Onko Uranuksella vettä?
Uranus
Uranuksen sisäosien rakenteesta on erilaisia malleja, mutta niissä kaikissa planeetta on nestemäinen ja sen neste vaihtuu vähitellen kaasuksi kaasukehän rajakerroksessa. Eri malleissa on eri suhteissa "kiveä" (silikaatteja ja metalleja), "jäätä" (vettä, metaania ja ammoniakkia sekä "kaasuja" (vetyä ja heliumia). Näissä paineissa ja lämpötiloissa "jää" on nestemäisessä muodossa. Uranus
Yleisesti kuitenkin ajatellaan Uranuksen ja Neptunuksen tyyppisten planeettojen magneettikenttien syntyvän paineen takia ionisoituneen veden, ammoniakin ja metaanin virtauksissa. Nämä aineet hajoavat Uranuksen vaipan suurissa lämpötiloissa ja paineissa hydroksidi-ioneiksi, ammoniumioneiksi, hiileksi ja protoneiksi, jotka pystyvät virratessaan kuljettamaan sähköä. Hajonneet yhdisteet ovat ominaisuuksiltaan aivan erilaisia kuin ehjät. Ionisoitunut vesi muistuttaa sulaa suolaa, ja sillä on metallin ominaisuuksia. Uranuksen kierto itsensä ympäri aiheuttaa magneettikentän venymisen korkkiruuvimaiseksi kierteeksi planeetan taakse sen kiertäessä radallaan. Kuiden elinkelpoisuus
Valtaosa astrobiologeista pitää nestemäistä vettä perusedellytyksenä maan ulkopuoliselle elämälle. On yhä etenevässä määrin todisteita maanalaisen nestemäisen veden olemassaolosta monissa Aurinkokunnan jättiläisplaneettoja kiertävissä kuissa Jupiterissa, Saturnuksessa, Uranuksessa ja Neptunuksessa. Yhtäkään näistä ei ole kuitenkaan varmistettu tähän mennessä.
Saadakseen vakaan kiertoradan kuun kiertoajan "P"sen kiertävän emokappaleen välillä ja emokappaleen kierron tähden välillä "P" sen suhdeluvun täytyy olla < 1/9, esimerkiksi jos planeetan kestää 90 päivää kiertää tähden ympäri, suurin vakaa kiertorata kuulle on vähemmän kuin 10 päivää. Simulaatiot viittaavat siihen suuntaan, että  kuu jonka kiertoaika on vähemmän kuin 45 – 60 päivää on turvallisesti sidottu kiinni kaasujättiläiseen tai ruskeaan kääpiöön, jota se kiertää 1 au:n etäisyydellä Auringon kaltaisesta tähdestä. Uranus
Uranuksen pieni tiheys (noin 1,3 kertaa veden tiheys) viittaa siihen että se koostuu vedystä, heliumista ja vedestä. Sillä ei ole kiinteää pintaa. 1990-luvulla jättiläisplaneetat jaettiin kaasujättiläisiin ja jääjättiläisiin. Uranus kuuluu jälkimmäisiin. Nimitys liittyy planeetan syntyhistoriaan, nykyisin siellä on hyvin vähän jäätä. Itse planeetan massasta noin 20 % on vetyä, joten se eroaa selvästi kaasujättiläisistä, jotka ovat 90-prosenttisesti vetyä. Uranuksen kaasukehästä on vetyä noin 83 %, noin 15 %heliumia ja noin kaksi prosenttia metaania.
Ydinreaktori
Kanadassa kehitetty CANDU voi käyttää luonnonuraania polttoaineenaan, joten uraanin väkevöintiä ei vaadita. Toisaalta reaktori tarvitsee miltei yhtä vaikeasti valmistettavaa raskasta vettä. CANDUn polttoainetta voi vaihtaa reaktorin käytön aikana, mikä tekee ydinaineiden valvonnasta kevytvesireaktoreita hankalampaa. Maa
Maa on niin sanottu kiviplaneetta, jolla on metalleista muodostunut ydin, kiviaineksesta muodostunut sula vaippa sekä kiinteä kuori. Maalla on myös ilmakehä, ja se on Marsin lisäksi ainoa aurinkokunnan planeetta, jolla esiintyy varmistetusti nestemäistä vettä. Muilla planeetoilla vettä voi olla jään, tai kaasun muodossa. Kuiden elinkelpoisuus
Yhtään eksokuuta ei ole vielä havaittu. Suurilla planeetoilla Aurinkokunnassa, kuten Jupiterilla ja Saturnuksella tiedetään olevan suuria kuita ja osalla niistä osa elämälle vaadituista olosuhteista. Näin ollen tutkijat arvioivat, että monilla eksoplaneetoilla (ja kaksoisplaneetoilla) voi olla samalla tavalla suuria kuita, mitkä ovat mahdollisesti elinkelpoisia. Kuu jolla on riittävän suuri massa voi tukea ilmakehää Titanin tapaan ja voi myös ylläpitää nestemäistä vettä pinnalla. Uraanin esiintyminen
Tällä hetkellä uraanin etsinnässä huomio keskittyy esiintymiin, joissa uraania on enemmän kuin 1 000 ppm. Tällaisia uraanipitoisuuksia sisältävät pääasiassa suonimaiset uraaniesiintymät, pegmatiitit, inkonformiteettiesiintymät, alluviumkivettymät ja hiekkakivet. Näissä esiintymissä on maankuoressa arviolta 90 miljoonaa tonnia uraania. Esiintymän pitoisuuden laskeminen 2–10 kertaa pienemmäksi laajentaa erityisesti alluvium- ja hiekkakiviesiintymien kokonaismäärää vielä 100 miljoonalla tonnilla, joka yli kaksinkertaistaa mainitut uraanivarat. Vulkaanisten esiintymien mukaan lukeminen alentaa pitoisuutta edelleen kertaluokalla, mutta laajentaa varoja peräti kahdella miljardilla uraanitonnilla. Koska uraanin vuosikulutus mitataan kymmenissä tuhansissa tonneissa on selvää, että uraanin geologinen niukkuus ei näköpiirissä olevassa tulevaisuudessa merkittävästi rajoita uraanin saatavuutta. Uusiutuva energia
Uusiutuvista lähteistä saatavaksi energiaksi määritellään aurinko-, tuuli-, vesi-, aalto- ja vuorovesienergia sekä bioenergia johon kuuluvat biokaasu, puuperäiset polttoaineet, peltobiomassat ja biohajoava osa kierrätyspolttoaineista. Myös ydinvoima voitaisiin määritellä uusiutuvaksi energiaksi, jos uraani otettaisiin merivedestä, jossa sitä on käytännössä rajattomasti. Toistaiseksi uraanin erottaminen merivedestä on kuitenkin liian kallista. Ydinpolttoainekierto
Uraani on uusiutumaton luonnonvara, jota kuitenkin on maankuoressa suhteessa sen kulutukseen niin huomattava määrä, ettei sen ehtyminen ennakoitavissa olevalla aikajänteellä ole realistinen vaihtoehto. Uraania on maapallolla kaikkiaan noin 63 biljoonaa tonnia, ja maankuoressa sen pitoisuus on noin 4 miljoonasosaa. Tämän lisäksi käytössä ovat olemassa olevat uraanivarastot, ydinpolttoaineen jälleenkäsittely sekä ydinaseriisunnasta saatava polttoaine. Noin 40 % maailman ydinsähköstä tuotetaan tällä hetkellä näistä kaivostoimintaa kaipaamattomista polttoaineenlähteistä. Uraani
Uraanin löytäjänä pidetään saksalaista apteekkaria ja kemistiä Martin Klaprothia. 1780-luvun lopulla Klaproth tutki uraniniittia eli pikivälkettä (, "pech" huono onni ja "blende" mineraali). Tuohon aikaan luultiin, että pikivälke sisältää vain rautaa ja sinkkiä. Klaproth huomasi, että osa mineraalista ei käyttäytynyt kuten rauta tai sinkki ja päätteli näin löytäneensä uuden alkuaineen. Hän ehdotti löytämälleen alkuaineelle nimeksi "uran", joka oli kunnianosoitus muutama vuosi aikaisemmin löydetylle Uranus-planeetalle. Sittemmin se muotoutui muotoon "uranium". Pikivälkettä alettiin lopulta kutsua uraniniitiksi. Syyskuussa 1789 Klaproth esitteli löytönsä Preussin tiedeakatemialle. Todellisuudessa Klaproth löysi uraanidioksidia. Kuu
Kuun mineraalit ovat samoja kuin Maassa.
