Kuka oli Aleksandra Mihailovna Kollontai?
Aleksandra Kollontai
Aleksandra Mihailovna Kollontai (Алекса́ндра Миха́йловна Коллонта́й — omaa sukua Domontovitš, Домонто́вич) (31. maaliskuuta 1872, Pietari – 9. maaliskuuta 1952, Moskova) oli venäläinen marxilainen kirjailija, feministi ja diplomaatti. Hänestä tuli maailman ensimmäinen naispuolinen diplomaattiedustaja vuonna 1923, kun hänet nimitettiin Neuvostoliiton edustajaksi Osloon. Kollontai oli Neuvostoliiton täysivaltainen edustaja (vuodesta 1943 suurlähettiläs) Tukholmassa vuosina 1930–1945, missä asemassa hän toimi välittäjänä Suomen ja Neuvostoliiton rauhantunnusteluissa vuosina 1940 ja 1944.
Anna Ahmatova
Vuoden 1921 elokuu oli Ahmatovan elämässä toinen käännekohta. Tällöin ajan johtava runoilija Aleksandr Blok kuoli. Samassa kuussa Nikolai Gumiljov vangittiin syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta, ja hänet ammuttiin. Ahmatova etsi Nikolai Gumiljovin hautaa löytämättä sitä koskaan. Aleksandra Kollontai
Kollontai ehdotti lisäksi kollektiivista kasvatusta ja kollektiivisia asuntoja, mutta hänen suunnitelmansa hylättiin utopistisina. Aleksandra Kollontai
Stalinin saatua vallan hän nimitti Kollontain ulkomaille diplomaatiksi – Kollontai oli uranuurtaja: ensimmäinen nainen suurlähettiläänä koko maailmassa. Hänet nimitettiin ensin kauppa- ja diplomaattiedustajaksi Norjaan (1923–1926), sitten Meksikoon (1926–1927), josta palasi Norjaan 1927–1930). Vuonna 1930 hän sai siirron Tukholmaan, jossa toimi vuoteen 1945 asti. Hän oli myös mukana Neuvostoliiton lähettämässä edustajistossa YK:n perustamisessa. Ulkomailla hänellä ei ollut vaikutusvaltaa Neuvostoliiton sisäisiin asioihin. Hän toimi diplomaattisena välittäjänä maissa, joiden kautta Neuvostoliitto pystyi hankkimaan tarvitsemiaan kriittisiä tuotteita, esimerkiksi toisen maailmansodan aikana SKF:n kuulalaakereita, joiden päävientikohde oli Saksa. Ulkomaantyönsä ansiosta hän säilyi yhtenä harvoista vanhoista bolševikkijohtajista sivussa Stalinin puhdistuksista ja teloituksista. Vuonna 1945 Kollontai sairastui ja palasi Neuvostoliittoon. Hän kuoli vuonna 1952. Maria Aleksandrovna
Maria Aleksandrovna (syntyjään prinsessa "Marie von Hessen-Darmstadt", 8. elokuuta 1824 Darmstadt – 3. kesäkuuta 1880 Pietari) oli Venäjän keisarinna, keisari Aleksanteri II:n ensimmäinen puoliso vuodesta 1841. Jekaterina Dolgorukaja
Ruhtinatar Jekaterina Mihailovna Dolgorukaja (; 14. marraskuuta 1847 Volhynia, Venäjä, nyk. Ukraina – 15. helmikuuta 1922 Nizza, Ranska) myöhemmin ruhtinatar Jurjevskaja, oli keisari Aleksanteri II:n rakastajatar, sittemmin toinen puoliso. Anna Dalassena
Anna Dalassena (n. 1025 - 1. marraskuuta 1100 tai 1102) oli bysantin keisarin Aleksios I Komnenoksen äiti. Anna oli voimakastahtoinen nainen ja osittain hänen ansiostaan Aleksiosesta tuli keisari. Aleksandr Gortšakov
Aleksandr Mihailovitš Gortšakov (; 15. kesäkuuta 1798 Haapsalu, Viro – 11. maaliskuuta 1883 Baden-Baden, Saksa) oli venäläinen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Venäjän ulkoministerinä vuosina 1856–1882. Olga Aleksandrovna Romanova
Olga meni vuonna 1925 Berliiniin tunnistamaan naista, joka väitti olevansa hänen veljensä Nikolai II:n tytär Anastasia. Olga oli ollut hyvin läheinen veljensä lasten kanssa, joten hän tunnisti helposti, ettei Anna Anderson ollut Anastasia. Aleksandr Solženitsyn
Solženitsyn onnistui salakuljetuttamaan kiellettyjen kirjojensa käsikirjoituksia Neuvostoliitosta. Hän kirjoitti valtion elimille pyyntöjä ja avoimia kirjeitä, kokosi tuekseen ystäviä ja taiteilijoita ja kävi kirjeenvaihtoa ulkomailla asuvien kanssa. Solženitsyniin kohdistetun vainon pääarkkitehti ja karkotuskäskyn antaja oli turvallisuuspoliisi KGB:n päällikkö, myöhemmin NKP:n pääsihteeri ja Neuvostoliiton presidentti Juri Andropov. Elvira Willman-Eloranta
Agnes Elvira Maria Willman-Eloranta (o.s. Willman, 10. elokuuta 1875 Uusikaupunki – 17. huhtikuuta 1925 Moskova, Neuvosto-Venäjä) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja toimittaja, joka oli myös yksi varhaisen työväenliikkeen merkittävimmistä naisvaikuttajista. Hän kuului aluksi sosialidemokraattiseen puolueeseen ja oli myöhemmin mukana Neuvosto-Venäjällä perustetun SKP:n toiminnassa. Willman muutti Neuvostoliittoon vuonna 1923 ja hänet teloitettiin Moskovassa vuonna 1925 syytettynä osallisuudesta niin sanottuihin Kuusisen klubin murhiin. Hänen puolisonsa oli kansanedustaja Voitto Eloranta. Eloranta teloitettiin Moskovassa vuonna 1923. Sofja Kovalevskaja
Hänet hyväksyttiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi ja Venäjän tiedeakatemian ensimmäiseksi naisjäseneksi Pafnuti Tšebyšovin aloitteesta. Tämä oli ensimmäinen Kovalevskajan saama tunnustus kotimaastaan. Myöhemmin Kovalevskajan kunniaksi julkaistiin jopa postimerkkejä. Saksalaisen Alexander von Humboldt -säätiön nuorille tutkijoille myöntämä huomattava palkinto on nimetty Sofja Kovalevskajan mukaan. Aleksandr Kokko
Honka Grigori Rasputin
Aleksein syntymän aikoihin (sairaus paljastui pojan ensimmäisen elinvuoden aikana) keisarinna Aleksandran lähipiiriin kuului kaksi hyvin erikoista naista, hänen miehensä tsaari Nikolain serkkujen vaimot: suuriruhtinattaret Miliza ja Anastasia. Näistä kahdesta varsinkin Miliza oli tavattoman kiinnostunut mystiikasta ja okkultismista, jotka olivat muoti-ilmiöitä kaikkialla tuohon aikaan. Okkultismiin tutustunut Miliza sai tietoonsa huhuja Rasputinin oletetuista kyvyistä ja saattoi tämän niin ikään mystiikasta kiinnostuneen keisarinna Aleksandran tietoon, jonka Miliza tiesi myös etsivän epätoivoisesti apua sairaalle pojalleen. Lääketiede ei noihin aikoihin tuntenut mitään keinoa verenvuototaudin kaltaisesta sairaudesta kärsivän auttamiseksi. Aleksandra Ekster
Vuonna 1924 Ekster muutti Pariisiin. Hän ei kokonaan katkaissut suhteitaan Neuvostoliittoon. Hän teki yhteistyötä elokuvaohjaaja Jakov Protazanovin kanssa hänen tehdessään elokuvaa "Aelita". Sitä pidetään ensimmäisenä venäläisenä Science fiction elokuvana. Myöhemmin hän auttoi rakentamaan Neuvostoliiton paviljonkia Exposition des Artes Décoratifs Industrielles Modernesiin. Aleksander E. Tillander
