Milloin kuulakärki kynä on keksitty?
Kynä
Ensimmäinen patentti kuulakärkikynälle myönnettiin 30. lokakuuta 1888, ja sen sai John J. Loud (GB Patent No. 15630). Kuulakärkikynän keksijä on unkarilainen toimittaja Laszlo Biro (Bíró László József 1899–1985), joka sai idean kuulakärkikynästä 1930-luvulla. Bíró haki englantilaista patenttia 15. kesäkuuta 1938. Laszlo Biro ja hänen veljensä Georg viimeistelivät kynää ollessaan natsi-Saksasta maanpaossa Argentiinassa. He hakivat uutta patenttia ja perustivat yrityksen "Bíró Pens of Argentina". Ensimmäiset kynät tulivat myyntiin vuonna 1943. Vuonna 1944 Biro myi osuutensa rahoittajalleen, jolta Yhdysvaltain ilmavoimat alkoi hankkia kyniä, koska ilmanpaine ei vaikuta niiden toimintaan. Kuulakärkikynä
Kuulakärkikynä eli kuivamustekynä on kynätyyppi, jonka toiminta perustuu mustepatruunan kärjessä olevaan pieneen kuulaan. Painettaessa kuulaa alustaa vasten vapautuu säiliöstä puolikiinteää mustetta. László Bíró keksi kynän vuonna 1938.
Nuolenpääkirjoituksen synty
Laskutaulut olivat yleisiä 3500–3200 eaa. alkaen. 
Numeroita oli alettu kirjoittaa noin 3500–3400 eaa. Uruk V -kaudella, kuvia ilmestyi numeroiden rinanlle noin 3300 eaa. 
Noin ajalta 3300–3200 eaa. on löydetty yksi kuutiomainen taulu, jossa kuvakirjoituksen edeltäjää niin sanottua protopiktografista kirjoitusta,
Kuvakirjoitusta ilmestyi Kišiin ja Tell Brakiin noin 3200 eaa. Tell Brakin taulussa saattoi olla yksi kuva ja lukua ilmaiseva painanne. Pikakirjoituskone
Yhdysvalloissa ensimmäisen pikakirjoituskoneen kehitti Miles Bartholomew 1870-luvulla. Siinä oli kymmenen näppäintä, mutta niistä voitiin painaa vain yhtä kerrallaan. George Kerr Andersonin 1880-luvulla kehittämässä koneessa voitiin painaa kahta tai useampaa näppäintä yhtaikaa, ja yhdellä lyöntikerralla voitiin kirjoittaa kokonainen sana tai tavu. 1910-luvulla päästiin Ward Stone Irelandin kehittämällä laitteella käsipikakirjoittajia suurempiin nopeuksiin nopeuskilpailuissa. Nykyiset amerikkalaiset laitteet noudattavat edelleen Irelandin laitteen näppäinjärjestystä.
Nykyisin pikakirjoituskoneita on saatavilla ainakin englannin, ranskan, italian, espanjan, tšekin, japanin, kiinan ja venäjän kielille. Miekkailu
Ampuma-aseiden saapuminen Eurooppaan 1400- ja 1500-luvuilla alkoi muuttaa miekkailua sotatantereiden taidosta siviilitaidoksi, vaikka miekkoja kannettiinkin taistelukentillä vielä pitkään. Kirjapainon keksiminen myös levitti tietoa miekkailuharjoituksista ja -tekniikoista aikaisempaa pientä sotilaseliittiä laajemmille ihmisryhmille. Värikynä
Värikyniä on ollut saatavilla 1800-luvun alusta alkaen. Kynissä oli aluksi enimmillään 15-20 värin valikoima. Täytteen pigmenttipitoisuus ei tuolloin ollut vielä kovin korkea, ja täytteessä käytettiin vahaakin vähemmän kuin nykyisin. Niitä ei myöskään markkinoitu taiteilijoille, vaan mainoskäyttöön ja merkkauskyniksi. Saksalaisen A. W. Faberin Faber-Castell Polychromos -kynien 60 värin valikoima tuli markkinoille vuonna 1908, ja vuonna 1924 sveitsiläinen Caran d’Ache alkoi valmistaa taiteilijoille tarkoitettuja värikyniä. Tehtaan perustaja oli nimennyt yrityksen pilapiirtäjä Caran d’Achen mukaan; venäläissyntyisen Ranskassa toimineen piirtäjän taiteilijanimi tuli venäjän kynää tarkoittavasta sanasta (карандаш). Seuraavana vuonna myös saksalainen Schwan-Stabilo alkoi valmistaa värikyniä. Englantilaiset Derwent-kynät tulivat markkinoille 1930-luvulla. Nimike
Nimike voidaan kuvataan kolmella elementillä: Yksilöivä tunniste, ominaisuudet ja rakenne. Nimikkeellä on aina nimikekoodi ja lisäksi tietty luokittelu, kuvaukset, ominaisuudet/attribuutit sekä relaatiot muihin nimikkeisiin ja objekteihin. Esimerkiksi yläluokka kynä voi sisältää alaluokan kuulakärkikynä. Kaupallisten nimikkeiden osalta puhutaan usein myös "tuotteista" ja "tuoteryhmistä". Yksittäiset kuulakärkikynät erottaa toisistaan ominaisuuksien (esim. kärjen tyyppi, mustesäiliön koko) ja nimikekoodin perusteella. Suosituksena on, että nimikekuvaukset muodostuisivat automaattisesti ominaisuuksien-/ attribuuttien perusteella. Näin nimikekuvauksista saataisiin globaalisti ymmärrettäviä ja helpommin käsiteltäviä. Neulekone
Ensimmäinen neulekone, Leen sukkakone, patentoitiin vuonna 1589. Sen keksijä oli englantilainen pappi William Lee. Leen sukkakone levisi nopeasti ympäri Eurooppaa. 1800-luvulla neulekoneet yleistyivät sekä koti- että teollisuuskäytössä. Teekkarilakki
Ensimmäinen suomalaisten teekkareiden oma lakki, niin sanottu kuntalakki, otettiin käyttöön vuonna 1874 Teknologföreningenin piirissä, mutta jo vuonna 1876 perustettiin komitea, jonka tarkoitus oli muuttaa lakkia. Komitean mietinnön mukaan lakista tulisi myssy, jonka sivulla heiluisi tupsu, mutta jäsenistö äänesti myssyä vastaan ja halusi sen sijaan palata lakkiin. Toisessa äänestyksessä luovuttiin tupsustakin. Lopulta päädyttiin käyttämään mustaa ylioppilaslakin tapaista päähinettä, jossa olisi hopeinen kokardi mutta ei tupsua. Kantele
Kantele keksittiin joskus vuosien 1000 eaa. ja 1000 jaa. välillä., mutta tarkkaa tietoa asiasta on vaikea saada. Yleisin arvio kanteleen iästä on pari tuhatta vuotta. Tekniikan historia
Vuosien 1250 ja 1350 välinen jakso tuotti paljon mekaniikkaa hyödyntäviä keksintöjä. Näitä olivat esimerkiksi kehruu- ja kutomatyökalut ja painojen avulla toimivat kellot. Merenkulussa otettiin käyttöön kompassi. Silmälasit kehitettiin Pohjois-Italiassa 1280-luvulla. Keskiajalla tapahtunut mekaniikan kehittyminen on osaltaan taustana uudenajan mekanistisille ajatuksille ja kristillisen maailmankuvan säröille johtaen renessanssiin. Erityisesti keskiajan lopulla, vuonna 1436, Gutenbergin keksimä irtokirjaimia käyttävä painotekniikka edesauttoi uudella ajalla tapahtuneita laajoja yhteiskunnallisia mullistuksia, koska se mahdollisti tiedonvälityksen aikaisempaa huomattavasti edullisemmin ja ilman kopiointivirheitä. Painokonetta pidetään myös uuden ajan alkuna. Tekniikan näkökulmasta keskiaika Euroopassa oli vielä käsityöläistekniikan aikakautta, jolloin tietämys kasvoi, mutta sitä ei osattu muotoilla moderniksi teknologiaksi. Vaikka islamilainen Ibn al-Haitham oli jo sydänkeskiajalla kirjoittanut optiikasta teoksen, jossa korosti kokeiden merkitystä, tekniikan ja tieteiden kehittyminen kuihtui islamilaisessa maailmassa keskiajan lopulla. Englantilainen fransiskaanimunkki Roger Bacon alkoi 1200-luvulla tutkia islamilaista tiedettä ja tekniikkaa. Islamilaiset oppineet olivat tallettaneet ja kääntäneet antiikin aikaisia kirjoituksia. Islamilainen maailma kävi kauppaa Intian ja Kiinan kanssa siirtäen sieltä tietämystä, esimerkiksi intialaisten matemaatikkojen keksimän nolla-käsitteen ja arabialaiset numerot. Laakakirves
