Mikä kausi alkoi kivikauden loppuessa?
Kivikausi
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen . Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12 000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai "subneoliittiseksi", jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan. Neoliittinen Lähi-itä
Neoliittinen käsittää Lähi-idän esihistoriassa ajan, jolloin oli kivikauden loppupuoleen kuulunut neoliittinen kausi. Ihmiset alkoivat viljellä maata Lähi-idässä joskus 11000-8500 eaa. seuduilla, missä kasvoi villejä viljalajien edeltäjiä. Näin alkoi neoliittinen kausi. Ennen viljelyä ihmiset keräilivät villikasvien siemeniä ja tekivät niistä jauhoja. Jääkauden lopuilla tapahtui Lähi-idässäkin suuria ilmastonmuutoksia, jotka hävittivät suurriistan ja loivat edellytykset maanviljelylle. Riistaeläinten niukkuus ja suuritähkäisten lajien ilmestyminen teki maanviljelystä kannattavaa. Viljaa alettiin ensiksi viljellä joko sateisilla vuorten rinteillä tai jokien kastelemissa keitaissa. Joka tapauksessa sadetusviljelyyn siirryttiin melko pian, ja maanviljely levisi sen ansiosta laajalle. Kivikausi
Kivikauden lisäksi myös kuparikaudella oli metallin käyttö niin harvinaista, että tämä jakso yleensä luetaan kivikauden osaksi. Kivisiä työkaluja käytettiin pronssikaudellakin vielä pitkään. Kivikauden kulttuuri saattoi varsinkin lähempänä nykyaikaa vaihdella huomattavasti eri seuduilla.
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Kauden edetessä alettiin yhä enemmän viljellä maata metsästyksen keräilyn rinnalla ja lopulta asua kiinteillä paikoilla ja rakentaa monumentaalisia kumpuja. Arkaainen kausi päättyi joillain alueilla jo välillä 3000–2000 eaa., toisilla 700 eaa. Väestö ja väestötiheys kasvoivat, ja intiaanit eivät voineet enää etsiä metsästysalueita laajoilta täysin asumattomilta seuduilta. Kiinteillä asuinpaikoilla alettiin käyttää raskaampia ja mutkikkaampia työkalujoukkoja, joita ei tarvinnut kuljettaa mukana, muun muassa raskaita jauhinkiviä. Liikkuvuus pieneni, epätasa-arvo eri ihmisten välillä kasvoi, ryhmäkoot olivat silti pieniä. Ehkä eri heimojen välisen vihamielisyyden vuoksi aiemmin kaukaa haettu materiaali otettiinkin nyt läheltä, ja esineet tehtiin huonolaatuisesta kivestä. Myöhemmällä arkaaisella kaudella kauppa taas laajeni. Arkaaiset intiaanit polttivat metsää peuran metsästyksen helpottamiseksi. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Manner-Kreikassa, pääosin Attikassa ja Argoliin alueella, mykeneläistä kautta seurannut submykeneläinen kausi käsittää noin vuodet 1100–1050 eaa. Se voidaan ainakin paikallisesti erottaa keramiikassa omaksi kaudekseen sitä edeltäneestä myöhäishelladisen kauden viimeisestä vaiheesta (LH IIIC -kausi). Kausi ei kuitenkaan ole yhtä selkeä kuin subminolainen, ja myös termin poistamista käytöstä on ehdotettu. Aikakauden keramiikka oli aikaisempaa kautta yksinkertaisempaa. Toisaalta metallien työstämisessä tapahtui kehitystä, ja rauta otettiin käyttöön, mahdollisesti Kyprokselta tulleiden esikuvien mukaan. Kivikauden keramiikka
Liikkuvaa elämäntyyliä harjoittavien ryhmien ei tiedetä käyttäneen keramiikkaa tai ainakaan suuria saviastioita, joiden liikuttelu rikkomatta olisi ollut vaikeaa. Liikkuvassa elämäntavassa siirryttiin uuden ravinnonlähteen luokse, ja kun se loppui, muutettiin seuraavan ravinnonlähteen lähelle. Pohjoisella pallonpuoliskolla tietyt ravintoon liittyvät ilmiöt toistuivat säännöllisesti ja ryhmälle kehittyi niin sanottu vuotuiskierto. Mesoliittisella kulttuurikaudella on lukuisia esimerkkejä ryhmistä, joilla vuotuiskierron harjoittaminen on loppunut tai vähäistä. Syynä ovat olleet monipuolinen ekosysteemi, joka on voinut tarjota ravintoa vuoden ympäri, tai kehittyneet ravinnonkäsittelytavat. Tällaiset ryhmät ovat olleet otollisessa tilanteessa ottaa vastaan keramiikan hyvät ominaisuudet. Sellaisia olivat esimerkiksi päivittäisen ravinnon parempi hyödyntäminen keittämällä kuin paistamalla. Useat tutkija huomauttavat, että päivittäisen tarpeen sijasta on voitu korjata talteen luonnon hedelmä-, marja- tai ruohokasvien satoa ja säilyttää sitä monipuolistamaan tulevien kuukausien ravintoa. Esihistoria
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja esimerkiksi Pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa. Maailmanhistoria
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa. Indus-vaihe
Indus-vaihe (lyhenne "Trias t1") oli maapallon historian ajanjakso, joka aloitti triaskauden ja samalla mesotsooisen maailmankauden. Kausi oli noin 251 ± 0,4 - 249,7 ± 0,7 miljoonaa vuotta sitten. Maapallo oli silloin kuuma, aavikoitunut, varsin eloton. Ilmakehässä oli vähän happea, ja meri ja suurin osa makeasta vedestä hapettomia. Silloin maapallon eliölajisto oli harventunut permikauden suuren joukkotuhon jäljiltä, ja maa pysyi pitkään miltei elinkelvottoman kuumana vielä Industa seuranneen Olenjok-vaiheenkin aikana, joka päättyi vasta 247 miljoonaa vuotta sitten.
Indus-vaihe aloitti maapallon historiassa suuren permikauden joukkotuhon jälkeen triaskauden ja mesotsooisen maailmankauden, joka oli matelijoiden valta-aikaa. Se oli alatriaskauden ensimmäinen vaihe. Euroopan kerrostumiassa kauden alkupuolelle osuu Griesbach-alavaihe, ja loppujaksolle Diener-vaihe. Kivikausi Kaakkois-Aasiassa
Kivikausi Kaakkois-Aasiassa alkoi jo monien nykyihmistä edeltäneiden lajien aikana, ja jatkui varhaisen nykyihmisen valtakaudella pronssikauden alkuun asti. Skandinavian pronssikausi
Siirtyminen ruumishautauksesta polttohautaukseen tapahtui vaivihkaa ja pitkän ajan kuluessa. Polttohautauksen voidaan katsoa alkaneen periodin II alussa, yleistyen periodin III aikana, ollen yleisimmillään periodien IV ja V aikana ja loppuneen vasta esiroomalaisella rautakaudella. Polttohautausta suosittiin uudestaan roomalaiselta rautakaudelta viikinkiaikaan asti. Pronssikauden päättyminen Euroopassa
Välimeren pronssikausi väistyi vuoden 1200 eaa. tienoilla nopeasti rautakauden tieltä. Siirtymä kesti noin 50 vuotta, ja sen aikana itäisen Välimeren pronssikautiset kaupunkivaltiot tuhoutuivat. Tuholle on esitetty neljä selitystä: maanjäristys, kuivuus, sisällissota tai merikansojen hyökkäys. Liitukausi
Liitukausi on mesotsooisen maailmankauden viimeinen kausi, joka alkoi noin 144 ja päättyi 66 miljoonaa vuotta sitten. Liitukausi on saanut nimensä Englannin rantakallioiden liitukalkkikerrostumista, jotka syntyivät siihen aikaan runsaslukuisten matalien merien pieneliöiden kivettyessä. Hirmuliskot olivat lajiutuneet useampiin ryhmiin ja kasvaneet yhä suuremmiksi. Tunnetuin liitukauden hirmuliskoista lienee suurpeto "Tyrannosaurus rex". Skandinavian pronssikausi
