Mitä on fenomenaalinen tietoisuus?
Tietoisuus
Jotkut mielenfilosofit jakavat tietoisuuden "fenomenaaliseen tietoisuuteen", jolla tarkoitetaan subjektiivista kokemusta itseään, ja "pääsytietoisuuteen", jolla tarkoitetaan sitä, että mielessä oleva informaatio on aivojen prosessointijärjestelmien saatavilla. Fenomenaalinen tietoisuus on yhtä kuin "olla jotakin", pääsytietoisuus on yhtä kuin "olla tietoinen jostakin".
Olemisen porteilla
Olemisen porteilla on fyysikko Kari Enqvistin kirjoittama tietoisuutta modernin fysiikan perusteella käsittelevä tiedekirja. Kirjassa käydään läpi kvanttiteorioita ja niiden kehitystä. Muita käsiteltäviä aiheita ovat mm. efektiivinen teoria, emergenssi ja erilaiset kvanttiteorioita hyödyntävät uskomukset. Kirjassa päädytään siihen että tietoisuus on efektiivinen ilmiö eli seuraus luonnonlaeista eikä siihen liity mitään muuta kuin fysiikkaa. Tietoisuus
Joidenkin mielenfilosofien mukaan fenomenaaliseen kokemukseen liittyy niin sanottu ”selitysaukko”. Esimerkiksi Colin McGinn on omaksunut mysterianismin, jonka mukaan sitä ei voida ratkaista. David Chalmers on arvostellut puhtaasti fysikaalisia selontekoja henkisestä kokemuksesta perustuen siihen, että filosofiset zombit ovat loogisesti mahdollisia. Toiset mielenfilosofit ovat puolestaan ehdottaneet erilaisia spekulatiivisia teorioita, kuten kvanttimieli, erilaisia aika-avaruudellisia ja sähkömagneettisia tietoisuuden teorioita, ja refleksiivinen monismi, selitysaukon täytteeksi selittämään aivotoimintojen ja kokemuksen vastaavuus. Mielenfilosofisen emergentismin mukaan tietoisuus syntyy aivotoimintojen monimutkaisuudesta. ”Emergenssillä” viitataan uusiin ilmiöihin, jotka ”ilmaantuvat” tai ”nousevat esiin” fysikaalisesta perustasta ikään kuin synergisesti ilman, että näiden kahden välistä yhteyttä olisi tarkemmin määritelty. Tietoisuus
Mielenfilosofiassa on useita erilaisia näkemyksiä tietoisuudesta, samoin kuin mielen luonteesta ja mielen ja ruumiin välisestä suhteesta yleensä. Näitä ovat muun muassa behaviorismi, dualismi, idealismi, funktionalismi, refleksiivinen monismi, fenomenalismi, fysikalismi, emergentismi, mysterianismi ja niin edelleen. Uuskantilaisuus
Uuskantilaisuus synnytti filosofiaan kahtiajaon, joka vaikutti myös Saksan ulkopuolella. Uuskantilaisuus synnytti termin epistemologia (tietoteoria), ja korotti sen ontologian (olemassaolo-oppi) yläpuolelle. Natorpilla on merkittävä osa fenomenologian historiassa, ja hänen sanotaan usein vaikuttaneen siihen, että Edmund Husserl omaksui transsendentaalisen idealismin käsitteistön. Cassirerin ja Martin Heideggerin väittely Kantin tulkitsemisesta vuonna 1929, joka on merkittäviä virstainpylväitä analyyttisen ja mannermaisen filosofian välisissä ristiriidoissa, johti siihen, että Heidegger alkoi nähdä Kantin fenomenologian edelläkävijänä, vaikka Eugen Fink hylkäsi tällaisen näkemyksen hyvin perustein. Panpsykismi
John Searle on esittänyt, että siinä missä veden nestemäisyys on vesiatomien korkeampi (emergentti) taso, on mieli aivojen korkeamman tason piirre. Searlen mukaan tämä tarkoittaa sitä, että kokemusperäisen tieteen on mahdollista selittää tietoisuus seuraukseksi tietynlaisista aivojen tapahtumasarjoista. Fenomenologia
Ensimmäisessä merkittävässä teoksessaan "Logische Untersuchungen" (”Loogisia tutkimuksia”, 1900/1901) Husserl käsitteli fenomenologiaa edelleen deskriptiivisenä eli kuvailevana psykologiana, edelleen Brentanon vaikutuksen alaisena. Husserl analysoi mentaalisten aktien intentionaalisia rakenteita ja sitä, kuinka ne ovat suuntautuneet sekä todellisuuden että ajatuksen objekteihin. Tavoitteena oli paluu ”asioihin itseensä” . "Logische Untersuchungen" alkaa voimakkaalla loogisen psykologismin kritiikillä. Teoksessa Husserl perusti erillisen logiikan, filosofian ja fenomenologian tutkimusalueen, joka oli erillinen empiirisistä tieteistä. Tieto
Platonin esittämä perinteinen tiedon määritelmä kuuluu ”hyvin perusteltu tosi käsitys”. Jotta siis esitetty väite olisi tietoa, sen on oltava 1) tosi ja 2) perusteltu. Platonin näkemys tiedosta oli metafyysinen. Kaikki tieto on hänen mukaansa olemassa ideoiden eli yleisten ominaisuuksien todellisuudessa, ja todellista tietoa voidaan luonnollisessa todellisuudessa johtaa vain päättelemällä. Platonin oppilas Aristoteles katsoi nykyaikaisen tieteen tavoin, että uutta tietoa voidaan tuottaa kokemusperäisesti todellisuutta havainnoimalla. René Descartes esitti teoksessaan "Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta", että on ehkä olemassa jonkinlainen ilkeä kaikkivoipa pahahenki, ”pettävä jumala”, joka tuottaa yksilölle sen havainnot, jotka antavat täysin virheellisen kuvan todellisuudesta. Samaten demoni voi hypnotisoida ihmisen uskomaan vääriä laskuja oikeiksi, joten edes matemaattiset totuudet eivät välttämättä pidä paikkaansa. Tietoisuustaito
Tietoisuustaito, myös tietoisuustaidot, tietoinen läsnäolo, hyväksyvä tietoinen läsnäolo tai mindfulness, tarkoittaa tietoista läsnäoloa ja tietoisuutta mielen tuottamista kokemuksista ja tulkinnoista; mielen tyynnyttämistä ja kehon omien kokemusten uteliasta ja hyväksyvää havainnointia; oman olon kuuntelemista. Tietoisuustaitojen tausta on buddhalaisuudessa, ja länsimaissa niitä on sovellettu 1970-luvulta alkaen esimerkiksi hoitotyössä, urheiluvalmennuksessa ja työelämässä. Fenomenologia
Husserlin julkaistua teoksensa "Ideen", monet fenomenologit ottivat kriittisen asenteen hänen uusia teorioitaan kohtaan. Erityisesti Münchenin koulukunnan jäsenet ottivat etäisyyttä Husserlin uuteen transsendentaaliseen fenomenologiaan ja suosivat aikaisempaa "Logische Untersuchungen" -teoksen ensimmäisen painoksen realistista fenomenologiaa. Platonilainen tietoteoria
Platonilaisen tietoteorian mukaan tieto on sisäsyntyistä, jolloin oppiminen on tosiasiassa ainoastaan asioiden uudelleen palauttamista mieleen. Tämä voi tapahtua muun muassa sokraattisen menetelmän avustuksella. Platon katsoi, että kaikki sielut olivat olemassa ennen syntymää ”Hyvän Idean” luona ja niillä oli täydellinen tieto kaikesta. Näin se, mikä vaikuttaa oppimiselta, on ainoastaan tämän jo hallussa olevan tiedon mieleenpalauttamista ("anamnēsis"). Edmund Husserl
Husserlin mukaan fenomenologian keskeinen tehtävä on tutkia "noemaa", sitä tiedostettavan kohteen osaa, joka sijaitsee tietoisuudessa. Jos katselemme kukkaa, verkkokalvoillemme syntyy ainoastaan aistimuksia vihreästä pitkulaisesta varresta eri sävyissä ja valkoisesta kukasta. Tällaista tietoisuuden raakamateriaalia Husserl kutsuu "hyleksi". Fenomenologia tutkii sitä, miten visuaalinen havaintoaines ilmenee meille spatiaalisena, kolmiulotteisena esineenä ja miten tietoisuutemme antaa sille nimen "voikukka". Tietoisuus on siis mentaalista tekemistä ja "noema" on työn tulos. Fenomenologisessa filosofiassa korostetaan havainnoijan näkökulmaa todellisuuteen. Metafysiikka
Viimeisen sadan vuoden ajan ontologiaa on hallinnut materialistinen monismi tai fysikalismi, jonka mukaan todellisuus on oleellisesti aineellinen. Mielenfilosofiassa tämä tarkoittaa sitä, että mielen tilat ovat luonnonkehityksen kautta kehittyneen eliön tiloja, kuten aivotiloja. Tyyppi-identiteettiteoria, esiintymäidentiteettiteoria (token-identiteettiteoria), funktionalismi, anomaalinen monismi, ominaisuusdualismi, epifenomenalismi ja emergentti materialismi ovat ainoastaan joitakin mielenfilosofisia selitysmalleja. Kaikki näistä kannoista eivät ole toisensa poissulkevia. Kantoja voidaan jaotella reduktiiviseen eli palauttavaan ja ei-reduktiiviseen fysikalismiin. Lisäksi eliminatiivinen materialismi pyrkii palauttamisen sijasta poistamaan arkipsykologiset käsitteet kokonaan tieteellisestä keskustelusta. Mystiikka