Alexander Tillander syntyi talonpoikaissukuun Helsingin pitäjässä vuonna 1837. Hän lähti 11-vuotiaana kultasepänoppiin Venäjälle, tsaarin hovin kesälomapaikkaan Tsarskoje Seloon suomalaisen kultaseppä F. A. Holsteniuksen oppipojaksi. Kisällintutkinnon vuonna 1855 suoritettuaan hän perusti 23-vuotiaana oman liikkeen Pietariin vuonna 1860. Vuonna 1911 yritys tunnettiin suurena koruliikkeenä Nevski prospektin varrella. Sen omisti tuolloin Alexander Edvard Tillanderin vuonna 1870 syntynyt poika Alexander Theodor Tillander, ja asiakaskuntaan kuului muun muassa Leo Tolstoi ja prinssi Aga Khan III. Liike toimi myös tsaarin hovihankkijana. Tillander teki korujen rinnalla muitakin arvoesineitä, kuten lippaita, astiastoja ja koriste-esineitä. Aleksandra Ionowa
Rikkaiden venäläisten vanhempien tyttäreksi syntynyt Aleksandra opiskeli Helsingissä venäläisessä kimnaasissa aatelisten joukossa. Valmistuttuaan hän piti vuosina 1918–1933 kodissaan sotilaskahvilaa. Rickard Lindström
Lindströmillä oli tiiviit suhteet myös lähettiläs Kollontaihin (Jartseva), joka saattoi ottaa suoraan yhteyttä Lindströmiin ja antaa tälle uutisvihjeitä. Kollontai vastaavasti lähetti suomalaisille rauhoittavia uutisia, joiden perimmäinen tarkoitus oli saada suomalaiset ajattelemaan Neuvostoliiton hyväntahtoisuutta ja halukkuutta erillisrauhaan Suomen kanssa. Aleksandra Kollontai
Aleksandra Kollontai ryhtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi ja vallankumoukselliseksi. Hän oli kommunistinen feministi ja näki, että vain kommunismi voisi vapauttaa naiset. Vuonna 1898 hän matkusti Zürichiin Sveitsiin opiskelemaan. Palattuaan 1903 hän kirjoitti tutkimuksen "Suomen työläisten elämää". Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen hajottua menševikeiksi Juli Martovin johdolla ja bolševikeiksi Vladimir Leninin johdolla 1903, Kollontai ei myötäillyt kumpaakaan osapuolta. Bolševikkeihin hän suhtautui epäluuloisesti ja liittyi viimein menševikkeihin. Anastasia Nikolajevna Romanova
Suuriruhtinatar Anastasia Nikolajevna Romanova (; 18. kesäkuuta 1901 Pietari – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg) oli Venäjän keisarin Nikolai II:n nuorin tytär ja toiseksi nuorin tämän lapsista. Jakov Jurovskin johtamat bolševikit teloittivat hänet yhdessä muun keisariperheen kanssa kauppias Ipatjevin talossa Jekaterinburgissa.
Anastasialla oli kolme sisarta ja yksi veli:Verityön jälkeen Jekaterinburgissa liikkui huhuja, että joku lapsista olisi mahdollisesti päässyt pakenemaan. Myöhemmin useat huijarit ovat väittäneet olevansa teloituksesta pelastunut Anastasia, tunnetuin heistä lienee ollut Berliinissä 1920 julkisuuteen tullut Anna Anderson. Rickard Lindström
Hänellä oli monitasoiset ja toimivat suhteet Neuvostoliiton Tukholman-suurlähetystöön, jonka tuttavapiiriin kuuluivat mm. lähettiläs Aleksandra Kollontai, Zoja Jartseva (peitenimi), lähetystöneuvos Vladimir Semjonov sekä NKVD:n Tukholman toimiston päällikkö Aleksandra Jartseva (peitenimi). Grigori Rasputin
Keisarinna Aleksandra oli lähinnä Aleksein vuoksi valmis sulkemaan silmänsä kaikilta syytöksiltä, joita Rasputinia vastaan toistuvasti esitettiin, ja Rasputinia kohtaan osoitettu myötämielisyys merkitsi häntä itseään – Venäjän keisarinnaa – kohtaan osoitettua myötämielisyyttä. Aleksandra ei koskaan ollut suosittu hovissa tai muuallakaan Venäjällä. Hän oli syntyperältään saksalainen, eikä tuon ajan Venäjällä suhtauduttu saksalaisiin suopeasti. Häntä luonnehdittiin kylmäksi, kopeaksi ja ylimieliseksi naiseksi, mikä johtui paljolti hänen ujoudestaan – erityisesti nuorena Aleksandra kärsi ujoudesta, mikä tuntuu yllättävän ristiriitaiselta suhteutettuna hänen muuhun persoonallisuuteensa. Rasputinin tulo hoviin muodostui nopeasti kohtalokkaaksi keisarinnan omalle maineelle. Olga Fjodorovna
Suuriruhtinas Mihail nimitettiin vuonna 1862 kenraalikuvernööriksi Kaukasukselle, missä hän hoiti tehtäväänsä lähes 20 vuoden ajan. Hän ja suuriruhtinatar pitivät hovia Tbilisin palatsissa, ja heidän seitsemästä lapsestaan neljä syntyi Kaukasuksella. Vaikka he asuivatkin kaukana pääkaupungista, Olga sopeutui kuitenkin niin hyvin puolisonsa synnyinmaan tapoihin, että piti itseään täysin venäläisenä. Kenraalikuvernöörin puolisona hänellä oli jonkin verran päätösvaltaa, ja hän perustikin Kaukasukselle alueen ensimmäiset tyttökoulut ja naistenkoulutuslaitokset. Hän oli myös järjestämässä lääkintäpalveluja etenkin Venäjän ja Turkin sodan aikana vuosina 1877-78. Olga halusi olla perillä siitä, mitä hänen ympärillään tapahtui, ja hän teki tarkkoja havaintoja. Vuosia myöhemmin eräs hänen hovinaisistaan kuvaili häntä "harvinaisen älykkääksi naiseksi, jolla oli erittäin terävä arvostelukyky. Joissain piireissä häntä lähes pelättiin hänen pahanilkisten, mutta osuvien ja asiallisten huomautusten vuoksi. Itse sain häneltä osakseni vain ystävällistä huomaavaisuutta ja hienotunteisuutta – –". Maria Aleksandrovna Romanova
Marian toive mennä naimisiin kuningatar Viktorian toiseksi vanhimman pojan, prinssi Alfredin kanssa herätti levottomuutta kummankin vanhemmissa, sillä Venäjän ja Englannin suhteet olivat tuolloin kireät. Mutta nuoret saivat tahtonsa läpi ja heidät vihittiin Talvipalatsin Suuressa kappelissa tammikuussa 1872. Maria Aleksandrovnan oli vaikea sopeutua Englannin hoviin ja hänen ansionsa pääsivät esiin vasta, kun hänen puolisostaan tuli Saksi-Coburg-Gothan herttua.Vaikka Maria pysyikin aina mieltymyksiltään ja käytökseltään hyvin venäläisenä, hänen kerrotaan muuttuneen sodan aikana kiihkeän saksalaismieliseksi. Coburgin hallitsijasukuun kohdistui sodan syttyessä suurta vihamielisyyttä englantilaisten ja venäläisten sukulaisuussuhteiden vuoksi, minkä Maria Aleksandrovna itse sai karvaasti kokea. Coburgien hallitsijahuoneen luhistuminen oli viimeinen isku, ja Maria pakeni Sveitsiin kuten serkkunsakin. Aleksandra Fjodorovna (Alix)
Ruumiit haudattiin juhlallisesti uudelleen Pietari-Paavalin katedraaliin Pietarin keskustassa vuonna 1998. Edustava joukko Euroopan kuninkaallisia osallistui hautajaisiin. Myös presidentti Boris Jeltsin osallistui hautajaisiin kommunistien paheksunnasta huolimatta. Aleksadran hautaamisen teki mahdolliseksi Jurovskin erehdys, sillä Jurovskin tarkoitus oli polttaa Aleksandra jäljettömiin. Jurovskin mukaan he polttivatkin vahingossa hovineidin. Sergei Auslender