Pronssikautta edelsi neoliittinen kivikausi. Kivikauden loppuvaiheessa skandinaavit olivat tutustuneet kupariin jo ennen 2000 eaa., mutta sitä oli liikkeellä niin vähän, ettei tutkijat katso sen vaikuttaneen yhteisöjen elämään merkittävästi. Tuon vuosiluvun jälkeen tuli alueelle pronssia, jonka määrä lisääntyi koko ajan. Noin 1700 eaa. voidaan katsoa pronssikauden alkaneen Etelä-Skandinavian keskusalueilla. Pronssikautta seurasi sitten rautakausi, jonka alkua kutsutaan esiroomalaiseksi rautakaudeksi. Kivikausi Suomessa
Noin 5000–4200 eaa. Suomeen saapuivat saviastiat, joilla säilytettäviä ruoka-aineita voitiin suojata tuholaisilta – syntyi kampakeraaminen kulttuuri. Vuosien 2500–2000 eaa. tienoilla Suomeen taas saapui Etelä-Baltiasta ja Koillis-Puolasta nuorakeraaminen kulttuuri, joka myös harjoitti karja- ja maitotaloutta. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeinä vuosisatoina alkoi orastaa uusi, antiikin Kreikkaa ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan keramiikkansa mukaan geometrisena kautena. Sen varhaisin vaihe, protogeometrinen kausi ja keramiikka, sai alkunsa noin 1050 eaa. Ateenassa ja Euboialla, jotka olivat selvinneet doorilaisvalloitusten ajasta vähemmin vaurioin. Protogeometrinen kulttuuri kehittyi ajan myötä geometrisen kauden kulttuuriksi. Joskus pimeiden vuosisatojen loppu sijoitetaan protogeometrisen kauden vaihtumiseen varsinaiseksi geometriseksi kaudeksi noin 900 eaa. Myöhäispaleoliittinen kausi
Jääkauden huippukauden jälkeen syntyi luolamaalauksia luonut Madeleinen kulttuuri. Myöhäispaleoliittisella kaudella ihminen teki lukuisia keksintöjä, enemmän kuin koskaan aikaisemmin kivikauden aikana. Kehitettiin muun muassa keihäänheitinpuu ja kauden lopussa jousi ja nuoli. Opittiin tekemään erilaisia ansoja eläimille. Viime jääkauden keskivaiheilla taide kehittyi huomattavasti: kausi alkoi mammutinmetsästäjien äitijumalataiteella ja päättyi luolamaalauksiin. Kaudella opittiin lämpö- ja painekäsittelemään materiaaleja, ja kivenkäsittelytaito kehittyi huippuunsa. Muistakin materiaaleista – esimerkiksi peuranluusta – tehtiin monenlaisia, usein koristeellisia esineitä. Myöhäispaleoliittisen kauden jälkeen alkoi mesoliittinen kausi. Uruk-kausi
Uruk-kauden ensimmäinen jakso 3900-3600 eaa. muistutti myöhäistä Ubaid-vaihetta. Kulttuuri kehittyi tällä kaudella asteittain ubaidilaisesta sumerilaiseksi. Keramiikaa alettiin tuottaa keskuspaikoissa, esimerkiksi Urukin keramiikkaa on löydetty Eridusta.. Noin 3800 kalenterivuotta sitten oli voimakasta kuivumista, mikä saattoi aiheuttaa asutuksen keskittymisen. Subatlanttinen
Subatlanttinen ilmasto- ja kasvillisuuskausi Pohjois-Euroopassa alkoi noin 2760 vuotta sitten ja jatkuu vielä nykyään. Kaudelle on ollut ominaista ilmaston hidas viileneminen ja vaihtelut lämpimästä kylmään, esimerkiksi pieni jääkausi oli kylmä kausi noin vuosina 1600–1900. 
Kuusi ja mänty Suomessa ovat yleisimmät puulajit, lehtipuut harvinaisempia.
Ilmasto on kostea ja sateinen. Kauden alussa Suomen pronssikausi loppui, ja rautakausi alkoi.
Yleinen pitkän aikavälin viileneminen on ennen nykyistä ilmastonmuutosta ollut nopeampaa kuin edeltävällä subboreaalisella kaudella.
Viimeisen sadan vuoden aikana lämpötila on ollut voimakkaassa nousussa. Leppä on hieman harvinaistunut. Kauden lopulla mänty ja koivu ovat yleistyneet. Keskiajalla noin 1000 vuotta sitten koivu oli nykyistä harvinaisempi. Neoliittinen kausi
Neoliittinen kausi eli nuorempi kivikausi (kreikan "neos" uusi, "lithos" kivi) oli kausi esihistoriassa. Se ajoittuu noin vuosiin 6000–3500 eaa., mutta ajoitus vaihtelee paljon alueesta ja kulttuurista riippuen. Neoliittisen ajan alkuna on pidetty yleensä kotieläinten ja viljelykasvien käyttööntuloa sekä kyläasutuksen ja -kulttuurin kehittymistä. Aikakausi päättyi, kun metalleja alettiin käyttää aseiden ja työkalujen valmistukseen. Geometrinen kausi
Geometrinen kausi seurasi sitä pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttua siirtymäkautta, joka seurasi pronssikautisen mykeneläisen kulttuurin romahdusta noin 1100 eaa. Pimeiden vuosisatojen aikana niin kutsutulla protogeometrisella kaudella noin 1050–900 eaa. alkoi nousta uudenlainen antiikin kreikkalaista kulttuuria ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan ennen kaikkea sen keramiikan kehityksen kautta. Aika oli Kreikan varhaista rautakautta.
Protogeometrista kautta seuranneella varsinaisella geometrisella kaudella, joka sai alkunsa noin 900 eaa., kreikkalainen yhteiskunta koki vielä suurempia muutoksia ja kehitysaskeleita. Kreikkalaiset kaupunkivaltiot eli "polikset" syntyivät, kreikkalainen kirjaimisto kehitettiin ja siirtokuntien perustaminen eri puolille Välimeren aluetta alkoi. Kaupunkivaltioiden uskonto kehittyi, yhteiskreikkalainen jumalperhe muotoutui ja rakennettiin paljon pyhäköitä. Pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttu aika päättyi vähitellen. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan päättyneen protogeometrisen kauden ja varsinaisen geometrisen kauden vaihteeseen noin 900 eaa. Joskus taas geometrisen kauden alku eli varhainen geometrinen kausi, tai jopa koko geometrinen kausi ainakin kreikkalaisen kirjaimiston kehittämiseen saakka noin 750 eaa., luetaan vielä kuuluvaksi pimeisiin vuosisatoihin. Rautakausi II Palestiinassa
Arkeologisen tutkimuksen perusteella 900- ja 800-lukujen eaa. materiaalisessa kulttuurissa ei löydy suuria eroja. Sen sijaan 700-luvulla keramiikka on alkanut kehittyä eri suuntaan, joten keramiikan perusteella Rautakausi IIA ulottuisi vuoteen 800 eaa., jonka jälkeen alkaisi IIB. Israelin seudun arkeologiassa 700-luvun eaa. lopulla näkyy selvästi assyrialaisten valloittajien vaikutus tuhokerrostumana. Erityisesti Megiddossa kerrostuman päällä on selvä kerros assyrialaisvaikutteista arkkitehtuuria. Juudea alkoi vaurastua ilmeisesti vasta 600-luvulla eaa., kun Assyria oli tuhonnut sen pohjoisen kilpailijan Israelin ja lopulta myös assyrialaisten vaiktus oli alkanut pienentyä. Jerusalem olikin arkeologisen aineiston perusteella merkittävä keskus 600-luvulla eaa. Kuparikautinen Eurooppa
Kuparikautinen Eurooppa oli historiallinen Euroopassa ollut ajanjakso, jolloin osattiin valmistaa kupariesineitä. Kausi oli alueesta riippien noin 5300-1700 eaa. ollen ajallisesti neoliittisen kauden jälkeen. Muun muassa Los Millaresin kulttuuri oli kuparikautinen kulttuuri. Kuparikaudella sotaisat indoeurooppalaiset alkoivat levittäytyä Eurooppaan. Pronssikauden päättyminen Euroopassa
Pronssikauden loppu oli itäisen Välimeren alueella erityisen raju muutos noin 1200 eaa. Alueella liikkui ryösteleviä merikansoja, ja Mykenen Kreikka, Turkin heettiläisten valtakunta, ja useat nykyisen Libanonin, Syyrian ja Kanaanin kaupungit romahtivat. Ainakin tilapäinen tuho kosketti miltei kaikkia itäisen Välimeren piirin merkittäviä keskuksia lukuun ottamatta Egyptiä. Monet pronssikautiset kaupungit, mm. Mykene, Hattusa ja Ugarit hylättiin kokonaan. Kyprostakin ryösteltiin näihin aikoihin. Merikansat hyökkäsivät Egyptiä vastaan, mutta egyptiläiset onnistuivat kukistamaan hyökkäysyritykset.
