Kuka oli Bela Lugosi?
Bela Lugosi
Bela Lugosi (, oikealta nimeltään "Blaskó Béla Ferenc Dezső", 20. lokakuuta 1882 Lugos, Itävalta-Unkari (nykyinen Lugoj, Romania) – 16. elokuuta 1956 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilaissyntyinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Draculan rooleistaan.
Vincenzo Peruggia
Toisen teorian mukaan Peruggia ei olisi itse suunnitellut Mona Lisan varkautta, vaan hankkeen takana olikin argentiinalainen aatelismies Eduardo de Valfierno, joka palkkasi Peruggian varastamaan Mona Lisan ja teettämään siitä kuusi taitavaa kopiota. Kopiot Valfierno aikoi myydä mustassa pörssissä amerikkalaiselle miljonäärille, joka ei olisi voinut palauttaa tauluja, koska ne olivat varastetun maalauksen kopioita. Varkauden jälkeen Valfierno ei olisi tarvinnut Mona Lisaa ja Peruggia olisi saanut odottaa turhaan palkkiota varkaudesta. Kun aatelismiehestä ei enää kuulunut mitään, olisi petetty Peruggia varmaan yrittänyt epätoivoisesti myydä taulua kunnialliselle eurooppalaiselle museolle eikä upporikkaalle keräilijälle. Alessandro Cagliostro
Cagliostro kierteli sitten Euroopan ylhäisöpiireissä ja suoritti monenlaisia ihmetekoja. Hän saavutti riemuvoittoja spiritististen voimien ja ihmeparannusten mestarina ja myi pitkästyneelle aatelistolle ihmeitä tekeviä eliksiirejä. Hän perusti muurariloosit muun muassa Englantiin, Saksaan ja Venäjälle ja kuuluisan Lyonin loosin Ranskaan. Looseihin hän kutsui mukaan aatelistoa ja perusti looseja myös naisille. Kanizsai László
Kanizsai László () oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuonna 1460, Unkarin kuninkaan Matias Corvinusen nimittämänä. De mortuis nil nisi bene
Lauseen on ensimmäisenä kirjannut ylös kreikankielisessä muodossa historioitsija Diogenes Laertios 200-luvulla julkaistussa teoksessaan "Merkittävien filosofien elämät ja opit". Latinankielisenä se yleistyi 1500-luvulla italialaisen munkin Ambrogio Traversarin Diogeneen kirjasta tekemän käännöksen myötä. Adolfo Bioy Casares
Adolfo Bioy Casares (1914–1999) oli argentiinalainen kirjailija. Hänellä oli suuri vaikutus latinalaisen Amerikan kirjallisuuteen. Bioy Casaresin tunnetuin teos on "Morelin keksintö" (1940). Teos on omistettu Jorge Luis Borgesille, joka on myös kirjoittanut kirjaan esipuheen. Mario Vargas Llosa
Vargas Llosa oli uransa alussa vasemmistolainen, mutta kääntyi 1980-luvulla markkinaliberaaliksi tyrmistyttyään siitä, että hänen aiemmin kannattamansa Fidel Castro sulki kuubalaisia keskitysleirille ja homoseksuaaleja vankilaan. ”Radikalismista en ole luopunut, vaikka olenkin heittänyt sosialismin romukoppaan.” Romaanissaan "Maytan tarina" (1984) hän kuvasi, miten vasemmistolaiset ja humanistit saattavat turmella moraalinsa asteittain pienillä pelkuruudesta johtuvilla myönnytyksillä Bragança (hallitsijasuku)
Suvun nimi tulee Bragançan alueella sijaitsevasta keskiaikaisesta Bragançan linnasta. Suvun kantaisä oli Portugalin kuningas Juhana I:n aviottomaksi pojaksi arveltu Alfonso ("Afonso", k. 1461), jolle kuningas Alfonso V antoi vuonna 1442 Bragançan herttuan arvon. Kun Portugali vuonna 1640 uudelleenitsenäistyi Espanjasta, hänen jälkeläisensä, Bragançan kahdeksas herttua João valittiin kuninkaaksi nimellä Juhana IV. Bragançan herttua oli tämän jälkeen Portugalin kruununperijälle kuulunut arvo. Kun Portugalin siirtomaa Brasilia julistautui itsenäiseksi vuonna 1822, sen ensimmäiseksi keisariksi valittiin kuningas Juhana VI:n vanhin poika Pedro I, joka isänsä kuoltua vuonna 1826 luovutti Portugalin kruunun tyttärelleen Maria II:lle. Brasilian valtaistuimen hän luovutti vuonna 1831 alaikäiselle pojalleen Pedro II:lle. Pedro II syöstiin vallasta vuonna 1889 ja hänen kuollessaan vuonna 1891 suvun brasilialainen haara sammui mieslinjalta. Brasilialaisen sukuhaaran viimeinen edustaja oli vuonna 1921 maanpaossa kuollut prinsessa Isabella. Espanja
Benito Pérez Galdós (1843–1920) oli oman aikansa merkittävin espanjalaiskirjailija. Maan tunnetuin runoilija on Federico García Lorca (1898–1936). Nykyajan tunnetuimpia espanjalaiskirjailijoita ovat esimerkiksi Camilo José Cela (1916–2002), Manuel Vázquez Montalbán (1939–2003), Antonio Muñoz Molina (s. 1956), Arturo Pérez-Reverte (s. 1951), Carlos Ruiz Zafón (s. 1964), Javier Marías (s. 1951) ja Almudena Grandes (s. 1960). Bengasi (elokuva)
"Bengasi" on yksi ohjaaja Augusto Geninan kolmesta taiteellisesti korkeatasoisesta, mutta fasistisen propagandan läpitunkemasta elokuvasta. Kaksi muuta ovat Italian siirtomaavalloitusta kuvaava "Valkoinen eskadroona" ("Squadrone bianco", 1936) ja Espanjan sisällissodasta kertova "Alcazar" ("L’assedio dell’Alcazar", 1940). Voimakkaan tunteellisen "Bengasin" tehtävänä on tuoda esille italialaisille tärkeät arvot ja kuvata vihollista, jolta niitä täytyy puolustaa. Viattomina uhreina nähdyt italialaiset ovat jaloja ja uhrautuvaisia, britit taas ahneita, turhamaisia ja julmia. Puolustettavia arvoja ovat perhe, yhteisö ja oman työn hedelmät, mutta toisin kuin samaan aikaan kuvatussa "Casablancassa", sodan taustalla oleva ideologia loistaa poissaolollaan. Fasismin murenemisesta kertoo myös se, että elokuvan sankareita ovat naiset, kun taas miehet ovat heikkoja ja perinteisen maskuliinisuutensa menettäneitä. Elokuvan dokumentaaria muistuttava luonne (alkutekstien mukaan se perustuu tositapahtumiin), eri yhteiskuntaluokkien edustajien kuvaaminen ja runsas ulkokuvien käyttö enteilevät toista maailmansotaa seurannutta italialaista neorealismia. "Bengasin" kuvaaja Aldo Tonti oli jo seuraavana vuonna tekemässä Luchino Viscontin "Riivajia", jota pidetään neorealismin välittömänä edeltäjänä. Pablo Escobar
Escobarin taktiikka tunnettiin Kolumbiassa nimellä ”plata o plomo” (suomeksi hopeaa tai lyijyä), mikä viittaa siihen, että hän lahjoi tai tapatti useita valtion virkamiehiä. Hän salamurhautti muun muassa Kolumbian oikeusministerin Rodrigo Laran, joka oli haastanut kartellien liiketoiminnan, ja presidenttiehdokas Luis Carlos Galánin. Escobar pyrki itsekin politiikkaan, ja hänet valittiin varamiehenä Kolumbian kongressiin. Hän vetäytyi sieltä kuitenkin nopeasti, kun Lara pyrki paljastamaan Escobarin todelliset taustat. Zombielokuva
Varhaisissa zombielokuvissa zombit pohjautuivat suoraan voodoouskonnon zombeihin ja olivat usein ihmisiä, jotka pahantahtoinen noitatohtori oli mustan magian avulla muuttanut tahdottomiksi orjikseen. Ensimmäisenä zombielokuvana pidetään vuonna 1932 ensi-iltansa saanutta kauhuelokuvaa "Valkoinen zombi", jonka pääosassa nähtiin tunnettu kauhunäyttelijä Bela Lugosi. Toinen merkittävä varhainen zombielokuva oli ranskalaissyntyisen Jacques Tourneurin ohjaama ja vuonna 1943 ensi-iltansa saanut "Yö voodoo-saarella", joka oli aikoinaan yksi 1940-luvun suosituimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvista. Kelsos
Kelsos vaikutti toisen vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla. Hänen henkilöhistoriastaan tiedetään vain vähän: Hän eli keisari Marcus Aureliuksen aikana, hänen kirjallinen toimintansa sijoittuu vuosien 175 ja 180 väliin, ja hän kirjoitti teoksensa "Todellinen oppi" poleemisena kirjoituksena kristinuskoa vastaan. Tuolta ajalta tunnetaan useita samannimisiä henkilöitä, jotka esiintyvät kristinuskon vastustajana. Kyseessä oleva Kelsos oli todennäköisesti Lukianoksen ystävä. Jotkut ovat kuitenkin epäilleet tätä, koska Origeneen mukaan Lukianoksen ystävä oli epikurolainen, mutta teoksen "Todellinen oppi" kirjoittaja vaikuttaa seuraavan Platonia ja mahdollisesti Filonia. Keltin uni
Keltin uni () on Mario Vargas Llosan kirjoittama vuonna 2010 ilmestynyt kaunokirjallinen teos. Teos on laadultaan moraliteetti. Sen päähenkilö on irlantilainen diplomaatti ja nationalisti sir Roger Casement (1864–1916). Perustana ovat Casementin elämänvaiheet, joiden ympärille Vargas Llosa kuvittelee elämän. Zombi
Kirjallisuutta paremmin tunnettu zombifiktion laji on kuitenkin elokuva; paremmin kreivi Draculana tunnettu Bela Lugosi tähditti "Valkoinen zombi" -elokuvaa jo vuonna 1932. Eräs legendaarisimmista zombielokuvista on George A. Romeron pienellä budjetilla tekemä "Elävien kuolleiden yö" sekä sen jatko-osat, jotka loivat nykyisin populaarikulttuurissa tyypillisen zombin prototyypin. Myös Lucio Fulci sai mainetta zombielokuvillaan. László Bárdossy