Brittein saarilla alkoi metalliesineiden valmistaminen 2500–2200 eaa., jolloin ensimmäisten esineiden jälkeen niiden määrä lisääntyi hitaasti. Silloin valmistetut kuparikirveet olivat laakakirveitä ja matalareunuksisia reunuskirveitä, jotka Stuart Needham luokittelee luokkiin 1–4. Noin 2200 eaa. alkaen kirveetkin valmistettiin pronssista, joka oli silloin keksitty. Luokka 5 onkin jo täysin kehittynyt reunuskirves, joita alkoi esiintyä 1800 eaa. Huuliharppu
Huuliharppu on Saksassa noin 1820-luvulla kehitelty, vapaalehdykkäsoittimiin lukeutuva puhallinsoitin. Sen sisällä on eri pituisia, toisesta päästä irrallisia kieliä, jotka värähtelevät ilmavirran vaikutuksesta ja synnyttävät äänen. Flipperi
Huomattava kehitysaskel ja samalla askel kohti nykyisen näköistä flipperiä tuli 1800-luvun lopulla, kun keksijä Montague Redgrave Ohiosta Yhdysvalloista patentoi teräsjouseen perustuvan "shooterin" vuonna 1871. Sähköfortunat sähköistyvät 1930-luvulla, ja samalla tuli mahdolliseksi automaattien pistelaskusysteemi. Ensimmäinen kaupallisesti menestynyt sähköfortuna, Baffle Ball, kehitettiin Chicagossa vuonna 1931. Chicagosta tuli vuosikymmenten ajaksi flipperiteollisuuden johtava kaupunki. Varsinainen flipperi syntyi vuonna 1947, kun markkinoille tulleeseen peliin Humpty Dumpty oli liitetty mailoja (), joilla kuulaa voi ohjailla pelialustalla. Mailat osoittautuivat erittäin suosituksi ominaisuudeksi ja lähes jokaiselta valmistajalta tuli markkinoille mailallisia malleja. Samalla valmistajat alkoivat käyttää koneesta nimeä flipperi () korostaakseen, että kyseessä on todellakin uusi, mailallinen kone. Koneen englanninkieliseksi nimeksi palasi myöhemmin alkuperäinen nimi pinball, mutta suomenkielinen nimi flipperi jäi elämään. Mailojen sijaintipaikaksi vakiintui kuitenkin vasta myöhemmin pelin alalaita. Partahöylä
Höylätyyppisen parranajovälineen patentoi ensimmäisenä englantilainen keksijä William Henson vuonna 1847. Kyseinen patentti kuvailee kampamaisen suojuksen joka voidaan kiinnittää sekä partaveitseen että kuokkaa muistuttavaan pieneen välineeseen johon on kiinnitetty sopivassa leikkauskulmassa oleva terä. Vuonna 1876 yhdysvaltalaiset veljekset Frederick ja Otto Kampfe patentoivat Star-nimisen partahöylän, joka erosi sitä edeltäneistä höylistä lisäämällä terän lähelle syvennyksen johon saippua ja leikatut partakarvat kerääntyivät ajon aikana. Omintakeista oli myös koveraksi hiottu terä, joka kiinnitettiin paikalleen kahdella salpamaisella nipistinmekanismilla. Tästä tuli yksiteräisten höylien de facto -standardi noin 40:n vuoden ajaksi. Käytännössä terä oli lyhyt pätkä partaveistä joka piti ennen käyttöä kiinnittää erityiseen telineeseen, teroittaa nahkavyön avulla ja lähettää välillä ammattimiehen hiottavaksi. Rapiiri
Rapiiri on hoikka, teräväkärkinen yhdenkäden miekka, joka on ideaalinen pistämiseen. Miekka kehitettiin Länsi-Euroopassa 1500-luvulla ja oli yleinen ase 1500–1600-luvuilla. Tyypillinen miekka painaa 1 kg. Terän pituus on noin metrin, leveys 2,5 cm ja se päättyy ohueen ja terävään kärkeen. Miekan kahva on taidokkaasti ja koristeellisesti valmistettu suojaamaan kättä. Sumerin varhaisdynastinen kausi
Sumerilainen nuolenpääkirjoitus syntyi vuosisatojen kuluessa varhaisdynastisella kaudella. Vuodesta 2900 eaa. alkaen asteittain alettiin merkitä äänteitä kuvilla, jotka kadottivat alkuperäisen merkityksensä. Samoihin aikoihin kuvamerkit olivat jo alkaneet yksinkertaistua, ja niitä tehtiin painelemalla saveen. Nuolenpäitä alettiin kirjoittaa noin 2700-2500 eaa. ja tavuja noin 2600 eaa. Näin kuva- ja tavukirjoitus yksinkertaistui ihmispuhetta kuvaavaksi kirjoitukseksi, jolla voitiin esittää ihmisen ajatuksia kirjallisesti. Kynä
Musteeseen kastettavan sulkakynän seuraajaksi kehitettiin 1800-luvulla säiliöllinen mustetäytekynä, jolla kirjoitettiin kaikki viralliset tekstit. Metallisen kynän säiliössä on vesiliukoista juoksevaa, hyvin säilyvää mustetta. Nykyisin täyttömekanismina on useimmiten vaihdettava patruuna, mutta myös täytettäviä säiliöitä ja mäntäpumppumekanismeja on olemassa. Sukraloosi
Sukraloosi keksittiin 1976 Tate & Lyle Corporationin ja Queen Elizabeth Collegen (University of London) yhteistyönä kehitettäessä uutta hyönteismyrkkyä. Aineen makeuden havaitsi intialainen opiskelija Shashikant Phadnis, joka väärin ymmärtämänsä toimintaohjeen mukaan maistoi () sukraloosia, kun hänen oikeastaan piti testata () sitä.
Kanada oli ensimmäinen maa, jossa sukraloosin (kauppanimi Splenda) käyttö makeutusaineena hyväksyttiin vuonna 1991. Kanadan jälkeen yli 60 maata on hyväksynyt sukraloosin käytön, näiden joukossa muun muassa Australia vuonna 1993, Uusi-Seelanti 1996, Yhdysvallat 1998, Euroopan unioni vuonna 2004 ja myös Suomi. Tate & Lyle valmistaa sukraloosia tehtaallaan McIntoshissa, Alabamassa, Yhdysvalloissa. Lisävalmistuskapasiteettia on rakenteilla Singaporeen. Sodankäynnin historia
Ensimmäiset tykit asennettiin laivoihin jo 1300-luvulla, mutta käänteen suuriin sotalaivoihin teki tykkiportin keksiminen noin vuoden 1500 paikkeilla. Syntyi suuri linjalaiva, jossa oli useampia tykkikansia. Purjeilla varustettu suuri puinen sotalaiva hallitsi maailmanmeriä 1800-luvun puoleen väliin asti. Siitä teki vanhanaikaisen 1837 käyttöön otettu ranskalaisen Henri Joseph Paixhansin keksimä tykinammus, joka läpäisi puisen laivan laidan ja räjähti sisällä. Vastatoimena aloitettiin laivojen panssarointi. 1800-luvulla höyryvoima ja potkuri yleistyivät sotalaivoissa. Laivatykistö kehittyi: 1900-luvun vaihteessa kantama oli 6 kilometriä, ensimmäisessä maailmansodassa 15 kilometriä ja toisessa maailmansodassa 30 kilometriä. Vuonna 1906 valmistui Britannian "Dreadnought", jonka mukaan nimettiin vastaavien taistelulaivojen koko luokka. 1860 keksittiin itsekulkeva torpedo. Sukellusvene kehitettiin käytännölliseksi 1890-luvun lopulla. Merimiinat kehittyivät merkittäväksi aseeksi ensimmäiseen maailmansotaan mennessä. Kopiokynä
Kopiokynä patentoitiin Englannissa 1874. Petit valmisti ensimmäisen kopiokynän vuonna 1874. Putkikirves