Rauta ei liene tullut samaan aikaan kuin kaupunkeja tuhottiin. Pronssikauden päättymisen epävakaus lienee liittynyt uusien aseiden ja taistelutapojen kehitykseen. Taistelujen voittajiksi tuli panssaroitu, heittokeihäin ja pitkin miekoin taisteleva jalkaväki. Tämä sopii näkemykseen, että Välimeren itäosaa ryöstelleet merikansat olisivat olleet esikelttiläisen uurnakenttä-kulttuurin sotapäälliköiden johtamia heimoja. Uurnakenttien tekijät eivät tunteneet rautaa, mutta taistelussa tehokkaat pitkät miekat, kypärät ja rintapanssarit. Kivikausi
Kivikauden käsite syntyi tieteellisen arkeologian varhaisvaiheessa 1800-luvun alkupuolella, kun muinaisia esinelöytöjä jaettiin valmistusmateriaalin mukaan kivi-, pronssi- ja rautakautisiin ryhmiin. Vaikka kivikautisissa kulttuureissa tapahtui vuosituhansien kuluessa suuriakin mullistuksia, kuten esimerkiksi maanviljelyn kehittäminen, kivikauden käsite on kuitenkin säilynyt yleisessä käytössä. Kreikan arkaainen kausi
Taidehistoriassa arkaaisen kauden alkuvaihe noin 700–600 eaa. oli niin kutsuttua orientalisoivaa kautta. Käsitteellä "arkaainen kausi" viitataan historiallisen arkaaisen kauden jälkimmäisen puoliskon taiteeseen noin vuosina 600–480 eaa. Liitukausi
Maa alkoi kuumeta Berrias-vaiheen lopulla. Alba-vaiheessa alkoi olla todella lämmintä ja kaikkein lämpimintä oli Turonia-vaiheen alussa noin 93,5 miljoonaa vuotta sitten, jolloin tulivuorenpurkaukset kuumensivat kaasuillaan Maan geologisesti katsoen lyhyeksi ajaksi. Samoin kalkkia syntyi liitukauden puolenvälin tienoilla runsaasti. Kaikkein lämpimimmät kaudet esiintyivät ennen merien hapettomia kausia. Kivikausi Suomessa
Pian tämän jälkeen ilmestyi rannikolle noin 2000 eaa. Kiukaisten kulttuuri. Läntiset vaikutteet jakoivat
maan läntiseen rannikon kulttuuriin ja itäiseen kulttuuriin. Näiden välillä oli yhteyksiä, mutta kulttuurit eivät sekoittuneet toisiinsa. Noin 1500 eaa. saapui pronssiesineitä Suomeen aloittaen pronssikauden. Mahdollisesti näihin aikoihin suomalais-ugrilaiset kielet (saamelaiskielet ja itämerensuomalaiset kielet kuten suomi) ovat levittäytyneet nykyisen Suomen alueelle. Kiviesineistöä käytettiin yleisesti vielä pronssikaudellakin, mutta kivenkäsittelytaito taantui jonkin verran huomion kiinnittyessä pronssiin. Kivihiilikausi
Kausi jaetaan vanhempaan Mississippi-kauteen (359–323 miljoonaa vuotta sitten) ja nuorempaan Pennsylvania-kauteen (323–286 miljoonaa vuotta sitten), ja nämä edelleen yhteensä seitsemään vaiheeseen. Kausia erottaa toisistaan pieni massasukupuutto, jossa eläinlajistosta tuhoutui alle 30 prosenttia. Ylähiilikausi eli Pennsylvania oli varsinainen kivihiilimetsien syntykausi. Kerrostumista huomataan kivihiilen vuorottelua rantakerrostumien, matalan meren kerrostumien ja syvemmän meren kerrostumien välillä. Kausi päättyi massasukupuuttoon, jossa kuoli alle 30 % lajeista. Suomen esihistoria
Viikinkiaikana (noin vuodet 800–1025) kauppa ja yhteydet vilkastuivat ja kaupunkimaisia asutuksia alkoi syntyä Itämeren piirissä. Aina 900–luvun lopulle saakka liikenne viikinkien idäntiellä oli merkittävää. Skandinaviassa viikinkiaika on esihistoriallisen kauden viimeinen jakso. Pohjoismaissa tärkeimmät kauppakaupungit olivat Mälar-järven Birka Keski-Ruotsissa, Etelä-Jyllannin Hedeby nykyisessä Saksassa ja Oslovuonon Kaupang Norjassa. Aikakauden vilkkailla kauppareiteillä liikkui Ahvenanmaan ja luultavasti pieniä määriä manner-Suomenkin alueen asukkaita. Antiikin tiede
Roomalaiskaudella tiede keskittyi kehittämään insinööritaitoja ja sotilasvarustelua. Tieteeltä odotettiin vastauksia käytännöllisiin ongelmiin, eikä kreikkalaistyyppistä ajattelua pidetty arvossa. Tieteen taso laski roomalaiskaudella selvästi verrattuna siihen, mitä se oli ollut kreikkalaisten kulttuurissa. Roomalaiskausi päättyi kristinuskon nousuun ja kansanvaellusajan alkamiseen. Huomattava osa kreikkalaisesta tiedosta olisi hävinnyt, elleivät arabit olisi pelastaneet sitä. Euroopassa alkoi keskiaika ja Lähi-idässä tiede alkoi elää kultakauttaan. Kalkoliittinen kausi
Kuparin lisäksi saatettiin tuntea muitakin metalleja, esimerkiksi lyijy. Kuparin lisäksi tunnettiin saviastiat ja maanviljely. Lähi-idässä kehitys kohti sivilisaatiota tapahtui kalkoliittisella kaudella. Kuparin tärkeimpiä kehitysalueita olivat Lähi-idässä vuoristoiset Turkki, Iran ja Turkestan. Etelä- ja Väli-Amerikan intiaanit elivät eurooppalaisten saapuessa kuparikautta. Euroopassa ei monilla alueilla varsinaista kuparikautta ollut lainkaan. Indoeurooppalaiset lienevät levittäytyneet laajalle alueelle Euroopassa jo kuparikaudella. Vasarakirveskulttuurin kirveet olivat kuparikirveiden jäljitelmiä. Muottiin kuparia alettiin valaa vasta 3200–3000 eaa., suurten sivilisaatioiden synnyn aikoihin. Kivikauden keramiikka
Arkeologiassa oli ollut pitkään vallalla eurooppalaisten havaitoon perustuva käsitys, että keramiikka keksittiin Lähi-idässä (Kaksoisvirranmaassa tai Egyptissä) tai Induslaaksossa ja että se levisi sieltä ympäri maailman. Tähän ilmiöön liitettiin siirtyminen metsästyksestä ja keräilystä maataloudeden eri muotojen harjoittamiseen, mitä vaihetta kutsutaan neoliittiseksi kivikaudeksi. Tämä teoria sai haastajansa 1900-luvulla useasta löydöksestä, jossa juuri metsästäjä-keräilijät alkoivat käyttämään keramiikkaa siirtymättä maatalouden harjoittamiseen. Kivikausi
Myöhäispaleoliittinen kausi katsotaan alkavan, kun ihminen levittäytyi Eurooppaan. Tällä kaudella ihmisen asuinalueet laajenivat edelleen myös pohjoiseen Euraasiaan ja sitä kautta Pohjois-Amerikkaan. Rautakausi
Rautakausi oli esihistorian aikakausi, jolloin pääasiallinen materiaali aseiden ja työkalujen valmistamisessa oli rauta. Raudan pelkistämisen taito keksittiin Välimeren itäpuolella noin vuonna 1500 eaa. ja se levisi Eurooppaan noin 1200 eaa. Suomen rautakauden katsotaan alkaneen noin vuonna 500 eaa. Rautakautta edelsi pronssikausi ja sitä seurasi keskiaika. Baltian klintti
Ordovikikausi oli geologinen ajanjakso, joka oli toinen paleotsooisen maailmankauden kuudesta jaksosta. Kausi alkoi pienellä joukkotuholla noin 490 miljoonaa vuotta sitten ja päättyi suurempaan joukkotuhoon 443,5 miljoonaa vuotta sitten. Virosta löytyy Ordovikikauden varhaisimpia kerrostumia mutta nuoremmat kerrostumat ovat jääkaudet vieneet mennessään. Etelä-Virossa on jo siluuri- ja devonikauden kerrostumia. Virosta kuitenkin puuttuu useita geologisia ajanjaksoja niin kuin hiilikausi, permikausi, triaskausi, jurakausi, liitukausi, sekä paleogeeninen ja neogeeninen ajanjakso. Näitä kausia löytyy Keski-Euroopasta. Neoliittinen kausi
