Ovatko kanarianpeippo koiraat väriltään sinisiä?
Kanarianpeippo
Kanarianpeipon pituus on 16–18 senttiä. Koiraalla siiven pituus on 9,6–10,7 senttiä, naaraalla 8,9–9,7 senttiä. Se on suhteellisen kookas, pitkäjalkainen ja roteva peippolaji. Nokka on pitkä, vahva ja kartionmuotoinen. Koiraat ovat väritykseltään pääosin sinisiä. Pyrstö sekä siivet ovat kuitenkin mustat lukuun ottamatta siipijuovia. Niiden pää ja selkä ovat tumman siniharmaat. Kurkku, rinta ja kupeet ovat vaaleamman lyijynharmaat. Pyrstön alapeitinhöyhenet ovat valkoiset. Nokka on vaaleansininen. Lisääntymisaikaan nokankärki muuttuu mustaksi. Kanarianpeippo
Kanarianpeippo ("Fringilla teydea") on Kanariansaarilla elävä peippojen suvun varpuslintu. Se elää Teneriffan ja Gran Canarian vuoristojen mäntymetsissä. Koiraat ovat väritykseltään lähinnä sinisiä, naaraat selkäpuolelta ruskeanharmaita, vatsapuolelta harmaanvalkoisia. Kanarianpeipon ravinto koostuu pääosin kanarianmännyn siemenistä.
Havannankoira
Silmät ovat melko suuret ja muodoltaan mantelimaiset ja väriltään mahdollisimman tummanruskeat. Häntä kiertyy koiran selän päälle. Hyväksytyt värit ovat kellanruskea eri sävyissään (hieman hiilikkoväriä sallitaan), musta, havannanruskea, valkoinen, tupakanruskea ja punertavanruskea. Edellä mainitun väriset laikut ovat sallittuja. Tan-merkit sallittu kaikissa värivivahteissa. Havannankoiran turkki on pitkä, ja vaatiikin säännöllistä kampausta ja hoitoa. Sulkakoipikorento
Hoikkaruumiinen korento, jota erehtyy helposti pitämään jonakin tytönkorentona. Koiras on vaihtelevan sinisensävyinen ja siinä on mustia kirjailuja. Naaraan pohjaväri on kellanruskea. Nuoret korennot ovat lähes valkoisia, kunnes niiden väri on kehittynyt. Keskiruumiin selkä on musta ja kummallakin puolella on kaksi vaaleaa pitkittäisjuovaa, joista toinen jakaa korennon "hartialla" olevan mustan alueen hieman Y-kirjainta muistuttavaan muotoon. Pää on varsin leveä, ja verkkosilmien välissä on kaksi vaaleaa poikkiviivaa. Koiraan takaruumis on sekä päältä että alta musta, mutta kärkiosassa selkäpuolella on vaalea pitkittäisviiru. Naaraan takaruumis on vaaleanruskea, ja siinä on vain hieman mustaa pitkittäisraitaa. Keskimmäisen ja takimmaisen raajaparin sääri on litteä ja hieman leventynyt, mikä on koko heimolle tunnusomainen piirre. Vaaleissa raajoissa on musta pitkittäisjuova ja suuria sukasia. Sininen kääpiö
Sinisistä kääpiöistä tulee valkoisia kääpiöitä, kun niiden vety on kokonaan loppu. Ruotsinlapinkoira
Aikaisemmin ruotsinlapinkoirat olivat väriltään mustia, ruskeita tai valkoisia. Ajan myötä valkoinen karsiutui pois, koska sitä oli vaikea erottaa lumesta. Nykyisin koirat ovat mustia tai karhunruskeita. Yleensä mustia. Rinnassa, käpälissä ja hännän päässä sallitaan valkoisia merkkejä, mutta runsaammat merkit eivät ole toivottavia. Kanahaukka
Kanahaukka on roteva ja pitkäpyrstöinen keskikokoinen petolintu. Aikuinen kanahaukka on selkäpuolelta tummanharmaa. Valkealla vatsapuolella sillä on harmaita poikkiraitoja. Silmäkulmajuova on valkoinen ja selkeä. Nuori kanahaukka on päältä tumman harmaanruskea ja vaalealla vatsapuolella ruskeita pitkittäisraitoja. Naaras on selvästi koirasta isompi ja rotevampi. Koiras on 49-56 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 90-105 senttimetriä, naaras on 58-64 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 108-120 senttimetriä.
Kanahaukan ääni on "kja-kja-kja..."-kaklatus. Poikasten kerjuuääni on "piii-lih"-kiljunta. Äänet muistuttavat varpushaukan ääniä, mutta ovat karkeampia, voimakkaampia ja villimpiä. Peippo
Peippo on 16-17 senttimetriä pitkä. Koiras on naarasta värikkäämpi. Sen vatsapuoli on punaruskea ja päälaki sekä niska siniharmaat. Naaras on väriltään harmaanruskea. Molemmilla sukupuolilla on kaksi valkoista siipilaikkua sekä vihreä yläperä. Peipolla on tukeva nokka, joka on koiraalla sininen ja naaraalla tumma. Huppusieppo
Kooltaan huppusieppo on noin 15–17 cm. Huppusieppokoiras on väritykseltään mustavalkoinen. Koiraan, pyrstö, selkä ja pää sekä kurkku ovat väritykseltään mustat. Siivet ovat mustat ja niissä on valkoinen siipijuova. Vatsa ja alaperä ovat valkoiset. Lajin naaras on selästään ja päästään ruskehtavan harmaa. Vatsa on naaraalla harmaa ja siivet tummanruskeat ja niissä on valkoinen juova. Nuoret linnut ovat väriltään tummanruskeita valkoisin täplin. Viisipiikki
Viisipiikin väritys vaihtelee harmaasta oliivinvihreään. Kutuasuinen koiras on miltei musta.
Naaraan kutuasu on tummien ja vaaleiden värien vastakohtien kirjo. Iho on suomuton. Selässä on nauhamaista tai verkkomaista kuviointia. Piikkejä kalalla on nimensä mukaisesti yleensä viisi, mutta niiden määrä vaihtelee neljästä piikistä seitsemään piikkiin. Piikit ovat lyhyitä, selvästi erossa toisistaan ja hieman taaksepäin taipuneita. Viisipiikit ovat yleensä 3–6 sentin pituisia ja se muistuttaa huomattavasti kymmenpiikkiä. Kissojen värit
C-alleeli dominoi epätäydellisesti C:a, ja CC-genotyypin kissat ovatkin väriltään siamilais- ja burmanaamiovärityksen välimuotoa. Väritystä kutsutaan tonkineesinaamioksi tai minkiksi. Silmät ovat vihreät tai turkoosit. Koirien värit
A-lokuksen y-alleelin muuntamalla punaruskealla (soopelilla) koiralla voi säilyä hieman mustaa tai tummanruskeaa pigmenttiä, ja genotyypiltään merlen soopelin koiran värityksessä merlekuvio saattaa erottua heikkona. Newfoundlandinkoira
Newfoundlandinkoira on suurikokoinen, ja sillä on paksu ja tuuhea turkki. Uroksen säkäkorkeus on yli 70 cm ja nartun noin 66 cm. Uroksen keskimääräinen paino on 64–69 kg ja nartun 50–54,5 kg. Karvapeitteen tulisi olla kaksinkertainen, rungonmyötäinen, tiheä ja vettähylkivä. Varpaiden välissä on räpylöitä muistuttavat ihopoimut. Suomessa sallitut newfoundlandinkoiran värit ovat musta, ruskea tai valkomusta. Newfoundlandinkoiralla esiintyy myös harvinainen sinertävä värimuunnos. Suomessa tämä sävy ei kuitenkaan ole näyttelykoirille sallittu. Valkoinen täplä rinnassa, hännänpäässä ja tassuissa hyväksytään. Dandiedinmontinterrieri