Putkikirveen alkuhistoria on enimmäkseen hämärän peitossa. Osa tutkijoista esittävät, että putkikirves keksittiin Lähi-Idässä ja toiset ehdottavat Mustameren rannikkoa. Ensimmäiset putkikirveet valmistettiin todennäköisesti Lähi-Idässä Persian alueella 3000 eaa. jälkeen. Koska esineellä ei ole ollut vastineita kivikirveiden joukossa, voidaan helposti uskoa, että putkikirves on keksitty ainostaan kerran ja että se olisi sitten levinnyt muualle. Toisaalta, myös keihäät vartettiin putkeen, joten periaatteelinen idea oli jo olemassa. Putkikirves valmistettiin aluksi kuparisesta laakakirveestä taivuttamalla sen sivut putkeksi ja varttamalla se sitten syntyneeseen putkeen. Pronssikirveissä tuo putki saatiin aikaan valamalla. Sumerit kehittivät putkikirveen valamalla se pronssiin. Siitä on kuva Vulturesin steelassa (ajoitetaan 2600–2350 eaa.) ja egypiläisille se esiteltiin taisteluissa Hyksoja vastaan 1700 eaa. Pohjoisessa Siperian taigan alueille pronssinkäsittelytaito levisi varhain ja siellä se levisi Jeniseiltä Skandinaviaan ulottuvan kauppaverkoston välityksellä. Kauppaverkosto tunnetaan Seima-Turbino -ilmiönä, mikä ajoitetaan 2200–1600 eaa. Alueella sijaitsivat muun muassa Abashevon-, Andronovon-, Srubnajan- ja Sintashtan kulttuurit. Seima-Turbinon alueelta tunnetaan ensimmäinen putkikirves Seiman kirveen nimellä ja sellaisenaan se levisi idästä Itämeren itärannoille ja Suomeen. Eurooppaan putkikirves löytyy valmiina ideana Karpaattien itäalueella nykyisessä Romaniassa noin 1400 eaa. ja Karpaattien länsipuolelle noin 1300 eaa. ja se näyttäisi levinneen sieltä joka puolelle Eurooppaan lyhyessä aikaa. Viime aikoina on esitetty löytöjä, jotka todistavat sen olleen käytössä jo 1600 eaa. tai varhaisemmin. Suomeen tuli putkikirveitä myös lännestä Skandinavian pronssikauden kulttuurista. Suomalaisia putkikirveitä on löydetty nelisenkymmentä, joista 25 on läntisiä malleja ja loput itäisiä. Vanhimmat Suomesta löydetyt putkikirveet ovat Monteliuksen periodilta II ja olkakirveet poistuivat putkikirveiden yleistyttyä periodilla III. Virossa kirveet on ajoitettu pronssikauden periodeille III–VI. Pitkävartiset ovat ajalta III–IV (1100–900 eaa.) ja lyhyemmät V–VI (noin 600 eaa.) . Ruokokynä
Ruokokynä on vanha kirjoitusvälinetyyppi. Ruokokynät leikataan ruo'on korresta tai bambun pätkästä. Muinaisesta Egyptistä on löytynyt ruokokyniä, joissa usein on halkaistu kärki. Vanhimmat ovat neljänneltä vuosisadalta eaa. Niitä käytettiin papyrukselle kirjoittamiseen ja ne olivat yleisimpiä kirjoitusvälineitä Uuden Testamentin kirjoittamisen aikoihin. Kynä
Sana "kynä" tarkoittaa varsinaisesti linnunsulan onttoa ruoto-osaa, ja vasta myöhemmin sanan merkitys laajeni tarkoittamaan myös kirjoitusvälinettä, aluksi luonnollisesti sulkakynää. Alkuperäiseen, varsinaiseen merkitykseen viittaa verbi "kyniä". Sukulaissanoja ovat ehkä myös "kynsi" ja "kyntää". Miekkailu
Myös Rooman valtakunnassa miekkailunopetus () aloitettiin konsuli Rutiliuksen kaudella 648 eaa., jotta "taito liittyisi rohkeuteen ja rohkeus taitoon". Roomassa miekkailtiin kahdella kädellä siten, että toisessa pidettiin kilpeä ja toisessa molemmilta sivuilta teroitettua miekkaa. Roomassa suositiin miekan kärjellä suoritettuja pistoja, jotka olivat kuolettavampia kuin miekan terällä tehdyt viillot. Pappilanmäki (Eura)
Vuonna 1876 löydettiin kaksi miekkaa (KM 1822:1 ja KM 1822:2) keihäänkärkien mukana. Ne ovat irtolöytöinä vähintään kahdesta eri haudasta, ellei useammastakin. Ensimmäinen miekka (KM 1822:1) löytyi kahtia katkenneena ja ilman ponnen nuppia. Se oli säilynyt huonosti ja oli reunoiltaan fragmentoitunut. Terä oli katkennut kärjestään, mutta yhdessä kappaleiden yhteispituus oli vielä 74 senttimetriä ja ne painoivat 812 grammaa. Kahva on Petersenin tyyppiä I, mutta ruosteen takia kahvan koristelua ei erota. Terän kummallakin puolella on heikosti säilynyttä säiläkirjoitusta. Kirjoituspuolella erottuu E-kirjain, mutta muut kirjaimet ovat katkelmallisia. Toisen puolen merkit muodostuvat kolmesta pystyviivasta ja ristikkäiseltä vaikuttava kuvio pakottaa vertaamaan sitä miekkaan KM 9164:3. Onko se sama kuvio? Concertina
Concertinaa kehitettiin suurin piirtein samanaikaisesti Englannissa ja Saksassa 1800-luvulla.
Englannissa 6-kulmaisen soittimen patentoi 1829 Charles Wheatstone (1802–1875). Hän kokeili soittimeensa useita eri kielimateriaaleja, kuten kultaa ja hopeaa, mutta päätyi lopulta teräskieliin. Soittimessa ei ollut säestysnäppäimiä, vaan molemmat sormiot olivat melodian soittamista varten. Se olikin eräänlainen melodiabassoharmonikan esiaste. Tulitikku
Läpimurto tapahtui vuonna 1826, kun englantilainen kemisti John Walker keksi sattumalta raapaisemalla syttyvän tikun. Se tapahtui, kun hän oli vahingossa lisännyt kovettavaa antimonisulfidia sytytysmassaan. Näin hän keksi tikun, joka syttyi raapaisun aiheuttaman kitkan tuottaman lämmön vaikutuksesta. Tekniikan historia
Höyrykone oli keksitty 1600-luvun lopussa, ja sen pääasiallinen käyttökohde oli veden pumppaaminen kaivoksista. Helpot, maan pintaa ulottuvat malmiot oli nopeasti käytetty ja kaivoksia jouduttiin tekemään yhä syvemmiksi. Syvemmät kaivokset taas täyttyivät nopeasti vedestä, jos sitä ei pumpattu pois. Kaivoksissa käytettävän kaupallisen höyrykoneen oli rakentanut Thomas Newcomen (1663–1729). Koneen hyötysuhde oli huono, sillä siinä höyry lauhtui sylinterissä, mutta se oli kuitenkin parempi kuin kehää kiertävä hevonen, joita oli aikaisemmin käytetty pyörittämään pumppua. James Watt (1736–1819) lisäsi koneeseen ulkoisen lauhduttimen ja toisen sylinterin, jolla höyry imettiin isommasta sylinteristä iskun lopussa lauhduttimeen nesteytymään. Watt paransi höyrykoneen tehon noin kolminkertaiseksi ja valtasi yhdessä Matthew Boultonin kanssa 1775 perustamansa yrityksen koneilla markkinat. Yrityksen höyrykoneet käynnistivät koneellistumisen hyökyaallon. Myös koneiden valmistusmenetelmät kehittyivät. Henry Maudslay (1771–1831) suunnitteli noin vuoden 1800 tienoilla sorvin, jolla pystyttiin tekemään teräsosia aikaisempaa tarkemmin. Maudsley kehitti myös koneiden valmistustarkkuutta ja standardisoi ensimmäisenä ruuvin ja mutterin koon. Kynä
Värikynien lyijyssä ei ole grafiittia vaan väriaineita. Värikyniä on ollut saatavilla 1800-luvun alusta alkaen. Aluksi värikyniä myytiin merkkauskyniksi ja käsikirjoitusten ja vastaavien tarkastamisen avuksi. Ensimmäisiä värikynien valmistajia olivat nykyisinkin keskeiset Caran d'Ache, Faber ja Stabilo. Kynä
Kuulakärkikynän toiminta perustuu äärimmäisen tarkasti hiottuun, teräksestä valmistettuun kuulaan, joka kuljettaa nopeasti kuivuvaa öljypohjaista mustetta paperille. Kuula pannaan kynän päässä sijaitsevaan hylsyyn, jossa se voi pyöriä vapaasti mutta josta se ei pääse putoamaan pois. Kynän muste syötetään säiliöstä, jonka on oltava avonainen, jotta säiliöön ei muodostuisi alipainetta. Yhdellä kynällä voi piirtää noin 2–4 kilometriä viivaa. Nuolenpääkirjoituksen synty
Savipalloihin painettiin merkintöjä laskurahoilla Uruk VI-V-kaudella noin 3500-3400 eaa. Savipallot olivat laskurahakuoria. Tällöin oltiin enää yhden askelen päässä kuvakirjoituksesta. Pian ulkopuolella olevat painummat muuttuivat ainoiksi merkeiksi.Tämä tapahtui samalla Uruk VI-V aikakaudella noin 3500-3400 eaa. Näin syntyivät ensimmäiset kuvamerkit. Myös numerot tunnettiin Uruk V -kaudella noin 3400 eaa. jälkeen tai 3500–3200 eaa. lähtien 
Noin 3100–3000 eaa. laskurahojen merkitys alkoi vähetä. ja ne hävisivät noin 800 eaa. mennessä. Laskurahoja ei enää käytetty uusbabylonialaisella ajalla.