Vuodesta 1906 lähtien Auslender avusti symbolistien "Zolotoje runo" ja "Vesy" -lehtiä ja vuodesta 1909 "Apollonia". Häntä pidettiin yhtenä 1900-luvun alun venäläisen proosakirjallisuuden taitavimmista tyyliniekoista. Vuonna 1908 ilmestyi Italian renessanssin ja Ranskan vallankumouksen aikaan sijoittuva kertomuskokoelma "Zolotyje jabloki" (”Kultaiset omenat”) ja vuonna 1912 toinen, Venäjän historiaan sijoittuvien ja omaelämänkerrallisten kertomusten kokoelma "Rasskazy". Romaani "Posledni sputnik" (”Viimeinen matkakumppani”) kuvaa Moskovan ja Pietarin kirjallisuuspiirejä. 1920-luvulla Auslander kirjoitti nuorisolle tarkoitettuja historiallisia ja seikkailukertomuksia. Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha
Nikolai II:n oli pakko palauttaa Kirillin asema sen jälkeen, kun Venäjän hovissa oli kuollut kruununperimysjäseniä. Kirillistä tuli Venäjän kruununperimysjärjestyksessä kolmas, ja Kirill ja Victoria Melita muuttivat takasin Venäjälle. Perhe asui Venäjällä siihen saakka, kun Venäjän vallankumous syttyi vuonna 1917, jolloin he pakenivat Suomeen Haikon kartanoon. Samana vuonna heille syntyi Porvoossa poika, joka kastettiin Haikossa Vladimir Kirillovitš Romanoviksi. Tätä ennen he olivat jo saaneet kaksi tytärtä. Suomesta perhe muutti 1919 takaisin Saksaan, Coburgiin. Lopulta perhe muutti 1925 Ranskaan, missä he asuivat loppuelämänsä. Vuonna 1924 Kirill Vladimirovitš Romanov julisti itsensä Venäjän maanpaossa olevaksi keisariksi ja ryhtyi tavoittelemaan kruunua. Hänen poikansa Vladimir Kirillovitš päätti, että hän ei aio vaatia Venäjän kruunua . Victoria Melita kuoli 1. toukokuuta 1936 ja hänet on haudattu Coburgiin. Suuriruhtinas Kirill kuoli 12. syyskuuta 1938. Vjatšeslav Molotov
Vjatšeslav Mihailovitš Molotov (; 9. maaliskuuta 1890 – 8. marraskuuta 1986) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti. Molotov oli Aleksandra Kollontain ja Josif Stalinin itsensä ohella ainoita bolševikkien johtohahmoja, jotka selvisivät hengissä 1930-luvun suurista puhdistuksista. Moskovan välirauha
Paasikivi matkusti 12. helmikuuta 1944 salaisesti Tukholmaan tunnustelemaan Neuvostoliiton rauhanehtoja. Neuvostoliitto oli lähettiläs Aleksandra Kollontain välityksellä nimenomaan toivonut Paasikiveä rauhanneuvottelijaksi. Hän tapasi Neuvostoliiton virallisen edustajan Kollontain kolme kertaa ja saa häneltä alustavat tiedot ehdoista sekä Neuvostohallituksen suostumuksen aloittaa rauhanneuvottelut. Paasikivi keskusteli Kollontain kanssa kahden kesken useita tunteja pitkälle yöhön ja informoi tätä laajasti Suomen silloisesta asemasta, lähettiläs lähinnä keskittyi kuuntelemaan. Paasikivi oli henkilökohtaisesti sitoutunut vuoden 1940 rajoihin ja oli muutoinkin mieleinen neuvottelukumppani Neuvostoliiton johdolle. Paasikivi sanoi myös Saksan harhauttaneen Suomen kansan sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Suomen poliittinen johto pelkäsi Paasikiven menevän myöntyväisyyslinjallaan liian pitkälle, mutta päätti kuitenkin jatkaa rauhanprosessia hänen välityksellään. Alexander von Wulffert
Alexander Wulffert avioitui vuonna 1834 Antoinette Gustava Lovisa von Schantzin (1814–1911) kanssa. Heidän poikansa oli kenraalimajuri Mikael von Wulffert, jonka kuoltua 1894 Wulffertin miespuolinen suku sammui. Tytär Natalia (1815–1881) oli amiraali Fredrik Nikolai Nordmannin puoliso. Aleksandr Orlov
Aleksandr Mihailovitš Orlov (, vuoteen 1936 Leiba "Lev" Lazarevitš Feldbin, 21. elokuuta 1895 Babruisk, Venäjän keisarikunta – 25. maaliskuuta 1973 Cleveland, Yhdysvallat) oli Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n agentti ja vakooja. Hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Espanjan sisällissodan aikana vuosina 1936–1938, jonka jälkeen Orlov loikkasi Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1938. Aleksandra Fjodorovna (Charlotte)
Keisari Nikolai kuoli yllättäen keuhkokuumeeseen 1855, johon hän oli sairastunut oltuaan katsastamassa Krimin sotaan lähteviä joukkojaan hyisessä talvisäässä. Keisarinna eli vielä viitisen vuotta. Hänet nähtiin enää harvoin julkisuudessa, mutta hän osallistui poikansa Aleksanterin loisteliaisiin kruunajaisiin 1856. Marija Kljonova
Marija Vasiljevna Kljonova (, 1898–1976) oli venäläinen merigeologi ja yksi Neuvostoliiton meritieteen perustajista. Dmitri Šostakovitš
Venäläinen musiikintutkija Olga Digonskaja löysi vuonna 2006 Šostakovitšin viimeisen asunnon arkistoista "Orango"-nimisen oopperan vuodelta 1932. Brittiläinen säveltäjä Gerard McBurney viimeisteli 40-minuuttisen johdannon soitinnuksen. Teoksen kantaesitti 2. joulukuuta 2011 Los Angelesin filharmonikot johtajanaan Esa-Pekka Salonen. Ohjaus oli Peter Sellarsin. Šostakovitš sai oopperasta valmiiksi johdannon solisti-, kuoro- ja balettiosuuksineen, ja pianosäestys ennakoi orkestrointia. Libreton siihen tekivät kirjailija Aleksei Tolstoi ja toimittaja Aleksandr Startšakov. Bolšoi-teatterin johto sai kuulla johdannon vuonna 1932, mutta asia jäi sikseen. Marija Kljonova
Kljonova suoritti opintonsa ja myöhemmin myös työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian Antarktiksen tutkimuksen neuvostossa. Tänä aikana hän vietti lähes 30 vuotta napaseutuja tutkien. Hänestä tuli ensimmäinen Antarktiksella ja erityisesti Australialle kuuluvalla Macquariensaaren tutkimusasemalla toiminut naispuolinen tutkija. Svetlana Allilujeva
Svetlana Iosifovna Allilujeva (, , tunnetaan myös nimellä Stalina, myöhemmin Lana Peters; 28. helmikuuta 1926 Moskova, Neuvostoliitto – 22. marraskuuta 2011 Richland Center, Wisconsin, Yhdysvallat) oli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteerin Josef Stalinin ja tämän toisen vaimon Nadežda Allilujevan nuorempi lapsi ja ainoa tytär. Maria Fjodorovna
Maria Fjodorovna (; 26. marraskuuta 1847 Kööpenhamina – 13. lokakuuta 1928 Kööpenhamina) oli keisari Aleksanteri III:n puoliso ja Suomen suuriruhtinatar, sittemmin leskikeisarinna ja Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n äiti. Syntyjään hän oli Tanskan prinsessa Dagmar (Marie Sophie Frederikke Dagmar), kuningas Kristian IX:n neljänneksi vanhin lapsi, ja tällä nimellä hänet yleensä tunnetaan Suomessa ja Tanskassa. Prinsessa Dagmarin sisar Alexandra oli Britannian kuninkaan Edvard VII:n puoliso ja tulevan kuninkaan Yrjö V:n äiti.