Fenomenologia on filosofioista ehkä kaikkein lähimpänä mystistä ajattelua, ja jakaa sen kanssa monia ongelmia. Husserlin fenomenologia esimerkiksi, pitää kiinni samasta 'ensimmäisestä' persoonasta eli kokemuksellisesta asenteesta, jota myös mystikot yrittävät saavuttaa: Hänen ajatuksensa fenomenologisesta lajittelusta sulkee pois olettamukset tai kysymykset yli-sielullisesta olemassaolosta tai sen havaitsemisesta ilmiönä . Sulkeistaminen
Fenomenologia tutkii noemaa ja havaintokokemusta, eikä ole niinkään kiinnostunut havainnon materialistisesta kohteesta ja sen olemassaolosta. Se ei kiistä tai vahvista sitä, vaan se sulkeistaa havainnon ihmisen ulkopuolisen osion, koska sitä ei kiinnosta se. Tietoisuus
Esimerkiksi George Berkeley esitti, että tietoisuuden sisällöt ovat mielten aspekteja, eikä niihin välttämättä liity lainkaan mitään aineellista. Tämä on eräs idealismin muoto (subjektiivinen idealismi). Gottfried Leibniz puolestaan katsoi, että kaikkeuden jokainen piste on varustettu tietoisuudella. Tämä on eräs panpsykismin muoto. Sen mukaan kaikella aineella, jopa esimerkiksi kivillä, on tietoisuus. Käsitys, jonka mukaan tietoisessa kokemuksessa olevat asiat ovat aivoissa olevia vaikutelmia, on nimeltään representationalismi. Se on eräs epäsuoran realismin muoto. Fenomenografia
Fenomenografisessa analyysissa on omaksuttu Grounded-teoriasta tuttu aineistolähtöisyys, joka tarkoittaa sitä, että tulkinnat tehdään aineiston pohjalta. Fenomenografiaa käyttävän tutkijan tulee kuitenkin olla teoreettisesti perehtynyt tutkittavaan asiaan, sillä se suuntaa aineiston hankintaa. Aiempi tutkimus ei kuitenkaan määrittele esimerkiksi fenomenografiassa muodostettavia kategorioita, vaan kategoriat nousevat aineistosta käsin. Näin fenomenografia eroaa esimerkiksi sisällönanalyysista, jossa teoria on tutkimuksen lähtökohta. Uusi realismi (filosofia)
Uudet realistit hylkäsivät tietoteoreettisen subjektivismin eli sen, että kaikki tietomme olisi fenomenologista ja koskisi maailmaa vain sellaisena kuin se näyttäytyy meille. Ryhmä katsoi, että kun ihminen on tietoinen jostain oliosta, olisi virhe sanoa, että silloin olisi olemassa kaksi tosiasiaa – tieto oliosta mielessä, ja mielen ulkopuolinen olio itsessään. Uudet realistit katsoivat, että ne esineet, joista jotakin tiedetään tai ei tiedetä, voivat olla olemassa riippumatta siitä, oltiinko niistä tietoisia tai ei. Uudet realistit uskoivat siis objektiivisen todellisuuden olemassaoloon. Länsimaisen filosofian historia
Immanuel Kant kirjoitti tietoteoriaa ja etiikkaa käsitteleviä teoksia, jotka muuttivat filosofista kenttää ratkaisevasti. Kantin tietoteoria sovitti yhteen rationalismia ja empirismiä. Hänen pääajatuksensa oli, että ”oleva sellaisenaan” jää tuntemattomaksi. Eetikkona hänet tunnetaan kategorisesta imperatiivistaan, jonka mukaan "ihmisen on toimittava aina siten, että hänen toimintansa kantava ajatus voi periaatteessa tulla laiksi kaikkina aikoina". Tietoisuus
Testi suoritetaan yleensä niin, että toisaalle yksilöön sijoitetaan samanlainen mutta peilissä näkymättömästä materiaalista valmistettu täplä, sen varmistamiseksi, ettei testin kohde reagoi pelkästään tuntoaistin antamiin ärsykkeisiin. Tietoisuuden vaikean ongelman kannattajat ovat vastanneet testin tuloksiin katsomalla, että peilitesti osoittaa vain sen, että joillakin eläimillä on tarpeeksi kognitiivisia kykyjä ympäristönsä mallintamiseen, mutta se ei osoita fenomenaalisen tietoisuuden olemassaoloa itseään. Fenomenalismi
Kenties tunnetuin fenomenalismin muotoilu tietoteoreettisena käsityksenä ulkoisessa todellisuudessa olevia olioita koskevan tiedon mahdollisuudesta on peräisin Immanuel Kantin transsendentaalisesta estetiikasta. Kantin mukaan aika ja avaruus, jotka ovat kaiken aistikokemuksen apriorisia muotoja ja esiehtoja, viittaavat olioihin vain siinä määrin kuin ne käsitetään meille ilmenevänä ("fenomenon"), mutta eivät edusta olevaa sellaisenaan. Vaikka Kant katsoi, että tieto rajoittuu meille ilmenevään, hän ei koskaan kieltänyt tai sulkenut pois kokemuksen ulottumattomissa olevien olioiden, ”oleva sellaisenaan” tai "noumenon", olemassaoloa, vaikkakaan ei koskaan todistanut sitä. Immanuel Kant
Filosofi Arthur Schopenhauer sai paljon vaikutteita Kantin transsendentaalisesta idealismista. Hän hyväksyi eron kahden tiedon lajin, maailman havaittuna ilmiöinä ja maailman ajateltuna ei-ilmiöinä (”oleva sellaisenaan”), välillä. Kantille oleva sellaisenaan ei voi olla aistikokemuksella tunnettu olio. Schopenhauerille oleva sellaisenaan voi olla suoraan ja välittömästi koettu perustana sellaiselle, mikä eläimen elämässä tunnetaan tahtona, haluna, pyrkimisenä, himoitsemisena tai viettinä. Schopenhauer katsoi, että tahto sellaisenaan, kuten oleva sellaisenaan, on koko koetun maailman sisin, olennaisin luonto. Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Hegelin mukaan itsetietoinen olio on vain omaa ajatteluaan, olemistaan ja toimintaansa arvioimaan kykenevä henki eli järki. Tällainen kyky ilmenee vain ihmisessä, ja tästä näkökulmasta käsin Hegel selittää hengen subjektiivista, objektiivista ja absoluuttista olemista. Absoluuttinen oleminen jakautuu taiteen, uskonnon ja filosofian (tieteen) vaiheisiin, jotka voivat myös olla samanaikaisia. Niiden ero on tavoissa tuoda esille hengen itsetietoisuutta. Tietotaito
Tietotaito () tarkoittaa käytännön tietoa siitä, kuinka tehdä jotain, vastakohtana puhtaasti teoreettiselle tiedolle. Tietotaitoa on usein vaikeaa tai mahdotonta selittää sanoin. Se lasketaan aineettomaksi tietopääomaksi organisaatioissa. Ennen kuin joku pystyy tekemään jonkin tuotteen, pitää tietää kuinka. Käsitteet "know that" (tietää että) ja "know how" (tietää kuinka) esitti Gilbert Ryle 1940-luvulla teoksessa "The Concept of Mind". Wilfrid Sellars
Sellars tunnetaan parhaiten niin sanotun “annetun myytin” kritiikistään, joka voidaan ymmärtää myös tietoteoreettisen foundationalismin kritiikkinä. Sellars esitti kyseisen kritiikin kuuluisimmassa artikkelissaan “Empirismi ja mielenfilosofia” (1956/1997). Lisäksi hänet tunnetaan inferentialistisen semantiikan kehittäjänä; erottelustaan ilmenevän maailmankuvan () ja tieteellisen maailmankuvan () välillä; ajatuksestaan, että psykologiset käsitteet vertautuvat teoreettisiin käsitteisiin; sekä tieteellisen realismin puolestapuhujana. Fenomenologia
Uudet ajatuksensa Husserl julkaisi teoksessa "Ideen" vuonna 1913. Transsendentaaleihin fenomenologeihin kuuluvat muun muassa Oskar Becker, Aron Gurwitsch ja Alfred Schütz. Theodor Adorno kritisoi Husserlin fenomenologisen tietoteorian käsitettä metakritiikissään "Zur Metakritik der Erkenntnistheorie. Studien über Husserl und die phänomenologischen Antinomien" (1956). Intentionaalisuus
Intentionaalisuus on filosofinen termi, jolla tarkoitetaan tietoisuuden kykyä viitata itsensä ulkopuolelle. Intentionaalisuus oli alun perin skolastisen filosofian käsite. Myöhemmin sen esitteli uudelleen 1800-luvun filosofiaan filosofi ja psykologi Franz Brentano teoksessaan "Psychologie vom Empirischen Standpunkte" ("Psykologia empiirisestä näkökulmasta", 1874). Hän määritteli intentionaalisuuden "mentaalisten ilmiöiden" ominaisuudeksi, joka erotti ne fysikaalisista ilmiöistä: ajatukset ovat aina "ajatuksia jostakin". Fenomenologinen psykologia