Bárdossy valmistui vuonna 1913 lakimieheksi ja työskenteli sen jälkeen virkamiehenä. Hänestä tuli 1924 Unkarin ulkoministeriön lehdistöosaston johtaja, 1930 Lontoon-lähetystön sihteeri ja 1934 Unkarin suurlähettiläs Bukarestissa. Vuoden 1941 alussa valtionhoitaja Miklós Horthy järjesti Bárdossyn ulkoministeriksi Pál Telekin hallitukseen. Huhtikuun 1941 alussa Saksan johtaja Adolf Hitler painosti Unkarin auttamaan Saksaa Jugoslavian valtauksessa ja samalla rikkomaan edellisenä syksynä solmitun ikuisen ystävyyssopimuksen Unkarin ja Jugoslavian välillä. Pääministeri Teleki ei tätä hyväksynyt, vaan teki itsemurhan, jolloin Horthy nimitti Bárdossyn uudeksi pääministeriksi. Bárdossy toivoi Unkarin saavan takaisin Trianonin rauhassa vuonna 1920 menetetyt alueet Saksan avulla, joten Unkari liittoutui pian Saksan kanssa ja osallistui Jugoslavian miehitykseen. Teofilo Folengo
Teofilo Folengo (alkuaan Girolamo Folengo, 8. marraskuuta 1491 Mantova, Italia – 9. joulukuuta 1544 lähellä Bassano Campesea Venetsian tasavallassa) oli italialainen runoilija, joka kirjoitti salanimellä Merlinus Cocajus eli Merlino Coccaio. Hänen tärkein teoksensa on runosatiiri "Baldus," jonka hän kirjoitti benediktiinimunkkina ollessaan. Teos on eepossarja, joka 1517 julkaistiin 17-osaisena ja 1521 25-osaisena. Sarja kertoo talonpoikaisen sankarin , Balduksen, seikkailuista. Baldus on keskiaikaisen sankarin Rolandin Rinaldo-serkun jälkeläinen. Teoksessaan hän ivasi Kaarle Suurta, astrologiaa, magiaa ja ritarirunoutta käyttäen heksametreissaan latinan ja italian sekoitusta, jota kutsutaan makaronilatinaksi. Folengon makaronilyriikka sai joukon jäljittelijöitä, mutta he eivät yltäneet kuuluisuuteen esikuvansa lailla. Dracula
Tod Browningin ohjaama "Dracula – vanha vampyyri" (1931) oli ensimmäinen virallinen Dracula-filmatisointi. Sen pääosassa oli Bela Lugosi, ja elokuvasta tuli suurmenestys. Christopher Lee esitti Draculaa vuodesta 1958 alkaen kahdeksassa eri elokuvassa, joista brittiläisen Hammer Film Productions -yhtiön tuottamia oli seitsemän. Tuomas Celanolainen
Tuomas Celanolainen (, n. 1200 Celano, Abruzzo – 1270 Tagliacozzo) oli italialainen fransiskaanimunkki, joka tunnetaan erityisesti kolmen Fransiskus Assisilaisen elämää käsittelevän kirjan kirjoittamisesta. Häntä pidetään myös "Dies irae" -runon, eli requiem-messun sequentia-osan, kirjoittajana. Pablo Iglesias Posse
Pablo Iglesias Posse (18. lokakuuta 1850 El Ferrol – 9. joulukuuta 1925 Madrid) oli espanjalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, jonka katsotaan perustaneen Espanjan sosialistisen työväenpuolueen (PSOE) ja maan johtavan ammattijärjestön Unión General de Trabajadoresin (UGT). Hän johti kumpaakin järjestöä usean vuosikymmenen ajan. João Lourenço Rebelo
João Lourenço Rebelo (1610–1661) oli portugalilainen säveltäjä. Hän työskenteli Juhana IV:n hovissa. Hänen sävellystyylissään on samankaltaisuuksia muun muassa Claudio Monteverdin kanssa. Rebelo sävelsi runsaasti hengellistä musiikkia, kuten 39-äänisen messun Juhana IV:n 39-vuotispäiväksi. Teoksista ovat tehneet levytyksiä The Sixteen ja Huelgas Ensemble. Osa musiikista katosi Lissabonin maanjäristyksessä vuonna 1755. Meyer Lansky
Lanskyä pidettiin jopa "kahden mantereen kummisedän", Lucianon, veroisena suurrikollisena, ja tämä kaksikko oli vailla vertaansa.
Lanskylla oli väkivallattoman miehen maine, mutta yhdessä jo hänen lapsuudesta asti tuntemansa Bugsy Siegelin kanssa heidän ryhmäänsä pidettiin eräänä kieltolain ajan vaarallisimpina. Lanskya ja Siegeliä voidaan pitää kuuluisan Murder Inc.:n perustajina. Lansky oli myös Siegelin Las Vegas -uhkapelikeskusprojektin merkittävä rahoittaja. Ruusun nimi
Kuten Econ teokset yleensäkin, myös "Ruusun nimi" sisältää oppineita viittauksia. Sokea kirjastonhoitaja Jorge Burgoslainen on sanaleikki argentiinalaisesta kirjailijasta Jorge Luis Borgesista, joka on vaikuttanut Ecoon suuresti. Borges oli sokea viimeisinä vuosinaan, ja hän oli Argentiinan kansalliskirjaston hoitaja. Hänen novellinsa "Baabelin kirjasto" on vaikuttanut Econ kirjan salaiseen kirjastoon. Eco vietti jonkin aikaa Toronton yliopistossa kirjoittamassa kirjaa. Kirjassa esiintyvän kirjaston portaat muistuttavat Robarts Libraryn portaita. Kirjassa on kauttaaltaan useita latinankielisiä lainauksia, osa aitoja ja osa keksittyjä. Kirjassa keskustellaan Aristoteleen filosofiasta ja muun muassa islamilaisten filosofien kirjoittamista kommentaareista, sekä millenaristisista harhaopeista kuten fraticelleistä. Kirjassa viitataan useisiin filosofeihin, moniin anakronistisesti, kuten muun muassa Ludwig Wittgensteiniin. Hélio Gracie
Hélio Gracie (1. lokakuuta 1913 – 29. tammikuuta 2009) oli brasilialainen kamppailulajien taitaja, joka kehitti yhdessä veljensä Carlos Gracien kanssa brasilialaisen jujutsun. Hänen tunnetuin vastustajansa oli japanilainen Masahiko Kimura, joka voitti Gracien kutsuottelussa vuonna 1951. Gracie harjoitteli ennen lajinsa kehittämistä jujutsua ja myöhemmin myös judoa. Ihmissusi (vuoden 1941 elokuva)
Jo samana iltana Larry yrittää pelastaa Gwenin ystävän pedolta, jonka hän uskoo olevan susi. Hän tappaa suden kävelykepillään, mutta susi ehtii purra häntä. Pian hän huomaa ettei susi ollutkaan mikään tavallinen susi, vaan ihmissusi ja hän on pureman johdosta itse muuttunut sellaiseksi. Mustalaisennustaja, Maleva (Maria Ouspenskaya), kertoo Larrylle, että eläin joka puri häntä oli itse asiassa hänen poikansa, Bela (Bela Lugosi) suden muodossa. Bela on ollut ihmissusi jo vuosia ja nyt ihmissudeksi muuttumisen kirous on siirtynyt Larrylle tämän tapettua Belan. Béla Miklós
Miklós palveli maailmansotien välisenä aikana Unkarin armeijassa ja oli 1933–1936 sotilasattašeana Berliinissä. Toisen maailmansodan alussa hän oli armeijakunnan komentajana ja 1942–1944 valtionhoitaja Miklós Horthyn kanslian sotilasjohtajana. Elokuusta 1944 alkaen hän oli Unkarin ensimmäisen armeijan komentaja ja kannatti rauhaa Neuvostoliiton kanssa. Kun Saksa ja Nuoliristi-puolue kaappasivat lokakuussa 1944 vallan Unkarissa, pidätystä pelännyt Miklós loikkasi Puna-armeijan puolelle ja antoi 17. lokakuuta julistuksen, jossa kehotti muita unkarilaisia upseereja tekemään samoin. Puna-armeijan miehittämässä Debrecenissä 22. joulukuuta 1944 kokoontunut oppositiopuolueiden edustajista koostunut väliaikainen kansalliskokous valitsi Miklósin uuden väliaikaisen hallituksen pääministeriksi Neuvostoliiton hyväksynnällä. Hänen johtamansa hallitus otti vallan Unkarissa seuraavana keväänä Nuoliristin hallituksen kukistuttua saksalaisten tappion myötä. Miklós jatkoi pääministerinä marraskuussa 1945 pidettyihin ensimmäisiin sodanjälkeisiin parlamenttivaaleihin asti, jolloin hänen seuraajakseen tuli pientilallisten puolueen johtaja Zoltán Tildy. Miklós valittiin vuoden 1947 vaaleissa parlamenttiin porvarillisen itsenäisyyspuolueen ehdokkaana, mutta valtaan nousseet kommunistit peruuttivat puolueen saamat edustajanpaikat ja Miklós joutui vetäytymään julkisesta elämästä. Hän kuoli seuraavana vuonna. Alagaësia
Haltia, joka pelasti Eragonin ensimmäisen kirjan lopussa, on lohikäärmeratsastaja nimeltään Oromis, viimeinen lohikäärmerastastajista. Eragon matkustaa Ellesméraan suorittaakseen koulutuksensa Oromiksen kanssa. Hänen ollessaan Ellesmérassa, hänen tunteensa haltiaprinsessa Aryaa kohtaan kasvavat. Hän seuraa Agaeti Blödhrenia, eli Verivalan juhlaa, joka on juhla, jota juhlitaan haltioiden ja lohikäärmeiden välisen rauhan kunniaksi kerran vuosisadassa. Juhlien huipentuessa Eragon saa haltiamaisia kykyjä ja ulkomuodon(mm. suippokorvat) lohikäärmeiden taikuuden johdosta. Charles Ponzi
Charles Ponzi (3. maaliskuuta 1882 – 18. tammikuuta, 1949) muutti Yhdysvaltoihin Italiasta vuonna 1903, ja hänestä tuli yksi kuuluisimmista huijareista Amerikan historiassa. Hänet tunnetaan myös nimillä Charles Ponei, Charles P. Bianchi, Carl ja Carlo Ponzi. Totuutta Charles Ponzin elämästä on vaikea saada selville, koska hänellä oli taipumuksena sepitellä tarinoita ja kaunistella tosiasioita. Vaikka monet ihmiset eivät ole kuulleet mitään itsestään Ponzista, niin termi "Ponzi-huijaus" on laajalti tunnettu nimitys nopeaa rikastumista lupaavalle petolliselle järjestelmälle. Stravaganza
Kirjasarjan viidennen osan päähenkilö Isabel "Bel" Evans kokee jäävänsä vanhemman kaksoisveljensä varjoon, kunnes hän löytää mosaiikkipaloja, jotka johdattavat hänet italialaista Ravennan kaupunkia muistuttavaan Classeen. Siellä Isabel tutustuu kauppiaisiin ja merirosvoihin, kun taas Lontoossa hän saa uusia ystäviä muista stravaganteista. Hänen veljensä alkaa epäillä Isabellan äkillistä suosiota ja aikoo selvittää Isabelin salaisuuden.