Dandiedinmontinterrieri on notkea matalajalkainen, pitkärunkoinen koira, jonka huomattavimmat rotupiirteet ovat suuri, runsastukkainen pää, tummat älykkäät silmät ja ainutlaatuinen kaartuva ylälinja. Värejä on kaksi, pippuri (harmaasta lähes mustaan) ja sinappi (vaalean hiekanvärisestä parkinruskeaan). Molemmilla värimuunnoksilla on lähes valkea päätupsu eli "topknot" sekä runkoa selvästi vaaleampi hapsutus raajoissa ja rungon alla. Raajat ovat lyhyet ja vankat, sillä ne on tarkoitettu kaivamiseen. Dandien karvaa ei saa koskaan ajella, ei edes silloin, vaikka koira ei näyttelyissä kävisikään, koska silloin karkean karvan kasvu heikkenee eikä turkista tule säänkestävää. Kanariansitruunaperhonen
Kanariansitruunaperhosilla koiraan siipien yläpinnalla ultraviolettivaloa heijastava alue on laajempi kuin mannereurooppalaisella kleopatralla. Koirien värit
E-lokuksen e-alleeli poistaa homotsygoottina koirasta B-lokuksen hallitseman mustan ja tummanruskean pigmentin, ja koira on väriltään keltainen tai vaalea punaruskea. Merle vaikuttaa vain mustaan ja ruskeaan pigmenttiin, joten "ee"-koira olla genotyypiltään merle, vaikka merletekijä ei koiran ulkomuotoon vaikutakaan. Koirien värit
Ruskeaa väritystä kutsutaan useimmiten ruskeaksi tai maksanruskeaksi, joskus suklaaksi, suomenlapinkoiralla parkiksi.Äärimmäinen vaalennus yhdessä ee-keltaisen kanssa saa aikaan kokovalkoisen koiran. Koirien värit
Genotyyppi ee estää eumelaniinin syntymisen täysin ja on näin ollen epistaattinen eumalaniinia säätelevien A-lokuksen (riistavärisarjan) ja K-lokuksen nähden. Soopeli ja ee-keltainen koira voivat olla niin samanvärisiä, että niitä ei voi erottaa kuin DNA-testillä tai suvun ja jälkeläisten perusteella. Soopelin koiran jäykät viiksikarvat ovat kuitenkin usein mustat, ee-keltaisella koiralla ei koskaan. Rajapalayaminvinttikoira
Karvapeite on lyhyt ja hieno. Arvostetuin väritys on maidonvalkoinen, jossa on lihanvärinen (vaaleanpunainen) kirsu ja kullankeltaiset silmät. Myös muita värejä kuten täplikäs, musta ja ruskea tunnetaan. Aiemmin muut kuin valkoiset pennut yleensä tapettiin, koska ostajat suosivat puhtaanvalkoisia koiria. Säkäkorkeus on tavallisesti 65-75 cm. Sisilianpaimenkoira
Sisilianpaimenkoiran silmät ovat kohtisuorat, korvat korkealle asettuneet ja päähän verrattuna pienet. Pitkä karvapeite vaihtelee aaltoilevasta lähes kiharaan. Sallitut värit ovat musta, musta valkoisin merkein, musta kellanruskein merkein ja tricolor. Myös yksivärisillä koirilla on aina valkoiset merkit niskassa, rintakehässä, käpälissä ja hännänpäässä. Takaraajoissa on joko yksöis- tai kaksoiskannukset. Labradorinnoutaja
Labradorinnoutaja on väriltään joko musta, keltainen tai harvinaisempana ruskea. Keltaisen värityksen sävy vaihtelee miltei valkoisesta kermankeltaiseen, vaikkakin näyttelylinjassa keltaisia näkee lähes yksinomaan kermanvärisiä. Aivan kuten kultaisennoutajan tapauksessa, punaisia koiria löytyy lähinnä käyttölinjasta. Pieni valkoinen täplä rinnassa hyväksytään. Keltaisen koiran kirsun ja ihon toivotaan olevan mahdollisimman tummat. Ruskea tunnetaan englanninkielisissä maissa ”suklaanruskeana” ("Chocolate"). Hierronsusikoira
Teorian mukaan Kanariansaaret ovat antaneet nimensä niitä asuttaneille kookkaille koirille, joita löytyy käytännössä joka saarelta ja joiltain saareilta useampaa eri rotua. Koska karjankasvatus on tärkeä elinkeino, paimenkoiria on saarilla useita. Hierronsusikoira on nimensä mukaisesti kotoisin El Hierron saarelta. Sen alkuperä on tuntematon, mutta se on vähintään 200 vuotta vanha. Se saattaa olla kulkeutunut saarille ensimmäisten uudisasukkaiden mukana, mutta tätä teoriaa tutkitaan vielä ja sen toivotaan selviävän pian. Leóninpaimenkoira
Perusvärejä on vähän:
Joillain yksilöillä karvapeitteen musta väritys haalistuu vähäisen pigmentin takia ja siihen muodostuu epäsäännöllisiä siniharmaita läiskiä tai jopa enemmän tai vähemmän selkeitä valkoisia laikkuja eri puolille eläimen runkoa. Tällaisen yksilön värivaihtoehdot ovat:
Leóninpaimenkoira on älykäs, aina valpas, eloisa ja aktiivinen paimenkoira, väsymätön työskentelijä, joka on taitava ohjaamaan karjaa. Se on tottelevainen, oppivainen ja hyvin kiintynyt omistajaansa, aina valmis noudattamaan tämän käskyjä. Edellä mainittujen omianaisuuksiensa ja huomiointikykynsä vuoksi se on helppo kouluttaa. Se haluaa aina olla selvillä siitä, missä omistaja on, mutta suhtautuu kuitenkin varautuneesti vieraisiin. Sillä on yleensä voimakas paimennusvietti, jota sen tulisi päästä toteuttamaan. Se on sinnikäs ja lujaluonteinen, minkä vuoksi se kykenee työskentelemään erittäin ankarissa sääolosuhteissa. Kooikerhondje
Kooikerhondje on pienehkö koira, sen rotumääritelmän sallima säkäkorkeus on 35–40 cm. Suurin osa koirista on kuitenkin suurempia. Uroksien keskikorkeus on 40–43 cm, narttujen 38–40 cm. Alankomaissa on jopa lähes 50 cm säkäkorkeudella olevia uroksia. Toisaalta myös kääpiökokoisuutta esiintyy. Koikkeri on väritykseltään soopelinkirjava eli punaruskea ja valkoinen. Punaisen värin tulee olla vallitseva, ei kuitenkaan täysi mantteli. Kolmivärisyys ja mustavalkoisuus eivät ole sallittuja. Mustat korvathapsut eli ”korvakorut” ovat toivottavat. Korat
Koratin turkki on lyhyt tai keskipitkä, silkkinen, vartalonmyötäinen, hopeapintainen ja kiiltävä, eikä sillä ole aluskarvaa.
Silmät koratilla ovat sen ensimmäisten elinviikkojen ajan siniset, ja nuorella kissalla ne voivat olla keltaiset, kunnes muuttuvat vihreiksi. Joillakin poikkeuksilla ne saattavat jäädä keltaoransseiksi. Silmät ovat suuret, pyöreät, loistavat ja ulkonevat, suljettuina hieman vinot. Koska koratilla on suuret ja hieman ulkonevat silmät, täytyy niiden kanssa olla varovainen, ettei käy vahinkoja. Koratien silmät myös vuotavat usein, koska suuriin silmiin menee helposti roskia.
Korat on notkea ja lihaksikas, keskikokoinen kissa, naaras sirompi kuin uros. Se kuuluu sinisten kissojen ryhmään, joista perinteisimpiä ovat kartusiaani, venäjänsininen, sininen persialainen ja sininen itämainen lyhytkarva. Rotu onkin monesti sekoitettu venäjänsiniseen ja kartusiaaniin.
Koska koratilla ei ole aluskarvaa, siitä sanotaan, että se olisi vähemmän allergisoiva ja että se saattaisi sopia myös kissa-allergisille. Tanskandoggi
Muita rodussa esiintyviä värityksiä (joita ei kuitenkaan hyväksytä rotumääritelmässä) ovat muut kuin mustapohjaiset manttelivärit, muut kuin mustapohjaiset harlekiinit - erityisesti posliini- ja harmaaharlekiini - sinivivahteinen soopeli, sinibrindle ja kokovalkoinen.
