuonna 168 eaa. Makedonia kärsi tappion Rooman valtakunnalle. Koko Kreikasta tuli Rooman provinssi vuonna 146 eaa. roomalaisten tuhottua Korintin. Ajanlaskun alkuun mennessä Rooma oli vallannut valtaosan koko kreikkalaisesta maailmasta. Rooman sisällissodan 43–31 eaa. ratkaiseva taistelu Aktionin taistelu käytiin Kreikassa vuonna 31 eaa. Rooman valtakunta omaksui osan kreikkalaisesta kulttuurista itseensä, ja Kreikasta ja Ateenasta tuli roomalaisen yläluokan koulutuspaikka. Roomalaisen Kreikan provinssin eli Achaean keskukseksi tuli uudelleenrakennettu Korintti vuodesta 46 eaa. Monet keisarit, erityisesti keisari Hadrianus, toimivat Kreikan hyväntekijöinä ja suorittivat suuria rakennusohjelmia. Rooma
Rooman perustamistarinan mukaan Rooman perustivat 21. huhtikuuta 753 eaa. naarassuden kasvattamat veljekset Romulus ja Remus. Rooma perustettiin Palatium-kukkulalle, Tiberjoen varteen, josta se levisi ympäröiville kukkuloille. Siitä alettiin käyttää myös nimitystä "seitsemän kukkulan kaupunki"; nämä kukkulat olivat "Collis Palatinus" ("Palatium"), "Collis Aventinus", "Collis Capitolinus" ("Capitolium"), "Collis Quirinalis", "Collis Viminalis", "Collis Esquilinus" ja "Collis Caelius". Palatiumin pohjois­puolella sijainneeseen laaksoon muodostui Rooman tärkein tori, Forum Romanum. Merkittäviä kukkuloita ovat myös Vatikaanivaltion sijaintipaikka "Collis Vaticanus" Tiberjoen länsipuolella sekä nykyisen keskusta-alueen korkein kukkula ”Ianiculum”. Aquincumin museo
Museolla on myös oma kirjasto, joka on avattu vasta vuonna 1992, mutta joka perustuu jo ennen sotia toimineen museon kirjaston kokoelmiin. Kokoelmista huomattavan osan muodostaa museon perustajan Bálint Kuzsinszkyn yksityiskirjasto, jonka Kuzsinszkyn leski lahjoitti museolle 1939. Viime aikoina kirjaston kokoelmat ovat karttuneet sekä vaihdossa muiden kirjastojen kanssa että ulkomailta saatujen lahjoitusten avulla. Kirjaston tärkeimmät aihealueet ovat Budapestin alueen antiikin aikainen historia, etenkin Aquincumin kaupunki ja sen sotilaallinen, taloudellinen, sosiaalinen ja arkkitehtoninen historia. Kirjasto on tarkoitettu lähinnä henkilökunnan käyttöön, mutta siellä on myös rajallinen lainausmahdollisuus. Aquincumin museo
Aquincumin museon lisäksi roomalaisajan raunioita ja niistä löydettyjä esineitä on nähtävillä kahdessa pienemmässä museoissa. Linnoituksen sotilaskylpylä "Thermae Maiores" on näyttelykohteista vanhin, sillä se avattiin yleisölle jo kohta löytämisensä jälkeen 1700-luvun lopussa. Sotilaskylpylän museo avattiin sodan jälkeen uudelleen 1964, ja vuonna 1984 sitä laajennettiin lisää. Herkuleksen huvilan museo avattiin yleisölle vuonna 1967. Kummatkin museot suljettiin vuonna 1987 ylläpito-ongelmien vuoksi, mutta Herkuleksen huvila avattiin uudelleen 1994 ja sotilaskylpylä 1999. Kuten varsinainen Aquincumin museo, nekin ovat nykyään hallinnollisesti osa Budapestin historian museota. Sotilaskylpylän museo sijaitsee Flórian-aukiolla, ja siellä on nähtävillä lämmitysjärjestelmä sekä kylmän ja kuuman veden altaan. Herkuleksen huvila on melko lähellä, Meggyfa- ja Vihar-katujen kulmassa sijaitsevan koulun pihalla, ja siellä on nähtävillä Herkulesta esittävä mosaiikki, jota pidetään kauneimpana Aquincumista löydettynä ehjänä mosaiikkina. L’Anse aux Meadows