Jääkaudella Lähi-idässäkin vallitsi suurriistan metsästyskulttuuri niillä alueilla, jotka eivät olleet liian kuivia asumiseen. Jo tällä metsästyskaudelle kerättiin ja syötiin villien kasvien jyviä, nykytiedon mukaan jo noin 21 000 eaa.. Jääkauden lähestyessä loppuaan Lähi-idän ilmastossa tapahtui muutoksia, joiden seurauksena monet aikaisemmat metsät ja arot kuivuivat. Niinpä suurriista hävisi laajoilta alueilta, ja ihmiset alkoivat epipaleoliittisella ajalla metsästää enemmän pientä riistaa, mm. gaselleja ja kerätä etanoita. Luonnonvaraista emmervehnää kerättiin piikivisirpeillä jo noin 18 000-13 000 eaa. Riistan määrä kasvoi taas ilmaston kostuttua aivan jääkauden lopussa, mutta pian ilmasto kuivui taas pariksi tuhanneksi vuodeksi. Tällöin Levantissa syntyi ainakin puoliksi liikkuvaa metsästykseen ja keräilyyn perustuvaa mesoliittista elämäntapaa, ja ihmiset rakensivat pyöreäpohjaisia taloja. Maata alettiin viljellä nykykäsityksen mukaan ensiksi Lähi-idän vuoriston ja aron rajalla. Tämä hedelmällinen puolikuu ulottuu Levantista Turkin eteläosan kautta Etelä-Iraniin ja Zagrosvuorista pohjoiseen ja itään. Tällä maatalouden syntyalueella ja varhaisella leviämisalueella kasvaa villiä emmervehnää ja elää villejä lampaita. Preboreaali
Preboreaalisen kauden lopussa ilmestyi mesoliittinen kulttuuri Suomeen. Kauden päättymisen ajoituksissa on suuria ongelmia, mutta tiedetään tulivuoren tuhkan ajoituksesta, että kautta seuraava lämpimämpi boreaalikausi alkoi viimeistään 10 000 vuotta sitten. Preboreaalikausi alkoi 7 asteen lämpötilan nousulla 50 vuodessa tai muutamassa vuodessa. Tällä kaudella päättyi Euroopan myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri, ja siirryttiin mesoliittiseen metsästys-, kalastus- ja pyyntikulttuuriin, jota edustaa Tanskan Maglemosen kulttuuri 9000–6400 eaa. (11 000–8 400 vuotta sitten). Mesoliittiselle kulttuurille oli ominaista suurriistan pyynnin suhteellinen vähäisyys, koska suurriista oli loppunut ilmastonmuutoksen ja ihmisen harjoittaman ahkeran metsästyksen takia. Preboreaalin alussa Pohjois-Saksassa oli Ahrensburgin kulttuuri ja Itä-Euroopassa Swidryn kulttuuri Valko-Venäjällä sekä Pohjois-Norjassa Komsan kulttuurin metsästäjiä. Yayoi-kausi
Yayoi-kausi () on kausi Japanin historiassa, joka alkoi noin 300 eaa. ja päättyi noin vuonna 250 jaa. Se on saanut nimensä Tokion alueesta, josta Yayoi-kauden esineistöä löydettiin ensimmäisen kerran. Lähteestä riippuen Yayoi-kauden aluksi merkitään joko siirtyminen riisinviljelyyn riisipelloilla tai uudenlaisten saviastioiden tekeminen. Jōmon-kautta seurannut Yayoi-kauden kulttuuri kukoisti Kyushun saarelta pohjoiseen Honshuun asti. Allerød-kausi
Noin 14 700 eaa. maapallon ilmasto alkoi lämmetä nopeasti, mikä tiesi viimeisen Veiksel-jääkauden päättymisen alkua. Tämä oli Bölling-kausi. Koettiin lyhyt, kylmä vanhempi dryaskausi, jonka jälkeen tuli taas lämmin kausi Eurooppaan, tosin ei niin lämmin kuin Bölling. 13 450 vuotta sitten alkanut lämmin Allerød-kausi päättyi nuoremman dryas-kauden nopeaan viilenemiseen noin 12 600 vuotta sitten. Grönlannista kairatuista näytteistä on havaittu, että lämpeneminen on ollut lähes hyppäyksenomaista ts. alle sadassa vuodessa 10 °C luokkaa. Ensimmäistä lämmintä kautta jääkauden päätösvaiheessa sanotaan Bölling-Allerød-interstadiaaliksi. Skandinavian pronssikausi
Skandinavinen pronssikausi, vaikka se jaotellaankin esineiden mukaan periodeihin, on sisältänyt monenlaisia muitakin ilmiöitä. Sen kulttuuri on saanut vaikutteita eteläisiltä naapurikulttuureiltaan, joiden kaupankäynnistä se on ollut riippuvainen. Pronssikauden alku periodiin Ia asti oli samamaikainen Únětice-kulttuurin kanssa (2300–1600 eaa.) ja se kehittyi sitten tumuluskulttuurin (1600–1200 eaa.) rinnalla periodien Ib–II ajan. Kun naapurien kulttuuri vaihtui uurnakenttäkulttuuriksi (1300–700 eaa.), elettiin Skandinaviassa periodeja III–V ja viimeinen periodi VI, jonka aikana pronssikausi alkoi hiipua kohti rautakauden alkua, elettiin rinnakkain rautakautisen ajan mahtikulttuuriksi kasvaneen Hallstattin kulttuurin (loppuvaihe 700–500 eaa.) kanssa. Helladinen kulttuuri
Varhaishelladista kautta luonnehtii ennen kaikkea metallien lisääntynyt käyttö. Kuparin käyttö oli saanut alkunsa jo neoliittisen kauden lopulla niin kutsuttuna kalkoliittisena kautena eli kuparikautena. Myös varhaishelladisen kauden alku oli käytännössä vielä kuparikautta, mutta vähitellen siirryttiin pronssikaudelle. Siirtyminen tapahtui eri alueilla eri aikaan ja vaiheittain. Lisääntynyt metallien käyttö tehosti maanviljelystä ja tuottavuutta. Samalla väkiluku kasvoi ja kaupunkeja alkoi syntyä. Käsityötuotanto ja kauppa kasvoivat ja kehittyivät. Asutus säilyi monin paikoin neoliittisen kauden paikoilla, ja monin paikoin jatkui samoilla paikoilla edelleen läpi koko helladisen kauden. Maailmanhistoria
Myöhäiskeskiaika alkoi 1300-luvun alussa ja päättyi uuden ajan alkaessa noin 1400-luvun lopulla. Rutto saapui Eurooppaan, jonka seurauksena Euroopan väkiluku putosi nopeasti kolmanneksella. Sodat ja monet muut kriisit pysäyttivät myös Euroopan taloudellisen kehityksen. Kun rutosta alettiin selvitä, ihmiset alkoivat muuttaa maaseudulta kaupunkeihin. Alkavat löytöretket, painokone, uskonpuhdistus ja tieteellinen vallankumous vaikuttivat maailmankuvaan. Keskipaleoliittinen kausi
Keskipaleoliittinen kausi eli keskinen kivikausi oli noin 300 000–30 000 vuotta sitten. Ajan työkalut olivat melko alkeellisia, majoja osattiin tehdä ja tuli tunnettiin. Tehtiin kivestä nyrkki-iskureita. Tyypillinen ihmislaji oli neandertalinihminen, joka oli nykyihmistä "luolamiesmäisempi" ja oli levittäytynyt Afrikkaan, Eurooppaan ja Aasiaan. Neandertalinihmiset elivät pääasiassa metsästämällä. He maalasivat okravärillä ja tekivät alkeellista kivitaidetta. 
Neandertalinihmisen kulttuuria kutsutaan Moustierin kulttuuriksi ranskalaisen löytöpaikan mukaan. Nykyihminen kehittyi keskipaleoliittisella kaudella Afrikassa noin 150 000–90 000 vuotta sitten. Neoliittinen Lähi-itä
Jääkauden aikoihin oli etelässä vain hieman nykyistä viileämpää. Lähi-idän aavikot ja muut alueet olivat tänä kylmänä kautena nykyistä suurempia. Niillä alueilla joilla oli jääkauden ajan suurriistaa, oli alueen myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri. Luultavasti jo tällöin kerättiin syötäväksi kelpaavia pienijyväisiä kasveja ravinnoksi. Jääkauden loppupuolella ilmasto alkoi muuttua. Tämä muutti kasvillisuutta. Kasveja syövää suurriistaa alkoi kuolla sen takia sukupuuttoon. Ihmiset alkoivat tämän takia entistä enemmän metsästää pienriistaa, muun muassa gaselleja. Lisäksi he lisäsivät villiviljan, etanoiden ja muiden luonnon antimien keruuta. Niinpä muuttuneisiin oloihin sopeutunut niin sanottu epipaleoliittinen kausi alkoi kalibroitua 16000 eaa. Keräily kehittyi pian tehostetuksi, merkittäväksi elinkeinoksi. Tältä ajalta on löydetty myös jauhinkiviä ja piikivisirppejä tehtiin jo 13000 eaa.