Suomessa väriryhmien sisäiset risteytykset ovat sallittuja kaikissa muissa tapauksissa paitsi kahden harlekiinin välillä. Eri väriryhmien välisiin risteytyksiin vaaditaan Suomen Tanskandoggi ry:ltä anottu poikkeuslupa sinisiä ja mustia koiria lukuun ottamatta, joita saa yhdistää ilman eri lupaa, kunhan yhdistelmän mustan koiran sukutaulussa ei esiinny muunvärisiä kuin mustia tai sinisiä yksilöitä kolmessa viimeisessä sukupolvessa. Väriyhdistelmärajoitusten tarkoituksena on välttää ei-toivotun väristen tai ei-toivottuja tekijöitä kantavien vaikkakin hyväksytyn väristen pentujen syntyminen. Esimerkiksi sinisen ja keltaisen yhdistäminen voisi tulevissa sukupolvissa johtaa sinipigmenttisten keltaisten koirien syntymiseen. Sininen (koiraväri)
Sinistä saatetaan eri roduilla ja myös yleisesti kutsua melkein minkä tahansa viileänharmaan värityksen nimessä. Esimerkiksi sinimerle on mustapohjainen merle, jolla on mustia ja siniharmaita läiskiä. Musta eumelaniini kuitenkin osoittaa, ettei sinimerle ole diluutiovärinen. Diluutiovärinen mustapohjainen merle on värityksenä harvinaisempi ja tunnetaan nimellä "slate merle", ”liuskekivimerle”. Mindanaonkalastaja
Kooltaan mindanaonkalastaja kasvaa noin 27 cm pitkäksi. Mindanaonkalastajakoiraan päälaki on syvän violetinsininen ja koiraalla on samanvärinen nokasta lähtevä juova. Silmäkulmasta lähtevä niskaa kohti levenevä juova on väriltään punaruskea. Koiraan kurkku on valkoinen ja rinta ja vatsa oranssinruskeat. Mindanaonkalastajakoiraan selkä, siivet ja pyrstö ovat sinivihreät pienin ruskehtavin pilkuin ja yläperä on vaaleansininen. Kookas nokka on väritykseltään punainen. Mindanaonkalastajanaaraan päälaki on vaaleanvihreä. Myös vatsa, selkä ja siivet ovat vihreät. Sininen (koiraväri)
Sininen koiravärinä viittaa yleisimmin teräksen- tai siniharmaaseen väritykseen, joka on geneettisesti D-lokuksen diluution haalistama musta. Nimeä sininen käytetään kuitenkin tarkoittamaan joitain muitankin värityksiä, erityisesti roduilla, joilla D-diluutiota ei hyväksytä. Kanarianpeippo
Gran Canarialla elävät kanarianpeipot ovat noin kymmenen prosenttia pienempiä kuin Teneriffan lajitoverit. Lisäksi niillä on hieman pienempi nokka ja laimeampi väritys. Kanarianpeippo on peippoa selvästi isompi ja etupainoisemman näköinen, koska sen rinta työntyy selvemmin esiin. Sen nokka ja pää ovat voimakkaammat ja pyrstö pidempi. Peipon väritys ei myöskään ole niin yhtenäinen kuin kanarianpeipolla ja sen siipikuvioinnit ovat paremmin erottuvat. Kerrynterrieri
Kerryn väritys on aina vaaleneva harmaa, jota rodulla kutsutaan siniseksi. Pennut syntyvät mustina. Väri muuttuu siniharmaaksi joillakin jo pikkupentuna, toisilla vasta kolmevuotiaana. Rotumääritelmän mukaan koiran tulee olla siniharmaa viimeistään 18 kuukauden iässä, musta pää ja raajojen kärjet sallitaan. Turkki on silkkimäinen, pehmeä ja laineikas. Silkkimäisyyden ylläpitämiseksi turkki tarvitsee hoitoa. Siitä ei irtoa karvaa, mutta se ei silti ole allergiavapaa rotu. Koapeippo
Kooltaan koapeippo oli 21,5–23 cm. Koiras oli päästään ja rinnastaan väritykseltään kirkkaan oranssi. Rinnan oranssi väri vaalenee vatsaa kohti, nin että vatsa on väriltään vaalean kellertävä. Siivet ja yläperä olivat väriltään oliivinruskeat oranssein yksityiskohdin. Naaraat olivat selästä, päästä ja rinnasta väriltään vaalean kellertävän vihreitä. Vatsastaan naaras oli vaalea. Nuoret koiraat muistuttivat ulkonäöltään naaraita, mutta rinnan ja vatsan höyhenissä on tumman harmaat kärjet, jotka antavat viiruisen tai pilkullisen ulkonäön. Nokka lajilla oli suurikokoinen, tukeva ja väriltään harmaa. Carolinankoira
Jotkin muinaiset maalaukset ja Yhdysvaltojen alkuperäisten asukkaiden kivitaide kuvaavat koiria, jotka muistuttavat ulkoisesti carolinankoiria. Carolinankoiralla on myös "inkiväärin" värinen eli käytännössä punertavan ruskea karvapeite, jota esiintyy muilla villikoirilla kuten australialaisella dingolla ja Korean alkuperäisrodulla, koreanjindonkoiralla. Asiantuntijat ovat sanoneet, että carolinankoiraa on ilmeisesti mahdoton erottaa jindonkoirasta. Myös alkuperäisten amerikkalaisten koirien, kuten kentuckynsimpukkakoiran ("Kentucky Shell Heap Dog") ja ns. korinpunojankoiran ("Basketmaker's Dog") fossiileilla on samankaltainen luustorakenne kuin carolinankoiralla. Brisbin löysi yhtäläisyyksiä 2000 vuotta vanhojen kallojen ja nykyisen rodun edustajien kallojen välillä, mutta totesi lopuksi, että oli myös liian paljon eroavaisuuksia, jotta mitään yhteyksiä voitaisiin todistaa. Tämän lisäksi käyttäytyminen ja DNA-testit ovat viitanneet rotujen välisiin yhteyksiin. Kääpiökoira
Griffonmaisesta ulkonäöstään huolimatta apinapinseri on pinserityyppinen kääpiökoira. Muita vastaavia rotuja ovat kääpiöpinseri ja kääpiösnautseri. Rotutyypillisesti englanninkääpiöterrieri muistuttaa enemmän kääpiöpinseriä kuin terrieriä, kuten myös tšekkiläinen prahanrottakoira. Sinikeltamalawinahven
Sinikeltamalawinahven koiras saavuttaa noin 8,6 cm pituuden. Koiras on väritykseltään musta sinisin pystyraidoin, naaras on suomupeitteeltään kirkkaan keltainen. Poikaset ovat pieninä keltaisia ja saavat kasvaessaan aikuisvärin. Hallitseva koiras on väreiltään kirkkain. Sininen (koiraväri)
Sininen koira on sävyltään viileän tai sinertävän harmaa, sävy vaihtelee tummasta lyijynharmaasta vaaleaan siniharmaaseen. Mustaan verrattuna sininen koira antaa ylivalottuneen tai haamumaisen vaikutelman. Liilasta eli isabellasta sininen eroaa nenän värin perusteella: liila on maksanruskean diluutio, ja liilalla koiralla on siksi aina ruskeansävyinen kirsu. Sinisen koiran kirsu on viileänharmaa. Liilan yleissävy on myös yleensä punertava. Piippopaksupää
Piipopaksupään koiraan siipien yläpinta on väriltään oranssin punaruskea ja siivet ovat ulkoreunasta laajalti tummavarjosteiset. Naaraalla varjostumaa on laajempaa, tummempaa ja näkyy selvästi sekä ulkoreunan että tyven alueella, jolloin siipien pohjaväri erottuu vain vaalean ruskeanoranssina täplärivinä. Siipisuonet ovat molemmilla sukupuolilla tummat. Värisävyn lisäksi sukupuolet erottaa koiraan etusiivessä olevasta koirastäplästä eli mustasta, naarasyksilöitä houkuttelevia hajusteita erittävästä juovasta, joka erottuu lajilla selvästi. Siipien alapinnat ovat likaisen kellanruskeat ja niiden täplät ovat epäselviä ja vain aavistuksen pohjaväriä vaaleammat. Siipien kärkiväli on 26–34 mm. Koirarotu
Usein tähän alkuperäisten maatiaistyyppien yhtenäiseen ulkonäköön oli kuitenkin käyttötarkoitukseen soveltuvan rakenteen lisäksi syynä myös ankarat olosuhteet ja eristyneisyys muusta maailmasta, minkä vuoksi esimerkiksi vuoristokoirista tuli pitkäkarvaisia ja tietyntyyppisiä ja kuumiin olosuhteisiin sopeutunut thai ridgeback säilyi vuosisatoja muuttumattomana ilman kosketusta muihin rotuihin. Monien laumanvartijoiden valkoinen karvapeitekään ei ollut kauneuskysymys, vaan suojaväri joka paitsi rauhoitti valkoisia lampaita, myös erotti koirat petoeläimistä. Vastaavasti vanhimmat laumanvartijat, kuten sarplaninac, olivat väriltään tummanharmaita, mustia tai ruskeita varhaisimpien lampaiden tapaan. Muutoin työkoirien värillä ja muilla tarkemmin määritetyillä kauneusominaisuuksilla, kuten korvien asennolla, ei ollut kuitenkaan väliä ennen kenneltoiminnan aloittamista - eikä varsinkaan sillä, oliko kanta täysin puhdasrotuinen. Leóninpaimenkoira