Ennen avioliittoaan suuriruhtinas Aleksanteri Aleksandrovitšin kanssa prinsessa Dagmar oli ensin kihlautunut tämän vanhemman veljen, silloisen Venäjän kruununperillisen Nikolai Aleksandrovitšin kanssa. Nikolai kuitenkin kuoli tuberkuloosiin 1865 ja viimeisenä toiveenaan pyysi Dagmaria naimaan veljensä, seuraavan kruununperillisen Aleksanterin. Aleksandra Kollontai
Kollontai oli suhdetoimintanainen, jonka tehtävänä oli vakuuttaa Suomen ja Ruotsin johto sekä muutkin uskomaan Neuvostoliiton rauhanhankkeita 1944 ja osoittaa Stalinin olevan tosissaan niiden suhteen. Uskottavuudella pyrittiin todellisuudessa hankkimaan myönnytyksiä Neuvostoliiton hyväksi. Jatkosodan loppuvaiheessa lähettiläs toimi houkutuslintuna, joka loi jatkuvasti sellaisia ylisuuria odotuksia rauhanehtojen suhteen, jotka osoittautuivat myöhemmin todellisissa neuvotteluissa perättömiksi. Alexander Uexküll-Gyllenband
Alexander Uexküll-Gyllenband (4. huhtikuuta 1864 Pietari – 15. joulukuuta 1923 Helsinki) oli venäjänsaksalainen filosofi, vapaaherra ja todellinen valtioneuvos. Lisäksi hän toimi teatterivaikuttajana Suomessa 1910-luvulla. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli suomalainen näyttelijä Ida Aalberg. Aleksandra Iosifovna
Suuriruhtinatar Aleksandra Iosifovna (; 8. heinäkuuta 1830 Altenburg – 6. heinäkuuta 1911 Pietari) oli suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanovin puoliso. Suuriruhtinas oli Venäjän keisari Nikolai I:n toiseksi vanhin poika. Syntyjään Aleksandra Iosifovna oli Saksi-Altenburgin hallitsijasukuun syntynyt prinsessa Alexandra. Stepan Halturin
Viktor Obnorskin kanssa Halturin perusti Pohjois-Venäjän työläisten liiton ja toimi sen johtajana. Vuosina 1878–1879 hän osallistui lakkojen järjestämiseen Pietarin tehtaissa. Syksyllä 1879 hän liittyi Narodnaja volja -järjestöön ja hankkiutui puuseppänä töihin Talvipalatsiin tarkoituksenaan Aleksanteri II:n murhaaminen. Halturin räjäytti 5.2.1880 palatsissa pommin, mutta keisari säilyi hengissä. Myöhemmin Halturinista tuli Narodnaja voljan toimeenpanevan komitean jäsen. Järjestön määräyksestä hän yhdessä Nikolai Želvakovin kanssa murhasi Odessassa sotaprokuraattori V.S. Strelnikovin. Murhan jälkeen Halturin pidätettiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin. Aleksandra Tšudina
Aleksandra Georgijevna Tšudina (, 6. marraskuuta 1923 – 28. lokakuuta 1990) oli 1950-luvulla Neuvostoliiton monipuolisimpia urheilijoita. Hän voitti yleisurheilussa olympiamitalin kolmessa eri kenttälajissa ja lentopallossa maailmanmestaruuksia. Aleksandra Pahmutova
Aleksandra Nikolajevna Pahmutova (; s. 9. marraskuuta 1929 Stalingrad, Neuvostoliitto) on venäläinen säveltäjä, joka on säveltänyt pitkän uransa aikana noin 400 kappaletta. Aleksandra Elbakjan
Aleksandra Elbakjan (; s. 6. marraskuuta 1988 Almaty, Kazahstanin SNT) on kazakstanilainen ohjelmistosuunnittelija ja tieteen avoimen saatavuuden puolestapuhuja. Elbakyan tuli tunnetuksi vuonna 2011 perustamastaan Sci-Hub-verkkosivustosta. Sivusto kopioi maksumuurien takana olleita tiedejulkaisuja julkiseen verkkoon. Ennen Sci-Hubin nousemista julkisuuteen Elbakjan tutki aivotietokoneliittymiä ja hänen päättötyönsä oli tietoturvasta. Aleksandra Kollontai
Kollontain ajatukset seksuaalisuudesta herättivät aikanaan paljon huomiota. Kuuluisassa kirjoituksessaan "Theses on Communist Morality in the Sphere of Marital Relations" (1921) hän toteaa seksuaalisuuden olevan ihmisen luonnollinen tarve siinä missä nälkä ja janokin. Tämä vapaan rakkauden kannatus herätti pahennusta laajalti. Lännessä kirjoituksia tulkittiin väärin, ja niiden perusteella väitettiin naisten tulleen sosialisoiduiksi Neuvostoliitossa. Lenin puolestaan piti Kollontain ajatuksia epäsosialistisina. Aleksandra Kollontai
Kollontain ja Neuvostojohdon yhteistoiminta oli kovaa psykologista peliä, jonka tarkoituksena oli saavuttaa tiukka ote Suomesta ja edesauttaa myöhemmin maassa toteutettavaa vallankumousta. Aleksandra Fjodorovna (Charlotte)
Kesäkuussa 1833 keisarinna Aleksandra saapui puolisonsa kanssa vierailulle Suomeen. Matka tehtiin ennen näkemättömällä kulkuvälineellä, höyrylaivalla. Matkan muistoksi pystytettiin Helsingin Kauppatorille keisarinnan kunniaksi obeliski, Keisarinnankivi. Sen huipulla on kaksipäinen kotka. Pelageja Danilova
Pelageja Aleksandrovna Danilova (o.s. Demirdžijan, , 4. toukokuuta 1918 Boroviki, Neuvosto-Venäjä – 30. heinäkuuta 2001 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Aleksandra Petrovna
Syntyjään Aleksandra oli saksalaissukuinen herttuatar Alexandra Friederike Wilhelmine von Oldenburg, herttua Peter von Oldenburgin tytär. Hänen isoisoisänsä oli Venäjän keisari Paavali I. Alexandra kuitenkin varttui Pietarissa. Avioituessaan pikkuserkkunsa suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanovin kanssa vuonna 1856 hän kääntyi ortodoksiseen uskoon ja otti nimen Aleksandra Petrovna. Maria Uljanova
Maria Aleksandrovna Uljanova (o.s. "Blank") () (6. marraskuuta 1835 — 25. kesäkuuta 1916) oli Venäjän vallankumousjohtajan ja Neuvostoliiton perustajan Vladimir Leninin äiti. Aleksandr Solženitsyn
Aleksandr Isajevitš Solženitsyn (; 11. joulukuuta 1918 Kislovodsk – 3. elokuuta 2008 Moskova) oli venäläinen kirjailija ja historioitsija. Erityisesti hänet tunnetaan Neuvostoliiton ojennustyöleirijärjestelmästä kertovista teoksistaan, joihin kuuluvat muiden muassa "Ivan Denisovitšin päivä" (1962), "Syöpäosasto" (1968), "Ensimmäinen piiri" ja "Vankileirien saaristo" (1973–1976). Hänen kuollessaan maailmassa oli myyty yli 30 miljoonaa hänen kirjoittamaansa kirjaa. Niitä oli käännetty noin 40 eri kielelle. Solženitsynille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1970. Aleksandr Solženitsyn