Myöhemmälle neoliittikaudelle tyypillinen kiven kiillottaminen keksittiin jo Kebaran kulttuurin aikoihin tai aiemmin. Rautakausi Turussa
Viikinkiaika merkitsi pohjoiselle Euroopalle entistä vilkkaampia yhteyksiä muuhun mantereeseen ja sieltä saadut vaikutteet lisääntyivät. Kaupankäynti alkoi olla organisoitunutta, ja ensimmäiset kaupungit syntyivät myös Itämerelle. Turun ja Suomen kannalta keskeisin kaupunki viikinkiaikana oli Ruotsin Birka, joka muodostui merkittäväksi kauppa- ja kulttuuritekijäksi. Birkasta ja muualtakin lähteneet viikinkiretket sivusivat myös Suomen rannikkoa ja Turkua. Turku ei kuitenkaan ollut viikinkien itäisen kauppareitin välittömässä tuntumassa ja näyttää siltä, että Turussa olevien kalmistojen esineistö viittaisi enemmän kaupankäyntiin Birkan kanssa kuin viikinkien pysyvään asutukseen alueella. Birkan ohella ajan keskuksia oli Gotlanti, joka nousi Birkan tuhoutumisen jälkeen 900-luvun lopulla Itämeren vallitsevaksi kauppamahdiksi. Viime jääkauden loppuvaihe
Jääkauden loppuvaihe alkoi jääkauden kylmimmän vaiheen päätyttyä noin 21000-17000 vuotta sitten, tai toisen laskutavan mukaan kun ilmasto lämpeni äkisti Meiendorf-kauden alussa noin 14700 kalenterivuotta sitten. Tämän jälkeen lämpötila vaihteli rajusti. Noin 11600 vuotta sitten lämpeni, ja alkoi holoseenikausi. Sen aloittaneen preboreaalikauden alussa lämpötila värähteli rajusti. Myöhäisliitukausi
Myöhäsliitukausi oli liitukauden jälkimmäinen epookki 99,6–65,5 miljoonaa vuotta sitten. Sen aikana syntyneet kerrostumat ovat liitukautisista lähimpänä maanpintaa, siksi niitä sanotaan joskus yläliitukauden fossiileiksi. Aivan kauden lopussa tapahtui dinosaurusten joukkotuho 65,5 ± 0,3 miljoonaa vuotta sitten eli välillä 65,8–65,2 miljoonaa vuotta sitten. Turonia-vaiheen alussa noin 90 miljoonaa vuotta sitten saavutettiin liitukauden lämpimin jakso eli lämpöhuippu. Se lienee osin johtunut tulivuorenpurkausten ilmakehään päästämistä kasvihuonekaasuista, lähinnä hiilidioksidista. Kukkakasvit ja lehtipuut levisivät tällä kaudella. Kivikautinen Kreikka
Kivikautinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen kivikaudella. Katso: Kivikausi
Kivikausi oli aikakausi, jolloin työkaluja tehtiin pääasiassa kivestä, puusta ja luusta, eivätkä metallit olleet vielä yleisessä käytössä ainakaan työvälineinä. Muita yleisesti käytettyjä materiaaleja olivat savi sekä erilaiset eläimistä ja kasveista saatavat aineet, kuten nahka. Kofun-kausi
Kofun-kausi on ajanjakso Japanin historiassa. Se kesti vuodet 300–552 ja sai nimensä "kofun"eiksi kutsutuista suurista hautakummuista. Hautakumpujen rakentaminen aloitettiin jo 200-luvulla. Kofun- ja Asuka-kaudet muodostavat yhdessä Yamato-kauden. Kofun-kaudella Japaniin tuli runsaasti vaikutteita Kiinasta ja Koreasta. Ristiretkiaika
Ristiretkiaika tai Suomen varhaiskristillinen aika (1025–1300 jaa. tai 1050–1300 jaa.) on Suomen rautakauteen liittyvä arkeologinen periodinimitys. Ristiretkiajan päättyessä Suomessa alkoi keskiaika. Age of Empires
Pelissä on neljä aikakautta: kivikausi, neoliittinen kausi (”työkalukausi”), pronssikausi ja rautakausi. Seuraavalle aikakaudelle pääsemiseksi vaaditaan kaksi nykyisen aikakauden teknologiarakennusta sekä tietty määrä resursseja. Kun nämä vaatimukset on suoritettu, voidaan seuraavalle aikakaudelle siirtyä kaupunkikeskuksesta (Town Center). Uusi aikakausi mahdollistaa uudentyyppisten yksiköitten ja rakennusten tekemisen sekä uusien teknologioiden kehittämisen. Joillain uusista teknologioista voidaan esimerkiksi parannella edellisellä aikakaudella tehtyjä yksiköitä. Eri pelaajat siirtyvät uudelle aikakaudelle toisistaan riippumatta. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Kreetalla minolaista kautta seurannut subminolainen kausi käsittää noin vuodet 1100–1000 eaa. Se voidaan jakaa kahteen osaan, "subminolainen kausi I", joka seurasi edeltänyttä myöhäisminolaisen kauden viimeistä vaihetta (LM IIIC) ja vastaa ajoitukseltaan myöhäishelladisen kauden loppuvaihetta ja submykeneläisen kauden alkua; sekä "subminolainen kausi II", joka vastaa ajoitukseltaan submykeneläisen kauden loppua ja Manner-Kreikan protogeometrisen kauden alkua. Kausi voidaan tunnistaa keramiikassa eri puolilla Kreetaa. Merkittäviä löytöpaikkoja ovat muun muassa Knossos, Faistos, Sybrita (nyk. Kefála), Kommós ja Karfí. Paleoseeni
Tällä kaudella nisäkkäät alkoivat kehittyä suuriksi, kun dinosaurukset olivat kuolleet sukupuuttoon edeltävän liitukauden lopussa. Maapallolla oli lämmintä ja metsät peittivät laajoja alueita. Kauden lopussa koettiin kuuma lämpöhuippu PETM. Kauden alusta on löydetty niukasti fossiileja, mutta 0,4–0,5 miljoonan vuoden kuluttua liitukauden lopun joukkosukupuutosta alkoi kehittyä uusia lajeja, muun muassa liitukauden nisäkkäiden jälkeläisiä. Viro
Viimeisen jääkauden hellittäessä vetäytyi mannerjää pohjoiseen siten, että nykyisen Viron alue vapautui jääpeitteestä noin 10 000 vuotta eaa. Pian maanpinnan paljastumisen jälkeen alkoi myös ihmisasutus levitä etelästä tälle alueelle. Baltiaan syntyi Kundan kulttuuriksi sanottu kivikautinen asutus. Asutus on jatkunut tähän päivään asti. Varhaisimman asujaimiston kielestä ei ole yksimielisyyttä. Vuoden 5000 eaa. tienoilla Suomenlahden molemmille puolille levinneen niin kutsutun kampakeraamisen kulttuurin on usein arveltu olleen suomalais-ugrilainen, joskin muitakin näkemyksiä on.