Fenomenologinen psykologia on fenomenologisen filosofian käsityksiin perustuva psykologian suuntaus. Siinä tarkastellaan ihmisen välitöntä, subjektiivista kokemusta maailmasta. Analyyttinen ja mannermainen filosofia
1900-luvun vaihteessa fenomenologian perustaja Edmund Husserl oli ehkä viimeisiä filosofeja, joita kumpikin perinne arvosti. Husserlin varhaiset työt matematiikassa, hänen kirjeenvaihtonsa Gottlob Fregen kanssa sekä hänen vaikutuksensa varhaisiin analyyttisiin filosofeihin valottavat myös analyyttisen perinteen historiaa. Fenomenologia
Siinä missä Husserl näki filosofian tieteenalana, joka tuli perustaa tietoteoriana ymmärrettyyn fenomenologiaan, Heideggerilla oli täysin erilainen näkemys. Heidegger itse muotoili eron seuraavasti: Fenomenalismi
1800-luvun loppupuolella Ernst Mach muotoili vielä äärimmäisemmän fenomenalismin muodon, jota myöhemmin kehittivät Bertrand Russell ja loogiset empiristit. Mach hylkäsi Jumalan olemassaolon ja kielsi myös sen, että fenomeenit olisivat subjektien mielen tai tietoisuuden kokemaa aistidataa. Sen sijaan aisti-ilmiöt olivat Machin mukaan ”puhdasta dataa”, jonka olemassaolo tuli nähdä kaikkea henkisen ja fysikaalisen kategorioiden välille tehtävää erottelua edeltäväksi. Näin Mach oli se, joka muotoili fenomenalismin ydinajatuksen ja sen ajatuksen, joka erottaa fenomenalismin kimpputeoriasta: oliot ovat aistinsisällöstä muodostettuja loogisia konstruktiota. Edmund Husserl
Edmund Gustav Albrecht Husserl (8. huhtikuuta 1859 Proßnitz – 26. huhtikuuta 1938 Freiburg im Breisgau) oli saksalainen filosofi ja fenomenologian perustaja. Hänen filosofiansa asettui aikansa positivismia vastaan ja pyrki osoittamaan, että jokaisen objektin ja objektiiviseksi ajatellun tason takaa löytyy subjektiivinen aktiviteetti. Fenomenologian lisäksi Husserl tunnetaan psykologismin kritiikistään. Tietoisuus
Tietoisuus tai tajunta viittaavat sanojen jokapäiväisessä merkityksessä joko yksilön kullakin hetkellä kokemien aistimusten, elämysten, tunteiden, muistikuvien ja ajatusten kokonaisuuteen tai yksilön tietoisuuteen itsestään ja ympäristöstään tai vain hereilläoloon unitilan ja kooman vastakohtana. Funktionalismi (filosofia)
Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Tieteenfilosofiassa funktionaalinen selittäminen on yksi tieteellisen selittämisen lajeista muun muassa kausaalisen ja intentionaalisen selittämisen ohella. Mielenfilosofiassa funktionalismi tunnetaan eräänä fysikalistisena teoriana henkisten tilojen luonteesta. Subjekti (filosofia)
Kant, G. W. F. Hegel ja heidän seuraajansa pyrkivät kuvaamaan, kuinka subjekti muodostuu tästä jatkuvasta aistihavaintojen virrasta. Esimerkiksi Hegel katsoi, että jotta ajatteleva subjekti (ihmisjärki tai tietoisuus) voisi lainkaan tuntea objektinsa (maailman), ajattelulla ja olemassaololla täytyy olla olemassa jossain mielessä identiteetti. Muussa tapauksessa subjekti ei voisi koskaan tavoittaa objektia emmekä voisi olla varmoja mistään, mitä tiedämme maailmasta. Hegel katsoi "Hengen fenomenologiassaan", että subjekti koostuu itsereflektiivisessä dialektisessa prosessissa, jossa asiat peilautuvat vastakohdikseen (negaatio) ja niiden vastakohdiksi (negaation negaatio). Subjekti kokee itsensä ykseytenä vain negatoimalla sen moninaisuuden, jonka se on itse tuottanut. Yrjö Reenpää
Aluksi kokeellisiin tutkimuksiin painottuvat aistin- ja havaintofysiologiset tutkimusaiheet maku-, tunto-, lihas- ja liiketuntoaistien alueilla johtivat Reenpäätä käsittelemään yleisen aistinfysiologian keskeistä psykofyysistä ongelmaa. Hän mittasi ärsykemuuttujien ja aistinelämyssuureiden keskinäisiä suhteita ja totesi niissä lainalaisuuksia, joiden perusteella oli mahdollisuus esittää malleja fenomenaalisten aistinhavaintojen rakenteesta ja metriikasta. Hän esitti yleisen aistinfysiologisen aksiomatiikan myös matemaattisessa muodossaan, joka oli sopusoinnussa kantilaisen tietoteorian ja vuosisadan alkupuolella syntyneen fenomenologian kanssa. Työtovereineen hän todensi aksiomatiikan kuvaaman havaintomoninaisuuden rakenteen paikkansapitävyyttä eri aistinpiirien alueilla psykofyysisin mittausmenetelmin. Fenomenalismi
Kolmas vastaväite, joka koskee erityisesti klassista fenomenalismia, huomauttaa, ettei fenomenalismi kykene antamaan tyydyttävää selitystä pysyvän kokemuksen mahdollisuudelle. Voidaan kysyä, mitkä ovat ne subjunktiiviset ehtolauseet, joiden totuuden nojalla oliot ovat olemassa? Eräs fenomenalistien tarjoama vastaus on, että ehtolauseet ovat tosia aiempien havaintokokemusten säännönmukaisuuksien perusteella. Tämä johtaa kuitenkin kehään: ensin "aktuaaliset" kokemukset pyrittiin selittämään mahdollisuuksilla kokemukseen, ja tämän jälkeen "mahdollisuus" kokemukseen pyrittiin selittämään aiempien aktuaalisten kokemusten perusteella. Fenomenografia
Fenomenografista tutkimusstrategiaa on sovellettu lähinnä eurooppalaisessa laadullisessa tutkimuksessa pohjoismaissa, Iso-Britanniassa ja Australiassa. Pohjois-Amerikassa fenomenografia on melko tuntematon tutkimussuuntaus. Esimerkiksi Denzinin ja Lincolnin laadullisen tutkimuksen käsikirjassa ei ole huomioitu fenomenografiaa ollenkaan. Syntyessään fenomenografinen tutkimus keskittyi erilaisiin oppimiskäsityksiin, sittemmin on keskitytty erilaisiin kasvatuksen ja koulutuksen ilmiöihin ja viime vuosina on tutkittu erityisesti oppimisen ja tietoisuuden perusteita. Fenomenografia on myös levinnyt kasvatustieteestä muille ihmistieteiden aloille. Esimerkiksi Jan Theman on soveltanut fenomenografista otetta politiikan tutkimuksessa. Muun muassa Ruth Dunkin on soveltanut fenomenografista otetta taloustieteessä. Myös kirjastotieteessä on käytetty fenomenografista tutkimusotetta. Fenomenalismi
Kantin tietoteoreettinen fenomenalismi on näin hyvin erilaista verrattuna Berkeleyn ontologiseen versioon. Berkeleyn näkemyksen mukaan ”oliot sinänsä” eivät ole olemassa muutoin kuin yksilöllisesti havaittuina aistikokemusten kimppuina, joiden yhteensopivuus ja pysyvyys on taattu sillä perusteella, että ne ovat jatkuvasti Jumalan havaitsemia. Tämä erottaa Berkeleyn näkemyksen monien muiden mielen kimpputeorian kannattajien näkemyksistä. Carl Rogers
Rogersin vaikutteiden yhtenä lähteenä on mainittava fenomenologia. Tämä filosofinen suuntaus tutki maailmaa ensimmäisen persoonan näkökulmasta, luottaen ilmeisyyteen tai itsestäänselvyyteen ensisijaisena kriteerinä. Baruch Spinoza
Spinoza luokitteli tiedon lajit kolmeen luokkaan: (1) luulo (välittömät tunteet, mielikuvat, mielikuvitus, auktoriteettiusko yms.), (2) järjen tieto (tiede) ja (3) suora tieto luonnosta, intuitio. Spinozan mukaan Jumala on yhtä kuin luonto ja ihmisen tarkoitus on Jumalan, siis luonnon (olemassaolon ja siis itsensä) ymmärtäminen. Koska koko deterministinen kaikkeus, luonto, on Jumala, mikään ei voi tapahtua toisin kuin se tapahtuu. Hieman stoalaisten tapaan Spinoza ajatteli, että determinismin ja mysteerin eli tuntemattoman hyväksyminen auttaa yksilöä olemaan sovussa maailmankaikkeuden kanssa. Fenomenologia