Pääministeri Teuvo Aura suututti Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettilään Aleksei Beljakovin ilmaisemalla tälle tuoreeltaan lokakuussa 1970 ilonsa suuren neuvostokirjailijan Nobel-palkinnosta. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan Aura oli esittänyt onnittelunsa vilpittömässä mielessä tietämättä, millaisesta kirjailijasta oli Neuvostoliiton johdon kannalta kysymys. Auralle itselleen tästä ei koitunut erityisempiä seurauksia, koska Beljakov kutsuttiin kotiin alkuvuodesta 1971. Alexander Uexküll-Gyllenband
Uexküll-Gyllenband avioitui suomalaisen näyttelijän Ida Aalbergin kanssa Lontoossa 24. heinäkuuta 1894. Aalberg oli aikansa tunnetuimpia suomenkielisiä teatteriprimadonnia. Liitto oli Uexküll-Gyllenbandin ensimmäinen ja Aalbergin toinen - näyttelijätär oli asianajaja Lauri Kivekkään leski. Pariskunta Aalberg-Uexküll-Gyllenband asettui Pietariin, ja heillä oli asunto myös Helsingissä Vironkadulla. Avioparin kolmantena asuntona toimi kartanomainen huvila Augustenhof Pikiruukissa lähellä Viipuria Suomenlahden rannalla. Sortokausien aktivismi
Aktivismin tunnetuin henkilö ja myös aktivistisen vastustustoiminnan johtaja oli Konrad Viktor (Konni) Zilliacus (1855–1928). Myös varatuomari Johannes Gummerus kuului aktivisteihin. Arvid Neovius, runoilija Arvid Mörne ja historioitsija Herman Gummerus kuuluivat aktivistien kärkinimiin. Yleensäkin heidän ryhmänsä koostui koulutetuista ylemmän keskiluokan jäsenistä, kannattajiin kuului myös Suomen toinen naistohtori Tekla Hultin, joka myös kunnostautui nuorsuomalaisissa, jääkäriliikkeessä ja kansanedustajana. Mihail Koltsov
Vuodesta 1922 lähtien Koltsov työskenteli "Pravdan" kolumnistina. Hän oli perustamassa ja toimitti vuodesta 1923 "Ogonjok" -aikakauslehteä, työskenteli pilalehtien "Tšudak" (1928–1930) ja "Krokodil" (1934–1938) sekä Maksim Gorkin kanssa "Za rubežom" -lehden toimittajana (1932–1938). Vuosina 1936–1937 hän toimi kirjeenvaihtajana Espanjan sisällissodassa. Vuonna 1938 hänet valittiin Venäjän SFNT:n korkeimman neuvoston edustajaksi ja Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Aleksandra Ionowa
Aleksandra Ionowa (19. huhtikuuta 1899 Lahti – 14. huhtikuuta 1980 Lahti) oli "mystisen taiteen mestariksi" nimitetty venäläistaustainen suomalainen kuvataiteilija. Aleksandr Uljanov
Aleksandr Iljitš Uljanov (, 12. huhtikuuta 1866 Nižni Novgorod – 20. toukokuuta 1887 Pähkinälinna) oli venäläinen vallankumouksellinen ja Vladimir Leninin vanhin veli. Aleksandra Sokolovskaja
Leningradissa eläkeläisenä asunut Sokolovskaja pidätettiin vuonna 1934 ja tuomittiin karkotettavaksi viiden vuoden ajaksi. Hän vietti karkotusajan Omskin alueen Demjanskojen kylässä. Vuonna 1936 Sokolovskaja tuomittiin uudelleen viideksi vuodeksi pakkotyöleirille. Hän kärsi tuomiotaan Kolyman Sevvostlagissa. Toukokuussa 1937 Sokolovskaja lähetettiin Alma-Ataan, jossa Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio antoi hänelle kuolemantuomion 8. maaliskuuta 1938. Tuomio pantiin toimeen samana päivänä. Kleopatra (Aleksanteri Suuren sisar)
Kleopatra (356 eaa. – 308 eaa.) oli Makedonian kuninkaan Filippos II:n ja tämän vaimon Olympiaan tytär. Hän oli Aleksanteri Suuren sisar. Hollolan kulttuuritie
Heinäkuun 25.–27. päivinä 2010 järjestettiin kirkonkylässä kahdeksas Hollolan keskiaikatapahtuma, jossa teemana oli roomalaiskatolisen kirkon pyhimys Katariina Aleksandrialainen. Hollolan keskiaikainen kivikirkko on nimetty pyhän Marian mukaan, mutta Hämeessä lähin Katariina Aleksandrialaiselle nimetty kirkko on Lammin kirkko Hollolan keskiaikainen kivikirkko on tiekirkko, jossa on päivystää opas. Aleksandra Fjodorovna (Alix)
Keisarillisen perheen jäännökset, kahta lasta lukuun ottamatta, nostettiin haudasta vuonna 1991. Ensimmäisenä tunnistettiin juuri keisarinna, jonka leuassa olivat odotetusti jäljellä platinaiset hammaspaikat ja kaksi kokonaista platinahammasta. Kallosta tehty DNA-testi vahvisti asian, Aleksandra Fjodorovna oli kuningatar Viktorian jälkeläinen suoraan alenevassa äidin puoleisessa linjassa, kuten on Britannian nykyisen hallitsijan puoliso, Edinburghin herttua prinssi Philip, jonka verinäytettä kokeessa käytettiin vertailuun. Aleksandra Kollontai
Kollontaista tuli kommunistisen puolueen sisäinen kriitikko, ja hän muodosti yhdessä ystävänsä Aleksandr Šljapnikovin kanssa vasemmistolaisen ryhmän puolueessa, nimeltä "Työläisten oppositio". Lenin kuitenkin hajotti ryhmän, ja Kollontai jäi poliittisesti tuuliajolle. Aleksandr Koltšak
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Koltšak palasi Vladivostokin kautta Siperiaan taistelemaan bolševikkeja vastaan. Hänet valittiin 4. marraskuuta 1918 Omskissa toimineen vastavallankumouksellisen väliaikaisen yleisvenäläisen hallituksen sotaministeriksi. Hallituksella oli hallussaan lähes koko Siperia, mutta se oli hyvin epäsuosittu. Koltšak nousi sen johtoon sosialistivallankumoukselliset kaataneessa, paikallisen atamaani Ivan Krasilnikovin johtamassa ja kasakoiden tekemässä vallankaappauksessa. Sosialistivallankumoukselliset pidätettiin ja jäljelle jääneet kabinetin jäsenet valitsivat 18. marraskuuta Koltšakin Omskin valkoisen hallituksen valtionhoitajaksi, käytännössä diktaattoriksi. Aleksandr Ziloti
Aleksandr Iljitš Ziloti (; 9. lokakuuta 1863 Harkova, Venäjän keisarikunta – 8. joulukuuta 1945 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen pianisti, säveltäjä ja kapellimestari, Sergei Rahmaninovin serkku. Aleksandr Maltsev