L’Anse aux Meadows on ainoa aidoksi todistettu viikinkien asutus Pohjois-Amerikan mantereella. Alueella tehtiin useiden vuosien ajan arkeologisia kaivauksia, joissa löydettiin asumuksia, työkaluja ja käyttöesineitä, jotka varmistavat asutuksen olevan viikinkien ajalta. Asutus on ajalta noin 500 vuotta ennen Kristoffer Kolumbusta ja sisältää ensimmäiset eurooppalaiset rakennelmat Pohjois-Amerikassa. L’Anse aux Meadowsin uskotaan olevan tutkimusmatkailija Leif Erikinpojan tarunomainen Vinland noin vuodelta 1000. Historioitsijat eivät kuitenkaan ole asiasta yksimielisiä. Tiurinlinna
Paikka on ollut linnoitettuna jo pakanuuden aikana ennen kristinuskon saapumista alueelle. Hjalmar Appelgren arvioi linnan olleen löytöjen perusteella käytössä ainakin 1100-luvulla. Varsinaista linnaa on rakennettu Käkisalmen linnan kanssa yhtaikaa 1100- tai 1200-luvulla. Toisten tietojen mukaan linna on rakennettu vasta 1300-luvulla. Prokloksen talo
Talo on myöhäisen roomalaisajan rakennus. Se oli todennäköisesti alun perin Plutarkhoksen, joka oli perustanut Ateenan uusplatonilaisen koulun, 400-luvun alussa rakennuttama. Myöhemmin se siirtyi Proklokselle. Uusplatonilainen uudelleen henkiin herätetty ”Platonin Akatemia” toimi rakennuksessa näin ilmeisesti useita vuosia. Rakennus hylättiin 500-luvulla sen jälkeen, kun keisari Justinianus määräsi Ateenan filosofikoulut suljettaviksi. Talo löydettiin ja sitä tutkittiin osittain vuonna 1955 Dionysíou Areopagítou -kadun rakennustöiden yhteydessä. Bysanttilainen Ateena
Ateena alkoi taantua jo myöhäisantiikin aikana erityisesti sen jälkeen, kun herulit tuhosivat kaupungin vuonna 267. Tämän jälkeen rakennettiin uusi kaupunginmuuri, niin kutsuttu ”Herulien jälkeinen muuri”, joka sulki sisäänsä vain Akropolis-kukkulan sekä sen pohjoispuolisen Roomalaisen agoran alueen. Muun muassa pahoin raunioitunut Agoran alue jäi muurin ulkopuolelle. Muuri tehtiin pääosin raunioiden kivistä, ja siinä hyödynnettiin Agoran rakennusten jäänteitä, kuten Attaloksen stoan seinää. Myös Akropolis linnoitettiin uudelleen, ja siihen rakennettiin uusi portti, niin kutsuttu Beulén portti. 400-luvulla kaupunki elpyi osittain ja sen väkiluku kasvoi jälleen. Agrippan odeionin paikalle rakennettiin suuri gymnasion. Kaupungissa toimi filosofisia kouluja, kuten uusplatonilainen Platonin Akatemia, joka toimi todennäköisesti niin kutsutussa Prokloksen talossa. 400-luvulla Hadrianuksen kirjaston paikalle rakennettiin Suuren Neitsyen ("Megalē Panagia") kirkko, basilika, joka oli mahdollisesti Ateenan ensimmäinen kristilliseksi kirkoksi rakennettu rakennus.