Eksistentialistinen fenomenologia eroaa transsendentaalisesta fenomenologiasta hylkäämällä transsendentaalin minän. Martin Heidegger katsoi tietoisen olion olevan aina jo maailmassa. Hänen lisäkseen muun muassa Maurice Merleau-Ponty on vastustanut minän transsendenttiyttä suhteessa maailmaan. Eksistentialistinen fenomenologia säilyttää transsendentialismin siinä määrin, että sen mielestä fenomenologisen menetelmän tulee ottaa lähtökohdakseen ennakko-oletuksien vaikuttama tila – sen tulee nousta esimerkiksi luonnollisesta ja tieteellisestä asenteesta tai maailman luonnetta kuvaavista ontologisista teorioista nousevien maailmaa koskevien väitteiden yläpuolelle. Esimerkiksi Heideggerin mielestä Descartesin ja Kantin virhe perustui heidän virheelliseen käsitykseensä siitä, mitä ennakko-olettaminen eli apriorisuus on. Fenomenografia
Fenomenografiaa on kritisoitu siitä, että ihmisillä on aidosti erilaisia käsityksiä asioista ja joskus nämä käsitykset ovat myös virheellisiä ja epätotuudenmukaisia. Kysymys palautuu kuitenkin tutkijan kompetenssiin arvioida käsitysten merkityksiä ja niiden relevanssia suhteessa tutkimusongelmiin. On myös hyvä huomioida, että fenomenografian totuuskäsitys on monistinen, ei dualistinen, jolloin tiukkaa erottelua itse ilmiön ja yksilön siitä muodostetun käsityksen välille ei tehdä. Ilmiöt ja ongelmat ovat olemassa ihmisen mielessä ja ajattelussa, eivät niistä irrallaan. Fenomenografiassa korostetaan sitä, etteivät maailma ja yksilö ole toisistaan erillään olevia substansseja. Molemmat kuuluvat samaan yhteen maailmaan, ”joka on samanaikaisesti sekä todellinen että koettu” Fenomenografisen tutkimuksen ensisijaisena tavoitteena ei ole tehdä väitteitä todellisuudesta, vaan kuvata ihmisten arkitodellisuudessa muodostuneita käsityksiä todellisuudesta. Tämä non-dualistinen käsitys maailmasta on myös yksi perustelu käsityksen tutkimisen mielekkyydelle. Murhe ja melankolia sekä muita kirjoituksia
Artikkeli jakautuu seitsemään osaan. Ensimmäisessä jaksossa Freud puolustaa tiedostumattoman käsitettä ja viittaa niin kutsuttuihin latentteihin psyykkisiin ilmiöihin, joita voidaan havainnoida posthypnoottisessa suggestiossa. Toisessa jaksossa hän selvittelee käsitteen "tiedostumaton" monimerkityksisyyttä ja esittelee psyykkisen topologian, johon kuuluvat tiedostumaton, esitietoinen ja tietoinen järjestelmä. Kolmannessa jaksossa hän pohtii, voivatko tunteet ja affektit olla tiedostumattomia samalla tavoin kuin mielteet. Noesis
Noesis (: "ymmärrys", "käsityskyky", "ajattelu") on fenomenologiassa tietoisuuden intentionaalinen akti ("noeettinen akti"). Esimerkiksi "ajattelu", "rakastaminen", "vihaaminen" ja "kuvitteleminen" ovat kaikki sanoja, jotka kuvaavat, mitä mieli tekee. "Rakastamista" ei kutsuta uskomukseksi, koska se on jotain, mitä tehdään, eikä jotain, mitä vain pidetään totena. Saksalainen idealismi
Tämä erotti Kantin idealismin muun muassa George Berkeleyn harjoittamasta idealismista, joka katsoi, että voimme tuntea suoraan ainoastaan mielessämme olevat ideat, emme niiden edustamia olioita. Kant katsoi, että tiedämme enemmän: tiedämme suoraan myös sen, että on mahdollisesti olemassa ”olioita itsessään” (noumenon), eli asioita jotka ovat olemassa muutoinkin kuin vain aistimuksina tai mielissämme olevina ideoina. Kant katsoi "Puhtaan järjen kritiikissään", että ilmiömaailman ilmiöt (fenomenon) ovat empiirisesti todellisia ja transsendentaalisesti ideaalisia (noumenon). Näiden ”asioiden itsessään” muodostamaa maailmaa ei voida tuntea aktuaalisena, ainoastaan mahdollisena, ei sellaisena kuin se on, vaan sellaisena kuin se meille ilmenee. Mielellä on keskeinen rooli siinä, että se rakentaa maailman jonka koemme: havaitsemme ilmiöt ajassa, paikassa ja ymmärryksen kategorioiden mukaisesti. Kantin seuraajat omaksuivat nämä näkemykset syvällisesti. Epifenomenalismi
Epifenomenalismi on mielenfilosofinen näkemys, jonka mukaan mielen ja ruumiin kausaalinen vuorovaikutus on yksisuuntaista: aivoissa tapahtuvat muutokset voivat vaikuttaa mieleen/tajuntaan, mutta mieli/tajunta ei voi vaikuttaa aivoihin eikä ihmisen käyttäytymiseen. Mielentilat ovat siis vain fysikaalisen aivotoiminnan sivutuotteita. John Locke
Locken tietoteoria muistetaan empirismin vuoksi. Hän esitti ajatuksensa teoksessaan "An Essay Concerning Human Understanding". Siinä puolustetaan luonnontieteellistä tutkimusta kokemusperäisenä tutkimusalana. Ideat ulkoisesta todellisuudesta sekä omasta ruumiista ovat niin sanottuja yksinkertaisia ideoita eli aistivaikutelmia, joita ulkoisen todellisuuden kappaleet ovat synnyttäneet aisteihin. Locke katsoo mielen olevan ”valkoinen paperi, vailla kirjoitusta”, jonka vasta kokemus ”kalustaa”. Mielen sisällöt eivät kuulu sen synnynnäiseen varustukseen. Ajatusta on kutsuttu nimellä "tyhjä taulu" (lat. "tabula rasa"). Fenomenalismi
Fenomenalismi on tietoteoreettinen ja havainnonfilosofinen näkemys, jonka mukaan fysikaaliset oliot eivät ole olemassa itsessään vaan ainoastaan aika-avaruudessa havaittuina ilmiöinä, fenomeeneina, tai aistiärsykkeinä (kuten punaisuus, kovuus, makeus jne.). Fenomenalistinen ontologia palauttaa puheen fysikaalisista oliosta puheeksi ”aistinsisältöjen kimpuista”. Psykologinen nativismi
Filosofi Immanuel Kant esitti teoksessaan "Puhtaan järjen kritiikki", että mieli on tietoinen asioista "a priori". Kantin mukaan ihmiset syntymästä lähtien joutuvat kokemaan kaikki asiat suhteessa aikaan ja paikkaan. Edmund Husserl
Toisin sanoen "noema" on se osuus tiedostettavasta kohteesta, joka on kokonaan lähtöisin tietoisuudestamme. Jos näemme hallusinaation voikukasta, vaikuttaa se yhtä todelliselta kuin oikeakin. Fenomenologian eräs tehtävä on siis selvittää, mikä on suurin yhteinen nimittäjä hallusinoidulla ja ei-hallusoidulla voikukalla. Intentionaalisuus
Intentionaalisuuden käsite esiintyy eri muodoissa mm. fenomenologiassa, eksistentialismissa ja analyyttisessä filosofiassa, ja se on näin yksi nykyfilosofian keskeisimpiä käsitteitä. Kartesiolainen dualismi sekä muut tietoisuuden vahvasti itsenäistä luonnetta korostavat lähestymistavat painottavat intentionaalisuutta ajatusten ominaisuutena. Informaatio
Ihmisen tietoa (mieltä ja aivoja) luonnontieteen kannalta tutkii psykologia, kognitiotiede ja muut neurotieteet ja "ihmistieteen kannalta" fenomenologinen psykologia. Edmund Husserl
Edmund Husserl määritteli fenomenologian ensin deskriptiiviseksi psykologiaksi ja myöhemmin tietoteoreettiseksi, fundamentaaliksi eideettiseksi tieteenalaksi, joka tutkii olemuksia. Hänen fenomenologiansa sai alkunsa psykologismin vastustamisesta; fenomenologia ei tarkastele tietoisuutta empiirisen psykologian kohteena vaan niiden välttämättömien, olemuksellisten rakenteiden kokonaisuutena, joiden kautta todellisuuden mielekäs kokemuksellinen jäsentyminen tulee mahdolliseksi. Funktionalismi (mielenfilosofia)
Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Nykyaikaisessa mielenfilosofiassa se on fysikalistinen teoria, jonka mukaan henkiset tilat (uskomukset, halut, kiputilat yms.) määrittyvät pelkästään niiden toiminnallisen roolin kautta, eli niiden kausaalisista suhteista muihin henkisiin tiloihin, aistisyötteisiin ja käyttäytymisvasteisiin. Tämän vuoksi henkisten tilojen katsotaan olevan monitoteutuvia, toisin sanoen ne voivat toteutua hyvinkin erilaisissa järjestelmissä, ihmisten lisäksi mahdollisesti esimerkiksi ulkoavaruuden olioissa ja tietokoneissa, kunhan järjestelmät suorittavat tarpeelliset toiminnot. Fenomenografia