Yksinäinen ja onneton Laura on omaksunut itsetuhoisia taipumuksia eikä osaa aavistaa, että hänestä tulee Barnsburyn koulun seuraava stravagantti. Eräänä päivänä vanha hopeatikari päätyy hänen käsiinsä ja sen avulla Laura siirtyy 1500-luvun Fortezzaan miekkasepän pajaan. Laura kohtaa Taliassa myös komean ja vetovoimaisen Ludon, joka vie häneltä jalat alta. Tunne on molemminpuolinen, mutta kun Ludo paljastaa syntyperänsä ja vaatii Fortezzan valtaistuinta omakseen, seuraa suuri valtataistelu, jossa Ludo ja Laura päätyvät vastakkaisiin leireihin. Vastauskonpuhdistus Ruotsissa
Vuonna 1576 norjalainen jesuiitta Laurentius Nicolai Norwegius tuli opettajaksi Tukholman kuninkaalliseen kollegioon. Hovi salasi Laurentiuksen henkilöllisyyden ja hänen opetuksensa tarkoitus oli peitellysti osoittaa luterilaisuus harhaoppiseksi. Katolismielisille Laurentius paljasti salaisuutensa. Tapaus paljastui ja siitä syntyi skandaali. Laurentius sai pilkkanimen Klosterlasse (”Luostari-Lasse”). Laurentius Nicolaista tuli vuosisatojen ajaksi viekkaan jesuiitan stereotyyppi. Protestantit tekivät vastauskonpuhdistuksen salailusta itselleen propaganda-aseen. Belaboris
Belaboris oli 1980-luvun alussa toiminut suomalainen pop-yhtye. Se syntyi pienlehti- ja musiikkikustantaja Kimmo Miettisen ideasta perustaa suomalainen tyttöyhtye. Hän sai myytyä ideansa Poko Rekordsin Epe Heleniukselle. Nimensä yhtye sai kauhuelokuvanäyttelijöiden Bela Lugosin ja Boris Karloffin etunimien yhdistelmästä. Miettisen ajatuksena oli tyttöyhtye, jossa tytöt (tai vain osa heistä) laulaisi ja soittamisesta vastaisi Esa Ijäksen johtama Tyhjät patterit -yhtye. Tarkoitus oli, että julkisuudessa annettaisiin ymmärtää, että tytöt soittaisivat itse levyllään. Il Canto degli Italiani
Neljäs säkeistö viittaa tapauksiin Italian historiassa, joilla oli suuri merkitys Italian kansallistunteelle. Legnanon taistelussa italialaiset joukot löivät Fredrik I Barbarossan johtamat saksalaiset joukot vuonna 1176, tehden samalla lopun Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan vallasta Italian niemimaalla. Ferruccio viittaa Francesco Ferruccioon, joka johti Firenzen kauppatasavallan joukkoja Kaarle V:n piirittäessä kaupunkia 12. lokakuuta 1529 – 12. elokuuta 1530. Urheudestaan kuuluisaksi tullut Ferruccio sai surmansa piirityksen loppuvaiheessa 3. elokuuta 1530. Italian yhdistymisen puolestapuhujat nostivat Ferruccion erääksi yhdistyneen Italian esitaistelijoista. Balilla oli oikealta nimeltään Giovan Battista Perasso. Hän johti teini-ikäisenä kapinaa itävaltalaisia vastaan Genovassa vuonna 1746. Säkeistössä mainitut kellot, jotka kutsuvat iltamessuun, viittaavat vuoden 1282 ”Sisilian iltamessuun”, jossa Sisilian väestö teki kapinan maata miehittäneitä ranskalaisia joukkoja vastaan ja murskasi ne perin pohjin. Goliat ja barbaarit
Elokuva sijoittuu vuoteen 568, jolloin langobardit hyökkäsivät Alppien yli Italiaan. Veronalainen Emiliano päättää kostaa isänsä kuoleman hyökkäilemällä barbaareja vastaan leijonan taljaan pukeutuneena. Emiliano, joka tunnetaan myös nimellä Goliat (eräissä kieliversioissa Herkules) kohtaa barbaariprinsessa Landan ja rakastuu tähän. Barbaarit vangitsevat Emilianon, joka voimainkoetuksista selvittyään vapautetaan Landan pyynnöstä. Emiliano ystävineen jatkaa hyökkäyksiään, tunkeutuu barbaarien linnakkeeseen ja lyö heidät lopullisessa taistelussa. Augusto Boal
Augusto Boal (16. maaliskuuta 1931 Rio de Janeiro, Brasilia – 2. toukokuuta 2009 Rio de Janeiro) oli brasilialainen poliitikko, teatterintekijä, tutkija ja uudistaja, jonka kehittämistä teatterimenetelmistä tunnetuimmat ovat Forum-teatteri, Näkymätön teatteri sekä Lakiasäätävä teatteri. Boalin filosofiassa korostui ajatus teatterin ja taiteen yksilöä ja yhteisöä voimaannuttavista mahdollisuuksista. Hän loi käsitteen "sorrettujen teatteri", jonka menetelmät tähtäävät sortoa kokevan yhteisön tai yksilön aseman parantamiseen tai sorron tunnistamiseen. Boalin menetelmissä katsoja ei yleensä ole passiivinen vastaanottaja, vaan pikemminkin keskusteleva osallistuja. Luigi Calabresi
Luigi Calabresi (14. marraskuuta 1937 Rooma – 17. toukokuuta 1972 Milano) oli italialainen poliisikomisario. Calabresi oli virka-asemaltaan valtiollisen poliisin poliittisten rikosten tutkimusosaston toiseksi korkein päällikkö Milanossa kun hänet murhattiin 1972. Murhasta tuomittiin 25 vuotta myöhemmin pitkiin vankeusrangaistuksiin kolme äärivasemmistolaisen Lotta Continua -järjestön jäsentä. Murhan pääasiallisena motiivina pidettiin kostoa anarkisti Giuseppe Pinellin kuolemasta poliisin kuulusteluissa joulukuussa 1969. Historoitsija Carlo Ginzburg on kuitenkin tapauksesta kirjoittamassaan tutkielmassa päätynyt tulokseen, että ainakin yksi tuomituista, kirjailija Adriano Sofri, on epäilemättä syytön. Galicia
Rosalía de Castro on Galician tärkeimpiä kansallisia symboleita; hänen runokokoelmiaan "Cantares gallegos" (1863) ja "Follas novas" (1880) pidetään modernin galicialaisen kirjallisuuden ensimmäisinä merkkiteoksina. Federico García Lorca julkaisi teoksen "Seis poemas galegos" (”Kuusi galicialaista runoa”) vuonna 1935. Eduardo Blanco Amor uudisti galicialaista kirjallisuutta vuonna 1959 ilmestyneellä teoksellaan "Esmorga". Rahapaja (televisiosarja)
"Bella Ciao" on alun perin italialainen kappale, mutta se kirjoitettiin uudelleen useilla kielillä. Kappaleesta tuli lopulta vastarintaliikkeen kappale Benito Mussolinin fasistipolitiikkaa vastaan. La Casa de Papel sarjassa yksi merkittävimmistä kohtauksista on professorin (Alvaro Morte) ja Berliini (Pedro Alonso) kohtaus, jossa he laulavat yhdessä Bella Ciao kappaletta. Laulu soi myös muissa symbolisissa kohtauksissa. Mario Vargas Llosa
Aiemmin hyvät ystävykset Vargas Llosa ja Gabriel García Márquez riitaantuivat tammikuussa 1976 Méxicossä, jolloin Vargas Llosa löi García Márquezia, joka sai silmän mustaksi ja nenään lisäkyömyn. He eivät ole sen jälkeen olleet puheväleissä, mutta syytä tapahtumaan ei tiedetä. Hiljaisuuden on rikkonut ainoastaan García Márquezin Twitter-kommentti Vargas Llosan saatua Nobel-palkinnon: ”Nyt ovat puntit tasan.” Marco Polo
Ajan kuluessa Niccolò, Maffeo ja Marco olisivat halunneet palata kotiin, mutta Kublai-kaani vältteli aihetta. Viimein tarjoutui tilaisuus, kun prinsessa Cocacinin oli tarkoitus matkustaa Persiaan kuninkaan vaimoksi. Polot tarjoutuivat saattajiksi, ja Kublai vastahakoisesti suostui. Kaani hukutti Polot lahjoihin ja vaati valan, että he palaisivat vielä.