Leóninpaimenkoira on keskikokoinen, tasapainoinen maatiaismainen eläin. Pyöreistä silmistä kuvastuu älykäs ja eloisa katse. Niiden värityksen tulee sointua karvapeitteen sävyyn: merleillä ne ovat joko vaaleanruskeat, siniset tai keskenään eriväriset, mustilla ja black & taneilla taas tummanruskeat. Riippuvat, silmien tasolle tai hieman ylemmäs kiinnittyneet korvat nousevat usein puolipystyyn koiran ollessa valppaana. Häntä on keskitasolle kiinnittynyt, levossa alhaalla kannettu ja hieman kintereiden alapuolelle ulottuva. Valppaustilassa se on sapelinmuotoinen, kuitenkaan kaartumatta selän ylle. Säkäkorkeus on uroksilla 48–55 cm ja nartuilla 45–52 cm, paino vastaavasti uroksilla 16-27 kg ja nartuilla 15-25 kg. Koirien värit
Diluutiovärityksen aiheuttaa dominoivasti periytyvä melanofiliinigeeni (melanophilin, MLPH), joka sijaitsee koiran kromosomissa 25. Diluutiovärisillä koirilla esiintyy rodusta riippuen joskus "color dilution alopeciaa" (CDA) ja "black hair follicular dysplasiaa", jotka ovat synnynnäisiä ihosairauksia. Niitä on aiemmin kutsuttu myös "sinisen koiran oireyhtymäksi". Presa canario
Presa on kotoisin Gran Canarialta, missä se ajoi alun perin karjaa ja vartioi taloja ja rakennuksia. Se polveutuu fuerteventuranpaimenkoiran alkuperäisestä muodosta "bardino majorerosta", ja vielä nykyisinkin työlinjainen presa canario muistuttaa väritykseltään ja rakenteeltaan fuerteventuralaista sukulaisrotuaan. Espanjan Maatalous- ja kalastusministeriö hyväksyi rodun 25. toukokuuta 2001 nimellä "presa canario" ja kirjasi sen rotumääritelmän niin kutsuttuun "Real Decreto" -dokumenttiin, joka julkaistiin Espanjan hallituksen virallisessa "Boletin Oficial del Estado" -julkaisussa. Vaikka mikään muu rotunimi tai rotumääritelmä ei ole virallisesti hyväksytty Espanjan laissa, FCI kuitenkin tunnusti rodun vuonna nimellä "dogo canario" eli kanariandoggi ja poisti rotumääritelmästä sekä maksimipainon että mustan värin. Koska Espanjan Kennelliitto Real Sociedad Canina de España kuuluu FCI:n alaisuuteen, myös sen on nykyisin noudatettava uutta rotumääritelmää. Viimein joulukuussa 2018 FCI päätti hyväksyä Espanjan Kennelliiton pyynnön vaihtaa rodun virallinen nimi presa canarioksi. Sen lisäksi se on kirjannut nykyiseen viralliseen rotumääritelmään jälleen maksimipainon Kanarianpeippo
Kanarianpeippo elää luonnonvaraisena vain Kanariansaarten länsiosissa Teneriffalla ja Gran Canarialla. Sen levinneisyys kattaa noin 440 neliökilometriä. Kummallakin saarella elää oma alalajinsa, Teneriffalla nimialalaji "F. t. teydea" ja Gran Canarialla "F. t. polatzeki". Teneriffalla kanarianpeippo on kohtalaisen yleinen, mutta Gran Canarialla harvinainen. Lajin kokonaismääräksi arvioidaan 1 800–4 500 yksilöä, joista vain noin 250 Gran Canarialla, missä se elää vain pienillä metsälaikuilla, joiden pinta-ala on noin 3,6 neliökilometriä. Teneriffalla se elää lähes kaikkialla 1 000–2 000 metrin korkeudessa olevilla alueilla. Sinisiipiset
Monet lajit ovat suhteellisen pieniä tai keskikokoisia ja nimensä mukaisesti siiviltään sinisiä, mutta myös muita värejä esiintyy. Koiras- ja naarasyksilöiden väritys ja kuviointi eroavat usein selvästi toisistaan. Takasiipien takaosassa, alapinnalla on usein silmätäpliä, joiden tarkoitus on hämätä saalistajia. Joillakin lajeilla takasiipeen liittyy myös ohut kannus, jonka tarkoitus saattaa olla tuntosarven jäljittely. Lepäävä perhonen liikuttaa usein takasiipiään edestakaisin, mikä lisännee entisestään vaikutelmaa valepäästä. Heimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä tuntosarven tyvi koskettaa verkkosilmää ja kotelovaiheessa tuppi, jonka sisälle siipi kehittyy on selvästi lyhentynyt. Toukat ovat litteitä, etanamaisia, ja niiden pää jää piiloon niskapoimun alle. Toukilla ei ole muille päiväperhosille tyypillistä, pahanhajuista eritettä tuottavaa rintarauhasta ja toukan peräosan vatsajalkojen sisäreunassa on katkos jalkapohjaa reunustavien tarttumakoukkujen jonossa. Koirasyksilöiden etummainen jalkapari on usein surkastunut. Abessinialainen
Riistanväristä abessinialaista kutsuttiin aikaisemmin “tavalliseksi” abessinialaiseksi, ja se oli pitkään ainoa hyväksytty väri. Punaisia (geneettisesti kaneli) pentuja syntyi silloin tällöin riistanvärisistä vanhemmista. 1953 syntynyt punainen abessinialainen Adrah Saba kuvailtiin brittiläisessä "Our Cats" -lehdessä tammikuussa 1958 . Sen kerrottiin olevan väriltään syvän kuparinpunainen, ja ticking oli tummemman punainen. Selkälinjassa ja korvien takana väri vivahti terrakottaan. Jalat ja alapuoli olivat kalpean oranssit. Kantapäät ja hännänpää olivat suklaanruskeat ja tassunpohjat pinkit tyypillisen mustan sijasta. Abessinialaisilla esiintyvä, usein punaiseksi kutsuttu väri on geneettisesti kaneli, joka periytyy resessiivisesti ja näin eroaa muilla roduilla esiintyvästä sukupuolisidonnaisesta punaisesta värityksestä. Englanninkielinen väriä kuvaava termi ei olekaan punainen vaan "sorrel", joka tarkoittaa suomeksi suolaheinää. CFA hyväksyi punaisen 1964 . Kasvatukseen käytetyistä muunrotuisista kissoista rotuun siirtyi diluution eli vaalennoksen aiheuttava geeni, jolloin pentueisiin syntyi aina silloin tällöin sinisiä ja beigejä pentuja. 1968 ensimmäinen sininen abessinialainen esiintyi näyttelyssä Isossa-Britanniassa. CFA hyväksyi sinisen viralliseksi väriksi 1984 ja beigen 1989. . Hopeavärit sekä muut uudemmat värit ovat peräisin myöhemmistä roturisteytyksistä, ja niiden kasvatus on perusväreihin verrattuna marginaalista. Viherpeippo
Viherpeippo on väritykseltään kellanvihreä rinnasta ja sen selkäpuoli on harmaan vihreä. Siivissä on keltainen kuvio, joka muodostuu käsisulkien tyviosien värityksestä. Myös pyrstösulkien tyviosat ovat keltaiset. Koiras on naarasta huomattavasti kirkasvärisempi. Jotkut naaraat ovat melko harmaita ja keltaiset kuviot ovat pienialaisia. Sukupuolta ei kuitenkaan välttämättä erota pelkän värityksen perusteella. Nokka on korkea kekonokka. Jalat ovat tumman punertavat. Kantabrianvesikoira
Kantabrianvesikoira on keskikokoinen, lihaksikas, elegantti ja tasapainoinen koira. Kirsu, huulet ja silmäluomet ovat joko mustat tai ruskeat. Iho on joustavaa, ohutta ja tiivistä. Karvapeite on vesikoirille tyypilliseen tapaan kihara, vedenkestävä ja tiheä. Runsas alusvilla muodostaa kasvaessaan karvapeitteeseen rastamaisia "laattoja", minkä vuoksi karvapeite on pysyy helppohoitoisempana jos sen leikkaa säännöllisesti lyhyeksi. Väri on yleensä valkoinen, mutta myös mustia, musta-valkoisia ja fawn-valkoisia yksilöitä esiintyy. Urosten säkäkorkeus on 42–45 cm ja paino 15–17 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 40–43 cm ja 12–14 kg. Seeprapeippo
Linnun pituus on noin 10 cm ja paino noin 10 g. Koiras on hyvin kirkasvärinen: päälaki ja niska ovat kyyhkynharmaat, posket ruskeat, nokka punainen, nokan ja posken välissä valkoinen raita mustien juovien välissä, kurkku raidallinen, rinnassa musta poikkivyö, vatsa valkoinen, koivet punertavat, kylki ruskea valkein täplin, selkä ja siiven päälliset tummat, sekä pyrstö musta valkoisin täplin. Naaras on vaatimattomamman värinen: yleisväritys harmaanruskea, vatsapuoli vaaleampi, nokka ja koivet punertavat ja naamassa mustavalkoinen kuvio. Celebesinsininärhi
Celebesinsininärhi on 30-40 senttimetrin pituinen. Väritykseltään se on rinnasta, vatsasta ja päälaelta kirkkaan vaaleansininen.selkä ja suuri osa siipien peitinsulista ovat oliivinvihreät. Pää on silmien ympäriltä tumman sinivioletti ja muuttuu kohti siipien kiinnityskohtaa tumman oliivinvihreäksi. Pyrstö vaihtelee hehkuvan tumman sinivioletista lähes mustaan. Nokka on musta. Koiras ja naaras ovat samanväriset. Poikasilla väritys on vähemmän kirkas. Ne ovat rinnastaan siniselle häivähtävän ruskeita. Surviaiskoit