Fenomenografian realistinen vivahde näkyy myös Martonin ajatuksessa kustakin ilmiöstä muodostettavien käsitysten rajallisesta määrästä. Huuskon ja Paloniemen mukaan ”rajatulla määrällä” tarkoitetaan fenomenografiassa ajatusta siitä, ”että tietyssä yhteisössä tai kulttuurissa on tiettynä ajankohtana voimassa rajallinen määrä erilaisia tapoja käsittää jokin ilmiö.” Ihmisen tuolla puolen olevassa todellisuudessa on siis kaikki se ”materiaali”, josta ihmiset voivat muodostaa käsityksiä ja näitä käsityksiä voi muodostua vain tietty määrä, koska materiaalia ei voi tarkastella ”kukin omalla tavallaan” (relativismi). Tietoisuus
Kun katsomme huonetta jossa olemme tai näemme unta, asiat näyttävät sijaitsevan ajassa ja avaruudessa ja näyttäytyvät ikään kuin yhdestä pisteestä tarkastelluilta. Kuitenkin kun filosofit ja tieteilijät yrittävät selvittää tällaisen fenomenaalisen tietoisuuden ja sen sisältöjen sijaintia, syntyy suuria erimielisyyksiä. Fenomenalismi
Fenomenalismi sekoitetaan usein mielen kimpputeoriaan. Kimpputeorian mukaan oliot koostuvat joukoista tai kimpuista ajatuksia tai aistimuksia. Jos henkilö sanoo, että hänen edessään on päärynä, hän tarkoittaa samaa kuin että hän aistii tiettyjä ominaisuuksia (vihreys, kovuus, jne.). Kun näitä aistimuksia ei enää ole, oliota itsessään ei ole. Fenomenalismi on näkemys, jonka mukaan oliot ovat aistituista ominaisuuksista johdettuja "loogisia konstruktioita". Tämän näkemyksen mukaan jos sanotaan, että toisessa huoneessa on pöytä vaikka kukaan ei ole siellä aistimassa sitä, tarkoitetaan, että "jos" joku olisi huoneessa, "silloin" tämä henkilö aistisi pöydän. Oleellista on mahdollisuus aistihavaintoon, ei itse havainto. Fenomenalismissa kohteet ovat siis havaitsemisen pysyviä mahdollisuuksia, ja puhe fysikaalisista olioista pyritään kääntämään puheeksi mahdollisista kokemuksista. Konetietoisuus
Informaationkäsittelyssä on kyse siitä, että jokin tila (kuten kuvan geometria) koodataan jollekin esitystavalle (kuten elektronivirraksi) ja tämän koodatun tilan esittämä informaatio käsitellään sen mukaan, miten ohjeet (algoritmit, tietokoneohjelma) kuvaavat. Tiedon esitystapa voisi periaatteessa olla mikä tahansa, eikä ohjeita ajavan koneen tarvitse olla sähköinen, vaan se voi olla yhtä lailla esimerkiksi mekaaninen. Digitaaliset tietokoneet ovat eräs toteutustapa informaation käsittelemiseksi. Jo digitaalisten tietokoneiden varhaisina vuosina esitettiin, että koneet saattavat jonain päivänä saavuttaa tietoisuuden. Eräs varhaisista alan pioneereista oli Alan Turing. Emergenssi
Emergenteistä ilmiöistä filosofeja on eniten kiinnostanut tietoisuus: kuinka aivot (aineellinen olio) voivat olla tietoiset? Tätä kutsutaan mieli–ruumis-ongelmaksi tai psykofyysiseksi ongelmaksi. Samanlaisia ongelmia voidaan kuitenkin erottaa myös muilta ontologian tasoilta: yhtä hyvin voitaisiin puhua atomi–molekyyli-ongelmasta tai solu–elin-ongelmasta. Ongelman jäsentämistä vaikeuttaa se, että ruumiista tulee tietoisia vähintään kahden emergentin siirtymän kautta: elävä hermosto → tajuisuus → tietoisuus. Emergenssin ohella tietoisuuden ongelmaa on koetettu ratkaista seuraavin keinoin, joita periaatteessa voitaisiin soveltaa muillekin emergenssiasteille: reduktionismi, dualismi ja panpsykismi. Väärä tietoisuus
Väärä tietoisuus on marxilainen oletus, jonka mukaan aineelliset ja institutionaaliset tekijät johtavat työväenluokkaa (ja kenties muita luokkia) harhaan kapitalismin luonteen suhteen. Hypoteesi seuraa tavarafetisismin teoriasta, jonka mukaan ihmiset kokevat yhteiskunnalliset suhteet pelkästään asioiden välisinä taloudellisina arvoina, toisin sanoen henkilön saadessa rahaa työskentelystään ja ostaessaan haluamansa tavaran. Raha ja tavara tuntuvat luovan sosiaalisia suhteita ihmisistä riippumatta, päättäen kuka saa mitäkin ilman ihmisten "suoraa" toimintaa tai järjestäytymistä. Ihmiset "vieraantuvat" keskenäisestä toiminnastaan. Tietoisuus
René Descartes ehdotti, että aivotoimintojen sisältö on yhdessä ei-fysikaalisessa paikassa, aineettomassa ajattelevassa substanssissa jolla ei ole avaruudellista ulottuvaisuutta ("res cogitans"). Tämän hän identifioi samaksi kuin sielu. Descartesin "Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta" sisälsi laajoja kuvauksia siitä, millaista on olla tietoinen. Descartes näki tietoisen kokemuksen aika-avaruuteen sijoitettuina yhdestä pisteestä koettuina ajatuksina, joiksi hän luki yhtä lailla mielikuvittelun kuin aistimuksetkin. Tietoisuuden Descartes sijoitti käpyrauhaseen; hänen ”elonhenkensä” puolestaan olivat eräänlaisia neurosähköisen toiminnan edeltäjiä. Metafysiikka
David Hume ja Immanuel Kant hyväksyivät metafysiikalle ainoastaan hyvin rajallisen osan filosofiassa, ja sanoivat, että tiedon ei tulisi pyrkiä etenemään havaintojen yli – paitsi Kantin tapauksessa tietoon näkyvän todellisuuden takana olevan olemassaolosta. Kant tarkoitti metafysiikalla sellaisia kysymyksiä, joihin tiede ei voi vastata. Kantin mukaan metafysiikka on mahdollista vain ”transsendentaalisena” tieteenä, joka tutkii yleisiä inhimillisen ymmärryksen muotoja, eli tiedon käsitteellisiä ennakkoehtoja, jotka ovat ymmärryksen perusta. Idealismi
Erona on siis yksinkertaistetusti se, että kun objektiiviset idealistit katsovat hengen ("ideaalin", ideoiden, tms.) olevan olemassa tietoisuutemme ulkopuolella aineellisesta maailmasta riippumatta (objektiivisesti), subjektiiviset idealistit katsovat, ettei aineellista maailmaa ole olemassa tietoisuutemme ulkopuolella vaan maailma koostuu tietoisuutemme ilmiöistä (subjektiivisesti). Transsendentaalinen idealismi asettuu tavallaan näiden näkökulmien väliin: sen mukaan ulkoinen, aineellinen maailma voi olla olemassa tietoisuudesta riippumatta, mutta siitä ei voida tietää mitään suoraan: se jää havaintokykymme ulkopuolelle (transsendenssi). Transsendenssi
Immanuel Kantin kehittelemä transsendentaalinen idealismi tekee eron yksilön kokemuksen ja olioiden sinänsä välille. Sen mukaan voimme tietää vain millainen on oma kokemuksemme jostakin asiasta. Tietämyksen ulkopuolelle jää millainen tuo asia todellisuudessa on. Mannermainen filosofia
Mannermainen filosofia ja analyyttinen filosofia eroavat toisistaan myös suhtautumisessa tieteeseen. Erityisesti fenomenologiassa ja eksistentialismissa korostetaan, etteivät tieteellinen tutkimus tai tieteen tulokset voi olla filosofian lähtökohtana, koska filosofian on lähdettävä liikkeelle jostakin perustavammasta ja analysoida tieteen menetelmiä ja tiedettä tiedon tuottajana kriittisesti. Emergentti materialismi
Emergentti materialismi on mielenfilosofinen kanta, jonka mukaan mieli ja tietoisuus ovat emergenttejä ilmiöitä. Emergentissä materialismissa mieltä ja tietoisuutta ei pyritä redusoimaan eli palauttamaan fyysisiksi tai fysiologisiksi ominaisuuksiksi, eikä myöskään eliminoimaan kokonaan. Samoin mielen ja tietoisuuden tutkimus nähdään itsenäisenä fysikaalisiin tieteisiin nähden. Vaikka tietoisuutta ei kyetäkään havaitsemaan tutkimalla pelkkiä aivoja, tietoisuus kehkeytyy aivojen, ihmisolennon ja ympäristön vuorovaikutuksessa. Indeterminismi
Filosofiassa on pohdittu myös paljon tapoja joilla ihmismieli voi syntyä ja onko niillä tahdonvapautta. Lähestymistapoja voidaan luokitella kolmeen pääryhmään ja niiden alalajeihin dualismiin ja reduktionistisiin tapoihin. Dualismissa tietoisuus on itsenäinen ruumiiton subjekti, jolla ei ole avaruudellisia ulottuvuuksia, kuten materiaalisilla esineillä, vaikka monilla lienee tunne, että tietoisuus sijaitsee jossakin korvien välissä ja silmien takana. Materiaalinen ja henkinen todellisuus nähdään tässä toisistaan riippumattomina. Toinen tapa lähestyä asiaa on reduktionistinen – siinä pyritään palauttamaan tietoisuus johonkin luonnonilmiöön. Kolmannessa tavassa tietoisuus nähdään luonnon ja sosiaalisen ympäristön vuorovaikutuksen tulokseksi. Anomaalinen monismi