Aleksandr Nikolajevitš Maltsev (, s. 20. huhtikuuta 1949 Kirovo-Tšepetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän oli yksi tunnetuimmista ja taitavimmista pelaajista Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueessa vuosina 1968–1983. Hän teki 213 maalia 321 maaottelussa. Hänen hallussaan on maailmanmestaruuskisojen tehotilaston kolmas sija: 156 pistettä (77+79) 101 ottelussa. Hän pelasi neuvostoliigassa 530 ottelua vuosina 1967-1984 edustaen Moskovan Dynamoa. Nikolai Želvakov
Huhtikuussa 1881 Želvakov seurasi Pietarissa Aleksanteri II:n murhaan osallistuneiden teloitusta, minkä jälkeen hän päätti liittyä mukaan Narodnaja Voljan terroritoimintaan. Aluksi hänet määrättiin Donin Rostovin levittämään vallankumouksellista propagandaa. Vuoden 1881 lopussa puolueen toimeenpaneva komitea lähetti hänet Stepan Halturinin ja Mihail Klimenkon kanssa Odessaan toteuttamaan Vera Fignerin johdolla suunniteltua kenraalimajuri V.S. Strelnikovin murhaa. Aleksandra Kostenjuk
Aleksandra Konstantinovna Kostenjuk (; s. 23. huhtikuuta 1984 Perm, Venäjä) on venäläinen shakin suurmestari ja entinen shakin naisten maailmanmestari (2008–2010). Aleksandr Šljapnikov
Aleksandr Gavrilovitš Šljapnikov (30. elokuuta 1885 Murom, Venäjän keisarikunta – 2. syyskuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut poliitikko. Hän oli 1920-luvulla yksi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen sisällä vaikuttaneen niin sanotun työläisopposition johtajista. Charlotta Lönnqvist
Charlotta Maria Lönnqvist (4. helmikuuta 1815 Siuntio – 27. huhtikuuta 1891 Siuntio) oli kirjailija Aleksis Kiven hyväntekijä, jonka luona Fanjunkarsin torpassa Siuntiossa Kivi asui vuosina 1864–1871. Tänä aikana Kivi kirjoitti keskeisen osan tuotannostaan, muun muassa pääteoksensa "Seitsemän veljestä". Lönnqvist oli perinyt torpan vanhemmiltaan, ja hän auttoi monia varsinkin suurten nälkävuosien aikana. Tästä syystä hän ajautui taloudellisiin vaikeuksiin, ja Aleksis Kivi esti vuonna 1869 torpan pakkohuutokaupan "Seitsemästä veljeksestä" saamiensa tulojen avulla. Jotkut Aleksis Kiveä tutkineet ovat olettaneet Kiven ja Lönnqvistin olleen myös rakastavaisia. Kiven kuoleman jälkeen Lönnqvist sai J. V. Snellmanin anomuksesta valtion eläkettä. Anastasia Mihailovna Romanova
Anastasia Mihailovna meni naimisiin Mecklenburg-Schwerinin perintöruhtinaan Friedrich Franz III:n kanssa, joka oli suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitšin puolison Maria Pavlovnan veli. Avioliitto olikin lähinnä Maria Pavlovnan järjestämä, sillä tämä käytti hyväkseen naimisissa olevan naisen asemaansa etsiessään naimattomille veljilleen sopivia puolisoita. Lempeäluontoinen Friedrich oli erityisen avun tarpeessa, sillä hänellä oli vaikea astma ja hänellä esiintyi ajoittain ruman näköisiä iho-oireita. Friedrich Franzin vieraillessa Pietarissa hän ihastui selvästi nuoreen 17-vuotiaaseen Anastasia Mihailovnaan. Maria Pavlovna otti asian hoitaakseen ja käynnisti neuvottelut Anastasian äidin kanssa. Aleksandra Sokolovskaja
Kun Trotski halusi paeta Siperiasta yksin kesällä 1902, Sokolovskaja hyväksyi suunnitelman. Trotskin tavattua tulevan vaimonsa Natalia Sedovan Pariisissa vuonna 1902 he pysyivät kuitenkin yhteydessä ja olivat kirjatovereita. Pavel Dybenko
Pavel Jefimovitš Dybenko (, 16. helmikuuta 1889 Tšernihivin kuvernementti – 29. heinäkuuta 1938 Moskova) oli ukrainasyntyinen bolševikki ja puna-armeijan upseeri. Hänen ensimmäinen aviopuolisonsa oli Aleksandra Kollontai. Grigori Rasputin
Radzinskin mukaan Rasputinin vallan lähtökohtana oli keisarinna Aleksandran persoonallisuus. Kuusivuotiaana äidistään orvoksi jäänyt ja Britannian hovissa isoäitinsä kuningatar Viktorian kasvatusvallan alla varttunut keisarinna oli voimakastahtoinen ja ujon, pidättyväisen ulkokuorensa alla hyvin kiivas ja kiihkeäluonteinen nainen. Lisäksi hän oli hyvin vallanhimoinen. Aleksandra taisteli paljon kiivaammin kuin miehensä vuonna 1905 esitettyjä tsaarinvallan kaventamisvaatimuksia vastaan eikä koskaan antanut anteeksi silloiselle pääministeri Sergei Wittelle, joka käytännössä pakotti keisari Nikolain allekirjoittamaan mm. kansalaisvapauksiin liittyviä poliittisia uudistuksia koskevan marraskuun manifestin. Mihail Vorontsov (kansleri)
Mihail Illarionovitš Vorontsov (23. heinäkuuta 1714 – 26. helmikuuta 1767 Pietari) oli venäläinen valtiomies, jolla oli merkittävä vaikutus varsinkin Venäjän ulkopolitiikkaan keisarinna Elisabetin valtakaudella 1741–1762.
Mihail Vorontsov kuului vaikutusvaltaiseen Vorontsovin sukuun. Hänen veljensä oli hovimies Roman Vorontsov. Mihail Vorontsov nimitettiin 14-vuotiaana paašipojaksi keisari Pietari Suuren tyttären Elisabet (Jelizaveta) Petrovnan hoviin. Elisabet kaappasi vuonna 1741 vallan Iivana VI:lta, ja hänestä tuli Venäjän hallitsija. Vorontsovista tuli keisarinnan suosikki, ja hän nai tämän serkun Anna Skavronskajan. Vuodesta 1744 Vorontsov toimi valtakunnan varakanslerina ja ulkoministerinä. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle VII antoi hänelle valtakunnankreivin arvon. Vorontsovista tuli kansleri vuonna 1758, kun hän syrjäytti Aleksei Bestužev-Rjuminin. Vorontsovin eduksi katsottiin, että seitsenvuotisen sodan aikana hän oli tukenut Venäjän liittoa Ranskan kanssa, kun taas Bestužev-Rjuminia pidettiin englantilaismielisenä. Vorontsov jatkoi myös Elisabetin lyhytaikaisen seuraajan Pietari III:n suosikkina, mutta ei puuttunut asioihin, kun uusi keisari luopui liitosta Ranskan ja Itävallan kanssa. Katariina II:n kaapattua vallan vuonna 1762 Vorontsov asetettiin kotiarestiin. Syrjäytetyn Pietari III:n kuoltua pian vankeudessa Vorontsov vannoi uskollisuutta Katariinalle ja sai takaisin kanslerinpaikkansa, mutta joutui luopumaan siitä jo 1763. Hän menetti pian vaikutusvaltansa hovissa. Aleksandra Kollontai