Menomatkalle lähdettiin džonkkilaivastolla Zaitunista. Polot olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka kävivät Jaavassa, Sumatralla ja Borneossa. Marco Polo kuvailee matkalla norsuja, sarvikuonoja ja "hännällisiä ihmisiä", joiden arvellaan olleen suurikokoisia ihmisapinoita. Ceylonin ja Intian kautta saavuttiin Persiaan, jossa he saivat kuulla Kublain kuolleen. He lähtivät heti takaisin Kiinaan, joten he matkasivat Venetsiaan vasta 10 vuoden jälkeen. Polot viettivät lähes 20 vuotta elämästään Kiinassa. Luigi Calabresi
Lehdistössä, ja erityisesti Lotta Continua -lehdessä alettiin julkaista kaikenlaisia huhuja Calabresista ja hänen väitetyistä hämäräpuuhistaan. Kommunistipuolueen pää-äänenkannattaja, sanomalehti l’Unità, julkaisi 11.1.1970 artikkelin jossa väitettiin Calabresin olleen Yhdysvalloissa, ja osallistuneen siellä johonkin toimintaan josta vastasi CIA. Calabresi kiisti käyneensä koskaan Yhdysvalloissa, ja lisäsi että kyllä mielellään kävisi jos vain joku muu maksaa matkan. Myöhemmin osoittautuikin että kyseessä oli toinen, Calabresia huomattavasti vanhempi ja virka-asemaltaan korkeampi poliisi, nimeltään Lorenzo Calabrese. Txillardegi
Hän oli tunnettu kirjailijana ja kielitieteilijänä myös nimillä "Larresoro", "Igara" ja "Usako". Hän julkaisi useita kirjoja, jotka käsittelivät lähinnä baskin kieltä ja kielioppia. Hän on kirjoittanut myös romaaneja sekä politiikkaa käsitteleviä esseitä. Teosta "Leturiaren egunkari ezkutua" (1957) pidetään ensimmäisenä baskin kielellä kirjoitettuna nykyaikaisena romaanina, ja se on baskikirjallisuuden vedenjakaja. Muita hänen kirjoittamiaan romaaneja ovat "Haizeaz bestaldetik" (1979) ja "Putzu" (1999), merkittäviä esseitä "Huntaz eta hartaz" (1965), "Hizkuntza eta pentsakera" (1972) ja "Euskal Herria helburu" (1994) sekä tieteellisiä teoksia "Euskal fonologia" (1980), "Euskal azentuaz" (1984) ja "Elebidun gizartearen azterketa matematikoa" (1984). F. W. Murnau
Pian sodan jälkeen Murnau osallistui elokuvantekoon ja oli mukana saksalaisen mykkäelokuvan nousussa. Murnau perusti 1919 pienen itsenäisen Murnau-Veidt Filmgesellchatt -elokuvastudion näyttelijä Conrad Veidtin kanssa. Samana vuonna Murnau ohjasi ensimmäisen elokuvansa, "Der Knabe in Blau". Hänen seuraavat elokuvansa olivat "Saatana (Luopunut enkeli)", joka oli hänen ensimmäinen elokuvaaja Karl Freundin ja näyttelijä Conrad Veidtin kanssa, ja "Kyttyräselkä ja tanssijatar", joka aloitti hänen yhteistyönsä käsikirjoittaja Carl Mayerin kanssa. Murnaun muista varhaisia elokuvia olivat "Sehnsucht", "Abend – Nacht – Morgen" ja "Der Januskopf". "Der Januskopf" oli luvaton versio Robert Louis Stevensonin romaanista "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde". Se oli kauhulegenda Bela Lugosin ensiesiintyminen valkokankaalla. Brassaï
Gyula Halászin työ ja hänen rakkautensa kaupunkia kohtaan, jonka kaduilla hän usein kuljeskeli yömyöhällä, johti valokuvaukseen samalla kun häntä opetti toinen unkarilainen mestari Andre Kertesz. Hän kirjoitti myöhemmin, että valokuvauksen avulla hän tutustui Pariisin yöhön ja sen katujen ja pihojen kauneuteen sateella ja sumussa. Gyula Halász otti taiteilijanimekseen syntymäpaikkansa nimestä muokatun muodon "Brassaï," joka tarkoittaa "brassolainen." Brassaïna hän vangitsi valokuviinsa kaupungin hengen, ja hän julkaisi ensimmäisen valokuvakirjansa "Paris de nuit" ("Öinen Pariisi") 1933, joka yhä on korkealaatuisen valokuvakirjan malliesimerkki. Hän sai pyrinnöillään menestystä, ja Henry Miller sanoi häntä eräässä esseessään "Pariisin silmäksi". Pariisin rähjäisten puolien lisäksi hän kuvasi myös kaupungin hienoston elämää, sen älymystöä, balettia ja oopperoita. Hän kuvasi monia taiteilijaystäviään, kuten Salvador Dalía, Pablo Picassoa, Henri Matissea, Alberto Giacomettia ja monia ajan huomattavia kirjailijoita, kuten Jean Genetä ja Henri Michaux'ta. Béla Imrédy
Béla Imrédy (29. joulukuuta 1891 Budapest – 28. helmikuuta 1946 Budapest) oli unkarilainen poliitikko, joka toimi Unkarin pääministerinä 1938–1939. Fibonacci
Fibonacci, oikealta nimeltään Leonardo Pisano (Leonardo Pisalainen) (1170 Pisa – 1250 Pisa) oli italialainen matemaatikko. Hän vaikutti arabialaisen lukujärjestelmän yleistymiseen Euroopassa julkaisemalla teoksen "Liber abaci" vuonna 1202. Oscar Zeta Acosta
Oscar Zeta Acosta (8. huhtikuuta 1935 – 1974?) oli yhdysvaltalainen lakimies, kirjailija, poliitikko ja kansalaisoikeusaktivisti. Hänet tunnetaan muun muassa Hunter S. Thompsonin romaanista "Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa" (1971), jossa esiintyvä samoalainen asianajaja ”tohtori Gonzo” perustuu vahvasti Acostaan. Galeazzo Alessi
Galeazzo Alessi (1512–1572) oli italialainen arkkitehti, joka eli ja työskenteli pitkään Genovassa. Hän on vaikuttanut Genovan asemakaavaan ja piirtänyt monia sen kuuluisista palatseista. Hän osoitti taipumuksia matematiikkaan ja kirjallisuuteen jo nuorella iällä, ja opiskeli piirustusta ja arkkitehtuuria Giambattista Caporalinjohdolla. Bolognan pommi-isku
Bolognan pommi-isku () oli Italiassa, Bolognan kaupungin päärautatieasemalla 2. elokuuta 1980 tapahtunut terrorihyökkäys, jossa kuoli 85 ihmistä ja haavoittui yli 200. Äärioikeistolaista terroristijärjestö Nuclei Armati Rivoluzionaria on syytetty siitä, kun taas kaksi SISMI:n (Italian sotilaallinen tiedustelpalvelu) agenttia ja vapaamuurariloosi P2:n johtaja Licio Gelli tuomittiin tutkimusten harhaanjohtamisesta. Tapahtuma on yksi Italian vakavimmista sodanjälkeisistä terrorihyökkäyksistä. Puolan kirjallisuus
Bolesław Prus (oikealta nimeltään "Aleksander Głowacki", 1847-1912) oli hänkin pettynyt kapinallinen, joka vaihtoi romantiikan positivismiin ja realismiin. Prusin laaja tuotanto kuuluu 1800-luvun puolalaisen kirjallisuuden terävimpään kärkeen. Häntä on verrattu muun muassa Charles Dickensiin, ja epäilemättä hän on yhä sekä lukukelpoinen, luettu että suosittu klassikko. Novellit ja journalistinen tuotanto ovat ehkä volyymiltaan laajin osa hänen tuotantoaan, mutta tunnetuimmat teokset lienevät Varsovan elämää eeppisesti kuvaava romaani "Lalka" ("Nukke") ja historiallinen romaani "Faraon" ("Faarao"). Balthus
Balthus eli Balthasar Klossowski de Rola (1908–2001) oli ranskalainen taidemaalari. Hänen tyylinsä muistutti Italian renessanssiaikaa ja itämaista taidetta. Hänen työnsä ovat moralistisia ja syvämerkityksisiä. Vuonna 1991 Balthus sai japanilaisen Praemium Imperiale -palkinnon.