Davidsonin mukaan anomaalinen monismi oli vastaus ruumiin ja mielen ongelmaan. Määritelmällisen tai nomologisen reduktion kieltäminen tarkoitti seuraavaa: Identiteettiteorioiden mukaan jokainen henkinen tapahtuma on jokin fysikaalinen tapahtuma, ja tällöin jotain tapahtumaa, kuten sen ajattelemista että lumi on valkoista, voidaan luonnehtia kahdella tavalla: (1) henkilö ajattelee, että lumi on valkoista (henkinen tapahtuma), ja (2) henkilön neuroneissa kulkee hermoimpulsseja (fysikaalinen tapahtuma). On siis olemassa vain yksi tapahtuma, jota voidaan luonnehtia sekä henkisin että fysikaalisin käsittein. Jos henkiset tapahtumat ovat fysikaalisia tapahtumia, ne voidaan ainakin periaatteessa selittää ja ennustaa, kuten kaikki fysikaaliset tapahtumat, perustuen fysikaalisiin lakeihin. Anomaalisen monismin mukaan tapahtumia ei voi kuitenkaan selittää tai ennustaa henkisin käsittein, kuten ajattelun, haluamisen tms. muodossa, kuvattuna, vaan pelkästään fysikaalisin käsittein kuvattuna. Tämä erottaa anomaalisen monismin muista fysikalistisen monismin muodoista. Immanuel Kant
Kant tunnetaan parhaiten transsendentaalisesta idealismistaan, jonka mukaan ihminen tuo tietokyvystään lähtöisin olevia muotoja ja käsitteitä havaintoihin todellisuudesta, joita ei muuten kyettäisi tulkitsemaan. Tämän ajatus yhdistää kaksi vastakkaista näkemystä: rationalismin, jonka mukaan varmaa tietoa voidaan saada vain järjellä ja empirismin, jonka mukaan tieto perustuu kokemukseen. Kant nimesi kaksitoista ymmärryksen peruskategoriaa, joiden avulla ihminen hänen mukaansa ymmärtää todellisuuden ilmiöitä. Ihminen ei siis voi koskaan saada tietoa maailmasta sinänsä, koska emme voi käsittää asioita ilman näitä kategorioita. Kantin kaksitoista kategoriaa ovat: Näiden luokkien lisäksi Kant painotti, että jo syntyessään ihmiselle on annettu käsitys ajasta ja paikasta. Jonkin asian ymmärtääkseen tai kuvitellakseen ihminen siis luontaisesti liittää olion johonkin aikaan ja paikkaan. Tämän apriorisen tiedon lisäksi Kant teki perinteiseen tiedon luonnetta käsittelevään keskusteluun uuden jaon. Hän pilkkoi tiedon lajit edelleen analyyttiseen tietoon, joka on totta jo termien perusteella eikä kaipaa siksi erityisiä todisteluita, sekä synteettiseen tietoon, joka taas käsittää kokemuksesta riippuvaisen, kontingentin tiedon kuten esimerkiksi värit. Peilitesti
Peilitestin on todettu korreloivan vahvasti sen kanssa, että lapsi ymmärtää esineiden olevan edelleen olemassa, vaikka ne on piilotettu (object permanence).
Edelleen on väitelty siitä merkitseekö kyky tunnistaa itsensä peilikuvastaan tietoisuutta itsestä. Tietoisuuden vaikean ongelman kannattajat ovat vastanneet testin tuloksiin katsomalla, että peilitesti osoittaa vain sen, että joillakin eläimillä on tarpeeksi kognitiivisia kykyjä ympäristönsä mallintamiseen, mutta se ei osoita fenomenaalisen tietoisuuden olemassaoloa itseään. Vierassieluisuuden ongelma
Myöhemmin on katsottu, että tietoteoreettinen kysymys liittyy metafyysisiin ja käsitteellisiin kysymyksiin. Tämä ilmenee muun muassa tyyppi-identiteettiteoriaa (tyyppi-fysikalismi) ja filosofista behaviorismia tarkasteltaessa. Tyyppi-identiteettiteorian mukaan jonkun ihmisen voidaan tietää olevan jossain henkisessä tilassa silloin kun hänen voidaan havaita olevan jossakin fysikaalisessa (eli aivojen) tilassa. Näin vaikuttaa siltä, että voimme tietää melko helposti, että joku on jossakin henkisessä tilassa. Tällöin tietoteoreettinen ongelma on ratkaistu tekemällä mielen metafysiikkaa koskeva oletus. Behaviorismi puolestaan esittää henkisten käsitteidemme luonnetta koskevan väitteen, jonka mukaan henkisiä ilmiöitä koskevat väitteet voidaan analysoida käyttäytymistä koskeviksi väitteiksi. Tietyssä henkisessä tilassa (esimerkiksi kipu) oleminen tarkoittaa samaa kuin tietyllä tavalla käyttäytyminen. Näin behaviorismi ei näe eroa henkisten tilojen ja käyttäytymisen välillä, mikä poistaa ongelman. Katalepsis
Käsite on keskeinen stoalaisessa tietoteoriassa ja havainnon filosofiassa. Stoalaisuuden mukaan kaikki vaikutelmat ("fantasia") ovat joko tavoittavia ("katalēptikē") tai ei-tavoittavia ("akatalēpton"). Tavoittavat vaikutelmat vastaavat täysin ulkoisessa todellisuudessa olevaa kohdettaan. Ei-tavoittavat vaikutelmat joko eivät vastaa kohdettaan, tai edustavat sellaista kohdetta, jota ei ole todellisuudessa edes olemassa. "Katalepsis" tarkoittaa tavoittavan vaikutelman saavuttamista. Jean Gebser
Jean Gebser tunnetaan ennen kaikkea integraalifilosofiastaan. Gebser katsoi, että inhimillinen tietoisuus on siirtymävaiheessa, ja että nämä siirtymät sisältävät sekä mielen että ruumiin muutoksia. Muutokset koostuivat seuraavista tasoista:Gebserin mukaan erilaiset tietoisuuden rakenteet ovat suhteessa aikaan ja avaruuteen eri tavalla. Esimerkiksi myyttinen rakenne liittyi sykliseen aikakäsitykseen, joka sulki myös avaruuden sisäänsä, kun taas mentaalinen rakenne liittyi lineaariseen ja progressiiviseen aikakäsitykseen, joka teki avaruudesta geometrisen. Tietoisuus
Sellaiset mielen tai aivojen tapahtumat, jotka eivät ole fenomenaalisessa eivätkä pääsytietoisuudessa, ovat alitajuisia tapahtumia. Informaatio
Fyysinen ja mentaalinen tieto vastaa myös yleistä ulkoisen (englanniksi "explicit") ja hiljaisen (englanniksi "tacit") tiedon eroa. Fyysinen tieto on ulkoista, tarkkaa, helposti jaettavaa ja mentaalinen tieto sisäistä, hiljaista ja vaikeasti jaettavaa. Mentaalinen tieto on ihmisen henkilökohtaista, hänen tulkintataustastaan riippuvaa tietoa. Fyysinen tieto muuttuu tulkittuna myös mentaaliseksi tiedoksi, eli fyysisellä tiedolla on aina mentaalinen, yksilökohtainen tulkinta. Konetietoisuus
Näin väittelyssä siitä, voitaisiinko tietoisuus toteuttaa koneellisesti missään muodossa, on käytännössä kyse erimielisyyksistä fysikalismin ja dualismin nimellä tunnettujen mielenfilosofisten kantojen välillä. Dualismin kannattajien mukaan tietoisuudessa on kyse jostain ei-fysikaalisesta, kun taas fysikalistien mukaan myös tietoisuudessa on kyse puhtaasti fysikaalisesta ilmiöstä. Fenomenologia
Sen sijaan, että Heidegger olisi nähnyt fenomenologian ”ensimmäisenä filosofiana” tai perustavana tieteenalana, hän piti sitä metafyysisenä ontologiana: ”Oleminen on filosofian varsinainen ja ainoa teema”. Husserlille oleminen ilmeni vain riippuvuussuhteessa tietoisuuteen, kun taas Heideggerille se oli kaiken lähtökohta. Husserlille meidän olisi tullut abstrahoida pois kaikki empiirisen minämme konkreettiset määritykset, jotta voisimme kääntyä puhtaaseen tietoisuuteen; Heidegger katsoi, että: ”filosofian mahdollisuudet ja kohtalot ovat sidottuja ihmisen olemassaoloon, ja siten ajallisuuteen ja historiallisuuteen”. Ilmiö
Immanuel Kantilla ilmiö ("Erscheinung") eli phaenomenon (, "fainómenon"; monikossa "phaenomena", , "fainomena") edusti tuntematonta ja tavoittamatonta "noumenonia", 'olevaa itsessään' ("an sich"). Hänen mukaansa oleva itsessään ei ilmene havaitsijan tietoisuudelle suoraan, vaan ainoastaan epäsuorasti ilmiönä, fenomeenina. Sosiaalinen älykkyys
Goleman esittelee kirjassaan sosiaalisen älykkyyden ja tunneälyn eroja seuraavalla taulukolla.