Surviaiskoiden tuntosarvet ovat pitkät, varsinkin koirailla. Väriltään surviaiskoit ovat joskus harmaita tai ruskeita, joskus vihreän tai kuparin kiiltoisia. Koirien värit
Genotyypiltään mustaa diluutioväristä (B_ dd) koiraa kutsutaan siniseksi. Ruskeaa diluutioväristä (bb dd) koiraa kutsutaan liilaksi, isabellaksi tai siniparkiksi. Madagaskarinmedestäjä
Kooltaan madagaskarinmedestäjä on noin 10 cm. Koiraan pää, selkä ja kurkku ovat väriltään metallinhohtoisen vihreät. Siivet ovat mustat. Rinta on koiraalla kiiltävän sininen. Rinnassa on punainen poikittaisraita, joka erottaa rinnan keltaisesta vatsasta. Lajin koiras vaihtaa höyhenpukunsa vaatimattomampaan huhti-toukokuussa. Madagaskarinmedestäjänaaraan pää on harmahtava. Muuten naaras on väritykseltään ruskea yläosiltaan. Kurkku on vaalean rusehtava ja vatsa kellertävä. Kurkussa ja vatsassa on ruskeita täpliä. Nuoret koiraat muistuttavat naaraita, mutta ovat niitä tummempia. Lajin nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Coloradonvuoripeippo
Kooltaan coloradonvuoripeippo on noin 16 cm. Coloradonvuoripeippokoiraan selkä ja rinta ovat väritykseltään kanelinruskeat. Päälaki on niitä tummemman ruskea. Koiraan vatsa, perä ja pyrstö ovat väriltään vaaean ruusunpunaiset. Siivet ovat Rusekan, mustan valkoisen ja punaisenkirjavat.Koiras eroaa ruusuvuoripeiposta ("Leucosticte tephrocotis") ja mustavuoripeiposta ("Leucosticte atrata"), joilla on harmaa päälaki. Mustavuoripeipo on myös yleisväritykseltän tummempi. Coloradonvuoripeippo on vaaleamman rukea kuin koiras ja höyhenpuvun punainen väri ei erotu yhtä selvästi kuin koiraalla. Uudenkaledonianparatiisipeippo
Uudenkaledonianparatiisipeippokoiras on väritykseltään lähes kokonaan vihreä, mutta kaula ja osa päästä ja pyrstöstä on punainen. Kanarianpeippo
Yksi isoimmista uhista on elinalueiden tuhoutuminen ja sirpaloituminen. Lajin asuinmetsien kaupallinen hyödyntäminen on sirpaloittanut kantoja etenkin Gran Canarialla. Myös metsäpalot ovat suuri ja todennäköinen uhka kanarianpeipolle. Vuonden 2007 kesällä metsäpalot hävittivät monia tärkeitä alueita sen elinympäristöstä. Lisäksi Gran Canarian suojelualueiden runsas virkistyskäyttö saattaa aiheuttaa häiriötä lajille. Myös sisäsiittoisuus saattaa olla iso uhka saaren kanarianpeipoille. Kanarianpeippoja pyydystetään yhä laittomasti laittomasti ja pidetään laittomasti häkkilintuina. Niitä on viety tähän tarkoitukseen myös muihin Euroopan maihin kuten Italiaan, Belgiaan ja Saksaan. Saarten alkuperäisten petoeläinten ja tulokaspetojen, kuten kissojen saalistusta ei pidetä uhkana lajille. Kanarianpeippoja jää ainakin käpytikan, suopöllön ja variksen saaliiksi. Weimarinseisoja
Väritykseltään weimarinseisojan tulee aina olla liila eli diluutti maksanruskea. Sinisiä eli diluutteja mustia syntyy joskus, mutta väritys ei ole rotumääritelmän hyväksymä. Rotumääritelmä kuvailee weimarinseisojan väritystä seuraavasti: hopea,- kauriin- tai hiirenharmaa tai niiden väliltä oleva sävy. Pää ja korvat usein hieman vaaleammat. Punertavankeltainen sävy on virhe, ruskeat merkit vakava virhe. Kirsu ja huulet lihanväriset, kynnet tumman tai vaalean harmaat, silmät pennulla taivaansiniset ja aikuisella koiralla vaalean tai tumman meripihkan väriset. Vain pienet valkoiset merkit rinnassa tai varpaissa sallitaan. Sinitanssija
Kooltaan sinitanssija on noin 15 cm ja naaras on hieman koirasta pienikokoisempi. Koiraan päälaki on väritykseltään kirkkaan punainen. Pää, kurkku, siivet ja pyrstö ovat väritykseltään mustat. Pyrstön keskimmäiset sulat ovat pidentyneet. Muuten sinitanssijakoiras on väritykseltään kirkkaan vaaleansininen. Naarassinitanssija on väritykseltään kauttaaltaan vihreä. Joillakin naarailla on päälaella oransseja höyheniä. Naarassinitanssijan voi sekoittaa sammaltanssijaan ("Schiffornis virescens"), joka on kuitenkin kookkaampi. Galapagosinkyyryhaikara
Galapagosinkyyryhaikara kasvaa noin 35 sentin pituiseksi ja 193–235 gramman painoiseksi. Siipiväli on 63 senttiä. Koiraat ovat hieman naaraita suurempia. Ne ovat myös värikkäämpiä etenkin pesintäaikaan. Väritykseltään ne ovat kauttaaltaan tuhkanharmaita. Jalat ovat normaalisti hopeanväriset, mutta muuttuvat oransseiksi lisääntymisaikaan. Nuorten yksilöiden väritys on enimmäkseen ruskea. Niillä on myös viiruja rinnassa, tumma päälaki ja selkä musta. Galapagosinkyyryhaikaran ja kyyryhaikaran nuoria yksilöitä on mahdoton erottaa toisistaan. Sen sijaan aikuisilla yksilöillä on eroja. Galapagosinkyyryhaikarat ovat tummempia kuin kyyryhaikarat. Niillä on myös joitain pieniä eroja käytöksessä ja pesivillä pareilla värinmuutoksessa. On myös tavattu aikuisia galapagosinkyyryhaikaroita, joilla on juovikas kaula ja vihreä selkä. Tällaiset yksilöt voivat olla risteymiä, muunnoksia tai merkki alkavasta lajiutumisesta. Isoukonkorento
Pääväriltään isoukonkorennon koiras on kirkkaan sininen. Naaras on ainoa ukonkorento, jolla on siivissään tummat värialueet. Korennon siipien kylkisuonet siiven etureunassa ovat etenkin koirailla tummat. Musta (koiraväri)
Väritykseltään mustan koiran karvapeite on sysimusta, kirsu, silmänympärykset ja anturat ovat mustanharmaat. Väritystä voi olla vaikea erottaa erityisen tummasta sinisestä, tällöin väri voidaan määritellä esimerkiksi koiran sukupuun tai jälkeläisten perusteella: kaksi diluuttiväristä (sinistä tai liilaa) voi yhdessä tuottaa vain diluuttivärisiä pentuja. Korpikimalainen
Korpikimalainen on pienikokoinen kimalainen, jonka keskiruumiin etu- ja takareuna ovat ruskeakarvaiset ja takaruumiin kärki valkoinen. Koirailla keskiruumis saattaa olla kokonaan ruskea. Ruskeaa väriä voi olla myös takaruumiin tyviosassa. Laji saattaakin muistuttaa hyvin paljon kartanokimalaista. Kuningattaren keskiruumiin takimmainen selkäkilpi on kuitenkin kyhmyinen ja koiraan tuntosarven kolmas jaoke on lyhyempi kuin viides jaoke. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 8–16 mm ja kuningatarten 14–18 mm. Sinisorsa
Juhlapukuisella koiraalla on vihreä pää ja kaula ja keltainen nokka sekä valkoinen kaularengas. Rinta on ruskea ja vatsa ja selkä ruskeanharmaat. Pyrstö on musta ja pyrstösulista keskimmäiset ovat ylöspäinkiertyneet.
Naaras on väriltään ruskeankirjava, mutta päälaki ja silmäkulmajuova ovat muuta ruumista tummemmat. Sillä on oranssi nokka, jossa on vaihtelevan paljon mustaa väriä. Vatsa on väritykseltään vaaleanruskea ja siiven alapuoli valkeahko. Erona harmaasorsaan kaula on väriltään beige. Nuoret yksilöt muistuttavat vanhaa naarasta. Eklipsipukuinen koiras muistuttaa naarasta, mutta sen nokka on yksivärisen himmeänkeltainen ja rinta tummemman punaruskea ja pään kuviot hieman naaraasta jyrkempiä. Kangassinisiipi
Siipien kärkiväli on 18–27 mm. Koiraan siipien yläpinta on syvänsininen ja siiven ulkoreunassa on melko leveä musta reunus. Naaraan siipien yläpinta on tummanruskea, tyviosasta melko usein sinisävyinen. Naaraalla sekä taka- että etusiiven yläpinnalla ulkoreunan tuntumassa on yleensä nähtävissä oransseja täpliä, mutta niiden voimakkuus vaihtelee yksilökohtaisesti paljon. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset. Siipien alapinnat ovat sinertävänharmaat, naaraalla sävyltään ruskeammat. Alapinnoilla on valkoreunaisia mustia täpliä ja takasiiven submarginaalialassa oranssit täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi juovaksi. Aivan takasiiven reunassa on mustia täpliä, joissa on sininen keskus. Etummaisen raajaparin säärten kärjissä on suurennuslasilla näkyvä oka. Purppuraturpiaali