Balthusin molemmat vanhemmat olivat taiteilijoita. Vahvimmat vaikutteensa hän kuitenkin sai perheystävältään runoilija Rainer Maria Rilkeltä. Balthus muutti Pariisiin vuonna 1924, opiskeli maalausta omin päin, kuvasi töissään lapsia ja mukaili impressionisteja. Myöhemminkin, kypsällä kaudellaan hän kuvasi usein nuoria tyttöjä ja heidän herkkää eroottisuuttaan. Hän maalasi myös maisemia ja muotokuvia, esimerkiksi André Derainista ja Joan Mirósta. Roberto Bolaño
Roberto Bolaño (28. huhtikuuta 1953 Santiago, Chile – 15. heinäkuuta 2003 Barcelona, Espanja) oli chileläinen kirjailija ja runoilija. Hänelle myönnettiin vuonna 1999 Rómulo Gallegosin kirjallisuuspalkinto romaanista "Kesyttömät etsivät" (1998) ja postuumisti National Book Critics Circle Award romaanista "2666" (2004). Francisco Solano López
Francisco Solano López Carrillo (24. heinäkuuta 1826 Asunción – 1. maaliskuuta 1870 Concepciónin departementti) oli Paraguayn presidentti ja sotilasdiktaattori vuosina 1862–1870. Hän aloitti Kolmoisliiton sotana tunnetun sodan kaikkia naapurivaltioita eli Brasiliaa, Argentiinaa ja Uruguayta vastaan. Suurin osa maan aikuisesta miesväestöstä tuhoutui muutaman vuoden aikana mielettömässä sodassa, joka päättyi Paraguayn katastrofaaliseen tappioon ja suuriin aluemenetyksiin. Lópezia on jälkeenpäin pidetty megalomaanina ja jopa hulluna, mutta häntä on kotimaassaan toisinaan juhlittu myös isänmaallisena sankarina. Panda (muusikko)
Pasi ”Panda” Tapio Nikander (s.1962) on helsinkiläinen basisti, yrittäjä ja ELMU:n aktiivi, joka tunnettiin 1980-luvun alussa Ruoholahden kulttuurikeskus Lepakon aktiivisena toimijana sekä yhtenä Bela Lugosi -klubin perustajista Christian Moustgaardin jälkeen. Panda oli vuonna 1981 luovuttamassa Keskiolut R-kioskeihin -adressia Mato Valtosen ja Martti Syrjän kanssa. Panda soitti Mustassa Paraatissa ja sitä ennen Pohjanoteeraus -punkyhtyeessä. Panda vaikutti Keba -suomirockyhtyeen riveissä vuosina 1986-1987 ja soitti bassoa singleillä "Nana" ja "Poikaressu". Alberto Fujimori
Vastauksena Perun talouden katastrofaaliseen tilaan, kuten 7 000 prosentin inflaatioon vuonna 1990 ja siitä seuranneeseen Loistava polku -sissiliikkeen voimistumiseen, Fujimori perusti Cambio 90 -liikkeen ja voitti kirjailija Mario Vargas Llosan 10. kesäkuuta 1990 presidentinvaalissa. Kampanjan aikana hän sai lempinimen "el chino" ('kiinalainen'; Etelä-Amerikassa aasialaisia siirtolaisia sanotaan usein kiinalaisiksi) ja erottui positiivisesti muun muassa alkuperäiskansojen joukossa espanjalaisten hallitsemasta poliittisesta eliitistä. Ed Wood
"Glen or Glendan" aikoihin Wood ystävystyi kauhulegenda Bela Lugosin kanssa, joka oli näytellyt muun muassa alkuperäisissä "Dracula"-elokuvissa. Wood ja Lugosi ystävystyivät, ja Lugosista tuli Woodin elokuvien vakionäyttelijä aina kuolemaansa asti. Cesare Beccaria
Cesare Beccaria Bonesana, Gualdrascon ja Villareggion markiisi (15. maaliskuuta 1738 Milano – 28. marraskuuta 1794 Milano) oli valistusajalla vaikuttanut italialainen juristi, filosofi ja poliitikko, joka tunnetaan parhaiten teoksestaan "Rikoksesta ja rangaistuksesta". Teos muodostaa nykyaikaisen rikosoikeudellisen ajattelun perustan ja aloitti ensimmäisen abolitionistisen liikkeen. Jotkut teoksen edistyksellisistä argumenteistä olivat jo vanhoja, mutta Beccaria tekee niistä erinomaisen yhteenvedon kuten myös uutuutena erottaa ne uskonnollisesta kontekstista. Hän perustaa kirjassaan rankaisuvallan pohjan ja rajat sekä suosittelee rangaistuksen suhteellistamista tehtyyn rikokseen nähden. Beccaria myös asettaa periaatteeksi uskonnollisen ja oikeudellisen vallan erottamisen. Tuomiten eräiden rangaistusten julmuuden verraten niitä tehtyyn rikokseen, hän tuomitsee kidutuksen ja kuolemantuomion barbaarisiksi, ja ehdottaa rikosten ennaltaehkäisyä rikoksista rankaisemisen sijaan. Marcelo Rebelo de Sousa
Rebelo de Sousa on väitellyt oikeustieteestä ja valtiotieteestä erinomaisin arvosanoin, ja vuonna 1992 hänet valittiin Lissabonin yliopiston oikeustieteen professoriksi. Rebelo de Sousa tunnetaan toimimisestaan poliittisena kommentaattorina ensin lehdistössä ja myöhemmin myös televisiossa ja radiossa. Hän oli mukana perustamassa Sosiaalidemokraattista puoluetta ja oli sen johtajana vuosina 1996–1999. Jorge Luis Borges
Borgesin tunnetuimmat tarinat käsittelevät aikaa, äärettömyyttä, labyrinttejä, todellisuutta ja identiteettikysymyksiä. Peilien tiedetään aina herättäneen Borgesissa lapsuuteen palautuvia irrationaalisia pelontunteita, ja peilit ovatkin hänen teoksissaan pelottavia, mystisiä taikakaluja, joiden pelkkä läsnäolo luo salaperäistä tunnelmaa. Hän kirjoitti kuitenkin myös hyvin konkreettiseen argentiinalaiseen miljööseen sijoittuvia lähinnä salapoliisitarinan veroisia novelleja: kuuluisa esimerkki on ”Emma Zunz”, jossa päähenkilö, nuori tyttö, surmaa isänsä elämän tuhonneen miehen, mutta lavastaa murhan huolella itsepuolustukseksi raiskaajaa vastaan. Emma Zunz on saksalaissyntyisen siirtolaisen tytär; hänen murhaamansa mies on juutalainen. Tässä, kuten myös novellissa ”El Sur” (”Etelä”) korostuu argentiinalaisuus erilaisten maahanmuuttajaryhmien ja kansallisuuksien yhteensulautumana: toisin kuin useimmat muut eteläamerikkalaiset maat, Argentiina ei ole intiaani- ja mestitsivaltio, vaan eurooppalaisen, erityisesti italialaisen ja saksalaisen, maahanmuuton leimaama maa. Jorge Luis Borges
Jorge Francisco Isidoro Luis Borges Acevedo (24. elokuuta 1899 Buenos Aires, Argentiina – 14. kesäkuuta 1986 Geneve, Sveitsi), joka lyhensi kirjailijana nimensä muotoon Jorge Luis Borges, oli Argentiinan kuuluisin nykykirjailija. Borgesia pidetään laajalti maagisen realismin yhtenä huippunimenä, vaikka itse asiassa hänen kirjoilleen ei ollut kovinkaan tyypillistä sellainen kansanperinteen ja realismin sekoittaminen, joka luonnehtii esimerkiksi Gabriel García Márquezin pääteosta. Unkarilainen kulttuuri
Unkarissa on myös syntynyt ja uransa aloittanut elokuvaohjaaja Manó Kertész Kaminer, josta myöhemmin tuli amerikkalainen menestysohjaaja Michael Curtiz. Hänen lisäkseen Unkarista on noussut useita näyttelijöitä Hollywoodin tähtitaivaalle, kuten Bela Lugosi ja Zsa Zsa Gabor ("Sári Gábor"). Alvarus Pelagius
Alvarus Pelagius (n. 1280 – 25. tammikuuta 1352) oli espanjalainen kanonisti eli kirkko-oikeuden tuntija. Hän opiskelija kanonista lakia Bolognan yliopistossa. Vuonna 1304 hän liittyi fransiskaaneihin. Hänen kerrotaan olleen Duns Scotuksen oppilas ja Don Pedron lasten opettaja. Hänestä tuli paavi Johannes XXII:n suosikki ja hän sai tehtäväkseen antipaavi Pietro Rainalduccin väitteiden kumoamisen. Vuonna 1333 Alvaruksesta tuli Coronin piispa ja kaksi vuotta myöhemmin Sylveksen piispa. Hän toimi myös apostolisena nuntiona Portugalissa, mutta hänestä ei kuitenkaan tullut kardinaalia. Hänet haudattiin Sevillaan Pyhän Klaaran luostariin. Keltin uni
Herätteinä teokseen on ollut kaksi teosta. Ensinnäkin Joseph Conradin elämäkerta, jossa Vargas Llosa ensimmäisen kerran tapasi Casementin nimen. Toinen vaikuttanut teos oli Adam Hochschildin teos "Kuningas Leopoldin haamu", jossa kirjoittaja kuvaa siirtomaavallan aikaisia hirmutekoja Kongossa. Francisco Franco
Niin kutsutussa Burgosin baskioikeudenkäynnissä joulukuussa 1970 tuomittiin kuusi baskia kuolemaan erään poliisipäällikön murhasta, vaikka syytteitä ei pystytty näyttämään toteen täysin aukottomasti. Kansainvälisen vastalausemyrskyn seurauksena Franco muutti tuomiot 30 vuoden vankeusrangaistuksiksi. Valtaantulonsa 35-vuotispäivänä lokakuun alussa 1971 Franco armahti noin 3 000 poliittista vankia. Kesäkuussa 1973 Franco nimitti uudeksi pääministeriksi amiraali Luis Carrero Blancon, jota oli pidetty pitkään Francon "oikeana kätenä". Carrero Blancon nimityksellä Francon katsottiinkin haluavan turvata politiikkansa jatkuvuuden. Carrero Blanco sai kuitenkin surmansa baskien separatistijärjestö ETA:n tekemässä pommi-iskussa Madridissa saman vuoden joulukuussa. Clara Bow