Nykyiseen neurogeneettiseen suuntaukseen liittyen Goleman uskoo, että ihmisen keskushermosto on viritetty sosiaalisesti ja että (sosiaalinen) oppiminenkin tapahtuu solujen tasolla. Erityinen selittäjäkandidaatti on italialaisten neurologien 1980-luvulla keksimä, edelleen aika kiistanalainen teoria peilisoluista. Peilisolu on aivosolu, joka toimii samalla tekoa tehtäessä ja sellaista havaittaessa identtisellä tavalla. Ihminen pystyy juuri näiden solujen avulla asettumaan toisen ihmisen asemaan, imitoimaan, simuloimaan näkemäänsä. Mitä hyötyä tästä hypoteesista sitten on muuta kuin se, ettei selittämiseen tarvita psykologiaa, kasvatustiedettä, kommunikaatiotutkimusta tms. vaan kaiken selittää neurofysiologia. Kun näitä peilisoluja tuntui löytyvän (eli magneettilaitteet hälyttivät) puhekeskuksen lähettyviltä, ilmeisesti Occamin partaveitsi pakotti tutkijat olettamaan, että kieli on myös peilisolujen mahdollistamaa. Samat peilisolut hälyttävät silloinkin, kun esimerkiksi apina aikoo syödä banaanin, mutta eivät silloin kun apina vain siirtää banaania toiseen paikkaan. Buddhalaisuus
”Saattaa luulla, että on muutenkin aina nykyhetkessä, mutta se on harhakuva. Olemme harvoin tietoisia nykyhetkestä – – tietämätön mieli heijastaa omat sisäiset rakennelmansa kohteeseen ja kuvittelee sille ominaisuuksia, mitä alkuperäisessä havainnossa ei lainkaan ollut. – – Oikea tarkkaavaisuus raivaa tämän tilan ja valaisee kokemuksen sellaisenaan ennen tulkintoja.” Fenomenologia
Krohnin oppilaat olivat kiinnostuneita Husserlin lisäksi myös Martin Heideggerin filosofiasta. Filosofian lisäksi psykologiaa lukenut Lauri Rauhala teki väitöskirjansa intentionaalisuuden ja alitajunnan suhteesta (1969). Väitöskirjassa tutkittiin jungilaisen psykoanalyysin filosofisia perusteita Husserlin ja Heideggerin avulla. Tietoisuus
Tietoisuuteen liittyviä ontologisia kysymyksiä käsitellään mielenfilosofiassa. Tietoisuutta on myös yritetty tutkia empiirisen tieteen menetelmin muassa psykologian, kognitiotieteen ja neurotieteen aloilla. Fronesis
Aristoteles erotti kaksi erilaista älyllistä hyvettä: "sofia" ja "fronesis". "Sofia", joka käännetään yleensä "viisaudeksi", on kyky ajatella oikein maailman luonteesta, ja käytämme sitä pyrkiessämme selittämään, miksi maailma on sellainen kuin on. Tämä katsotaan usein samaksi kuin tiede. "Sofiaan" liittyy ikuisten totuuksien pohdiskelu. "Fronesis" puolestaan on kyky ajatella, miten ja miksi meidän tulisi toimia muuttaaksemme asioita, ja erityisesti muuttaaksemme elämäämme paremmaksi. Aristoteles sanoi, että "fronesis" ei ole kuitenkaan pelkästään taito, koska siihen ei liity pelkästään kyky päättää, kuinka saavuttaa tietty päämäärä, vaan myös kyky päätellä tämä päämäärä. Jotkut tutkijat kuitenkin kieltävät jälkimmäisen, katsoen Aristoteleen pitäneen päämäärää ("eudaimonia", onnellisuus) annettuna, jolloin "fronesis" oli pelkästään kyky päästä tähän päämäärään.
"Fronesis" liittyy partikulaareihin, ei universaaleihin, koska se liittyy siihen, kuinka toimia tietyissä yksittäistapauksissa. On mahdollista oppia toiminnan periaatteet, mutta niiden soveltaminen tosielämässä ja tilanteissa joita ei ole voinut nähdä ennalta vaatii kokemusta. Esimerkiksi jos tiedämme, että meidän tulisi olla rehellisiä, voimme tuottaa tuskaa ja aiheuttaa muita rikkomuksia. Kokemusta vaaditaan siihen, kuinka tasapainottaa rehellisyys muiden vaadittujen seikkojen kanssa. Kirjallisuusterapia
Gestalt-teoria ja -terapia ovat useiden taideterapiamuotojen taustalla. Gestalt-terapia pohjautuu fenomenologia-nimiseen filosofiseen suuntaukseen sekä eksistentiaalipsykologiaan. Fenomenologiassa korostetaan välitöntä kokemusta. Tarkoituksena on ymmärtää ja kuvata kokemusta sanallisesti tulkitsemista välttäen. Pukeutumisen tutkimus
Fenomenologisen näkemyksen mukaan vartalo muodostaa näkökulmamme maailmaan ja asemoi meidät fyysisesti ja ajallisesti tilaan. Tässä prosessissa vartalon ja identiteetin sekä identiteetin ja vaatetuksen suhteet ovat tärkeitä. Laajasti ottaen kyseessä on tutkimusote, joka on kiinnostunut vaatteista sellaisina kuin ne valmistajalle, käyttäjälle tai muulle tarkastelijalle ilmenevät. Voidaan keskittyä esimerkiksi siihen, miten vaatteet koetaan juuri ihmiselle ja eritoten ihmisruumiille ominaisessa maailmassa olemisessa. Suomessa Minna Uotila on pukeutumiskuvallisessa tutkimuksessaan käyttänyt hyväkseen Maurice Merleau-Pontyn ajattelua, jossa juuri ruumiillisuudella on keskeinen asema. Puhtaan järjen kritiikki
Kant antoi kriittiselle eli aikaisempia käsityksiä arvostelevalle filosofialleen nimen ”transsendentaali idealismi”, mikä hänelle liittyi läheisesti niin sanottuun empiiriseen realismiin. Tämä tarkoitti sitä, että kokemusperäinen tieto on totta, mutta se ei voi tietää mitään asioista, jotka ylittävät inhimillisten tiedollisten kykyjen toiminnot. Transsendentaalin idealismin järjestelmä kuvaa Kantin menetelmän etsiä todellisuutta koskevan tiedon mahdollisuuksien ehtoja ja tiedostaa, että on olemassa asioita, jotka ylittävät ihmisen tiedolliset eli mielelliset kyvyt. Tämän uuden asenteen vuoksi Kant vertasi "Puhtaan järjen kritiikin" toisessa esipuheessaan filosofiaansa Kopernikuksen aloittamaan tähtitieteelliseen vallankumoukseen eli niin sanottuun kopernikaaniseen vallankumoukseen, jossa vanha maakeskinen maailmankuva korvautui aurinkokeskisellä. Hän kirjoitti: "”Tähän asti on oletettu, että kaiken tiedon tulee olla yhdenmukaista olioiden kanssa. Mutta kaikki pyrkimykset laajentaa tietämystämme olioista perustuen johonkin aprioriseen tietoon niistä, käsitteiden avulla, ovat – – päättyneet epäonnistumiseen. Meidän täytyy siksi tehdä tutkimusta, emmekö onnistuisi paremmin metafysiikan askareissa, jos oletamme, että olioiden tulee olla yhdenmukaisia tiedon kanssa”" [Bxvi]. Aivan kuten Kopernikus mullisti tähtitieteen muuttamalla näkökulman ja ottamalla havaitsijan tilanteen huomioon, Kantin kriittinen filosofia otti huomioon tietäjän tilan yleensä ja paljasti sen vaikutuksen hänen tietämänsä maailman rakenteeseen. Tietoisuus
Tietoisen prosessoinnin primaaristen toimintojen suhteen useissa teorioissa on toistunut ajatus, että fenomenaaliset tilat yhdentävät jollakin tavalla sellaista neuraalista toimintaa ja informaationkäsittelyä, jotka olisivat muuten itsenäisiä. On kuitenkin avointa, minkälaista informaatiota tietoinen yhdentäminen koskee, ja minkälaista informaatiota voidaan yhdistää tiedostamatta. On selvää, ettei kaikkea eliöön liittyvää informaatiota voida välittää tietoisesti (kuten vegetatiivisiin toimintoihin, reflekseihin ja alemman tason liiketoimintoihin ja havaintoanalyyseihin liittyvä neuraalinen toiminta), ja monenlaista informaatiota voidaan välittää ja yhdistellä toista lajia olevaan informaatioon ilman tietoisuutta, kuten aistien välisessä vuorovaikutuksessa. Tietoisuus
Jo ennen newtonilaista luonnontiedettä muun muassa Gottfried Leibniz ehdotti fysikaalista teoriaa tietoisuudesta (ennalta-asetettu harmonia). Nykyaikaiset fysikaaliset tietoisuusteoriat voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: teoriat, jotka pyrkivät selittämään käyttäytymisen ja pääsytietoisuuden; teoriat, jotka pyrkivät selittämään fenomenaalisen tietoisuuden; ja teoriat, jotka pyrkivät selittämään kvanttimekaanisen kvanttimielen. Edmund Husserl
Fenomenologisessa tutkimuksessa ihmisen ulkopuolinen todellisuus "sulkeistetaan" ja tarkastellaan sitä tapaa, miten todellisuus tietoisuudelle avautuu. Näin ollen voidaan huomata miten esimerkiksi tieteellinen todellisuus konstituoituu tieteellisen teorian ja käytännön kautta. "Fenomenologisella reduktiolla" Husserl tarkoittaa juuri tarkastelun siirtämistä luonnollisesta asenteesta siihen miten maailma todellistuu kokemuksessa.