Kooltaan purppuraturpiaali on 28–34 cm, ja koiras on hieman naarasta kookkaampi. Koiras on väritykseltään kauttaaltaan metallinkiiltoisen musta. Erityisesti pää ja rinta ovat vihreän tai violetinkiiltävät. Naaras on väriltään vaaleampi ja ruskehtavampi kuin koiras, ja nuoret linnut ovat ruskeita. Purppuraturpiaalin nokka on musta ja pitkähkö, ja silmien iirikset ovat keltaiset. Kääpiökuoriaiset
Kääpiökuoriaiset ovat nimensä mukaisesti erittäin pieniä, alle 1 mm mittaisia. Niiden ruumis on soikean puoleinen ja kupera. Joiltakin lajeilta puuttuvat peitinsiivet
ja joiltakin myös lenninsiivet. Toisilla lajeilla nämä siivet kuitenkin ovat: Peitinsiivet ovat mustat, harmaat tai punaruskeat ja lenninsiivet ovat pitkät, kapeat
ja reunoilta sukaselliset. Niiden väri toimii suojavärityksenä. Sinikoiratilapia
Sinikoiratilapiat kasvavat noin 10 cm pitkiksi. Lajista on useita värimuunnoksia, joista yleisimmät ovat niin sanotut "Cobue", "Mbweca" ja Thumbin saaren muunnos. Cobue-muotoinen sinikoiratilapia on tyypillisesti vatsastaan hopeanharmaa ja selästään keltainen. Koko ruumiin alueella kulkee pystyjä sinisiä tai mustia viiruja. Toisinaan tavataan myös albiinoyksilöitä.. Mbweca-muotoinen kala on väriltään rusehtavan keltainen ja pystyviirut ovat mustat. Naaras voi olla jopa lähes täysin musta.. Thumbin saaren lähellä elävät yksilöt ovat pohjaväriltään mustia ja viirut ovat kirkkaansinisiä. Mallorcanseisoja
Iho on tiheä eikä siinä tule olla ryppyjä löysää kaulanahkaa lukuun ottamatta. Karvapeite on lyhyt, sileä, paksu ja erittäin tiheä. Väritys voi olla musta, ruskea, valkoinen mustin merkein, valkoinen ruskein merkein, valkoinen oranssein merkein, valkoinen sitruunankeltaisin merkein tai kolmivärinen (tricolor). Kaksivärisillä koirilla esiintyy valkoisella alueella toisen värin sävyistä täplitystä: esimerkiksi valko-mustalla koiralla on musta ja valko-oranssilla oranssi täplitys. Kolmivärisen koiran pääväritys voi olla joko valko-musta, valko-ruskea, valko-oranssi tai valko-keltainen, jossa on ruosteenruskeat ("tan") merkit. Koirien värit
Koirien värit muodostuvat tummasta pigmentistä eli eumelaniinista ja kellertävästä pigmentistä eli feomelaniinista, jotka molemmat ovat melaniineja. Lisäksi koirien väritys muodostuu pigmentin puutteesta eli valkoisesta. Koirat voivat olla monen värisiä, vaikka useissa rotumääritelmissä sallitut värit on rajattu muutamaan. C. C. Littleltä ilmestyi vuonna 1957 kirja The inheritance of coat color in dogs, jossa käsiteltiin kattavasti koirien värejä ja niiden periytymistä. Geenitutkimuksen avulla monet Littlen oletukset on saatu todistettua oikeiksi, mutta osa on myös todistettu vääriksi. Kaikkia koirien väreihin vaikuttavia geenejä ja alleeleja ei ole vielä löydetty. Kanarianpeippo
Ravinto koostuu pääosin kanarianmännyn siemenistä, mutta voi satunnaisesti hankkia siemeniä myös hedelmistä ja kukista. Se ruokailee sekä maassa, että puussa. Kanarianpeippo käyttää voimakasta nokkaansa saadakseen kävyn suomuja auki ja siemeniä ulottuvilleen. Erityisesti pesintäaikaan, jolloin poikasia on pesässä, se nappaa usein myös männynkaarnan välistä löytyviä hyönteisiä saadakseen poikasille proteiinia. Poikasia ruokitaan lähinnä perhosentoukilla, kun taas aikuisten hyönteisravinto koostuu lähinnä aikuisia perhosista, koiperhosista ja kovakuoriaisia. Australian töpöhäntäinen karjakoira
Väritykseltään rodun tulee olla sininen tai punakimo. Sininen väritys tulee olla yksivärinen sininen tai yksivärinen siniläikikäs, päässä ja rungossa mustat merkit ovat sallittuja. Koirien värit
Weimarinseisojat ovat perinteisesti olleet kaikki liiloja, joskin nykyisin rotuun hyväksytään myös muita värityksiä.
Tämä lokus sijaitse koiran kromosomissa 5 ja se on tyypin 1 "melanokortiinireseptori" (melanocortin receptor 1, MC1R).M-alleeli tuottaa koiralle eumelaniinimaskin naamaan. Maskin väri riippuu muiden lokusten genotyypistä, ja voi olla musta, ruskea (bb), sininen (dd) tai liila (bb dd). Hopeasinisiipi
Koiraan siipien yläpinta on kirkkaan taivaansininen, selvästi vaaleampi kuin useilla muilla sinisiipilajeilla. Siipien ulkoreuna on mustahko ja tumma kehnä ulottuu siipisuonten kohdalla hiukan siiven keskiosaa kohti. Joskus harvoin voi erottua myös tummia täpliä lähellä siiven ulkoreunaa. Naaraalla siipien yläpinnat ovat ruskeat ja tyvestä ulospäin laajalta alueelta sinikehnäiset ja takasiiven yläpinnalla voi erottua oransseja reunatäpliä. Siipiripset ovat molemmilla sukupuolilla valkoiset. Siipien alapinnat ovat vaaleanharmaat, tyvestä voimakkaasti sinikehnäiset. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee yksi rivi mustia, valkoreunaisia täpliä ja näiden muodostaman kaaren sisäpuolella on siiven poikkisuunnassa venynyt musta, valkoreunainen täplä. Etusiivessä täplät ovat takasiiven täpliä pienempiä. Takasiiven ulkoreunassa on epäselvät, tummat reunatäplät ja niistä kolmesta neljään takimmaiseen liittyy himmeänoranssi täplä. Hopeasinisiipi on melko kookas laji, jonka siipiväli on 31–36 mm. Punarintakardinaali
Pituudeltaan punarintakardinaali on noin 18–21-senttinen. Pesimisaikainen koiras on väriltään pääosin musta. Siivet ovat mustat muutamin valkoisin höyhenin. Lennossa näkyy suuri valkea laikku. Koiraan rinta on punainen ja vatsa valkoinen. Pesimäajan ulkopuolella koiraan väritys on vaatimattomampi: mustat höyhenet ovat vaaleammat ja rinta on vaaleanpunainen. Naaras punarintakardinaali on yläpuolelta tummanruskea ja vatsasta vaaleampi. Päälaella on kaksi valkoista juovaa. Ruskeissa siivissä on kaksi valkeaa siipijuovaa. Nuori lintu muistuttaa naarasta, mutta on rinnastaan ja pyrstöstään ruskeampi. Nuorella koiraalla on myös häivähdys punaista rinnassa. Siniseepra-ahven
Siniseepra-ahvenkoiraat voivat kasvaa 15 cm pitkiksi naaraiden jäädessä hieman pienikokoisemmiksi. Pohjaväriltään laji on harmaa tai sininen mustin pystyraidoin. Kalan evät ovat väriltään siniset. Sukupuolidimorfismi
Sukupuolidimorfismin ja parinvalinnan yhteys havaitaan myös monilla kalalajeilla. Esimerkiksi miljoonakalakoirailla on värikkäitä läikkiä ja kuviointeja, kun taas naaraat ovat yleisesti väriltään harmaita. Miljoonakalanaaraat suosivat kirkkaan värisiä koiraita. Fasaani
Fasaanikoiraan vartalo on tiilenpunainen tai kuparinruskea ja vihreäpilkkuinen. Pyrstö on pitkä, poikkiraitainen ja kärkeä kohti suippeneva. Pää on vihreän, siniharmaan ja punaisen kuvioima ja metallinkiiltoinen. Suhteellisen pienen pään takaosassa on pienet tupsut. Kaulan ympäri kulkee yleensä vaalea rengas, jonka muoto vaihtelee yksilöittäin, ja joka saattaa toisilta yksilöiltä puuttua kokonaan. Naaras on paljon huomaamattomampi ja muistuttaa harmaanruskeankirjavassa höyhenpuvussaan muiden kanalintujen naaraita, mutta eroaa niistä pitkän ja kapean pyrstönsä avulla. Fasaanikoiras on pyrstö mukaan luettuna 70–90 cm ja naaras 53–70 cm pitkä. Koiraan pisimmät pyrstösulat voivat olla jopa puolen metrin mittaisia. Vartalon osuus on 35–45 cm. Fasaanin siivenpituus on 21–25 cm ja siipien kärkiväli on 70–90 cm. Koiras painaa yleensä 1–1,3, joskus jopa 1,7 kg ja naaras 0,7–1,2 kg. Tan (kanirotu)
Tan on pienikokoinen kanirotu, jolla on ketunpunainen eli kullanruskea kuviointi. Rodun perusväri on musta, ruskea, sininen tai egern () eli oravanharmaa. Kooltaan tan-kanit ovat 30-60 senttimetriä. Rodun ihannepaino on 2,51-3,20 kg. Luonteeltaan Tan -rotuiset kanit ovat yleensä vilkkaita ja aktiivisia harrastekaneja, mutta ne ovat myös hyväluonteisia, joten niistä on seuraakin. Hoikkasinikorento