Kuussa on merkittävä määrä jäätynyttä vettä, joka on todennäköisesti peräisin aurinkotuulesta. Uranus
Uranuksesta tiedettiin melko vähän ennen Voyager 2:n, ainoan planeettaa lähietäisyydeltä tutkineen avaruusluotaimen, ohitusta vuonna 1986. Lähimmillään planeettaa luotain oli 24. tammikuuta. Se havaitsi Uranuksen magneettikentässä muutoksia, joista pystyttiin laskemaan planeetan kiertoaika. Aiemmin kiertoaikaa ei tunnettu lainkaan, sillä sen pinnalta ei maasta käsin ollut havaittu lainkaan yksityiskohtia. Luotaimen ottamien kuvien avulla löydettiin myös kymmenen uutta kuuta. Lisäksi Voyager 2 tutki planeetan ilmakehää ja rengasjärjestelmää. Uranyyli
Kuten kaikki uraani, uranyyliyhdisteet ovat radioaktiivisia. Köyhdytetyn ja luonnon uraanin pitoisuuden ohjearvot esim. juomavedelle perustuvat kuitenkin kemiallisiin ominaisuuksiin, uraani on raskasmetalli ja mm. vaurioittaa munuaisia. Uraanikaivos
Uraania mainitaan kaivetun tarkoituksella ensimmäistä kertaa Jáchymovin metallikaivoksissa 1843. Kuten usein nykyisinkin, historian ensimmäisessä uraanikaivoksessa uraani oli siis muiden kaivannaisten sivutuote. Myös muita pikivälke-esiintymiä oli löydetty eri puolilta maailmaa siihen mennessä, mutta yksikään niistä ei ollut yhtä rikas kuin Böömissä. Uraanin pääasiallinen käyttötarkoitus oli väriaineena lasi- ja posliinituotteissa. Neptunus
Samasta syystä johtuu myös Uranuksen vaaleamman sininen väri. Tätä värieroavaisuutta on pyritty selittämään Neptunuksen kaasukehän mahdollisilla tuntemattomilla ainesosilla. Uraanin esiintyminen
Myöhemmin pohjavesiliikkeet ovat saattaneet uraanin entistä enemmän liikkeelle, minkä seurauksena merten, vesistöjen ja pohjavesien uraanipitoisuudet kasvavat edelleen hitaasti. Pääosin uraanipitoisuus vesistöissä pysyy kuitenkin edelleen kaukana saturaatiotasosta. Paikoitellen maapallon historiassa on esiintynyt alueita, joissa veden kemia on muuttunut pitkäksi aikaa pelkistäväksi. Aikojen kuluessa näille alueille on kertynyt merkittäviä määriä uraania. Huomattava täten syntynyt uraaniesiintymä on esimerkiksi Coloradon ylängön mesozooinen hiekkakivi. Io (kuu)
Iolla on ohut ilmakehä, joka koostuu lähinnä rikkidioksidista. Toisin kuin muilla Galilein kuilla, Iossa ei ole juurikaan vettä, mikä saattaa olla seurausta Aurinkokunnan alkuajoista, jolloin Jupiter oli vielä tarpeeksi kuuma haihduttamaan veden pois kuusta. Uraanidioksidi
Uraanidioksidi tai uraani(IV)oksidi (UO) on uraanin ja hapen epäorgaaninen yhdiste. Se tunnetaan myös nimellä "urania". Se on mustaa, kiteistä jauhetta jota saadaan uraniniitti mineraalista. Se on radioaktiivista. Uraanidioksidia käytetään ydinreaktorien polttoainesauvoissa. Uraanidioksidin ja plutoniumin oksidien seosta kutsutaan MOX-polttoaineeksi. Ennen 1960-lukua, uraanidioksidia käytettiin keltaisena tai mustana väriaineena keramiikan ja lasin värjäämiseen. Iranin ydinohjelma
Iran on ilmoittanut rikastavansa uraania rauhanomaista käyttöä varten käytettäväksi ydinpolttoaineena. Ydinvoimaloissa "palava" uraani on lähinnä kevyttä isotooppia U-235:tä, ja suurin osa luonnonuraanista hoitainna neutroneilla halkeamatonta U-238:aa. Ydinvoimalan polttoaineeseen tarvittava 3–5% pitoisuusasteen uraani olisi Iranille taloudellisempaa ostaa kuin valmistaa itse. Muita kriisin kohteita on Iranin rakenteilla oleva raskasvesilaitos, joka voisi soveltua plutoniumin valmistukseen. Iranille on tarjottu omasta ydinpolttoaineen rikastamisesta luopumista ja samalla kevytvesireaktoria, millä ei voitaisi tuottaa ydinaseeseen tarvittavaa rikastetta. Venäjä tarjoutui rikastamaan uraania Iranille, jolloin Iranin ei tarvitsi suorittaa epäiltyä rikastusprosessia itse. Iran kieltäytyi ilmoittaen, että syy omalle uraaninrikastamiselle on juuri se, että Iranille ei oltu myyty rikastettua uraania. Uranus
Hubble-avaruusteleskooppi havainnoi Uranusta ensimmäisen kerran vuonna 1994. Teleskoopin kuvien perusteella planeetan pilvivyöhykkeiden huomattiin voimistuneen; vuonna 1999 otetut kuvat paljastivat yhä kasvanutta aktiviteettia. Uranus
Uranus ei aina ole ollut 7. planeetta Auringosta. Tutkimusten mukaan vastasyntynyt Neptunus oli lähempänä Aurinkoa kuin Uranus. 650 miljoonaa vuotta muodostumisensa jälkeen planeetat kuitenkin vaihtoivat paikkaa. Tutkimuksessa tutkittiin planeettojen protoplanetaarisen kaasu- ja pölykiekon tiheyttä sekä planeettojen liikkeitä ja kokoa. Tutkijat pääsivät vastaukseen, että Neptunus on vaihdellut paikkaa Uranuksen puolelta toiselle. Uraanin esiintyminen
Uraanin kertyminen maankuoreen saa alkunsa magman kierrosta, joka rikastaa uraanin pitoisuutta maapallon pintakerroksissa. Nuori, vasta jähmettynyt kiviaines on suhteellisen köyhää uraanin suhteen, vanhoissa magmakivissä uraanin pitoisuus on huomattavasti korkeampi. Tämä johtuu siitä, että suuri ionikoko saa uraanin hakeutumaan osittain sulaan ainekseen ja kohoamaan vaipassa maankuoreen muiden suurten ionien kuten natriumin kanssa. Toisaalta uraanin radioaktiivisuus toimii lämmönlähteenä, joka muiden lämpöä tuottavien aineiden tapaan saa uraanin kulkeutumaan vaipasta kohti pintaa ja tunkeutumaan maankuoreen. Uraanilasi
Uraanilasista tehtiin 1800-luvulta aina 1950-luvulle saakka käyttötavaroita, kuten lasikulhoja, maljakoita, lasipikareita tai kakkualustoja. Uraanilasin käyttö loppui lähes kokonaan kylmän sodan aikana, kun uraanin siviilikäyttöä rajoitettiin voimakkaasti. Uraanilasi on lievästi radioaktiivista, ja tämän voi havaita tarpeeksi herkällä Geigermittarilla. Tekniikassa uraanilasia on käytetty erilaisten tyhjiöputkien lasi-metalli-rajapinnan materiaalina. Uraani
Uraani on hopeanharmaa metalli, joka on helposti taottavaa ja taipuisaa. Sen sulamispiste on 1 135 °C ja kiehumispiste 4 130 °C. Sen tiheys on 19,05 g/cm³, joka on suhteellisen suuri. Uraani on paramagneettinen ja huono sähköjohde. CANDU
Canadian Deuterium Uranium Reactor eli CANDU on raskasvesireaktorityyppi, jossa jäähdytin- ja hidastinaineena ensiöpiirissä on raskas vesi (Dideuteriumoksidi DO). Muiden raskasvesireaktoreiden tapaan tämän reaktorityypin etuna on, että polttoaineena voidaan käyttää isotooppisesti rikastamatonta luonnonuraania, joka on kevytvesireaktoreihin sopimatonta, sisältäen lähes pelkästään uraanin U isotooppia. Tässäkään reaktorityypissä U ei pääasiallisesti osallistu fissioon, vaan luonnonuraanin 0,7 % U osuus, hajoaa tytärytimiksi vapauttaen energiaa. Raskas vesi hidastaa fissiossa vapautuvia neutroneja enemmän kuin tavallinen "kevytvesi" (divetyoksidi HO) lisäksi se absorboi vähemmän vapaita neutroneja. Näin ollen fissiolle suotuinen todennäköisyys eli vaikutusala kasvaa ja fissiilit nuklidit fissioituvat myös pienemmillä isotooppirakastusasteilla aina luonnolliseen 0,7 % asti. Koska vaikutusala fissiolle on suurempi myös U-238 ja muut epäfissiilit transuraanit voivat hajota korkeammalla todennäköisyydellä CANDU-reaktorissa, tuottaen energiaa, mutta polttoaineen epäpuhtaudet vähentävät fissioiden määrää ja siten tehoa ja hyötysuhdetta. CANDU on hyötöreaktori, se tuottaa fissiilejä Pu-239 nuklideja epäfissiileistä U-238-nuklideista neutronikaappauksen ja transmutaation seurauksena (vastaavasti kuin kevytvesireaktori). Plutoniumia syntyy kuitenkin enemmän kuin kevytvesireaktorissa, koska U-238 isotooppinen osuus polttoaineessa on suurempi, ja neutronikaappauksen todennäköisyys on suurempi. Osa Pu-239-stä osallistuu sitten fissioon ja energiantuotantoon ja osa poistuu reaktorista polttoainehuollon yhteydessä. Raskasvesireaktori on siten hyödyllisempi ydinasemateriaalin tuotannossa kuin kevytvesireaktori. Lisäetuina ovat välttyminen suuren reaktoripaineastian rakentamiselta ja mahdollisuus polttoainesauvojen siirtoon reaktorin toimintaa keskeyttämättä. Uraanitrioksidi
Uraanitrioksidi (myös uranyylioksidi tai "uraani(VI)oksidi") on uraanin epäorgaaninen yhdiste hapen kanssa, jossa uraani esiintyy hapetusluvulla +VI. Se on eräs uraanin oksideista, jonka rakennekaava on UO. Sen yleisin polymorfinen muoto γ-UO on huoneenlämmössä kiinteä oranssi tai kellertävä aine. Sillä on useita muitakin polymorfisia muotoja. Uraanitrioksidi on lisäksi amfoteerinen aine. Uraanitrioksidia voidaan valmistaa kuumentamalla uranyylinitraattia UO(NO) 400 °C:n lämpötilaan. Jos kuumennusta jatketaan yli 500 °C:n lämpötilaan, uraanitrioksidi menettää happea ja muuttuu triuraanioktaoksidiksi UO. Uraanikaivos