Clara Bow seurusteli ensimmäisen kerran kameramies Arthur Jacobsonin kanssa vuodet 1923–1924. Tämän jälkeen Bow’lla oli romanssit muun muassa Victor Flemingin kanssa 1926, Gary Cooperin kanssa 1927, Bela Lugosin kanssa 1929, Fredric Marchin kanssa 1929, ja Gilbert Rolandin kanssa 1925. Roland oli Bow'n ensimmäinen todellinen poikaystävä, ja he olivat kihloissakin. Klemens IX
Klemens IX, syntymänimeltään Giulio Rospigliosi, (28. tammikuuta 1600 – 9. joulukuuta 1669) oli paavina 20. kesäkuuta 1667 – 9. joulukuuta 1669. Hän opiskeli jesuiittojen koulussa ja väitteli filosofiasta Pisan yliopistossa, missä opetti teologiaa. Hän kirjoitti runoja ja näytelmiä sekä libreton teokseen, joka mahdollisesti oli maailman ensimmäinen koominen ooppera. Jalal ad-Din Muhammad Balkhi-Rumi
Jalāl ad-Dīn Muhammad Rūmī ( 1207–1273) oli persialainen runoilija, islamilainen teologi, lainoppinut ja suufimystikko. Hänet tunnetaan ulkomaisissa yhteyksissä usein lyhyesti nimellä ”Rumi”. Toinen hänestä usein käytetty nimitys on Mawlana tai Mevlana (, ”mestarimme”). Béla Miklós
Béla Miklós Dálnoki (11. kesäkuuta 1890 Budapest – 21. marraskuuta 1948 Budapest) oli unkarilainen kenraali, joka toimi Unkarin ensimmäisenä pääministerinä toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1944–1945. Vampyyri
Varhainen vampyyrielokuva oli vuoden 1922 saksalainen mykkäfilmi "Nosferatu". Erityisesti Dracula-rooleista tuli tunnetuksi Bela Lugosi. Myöhemmin brittiläinen Hammer Film kuvasi kahdeksan Dracula-elokuvaa, joista kuudessa näyttelee pääosaa Christopher Lee. Mikään Hammerin tuottamista elokuvista ei ollut uskollinen Stokerin romaanille. Tom Holland ohjasi 1985 kaupunkimiljööseen modernisoidun "Kauhun yön", jossa vampyyria näytteli Chris Sarandon. Paul Bocuse
Paul Bocuse (11. helmikuuta 1926 Collonges-au-Mont-d'Or, Ranska – 20. tammikuuta 2018 Collonges-au-Mont-d'Or, Ranska) oli ranskalainen huippukokki ja ravintoloitsija sekä yksi ammattikuntansa tunnetuimpia edustajia. Paul Bocuse oli uuden ranskalaisen keittiön ("Nouvelle cuisine") tunnetuimpia edustajia. Hänen Lyonissa sijaitseva ravintolansa L’Auberge du Pont de Collonges on ollut pisimpään (vuodesta 1965) luokiteltuna maailmanluokan kolmen Michelin-tähden huippuravintolaksi. Brasilian historia
Vuonna 2002 vasemmiston presidenttiehdokas Luiz Inácio Lula da Silva "Lula" voitti presidentinvaalit toisella kierroksella. ja hallitsi maata menestyksellä vuoteen 2010 asti. Lula nimitti hallintoon sekä vasemmistolaisia että ei-vasemmistolaisia asiantuntijoita. Alussa ulkomainen pääoma säikähti vasemmistolaista Lulaa, mutta Brasilian riskiluokitus palautettiin ennelleen, kun selvisi ettei Lula aio muuttaa radikaalisti ulkomaisten sijoituksia. Lula oli populisti, joka toisaalta suosi maan liikemieseliittiä ja pyrki ylläpitämään ja kehittämään maan taloutta. Niinpä vaikka Lula oli sosialisti hän ei ollut läheskään Venezuelan Chavezin tapainen radikaali. Lulan kaudella Brasilia kuului keskiköyhiin nopean talouskasvun BRIC-maihin, joihin luetaan myös Venäjä, Kiina ja Intia. Urbano Lazzaro
Urbano Lazzaro oli italialainen mies, joka kuului toisessa maailmansodassa Benito Mussolinin vastaiseen kommunistiliikkeeseen ja tunnetaan paremmin myös nimellä "Partisaani-Bill". Lazzaro kuului Garibaldin partisaaniprikaateihin ja hän otti 27. huhtikuuta 1945 toisen maailmansodan viime vaiheilla kiinni Benito Mussolinin Dongossa, jossa tämä oli paossa lähimpien kollegojensa kanssa pukeutuneena saksalaiseksi sotilaaksi. Lazzaro löysi saattueesta myös Mussolinin rakastajattaren, Clara Petaccin sekä useita korkeita fasistihallituksen virkamiehiä. Urbano Lazzaro kuoli kolmas päivä tammikuuta 2006. Hän oli kuollessaan 81-vuotias. Rubellius Plautus
Gaius Rubellius Plautus (33-62) oli roomalainen poliitikko ja keisari Neron poliittinen vihamies. Ajatusmaailmaltaan Plautus oli stoalainen. Hän on yksi kolmesta Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Thrasea Paetuksen ja Barea Soranuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita. Ed Wood
Kun Lugosi kuoli elokuussa 1956, Woodilla oli halussaan hänen viimeinen filmikatkelmansa, jonka hän käytti samana vuonna valmistuneessa elokuvassaan Plan 9 from Outer Space. Filmikatkelman lisäksi käytettiin sijaisnäyttelijää. Plan 9 from Outer Space on Woodin ohjauksista tunnetuin. Sen osittaisen suosion takasi elokuvan prologin juontanut Criswell, joka oli tullut tunnetuksi "The Tonight Show'n" ennustajana. Elokuvassa Wood teki yhteistyötä myös suomalaissukuisen Maila Nurmen eli Vampiran kanssa. Woodin kulttimaine "maailman huonoimpana elokuvaohjaajana" perustuu erityisesti tähän elokuvaan. Vincent Bugliosi
Vincent Bugliosi (18. elokuuta 1934 Hibbing, Minnesota – 6. kesäkuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies ja kirjailija. Hän nousi maineeseen toimiessaan syyttäjänä Charles Mansonin oikeudenkäynnissä Los Angelesissa vuonna 1969. Myöhemmin hän kirjoitti oikeudenkäynnistä kirjan "Helter Skelter", jota on myyty yli 7 miljoonaa kappaletta. Hoitaessaan yleisen syyttäjän virkaa Los Angelesin piirikunnassa Bugliosi hävisi yhden ja voitti 105 rikosoikeudenkäyntiä, mukana 21 henkirikossyytettä. Luihuinen
Terence Higgs oli Luihuisen oppilas ja Luihuisen huispausjoukkueen etsijä ensimmäisessä kirjassa. Hän saattaa olla nimensä perusteella sukua Rufus Rymistyrin ja Tiberiusin ystävälle Bertie Higgsille. Higgs oli Adrian Puceyn lailla yksi harvoista Luihuisten pelaajista, joka ei syyllistynyt epärehellisiin käytöksiin otteluissa. Higgs korvattiin Draco Malfoylla toisessa kirjassa. Higgsin kohtalo ei ole tiedossa hänen valmistuttua Tylypahkasta. Lugoj
Nykyisin Lugoj on kuuluisa Dracula-näyttelijä Bela Lugosin kotikaupunkina. Lugosin oikea sukunimi oli Blasko, taiteilijanimi "Lugosi" on adjektiivi sanasta Lugos, joka on kaupungin unkarilainen nimi. Luigi Maggi
Teatterissa työskennellyt Maggi aloitti elokuvauransa vuonna 1906 Arturo Ambrosion tuotantoyhtiön näyttelijänä. Jo samana vuonna hän ohjasi muutamia lyhytelokuvia. Pian Maggista tuli Ambrosio Filmin pääohjaaja. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Edward Bulwer-Lyttonin romaaniin perustuva "Pompeijin viimeiset päivät" (1908), joka aloitti historiallisten suurelokuvien sarjan. "Keisari Nero" (1909) menestyi hyvin myös ulkomailla. Ohjaajan parhaana pidetty elokuva on vuonna 1911 valmistunut "Nozze d’oro" (”Kultahäät”), jossa hän näytteli toista pääosaa. Huomiota herätti myös "Saatana" (1912), jonka on nähty vaikuttaneen D. W. Griffithin "Suvaitsemattomuuteen" (1916). Vincenzo Peruggia
Peruggia väitti olevansa isänmaan asialla. Huomattuaan kuinka paljon italialaisia töitä oli ranskalaisessa museossa hän päätti, että ainakin kuuluisin italialainen taulu Mona Lisa pitäisi palauttaa kotimaahansa. Peruggia sanoi, että hän joutui aivan Mona Lisan valtaan. Hän katsoi sen kuuluvan italialaisille ja väitti, että maalaus oli varastettu Italiasta Napoleonin sotaretkien aikana. Todellisuudessa Leonardo da Vinci oli aikanaan itse joko myynyt tai lahjoittanut maalauksen Ranskan kuninkaalle Frans I:lle. Mona Lisa oli Frans I:n ylellisen kylpyhuoneen seinällä Fontainebleaun linnassa. Vuonna 1804 Mona Lisa siirrettiin Napoleonin käskystä Louvreen kaiken kansan katseltavaksi ja siitä tuli Ranskan ylpeys. Peruggia ilmoitti oikeudessa kesällä 1914 toimineensa yksin. Hän kuitenkin kertoi kahden italialaisen nimet, mutta heitä vastaan ei löydetty todisteita. Peruggia, joka piti isänmaallisia puheita oikeudessa, vapautettiin kahden kuukauden jälkeen.