Hoikkasinikorennon koiras saa sukukypsäksi tullessaan asteittain sinistä väriä. Keltaisen ja tumman kirjavasta sinihärmäiseksi muuttuu alkuun takaruumis ja sen jälkeen keskiruumis takaruumiin vaaletessa. Nuoremmat koiraat ja naaraat ovat väriltään keltaisia. Naaras muuttuu vanhemmiten ruskeaksi. Lajilla on vaaleat siipitäplät ja olkajuovat, jotka ovat näkyvä tuntomerkki etenkin nuorilla korennoilla. Paikoillaan oleva hoikkasinikorento pitää usein etujalkojaan päänsä taakse taitettuina. Palosirkka
Laji on kookas heinäsirkka, jonka naaras on koirasta isompi. Väriltään palosirkka on ruskeankirjava koiraiden ollessa sävyltään naaraita tummempia, ja yksilöitä on vaikea erottaa maasta. Sen sijaan lennossa koiras on helposti tunnistettavissa oransseista takasiivistä sekä luonteenomaisesta, rätisevästä lentoäänestä. Sirkan etusiivet ovat ruskeat ja peittävät lepoasennossa kokonaan räikeän oranssinpunaiset, ruskeakärkiset takasiivet. Etuselän keskiharjanne on palosirkalla selvästi koholla eikä siinä näy kuoppia. Kerritetra
Kerritetra voi kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Kerritetran kyljessä on leveä musta raita, ja se muistuttaa paljon keisaritetraa. Koiras on sinisävyisempi kuin naaras. Koiraan rasvaevä on sininen, naaraan oranssi. Kalasta on myös jalostettu erityisen sininen värimuoto. Harlekiinipeippo
Harlekiinipeipponaaraat pariutuvat mieluiten sellaisen koiraan kanssa, jonka pään väritys on samankaltainen kuin naaraalla. Tällöin myös koiraiden osuus jälkeläisistä on suurempi. On myös havaittu, että punapäiset naaraat munivat suurikokoisempia munia pariutuessaan punapäisten koiraiden kanssa, kun silloin kuin koiraan pään väri on musta. Kaanaankoira
Kaanaankoira on keskikokoinen ja pystykorvainen, ruumiinrakenteeltaan tasapainoinen ja voimakas koira. Sen turkki on keskipitkä ja koostuu karkeammasta päällyskarvasta sekä pehmeästä alusvillasta. Koira pitää itse turkkinsa puhtaana, joten sen hoito on hyvin helppoa: harjaus karvanlähtöaikana kaksi kertaa vuodessa riittää. Väritys vaihtelee mustasta kermanvalkoiseen ja kaikkiin ruskean sävyihin tavallisesti valkoisin merkein. Aavikon värisävyt kuten hiekkaan sulautuva vaaleanruskea ovat hyvin tavallisia. Häntäänsä koira kantaa kippuralla selkänsä päällä. Pää ja kuono ovat voimakasrakenteiset, kirsu on musta. Silmät ovat tummanruskeat ja hieman vinot. Reaktioissaan koira on nopea ja valpas. Mallorcanseisoja
Mallorcanseisoja on maatiaismainen kanakoira, joka ei ole kooltaan kovin iso. Sen pää ei ole kovin suuri suhteessa runkoon. Kuono on hieman kalloa lyhyempi ja silmien välissä kulkee uurteet. Kirsu on leveä ja paksu, ja sen väri vaihtelee karvapeitteen värityksen mukaan. Ylähuulet ovat paksut ja riippuvat, kun taas alahuulet ovat tiiviit ja peittyvät ylähuulten alle. Korvat ovat keskikokoiset, leveät, riippuvat, korkealle kiinnittyneet ja kärjistään pyöristyneet. Presa canario
Alkuperäistä työkoiratyyppiä vaalivat harrastajat kutsuvat sitä ennemmin "presa canarioksi" erotuksena näyttelytyyppiin, vaikkakin nykyisin tämä saattaa aiheuttaa sekaannusta koska uusi virallinen FCI-rotunimi on juuri presa canario. Erityisen hämmentävää tämä on USA:ssa, jossa on myöskin käytössä rotunimi Presa Canario, vaikka suurosa maan kannasta edustaakin modernia, raskasrakenteista tyyppiä. Presa canarion kanarialaiset kasvattajat ovat perustaneet oman järjestön tarkoituksena suojella alkuperäistä kanarialaista työkoiraa ja sen arvokkaita käyttöominaisuuksia. Espanjassa "Federacion Canina" -järjestö ja Yhdysvalloissa United Kennel Club (UKC) ovat tunnustaneet alkuperäisen presa canarion rotumääritelmän ja käyttävät myös alkuperäistä rotunimeä. Jopa Espanjan hallitus on niin huolestunut alkuperäistyypin asemasta, että se on lähettänyt Espanjan Kennelliitolle huomautuksen, jossa sitä kehotetaan palauttamaan rotumääritelmä alkuperäiseen muotoon. Vaikka nykyisin sekä virallinen rotunimi on toivotunlainen ja maksimipaino on jälleen lisätty FCI-rotumääritelmään, ovat maksimipainorajat edelleen suuremmat kuin alkuperäisessä espanjalaisessa rotumääritelmässä. Tämän lisäksi mustaa väriä ei ole edelleenkään hyväksytty FCI:ssä. Borderterrieri
Rodun värit voidaan jakaa kahteen luokkaan: punaisiin ja sinisiin. Punaiset borderit ovat väriltään punaruskeita tai ruskeita. Osa koirista on ns. grizzlejä, joissa jokaisen karvan toinen pää on musta, toinen punainen. Grizzle väritys saa koiran näyttämään hieman tummemmalta ja kirjavalta. Sininen borderterrieri näyttää nopeasti mustalta, mutta todellisuudessa turkki on hieman sinimusta. Sinisen värin parina tulisi olla harmaata karvoitusta, joka tehostaa sinistä vaikutelmaa ja luo oikean ilmeen koiralle. Siniselläkin koiralla jalat, rintakehä, maha ja osa päästä sekä joillain myös häntä ovat punaiset, mutta siihen ei tällöin yhdisty grizzleä väritystä. Keikarinapsija
Keikarinapsija on kooltaan 11–11,5 cm pitkä. Keikarinapsijakoiras on värikäs. Sen selkä on vihreä, siivet ja pyrstö ovat mustat lukuun ottamatta valkoisia viiruja siivissä ja pyrstön reunoissa. Pää on musta ja silmäkulmajuovat keltaiset. Kekikarinapsijakoiraan vatsa on keltainen, yläperä on punainen ja rinnassa kulkee musta juova. Keikarinapsijanaaras on väreiltään vaatimattomampi. Väritys vaihtelee hieman lajin levinneisyysalueella. Keikarinapsijan nokka on kapea ja pitkähkö. Kanariansitruunaperhonen
Kanariansitruunaperhosen siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla kirkkaankeltainen ja naaraalla himmeämpi. Kaikissa siivissä on oranssinpunainen keskipilkku. Siipien alapinnat ovat vihertävänkeltaiset, ja keskipilkku erottuu ruskeana. Koiraiden etusiipien värityksessä ja muodossa on eroja eri populaatioiden välillä. "G. cleobulen" etusiiven ulkoreuna on melko kovera ja takasiiven kannus pieni. Koirailla etusiipi on oranssi, ja keltaista näkyy vain parin millimetrin levyisellä alueella. "G. eversin" koiraat muistuttavat "G. cleobulea", eikä siiven ulkoreunassa näy keltaista juuri lainkaan, mutta naaraat ovat selvästi vaaleampia. "G. palmaen" etusiiven ulkoreuna on lähes suora ja takasiiven kannus on tylppä. Koiraalla etusiiven yläpinta on vain vaalean oranssinsävyinen ja ulkoreuna leveälti keltainen. Erot eivät kuitenkaan ole aivan suoraviivaisia, sillä yksilökohtaista vaihtelua esiintyy. Sinirapu
Lajin kirkkaan sininen väri on valikoivan kasvatuksen tulosta. Väri johtuu entsyymivajauksesta, joka on perinnöllisesti peittyvä ominaisuus. Luonnossa tavattavat siniravut ovat enimmäkseen ruskeita ja niiden kuoressa on tummia täpliä. Kääpiöpinseri
Yhdysvalloissa ja Iso-Britanniassa kääpiöpinserille on omat rotumääritelmät, jotka eroavat jonkin verran meillä käytössä olevasta FCI:n rotumääritelmästä. Näin myös koirien ulkonäössä on eroja. Yhdysvalloissa kääpiöpinserit ovat usein kevyitä ja korkearaajaisia. Yhdysvalloissa sallittuja värejä ovat myös ruskea ruskeilla merkeillä (chocolate & tan), sininen ruskeilla merkeillä, sininen, fawn sekä valkoinen. Sekä Yhdysvalloissa että Iso-Britanniassa kääpiöpinserille toivotaan ns. hackney-tyylistä liikkumista, jossa koira nostelee etutassuja hackney-hevosen tapaan. Suomessa tällaiset liikkeet katsotaan virheeksi. Typistäminen on yleistä muun muassa USA:ssa, mutta Suomessa se on kiellettyä, kuten myös monessa muussa Euroopan maassa. Kanarianpeippo
Vuodesta 1980 lähtien kanarianpeippojen pyydystäminen, metsästäminen, kauppaaminen, sekä munien ja poikasten keruu on ollut kiellettyä. Kanarianpeippo kuuluu Euroopan unionin lintudirektiivin liitteeseen I ja Bernin sopimuksen liitteeseen II, jonka mukaan kanarianpeippoa ja sen elinympäristöä pitäisi tiukasti suojella. Gran Canarialla sijaitsevat avainalueet ovat olleet suojeltuja vuodesta 1982. Lisäksi vuonna 1987 El Teiden metsä Tenefiffalla ja kuusi tärkeää aluetta Gran Canarialla suojeltiin kansallispuistona tai muuna suojelualueena. Ecuadorinaranen