Kivikautta seurasivat Virossakin pronssikausi (1500 – 500 eaa.) ja rautakausi (500 eaa. – 1200 jaa.), joilta on runsaasti arkeologisia löytöjä. Rautakaudelle ajoittuvat esimerkiksi ”maalinnoiksi” kutsutut linnoitukset. Nykyisten Viron ja Suomen alueiden välillä vallitsivat jo tällöin vilkkaat yhteydet. Viron alue oli tähän aikaan tiheämmin asuttu, todennäköisesti myös kehittyneempi ja vauraampi kuin perifeerinen Suomi. Myöhäispronssikausi
Myöhäispronssikausi on nuoremmasta pronssikaudesta joskus käytettävä nimitys. Pronssikausi on esihistorian ajanjakso, jonka aikana opittiin valmistamaan tai käytettiin muualta tuotuja pronssiesineitä. Pronssikausi ajoittuu eri alueilla hieman eri aikaan. Suomessa pronssikausi sijoitetaan aikavälille 1300–500 ennen ajanlaskun alkua. Arkeologit jakavat lisäksi pronssikauden kuuteen alaperiodiin sen mukaan, millaisia pronssiesinetyyppejä esiintyy eniten tiettynä ajanjaksona. Vanhempana pronssikautena voidaan pitää I–III alaperiodia (noin 1300–1000 eaa.), nuorempana pronssikautena IV–VI alaperiodia (noin 1000–500 eaa.). Vanhemmasta pronssikaudesta käytetään joskus myös sanaa varhaispronssikausi. Jääkausi
Nykyinen jääkausiaika alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten, ja sen aikana on ollut useita jäätiköitymiskausia ja lauhoja välikausia. Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi 11 500–115 000 vuotta sitten, ja nyt eletään jääkausien välistä lauhaa välikautta eli interglasiaalia. Seuraavan jääkauden alkamiseen on arviolta ainakin 50 000 vuotta aikaa, ihmisen aiheuttamien kasvihuonepäästöjen vaikutuksen johdosta ehkä jopa yli 100 000 vuotta. Lähi-idän epipaleoliittinen kausi
Lähi-idän epipaleoliittinen kausi oli noin 21500-9500 kalenterivuotta eaa. Tällöin villiviljan keräily ja pienen riistan, muun muassa lampaiden ja gasellin metsästys tulivat yhä merkittävämmäksi Lähi-Idän Levantin alueella. Kauden lopussa saatettiin viljellä maata. Kausi alkoi Kebaran kulttuurilla, ja päättyi maanviljelyn synnyttäneeseen tai sitä välittömästi edeltäneeseen Natufin kulttuuriin. Liitukausi
Liitukauden keskivaiheen jälkeen ilmasto alkoi selvästi jäähtyä, kun mannerliikunnat muuttivat merivirtojen kulun. Ilmaston vyöhykkeisyys alkoi kasvaa. Silti pohjoisilla leveysasteilla oli yhä nykyistä lämpimämpää. Myös vuorijonojen muodostus viilensi ilmaa. Alligaattoreja ja krokotiileja tavattiin yhä harvemmin Pohjois-Euroopassa. Kuiva ilmasto alkoi muuttua kosteammaksi kauden loppuvaiheilla. Ilmasto viileni hiukan kauden keskivaiheilla, ja loppupuolella ilmasto vuoroin kylmeni edelleen, lämpeni ja viileni jälleen. Liitukauden päättäneessä Maastricht-vaiheessa koettiin aikaisempaa pienempi lämpötilan nousu ja koko liitukauden lopussa lämpöhuippu. Kultakausi
Kultakausi on ajanjakso, jolle ajoittuu suuria saavutuksia tai kehitysaskeleita. Termi on lähtöisin kreikkalaisilta ja roomalaisilta runoilijoilta. Varhainen metallikausi
Varhainen metallikausi oli kausi, jolloin metalliesineiden valmistaminen tai ainakin käyttö jo tunnettiin, mutta myös kivi oli yhä merkittävä työkalujen raaka-aine. Suomessa varhaismetallikausi tarkoittaa pronssikautta ja rautakauden alkua noin vuosina 1500 eaa. – 200 jaa. Varhaisella metallikaudella Suomen asutus oli jakautunut rannikon ja sisämaan kulttuureihin. Varhaismetallikauden näkyvimpiä muinaisjäännöksiä ovat suuret kiviröykkiöhaudat, joita on varsinkin silloisen rannikon läheisyydessä. Ruotsin alueen vaikutus oli voimakas rannikkoseuduilla, kun taas sisämaankulttuurin yhteydet ulottuivat myös Itä-Venäjän suuntaan. Suomen esihistoria
Suomen esihistoria on Suomen historiallista aikaa edeltänyt aika, jolta ei ole kirjoitettuja lähteitä. Se käsittää Suomen alueen menneisyyden noin 1300-lukuun asti. Suomen esihistoriallinen aika alkoi, kun ensimmäiset asukkaat tulivat Suomeen viime jääkauden jälkeen noin vuonna 8850 eaa. Jääkausi tuhosi merkit mahdollisesta senaikaisesta ja sitä edeltäneestä asutuksesta Suomessa. Suomen esihistoria jaetaan kivikauteen (–1900/1700 eaa.), pronssikauteen (1700 eaa. – 500 eaa.) ja rautakauteen (500 eaa. – 1200/1300 jaa.). Virolahti
Kivikauden ajasta kertovat lukuisat kaivaukset. Lämpimänä kautena 5000–2000 eaa. Virolahdella oli paljon asutusta, mutta myöhemmin muinaislöydöt harvenevat ja häviävät vähitellen kokonaan. Helsingin yliopiston tutkijaryhmä teki Pihlajasta varhaisesta asutuksesta kertovat esinelöydöt 2008. Vetelänsuonojalta löytyi kivikauden loppupuolen keramiikkaa ja kaksi isoa asuinpainannetta, joiden välissä oli vielä kulkukäytävä ja ympärillä valli. Asumusten seinät ovat olleet joko hirsisiä, joissa on ollut 4–5 hirsikertaa, tai sitten turveseinäisiä. Kuvatunlaiset yhdistetyt huonetilat yleistyivät kivikauden lopulla noin 3500 eaa. Nyt Länsikylästä löydetty painanne on Museoviraston arvion mukaan vuosilta 1700–2300 eaa., kivikauden lopulta kampakeramiikan jälkeiseltä ajalta. Kivikausi
Tyypillisen kampakeramiikan leviämisen alkuaikoina Suomeen ja Baltiaan muutti myös lisää väkeä idästä . Kotoperäisen kivimateriaalin lisäksi otettiin käyttöön myös piikivestä valmistetut työvälineet. Kaudelle on ominaista kaupankäynti lähialueiden välillä ja esineelliset punamultahaudat. Lisääntynyt väestö kehitti erilaisia keramiikan koristelutapoja aina metallikaudelle asti. K/T-raja
Liitukauden lyhenteenä on perinteisesti käytetty K-kirjainta. K tulee saksankielisestä liitua tarkoittavasta sanasta "Kreidezeit". 
KT-rajaa edelsi liitukauden lopun Maastricht-vaihe ja sen jälkeen tuli paleoseenin Dania-vaihe. Dania-vaiheen alusta alkoi nisäkkäiden luonnehtima kenotsooinen maailmankausi. Tertiäärin ja sitä seuraavan kvartäärin sijasta käytetään nykyään kenotsooisen kauden jakoa paleogeeniin ja neogeeniin. Permikauden joukkotuho
Edeltävällä kivihiilikaudella vallitsi maapallolla suuri jääkausi. Nykyisen Texasin seuduilla jääkausi päättyi permikauden alussa, ja ilmasto lämpeni siellä noin 10 °C hiilikauden loppuun nähden. Lämpötila jatkoi nousuaan tämän jälkeen. Erään lämpötilakäyrän mukaan maapallo olisi alkanut lämmetä permikauden puolivälin 12 °C:sta permi-triasin rajan noin 23 °C:een, jossa oli jonkinasteinen lämpöpiikki. Maan nykyinen keskilämpötila on noin 15 °C. Toisten lähteiden mukaan lämpötila nousi ja ilmasto kuivui permikauden aikana, muttei yhtä rajusti kuin kauden alussa jääkauden päätyttyä. Löytöjen ja tietokonesimulaatioiden mukaan Pangaiassa olisi ollut laaja aavikko, joka ulottui 30. leveyasteelle asti. Maalla viittaa lämpenemiseen viileän ilmanalan "Glossopteris"-kasvillisuuden häviäminen ja alempien leveysasteiden kasvillisuuden saapuminen. Wordian- ja Capitanian-kausilla syntyi kuivuudesta kieliviä "evaporiitteja". Kausi (geologia)
Kausi on geologisessa ajanlaskussa maailmankautta lyhyempi, mutta epookkia pidempi ajanjakso. Maailmankaudet jaetaan useampaan kauteen ja kaudet useampaan epookkiin. Fanerotsooisen aionin kaudet ovat vanhimmasta ajasta nuorimpaan: kambrikausi, ordovikikausi, siluurikausi, devonikausi, kivihiilikausi, permikausi, triaskausi, jurakausi, liitukausi, paleogeenikausi, neogeenikausi ja kvartäärikausi. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Subminolaisella ja submykeneläisellä kaudella osa varhaisemmasta asutuksesta säilyi samoilla paikoilla tai uusissa, turvallisemmissa paikoissa, mutta aikaisempaa pienemmässä mittakaavassa. Talous ja kulttuuri taantuivat. Keramiikka poikkesi aikaisemmasta sekä astioiden muodoissa että koristelussa sen verran, että voidaan puhua uudesta, erillisestä kaudesta. Se perustui vanhaan perintöön, mutta sai myös uusia vaikutteita. Subminolaista ja submykeneläistä kautta seurasi protogeometrinen kausi, ja kaudet voidaan nähdä keramiikassa siirtymävaiheena kohti tätä kautta. Siksi kausia ei ole aiemmin aina erotettu erilliseksi minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin viimeisistä kausista tai protogeometrisesta kaudesta. Paleoliittinen Kreikka