Husserlin mukaan kaikki tieto perustuu kokemukseen, mutta kokemuksen käsite tulee analysoida fenomenologisella metodilla. Tämä metodi on "eideettinen reduktio" eli olemuksen näkemisen metodi, jossa tietoisuudessa olevan kohteen olemus ymmärretään muuntelemalla sitä ja tarkastelemalla, mikä ilmiössä on välttämätöntä ollakseen juuri kyseinen kohde. Fenomenologia
Edmund Husserl johti monet keskeisistä fenomenologian käsitteistä opettajiensa Franz Brentanon ja Carl Stumpfin teoksista ja luennoista. Yksi keskeisistä käsitteistä, jonka Husserl lainasi Brentanolta, oli ajatus eräästä tietoisuuden keskeisimmästä piirteestä, sen alituisesta intentionaalisuudesta. Jokaisella uskomuksella, halulla jne. on kohde johon se viittaa: uskottu, haluttu jne. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli avaintekijä, joka erotti mentaaliset ja psyykkiset ilmiöt fysikaalisista ilmiöistä (kappaleista), koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttui intentionaalisuus kokonaan. Intentionaalisuus oli avaintekijä, jonka avulla fenomenologinen filosofia pyrki voittamaan nykyaikaista filosofiaa hallinneen subjekti/objekti -kahtiajaon. Intentionaalisuus on siten tietoisuuden tietoisuutta "jostakin" Brentanolle intentionaalisuus kuitenkin tarkoittaa sitä, että objekti, johon mieli suuntautuu on mielen sisällä, in eksistenssi on siten mielen sisällä olemista, ei missään nimessä ei olemista tai olemattomuutta. Brentanolaisessa intentionaalisuudessa objektin sisältö muodostuu siten, että fysikaalinen objekti intentionaalisesti in-eksistoi mielen sisässä eli, että mikä tahansa sellainen mentaalinen tila tai akti, joka suuntautuu objekteihin on intentionaalinen. Thomas Nagel
Nagel tunnetaan reduktionismin kritiikistään esseessään ”Millaista on olla lepakko” (”What Is it Like to Be a Bat?”, 1974). Siinä Nagel korostaa sitä, että kokemus jonakin organismina olemisesta syntyy ainoastaan silloin kun olennolla on tietoisia kokemuksia. Tällainen olemassaolo on aina subjektiivinen; kokemukset kokee aina yksilö, omasta näkökannastaan. Vaikka objektiivinen tietoisuuden tutkimus voi tarkastikin kertoa esimerkiksi värin aallonpituuksista ja niiden vaikutuksista hermosoluissa ja aivoissa, se ei kerro vielä mitään subjektiivisesta kokemuksesta. Nagel tiivisti kantansa esittämällä, että vain lepakko tietää, millaista on olla lepakko, eikä ihminen voi tätä subjektiivista kokemusta objektiivisesti tietää. Koska objektiivisuus tarkoittaa nimenomaan riippumattomuutta näkökulmista, ei objektiivisuus voi kuvata subjektiivisuutta, joka Nagelin näkökannassa on tietoisuuden olennaisin puoli. Tarkinkaan neurologinen kuvaus ei siten kykene selittämään sitä, miksi meillä on tietoisia, elämyksellisiä, kokemuksia. Fenomenografia
Aineistolähtöisyys merkitsee myös sitä, että kaikki mahdolliset ristiriitaisuudet otetaan huomioon. Tätä voidaan pitää fenomenografian vahvuutena: se ottaa parhaimmillaan yksittäisenkin poikkeavan käsityksen huomioon, eikä häivytä sitä enemmistökäsitysten alle. Tällainen avoin aineistonkäsittelytapa synnyttää uutta tietoa. Subjektiivinen idealismi
Subjektiivinen idealismi tai berkeleylainen idealismi on ontologinen idealistinen teoria, jonka mukaan havaitut oliot eivät ole mitään muuta kuin aistinsisällön kokoelmia (tai kimppuja) havaitsijan mielessä. Teoria pyrkii siis selittämään inhimillisen ulkoista todellisuutta koskevan kokemuksen ja todellisuuden itsensä välistä suhdetta. Mieli–ruumis-ongelma
Fenomenalismi on teoria, jonka mukaan ulkoisten olioiden representaatiot (tai aistinsisältö) ovat kaikki mitä on olemassa. Tällaisen näkemyksen omaksuivat ainakin joksikin aikaa Bertrand Russell ja monet loogiset positivistit 1900-luvun alkupuolella. Fenomenologia
Joitakin vuosia "Logische Untersuchungenin" julkaisun jälkeen Husserl päätyi erottamaan toisistaan tietoisuuden aktit ("noesis") ja ilmiöt, joihin ne olivat suuntautuneet ("noemata"). ”Noeettinen” viittaa tietoisuuden intentionaalisiin akteihin (kuten uskomiseen, haluamiseen, vihaamiseen ja rakastamiseen). ”Noemaattinen” viittaa olioihin tai sisältöön ("noema"), joka ilmenee noeettisissa akteissa (vastaavasti: uskottu, haluttu, vihattu ja rakastettu). Komputationalismi
Komputationalismi on funktionalistinen, materialistinen ja representationalistinen teoria. Komputationalismin ongelmana on pidetty sitä, että älykkyyden tai tietoisuuden ja vain näennäisesti älykkään tai tietoisen käyttäytymisen välistä yhteyttä ei ole voitu määritellä tyydyttävästi. Komputationalismi ei kuvaa sitä, miten aivot saavat aikaan sen, että olemme tietoisia subjekteja. Lisäksi pidetään mahdollisena, että syntyäkseen tietoisuus tarvitsee aivoilta laskennan lisäksi joitakin muitakin ominaisuuksia. Mieli
Mielenfilosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii mielen luonnetta, henkisiä tapahtumia, toimintoja ja ominaisuuksia, tietoisuutta sekä niiden suhdetta fysikaaliseen ruumiiseen. Mielenfilosofian keskeinen ongelma liittyy mielen ja ruumiin väliseen suhteeseen, eli kysymykseen siitä, kuinka aivot, joka on aineellinen olio, voivat olla tietoiset, mikä on mielen ilmiö. Mielen luonteeseen liittyy kuitenkin myös muita kysymyksiä, jotka eivät liity sen ja ruumiin väliseen suhteeseen. Subjektivismi (ontologia)
Ontologinen tai metafyysinen subjektivismi on ontologinen näkökanta, jonka mukaan todellisuuden olemassaolo riippuu tajunnasta. Sen mukaan havainto on todellisuutta, eikä taustalla ole erillistä todellisuutta, joka olisi olemassa havainnoista riippumatta. Subjektivismi voi myös pitää tietoisuutta todellisena havainnon sijasta. Tietoisuus
Teoriat jotka pyrkivät selittämään käyttäytymistä ovat osa tavallista neurotiedettä. Jotkut näistä teorioista, kuten Gerald Edelmanin teoria, samastavat fenomenaaliset tietoisuuden kiistanalaisesti aivojen refleksiivisiin tapahtumiin. Erilaisia teorioita, jotka pyrkivät selittämään fenomenaalisen tietoisuuden suoraan, kuten aika-avaruudelliset ja sähkömagneettiset tietoisuusteoriat, on ollut olemassa 1900-luvun alusta lähtien, mutta niitä ei vielä ole vahvistettu kokeellisesti. Filosofinen zombi
Behaviorismin mukaan henkiset tilat ovat olemassa ainoastaan siinä määrin kuin ne ilmenevät käyttäytymisenä: uskomukset, halut, ajatukset, tietoisuus ja niin edelleen ovat vain tietynlaista käyttäytymistä tai taipumusta käyttäytyä tietyllä tavalla. Tällöin henkisiä tiloja voi tarkastella ulkoisen käyttäytymisen näkökulmasta. Ajatus filosofisesta zombista muodostaa ongelman tällaiselle ajattelulle. Zombi joka käyttäytyy täysin kuin ihminen, mutta ilman tietoista kokemusta, on behaviorismin kannalta loogisesti mahdoton, koska tietoisuus "määrittyy" käyttäytymisen kautta.