Varhaisbysanttilaisella kaudella Ateena taantui jälleen suhteessa sen antiikin aikaiseen (katso: antiikin Ateena) loistoon, kokoon ja väkilukuun. Keisari Justinianus I sulki kaupungin filosofikoulut vuonna 529, mikä oli merkittävä isku entiselle oppineisuuden keskukselle. Kaupunki kärsi barbaarien hyökkäyksistä ja kansainvaelluksista erityisesti vuosina 395, jolloin sitä piirittivät Alarikin johtamat visigootit, sekä noin vuonna 580, kun sinne hyökkäsivät slaavit. Suurin osa Agoran rakennuksista tuhoutui viimeistään tuolloin, ja asutus vetäytyi sen alueelta myöhäisantiikkisen kaupunginmuurin sisäpuolelle, pääosin nykyisen Plákan alueelle Akropoliin pohjoispuolella. Akropolis toimi luonnollisesti edelleen kaupungin linnoituksena läpi koko keskiajan. Bálint Kuzsinszky
Bálint Kuzsinszky (6. marraskuuta 1864 Szabadka, Unkari – 23. elokuuta 1938 Budapest, Unkari) oli unkarilainen arkeologi ja akateemikko, jonka ansiota oli Aquincumin roomalaiskaupungin ensimmäisten järjestelmällisten kaivausten johtaminen, dokumentointi ja tieteellinen analyysi. Hän perusti Aquincumin museon ja oli sen ensimmäinen johtaja vuosina 1894–1937. Naksos (Kykladit)
Apollonin temppeli
Apollonin temppeliksi yleensä oletetun rakennuksen rauniot sijaitsevat heti kaupungin luoteispuolella Palátian kukkulalla, joka sijaitsee samannimisellä niemellä tai saarella, jonka kannas yhdistää pääsaareen. Temppelin rakentaminen alkoi tyranni Lygdamiin aikana arkaaisella kaudella noin vuonna 530 eaa. Rakennustyö jäi kuitenkin kesken ja työ hylättiin lopullisesti sen jälkeen, kun Lygdamis syöstiin vallasta. Temppelin oletetaan yleensä olleen omistettu Apollonille. Joidenkin tutkijoiden mukaan se olisi saattanut kuitenkin olla omistettu tämän sijaan saaren suojelijalle Dionysokselle. Zankle
Sataman niemen kärjestä on löydetty pyhäkkö, joka on ajoitettu arkaaiselle kaudelle 700–600-luvuille eaa. Sen kulttia ei tunneta. Arkaaisen kauden rakennusten jäänteitä on löydetty niemen juuresta. Muihin vähäisiin rakennuslöytöihin lukeutuvat muun muassa muutamat roomalaisen ajan rakennukset Duomon ja Via Garibaldin alueilla, mamertiinien aikaisen linnoitusmuurin jäänteet Via Universitàlla ja Via Garibaldilla sekä suuri 300- tai 200-luvulta eaa. peräisin oleva kammiohauta Piazza Avignonella. Aquincum
200-luvun puolivälin jälkeen barbaarit hyökkäsivät toistuvasti Ala-Pannoniaan. Vandaalit hyökkäsivät Aquincumiin 270, ja seuraavana vuonna roomalaiset vetäytyivät Daakiasta. Diocletianuksen hallintouudistuksessa vuonna 294 Pannonia jaettiin neljään osaan, mistä lähtien Aquincum kuului "Valeria Pannonian" provinssiin. Aquincum
Aquincumin akvedukti rakennettiin toisen vuosisadan alkupuolella. Se alkoi lähteiltä, joiden nimi on nykyään Rómaifürdö (), ja kulki etelään siviilikaupungin läpi aina linnoituksen amfiteatteriin asti. Vesi kerättiin ensin lähteistä muurien ympäröimiin altaisiin ja varastoitiin vesitorniin, joka oli suuri yksikerroksinen säiliö. Vesitorni oli liitetty avokanavaan, joka oli rakennettu kaariholvien päälle. Vesi virtasi noin viisi kilometriä pitkässä akveduktissa 1-2 asteen kaltevuudella. Vettä saattoi laskea eri paikoista, joihin jakelu- ja varastosäiliöitä oli rakennettu. Aquincum