Jääkauden päättymisen jälkeen paleoliittistä kautta seurasi mesoliittinen eli keskinen kivikausi noin vuodesta 9000/8000 eaa. alkaen. Aika on siirtymäkautta metsästäjä-keräilijäkulttuurista maanviljelyskulttuuriin. Metsästys kehittyi uusien aseiden, kuten jousi ja nuoli, ansiosta. Pleistoseenikausi vaihtui holoseenikaudeksi ja ilmasto kehittyi vähitellen nykyisen kaltaiseksi. Tuolta ajalta Kreikasta on suhteellisen vähän löytöjä verrattuna paleoliittisen kauteen sekä seuranneeseen aikaan. Varhaisimmat merkit hautauksista ovat Fránchthin luolasta mesoliittiselta kaudelta noin ajalta 7250 eaa. Mesoliittinen kausi kesti noin vuoteen 7000–6800 eaa., jonka tienoilla Kreikan alueella siirryttiin neoliittiselle eli myöhemmälle kivikaudelle. Kivikausi Turussa
Kivikausi Turussa tarkoittaa Turun alueen kivikautista asutusta. Maailmanlaajuisessa mittakaavassa kivikausi alkoi Suomen alueella melko myöhään. Ilmasto alkoi Suomessa vähitellen lämmetä ja maata peittänyt paksu jääkauden aikainen mannerjäätikkö sulaa. Turun seutu oli pitkän aikaa kokonaan veden peitossa, mutta jääkauden jälkeen maa kohosi vähitellen ja meri syrjäytyi. Uruk-kausi
Noin 3500–3400 eaa. alkoi myöhäinen Uruk-kausi, jota vastaavat Urukin kerrostumat IV–VI. Toisen laskutavan mukaan myöhäinen Uruk-kausi alkoi jo kerrostumasta VIII, mutta suurin edistys tapahtui kerrostumissa V ja IV. Pronssi keksittiin kauden alussa, ja niinpä tämä kausi on sama kuin varhaispronssikausi I. Uruk oli ajan suurin keskus Kaksoisvirtainmassa. Tässä vaiheessa Sumerin kulttuurin peruspiirteet olivat jo muotoutuneet. Kivikausi Suomessa
Suomen kivikausi on esihistorian ajanjakso, jolloin ei vielä hyödynnetty metalleja. Se vallitsi Suomessa noin vuosina 8600–1500 eaa. Lähi-idän keraaminen neoliittinen kausi
Lähi-idän keraaminen neoliittinen kausi (Lähi-idän myöhäisneoliittinen) on noin 7000–5500 eaa. alkanut esihistoriallinen ajanjakso, jolloin saviastioiden tekotaito levisi laajalle Lähi-idässä. Tällöin nauta otettiin kotieläimeksi. Myöhemmin savenpolttouuni mahdollisti kuparin valmistamisen, ja silloin oltiinkin jo kalkoliittisessa ajassa. Kiinan muinaishistoria
Kalkoliittinen kausi oli Kiinassa noin 3000-2000 eaa. Silloin alettiin takoa ja sulattaa kuparia, mutta kivityökalut olivat yhä yleisimpiä työkaluja, koska kupari oli harvinaista. Linnoitetut kaupungit, joissa asui eri yhteiskuntaluokkiin jaettuja ihmisiä, ilmestyivät. Kiinan kehitys on saattanut saada vaikutteita Intiasta tai Lähi-idästä. Kalkoliittiseen kauteen kuuluvat Longshanin, Liangzhiun ja Qijian kulttuurit. Kivikausi
Vanhemmalle ja keskiselle paleoliittiselle kivikaudelle oli tyypillistä varhaisen ihmisen kehitys nykyihmiseksi ja hyvin alkeelliset työkalut ja myöhäispaleoliittiselle kivikaudelle viime jääkauden aikaisten kivikulttuurien kukoistus luolataiteineen. Mesoliittisella kivikaudella jääkausi oli juuri päättymässä tai päättynyt, Euroopan suurriista kuollut sukupuuttoon, ja valmistettiin mikroliiteista työkaluja. Neoliittisella kivikaudella opittiin viljelemään maata, asumaan kaupunkimaisissa keskuksissa, kasvattamaan karjaa ja valmistamaan saviastioita. Kiinan muinaishistoria
Neoliittisen ajan jälkeen tuli kalkoliittinen kuparikausi ja pronssikausi noin 2000 eaa. Pohjois-Amerikan arkaainen kausi
Pohjois-Amerikan arkaainen kausi 8000–1000 eaa. oli intiaanikulttuurien jakso, jolloin liikkuvat kiertelevät ihmisryhmät metsästivät, kalastivat ja keräilivät luonnon antimia. Kausi alkoi, kun avointa maastoa suosinut jääkauden aikainen suurriista hävisi suurten alueiden metsittyessä ja ihmisen metsästyksen vuoksi. Näin suurriistan metsästykseen pohjautunut paleointiaanien elämäntapa muuttui pienriistan metsästykseksi. Vuosikierron mukainen elämäntapa jatkui. Useamman laisia eläimiä ja kasveja alettiin käyttää ravinnoksi. Arkaaisella jaksolla tapahtui työkaluvalikoimassa hienostumista. Joillain alueilla keräilyn merkitys kasvoi kauden keskivaiheilla. Joka tapauksessa väestö kasvoi, syntyi uusia heimoja, joiden erilaiset perinteet näkyivät lukuisina erityylisinä keihään- ja nuolenkärkinä. Laajoilla alueilla tapahtui kauden edetessä päälliköiden mahdin kasvua. Kauppa levisi laajalle. Kausi päättyi maanviljelyn luoman kiinteän kyläasutuksen syntyyn. Se tapahtui eri alueilla hyvin eri aikoina suunnilleen välillä 3500–700 eaa. Kauden jälkeisiä eurooppalaisten tuloa edeltäneitä kulttuureja sanotaan jälkiarkaaisiksi. Arkaainen kausi tunnetaan yhä suhteellisen huonosti, vaikka aikakauteen liittyviä uusia löytöjä tehdään jatkuvasti. Merikansat
Tämä sotaisa ajanjakso lopetti itäisen Välimeren pronssikauden, ja rautakausi alkoi. Katastrofin suuruutta kuvaa, että myös mykeneläinen kirjoitustaito unohtui. Vain vuorilla sijainneet pikkukaupungit saattoivat selviytyä, esimerkiksi mykeneläinen Karphin kaupunki Kreetalla. Mississippi-kausi
Mississippi-kausi oli geologinen ajanjakso, joka vastaa vanhempaa kivihiilikautta (alakivihiili) noin 359–318 miljoonaa vuotta sitten. Ajanjakson iän määrityksessä on useiden miljoonien vuosien epätarkkuus. Pohjois-Amerikassa tällä kaudella oli laajoja merialueita. Kivihiilimetsät syntyivät vasta myöhemmällä Pennsylvania-kaudella. Maa oli tällä kaudella suurimman osan ajasta lämmin, koska päiväntasaajaa kiersi lämmin merivirta suuren etelänavan ympärillä olevan Gondwanamantereen ja pohjoisempana olevan Euramerikan välistä Rheanmeren kautta. Idempänä Gondwanamantereen itäosissa ollut Australia ja sen pohjoispuolella saarena ollut Kiina olivat suunnilleen nykyisllä paikoillaan. Näiden välistä virtasi myös lämmin merivirta. Etelänavan ympärillä oli napalakki. Viime jääkausi Suomessa
Viime jääkausi Suomessa viittaa tässä viimeisen suuren jääkausisyklin eli Veiksel-jääkauden aikaisiin tapahtumiin Suomessa ja lähialueilla. Veiksel-jääkausi alkoi noin 116 000 ja päättyi noin 11 500 kalenterivuotta sitten. Veiksel-jääkauden aikana mannerjäätikkö laajeni ja supistui useita kertoja, Suomi oli välillä kokonaan jään peitossa ja välillä ainakin suurimmaksi osaksi jäätön. Laajimmillaan mannerjäätikkö oli noin 25 000 vuotta sitten. Jääkauden lopussa ilmasto lämpeni nopeasti ja mannerjää vetäytyi; Suomen alue alkoi paljastua noin 13 000 vuotta sitten, ja jää hävisi lopullisesti Käsivarren Lapistakin noin 10 500 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Kuivalle maalle levittäytyi ensin tundramainen kasvillisuus, sitten tunturikoivikko ja lopulta metsiä, joissa kasvoi aluksi enimmäkseen mäntyä. Ennen Veiksel-jääkautta pleistoseenin varhaisemmissa vaiheissa Pohjolassa oli useita aiempia jääkausivaiheita, mutta niistä on säilynyt suhteellisen vähän tietoa. Kalkoliittinen kausi
Kuparikausi, kivi-kuparikausi tai kalkoliittinen kausi (khalkoliittinen kausi, kreikan sanoista χαλκος "chalcos" ’kupari’ ja λίθος "lithos" ’kivi’) oli noin 5000/4500–3500 eaa., jos ei lasketa mukaan varhaisinta kylmänä taottua luonnonkuparia, jota osattiin käsitellä ehkä jo 8000 eaa. (haarukassa 9500–6000 eaa.). Kanadan kivikausi
Jääkauden huippuvaihe oli Kanadassa noin 22000–18000 eaa. Tällöin lähes koko Kanada oli suuren mannerjäätikön peitossa lähes koko alaltaan. Yllättäen jäätöntä oli ainoastaan luoteessa Yukonin seudulla Kanadan ja Alaskan rajaseudulla, missä ilmasto oli kuiva. Ei tiedetä varmasti asuiko siellä jääkauden huippukaudella ihmisiä, jos asui niin asutus oli harvaa ja keskittynyt jokilaaksoihin. Arkeologit kiistelevät vieläkin siitä, asuiko Amerikassa ihmisiä ennen jääkauden huippukautta, ja tehdyt ajoitukset ovat epävarmoja.