Uraani alkuaineena tuli tunnetuksi vasta 1700-luvulla, mutta eräät uraania sisältävät mineraalit tunnettiin jo aiemmin. Niitä on käytetty kauan väriaineina lasin valmistuksessa. Vanhin uraanipitoisella väriaineella värjätty lasiesine on löydetty Italiasta Napolin läheltä, ja sen arvioidaan olevan peräisin noin vuodelta 79. Uraaniyhdisteiden käyttö esiteollisella ajalla on kuitenkin ollut varsin vähäistä, eikä uraaniin erikoistuneita kaivoksia ollut ennen 1800-lukua. Titania
Koska Uranus kiertää Aurinkoa lähes kallellaan ja sen kuut kiertävät planeettaa ekvaattorin suuntaisesti, ne (mukaan lukien Titania) vaikuttavat planeetan äärimmäisiin vuodenaikoihin. Sekä planeetan pohjois- että etelänapa viettävät 42 vuotta täydessä pimeydessä, ja toiset 42 vuotta jatkuvassa auringonvalossa, jolloin Aurinko paistaa lähestulkoon suoraan taivaalta. Voyager 2:n ohitus 1986 sattui aikaan, jolloin valo osui etelänavalle, jolloin Uranuksen pohjoisosat jäivät kokonaan tutkimatta. Vuosina 2007–2008 Titanian pinnalla on nähty kaksi Umbrielin aiheuttamaa auringonpimennystä, 15. elokuuta ja 8. joulukuuta 2007. Ydinvoima
Uraani on uusiutumaton luonnonvara, jota kuitenkin on maankuoressa suhteessa sen kulutukseen niin huomattava määrä, ettei sen ehtyminen ennakoitavissa olevalla aikajänteellä ole realistinen mahdollisuus. Uraania on maapallolla kaikkiaan noin 63 biljoonaa tonnia, ja maankuoressa sen pitoisuus on noin 4 miljoonasosaa. Tämän lisäksi käytössä ovat olemassa olevat uraanivarastot, ydinpolttoaineen jälleenkäsittely sekä ydinaseriisunnasta saatava polttoaine. Noin 40 % maailman ydinsähköstä tuotetaan tällä hetkellä näistä kaivostoimintaa kaipaamattomista polttoaineenlähteistä. Avaruuden asuttaminen
Monesti on kuviteltu ihmisen rakentavan pysyviä asutuksia Kuuhun ja Marsiin. Kuun mahdollinen asuttaminen on yksi Nasan Kuu-ohjelman tutkimuskohteista. Kuu on Maan läheisin taivaankappale, ja sen ominaisuudet tunnetaan hyvin, minkä vuoksi Kuuhun on usein suunniteltu siirtokuntaa. Jotkut uskovat, että Maata kiertäville radoille rakennetaan tulevaisuudessa valtavia avaruusasemia. Avaruuden asuttaminen vaatii nykyistä kehittyneempää tekniikkaa ja voimaperäistä paikallisten luonnonvarojen hyödyntämistä. On kuitenkin ehdotettu että esimerkiksi Kuusta, Marsista ja asteroideista voitaisiin louhia mineraaleja ja Marsista saadaan napalakeista vettä, happea ja metaania polttoaineeksi. Marsin pinta on samanlainen kuin Maan pinta, siellä on suuret vesivarastot sekä hiiltä (hiilidioksidina ilmakehässä). Uraanipentakloridi
Uraanipentakloridi eli uraani(V)kloridi (molekyylikaava UCl) on uraanin eräs kloridi. Se muodostaa huoneenlämpötilassa tumman ruskeita kiteitä. Uraanipentakloridia voidaan valmistaa useilla eri tavoilla, mutta saanto ja tuotteen puhtaus ovat kaikilla valmistustavoilla huonoja, koska yhdiste hajoaa herkästi muiksi uraanin klorideiksi jo alle 100 °C lämpötiloissa. Yhdiste on erittäin hygroskooppista, ja se hajoaa vedessä välittömästi U ja U ioneiksi. Se reagoi herkästi useimpien orgaanisten liuottimien kanssa, mutta ei liukene kuitenkaan bentseeniin, ksyleeniin tai isopropyylieetteriin. Uranus
Uranus näyttää turkoosin tai sinertävän väriseltä piirteettömältä kiekolta näkyvässä valossa. Uranuksen syaani väri johtuu kaasukehän metaanista, jota on siinä 2 %. Metaani sirottaa sinisen valon joka suuntaan ja imee punaisen. Uranuksen pinnasta tekee piirteettömän asetyleenistä ja etaanista koostuva savusumua eli smogia muistuttava utu. Asetyleeni ja etaani syntyvät auringonsäteilyn pommittaessa metaania ja hajottaessa metaanimolekyylejä. Hajonneet molekyylit yhdistyvät uudestaan isommiksi yhdisteiksi. Lämpötila on sekä päivä- että yöpuolella noin 55 kelviniä eli noin −218 °C. Uranuksen ilmakehän yläosa, stratosfääri, on viileämpi kuin Jupiterin tai Saturnuksen. Metaani muodostaa Uranuksen kaasukehään pilviä. Avaruusluotaimen väärävärikorostetussa kuvassa näkyy kymmenen sisäkkäistä ympyrää, pilvinauhaa, planeetan navan ympärillä. Korkeilla keskileveyksillä näkyy lämpökuvassa voimakas kirkas nauha ja toisella puolella tumma pitkulainen täplä kooltaan 1 700×3 000 km. 15–40 asteen leveyksillä näkyy lämpökuvassa 2–3 astetta viileämpi nauha. Uranuksen piirteettömyyden arvellaan johtuvan sisäisen lämmönlähteen heikkoudesta. Muilla planeetoilla sisäinen lämpö tuottaa planeetan kaasukehään pilvinauhoina näkyvää liikettä. Uranuksen kaasukehä on kylmimmillään planeetan tropopaussissa, jossa paine on 0,1 ilmakehää ja lämpötila 52 K. Uraanihydridi
Kun UH kuumennetaan diboraanin kanssa, muodostuu uraaniboridia. Kuumennettaessa bromin kanssa 300 °C:n lämpötilassa, saadaan uraani(IV)bromidia. Kloorin kanssa 250 °C saadaan uraani(IV)kloridia. Vetyfluoridin kanssa 20 °C saadaan uraani(IV)fluoridia. Vetykloridin kanssa 300 °C tuotetaan uraani(III)kloridia. Vetybromidin kanssa 300 °C tuotetaan uraani(III)bromidia. Vetyjodidin kanssa 300 °C saadaan uraani(III)jodidia. Ammoniakin kanssa 250 °C saadaan uraani(III)nitridia. Vetysulfidin kanssa 400  °C tuotetaan uraani(IV)sulfidia. Hapen kanssa jo 20 °C:n lämpötilassa saadaan triuraanioktaoksidia ja veden kanssa 350 °C saadaan uraanidioksidia. Titan (kuu)
Kun napa-alueet nauttuivat runsaista sateista, saattaa päiväntasaajalla mennä vuosikausia ilman ainuttakaan sadepisaraa. Tämän seurauksena Titanin päiväntasaaja onkin äärimmäisen kuivaa aluetta. Tutkijoille tuli yllätyksenä kun vuonna 2005 laskeutunut Cassini luotain lähettikin kuvia kuivista joen uomista päiväntasaajalla. Tästä pääteltiin että päiväntasaajallakin on joksus ollut nestettä huomattavissa määrin, tosin kukaan ei ymmärtänyt miten se oli mahdollista. Kosteimmatkin mallit olivat onnistuneet tuomaan tälle alueelle vain pieniä tihkusateita. Myös 2011 tehdyt tutkimukset ovat osoittaneet päiväntasaajan kuivaksi alueeksi. Tutkijoiden arvioiden mukaan päiväntasaajan alueelle kertyy noin 15 vuoden välein paljon pilviä, jotka saattavat aiheuttaa "supersateen", joka saattaa olla riittävä kaivertamaan muodostumia Titanin pintaan. Enceladus
Yhdysvaltain avaruushallinto NASA julkisti maaliskuun alussa tiedon, jonka mukaan Cassini-avaruusluotain olisi löytänyt viitteitä vesivarastoista Enceladuksessa. NASAn mukaan vesivarastot olisivat samankaltaisia kuin maassa olevat geysirit. Tutkijoiden mukaan nestemäisen veden löytäminen Enceladuksesta herättää monia uusia kysymyksiä kuun luonteesta. Uraanioksidi
Uraanioksideja ovat: Uraanin esiintyminen
Vaikka uraanin kokonaismäärä onkin valtaisa, jos se jakaantuisi tasan maapallon materiassa, ei sen taloudellinen hyödyntäminen olisi mahdollista. Kannattava uraanikaivostoiminta ei onnistuisi ilman uraanin geologisten prosessien kautta tapahtunutta rikastumista tiettyihin kivilajeihin. Jos maapallon kasautuminen olisi tapahtunut kylmässä, ilman kiviaineksen sulamista, näin saattaisi ollakin. Uraanikaivos
Suhteellisen köyhätkin uraaniesiintymät saattavat olla kannattavia monimetalliesiintyminä. Uraani on varsin tyypillinen sivutuote esimerkiksi kultakaivostoiminnassa. Kulta ja uraani hakeutuvat raskaina metalleina moniin samantyyppisiin mineraaleihin. Uraania myös käytetään hyväksi kullan etsinnässä sillä se on helpompi havaittava radioaktiivisuutensa johdosta. Hyvä esimerkki on Witwatersrandin kaivos Etelä-Afrikassa. Ensimmäisen 60 toimintavuotensa aikana kaivos tuotti lähinnä kultaa, mutta uraanin hinnan noustessa 50-luvulla sen vähäarvoisesta sivutuotteesta, uraanista, tulikin yllättäen haluttu kaivannainen. Myös maailman suurin tunnettu uraaniesiintymä Olympic Damissa Australiassa tuottaa pääasiassa kuparia (75 % tuloista), uraanin (20 %), kullan ja hopean (yhdessä 5 %) ollessa sivutuotteita. Suomessa selvitetään mahdollisuutta aloittaa uraanin talteenotto Talvivaaran nikkelikaivoksessa. Ilman talteenottoa uraani jää kaivosjätteisiin. Uranuksen renkaat
William Herschel väitti löytäneensä Uranukselta renkaat jo vuonna 1789, mikä tosin on hieman epäilyttävää, sillä seuraavaan kahteen vuosisataan renkaista ei mainittu mitään. Rengasjärjestelmä löydettiin varmasti vuonna 1977 vahingossa tähdenpeiton avulla. Tarkoituksena oli tutkia Uranuksen kaasukehää, mutta tutkimuksissa kävi ilmi, että tähti oli kadonnut ja ilmestynyt takaisin viisi kertaa ennen peittymistään Uranuksen taakse. Tästä pääteltiin, että planeetalla oli pakko olla rengasjärjestelmä. Ensi kertaa renkaat kuvasi Voyager 2-luotain ohittaessaan planeetan vuonna 1986. Samalla luotain löysi kuusi uutta rengasta, mikä nosti tunnettujen renkaiden kokonaismäärän yhteentoista. Uraani