Siviilikaupungin amfiteatteri oli hieman pienempi. Sekin oli soikio, ja sen halkaisijat olivat 86 ja 76 metriä. Sisä- ja ulkomuurien väli oli täytetty tampatulla maalla. Yleisöä varten oli kaksi kaariporttia. Amfiteatterin katsomo oli jaettu kiilanmuotoisiin sektoreihin, ja sinne mahtui 4 000–7 000 katsojaa seuraamaan teatteriesityksiä, urheilukilpailuja ja eläin- ja gladiaattoritaisteluita. Koska amfiteatteri oli kaupungin suurin rakennus, sitä käytettiin myös tärkeissä julkisissa tapahtumissa, kuten poliittisissa tilaisuuksissa, juhlissa ja keisarin vierailun yhteydessä. Gladiaattorien harjoitus- ja koulutustilat sijaitsivat amfiteatterin lähellä. Augustuksen forum
Augustuksen forum eli "Forum Augustum" oli keisari Augustuksen rakennuttama forum. Se oli toinen niin sanotuista keisariforumeista. Forumin keskeisin rakennus oli Mars Ultorin temppeli, jonka Octavius oli vannonut rakentavansa Filippoin taistelussa. Itse forum valmistui ennen temppeliä, mutta kummatkin vihittiin käyttöön vuonna 2 eaa. Augustus antoi pystyttää forumille kaikkien roomalaisten triumfaattoreiden pronssiset patsaat. Aquincum
Hadrianuksen palatsia vastapäätä mantereen puolella oli rivi koristeltuja palatseja, kylpylöitä, temppeleitä ja ylempien virkamiesten asuntoja. Yhtä niistä kutsutaan nykyään Herakleen huvilaksi, koska sen erään huoneen lattiassa on ollut Heraklesta esittävä mosaiikki. Herakleen huvilan ydinosa on rakennettu toisen vuosisadan alkupuolella. Kolmannen vuosisadan alussa, kun virallinen hallinto on todennäköisesti siirretty sotilaskaupunkiin, rakennusta laajennettiin, siihen tehtiin lattialämmitys ja sen lattiat koristeltiin mosaiikein. Aquincum
Sotilaskaupungin restauroidut rauniot ovat enimmäkseen peräisin 100- ja 200-luvuilta. Poikkeus on vuoden 360 tienoilla rakennettu varhaiskristillinen hautakappeli "cella trichora". Aquincum
Aquincumin siviilikaupunki oli noin kolme kilometriä sotilaskaupungin pohjoispuolella, paikalla jonka vierestä kulkee nykyään Szentendreen vievä rautatie. Tonavan varren roomalaiskaupungeille oli tyypillistä, että siviilikaupunki sijaitsi pienen matkan päässä sotilaskaupungista. Siviilikaupunki käsitti puolisuunnikkaan muotoisen alueen, jonka laajuus oli noin 30 hehtaaria. Kaupunki eli kukoistuskauttaan 200-luvun alkupuolella, ja siellä on täytynyt olla 10 000–12 000 asukasta. Kaupungin ulkopuolella oli postiasemia, majataloja ja peräti 16 hehtaarin laajuinen savenvalajien alue. Kun hallinnolliset rajat sotilas- ja siviilikaupungin välillä hävisivät 200-luvulla, kaksi kaupunkia sulautuivat vähitellen yhteen. Kun mukaan lasketaan ympäristön huvila-alueet ja viereiset kylät, asukasluku on voinut olla yhteensä 40 000–50 000. Quirinalis