Kuvakirjoitus ilmestyi noin 3300–3100 eaa. Mälarin kirves
Ruotsissa kirveiden esiintyminen ajoittuu Oscar Monteliuksen mukaan pronssikauden periodille V eli 950–750 eaa. Sikäläistä ajoittamista on hankaloittanut niiden löytyminen hajalöytöinä. Monet muutkin ruotsalaiset tutkijat, kuten Baudau, Arne, Lindqvist ja Almgren, ovat ajoittaneet kirveitä vaihtelevasti periodeille III–V. Yksi Mälarin kirveistä on löytynyt itäisen tekstiilikeramiikan yhteydestä ja yhdestä toisesta kirveestä on löydetty varrenjäänteitä holkin sisältä. Tämä on ajoitettu radiohiiliajoituksena 2 330 vuotta vanhaksi eli kalibroituna ajanjaksolle 550–350 eaa. On jopa ehdotettu, että Mälarin kirveet tulivat käyttöön vasta rautakauden alussa. Voi kuitenkin olla niinkin, että kyseinen kirves on ollut käytössä paljon terän valmistamisen jälkeenkin. Suomessa Carl Meinander ajoittaa kirvestyypin periodeille V–VI eli 900–500 eaa. Kynä
Päälleviivaus- eli korostuskynät ja kapeakärkiset tussit tulivat markkinoille 1970-luvulla, samoin kuin permanent marker -nimellä myydyt pysyvää jälkeä tekevät tussit. Kapeakärkiset tussit nousivat suosioon 1990-luvulla. Kynä
Mustekynissä on metallinen vaihdettava kärki, joka voi olla kultaa, ruostumatonta terästä tai muuta metallia. Parhaat terät ovat kullattua jousikarkaistua hiiliterästä, joka sekä on joustavaa että kestää hyvin kulutusta. Kultauksen varsinainen tarkoitus on estää teräksen syöpyminen ja siten parantaa sekä terän toimivuutta että sen käyttöikää. Terä tulisi aina käytön jälkeen pyyhkiä puhtaaksi pehmeällä flanellitilkulla. Koska muste on vesiliukoista, tilkku voidaan tarvittaessa pestä. Teriä on erilevyisiä ja -muotoisia erilaisia käsialoja ja kirjoitustyylejä varten. Käsikirves
Käsikirves oli kivikautinen alkeellinen työkalu, jota pidettiin kädessä ja jota voitiin käyttää työkaluna tai aseena. Ensimmäiset käsikirveet teki varhainen pystyihminen "Homo erectus" noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten liittyen Abbevillen kulttuuriin. Käsikirveitä on löytynyt kaikilta mantereilta ja eniten Afrikasta. Materiaalina on käytetty useimmiten kvartsiittimineraaleja. Käsikirvestä käytettiin niin metsästämiseen kuin taisteluihin muita vastaan. Tulitikku
Jo ennen kuin valkoisen fosforin vaarallisuudesta oli syntynyt kohua, ruotsalainen kemian professori Gustaf Erik Pasch oli kehitellyt vuonna 1844 sellaiset tulitikut, joissa syttymiseen tarvittavat kemikaalit oli jaettu tikun päähän ja säilytyslaatikon kyljen raapaisupintaan. Lähes nykymuotoiset tikut syntyivät, kun ruotsalaisveljekset Johan Edvard Lundström ja Carl Frans Lundström viimeistelivät keksinnön ja aloittivat punaista fosforia käyttäen tikkujen teollisen tuotannon vuonna 1847 Ruotsissa Jönköpingissä. Leveämiekka
Leveämiekka on 1600-luvulla kehitetty miekkatyyppi. Se on raskas- ja leveäteräinen. Siinä on "basket hilt" -käsisuojus ja sitä pidetään yhdellä kädellä. Aina leveämiekassa tosin ei ollut käsisuojusta tai sitten siinä oli jokin muuntyyppinen suojus. Ōdachi
Ōdachi (; "iso miekka"), jota kutsutaan myös nimellä nodachi (; "kenttämiekka"), on japanilainen kahdella kädellä käytettäväksi tarkoitettu miekka, jonka pituus oli usein yli 130 cm. Ensimmäiset ōdachit ilmestyivät käyttöön Kamakura-kaudella n. 1300-luvulla. Nyrkkeilyn historia
Sen sijaan Yhdysvalloissa laji lähti laajojen siirtolaisaaltojen myötä kasvuun. Suosittua oli järjestää otteluita muun muassa eri kansallisuuksien kesken. Brittien valtakausi päättyi lopullisesti irlantilaislähtöisen amerikkalaisen John L. Sullivanin myötä, josta tuli vuonna 1899 ensimmäinen yhdysvaltalainen maailmanmestari. Noista ajoista lähtien Yhdysvallat on ollut johtava maa ammattilaisnyrkkeilyssä. Sullivanin myötä ammattilaisotteluitakin ryhdyttiin käymään Queensberry-säännöillä. Viimeiseksi paljain käsin käydyksi mestaruusotteluksi jäikin Sullivanin vuoden 1889 tittelinpuolustus Jake Kilrainia vastaan. Noihin aikoihin paljain nyrkein käytävät ottelut oli julistettu laittomaksi lähes kaikissa Yhdysvaltain osavaltioissa. Kalapuikko
Kalapuikon edeltäjä kalatikku kehitettiin 1920-luvulla Massachusettsissa. Mahdollisesti tarkoituksena oli lisätä turskan markkinaosuutta, jotta kasvaneet saaliit saataisiin kaupaksi. Retussiruisku
Retussiruiskun keksi vuonna 1879 Abner Peeler. Ensimmäinen nykyisenkaltainen retussiruisku tuli myyntiin vuonna 1893. Nykyisin suurin osa ruiskuista valmistetaan Japanissa. Hopeakynä
Hopeakynä on kynä, jonka varteen on kiinnitetty hopeinen kärki. Nyrkkeilyn historia
Ensimmäinen maininta virallisesta nyrkkeilyottelusta Britanniasta on vuodelta 1681, ja vuonna 1698 ryhdyttiin järjestämään säännöllisesti paljain käsin käytäviä otteluita Lontoon kuninkaallisessa teatterissa. Ottelut käytiin ilman käsineitä ja painoluokkia, eikä sääntöjä liiemmin ollut paitsi suurotteluissa. Erät olivat periaatteessa olemassa, mutta yleensä ottelut päättyivät vasta toisen ottelijan oltua kykenemätön jatkamaan. Myös painiotteet olivat sallittuja, ja 1700-luvun puoleen väliin saakka myös maassa ollutta oli tavallista lyödä. Kävelykeppi
Miehet ryhtyivät kantamaan kävelykeppiä 1700–1800-luvulla miekan kantamisen sijaan. Sitä voitiin käyttää aseena, mutta se ei ollut tappava (jotkut kylläkin piilottivat ohuen miekan kävelykepin sisään). Ranskalainen taistelulaji la canne perustuu lyhyen kepin käyttöön aseena, ja englantilainen bartitsu kehitettiin erityisesti kävelykepeillä miekkailuun. 1800-luvun lopulla kehitetyssä japanilaisessa taistelutaidossa Uchida-ryū tanjōjutsussa käytetään länsimaista kävelykeppiä aseena miekkaa vastaan. Vuosikymmenien myötä kävelykeppi muuttui kuitenkin lähinnä herrasmiesten vaatekaapin osaksi. Nuolenpääkirjoitus
Noin 8000 eaa. maanviljelyn synnyttyä alettiin käyttää savisia laskurahoja.
Niillä laskettiin esimerkiksi tuotettua viljaa ja kauppatavaroita. Laskurahat pysyivät noin 4000 vuotta lähes muuttumattomina. Noin 4500-3750 eaa. alettiin käyttää mutkikkaita laskurahoja, joihin oli piirrelty erilaisia kuvioita. Tämä lienee ollut yksi merkki alkavasta kaupungistumisesta ja uusien keksintöjen luomasta tuotevalikoiman kasvusta. Noin 3700-3500 eaa. laskurahoja suljettiin pallomaisiin savikuoriin. Noin 3500-3400 eaa. alettiin laskurahojen kuvia painaa pallomaisin kuoriin, pian myös piirtää. Pallomainen kuori litistyi savitauluksi. Sitten oivallettiin, että laskurahojen määrät voi merkitä numeroilla laskurahojen kuvien viereen. Niinpä noin 3400-3200 eaa. mennessä syntyivät kuvamerkit ja numerot ns puolipiktografinen kirjoitus. Äännekirjoitus kehittyi varhaisesta kuvakirjoituksesta Uruk IV-kaudella Urukissa 
3200-3100 eaa. Noin 3000 eaa. Jamdet Nasr-kaudella kuvakirjoitus kursivoitui ja yksinkertaistui, ja kääntyi 90 astetta oikealle. Kirjoitus lienee kehittynyt syntyneiden suurkaupunkien ja valtion tarpeisiin. Oli tarpeen merkitä asioita muistiin, kun väestömäärä oli suuri.
Vasta varhaisdynastisella kaudella noin 2700-2600 eaa. alettiin kirjoittaa varsinaista nuolenpääkirjoitusta, joka oli tavukirjoitusta. Nuolenpääkirjoituksen synty
Noin 4400 eaa. Uruk XVII ajalla alettiin käyttää mutkikkaita laskurahoja. ne olivat aiemmin paremmin tehtyjä ja joissa muotoiltuihin savisiin figuureihin oli piirrelty. 3750 eaa. Uruk X-ajalla laskurahat olivat saman muotoisten sarjoja, ja niissä oli monia piirrelmiä tai painumia. 3700 eaa. laskurahoja alettiin panna savikuoriin Iranin vuoristossa, Syyriassa ja Mesopotamiassa. Näihin aikoihin syntyivät ensimmäiset kaupungit. Nenäliina
Varsinainen nenäliina keksittiin 1500-luvun puolivälissä Italiassa, josta se levisi Ranskaan ja edelleen Euroopan ylhäisön pariin arvokkaana asusteena. 
Nenäliina voi olla myös paperinen, ja ohuita paperinpalasia käytettiinkin Japanissa nenäliinoina jo eurooppalaisia aiemmin. Paperiset nenäliinat ovat nykyään kankaisia yleisempiä. Kankainen nenäliina kestää paperista kauemmin, koska sen voi pestä tarvittaessa. Pronssinen olkakirves
Oscar Montelius selvitti pronssikirveiden kehitysvaiheet Skandinavian pronssikaudella jo 1800-luvun puolella. Ensimmäinen olkakirveeseen johtanut työkirveen tyyppi oli laakakirves, joka oli kuin tasapaksua kupari- tai pronssilevyä, joka oli kirveen muotoinen. Laakakirveellä oli pitkä varsi, joka työnnettiin halkaistuun puuhun ja sidottiin narulla siihen kiinni. Ratkaisu ei ollut kovin hyvä, sillä tätä kokeiltaessa puun varsi halkeaa helposti ja iskettäessä terä kääntyy lopulta vinoon. Vinoon kääntymistä ehkäistiin reunuskirveellä, jossa varren sivuille valettiin reunukset. Nyt puuvarsi sai reunuksista tukea eikä terä enää iskettäessä kääntynyt vinoon. Ongelmaksi jäi vielä puuvarren halkeaminen. Sitä yritettiin ehkäistä valamalla varren puoliväliin olka. Olka otti vastaan iskun eikä antanut puuvarren liikkua eteenpäin. Kokeiltaessa tätä kirvestä, on senkin huomattu halkaisevan puuvarsia. Lopullinen ratkaisu varren halkeiluun oli putkikirves. Kynä
Arkisena kirjoitusvälineenä täytekynän korvasi kuulakärkikynä 1960-luvulla. Täytekynä tuli 1980-luvun lopulla uudelleen muotiin ja keräilyn kohteeksi. Gillette
Gilletten ensimmäisen kaksiteräisen höylän kehitys alkoi yhtiön Englannin laboratoriossa Readingissa vuonna 1964. Tuolloin uusi työntekijä Norman C. Welsh teki kokeita kahta terää käyttävillä partahöylillä ja löysi ilmiön jota hän kutsui hystereesiksi: terän kohdatessa partakarvan se venytti karvaa ulos karvatupesta ennen leikkaamista ja mikäli toinen terä ehti karvan kohdalle tarpeeksi nopeasti, se kykeni leikkaamaan sen vieläkin lyhyemmäksi ennen sen vetäytymistä takaisin tuppeen. Welsh kollegoineen työskenteli lähes yksinomaan Atra-nimisen kaksiteräisen höylän parissa kuuden vuoden ajan. Atra-höylässä oli kaksi vastatusten sijoitettua terää jotka leikkasivat partakarvoja ajajan liikuttaessa höylää ihollaan jynssäävin liikkein ylös ja alas. Kanadan kilven arkaainen perinne
Kanadan kilven tuon aikakauden ihmisten jäljiltä on löytynyt esimerkiksi kirveitä, veitsiä, kaapimia ja pieniä sivulta lovettuja keihäänkärkiä. Kulttuurin varhaiskaudelta on löydetty vain Warden's Groven lovettu pieni keihäänkärki, enemmän löytöjä on vasta keskikaudelta 3500-2500 eaa.