Yhden teorian mukaan Peruggia tunsi Louvren hyvin, koska oli työskennellyt siellä. Hän oli ottanut Mona Lisan pois lasisuojasta ja irrottannut sitten tuon 77-senttimetriä korkean taulun kehyksistään ja kätkenyt sen pussiin. Mona Lisa on hyvin pieni maalaus. Kaksi vuotta taulu makasi sitten Peruggian sängyn alla aivan Louvren vieressä. Miguel de Cervantes
Vuonna 1614 ilmestyi Cervantesin kunnianhimoisin yritys lyriikan alueella, oman aikansa kirjallisuutta hyväntahtoisesti arvosteleva allegorinen runoelma "Viaje del Parnaso" ("Matka Parnassolla"), joka sisältää runsaasti omaelämäkerrallista ainesta. Muutamien tunnetumpien sonettien, kuten satiirisen "Al Túmulo del Rey Felipe en Sevilla" (”"Kuningas Filipin haudalle Sevillassa"”) tai kirjailijan itsensä arvostaman "Celos"´in (”"Mustasukkaisuus"”) ohella "Viaje del Parnaso" on Cervantesin runomuotoisista teksteistä merkittävin, joskaan Cervantesin runouden ei yleisesti katsota nousevan samalle tasolle hänen proosansa kanssa. Jalousie
Jalousie, Tango tsigane (suomeksi Mustasukkaisuutta) on Jacob Gaden (1879–1963) säveltämä tango, jota pidetään tanskalaisen musiikin kansainvälisesti kuuluisimpana ja levytetyimpänä teoksena. Bela Lugosi
Bela Lugosi kuoli 73-vuotiaana Los Angelesissa, Kaliforniassa. Hänet löydettiin tuolista sylissään Ed Woodin käsikirjoitus elokuvaan "Final Curtain". William Castle (elokuvaohjaaja)
Castle syntyi vuonna 1914 New Yorkissa. Hän kiinnostui viihdealasta 13-vuotiaana, kun hän oli nähnyt "Draculan" teatteriesityksen, jonka pääosassa näytteli Bela Lugosi. Castle saikin ensimmäisen työpaikkansa teatterista Lugosin suosittelemana "Draculan" apulaisnäyttämömestarina vuonna 1929. Seuraavana vuonna hän sai paikan näyttelijänä ja näyttämömestarina Broadwayllä Jules Leventhalin näytelmästä "An American Tragedy". Castle vuokrasi vuonna 1939 teatterin Stony Creekistä, Connecticutista. Teatterin johtava tähti oli saksalainen Ellen Schwanneke, jota Adolf Hitler pyysi palaamaan Saksaan. Schwanneken kieltäytymisen jälkeen Castle markkinoi häntä ”naisena, joka sanoi ei Hitlerille” ja vandalisoi teatterinsa hakaristeillä saadakseen julkisuutta. Schwanneken näytelmästä tuli suosittu, ja Columbia Picturesin Harry Cohn kutsui Castlen tapaamiseen. Christopher Lee
Lee allekirjoitti 1946 työsopimuksen brittiläisen viihdeyhtiö Rank Organisationin kanssa. Hänen ensiesiintymisensä elokuvissa oli Terence Youngin ohjaamassa draamaelokuvassa "Corridor of Mirrors" vuodelta 1948. 1950-luvun loppuun mennessä Lee oli jo ehtinyt esiintyä kymmenissä elokuvissa, mutta hänen läpimurtonsa elokuva-alalla oli Frankensteinin hirviön rooli Hammer Film Productionsin ensimmäisessä värielokuvassa "Frankensteinin kirous" vuodelta 1956. Vuonna 1958 Lee esitti ensimmäistä kertaa kreivi Draculaa kauhuelokuvassa "Dracula", minkä jälkeen hän on näytellyt Draculaa yhteensä seitsemän kertaa. Lukuisien kauhurooliensa takia Leetä on kutsuttu Boris Karloffin ja Bela Lugosin manttelinperijäksi, toisinaan jopa syrjäyttäjäksi. Hammerin kauhuelokuvien kautta Lee tapasi kuuluisan kauhunäyttelijän Peter Cushingin, josta sittemmin tuli yksi hänen lähimmistä ystävistään. Val Lewton
Seuraavan elokuvan piti olla "Tuhoon tuomittu saari", mutta sen kuvauksia jouduttiin lykkäämään, koska Karloff sairastui ja hänen toivuttuaan leikkauksesta muut näyttelijät olivat varattuja. Sen sijaan Lewton ehdotti "Ruumiisieppaajia" (1945), joka perustui Robert Louis Stevensonin novelliin. Sen pääosissa oli Karloffin lisäksi Bela Lugosi, toinen tunnettu Universal-kauhuelokuvien näyttelijä. Elokuva kertoo lääkäristä, joka palkkaa miehen hankkimaan ruumiita lääketieteellisiä tutkimuksia varten. "Ruumiinsieppaajat" kuuluu sekä Karloffin että Lugosin parhaimpiin elokuviin. Lewton kirjoitti myös käsikirjoituksen elokuvaan salanimellä Carlos Keith. Lucrezia Borgia
Lucrezia Borgia (18. huhtikuuta 1480 – 24. kesäkuuta 1519) oli Rodrigo Borgian avioton tytär, jonka isästä tuli paavi Aleksanteri VI. Hänen veljensä oli pahamaineinen Cesare Borgia. Lucreziasta kerrotaan useita kauhutarinoita, mutta jälkeenpäin on mahdotonta puolueettomasti arvioida, kuinka suuri oli hänen osuutensa isän ja veljen nimiin laitetuissa hirmuteoissa. Bolesław Prus
Bolesław Prus (oikealta nimeltään Aleksander Głowacki, 20. elokuuta 1847 – 19. toukokuuta 1912) oli puolalainen kirjailija. Hänen pääteoksiaan ovat romaanit "Lalka" (Nukke) ja "Pharaoh". Lalka-romaani on kuvaus 1800-luvun Puolasta. Pharaoh-teos on sijoitettu muinaiseen Egyptiin, ja teoksen kautta kirjailija asettuu vastustamaan historian romantisointia. Prusin tuotannosta on suomennettu romaani "Etuvartio". Residencia de Estudiantes
Residenssissä ovat opiskelleet, opettaneet ja asuneet lukuisat kulttuurillisesti merkittävät henkilöt. Jotkut asukkaista olivat tuolloisia espanjalaistaiteen johtohahmoja, kuten esimerkiksi runoilija Federico García Lorca, taiteilija Salvador Dalí, ohjaaja Luis Bunuel ja Nobelin voittanut tiedemies Severo Ochoa. Vakituisia vierailijoita olivat muun muassa myös Miguel de Unamuno, Manuel de Falla, Juan Ramón Jiménez, José Ortega y Gasset, Rafael Alberti, Dámaso Alonso ja Antonio Machado. Residenssi toimi myös Eurooppaan yltävänä keskustelutilana, jossa käytiin dialogia muun muassa uusista keksinnöistä ja teoksista. Tästä syystä sinne matkustivat keskustelemaan ja tekemään tutkimusta sellaiset henkilöt kuin Albert Einstein, Howard Carter, Marie Curie, Gilbert Keith Chesterton, Paul Valéry, Igor Stravinski, Herbert George Wells, Max Jacob, Le Corbusier, John Maynard Keynes, Alexander Calder, Walter Gropius ja Henri Bergson. Vapaamuurarit Suomessa
Vapaamuurarius palasi Suomeen vasta itsenäisyyden aikana, vuonna 1922, pitkälti amerikansuomalaisten ansiosta. Tällöin perustetun Suomi Loosi n:o 1:n perustajajäseniin kuului säveltäjä Jean Sibelius, joka on säveltänyt suomalaisten vapaamuurarien rituaalimusiikin ("Musique réligieuse", opus 113). Muita tunnettuja suomalaisia vapaamuurareita ovat olleet muun muassa taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, juoksija Hannes Kolehmainen, presidentti Risto Ryti, valtioneuvos Martti Miettunen, kaksinkertainen pääministeri Teuvo Aura, jääkärikenraali Paavo Talvela ja säveltäjä Joonas Kokkonen. La Violencia
Pian Rojas sanoi armeijan nimittäneen hänet vielä neljäksi vuodeksi presidentiksi. Tällöin kirkko, porvarit, älymystö ja myös mukaan otetut työläiset julistivat maahan yleislakon ja painostivat Rojasin eroamaan. Rojasin asetoverit suosittivat hänelle maanpakoa, ja Rojas pakenikin maasta. Maata hallitsi väliaikaisesti vielä viiden kenraalin juntta, joka ajoi siirtymistä siviilihallintoon. Liberaalit ja konservatiivit jakoivat vallan, ja esimerkiksi valtion virkoihin pantiin yhtä paljon liberaaleja ja konservatiiveja. Sovittiin liberaali- ja konservatiivipresidentin vuorottelusta seuraavat neljä kautta vuoteen 1974. Valtaan nousi liberaalipresidentti Lleras Camargo. Sota päättyi vuonna 1958, mutta aseelliset yhteenotot jatkuivat. Niinpä La Violencian lopettamisvuodeksi mainitaan eri lähteissä vuosia väliltä 1958–1966. Maaseudulla liberaalien ja konservatiivien sodan rippeetkin heikkenivät pois muutamassa vuodessa, ja jäljelle jäi vain maantierosvoja ja muutamia kommunistiryhmiä. Sota oli edistänyt rikollisuuden kasvua. Armeija kukisti sissit ja rosvojoukot, koska onnistui ajamaan ne pois vuoristosta itäisille tasangoille. Federico García Lorca
Federico del Sagrado Corazón de Jesús García Lorca (5. kesäkuuta 1898 Fuente Vaquerosin kylä, Granada – 19. elokuuta 1936) oli espanjalainen runoilija ja näyttämötaiteilija, joskin hänet tunnetaan myös taidemaalarina, pianistina ja säveltäjänä. Hän nautti kansainvälistä huomiota Ryhmä 27:n symbolina. García Lorca oli yksi tuhansista Espanjan sisällissodan aikana teloitetuista kansallismielisten kuolemanpartioiden uhreista. Vuonna 2008 Espanjan tuomioistuin avasi tutkinnan runoilijan kuolemasta, ja García Lorcan suku perui kieltonsa tehdä kaivaustöitä mahdollisella kuolinalueella lähellä Alfacaria. Ihmisjäänteitä ei kuitenkaan löydetty. Valkobeisa
Venäläinen eläintieteilijä Peter Simon Pallas kuvasi valkobeisan tieteelle. Vuonna 1767 julkaisemassaan muistelmateoksessa, joka käsitteli "Antilope"-sukua hän käytti ensimmäisen kerran sanaa "oryx". Hän sovelsi nimitystä kuitenkin afrikkalaiseen hirviantilooppiin. Sana tuli kuitenkin tieteellisen kirjallisuuden käyttöön. Toisessa, vuonna 1777 julkaistussa muistelmateoksessa nimeä käytettiin kapmaalaisesta beisasta. Samassa teoksessa Pallas käytti valkobeisasta tieteellistä nimeä "Antilope leucoryx". Ranskalainen Henri Marie Ducrotay de Blainville jakoi "Antelope"-sukua vuonna 1816 ja otti tällöin beisojen suvun nimen käyttöön. Valkobeisan nimi ei kuitenkaan vakiintunut, sillä saksalainen Martin Lichtenstein siirsi lajinimen "leucoryx" sapelibeisalle. Valkobeisa jäi tällöin ilman nimeä. Tilanne muuttui kun Zoological Society of Londonille lahjoitettiin vuonna 1857 kaksi valkobeisaa. Ne olivat ensimmäisiä Eurooppaan elävinä tuotuja lajin edustajia. Naaras kuoli pian, mutta urosta säilytettiin British Museumissa. Sitä pidettiin aluksi keskenkasvuisena eteläafrikanbeisana ("Oryx gazella"), kunnes John Edward Gray huomasi niiden olevan hänelle tuntemattomia. Gray ei kuitenkaan osannut yhdistää niitä Pallasin kuvaamiin eläimiin, vaan piti lajia uutena. Gray antoi samana vuonna tietämättään valkobeisalle uudeksi nimeksi "Oryx beatrix", Prinsessa Beatricen kunniaksi. Oldfield Thomas nimesi sapelibeisan uudelleen vuonna 1903 ja palautti valkobeisalle "Oryx leucoryx" -nimen. Grayn antamaa lajinimeä käytettiin kuitenkin sitkeästi vielä vuosia. Lech Wałęsa
Wałęsaa on toistuvasti syytetty kommunistien salaisen poliisin ilmiantajaksi 1970-luvulla, mutta hän on kiistänyt syytökset.