Uraani voi muodostaa kompleksiyhdisteitä hapetusluvuilla +III, +IV, +V ja +VI, ja näistä tyypillisimmät hapetusluvut ovat +III ja +VI. Se on voimakas Lewis-happo, joten se voi muodostaa komplekseja erilaisten ligandien kanssa. Usein ligandina on fluoridi-ioni, ja uraanin fluorokomplekseja tunnetaan esimerkiksi [UF], [UF] ja [UF]. Usein uraani esiintyy kompleksiyhdisteissään uranyylikationina UO ja UO. Toinen yleinen kompleksityyppi on happea tai typpeä sisältävät ligandit. Uraanista tunnetaan myös useita organometalliyhdisteitä, joista pysyvimpiä ovat syklopentadienyylijohdannaiset. Syklopentadienyyliligandin lisäksi näissä yhdisteissä voi olla myös halogeeniligandeja. Uranoseenissa orgaanisena rakenneosana on syklo-oktatetraeeni. Uranus
Uranuksen magneettikenttä on voimakkaampi kuin Saturnuksella. Magneettikentän keskipiste ei sijaitse planeetan keskipisteessä, ja se on kallistunut 59° pyörähdysakselin suhteen. Uranuksenkin magneettikentän uskotaan aiheutuvan ionisoituneen aineen virtauksesta planeetan sisuksissa. Havaitun magneettisen akselin suuren poikkeaman pyörimisakselista on aiheuttanut todennäköisesti virtausliike melko matalalla pinnan alla. Myös monin tavoin Uranusta muistuttavan Neptunuksen magneettikentässä on havaittavissa vastaavanlainen ilmiö. Magneettikentän lähde on toistaiseksi tuntematon, sillä sähköä johtavan vesipitoisen vaipan olemassaolo on epävarma. Titan (kuu)
Titanissa on niin kylmä että muun muassa vesi on siellä pinnalla jäänä ja yksi "peruskallion" rakennusaine, ja veden sijaan järvissä lainehtii metaani. Titan on aurinkokunnan ainoa kuu, jolla on tiheä kaasukehä. Kaasukehä koostuu lähinnä typestä, metaanista ja etaanista, ja siinä oleva utu peittää kuun piirteet näkyvässä valossa alleen. Kaasukehä läpäisee silti tutka-aaltoja ja infrapunaa. Kaasukehä tekee mahdolliseksi sen, että Titanin pinnalla on joitain hiilivetyjärviä. Muuten Titanin pinnalla on vulkaanisia muodostumia, repeämälaaksoja, tuulen muokkaamia dyynejä ja viirumaisia muodostumia ja muutama kraatterikin. Uraanin esiintyminen
Myös valtamerissä esiintyy alueita, joissa veden happipitoisuus on alhainen veden vähäisen vaihtuvuuden vuoksi. Näillekin paikoille uraanilla on taipumus kertyä. Näin ovat muodostuneet esimerkiksi Chattanoogan mustan savikiven uraaniesiintymät Yhdysvalloissa Tennesseessä. Myös fosfaattikiviin kertyy täten usein huomattavia määriä uraania. Titania
Uranuksen kuista Titanian kirkkaus on keskitasoa tummien Oberonin ja Umbrielin ja kirkkaiden Arielin ja Mirandan välillä. Titanian pinnalla on monia vastakohtia: sen heijastuskyky vaihtelee 35 prosentista kulmassa 0° (geometrinen albedo) 25 prosenttiin 1° kulmassa. Titanialla on suhteellisen alhainen Bondin albedo, joka on noin 17 %. Sen pinta on pääasiassa aavistuksen punertava, mutta vähemmän punainen kuin Oberonin. Kuitenkin, uusimmat törmäyksen kohteeksi joutuneet alueet ovat sinisempiä, mutta tasaiset alueet näkyvällä puoliskolla Ursula-kraatterin lähistöllä ovat hieman punaisempia. Näkyvän ja piilossa olevan puoliskon välillä voi olla eroja; ensiksi mainittu vaikuttaa olevan 8 % punaisempi kuin jälkimmäinen. Kuitenkin tämä liittyy näkyvän puoliskon tasankoihin. Pinnan punertavuus voi johtua avaruustuulen aiheuttamista partikkelien ja mikrometeoriittien pommituksesta koko kuun olemassaolon ajan. Kuitenkin, väriepäsymmetria liittyy varmemmin punertavaan materiaaliin, jota tulee Uranuksen vaikutusalueen uloimmista osista, mahdollisesti näkyvää puoliskoa kohti kääntyneistä epäsäännöllisistä kuista. Uranuksen kuut
Kaksi suurinta kuuta, Titanian ja Oberonin, löysi William Herschel 13. maaliskuuta 1787 päivälleen seitsemän vuotta sen jälkeen, kun hän oli tehnyt ensihavaintonsa Uranuksesta. William Lassell löysi Arielin ja Umbrielin vuonna 1851. William Herschelin poika John nimesi vuotta myöhemmin silloin tunnetut neljä kuuta. Seuraavan kuun, Mirandan, löysi Gerard Kuiper vuonna 1948. Europa (kuu)
Europan pinnan alla oleva meri on herättänyt keskustelua elämän olemassaolon mahdollisuudesta kuussa. Meren olosuhteet vastaavat suuresti Etelämantereella neljän kilometrin paksuisen mannerjään alla sijaitsevaa Vostok-järveä, jossa on havaittu olevan ikivanhaa mikrobitason elämää. Uraanin väkevöinti
Luonnossa esiintyvä uraani koostuu pääosin kahdesta isotoopista, jotka ovat stabiilimpi ja huomattavasti yleisempi U-238, n. 99,27 % ja epästabiilimpi ja huomattavasti harvinaisempi U-235, n. 0,72 %. Vain luonnossa esintyvän uraanin U-235 isotooppi soveltuu perinteiseen kevytvesireaktorin fissiiliksi ydinpolttoaineeksi. U-238:aa jää runsaasti rikastettuunkin ydinpolttoaineeseen jopa 97 %, mutta se ei pääosin osallistu fissioon eikä siten tuota energiaa perinteisessä kevytvesiydinreaktorissa. Polttoaine luokitellaan käytetyksi, kun sen isotooppinen rikastusaste on laskenut kevytvesireaktorissa luonnolliseen 0,72 % tasolle, eli kun polttoaineessa olevan U-235 osuus on 0,72 % kaikesta uraanista. Koska U-238 ei pääosin osallistu fissioon, polttoaineen massasta "häviää" (fissioituu tytärnuklideiksi ja energiaksi) vain erittäin pieni osa, alle 0,1 % ydinpolttoaineesta (eli noin 2–3 %-yks. sen sisältämästä uraanista). Käytetyn polttoaineen massa on lähes sama kuin käyttämättömän, mikä tekee ydinreaktorin polttoainehyötysuhteesta massaan suhteutettuna erittäin huonon. Uraanioksidi
Uraanioksidit ovat uraanin ja hapen yhdisteitä. Niitä on useita erilaisia ja niistä koostuvat myös uraanimalmit. Uraanin oksideja käytetään ydinpolttoaineena. Uraanin esiintyminen
Uraania on sen fysikaalisten ominaisuuksien ja geologisten prosessien seurauksena kertynyt maankuoreen erittäin korkeita pitoisuuksia verrattuna sen yleiseen esiintymiseen. Keskimäärin uraania on maankuoressa noin 4 miljoonasosaa, joten se on varsin yleinen metalli – suurin piirtein yhtä yleinen kuin tina ja satoja kertoja yleisempi kuin harvinaiset metallit kuten kulta. Uraani myös säilyy muuttumattomana halki geologisten prosessien, toisin kuin fossiiliset polttoaineet, jotka saattavat palaa tai haihtua ilmakehään vuosimiljoonien kuluessa. Pois lukien uraanin hitaan radioaktiivisen hajoamisen, kaiken maapallon syntyhetkellä olleen uraanin pitäisi siis edelleen olla planeetalla. Jättiläisplaneetta
Jupiter ja Saturnus koostuvat lähinnä vedystä ja heliumista, joten niitä kutsutaan kaasujättiläisiksi. Samaan tapaan Uranusta ja Neptunusta, joiden massasta huomattavan suuri osa koostuu astrofyysisistä jäistä, kuten vedestä, metaanista, rikkivedystä ja ammoniakista, voisi kutsua jääjättiläisiksi. Nämä ”jäät” eivät kuitenkaan ole kiinteässä muodossa vaan nesteenä. Voi myös olla että Uranus ja Neptunus koostuvat pääasiassa ”kiven” sekä vedyn ja heliumin seoksesta toisin kuin Jupiter ja Saturnus, joiden koostumuksesta pääosan täytyy niiden tiheyden vuoksi olla ainoastaan vetyä ja heliumia. Jupiteria ja Saturnusta vastaavien planeettojen massa on noin 30–300 Maan massaa. Uranusta ja Neptunusta vastaavien eksoplaneettojen massa on noin 10–30 Maan massaa. Lunar Reconnaissance Orbiter
NASA ilmoitti 13. marraskuuta 2009 löytäneensä "merkittäviä määriä vettä" Kuusta analysoituaan LCROSSin törmäystä. 21. lokakuuta 2010 NASA ilmoitti törmäyskraatterin maaperän sisältäneen arviolta 5,6 prosenttia vesijäätä kokonaismassasta, mikä oli paljon oletettua enemmän. Ural (joki)
Ural laskee Kaspianmereen, jonka vedenkorkeus on ollut 26 metriä merenpinnan alapuolella. Vedenpinnan korkeus on 1980-luvulta kuitenkin noussut pari metriä, mikä on aiheuttanut suistossa tulvia. Suistossa on pääuomalle ruopattu suora kanava ja sille on kaivettu sivuhaaroja virtauksen nopeuttamiseksi. Suistoon on kasautunut joen tuomaa sedimenttiä ja Kaspianmeri onkin suiston ympäristössä matalaa. Satelliittivalokuvissa olevat tummat alueet viittaavat vesikasvillisuuteen, mikä merkitsee suistossa monipuolista biodiversiteettiä, jota joen tuomat ravinteet ylläpitävät. Suistossa vieraileekin runsaasti lintuja kevät- ja syysmuuton aikana. Se on tästä syystä Ramsarin sopimuksen mukainen kosteikko, jonka piiriin kuuluu 1 115 neliökilometriä suistoa ja Kaspianmeren rannikkoa. Ramsar-alue sisältyy Kaspianmeren pohjoisosien laajempaan luonnonsuojelualueeseen. Kuusamo
Venäjän puolelle laskevia jokia ovat: Oulankajoki, Kitkajoki, Kuusinkijoki (Koutajoen vesistö), sekä Pistojoki. Iijärvestä alkunsa saava pitkä Iijoki laskee Pohjanlahteen.Kauppa- ja teollisuusministeriö on 19.1.2007 hyväksynyt kanadalaisen Cooper Minerals Inc omistuksessa olevan Namura Finland Oy:n uraanivaltaushakemukset Kuusamossa Kitkajärven rantaan Kouvervaaran–Naatikkavaaran–Jäkäläniemen alueelle. Päätös valtausoikeuksien myöntämisestä antaa Namura Finland Oy:lle oikeuden radontutkimukseen ja valtaukset ovat voimassa vuoden.