Pohjoisessa Manitobassa sijaitsevasta Victoria Dayn löytöpaikalta Three Point Lakella on kaivettu esiin ajalta 2300 eaa oleva hauta, jossa oli runsaas määrät luisia väkäsharppuunoita, pyöreä kivinen "lääkepallo" ja Brewerton-tyylisiä nurkasta lovettuja keihäänkärkiä. Nuolenpääkirjoituksen synty
Tavukirjoitukseksi nuolenpääkirjoitus kehittyi noin 2600 eaa. 2700–2500 alettiin kirjoittaa varsinaista nuolenpääkirjoitusta. Pappilanmäki (Eura)
Vuonna 1929 löytyi haudoista kaksi miekkaa (KM 9164:2 ja KM 9164:3) yhdessä M-tyyppin keihäänkärjen kanssa. Ne lähetettiin Kansallismuseoon yhdessä kolmennen miekan (KM 9164:1) kanssa. Ensiksi mainittu miekka (KM 9164:2) löytyi huonossa kunnossa ja kolmena kappaleena (40 cm, 8 cm ja 10 cm). Niiden yhteispaino on 679 grammaa. Pisimmässä kappaleessa on kahva, joka on Petersenin luokituksessa X-tyyppiä. Kahvaa ei ole koristeltu. Miekan terän molemmille puolille oli upotettu säiläkirjoitusta. Pisin teksti oli vaikeasti tulkittavissa. Siinä oli 7–9 merkkiä: ”N...NEDNI”. Toisella puolella oli 6 merkkiä: ”AMENI”. Molempien kirjoitusten alkumerkki on tunnistamatta. Kirjoitus on tehty upottamalla langaksi kierrettyä 13-kerroksista rauta- ja teräspintaa. Kehruu-Jenny
John Kay oli vuonna 1733 keksinyt pikasukkulan, joka huomattavasti nopeutti kutomista. Tämä asetti vaatimuksen myös kutomisen raaka-aineen eli langan nopeammasta valmistamisesta. Ratkaisun toi Kehruu-Jenny, jonka Hargreaves ilmeisesti kehitteli 1760-luvulla. Laitteelle vuonna 1770 myönnetty patentti mitätöitiin myöhemmin, sillä Hargreaves oli myynyt koneitaan jo ennen patentin anomista. Kerrotaan, että Hargreaves nimesi kehruukoneen tyttärensä – toisten lähteiden mukaan vaimonsa – mukaan. Todennäköisimmältä tuntuu kuitenkin selitys, jonka mukaan "jenny" on vain väännös sanasta "gin" (vrt. "cotton gin", raastinkone), joka puolestaan on lyhennys sanasta "engine". Hargreavesin asemaa Kehruu-Jennyn keksijänä on myös epäilty. Kunai
Kunai on 1500-luvun japanilainen heittopiikkiä muistuttava teräase. Se kehittyi kaivamiseen tarkoitetusta työkalusta ja muotonsa vuoksi soveltuu myös käytettäväksi veitsen lailla. Kunain pituus oli tyypillisesti noin 40 cm, mutta saattoi kuitenkin vaihdella 18 senttimetristä 48 senttimetriin. Sukka
Sukkia alettiin valmistaa teollisesti Englannissa pappi William Leen keksittyä neulekoneen vuonna 1589. Tätä ennen sukkia neulottiin käsin puikoilla. Sukkia piti lähinnä ylhäisö 1800-luvun loppupuolelle asti. Sukkien edeltäjä oli jalkarätti. Kuitenkin jo 1600-luvulta on Suomestakin löydetty käytetyn villalangasta kudottuja sukkia. Myös heiniä on käytetty lämmöneristeenä kengissä - "kenkäheininä" - lähinnä nykyisen villasukan vastineena (lappalaisen nimitys heinäkenkä kertoo tästä tavasta). Kendō
Kendōn juuret ovat Japanissa, jossa keskiajalla oli yli 600 erilaista miekkailun koulukuntaa tai tyylisuuntaa. Japanissa oli 1400-luvun puolivälistä 1600-luvun alkuun käytännössä jatkuva sisällissota, ns. "taistelevien valtioiden aikakausi" eli Sengoku-kausi. Tällöin miekkailutaito luonnollisesti kehittyi huippuunsa. Rauhan tultua miekkailutaitoa oli pidettävä yllä, joten kehitettiin miekkailuharjoittelua. Harjoittelu metallisella katana-miekalla oli vaarallista, joten harjoittelussa siirryttiin käyttämään ensin teroittamatonta katanaa ja sitten puista harjoittelumiekkaa eli bokkenia. Puumiekalla ei voitu kuitenkaan harjoitella tekniikoita loppuun asti. Harjoittelu oli edelleenkin liian onnettomuusaltista. Keino harjoitella täyskontaktilla kehitettiin noin vuonna 1710 bambusta tehdyllä miekalla, jota kutsutaan nimellä "shinai". Shinaita edeltäneet kehitelmät, kuten nahkatupella peitetty "fukuroshinai", tunnettiin jo 1500-luvulla. Silloin tällaisten ”vaarattomien” harjoitteluvälineiden käyttöä vastustettiin, koska epäiltiin, että näennäisen vaaraton ase pilasi tuntuman aitoon miekkaan. Nuolenpääkirjoituksen synty
Nuolenpääkirjoituksen synty oli nuolenpääkirjoitusta edeltäneen kuvakirjoituksen 
synty ja sen kursivoituminen nuolenpääkirjoitukseksi. Tämä tapahtui Mesopotamiassa noin 3500-3000 eaa. Ompelukone
Varsinainen ompelukoneen voittokulku alkoi lukkotikkien keksimisestä. Uusi kone käytti erillistä ylä- ja alalankaa. Langat lukitsivat toisensa niin, että tikin katkettua koko sauma ei purkautunut. Menetelmän keksi ilmeisesti Walter Hunt vuonna 1832, mutta sen patentoi Elias Howe 1844. Ompelukoneiden massatuotanto alkoi vasta 1850-luvulla. Isaac Merritt Singer kehitti ensimmäisen kaupallista suosiota saavuttaneen koneen edeltäjiensä keksintöjen pohjalta. Singer keksi miten neula saatiin liikkumaan suoraan ylös ja alas, ja hän kehitti paininjalan, joka piti kangasta paikoillaan. Singerin kone vuodelta 1851 oli ensimmäisiä koneita, joilla voitiin ommella suoraa, kaarevaa ja minkä pituista saumaa tahansa yhtäjaksoisesti. Vuonna 1856 eri keksijät sopivat patenttiriitansa. Samana vuonna Singer esitteli "Turtle Back" -mallin, joka oli tarkoitettu kotikäyttöön. Se oli varsin kallis ja maksoi 100 dollaria, mutta Singer sai markkinoita kehittämällään osamaksujärjestelmällä, jossa asiakas sai koneen kotiinsa maksamalla viiden dollarin etumaksun. Ballograf
Ballograf on vuonna 1945 perustettu ruotsalainen toimistotarvikkeita valmistava yritys. Yrityksen tärkein tuote ovat kuulakärkikynät. Parranajo
Partahöylä keksittiin vuoteen 1762 mennessä, ja siitä tuli suosittu 1820-luvulla. Vuonna 1847 William Henson keksi nykyaikaisen kuokan muotoisen partahöylän, ja vuonna 1895 King Camp Gillette kehitti kertakäyttöisen kaksiteräisen partahöylän. Vuonna 1928 Jacob Schick patentoi sähköisen partakoneen, joka tuli markkinoille vuonna 1931 ja saavutti heti suuren suosion. QWERTY
QWERTY-asettelun kehitti yhdysvaltalainen sanoma­lehtimies ja keksijä Christopher Latham Sholes, joka pyrki uuden näppäinjärjestyksen avulla vähentämään aiemmin kehittämänsä, aakkos­järjestystä noudattaneen kirjoitus­koneen esiin nostamia teknisiä ongelmia. Sholesin patentoimassa kirjoitus­koneessa kukin näppäin kiinnittyi pitkä­vartiseen iskuriin, jonka päässä oleva kirjasin löi kirjoitus­telaa vasten painautuvaan paperiin mustejäljen, kun näppäintä painettiin. Iskurin liike kohdistui paperiin alhaaltapäin, joten kirjoittaja ei voinut nähdä kirjoittamaansa tekstiä, ennen kuin se oli valmis. Tästä seurasi, että jos lähellä toisiaan sijainneet iskurit nopeasti näppäiltäessä takertuivat yhteen, ongelmaa oli vaikea huomata ja korjata. Reunuskirves