Neuvostojohto levitti Kollontain välityksellä lehdistölle itsestään myös maltillista käsitystä, jonka toivottiin leviävän julkisuuteen ympäri maailmaa. Zinaida Volkova
Venäjän vallankumousksen jälkeen vuonna 1917 Bronstein meni naimisiin Zahar Borisovitš Moglin (1897–1937) kanssa. He saivat tyttären, Alexandra Moglinan (1923–1989). He erosivat 20-luvun puolivälissä. Aleksandr Koltšak
Aleksandr Vasiljevitš Koltšak (, 16. marraskuuta 1874 Pietari – 7. helmikuuta 1920 Irkutsk) oli venäläinen laivaston amiraali ja arktisten alueiden tutkija, ja vastavallankumouksellinen valkoinen sotilasjohtaja Venäjän sisällissodassa 1918–1920 itäisellä rintamalla. Aleksandra Natalli-Świat
Aleksandra Natalli-Świat (20. helmikuuta 1959 Oborniki Śląskie – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk, Venäjä) oli puolalainen poliitikko ja Laki ja oikeus -puolueen jäsen. Hän toimi Puolan parlamentin alahuoneen eli Sejmin jäsenenä vuodesta 2005 kuolemaansa saakka. Hänet valittiin Sejmin jäseneksi syyskuussa 2005 pidetyissä vaaleissa äänin 5 068. Polenitsa
Polenitsa () ja joissakin tarinoissa Poljanitsa ()— on slaavilaisen kansanperinteen sankarillinen naissoturi ja venäläisen eeppisen runoelman bylinan naisbogatyr. Dobrynjasta, Dunajsta ja ruhtinaan Vladimirin kosinnasta kertovassa bylinassa polenitsaksi kutsutaan neitosoturia eli naimatonta neitosta. Liettuan kuninkaan kahdesta naimaikäisestä tyttärestä kertovan tarinan asiayhteydessä voi edellyttää, että neito lasketaan täysiarvoiseksi taistelijaksi ja nimenomaan ratsastajattareksi, koska hän on tavatessaan bogatyrin aina hevosen selässä. Voimien jatkuva mittailu taisteluissa miessankareiden kanssa ja poljanitsojen usein osoittautuessa miehiä voimakkaammiksi ja ripeäliikkeisimmiksi edellyttää, että tytöillä on hyvä valmennus. Polenitsoja tai polenitsoja voi tavata bylinoissa "Stavr Godinovitš" (), "Dobrynja ja Lohikäärme (Zmei)" (), "Dobrynjan naimisiinmeno" () ja "Dunaj ja Nepra" (). Alexandrine Armfelt
Alexandrine Armfelt (vuodesta 1895 Aleksandra Vladimirovna Železnova, ; 16. syyskuuta 1866 Turku – 6. maaliskuuta 1933 Leningrad) oli suomalais-venäläinen säveltäjä, aatelisarvoltaan kreivitär. Hän oli Gustav Mauritz Armfeltin pojanpojantytär. Aleksandr Bezborodko
Aleksandr Andrejevitš Bezborodko (25. maaliskuuta 1747 Gluhov, Ukraina – 17. huhtikuuta 1799 Pietari) oli venäläinen ruhtinas ja yksi Venäjän keisarikunnan ulkopolitiikan johtajista 1700-luvun lopulla. Aleksandra Ekster
Aleksandra Aleksandrovna Ekster (ukrainaksi Олександра Олександрівна Екстер, venäjäksi Александра Александровна Экстер) (18. tammikuuta 1882 Białystok, nykyisin Puolaa – 17. maaliskuuta 1949 Fontenay-aux-Roses Ranska) oli venäläinen taidemaalari ja muotoilija. Hän vaikutti elämänsä aikana Kiovassa, Pietarissa, Wienissä ja Pariisissa. Ekster vietti lapsuutensa Kiovassa ja valmistui Kiovan taidekoulusta vuonna 1906.
Aleksandra Ekster, tyttönimeltään Grigorovitš, syntyi erittäin varakkaan perheen tyttäreksi. Hänelle hankittiin erittäin monipuolinen koulutus, johon kuului kieliä, musiikkia ja kuvataiteita. Perheen muutettua Kiovaan, hän aloitti siellä lukion ja taideopinnot. Hän valmistui Kiovan taidekoulusta vuonna 1906. Aleksandra Iosifovna
Nikolai I huomasi tytön vuonna 1846 tämän ollessa 16-vuotias ja lähetti poikansa Konstantin Nikolajevitšin vierailulle Altenburgiin jo saman vuoden syksyllä. Nuorten ensitapaaminen oli järisyttävä elämys, ja 18-vuotias Konstantin rakastui suuresti nuoreen prinsessaan. Kihlajaiset pidettiin 30.8.1848. Kääntyessään ortodoksiseen uskontoon prinsessa otti nimen Aleksandra Iosifovna. Alexander von Collan
Keisari Nikolai I (1796–1855) kävi Suomessa vuoden 1854 alkupuolella ja yöpyi maaliskuussa Haminassa. Keisarin seurueeseen kuulunut kenraali Rostovzeff oli silloin majoitettuna Collanin luokse. Kenraali mieltyi kielitaitoiseen ja sivistyneeseen isäntäänsä, ja ehdotti tälle siirtymistä Pietariin Nikolajevin ratsuväenkoulun nuoremman lääkärin pian vapautuvaan virkaan. Kun Collan esiteltiin keisarille, tämä yhtyi kenraalin ehdotukseen. Collanille myönnettiin hovineuvoksen arvo jo vuonna 1854.
Collanin yhteiskunnallinen asema kohosi jatkuvasti. Hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1873 ja hänet aateloitiin vuonna 1874, jolloin hän otti nimen von Collan. Vuonna 1877 hänelle myönnettiin keisarillisen henkikirurgin arvonimi. Keisari Aleksanteri II murhattiin vuonna 1881 pommiattentaatissa ja keisariksi tuli hänen poikansa Aleksanteri III (1845–1894), jonka aviopuoliso oli ylempänä mainittu Maria Feodorovna (eli Tanskan prinsessa Dagmar). Aleksanteri III:n valtakaudella Collan sai vuonna 1884 eron ja eläkkeen Nikolajevin ratsuväenkoulun vanhimman lääkärin virasta, minkä lisäksi hänelle myönnettiin salaneuvoksen arvonimi. Hän oli saanut myös korkeita kunniamerkkejä, mm. Pyhän Annan 2 lk:n ritarimerkin keisarinkruunun kera vuonna 1871 ja Pyhän Stanislauksen 1 lk:n ritarimerkin vuonna 1883. Eleonoora Akvitanialainen
Eleonoora (tai Eleonora) Akvitanialainen tai Aliénor Akvitanialainen (n. 1122 – 1. huhtikuuta 1204 Fontevraudin luostarissa) oli kahdesti kuningatar (Ranskan ja Englannin), mutta aina herttuatar (Akvitanian). Hän on keskiajan tunnetuimpia ja vaikutusvaltaisimpia naisia.