Valtausoikeudet koskevat 10 valtausaluetta, joiden kokonaispinta-ala on noin 8,6 km². Yhtiö otaksuu valtausalueilta löytyvän kuparia ja uraania.Kuusamon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kalapotut, voisula-sipulikastike, hillasoppa ja marjakukko. Uraanin esiintyminen
Uraanin etsinnän käynnistyminen uudestaan on saanut julkisuudessa runsaasti huomiota, vaikka uraanin etsinnällä sinänsä lentokoneella, maastosta kerätyillä näytteillä ja kairauksilla ei ole oikeastaan mitään merkityksellisiä vaikutuksia luontoon tai ihmisiin. Jos merkittävä esiintymä löydettäisiin, olisi seuraavana vaiheena koelouhinta, jota siis Suomessa on jo harjoitettu kahdessa kohteessa 1950- ja 1960-luvuilla. Varsinaisen kaivostoiminnan aloittaminen edellyttäisi uraanin tapauksessa poikkeuksellisesti valtioneuvoston lupaa ydinenergialaista johtuen. Päätöstä varten kuultaisiin myös maanomistajia ja paikallisia asukkaita. Lupa on täysin harkinnanvarainen, valtioneuvostolla on lain nojalla vapaus myös evätä se. Uranuksen renkaat
Uranuksella on himmeät planeettaa kiertävät renkaat. Ne koostuvat tummista kappaleista, joiden koko vaihtelee pölyhiukkasista noin kymmeneen metriin. Uranus oli toinen aurinkokunnan planeetta, jolta löydettiin rengasjärjestelmä. Uraanin esiintyminen
Uraanivarantoja on siis aina kulutukseen verrattuna tunnettu suhteellisen runsaasti. Nykyisinkin IAEA:n ydinenergiaosaston johtajan Juri Sokolovin ja NEA:n pääjohtajan Luis Echávarrin yhteisen kannan mukaan uraania riittää tarpeeksi näköpiirissä olevaan tulevaisuuteen. Seuraavassa esitellään eräitä arvioita uraanivarojen koosta. Puck (kuu)
Puck on Uranuksen kuu. Puck löydettiin Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista 30. joulukuuta 1985, jolloin sille annettiin väliaikainen nimi S/1985 U 1. Sillä on myös designaatio Uranus XV. Uranus
Lopulta maaliskuussa 1781 Sir William Herschel löysi planeetan käytyään läpi taivasta uudella kaukoputkellaan. Hän huomasi kohteen, joka näytti tähteä suuremmalta. Hän ilmoitti sen kuitenkin aluksi komeetaksi. Saman vuoden elokuussa kohteen liikuttua tähtien suhteen suomalainen tähtitieteilijä Anders Johan Lexell laski kohteelle radan ja sai todeta Herschelin löytäneen uuden planeetan. Herschel nimesi sen Yrjön tähdeksi ("Georgium sidus") silloisen Englannin kuninkaan Yrjö III:n kunniaksi muuttaen sen kuitenkin myöhemmin Yrjön planeetaksi. Nimestä ei koskaan tullut suosittua Englannin ulkopuolella; Jérôme Lalande ehdotti vuonna 1784 nimeä "Herschel", jonka ranskalaiset tähtitieteilijät pian omaksuivat. Uppsalan yliopiston Erik Prosperin ehdotti nimiä "Astraea", "Cybele" ja "Neptunus", joista kaksi ensimmäistä ovat nykyisin asteroidien nimiä. Anders Johan Lexell puolestaan ehdotti "Yrjö III:n Neptunusta" ja "Ison-Britannian Neptunusta", Daniel Bernoulli "Hypercroniusta" ja "Transaturnista" ja eräät muut "Austräata" ja "Minervaa". Uranus
Uranus oli ensimmäinen planeetta, jonka voidaan sanoa löytyneen. Vaikka se näkyy juuri ja juuri paljain silminkin, merkittiin kohde tähdeksi useilla ensimmäisillä havaintokerroilla. Varhaisin tällainen merkintä on vuodelta 1690, kun John Flamsteed luetteloi planeetan 34 Tauriksi. Flamsteed havaitsi Uranuksen myöhemmin vielä kaksi kertaa, vuosina 1712 ja 1715. James Bradley puolestaan näki planeetan 1748, 1750 ja 1753 sekä Tobias Mayer 1756. Pierre Charles Le Monnier ei osannut yhdistää kohteesta tekemiään lukuisia havaintoja. Hän havaitsi kohteen neljästi vuonna 1750, kahdesti 1768, kuudesti 1769 ja vielä kerran 1771. Ural (joki)
Ural (, ) tai myös Uraljoki on Kaspianmereen laskeva joki Kazakstanissa ja Venäjällä. Se on Volgan kanssa toinen suurista joista, jotka laskevat Kaspianmeren, ja se on kolmanneksi suurin joki Euroopassa Volgan ja Tonavan jälkeen. Ural saa alkunsa eteläisiltä Uralvuorilta ja sen kokonaispituus on 2 428 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 231 000 neliökilometriä. Jokea on perinteisesti pidetty osana maantieteellisen Euroopan ja Aasian rajaa. Napa-alue
Aurinkokunnan muiden planeettojen ja kuiden napa-alueilla on myös kiinnostavia piirteitä. Maan Kuun napa-alueilla arvellaan olevan vesijäätä kraattereissa, joihin suora auringonvalo ei koskaan osu. Marsin napa-alueet ovat hiilidioksidijään ja vesijään peitossa. Uranuksen pyörähdysakselin poikkeuksellinen kallistuskulma puolestaan aiheuttaa sen, että Uranuksen vuosikymmeniä kestävän vuoden aikana molemmat navat osoittavat vuorotellen suoraan Aurinkoon. Uraanilasi
Uraania on käytetty lasin värjäykseen jonkin verran jo esiteollisena aikana, ennen uraanin tunnistamista alkuaineeksi. Vuodelta 79 jaa., peräisin olevan mosaikki, joka sisältää 1% uraanioksidia löytyi roomalaisesta villasta Napolista vuonna 1912. Myös uraanin löytäjä Martin Klaproth teki kokeita lasin värjäämisestä uraanilla. Titania
Titanian uskotaan syntyneen kertymäkiekosta tai pienestä kaasusumusta; kaasu- ja pölykiekosta, joka joko kiersi Uranusta jonkin aikaa sen syntymisen jälkeen tai syntyi kun Uranus joutui meteoritörmäyksen kohteeksi. Kaasusumun koostumus on tuntematon – kuitenkin Titanian ja muiden Uranuksen kuiden korkea tiheys verrattuna Saturnuksen kuihin viittaa siihen, ettei sumussa ole ollut paljon vettä. Sumu on voinut sisältää myös huomattavia määriä hiiltä, ja typpeä ammoniakin ja metaanin sijasta. Kuut, jotka syntyivät kaasusumusta, sisältäisivät vähemmän vesijäätä ja enemmän kiveä, mikä selittää niiden suuren tiheyden. Uraani
Uraanin suurimmat tuottajat ovat Kanada, Australia ja Niger. Myös Yhdysvalloilla, Venäjällä, Kongolla, Etelä-Afrikalla, Gabonilla ja Kiinalla on merkittävät uraanivarannot. 40 prosenttia maailman tunnetuista uraanivarannoista sijaitsee Australiassa, ja suurin yksittäinen lähde on Olymic Dam Mine -kaivos Etelä-Australiassa. Kanadalainen Cameco on maailman suurin uraania tuottava yritys ja Kanada on suurin uraanin tuottaja. Yhteensä tunnetut uraanivarannot on kolme miljoonaa tonnia, ja arvioidaan, että merissä on viisi miljardia tonnia lisää uraania. Uraanikaivokset ovat tyypillisesti avokaivoksia. Uraania myydään vain maille, jotka ovat ratifioineet ydinsulkusopimuksen eli käyttävät uraania vain rauhanomaisiin tarkoituksiin. Uraani
Uraanin yhdisteet ovat tyypillisesti vihreitä tai keltaisia. Uraani muodostaa hyvin monipuolisella stoikiometrilla yhdisteitä hapen kanssa. Musta UO on uraanin käytetyin muoto. Sitä käytetään muun muassa polttoaineissa. Lisäksi uraani muodostaa kelta-oranssia uraanitrioksidia (UO, myös uranyylioksidi) ja vihreää triuraanioktaoksidia (UO). Lisäksi uraani muodostaa peroksideja, kuten kidevedellistä UO (UO·HO·HO). Kideveden määrä vaihtelee nollasta neljään. Nämä peroksidit ovat myös ainoita peroksideja, joita on löydetty mineraaleista. Uraani muodostaa hydridin reagoidessaan noin 250 °C vedyn kanssa. Korkeammissa lämpötiloissa uraanihydridi (UH) hajoaa reversiibelisti. Tämän ominaisuuden ansiosta sitä käytetään muun muassa karbidien ja nitridien lähtöaineena. UH on pyroforista. Uraanikarbideja ja -nitridejä tunnetaan stoikiometrioilla UX, UX ja U,X, jossa X on C tai N. Karbideja voidaan muodostaa myös antamalla hiilen tai hiilimonoksidin reagoida sulan metallisen uraanin kanssa. Nitridejä muodostetaan antamalla typen reagoida korkeassa lämpötilassa uraanin kanssa. Uraniniitti