Laakakirveitä, joissa oli mukana reunukset, tai siitä kehittyneitä korkeareunuksisia kirveitä, esiintyi varhain Välimeren itäosissa tai sen itäpuolella. Levantissa, Mesopotamiassa ja nykyisessä Iranissa käytettiin kuparisia reunuskirveitä 5.- tai 4. vuosituhannella, mutta tämä ajanjakso tunnetaan huonosti ja kirveen kehityskaari jää siltä ajalta tuntemattomaksi. Kirveet esiintyivät täällä kuparisena vielä 3200 eaa. Tutkimustilanteesta huolimatta näyttää kuitenkin siltä, että reunuskirveet olivat tulossa Anatoliaan 3800–3400 eaa., jolloin niitä esiintyi ainakin Anatolian itäosissa, ja 3. vuosituhannen jälkeen niitä esiintyi myös Länsi-Anatoliassa. Lyijykynä
Muinaisessa Egyptissä sekä antiikin Kreikassa ja Roomassa käytettiin pieniä lyijykiekkoja piirtämiseen ja kirjoittamiseen. Antiikin Roomassa kirjoittajat käyttivät muun muassa lyijyä "styluksen" eli kirjoituspuikon materiaalina kirjoittaessaan papyrukselle. Eurooppalaiset taiteilijat alkoivat 1300-luvulla käyttää lyijystä, sinkistä tai hopeasta valmistettuja puikkoja eli hopeakyniä himmeän harmaiden piirrosten tekemiseen. Lyijyä sisältäviä piirustus- ja kirjoitusvälineitä ei kuitenkaan suomen kielessä missään vaiheessa kutsuttu lyijykyniksi. Reunuskirves
Brittein saarilla metallikirveiden aika alkoi 2500–2200 eaa., jonka aikana kuparista valmistettujen kirveiden määrä kasvoi ja tuli hiljalleen kivikirveiden rinnalle niiden arkikäytössä. Pronssikirveet ilmaantuivat 2200 eaa. alkaen. Aluksi kirveet olivat laakakirveitä, mutta niihin alettiin valaa pienet reunukset, joten tätä tyyppiä voidaan kutsua matalareunuksiseksi laakakirveeksi. Ne Stuart Needham on luokitellut luokkiin 1–4, kun täysin kehittynyt reunuskirves (luokka 5) yleistyi 1800 eaa. alkaen. Niitä valmistettiin pitkään, vaikka noin 1700–1600 eaa. niiden rinnalle valmistettiin olkakirveitä muistattavia kirveitä (luokka 5B–5D). Täysin kehittyneet olkakirveet ilmaantuivat noin 1500 eaa. alkaen. Tachi
Tachi () on japanilaisen samurain pitkä kahden käden yksiteräinen lyömä- ja viiltomiekka, joka kehittyi aiemmasta "tsurugi" tai "chokutō"-miekasta arviolta 700-luvulla, ja joka pysyi käytössä pitkälle keskiaikaan. Yleisemmin tunnettu katana on myöhäisemmän ajan (1400-luvun alusta eteenpäin) miekka; tachi oli klassisen samuraiajan ase, joka vähitellen korvautui katanalla. Alkujaan "tachi" oli jalkamiesten ase ja ensimmäiset tunnetut kuvaukset japanilaisen miekan käytöstä hevosen selästä ovat peräisin 1200-luvulta. Pronssinen olkakirves
Pronssinen olkakirves on pronssista valumuottiin valamalla valmistettu kapeateräinen kirves, joka on soveltunut sekä työkirveeksi että asekirveeksi. Olkakirveet eivät olleet kauan käytössä, mutta niiden kehitystyö tuotti niistä monenlaisia malleja. Euroopassa ja Brittein saarilla niitä käytettiin keskisellä pronssikaudella 1800 eaa. alkaen ja Suomessa Skandinavian pronssikaudella periodien II ja III aikana eli 1500–1100 eaa. Kaleeri
Kaleereiksi kutsuttavia soutulaivoja käytettiin Välimerellä ehkä jopa 3000-luvulta eaa. alkaen.Muinaisen Egyptin soudettavia aurinkolaivoja on säilynyt faaraoiden hautojen yhteydessä. Sota-aikoina tällaisia aluksia käytettiin pääasiassa taistelijoiden ja varusteiden kuljettamiseen, ja ne eivät osallistuneet varsinaisiin taisteluihin. Törmäyskärki (Rostrum, "keulajuhmuri") keksittiin 800-luvulla eaa., ja se teki soutulaivasta sotalaivan. Törmäyskärki sijaitsi vesilinjan alapuolella. Taistelussa kärki ajettiin suurella nopeudella vihollislaivan kylkeen. Kreikkalaisten kehittämä ensimmäinen törmäyskärjellinen alustyyppi oli yhdellä soutajarivillä varustettu pentekonter, jossa oli 50 soutajaa, ja sen pienemmässä versiossa eli triakonterissa oli 30 soutajaa. Näitä kutsuttiin myös pitkäveneiksi (, "nḗes markaí" ), ja ne muistuttivatkin teknisesti viikinkien pitkäveneitä. Törmäyksen jälkeen taistelu käytiin laivojen ollessa toisissa kiinni mies miestä vastaan. Jos alusta ei pystytty valtaamaan (”entraamaan”), vaihtoehdoksi jäi irrottautuminen. Kynä
Sulka katkaistiin tyvestään ja teroitettiin, usein tarkoitukseen kehitetyllä kynäveitsellä. Yksi sulka kesti noin viikon. Erityisesti ennen paperin keksimistä pergamentille ja nahalle kirjoittaminen vaati sulan kärjen jatkuvaa puhdistamista ja teroittamista. Sulkakynää käytettiin 1800-luvun loppupuolelle asti, kunnes sen syrjäyttivät teollisesti valmistetut, puuvarteen kiinnitettävät ja mustepulloon kastettavat terästerät. Samoja terästeriä käytetään erilevyisinä edelleen kalligrafiatarkoituksiin. Kynä
Lyijykynä ei nykyään nimestään huolimatta sisällä enää lyijyä. Lyijykynissä on jo pitkään käytetty grafiittia. Grafiitti on eräs hiilen allotrooppinen muoto, ja kun sitä painetaan paperia vasten, siitä irtoaa ohuita hiutaleita, jotka jättävät paperiin mustan jäljen. Paras lyijykynägrafiitti on saatu Englannin Cumbriasta vuonna 1564 löydetystä esiintymästä. Esiintymän löytyminen johti myös nykyaikaisen lyijykynän syntyyn, kun hauras grafiitti keksittiin suojata puulla. Nyrkkeilyn historia
Nyrkkeilyn historia ulottuu aina antiikin Kreikkaan, mutta nykyaikainen nyrkkeily syntyi 1700-luvun Englannissa. Miekka
Kourainta ja terää erottaa sivuille ulottuva "väistin". Alun perin väistimen tehtävä oli lähinnä estää kättä liukumasta terälle, mutta kun 900–1100-luvuilla miekkaa alettiin käyttää enemmälti myös torjumiseen, väistimen pituutta kasvatettiin, jotta terää pitkin liukuvia iskuja olisi helpompi pysäyttää ja jotta asekäsi suojautuisi iskuilta. Täytekynä
Tarve mustekynille syntyi teollistumisen myötä. Sitä ennen suurimmalla osalla kansasta ei ollut tarvetta kirjoittaa, eikä kirjoitusvälineille asetettu käytännöllisyysvaatimuksia. 1800-luvulla alkoi kehitys kohti nykyaikaista mustekynää, jonka mustesäiliö korvasi mustepulloon kastettavan sulkakynän. Läpi 1800-luvun markkinoille tuotiin laaja kirjo erilaisia tekniikoita käyttäviä säiliökyniä, mutta niiden toiminnan epävakaus poisti ne markkinoilta nopeasti. Suurin ongelma säiliökynän kehittämisessä oli musteen virtaa kynän kärkeen säätelevän tekniikan kehittäminen, sillä musteen virratessa kärkeen säiliöön syntyi tyhjiö, joka esti musteen jatkuvan, tasaisen virran. Ratkaisu tähän oli 1800-luvun lopussa keksitty valukanava eli syötin, joka sääteli musteen virtaa. Vuonna 1884 alkoi mustekynien massatuotanto, kun Waterman’s alkoi valmistaa patentoitua tekniikkaa käyttäviä mustesäiliökyniään. Pian tämän jälkeen muutkin merkit alkoivat valmistaa samantapaisia kyniä. Lyijykynä
Pehmeä ja hauras grafiitti tarvitsi pidikkeen ja aluksi grafiittipötky käärittiin naruun. Nykyisen lyijykynän alkuna pidetään 1565 Englannissa valmistettua kynää, jossa grafiittipalanen on kiinnitetty puiseen uraan. Sotavasara