Eleonoora oli vanhin Akvitanian herttuan Vilhelm X:n ja tämän puolison Æenor de Chêtelleraultin, Chatêlleraultin varakreivin Aimericin tyttären, kolmesta lapsesta. Vanhempien avioliiton oli järjestänyt trubaduurina kuuluisaksi tullut Akvitanian herttua Vilhelm IV:s ja tämän pitkäaikainen rakastajatar. Aleksandr Koržakov
Aleksandr Vasiljevitš Koržakov (, s. 31. tammikuuta 1950 Moskova) oli KGB:n kenraali ja Venäjän ensimmäisen presidentin Boris Jeltsinin henkivartija ja neuvonantaja vuosina 1985–1996. Hän seisoi Jeltsinin vierellä, kun Jeltsin piti kuuluisan puheensa panssarivaunun päällä äärikommunistien kaapattua vallan elokuussa 1991. Koržakov oli presidentin henkivartioston PSB:n komentaja 1993–1996. Vuonna 1996 Jeltsin erotti Koržakovin. Aleksei Nikolajevitš Tolstoi
Aleksei Tolstoi syntyi kreivi Nikolai Aleksandrovitš Tolstoin ja lastenkirjailija Aleksandra Bostromin (o.s. Turgeneva) perheeseen, vietti lapsuuteensa isäpuolensa Aleksei Bostromin maatilalla ja opiskeli Pietarin teknologisessa instituutissa suorittamatta loppututkintoa. Vuodesta 1905 lähtien Tolstoi julkaisi symbolistisia runoja ja vuodesta 1908 kertomuksia ja näytelmiä, jotka tekivät hänestä tunnetun kirjailijan. Venäjän kansalaissodan aikana Tolstoi teki valkoisen armeijan propagandatyötä. Vuonna 1918 hän siirtyi Ranskaan ja vuonna 1921 Berliiniin. Vuosina 1920–1922 kirjailija laati parhaisiin teoksiinsa kuuluvan omaelämäkerrallisen pienoisromaanin "Nikitan lapsuus" ("Detstvo Nikity") ja aloitti Venäjän sivistyneistöä kansalaissodan aikana kuvaavan romaanitrilogian "Kärsimysten tie" ("Hoždenije po mukam", 1920–1941), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1943. Aleksandra Kollontai
Kollontain suhdeverkosto Tukholman-lähettiläänä: Aleksandr Mihailov
Mihailov pidätettiin marraskuussa 1880. Helmikuussa 1882 pidetyssä ns. 20:n oikeudenkäynnissä häntä syytettiin Aleksanteri II:n murhan valmistelusta. Mihailov tuomittiin ensin kuolemaan, mutta myöhemmin tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyöksi. Oikeudenkäynnin aikana hän piti voimakkaan puheen vallankumouksellisten aatteiden puolesta. Mihailov kuoli 29-vuotiaana Pietari-Paavalin linnoituksen vankisellissä. Mevlüt Mert Altıntaş
19. joulukuuta 2016 Altıntaş käveli sisään Ankaran nykytaiteen keskukseen, jossa Venäjän Turkin-suurlähettiläs Andrei Karlov oli pitämässä puhetta näyttelyn avajaisten vuoksi. Mustaan pukuun pukeutunut Altıntaş vältti metallinpaljastimet näyttelyn sisäänkäynnillä näyttämällä poliisin virkamerkkinsä. Muutama minuutti myöhemmin Mevlüt Mert Altıntaş ampui Karlovia pistoolilla selkään yhdeksän kertaa. Ampuja huusi samalla: ”Allahu akbar”, ”Älkää unohtako Syyriaa, älkää unohtako Aleppoa!”, ”Kaikki, jotka osallistuvat tähän tyranniaan, pidetään vastuussa”. Altıntaş kuoli tulitaistelussa poliisin luotiin. Hänellä on kerrottu olevan yhteyksiä islamistiseen Al Nusra -järjestöön. Aleksandra Fjodorovna (Charlotte)
Nikolai oli esimerkillinen perheenisä. Hän lahjoitti puolisolleen mielellään jalokiviä ja järjesti keisarinnalle tilaisuuksia tanssia masurkkaa, missä tämä oli taitava. Vuonna 1844 perheen onnea järkytti 19-vuotiaan tyttären Aleksandran kuolema ensimmäiseen synnytykseensä. Pietariin perustettiin hänen muistokseen naisten sairaala. Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha
Victoria Melita Saksi-Coburg-Gotha, sittemmin suuriruhtinatar Viktoria Fjodorovna (25. marraskuuta 1876 Malta – 2. maaliskuuta 1936 Coburg, Saksa) oli suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovin puoliso. He olivat myös serkkuja. Suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš oli Venäjän keisari Aleksanteri II:n pojanpoika ja vallankumouksen jälkeen Romanov-suvun päämies ja Venäjän kruununtavoittelija. Mihail Kutuzov
Mihail Illarionovitš Goleništšev Kutuzov (, 16. syyskuuta 1745 Pietari – 28. huhtikuuta 1813 Bolesławiec) oli venäläinen ruhtinas ja sotamarsalkka. Hän johti Napoleonia vastaan taistellutta armeijaa tappiollisessa Austerlitzin taistelussa vuonna 1805. Kun Napoleon hyökkäsi Venäjälle, Kutuzov joukkoineen hävisi taistelun Borodinossa. Ranskalaisten peräännyttyä Kutuzov seurasi joukkojensa kanssa heitä ja saavutti voiton Smolenskissa. Angela Davis
Venäläinen toisinajattelija ja Nobel-palkittu Aleksandr Solženitsyn kritisoi Davisin myötätuntoa Neuvostoliittoa kohtaan puheessaan AFL-CLO:n kokouksessa 9. heinäkuuta 1975 New Yorkissa. Aleksandr Kulkov
Aleksandr Sergejevitš Kulkov () on kilpauransa päättänyt, Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija. Fliura Bulatova-Abbate
Fliura Bulatova-Abbate (o.s. Bulatova, s. 7. syyskuuta 1963 Samarkand) on Uzbekistanissa syntynyt, Neuvostoliittoa ja myöhemmin Italiaa edustanut, 1980-luvulla menestynyt pöytätennispelaaja. Hän voitti urallaan kuusi Euroopan-mestaruutta, joista yhden kaksinpelissä. Hän kilpaili kaksissa olympialaisissa edustaen Neuvostoliittoa vuonna 1988 ja Italiaa vuonna 1996 ja ylsi puolivälieriin kaksinpelissä ja Olena Kovtunin parina nelinpelissä Soulissa 1988. Jelizaveta Kozlova
Jelizaveta Kozlovan isä oli lääkäri. Hän avioitui tunnetun tutkimusmatkailijan, eversti Pjotr Kozlovin kanssa, joka oli häntä 29 vuotta vanhempi. Vuosina 1923–1926 Kozlova otti osaa Mongoliaan suuntautuneeseen tutkimusmatkaan. Matkan järjesti Venäjän maantieteellinen seura ja sen johtajana toimi Pjotr Kozlov. Kozlova palasi Mongoliaan 1929 ja 1930 keräämään lisää lintunäytteitä ja jatkamaan tutkimuksiaan, joista hän laati julkaisun 1930 ("Lounais-Transbaikalian, Pohjois-Mongolian ja keskisen Gobin linnusto"). Maantieteellinen seura myönsi hänelle hopeisen ansiomerkin ansiokkaasta työstä. Hän kirjoitti myös tutkielmat "Tiibetin ylängön linnusto, sen geneettinen sukulaisuus ja historia" (1952), ja "Keski-Aasian aavikko- ja arovyöhykkeen linnusto" (1975). Aleksandra Kollontai
Johtuen suuresta työtaakasta Kollontai ehdotti Leninille vetäytymistä lepäämään. Tämän seurauksena toteutui Leninin matka Suomeen, Halilan parantola alueelle 6–10.1.1918. Maria-Emma Schul-Martin
Latvialaissyntyinen Schul-Martin liittyi 1919 Venäjän kommunistisen puolueen jäseneksi ja vuonna 1920 hän siirtyi puna-armeijan tiedustelun palvelukseen. Hän työskenteli 1922–1923 Saksassa, Tsekkoslovakiassa, Itävallassa ja Romaniassa. Schul-Martin toimi Neuvostoliiton Tsekkolovakian lähetystön konekirjoittajana ja salakirjoitusvirkailijana 1922–1923. Vuosina 1923–1926 hän toimi aviomiehensä "Alfred Tyltynin" (1897–1942) avustajana Pariisissa, jossa Tyltyn johti puna-armeijan tiedustelua Ranskassa. Tämä jälkeen Alfred Tyltyn ja Maria-Emma Schul-Martin työskentelivät yhdessä ensin Saksassa 1926–1927 ja sitten Yhdysvalloissa 1927–1930. Zinaida Volkova
Volkovan tytär Alexandra Moglina (s. 1923) jäi Neuvostoliittoon äitinsä ja velipuolensa lähdettyä maasta ja asui isänsä Zahar Moglinin kanssa. Moglinin karkoittamisen jälkeen vuonna 1932, tyttärestä huolehti isoäiti Aleksandra Sokolovskaja. Sokolovskaja kuitenkin karkotettiin vuonna 1935 suurissa puhdistuksissa, ja hän kuoli pakkotyöleireillä. Aikuisena myös Aleksandra Moglina karkotettiin Kazakstaniin. Hän selviytyi ja palasi Moskovaan Stalinin kuoleman jälkeen. Moglina kuoli syöpään vuonna 1989. Anastasia Mihailovna Romanova
Anastasia piti juhlimisesta ja pelasi usein uhkapeliä muun muassa Monte Carlossa. Anastasia Mihailovna kuoli Cannesin lähellä Ezessä vuonna 1922.