Ecuadorinaranen ("Forpus coelestis") on viherarasiin kuuluva papukaijalaji. Väriltään ecuadorinaranen on kirkkaanvihreä ja pituutta sille kertyy vaivaiset 12 cm. Nokka ja jalat ovat vaaleanpunertavat. Koiraan erottaa naaraasta sinisestä väristä siivissä ja silmän takana. Ecuadorinarasta tavataan Ecuadorissa ja Perussa subtrooppisissa tai kuivissa trooppisissa metsissä. Lintua pidetään yleisesti lemmikkinä. Se käyttää ravinnokseen eri kasvien siemeniä ja marjoja. Ecuadorinaranen on seurallinen ja viihtyy parvissa äännellen tirskuvin huudoin. Se munii vuoraamattomaan puunkoloon. Araninpaimenkoira
Araninpaimenkoira muistuttaa kooltaan ja rakenteeltaan melko paljon katalonianpaimenkoiraa, mutta on kuitenkin tyypiltään epäyhtenäinen sillä paikalliset paimenet välittävät enemmän työskentelyominaisuuksista kuin ulkonäöstä. Tunnusomaisimmat piirteet ovat kirkkaat silmät ja luonnontöpö häntä. Liikkuvaiset korvat ovat useimmiten riippuvat, mutta voivat toisinaan olla myös luonnostaan pystyt. Kirsu on riippukorvaisilla yksilöillä musta ja pystykorvaisilla ruskea. Karvapeite on hieman lyhyempi kuin katalonianpaimenkoiralla ja laadultaan joko laineikas tai kihara. Väritys vaihtelee, mutta on useimmiten vaalea (fawn), tummasävyinen kanelinpunainen tai harmaa. Raajoissa voi esiintyä pääväristä poikkeavat merkit, jotka eivät kuitenkaan saa olla valkoiset. Urokset ovat vähintään 53 cm (ihanne 58 cm) ja nartut vähintään 50 cm (ihanne 55 cm) korkeita. Cockerspanieli
Cocker­spanielin luonteen­piirteisiin kuuluu älykkyyden sekä valppauden ilmaiseminen kasvojen ilmeillä. Rodusta pidetään sen ystävällisen, uskollisen, leikkisän ja hellän luonteen ansiosta. Koirat ovat helppoja kouluttaa ja hyviä keski­kokoisia koko perheen lemmikkejä. Hyvin harvoilla cockereilla on luonne­vikoja; vuonna 2002 tehdyssä 487 koiran tutkimuksessa vain prosentti koirista oli aggressiivisia ihmisille ja kaksi prosenttia aggressiivisia muille koirille. Yksiväriset koirat ovat usein moni­värisiä koiria ärhäkkäämpiä. Englanninluppa
Englanninluppa () on Englannista peräisin oleva isokokoinen kanirotu. Rodun yleisin väri on madagaskar. Englanninluppa on luppakorvaisista kaniroduista suurikorvaisin ja sen massa on vähintään 4 kg. Niittysinisiipi
Koiras on päältä melko tumman violetinsininen. Siipien ulkoreuna on leveälti mustahko ja tumman alueen raja on häipyvä. Naaraan siipien yläpinnat ovat tasaisen suklaanruskeat, usein tyvestä sinihärmäiset. Molemmilla sukupuolilla siipiripset ovat valkoiset. Siipien alapinta on vaaleanruskea, tyvestä sinihärmäinen ja ulompana sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien, valkoreunaisten täplien rivi. Siipien keskivaiheilla on siiven poikkisuunnassa venyneet mustat, valkoreunaiset keskitäplät. Huomattavana tuntomerkkinä siipien alapinnoilla ei ole lainkaan oranssia väriä. Siipiväli 24–34 mm. Avoparikaija
Koiras on melkein kokonaan vihreä. Siiven alla on punainen laikku ja siiven reuna on sininen. Pyrstön kärki on kellertävän valkeasta kirkkaan keltaiseen. Ylänokka on väriltään oranssi ja alanokka puolestaan musta. Naaras on puolestaan punaisen ja sinisen kirjava ja nokka on kokonaan musta. Koirien värit
Genotyypiltään ruskea ei-diluutti (bb D_) koira on muiden lokusten määräämiltä eumelaniinialueiltaan kuparinruskea, eikä siinä ole lainkaan mustaa. Myös sen iho, kirsu ja anturat ovat ruskeat tai nahanväriset. Silmät ovat keltaiset tai vihertävät. Lokuksen b-alleelia esiintyy muun muassa siperianhuskylla, labradorinnoutajalla, villakoiralla, dalmatiankoiralla ja englanninsetterillä. Aurinkokirjoahven
Aurinkokirjoahvenkoiraat voivat kasvaa noin 10 cm:n pituisiksi naaraiden jäädessä hieman tätä lyhyemmiksi. Lajista on olemassa useita värimuotoja: keltainen, oranssi, hopean beige ja ruskehtavan musta. Värimuodot johtuvat kunkin yksilön pigmenteistä. Keltaisilta yksilöiltä puuttuu musta pigmentti täysin. Englanninpesukarhukoira
Toisin kuin muilla coonhoundeilla eli pesukarhukoirilla, tällä rodulla sallitaan vaihteleva väritys. Se voi olla punatäplikäs, sinitäplikäs, kolmivärinen tai kolmivärinen täplikäs. Punaiset merkit ovat kuitenkin dominoivat ja sen vuoksi "redtick" on sille yleinen nimitys. Värivariaatiot ovat yleisiä jopa saman pentueen yksilöiden välillä, mikä osoittaa populaation geneettisen perimän olevan monipuolinen. Sininenpesukarhukoira
Sininen pesukarhukoira on lihaksikas ja nopea, ei tanakka eikä kömpelö. Se kantaa päänsä korkealla ja häntänsä selän yllä näyttämättä pelon tai hermostumisen merkkejä. Sinitäplikkään karvapeitteen tulee olla kohtalaisen karheaa ja kiiltävää. Sinisen pesukarhukoiran sininen väritys muodostuu mustavalkoisesta läikityksestä joka antaa vaikutelman laivastonsinisestä väristä. Tämä läikitys peittää rungon ja selässä, korvissa ja sivuilla voi olla vahtelevan muotoisia mustia laikkuja. Sinivoittoisuus on toivottavampaa kuin mustavoittoisuus. Mustan pitäisi olla vallitseva väritys päässä ja korvissa. Sinisellä pesukarhukoiralla tulee olla punaruskeat (tan) merkit silmien yllä ja poskissa sekä tummanpunainen täplitys käpälissä ja alaraajoissa runkolinjan alapuolella, rinnassa ja hännän alla. Rungon sinisen läikityksen on suositeltavaa olla vaaleammin täplittynyt. Rungossa sinisen täplityksen tulee olla valkoista vallitsevampi. Muut värit eivät ole sallittuja, mutta lähes kokomusta vain muutamalla täplällä käpälissä ja rinnassa hyväksytään. Myös suurimmassa osassa hännänpään sinisiä täpliä voi olla harmaata. Sinisiipisirkka
Sinisiipisirkka on sirkaksi keskikokoinen laji ja naaraat ovat hieman koiraita kookkaampia. Väriltään se on vaalean ruskean tai harmahtavan kirjava ja väritys naamioi sirkan hiekkamaastoon erittäin hyvin. Etusiivissä erottuu pari epäsäännöllistä, tummaa poikkivyötä. Takasiivet ovat vaaleansiniset, mutta lepoasennossa takasiivet jäävät kokonaan piiloon eikä väri erotu lentävälläkään sirkalla kovin hyvin. Pää on muodoltaan melko suorakulmainen ja sen takana on selvä kurouma. Etuselässä on heikko keskiharjanne. Sininenpicardienspanieli
Rotumääritelmän mukaan siniselläpicardienspanielilla on "melko matala työskentelyasento, johon koiran rakenne hyvin soveltuu". Mustapilkkuinen väritys luo nimensä mukaisen sinertävän vaikutelman, mikä onkin suurin ero rodun ja sitä yleisvaikutelmaltaan suuresti muistuttavan, mutta ruskeavoittoisen picardienspanielin välillä. Silmien tulee olla suuret ja tummat ja katseen rauhallinen. Päätä "kehystävät", silkkiset ja laineikaskarvaiset korvat ovat riippuvat ja melko paksut. Raajat ja pyöreät käpälät ovat runsaskarvaiset. Runsashapsuinen häntä yltää juuri ja juuri kintereiden alapuolelle. Sileä tai hivenen laineikas karvapeite on väriltään harmaapäistärikkö, jossa on mustia laikkuja. Urosten säkäkorkeus on 57-60 cm. Nartut ovat hieman pienempiä. Kanarianpeippo
Vuonna 1991 käynnistettiin kanarianpeipolle suunnattu suojeluohjelma, johon sisältyi suojelutoimenpiteitä sekä useita tutkimusprojekteja, joissa tutkittiin kanarianpeippoa sen luontaisessa elinympäristössä ja sen ulkopuolella. Seuraavana vuonna aloitettiin vankeudessa elävien peippojen kasvatusohjelma, joka uudistettiin vuonna 2005. Gran Canarialla ihmisten pääsyä kanarianpeipon elinalueille on rajoitettu. Parhaillaan on myös käynnissä projekti jolla pyritään kunnostamaan Gran Canarian metsäpaloissa vahingoittuneita metsiä. Vierasperäisten lajien määrää on pyritty rajoittamaan kummallakin saarella. Esimerkiksi Gran Canarialla villiintyneiden kissojen määrää on kontrolloitu vuodesta 1996.