Huomattavia pikivälke-esiintymiä on Isolla Karhujärvellä (Great Bear Lake) Kanadassa jossa, kuten Jáchymovissa, se esiintyy yhdessä hopean kanssa. Alueella toimii monimetallikaivoksia. Eräitä rikkaimpia uraaniesiintymiä on löydetty Athabascan alueelta Saskatchewanista. Uraniniitin esiintymiä tunnetaan myös Australiassa, Saksassa, Englannissa, Yhdysvalloissa ja Etelä-Afrikassa. Uraani
Uraani ei ole voimakkaan radioaktiivista. Kaksi tärkeintä isotooppia ovat U ja U. Luonnosta löydetään myös pieni määrä U, jota syntyy U hajoamisen seurauksena. Kaikki kolme isotooppia hajoavat alfasäteilyn kautta. Teollisesti merkittävin isotooppi on U, jota käytetään ydinpolttoaineena. U on uraanin pitkäikäisin isotooppi, jonka puoliintumisaika on 4,468 miljardia vuotta. Uraanin esiintyminen
Suuren ionikokonsa ja radioaktiivisen lämmönkehityksen johdosta uraani hakeutuu sulassa aineksessa matalan sulamislämpötilan jakeeseen ja sitä myöten maan vaippaan ja kuoreen. Aikojen kuluessa magman kierto on rikastanut maankuoren uraanipitoisuuden huomattavan korkeaksi. Geologisten mallien pohjalta arvioidaan, että peräti kaksi kolmannesta maapallon 63 biljoonan tonnin uraanivarannosta on kertynyt maankuoreen, jossa on ainoastaan 0,4 % maapallon kokonaismassasta. Magmakivien vertaaminen rautameteoriitteihin, joissa on säilynyt varhaisen aurinkokunnan kemiallinen koostumus, osoittaa arvion vähintään oikean suuntaiseksi. Panspermia
Viime vuosina panspermiahypoteesi on taas noussut esiin. Muualtakin kuin Maasta on löydetty vettä ja toiseksi monet pieneliöt pystyvät säilymään avaruudessa vuosia hengissä. Nasan Cassini-avaruusluotain lähetti maahan kuvia Saturnuksen Enceladus-kuusta, joissa näkyi jäähiukkasten ja vesihöyryn muodostamia geysireja. Myös Galileo-luotain havaitsi Jupiterin Europa-kuussa sähkövirtaa, jota ei voi syntyä kuivalla kappaleella, joten Europassa on ilmeisesti suolavettä. Ural (joki)
Varsinkin joen keski- ja alajuoksulla joen ympäristö on kuivaa ja sen kasvillisuus on ruohovaltaista, kun taas joen uomassa tulvien tuomat sedimentit ja pitempään säilyvä kosteus tekevät siitä hedelmällisen vihreän keitaan. Arolla puhaltaa jatkuvasti kohtalainen tuuli, joka voi yltyessään vaikeuttaa joella liikkumista. Joessa elää yli 50 kalalajia, joista merkittävimpiä ovat sammet, kuten beluga, toutain, karppi, monni, hauki, kuha, ahven ja tähtisampi. Supermaapallo
Supermaassa on monesti melko varmasti kivirautaytimen lisäksi lisäksi jäätä, vettä ja/tai kaasua. Jäinen supermaa syntyy, kun kaasua ei riitä jättiläisplaneettoihin planeettakunnan syntyvaiheessa. Jäiset supermaat tai suuret valtameriplaneetat ovat pienempiä kuin jääjättiläiset Uranus ja Neptunus, joilla on kiven ja jään lisäksi suuri kaasuvaippa. "Neptunuksen" massa on noin 10–30 Maan massan luokkaa ja säde yli 2 Maan sädettä.
Kaasukääpiö eli mini-neptunus on planeetta, jolla on vesijääydin ja vety-heliumvaippa, ja se on alle 10 Maan massainen. Tällaisen planeetan säde on noin 2–2,5 Maan säteen luokkaa ja massa noin 1,5–10 maan massaa. Vesi/jääplaneetan säde on noin 1,5–2 kertaa isompi kuin vastaavan massaisen kivirautasupermaan säde. Uraanin esiintyminen
Uraanin noussut hinta on saanut kaivosyhtiöt etsimään uraania myös Suomesta. Nummi-Pusulan kunnassa paikalliset asukkaat ovat pääasiassa vastustaneet etsintää sen mahdollisten ympäristövaikutusten vuoksi. Itä-Suomessa suhtautuminen on ollut kaksijakoista. Osa kunnista, kuten Kontiolahti, on suhtautunut valtauksiin myönteisesti, kun taas toiset kunnat, kuten Eno, ovat vastustaneet uraanivaltauksia. Orion (tähdistö)
Kirjailija Hyginuksen mukaan Aristomakhoksen kertomassa Orion alkuperää koskevassa versiossa Jupiter, Neptunus ja Merkurius (kreikkalaisessa taruston Zeus, Poseidon ja Hermes) olivat sattuneet tulemaan yksin asuneen vanhan miehen mökille, jossa vanhus teurasti heille härän ja kohteli vieraita hyvin. Tästä vaikuttuneet jumalat lupasivat miehelle yhden toiveen, jolloin vanhus toivoi vielä saavansa pojan. Jumalat ottivat härän vuodan, johon he heittivät vetensä, minkä jälkeen miehen tuli haudata se maahan yhdeksäksi kuukaudeksi. Ajan kuluttua vuotakääröstä löytyi poika, jolle vanhus antoi nimeksi Urion urinaalisen alkuperän mukaan. Titania
Titania on suurin ja suurimassaisin Uranuksen kuu sekä kahdeksanneksi suurimassaisin Aurinkokunnan kuu. Sen tiheys on 1,71 g/cm, mikä on paljon suurempi tiheys kuin Saturnuksen kuiden keskiarvo. Tämä viittaa huomattaviin vesijään ja tiheiden (ei-jää) -tekijöiden suuriin määriin, joten Titania koostuu luultavasti kivistä ja hiilipitoisista materiaaleista mukaan lukien raskaat orgaaniset yhdisteet. Vesijään esiintymisen teoriaa tukevat spektroskooppiset havainnot vuosilta 2001–2005. Vesijään määrä on hieman suurempi Titanian näkyvällä puoliskolla kuin piilossa olevalla puoliskolla. Tässä suhteessa kuu on Oberonin vastakohta, sillä Oberonissa vesijäätä on enemmän piilossa olevalla puoliskolla. Tämän epäsymmetrian syytä ei tiedetä, mutta se voi liittyä Uranuksen magnetosfäärissä tapahtuneisiin muutoksiin. Ydinvoima
Koska luonnonuraanista vain 0,7 prosenttia on uraanin fissiiliä isotooppia U-235, täytyy luonnonuraani väkevöidä kevytvesireaktoreissa tarvittavaan suurempaan pitoisuuteen erillisissä väkevöintilaitoksissa. Polttoaineen valmistuksessa uraanioksidi puristetaan ja sintrataan keraamisiksi, tavallisesti sylinterinmuotoisiksi napeiksi, joiden pituus ja halkaisija ovat noin 1 cm. Napit ovat kovia, kiinteitä ja materiaali vaikeasti liukenevaa. Kukin nappi riittää noin 10 000 kilowattitunnin sähkön tuottamiseen. Uraaninapit pinotaan sauvoiksi ohutseinämäisten zirkoniumputkien sisälle. Putket hitsataan päistään umpinaisiksi ja kootaan nipuiksi. Nämä niput laitetaan reaktoriin, jossa vesi kulkee sauvojen välissä ja lämpenee ydinreaktioiden tapahtuessa nippujen sisällä. Ydinpolttoainetta valmistetaan kaupallisessa mittakaavassa Argentiinassa, Belgiassa, Brasiliassa, Kanadassa, Kiinassa, Ranskassa, Saksassa, Intiassa, Japanissa, Kazakhstanissa, Etelä-Koreassa, Pakistanissa, Romaniassa, Venäjällä, Espanjassa, Ruotsissa, Englannissa ja Yhdysvalloissa. Uraanin esiintyminen
Maapallon sisäosien korkea lämpötila johtuu osittain siellä olevan uraanin hajoamisesta. Sen vuoksi maapallon aines on pääosin sulaa. Maan radioaktiiviset aineet yhdessä painovoiman puristusvaikutuksen kanssa kuumentavat planeetan sisukset niin, että mineraalit sulavat nesteeksi. Syntyhistoriansa alkuvaiheessa maapallon arvioidaan fysikaalisten mallien ja geologisen aineiston perusteella olleen kokonaan sula. Uranuksen kuut
Uranuksen kuut ovat planeetta Uranuksen kiertolaisia. Kuita lasketaan olevan 27 kappaletta, joista 21 on varmistettu ja nimetty. Stratosfääri
Maan stratosfääri mahdollistaa elämän hengissä säilymisen, toisin kuin Venuksessa ja Marsissa, joissa stratosfääriä ei ole.