Kansallisen muistin instituutin IPN:n mukaan Wałęsa piti silmällä merkkejä hallituksen vastaisesta toiminnasta ja sai siitä korvauksia vuosina 1970–1976. Hän toimi Puolan salaisen poliisin vakoojana nimimerkillä ”Bolek". Entinen presidentti on vuosikymmeniä saanut vastailla epäilyihin. Helmikuussa 2017 hänet todettiin vakoojaksi käsiala-analyysin perusteella. Samanaikaisesti Wałęsa oli yksi lakkoilijoista työläisten ja hallituksen välisessä lakossa Gdańskissa joulukuussa 1970. Hän toimi telakan pääluottamusmiehenä. Vuonna 1976 hänet erotettiin tehtävästään. Hän joutui tyytymään lyhytaikaisiin töihin. Vuonna 1978 hän alkoi muiden aktivistien kanssa järjestellä ei-kommunistista ammattiyhdistysliikettä. Wałęsa otti osaa moniin tapahtumiin rannikolla, jonka tuloksena hän oli valtion turvallisuuspalvelun tarkkailun alaisena ja usein pidätettynä. Portugalin historia
Markiisi Sebastião José de Carvalho e Melo tuli pääministeriksi 1755. Pombal muistetaan Lissabonin vuoden 1755 maanjäristyksen tehokkaasta jälkihoidosta sekä roolistaan Portugalin talouden ja yhteiskunnan uudistajana. Markiisi de Pombalin valtakaudella asioita kontrolloitiin tarkasti. "Sellit ja vankilat ovat ainoa asia, jonka tiedän tepsivän tähän hulluun kansaan", hänen kerrotaan sanoneen. Hänen tekemiään uudistuksia on esimerkiksi orjuuden Portugalin Intian-siirtomaista. Borgo Santa Lucia
Vuonna 1588 pyhäkkö luovutettiin erään nunnaluostarin halintaan, minkä jälkeen se rakennettiin kokonaan uudestaan abbedissa Eusebia Minadoan toivomuksen mukaisesti. Vuosien 1500 ja 1700 luvulla Napolin kuningaskunnan espanjalaiset varakuninkaat pitivät alueesta erityisen hyvää huolta ja kaunistivat sitä suuresti. Sinne rakennettiin muun muassa vuodesta 1599 lähtien arkkitehti Domenico Fontanan suunnittelmia rakennuksia, jotka muuttivat alueen kalastaja- ja kauppiaskylästä yhdeksi Napolin arvostetuimmista kaupunginosista. Sen jälkeen kun Bourbon-dynastia tuli valtaan Napolissakin, Santa Lucian asukkaat eli "lucianit" olivat läheisissä väleissä kuninkaiden kanssa ja toimivat kuningashuoneen käsityöläisinä ja tavaratoimittajina. Alue tuli suosituksi yläluokan nuorten miesten suuren Euroopan-kierroksen ("Le Grand Tour") -matkojen määränpäänä. Samoihin aikoihin alueella toimi kuuluisa kasino, jossa esiintyivät monet kuuluisuudet kuten Giacomo Casanova ja Alexandre Dumas vanhempi. Sitä arvosti erityisesti Napolin kuningatar Maria Carolina. Rakennuksesta on nykyisin jäljellä vain yksi siipirakennus, joka toimii yliopiston konferenssikeskuksena. Dracula – vanha vampyyri
Draculaa esitti Bela Lugosi, joka oli näytellyt saman roolin myös näytelmäsovituksessa. Lugosin Dracula on ollut esikuvina lukuisille myöhemmille Draculan esittäjille. Txillardegi
José Luis Álvarez Enparantza, kirjailijanimi Txillardegi, (27. syyskuuta 1929 Donostia – 14. tammikuuta 2012) oli baski kielitieteilijä, poliitikko ja kirjailija. Enparantza oppi baskin kielen vasta 17-vuotiaana, mutta häntä pidetään 1900-luvun jälkipuoliskon baskinationalismin ja -kulttuurin vaikutusvaltaisimpana hahmona. Vincenzo Peruggia
7. syyskuuta poliisi pidätti runoilija Guillaume Apollinairen, joka oli kirjoittanut sanomalehdissä, että Louvre pitäisi polttaa. Apollinairen epäily sai vahvistusta, kun selvisi Apollinairen tuntevan belgialaisen tauluvarkaan Géry Piéretin, joka oli tehnyt Louvresta taidevarkauksia. Myös Pariisissa asuvaa nuorta espanjalaista taidemaalari Pablo Picassoa epäiltiin, sillä hän oli ostanut Piéretiltä patsaan, jonka tämä oli varastannut Louvresta. Poliisi kuulusteli kaikkia kolmea, mutta yksikään heistä ei tiennyt mitään varkaudesta. Kohu laantui ja Mona Lisa julistettiin hävinneeksi. Luigi Calabresi
Porvarillisessa perheessä kasvanut Calabresi oli nuorena hyvin aktiivinen katolilainen ja liittyi jo kouluaikana jesuiitta Virginio Rotondon perustamaan nuorisojärjestöön nimeltä ‘’Movimento Oasi’’. Lakitieteen opinnot yliopistossa päättyivät 1964 tutkielmaan mafiasta. Päätettyään opintonsa Calabresi haki heti poliisin virkaa, mikä kiinnosti häntä enemmän kuin ura asianajajana tai tuomarina. Hän sai valtiollisen poliisin viran Milanossa ja muutti sinne 1965. Alusta asti Calabresi sijoitettiin etsiväksi poliittisten rikosten tutkimusosastoon ja hän sai tehtäväkseen valvoa erityisesti anarkistien ja maolaisten toimintaa. Calabresi työskenteli mielellään katutasolla ja hänestä tuli pian tunnettu hahmo Milanon äärivasemmistolaisissa piireissä. Calabresin taktiikkana oli tutustua henkilökohtaisesti valvomiensa piirien johtaviin henkilöihin, esimerkiksi sellaisiin kuin vasemmistolaisen opiskelijaliikkeen johtaja Mario Capanna ja tunnettu anarkisti Giuseppe Pinelli. Calabresi oli valvomissaan piireissä suhteellisen arvostettu henkilö jota pidettiin rehellisenä poliisina ja Pinelli ilmaisi erään mielenosoituksen yhteydessä mielipiteensä että Calabresi oli «erinomainen henkilö». Renessanssin kirjallisuus
Renessanssin isänä pidetään Danten (1265-1321) ohella italialaista runoilijaa, renessanssifilosofia ja humanistia Francesco Petrarcaa (1304-1374), joka nähdään myös ensimmäisenä modernina runoilijana. Nykyaikaisen novellitaiteen luojana puolestaan pidetään italialaista Giovanni Boccacciota (1313-1375), jonka tunnetuin romaani on sadasta novellista koostuva Decamerone.
Kirjallisuudessa uskonpuhdistuksen aikana merkittäviä henkilöitä olivat käännöstyöstään tunnettu Martti Luther (1483-1546) ja humanisti Erasmus Rotterdamilainen (1466-1536), jonka tunnetuin teos on nimeltään Tyhmyyden ylistys. Erasmus myös käänsi lukuisia antiikin klassisia teoksia latinaksi muun muassa Cicerolta ja Aristoteleeltä. Bella Bellow
Georgette Adjoavi Bellow eli Bella Bellow (1945–1973) oli togolainen laulaja, joka loi kansainvälisen uran ja levytti useita albumeita. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 27-vuotiaana. Bella Bellow esiintyi muun muassa Olympia-teatterissa Pariisissa ja levytti Manu Dibangon kanssa. Angélique Kidjo ja Afia Mala ovat saaneet vaikutteita Bellowilta. Ludwig Klages
Klages oli yksi saksalaisen elämänfilosofian ("Lebensphilosophie") edustajista. Hän on merkittävä erityisesti eksistentialistisen fenomenologian edeltäjänä Friedrich Nietzschen ja Henri Bergsonin ohella. Klages kirjoitti 14 teosta ja 60 artikkelia vuosina 1910–1948. Hän kehitti täydellisen grafologian teorian, sekä logosentrismin käsitteen 1920-luvulla.