Sotavasara kehitettiin 1300- ja 1400-luvuilla taistelukentillä yleistyneitä metallisia haarniskoja vastaan. Aikaisemmin yleiset miekat olivat käyttökelvottomia panssaria vastaan, mutta varsinkin pitkävartisella sotavasaralla voitiin lyödä voimakkaita iskuja myös ratsujen selkään ja aiheuttaa vammoja läpäisemättä itse panssaria. Myös tätä ennen on erilaisia taistelu- ja statusvasaroja esiintynyt, esimerkiksi nuorakeraamisen kulttuurin vasarakirveet ja eräät myöhemmät metallivasarat. Kello
Kirkkojen tornikellot alkoivat yleistyä Euroopassa vasta, kun vuonna 1280 kehitettiin Bedfordshiressä Englannissa ensimmäinen kello, joka toimi painovoiman avulla. Kello sisälsi hammasrattaan ja painon ja parhaimmillaan se heitti oikeasta ajasta vain noin 15 minuuttia yhden vuorokauden aikana. 1400-luvulla yleistyivät jousivetoiset ja siirrettävät kellot ja 1500-luvun alussa alkoi ilmestyä myös taskukelloja. Lyijykynä
Vaikka lyijyä käytettiin yleisesti piirustus- ja kirjoitusvälineenä ennen lyijykynän keksimistä, lyijykynät eivät nimestään huolimatta ole koskaan sisältäneet lyijyä muuten kuin mahdollisesti kuorta peittävässä maalissa aikana jolloin lyijymaaleja vielä käytettiin yleisesti. Niin kutsutun lyijykynän lyijyn materiaali eli grafiitti on eräs hiilen allotrooppinen muoto, ja kun sitä painetaan paperia vasten siitä irtoaa ohuita hiutaleita, jotka jättävät paperiin harmaan jäljen. Paras lyijykynägrafiitti on perinteisesti saatu Englannin Cumbriasta vuonna 1564 löydetystä esiintymästä, jonka löytyminen johti nykyaikaisen lyijykynän syntyyn, kun hauras grafiitti keksittiin suojata puulla. Osoitin (graafinen käyttöliittymä)
Yhdysvaltalainen Ivan Sutherland kehitti vuonna 1963 väitöskirjatyössään yhden ensimmäisistä graafisista käyttöliittymistä, valokynällä ohjattavan "Sketchpadin". Ensimmäisen tietokonehiiren esitteli vuonna 1968 yhdysvaltalainen Douglas C. Engelbart tutkimusryhmineen silloisessa Stanfordin yliopiston tutkimuslaitoksessa (nykyään SRI International). Havaintoesityksessä Engelbartin hiirellä ohjaama osoitin (josta hän käytti nimitystä "bug", ötökkä) näytti suoraan ylöspäin osoittavalta nuolelta, mutta kun Xeroxin Palo Alton tutkimuskeskuksessa alettiin 1970-luvulla kehitellä kaupallisesti hyödynnettävää graafista käyttöliittymää, pystysuoran nuolen todettiin erottuvan matalan resoluution näytöissä huonosti, joten osoitinnuoli käännettiin hieman vinoon asentoon. Järjestelmällistä käytettävyysvertailua ei tiettävästi tehty, vaan nuoli suunnattiin ylävasemmalle, koska se tuntui kehittäjistä luontevimmalta vaihtoehdolta. Hopeakynä
Hopeakynä oli suosituimmillaan renessanssin taiteessa Italiassa, Saksassa ja Hollannissa, vaikka se, samoin kuin sen lyijykärkinen muunnos, tunnettiin jo antiikin aikana. Antiikin Kreikan ohella muinaisessa Egyptissä ja Roomassa käytettiin pieniä lyijykiekkoja piirtämiseen ja kirjoittamiseen. Euroopassa käytettiin myös 1300-luvulta alkaen hopean ohella lyijystä tai sinkistä tehtyjä kärkiä hopeakynissä. Kylänkapula
Vanhimmat vähäkyröläiset kapulat ovat jo 1700-luvulta. Merikaarron kylänkapuloissa esiintyvät vuosiluvut 1724 ja 1810. Vuoden 1724 kapula on tiettävästi ajallisesti vanhempi kuin kyseisen kylän oltermannihallinto. Kyseistä kapulaa onkin siten todennäköisesti käytetty jonkinlaisena vuorokapulana jo ennen varsinaista oltermannilaitosta. Koska kylä sijaitsee kahta puolta Kyrönjokea, kulki oltermannin toimi ensin läpi toisen jokisivun talojen, minkä jälkeen vuoro siirtyi vastarannalle. Kylän sijoittuminen joen vastakkaisille rannoille sai aikaan myös sen, että kylänkapuloita tarvittiin yksi kummallekin kylänpuoliskolle. Täyden kierroksen tehtyään kapulat palasivat takaisin oltermannille. Jousi (ase)
Afrikasta on löydetty kivisiä nuolenkärkiä, jotka ovat peräisin ajalta 40 000–25 000 eaa., ja sulitettujen nuolten arvioidaan ilmestyneen käyttöön viimeistään 18 000 eaa. Vanhin tunnettu jousi on 14 000 vuoden ikäinen ja löydetty Stellmoorista Saksasta. Se liittyy myöhäiseen Hampurin kulttuuriin, jossa metsästettiin peuroja. Holmegårdin tanskalainen jousi on myös suunnilleen yhtä vanha. Vanhimmat, suunnilleen saman ikäiset nuolet on löydetty Lila Loshultista ja Stellmoorista.
Madeleinen ja epi-Gravetten kauden pienet piikivikärjet viittaavat jousen keksimiseen jo aikaisemmin. Kirjoitus
On olemassa vain muutama esimerkki, joissa kirjoituksen voidaan melko varmasti sanoa keksityn täysin itsenäisesti, ilman aiemman kirjoitusjärjestelmän mallia vähintäänkin ideatasolla. Vanhimpina kirjoitusjärjestelminä pidetään yleisesti sumerien nuolenpääkirjoitusta ja Egyptin hieroglyfejä, jotka molemmat kehittyivät 3000-luvun loppupuolella eaa. kirjoituksen esimuodoista; nuolenpääkirjoitus lienee niistä vanhempi ja antanut vaikutteita hieroglyfikirjoitukselle. Kiinalainen kirjoitus puolestaan lienee syntynyt noin 1200 eaa. riippumatta Lähi-idän kirjoitusjärjestelmistä. Amerikan alkuasuttajien, kuten olmeekkien ja mayojen, kirjoitusjärjestelmien esimuoto on mitä todennäköisimmin syntynyt itsenäisesti viimeisellä esikristillisellä vuosituhannella. Euroopassa vaikuttaneessa Vincan kulttuurissa on ollut käytössä kirjoitusta muistuttava merkistö jo yli 1000 vuotta ennen nuolenpääkirjoitusta, mutta ei voida sanoa varmasti, oliko kyseessä varsinainen kirjoitusjärjestelmä. Ruuvi
Ensimmäinen kuva kiinnitykseen käytetystä ruuvista löytyy keskiaikaisesta saksalaisesta julkaisusta, Wolfeggin linnan talokirja noin vuosilta 1475-1490, jossa esitetään myös ruuvisorvi. Kiinnitykseen käytetyn ruuvin todennäköisin ensimmäinen käyttökohde oli hakapyssyn lunttulukko kiinnitys pyssyn puiseen tukkeen. Toinen 1500-luvulla tunnettu käyttökohde ruuveille oli haarniskat. Laajemmin metalliruuveja alettiin käyttää naulojen rinnalla 1500-luvulla. Saksalainen vuori-insinööri Georgius Agricola (1494–1555) kertoo 1556 julkaistussa teoksessan "De re metallica", miten metalliruuveilla saadaan nahka lujasti kiinni palkeiden puukehikkoon. Ruuvimeisseli keksittiin kuitenkin vasta 1780, kun ruuvien teollinen valmistus oli alkanut 1770-luvulla. Sahaamalla tehty ura oli pitkään suositumpi kantamuoto, joskin nelikulmainen kolo oli ollut käytössän, mutta sen valmistus oli ongelma, sillä stanssaamisessa ruuvi hajosi helposti. Nuolenpääkirjoituksen synty
Laskurahat ilmestyivät maanviljelyn alun aikoihin. Vanhimmat 10000 radiohiilivuoden ikäiset laskurahat on löydetty Syyriassa sijaitsevan Tell Mureybatin kerrostumasta III ja L
Länsi-Iranin Gand Darehin kerrostumasta III. Nämä kaksi paikkaa sijaitsevat kaukana toisistaan.
Vanhimmat laskurahat olivat hyvin yksinkertaisia, esim. lampaan pään kuva, jossa ei ollut piirrelmiä. Näitä oli vain muutamaan tyyppiä.