Tropopaussi toimii lukkona, joka estää vesihöyryä pääsemästä ylempään ilmakehään ja hajoamasta siellä Auringon säteilyn vaikutuksesta, jolloin vety haihtuisi avaruuteen. Kylmä stratosfääri ei pysty sisältämään runsaasti vesihöyryä, sillä kylmä ilma sisältää muutenkin vain vähän kosteutta. Tällöin otsonikerroksen yliseen stratosfääriin ei kulkeudu kuin pieni määrä vesihöyryä kerrallaan Auringon ultraviolettisäteilyn hajotettavaksi. Titania
Vuosina 2001–2005 tehdyt spektroskooppiset infrapunakuvaukset paljastivat Titanian suuren vesijää- ja hiilidioksidimäärän kuun pinnalla. Määrät viittaavat todella heikkoon hiilidioksidi-ilmakehään, joka aiheuttaa painetta noin yhden baarin kymmenesbiljoonasosan verran. Vuonna 2009 ainut Uranuksen kuihin kohdistuva lähitutkimus oli Voyager 2:n ohitus tammikuussa 1986. Se otti joitakin kuvia Titaniasta. Näiden kuvien perusteella on pystytty kartoittamaan noin 40 % kuun pinta-alasta. Uranus (elokuva)
Uranus on ranskalainen Claude Berrin ohjaama elokuva vuodelta 1990. Sen pääosia näyttelevät Gérard Depardieu, Philippe Noiret ja Michel Galabru. Puhelias draamakomedia kertoo sotaosapuolten välienselvittelystä ranskalaisessa pikkukaupungissa toisen maailmansodan loppuvaiheessa 1945. Uranuksen kuut
Uranuksen kuut. Vertailun vuoksi Uranuksen säde on 25 560 km. Uranuksen renkaat ovat 38 000–51 140 km:n päässä planeetan keskipisteestä ja sisin kuu kiertää uloimpien renkaiden välissä. Mars
NASAn vuoden 2015 syyskuussa julkistamien tutkimusten perusteella Marsin pinnalla saattaa olla juoksevaa vettä kidevedellisten perkloraattiyhdisteiden (kuten NaClO ja Mg(ClO)) muodossa. Elämä Marsissa
Mars on aurinkokunnan neljäs planeetta Auringosta lukien, ja Maan tavoin kiviplaneetta. Sen läheisyys ja samankaltaisuus Maahan ovatkin nostaneet esille kysymyksen elämästä Marsissa. Jo varhaiset tähtitieteilijät esittivät, että planeetan pinnalla voisi olla älykästä elämää, ja esimerkiksi Marsin kanavia arveltiin älykkäiden elämänmuotojen aikaansaannoksiksi. Vaikka nykyään tiedetään varmasti, että älykästä elämää ei planeetalla ole, ei mikro-organismien mahdollisuutta planeetalla ole poissuljettu. Nykyään Marsista etsitäänkin aktiivisesti elämälle soveltuvaa nestemäistä vettä ja eloperäisiä kemiallisia merkkejä. Toistaiseksi mikro-organismeja ei ole löydetty. Uranos
Uranos () on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos). Unkari
Unkarin pääasialliset energianlähteet ovat maakaasu ja öljy. Vuonna 2004 uusiutuvilla energianlähteillä katettiin vain neljä prosenttia kulutuksesta. Kaasulla tuotettiin 44 %, öljyllä 24 %, kiinteillä polttoaineilla 13 % ja ydinvoimalla 12 % kulutuksesta. Venäjältä tuodaan kaasua ja öljyä, mutta tuontienergian määrä vaihtelee vuodesta toiseen. Vuoteen 2012 mennessä ydinvoiman osuus oli kasvanut yli kolmannekseen kulutuksesta. Paksissa Tolnan läänissä on neljä reaktoria, ja parlamentti tukee kahden lisäreaktorin rakentamista. Ensimmäinen reaktori aloitti toimintansa jo vuonna 1982. Uraania louhittiin Mecsekistä vuoteen 1997 asti. Vesimiehen aika
Vesimiehen merkkiä hallitsee planeetta Uranus. Uraanitetrafluoridi
Uraanitetrafluoridi (myös "uraani(IV)fluoridi") on uraanin epäorgaaninen yhdiste fluorin kanssa, jossa uraani esiintyy hapetusluvuilla +IV. Se on eräs uraanin fluorideista, ja sen rakennekaava on UF. Se on kidejärjestelmältään monokliininen kiinteä, kiteinen aine ja väriltään vihreää. Sitä on joskus kutsuttu ydinvoimateollisuudessa triviaalinimellä "vihreä suola". Uraanitetrafluoridia on suunniteltu käytettäväksi polttoaineena sulasuolareaktoreissa, koska sen valmistaminen ei vaadi uraanin väkevöintiä isotooppirikastuksella. Uranyyli
Uranyyli-ioni on kationi jossa uraani hapetusasteella +VI on sitoutunut kahteen happiatomiin. Sen kemiallinen kaava on UO. Koska uraani hapetustilalla +IV on hyvin niukkaliukoinen, uraanin liuoskemia perustuu pääosin uranyyli-ioniin ja sen muodostamiin komplekseihin. Sulasuolareaktori
Kevytvesireaktorissa 96% polttoaineessa olevasta uraanista on ko. reaktorissa ydinreaktioon sopimatonta U-238 isotooppia. Energiantuottoon soveltuvaa U-235 isotooppia on vain 4% kaikesta uraanista ja pitoisuus laskee käytön aikana 0,7%:iin, jolloin polttoaine katsotaan käytetyksi. 96% kevytvesireaktorissa olevasta uraanista ei siis osallistu lainkaan energiantuottoon, mutta altistuu kuitenkin reaktorissa neutronipommitukselle ja siten noin 1% polttoaineesta muuttuu joka kerta ydinasekäyttöön soveltuvaksi plutoniumiksi (Pu-239). Polttoainetehokkuus on erittäin huono – alle 0,1% polttoaineesta "palaa" reaktorissa. Kevytvesireaktorin polttoaine on pakattu zirkoniumisiin putkiin. Zirkonium voi tietyissä olosuhteissa reagoida veden kanssa niin, että se vapauttaa vedestä vetyä, jolloin vaarana on vety-happi räjähdys (kts. Tšernobyl). Kevytvesireaktorin lämmönsiirtoaine on tavallinen vesi, mikä tuo useita haasteita hyötysuhteen ja turvallisuuden kannalta. Juoksevan veden lämpötila on verrattain alhainen, jopa superkriittisellä alueella, minkä seurauksena lämmönvaihtimien ja höyryturbiinien Carnot'n hyötysuhde jää alhaiseksi (~30%). Superkriittinen vesi on räjähdysherkkää (vesihöyry-(paine)räjähdys), ensiö- tai toisiopiirin paine on taattava jatkuvasti. Kevytvesivoimala vaatii suuren ja kalliin suojarakennuksen (paineräjähdyksen hallitsemiseksi). Kevytvesivoimala tuottaa suuren määrän lämmintä vettä lauhduttimen toiminnan seurauksena (Carnot'n hyötysuhteen parantamiseksi), lauhdeveden lämpötila on kuitenkin liian alhainen esim. kaukolämpöjärjestelmässä tai muissa kohteissa hyödynnettäväksi. Lauhdevesi päästetään tavallisesti luonnonvesistöihin, mikä aiheuttaa mm. rehevöitymistä ja muita ekologisia ongelmia. Hätätilanteessa kevytvesireaktorit nojautuvat sähkökäyttöisiin laitteisiin, jotka voivat vaurioitua ja aiheuttaa vaaratilanteen (kts. Fukushima I onnettomuus). Sulasuolareaktorissa on sisäänrakennettu ns. luonnollinen turvajärjestelmä, sähkökäyttöinen laite (jäähdytin) pitää polttoaineen reaktorissa ns. jäätulpan (freeze plug) avulla. Jos sähkö katkeaa, tulppa sulaa ja polttoaine valuu painovoiman seurauksena inerttiin säiliöön, jossa ydinreaktio lakkaa itsestään, kun polttoaine jäähtyy ja kyllästyy fissiotuotteilla. Fissiotuotteiden määrä polttoaineessa ohjaa reaktorin tehoa, jos määrä kasvaa, laskee vastaavasti fissioiden määrä ja teho laskee, mikä on luonnollinen ja toimenpiteitä vaatimaton turvallisuusmekanismi. Tehoa voidaan säätää lisäksi mekaanisesti esim. polttoainevirtauksilla. Uraani
Uraanikaivos voi olla joko avolouhos tai sijaita maan alla. Uraani eristetään malmistaan tavallisesti kemiallisesti uuttamalla. Uuttamisen jälkeen syntyy lähinnä uraanioksidia UO, joka käsitellään typpihapolla. Tällöin syntyy kidevedellistä uranyylinitraattia UO(NO) · 6 HO. Sitä kuumennettaessa syntyy uraanitrioksidia UO, joka voidaan pelkistää vedyn avulla uraanidioksidiksi UO. UO on stabiilia ilmassa. Metallista uraania voidaan tehdä elektrolyysillä uraanitetrafluoridin ja natrium- tai kalsiumkloridiseoksesta. Uraanitetrafluoridia valmistetaan antamalla uraanidioksidin reagoida kaasumaisen vetyfluoridin kanssa. Toinen vaihtoehto on pelkistää sitä metallihalidista alkali- tai maa-alkalimetallista. Hyvin puhdasta metallista uraania voidaan valmistaa hajottamalla uraanihalideja kuumalla hehkulangalla. Neptunus
Vaikkei olekaan täysin varmaa, yleisesti ajatellaan Uranuksen ja Neptunuksen tyyppisten planeettojen magneettikenttien syntyvän paineen takia ionisoituneen veden, ammoniakin ja metaanin virtauksissa syvällä planeetan ydintä ympäröivässä tiheässä, kuumassa vaipassa. Metaani, vesi ja ammoniakki hajoavat hydroksidi-ioneiksi, hydroksyyli-ioneiksi, ammoniumioneiksi, hiileksi ja protoneiksi suurissa paineissa, ja käyttäytyvät nestemäisen suolan tavoin saaden metallisia ominaisuuksia. Titania