Kukkulalla on jälkiä asutuksesta jo 700- ja 600-luvuilta eaa. ja tarun mukaan sen ensimmäisiä asuttajia olivat sabiinit. Kukkula onkin saanut nimensä sabiinien sodanjumalan Quirinuksen mukaan, ja kyseisellä jumalalla oli kukkulalla kulttipaikka, jonne rakennettiin temppeli vuonna 293 eaa. Kukkulalla palvottiin myös monia muita jumalia: Capitoliumin triadin kulttia harjoitettiin mahdollisesti Quirinaliksella ennen kuin kultti siirtyi Capitoliumille ja kukkulalla oli temppelit ainakin Floralle, Semo Sancukselle sekä Augustuksen ajalta lähtien myös Marsille. Kempten
Antiikin kreikkalainen maantieteilijä Strabon mainitsee noin 50 eaa kelttiläisen asutuksen nimeltä "Kambodunon". Tätä pidetään vanhimpana kirjallisena lähteenä mistään saksalaisesta kaupungista. Mitään arkeologista todistetta kelttiläisen asutuksen tueksi ei ole kuitenkaan löydetty. 15 eaa roomalaisen sotapäällikön Nero Claudius Drusuksen ja hänen veljensä Tiberiuksen johtama joukko valtasi ja tuhosi erään kelttiläisen asutuksen. Myöhemmin asutukselle annettiin nimi "Cambodunum". Asutuksesta rakennettiin klassinen roomalainen kaupunki kylpylöineen, foorumeineen ja temppeleineen. Alun perin puusta rakennettu kaupunki rakennettiin uudelleen kivestä tulipalon tuhottua siitä suuren osan vuonna 69. Akropolis (Ateena)
Athene Poliaalle eli kaupunkia suojelevalle Athenelle omistettu temppeli oli Akropoliin vanha Athenen temppeli. Se sijaitsi myöhemmän Erekhtheionin eteläpuolella, samalla paikalla kuin linnavuoren kaikkein varhaisin Athenelle omistettu temppeli. Temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin 529–520 eaa. ja tuhoutui persialaissodissa vuonna 480 eaa. Contrapunctus
Ateneumin teos toteutettiin samaan mittakaavaan varsinaisen Contrapuctuksen kanssa vuonna 1960. Ateneumin taidemuseo osti työn vuonna 1961. Ateneumin kollaasi koostuu kolmesta rinnakkaisesta osasta, joista vasemmanpuoleinen osa kuvaa muotojen kaaosta. Keskimmäinen osa kuvaa taistelevaa ihmistä ja oikeanpuoleinen osa järjestystä. Keskimmäisen osan taisteleva ihminen erottuu viivakimppuna punaisen osan vieressä. Vanni totesi maalauksen kuvaavan ihmisen hengen voitokasta taistelua, jossa järjestymätön aine muuttuu orgaaniseksi kokonaisuudeksi. Afroditen temppeli (Korintti)
Temppeli säilyi hellenistisen ajan läpi. Roomalaiset mahdollisesti tuhosivat sen muun Akrokorintin ja Korintin kaupungin ohella vuonna 146 eaa. Ainakaan temppeliin liittynyt prostituutio ei ilmeisesti jatkunut paikalla enää roomalaisella ajalla. Kun kaupunki ja linnoitus rakennettiin uudelleen Julius Caesarin aikana, temppeliä ei kunnostettu. Pausaniaan kuvauksen mukaan temppeli on kuitenkin ollut olemassa 100-luvulla jaa. Kristillisellä ajalla paikalle rakennettiin kirkko, ja temppeli purettiin viimeistään tuolloin. Osmanivallan aikana paikalle rakennettiin moskeija. Ajan kuluessa temppelin kivet käytettiin linnoitus- ja muihin rakennuksiin. Aquincum
Palatsin ensimmäisissä kaivauksissa paljastui kaksi pyöreää allasta, joiden mosaiikein koristellut pohjat edustavat uutta tyylisuuntaa. Aiemmin suosittujen viileiden, geometristen kuvioiden sijalla on syvänpunaisia ja keltaisia lumpeita, jotka kukkivat caldariumin kosteassa ilmassa ja tuovat mieleen Niilin laakson. Toinen näistä mosaiikeista on viety Wieniin jo 1800-luvulla.