Pitkään käytettiin vain muutamaa laskurahatyyppiä, ensimmäiset 4000 vuotta ne olivat hyvin yksinkertaisia. QWERTY
Ensimmäiset kirjoituskoneet kehitettiin 1800-luvulla muun muassa sokeiden apuvälineiksi. Kirjainten järjestys vaihteli, mutta useimmiten kirjaimet olivat aakkosjärjestyksessä. Tästä voidaan edelleen nähdä merkkejä myös QWERTY-näppäimistössä, jonka keskimmäisellä kirjainrivillä eli perusrivillä sijaitsevat keskenään aakkosjärjestyksessä D, F, G, H, J, K ja L (jota alkuperäisessä versiossa seurasi vielä M). Kukri
Ei ole tiedossa, oliko arjalaisilla kukrin kaltaista asetta, mutta euraasialaisilla turkkilaisilla tällainen ase oli. Heillä oli edestäpäin leikkaava miekka, jota kutsutaan nimeltä yataghan. Toisaalta yataghan näyttää olevan itsenäisesti kehittynyt ase, sillä siitä löydetyt ensimmäiset todisteet ovat vuosisatoja manzikertin taistelun jälkeen. Nyrkkeilyn historia
Nyrkkitaistelu mainitaan jo Homeroksen runoissa, mutta nykyaikainen nyrkkeily sai alkunsa 1700-luvun Englannissa. Nyrkkeily oli mukana antiikin olympialaisten ohjelmassa ensi kertaa vuonna 688 eaa., mutta nyrkkitappelujen alkujuuret ovat ihmisen esihistoriassa. Varhaisin säilynyt todiste "nyrkkeilystä" ovat sumerilaiset kaiverrukset 3000-luvulta ennen ajanlaskumme alkua. Egyptin Thebasta noin 1500-luvulta eaa. peräisin olevassa kohokuvassa on kuvattu kypäräpäisiä nyrkkeilijöitä sekä ottelua katsovia ihmisiä. Valokynä
Vuonna 1956 kehitettyyn MIT:n TX-0-tietokoneeseen kuului ensimmäisen kerran valokynä. Valopistooliin verrattuna kynä oli paljon tarkempi, näinpä TX-0:n seuraajalle TX-2:lle tehtiin vuonna 1963 edistyksellinen Sketchpad -niminen CAD-ohjelma, jolla pystyi piirtämään ja muokkaamaan eri kuvioita suoraan näyttöä osoittamalla. Puukari
Puukarin Kalliokosken rantapenkasta on löydetty harvinaisen pitkä, 122 cm:n pituinen miekka, joka on ajoitettu rautakauden aikaan, 1200-luvulle.
Ennen kulki vanha Kajaanintie (nyk. Puukarintie) jokireitin itärantaa seuraten pohjoiseen. Vanhan maantien korvasi myöhemmin lännempää kulkeva, päällystetty Kajaanintie, nykyinen Valtatie 6. Ennen alue tunnettiin Elomäen nimellä. Nykyään alueen nimenä käytetään enemmän Puukaria.Sodan jälkeen alueelle, Rumon- ja Kokkojoen varsille tuli paljon siirtokarjalaisia. Nykyään alueella on paljon autioituneita tiloja. Parhaimmillaan 1950-luvulla kylällä toimi 3 kauppaa ja koulussa oli yli 100 oppilasta. Nykyään kaupat, postitoimipaikka ja koulu ovat lakkautetut. Piirustus
Piirtämiseen käytetetyt kynät olivat 1700-luvulle asti tavallisesti pehmeästä lyijystä, tinasta, kuparista ja muista metalleista valmistettuja piirtimiä kuten hopeakynä. Lyijykynä keksittiin 1700-luvulla. Lyijykynien valmistuksessa käytetään grafiittia, savea ja vahaa. Lyijykynäpiirustukseen vaikuttaa paljon sekä lyijykynän kovuus tai pehmeys sekä, millaista piirustuspaperia käytetään. Pitkään käytettyjä välineitä ovat myös hiili, liidut kuten kuten punaliitu, pastellivärit ja tussi. Nykyisin yleisiä ovat myös lyijykynät, väriliidut, mustekynät, kuulakärkikynä ja värikynät. Jousi (ase)
Jousi on keksitty todennäköisesti 20 000–50 000 vuotta sitten, ja se on levinnyt jo varhain lähes kaikkialle maailmaan (Amerikan mantereella jousen käyttöönotto on vallitsevan näkemyksen mukaan tapahtunut suhteellisen myöhään, vasta noin tuhat vuotta sitten, ja Australian mantereella jousta ei tiettävästi ole koskaan tunnettu). Tulitikku
Helppokäyttöisten raapaisutikkujen suosio kasvoi ja hinta halpeni, mutta tikut haisivat pahalle ja sytytetyistä tikuista kipinät sinkoilivat ympäriinsä. Hajuhaittaan löytyi ratkaisu, kun valmistuksessa alettiin käyttää valkoista fosforia, ja tällöin myös tikut syttyivät helpommin. Fosfori­tuli­tikkujen kaupallinen valmistus alkoi vuonna 1832. Fosfori oli keksitty jo 1600-luvulla, kun saksalainen alkemisti yritti valmistaa kultaa haihduttamalla virtsaa. Valkoisesta fosforista tehdyt tulitikut piti syttymisherkkyyden takia säilyttää pehmustetussa, ilmatiiviissä rasiassa. Piirustuslauta (digitointilaite)
Alun perin Japanissa 1983 aloittanut Wacom-yhtiö kehitti johdottoman, patterittoman ja paineentunnistavan kynän 1987. Paineentunnistus tarkoittaa, että piirtäjä voi asettaa kynän kärjen joustamaan kätensä "raskauden" mukaan ja näin jäljitellä klassisia piirustus- ja maalausvälineitä, kyniä, liituja ja siveltimiä. Kehittyneemmät laudat saattavat tunnistaa myös kynän kallistumisen. Reikäkortti
Ensimmäistä kertaa reikäkortteja käytti tiettävästi ranskalainen Basile Bouchon puoliautomaattisen kudontalaitteensa ohjaukseen. Reikäkorteille oli tallennettu tieto kankaaseen kudottavasta kuviosta. Saman idean toteutti menestyksekkäämmin niin ikään ranskalainen Joseph Marie Jacquard, joka kehitti täysautomaattisen kudontakoneen 1800-luvun alussa. Veitsi
Veitsi on leikkaamiseen tarkoitettu työkalu. Veistä on käytetty työkaluna ja aseena ihmiskunnan alkuajoista lähtien. Se on ensimmäisiä ihmisen aikaansaamia ja monikäyttöisimpiä työkaluja. Gatling
Gatling on menestyksekkäin nykyaikaista konekivääriä edeltänyt sarjatuliase. Yhdysvaltalainen keksijä Richard J. Gatling patentoi aseen 9. maaliskuuta 1862. Kehruu
James Hargreavesin vuonna 1767 keksimä kehruukone, Kehruu-Jenny, on teollisen vallankumouksen vertauskuvia, ja se mullisti tekstiiliteollisuuden. Ensimmäiset kehruukoneet toimivat vielä käsikäyttöisesti mutta olivat silti kymmeniä kertoja nopeampia kuin rukki. 1700-luvulla keksittiin myös vesivoimalla toimiva kehruukone. Nuolenpääkirjoituksen synty
Noin 3000 eaa. Džemdet Nasr -kaudella (Uruk III) kuvamerkit kääntyivät 90 astetta vastapäivään ja muuttuivat hiukan yksinkertaisemmiksi. Tavukirjoiitius ilmestyi ehkä jo 30000 eaa., viimeistään
noin 2900–2800 eaa. Tällöin ilmaantui äänne-elementtejä, kun kuvamerkit alkoivat menettää alkuperäistä merkitystään ja ilmaista äännettä. Valokuvaus
Valokuvauksessa yhdistyi kaksi aiempaa keksintöä: camera obscura ja valoherkkä paperi. Näistä camera obscuralla on hyvin pitkä historia, ja sitä käytettiin varsinkin renessanssista lähtien apuna maalaamisessa. Valoherkän materiaalin puolestaan löysi saksalainen anatomian professori Johann Heinrich Schulze 1700-luvulla lähes vahingossa, mutta hän ei tutkinut sen mahdollisia käyttötarkoituksia. Englantilainen kemisti Thomas Wedgwood oli ensimmäinen, joka kehitti Schulzen keksintöä pidemmälle ja kokeili valoherkän paperin ja camera obscuran yhdistämistä. Wedgwoodin valottunut kuva hävisi kuitenkin paperilta nopeasti. Suomen mesoliittinen kausi
Kirves keksittiin etelän suunnalla jo paleoliittisen kauden lopulla, kun metsät yleistyvät. Myös Baltiaan suunnanneet ihmiset alkoivat käyttää kirvestä ja se oli pioneeriasuttajillakin mukana. Ensimmäiset kirveet olivat varsin yksinkertaisia, mutta ne kehittyivät kauden loppuun mennessä varsin paljon. Kirveellä oli paljon töitä ja varmasti siksi niitä oli monenlaisia. Osa kirveistä oli suuria ja karkeatekoisia. Niitä käytettiin voimaa vaativiin töihin. Kourutaltat hiottiin siistiksi ja sileiksi, joten niillä ilmeisesti veistettiin puuta. Pienimmät taltat hiottiin tarkkaan ja istutettiin luun reikään. Niillä tehtiin varmaan hienoimmat puutyöt. Täytekynä
Täytekynien käyttö arkisena kirjoitusvälineenä meni pois muodista kuulakärkikynän läpimurron myötä 1960-luvulla. Täytekynä ei kuitenkaan kokonaan poistunut käytöstä, vaan se pysyi tiettyjen asianharrastajien käytössä kunnes 1980-luvun lopulla se tuli uudelleen muotiin ja keräilijät alkoivat kiinnostua niistä. Useimmat ihmiset pitävät täytekyniä nykyään hankalina, koska ne vaativat enemmän huolenpitoa kuin kuulakärkikynät. Kuulakärkikynällä voi kirjoittaa 2-3 km viivaa, kun taas täytekynän säiliötä voi joutua täyttämään lähes päivittäin. Halpa mainoskuulakärkikynä heitetään nykyisin yleensä roskiin kun sen säiliö on tyhjentynyt. Nykyään jotkut ihmiset kirjoittavat mieluiten täytekynillä, koska kynää ei täydy painaa juuri lainkaan paperia vasten. Mustakynäharrastajat pitävät myös siitä, että kynissä voi käyttää useita erilaisia musteita. Mustekynävalmistajat saattavat tarjota kalleimmissa malleissaan kynälle elinikäisen takuun, mutta tavallisesti niille annetaan on noin kolmen vuoden takuu.