Tieteilijät ovat havainneet Titaniassa kolmenlaisia geologisia pinnanmuotoja: kraattereita, kanjoneita ja jyrkänteitä. Titanian pinnalla on vähemmän kraattereita kuin Oberonin ja Umbrielin pinnalla, mikä tarkoittaa sitä, että kuu on paljon nuorempi. Kraattereiden koot vaihtelevat muutamasta kilometristä 326 kilometriin (Titanian suurin tunnettu kraatteri, Gertrude). Jotkut kraatterit (kuten Ursula ja Jessica) ovat sädeviirujen ympäröimiä, mikä viittaa jäähän. Kaikilla Titanian suurilla kraattereilla on matala pohja ja keskellä oleva huippu. Ainut poikkeus on Ursula, jonka pohja on kraatterin keskikohdassa. Gertrudesta länteen päin on epäsäännöllinen kohde, joka voi olla jopa 330 kilometriä leveä kraatteri. Tutkimusreaktori
Reaktorin sydän oli noin 6 metriä syvän, ylhäältä avoimen vesialtaan pohjalla . Vesi toimi jäähdytteenä, neutronien hidastimena ja säteilysuojana. Uraania sisältävän sydämen halkaisija oli noin 44 cm ja korkeus noin 36 cm. Uraania sydämessä oli noin 15 kg. Titanin asuttaminen
Titanin kaasukehä koostuu enimmäkseen typestä ja metaanista ja sen paine on 1,5-kertainen Maan ilmakehään verrattuna. Kylmemmästä lämpötilasta johtuen kaasukehän tiheys on kuitenkin 4,5 kertaa suurempi kuin Maassa merenpinnan tasolla. Kuun pinnalla on lukuisia hiilivetyjärviä ja monia geologisia muodostumia, joissa on eri aineita, muun muassa etaania, ammoniakkia ja vesijäätä. Hiilivedystä voi valmistaa avaruusaluksen polttoainetta tai sitä voi käyttää energian tuottamiseen. Vesijäätä voi sulattaa juomavedeksi tai siitä voidaan valmistaa kemiallisella prosessilla happea, jos käytettävissä on energiaa ja sopiva laitteisto. Ammoniakista saa lannoitteita. Titanin kaasukehän tuulia voi hyödyntää tuulivoimaan. Uraanikaivos
Yksi Jáchymovin alueen geologisista erikoisuuksista oli pikivälke, joka on nimensä mukaisesti mustaa ja kimaltelevaa. Pikivälkkeen ensimmäisen perusteellisen kemiallisen analyysin suoritti saksalainen itseoppinut apteekkari Martin Klaproth vuonna 1789. Pikivälkkeen tiedettiin sisältävän rautaa, sinkkiä ja wolframia, mutta Klaproth löysi myös uuden, aiemmin tuntemattoman metallin. Hän harkitsi sille nimeä klaprothium, mutta päätyi ehdottamaan "väliaikaista" nimeä uraani vasta löydetyn Uranus-planeetan mukaan. Uraanin väkevöinti
Yli 20 %:sti väkevöityä uraanipolttoainetta sanotaan korkea(isotooppi)rikasteiseksi uraaniksi eli HEU:ksi (Highly Enriched Uranium) ja alle 20 %:sta vastaavasti LEU:ksi (Low Enriched Uranium). Jotkut erikoisydinreaktorit, kuten raskaalla vedellä hidastettu CANDU, eivät tarvitse toimiakseen väkevöityä uraanipolttoainetta vaan pystyvät toimimaan väkevöimättömällä (isotooppirikastamattomalla) uraanirikasteella. Myös CANDU:ssa vain Uraanin isotooppi 235 osallistuu fission. Vedenolennot
Ensimmäinen antiikin vedenhaltija on Okeanos-titaani, joka oli Gaian (maan) ja Uranoksen (taivaan) poika. Tarun mukaan Okeanos hallitsi makean veden Okeanos-virtaa, joka ympäröi maan reunoja. Okeanos sai sisarensa Thetyksen kanssa kolmetuhatta tytärtä, joita kutsuttiin "okeanideiksi". He olivat makean veden hengettäriä, jotka hallitsivat esimerkiksi pilviä, sadetta, ilmavirtoja ja pohjavettä sekä myös jokia. Miranda (kuu)
Miranda on Uranuksen ainoa geologisesti aktiivinen kuu. Se koostuu lähinnä silikaattimineraaleista ja metaanin orgaanisista yhdisteistä, ja sen pinta on todennäköisesti vesijäätä. Sitä halkovat paikoin 20 kilometrin syvyiset kanjonit sekä teräväpiirteiset rikkoutuneen maaston alueet, jotka kertovat kuun aktiivisesta menneisyydestä. On arveltu, että aktiivisuus on peräisin Uranuksen aiheuttamista vuorovesivoimista. Toisen, epätodennäköisemmän teorian mukaan tormäys toisen kappaleen kanssa on halkaissut Mirandan palasiksi, jotka myöhemmin ovat liittyneet jälleen yhteen eri tavoin. Uranus
Yksi Uranuksen silmiinpistävimmistä piirteistä on sen pyörähdysakselin poikkeuksellisen suuri kallistuma. Päivänseisausten aikaan toinen navoista osoittaa lähes kohti Aurinkoa. Akselin kallistuman yleisesti ajatellaan olevan 98 astetta, joten planeetan toinen puoli on puolet kiertoradasta Aurinkoon ja päinvastoin. Vaikka osan vuodesta Uranuksen napa-alueet saavat auringonvalosta enemmän energiaa kuin päiväntasaajan seutu, on päiväntasaaja toistaiseksi tuntemattomasta syystä napoja lämpimämpi. Voyager 2 -avaruusluotaimen ohittaessa planeetan sen pinnalla havaittiin vain hyvin heikkoja pilvimuodostumia. Hubble-avaruusteleskooppi havainnoidessaan planeettaa 1990-luvulla havaitsi voimakkaampia, vyöhykemäisiä pilvirakenteita Auringon lähestyessä päiväntasaajaa. Vuonna 2007 aurinko oli suoraan päiväntasaajan yläpuolella. Retrogradisesti nähtynä planeetan kallistuma on 82 astetta. Uranus
Uranuksella on 27 tunnettua kuuta. Kaksi suurinta kuuta, Titanian ja Oberonin, löysi Herschel 13. maaliskuuta 1787. William Lassell löysi Arielin ja Umbrielin vuonna 1851. William Herschelin poika John nimesi vuotta myöhemmin silloin tunnetut neljä kuuta. Seuraavan kuun, Mirandan, löysi Gerard Kuiper vuonna 1948. Voyager 2:n ohitus lisäsi tunnettujen kuiden määrää kymmenellä, ja myöhemmin löydettiin vielä yksi kuu lisää luotaimen vanhoja kuvia tutkimalla. Sen jälkeen lisää kuita on löydetty Maasta käsin kaukoputkilla: kaksi vuonna 1997, kolme vuonna 1999, kolme vuonna 2001 ja kolme vuonna 2003. 1990-luvulla löytyneet kuut ovat pienikokoisia, ja osa niistä on todennäköisesti planeetan kiertoradalleen kaappaamia asteroideja, sillä ne kiertävät emäplaneettaansa kaukaisilla, epäsäännöllisillä ja retrogradisilla radoilla. On todennäköistä, että Uranuksella on lisää pieniä kuita yhä löytämättä. Uraniniitti
Uraniniitti on paljon uraania sisältävä mineraali, joka koostuu pääosin uraanidioksidista UO. Se sisältää myös uraanitrioksidia UO ja usein myös toriumia, zirkonia ja lyijyä sekä eräiden muiden alkuaineiden oksideja. Kuun meri
Kuun meri on Kuun pinnalla oleva suuri tumma basalttitasanko. Nimitys "meri", latinaksi "mare", monikko "maria", on peräisin entisaikain tähtitieteilijöiltä, jotka luulivat tummien alueiden koostuvan vedestä. Todellisuudessa meret näyttävät tummilta, koska ne heijastavat ympäröivää aluetta suuremman rautapitoisuutensa vuoksi vähemmän valoa kuin "ylängöt". Kuun ylängöt heijastavat 14% ja tummemmat alueet vain 4 % niihin tulevasta valosta. Meret peittävät noin 16 prosenttia Kuun pinnasta. Suurimmat niistä näkyvät Maahan saakka selvästi paljain silminkin katsottaessa. Kuun merien pinnalla on vähemmän suuria, vanhoja kraattereita kuin vaaleiden ylänköjen pinnalla. Kuun maahan näkyvällä puolella on huomattavasti enemmän meriä kuin Kuun toisella puolella. Uraani
Nykyään uraanin pääasiallinen käyttökohde on ydinpolttoaineena ydinvoimaloissa. Noin 14 prosenttia kaikesta maailman sähköstä tuotetaan uraanin avulla. Kun neutroni osuu U nuklidiin voi tietyllä todennäköisyydellä tapahtua fissio, jossa vapautuu energiaa. Tytärnuklidien ja vapautuvien neutronien kineettinen energia sekä muiden, muun muassa tytärnuklidien, hajoamisenergiat siirtyvät ensiöpiirin veteen, joka ohjataan lämmönvaihtimeen. Toisiopiirin vesi höyrystyy ja pyörittää höyryturbiinia, ja tämä muodostaa generaattorissa sähkövirtaa. Yksi kilogramma neljäprosenttiseksi rikastettua uraanipolttoainetta tuottaa energiaa saman verran kuin 1 500 tonnia kivihiiltä eli noin 20 triljoonaa joulea. Polttoaineena käytetään yleensä väkevöityä uraania, jonka U pitoisuus on noin kolme prosenttia. CANDU-reaktorissa voidaan käyttää luonnon uraania, joka sisältää huomattavasti vähemmän kuin kolme prosenttia uraanin isotooppia U.