Joidenkin arkeologisten ajoitusten mukaan Pohjois-Yukonissa olisi asunut ihmisiä jo ennen jääkauden huippukautta 26 000 vuotta sitten ja Etelä-Ontariossa 9 500 vuoden päähän. Varhaista asutusta oli muun muassa Bluefish-luolassa joidenkin mukaan ehkä jo 40000 eaa, ja viimeistään 18 000 vuotta sitten Kivikausi
Nykyihminen levittäytyi Afrikasta noin 100 000 vuotta sitten ensin Lähi-itään ja sitten ensin Intiaan ja Itä-Aasiaan. Australian varhaisimmat merkit ihmisestä on löydetty Etelä-Australiasta noin 50 000 vuotta sitten. Japanissa tunnetaan 38 000 vuotta vanhoja löytöjä. Ilmeisesti ihminen asutti Euraasian Euroopasta Kaukoitään, lukuun ottamatta Euraasian pohjoisimpia alueita. 
Keskipaleoliittinen kausi katsotaan päättyvän samoihin aikoihin, kun viimeiset neandertalinihmiset hävisivät Euroopasta noin 35 000 vuotta sitten. Tämän jälkeen kivikauden kulttuurit ovat olleet vain nykyihmisen kehittämiä. Pleistoseeni
Jo plioseenikauden loppupuolella noin 2,75 miljoonaa vuotta sitten maapallon ilmasto viileni huomattavasti. Lämpötila laski edelleen, ja noin 0,9 miljoonaa vuotta sitten alkoivat keskipleistoseenin suuret jääkaudet. Pleistoseenikauden lopussa päättyivät viime jääkausi ja ihmisen historiassa niin sanottu paleoliittinen kivikausi. Kivihiilikausi
Ilmakehän happipitoisuus nousi korkealle, jolloin happipitoisuus oli kaksinkertainen nykyiseen verrattuna. Noin 330 miljoonaa vuotta sitten Maan keskilämpötila oli korkea, 20 astetta. Noin 320 miljoonaa vuotta sitten ylemmän kivihiilikauden, Pennsylvaniakauden alussa Maa viileni nykyistä kylmemmäksi. Noin 290 miljoonaa vuotta sitten Maan keskilämpötila oli noin 10 astetta, oltiin Kivihiili-Permin jääkaudessa. Happipitoisuus oli samaan aikaan korkeimmillaan. Jääkausi päättyi seuraavan permikauden alussa noin 270 miljoonaa vuotta sitten. Kivikauden keramiikka
Erään teorian mukaan keramiikka keksittiin ilmastollisen muutoksen vuoksi, kun jääkauden viimeinen kylmeneminen noin 25000−15000 BP aiheutti sukupuuttoa ja muutoksia lajikirjossa. Esimerkiksi Kiinan alueilla hävisi sukupuuttoon monia eläin- ja kasvilajeja pakottaen ihmiset hyödyntämään myös villiriisiä, josta tuli eräillä asuinpaikoilla perusruokaa. Samantapaisista tapahtumista on arkeologista näyttöä eri aikakausilta eri mantereilla. Mesoliittinen kausi
Noin 11 600 vuotta sitten päättyi jääkauden viimeinen vaihe, kylmä nuorempi dryaskausi ja ilmasto kostui. Alkoi preboreaalikausi, joka oli vielä viileä, mutta lämpenevä. Jääkauden aikainen kuiviin ja kylmiin oloihin sopeutunut suurriista hävisi. Pohjois-Euroopassa asutus levisi kauden alussa pohjoiseen, kun jääkauden mannerjää vetäytyi. Britannia irtautui mannermaasta noin 7500 kalenterivuotta eaa.
Mesoliittiset ihmiset olivat enimmäkseen vuodenaikojen mukaan liikkuvia metsästäjiä, keräilijöitä ja kalastajia, mutta varsinkin rannikolla asetuttiin asumaan paikoilleen. Mesoliittikauden edetessä ilmasto lämpeni nykyistä lämpimämpään atlanttiseen lämpökauteen, ja merenpinta nousi jatkuvasti. Niinpä rantaviiva muuttui varsinkin mesoliittikauden alussa monissa paikoissa maailmassa. Alussa asutus oli liikkuvaa, myöhemmin pysyvämpää vesien äärellä. Neoliittinen kausi
Varhainen neoliittinen perinne levisi etelässä ainakin Vindhya-vuorille asti. Viljeltiin vehnää. Noin 6000 eaa. tulivat saviastiat.
Tunnettuja varhaisia lännen löytöpaikkoja ovat Pakistanin Mehrgarh ja Intian Bhirrana. Kuparin sulatus alkoi noin 4800 eaa. Monesti kuparikausikin katsotaan neoliittiseksi. Pikkukylistä kasvoi paikoin suuria linnoitettuja keskuksia vuoteen 3000 eaa mennessä. Idempänä riisi levisi Intiaan välillä 5500–4500 eaa. Itäiseen kulttuuriin liittyi muun muassa nuorapainannekeramiikkaa ja mikroliittityökaluja. Etelä-Intiassa saatettiin viljellä jo noijn 3000 eaa. Yhä laajemmalle viljely levisi noin 1900-1400 eaa. 
Tällä alueella viljeltiin paljon hirssiä. Punamusta kuparikivikauden keramiikka levisi Etelä-Intiaan.
Neoliittikausi päättyi Pohjois-Intiassa paikoin jo 3000 eaa. pronssikauteen, viimeistään noin 1400 eaa. rautakauteen. Suomi
Rautakauden loppua kutsutaan Suomessa ristiretkiajaksi. Se alkaa noin vuonna 1025 tai 1050 ja päättyy Länsi-Suomessa noin 1150 tai 1200 ja Savo-Karjalassa noin 1300-luvulla. Ristiretkiaika oli katolisen kirkon voimakkaan levittäytymisen aikaan. Itämeren etelä-, itä-, ja koillisrannikot olivat vielä 1100-luvun alussa pakanallisia, mutta jo sata vuotta myöhemmin kristinuskosta oli tullut vallitseva uskonto alueiden kansojen joutuessa ulkopuolisten valloittajien alaisuuteen. Geometrinen kausi
Geometrisella kaudella alkoi syntyä myös uudenlaista keramiikkaa ensimmäistä kertaa laajemmassa mittakaavassa sitten mykeneläisen kulttuurin romahduksen, joskin sillä oli edeltäjä edeltävän kauden protogeometrisessä keramiikassa. Geometrinen keramiikka sai nimensä siitä, että sen koristeaiheena käytettiin geometrisiä kuvioita. Tyyli on niin hallitseva ajan keramiikassa, että se on antanut nimensä koko aikakaudelle. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeän kauden päättymistä seurasi antiikin Kreikan kulttuurin nousu ja sen ensimmäinen kausi, Kreikan arkaainen kausi (noin 725/700 eaa. alkaen). Taidehistoriassa geometrista kautta seurasi orientalisoiva kausi (noin 725/700–600 eaa.). Jääkausi
Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi. Varhais-Veiksel 1 alkoi 115 000 vuotta sitten, ja nopea jäätiköityminen alkoi 75 000 vuotta sitten. Ilmasto lauhtui noin 60 000 vuotta sitten. Ensimmäistä huippua kylmempi aika alkoi 25 000 vuotta sitten, ja jäätikkö oli laajimmillaan noin 19 000–22 000 vuotta sitten. Ilmasto lämpeni nopeasti 19 000 vuotta sitten, ja muutamassa sadassa vuodessa jäätiköstä suli kymmenys. Sulaminen eteni nopeasti, mutta sen keskeytti kaksi kylmää kautta, varhainen dryaskausi ja 12 000 vuotta sitten alkanut laajempi nuorempi dryas, joka kesti 1000 vuotta. Ruotsin taide
Kun mannerjää alkoi kivikaudella vetäytyä, etelästä tulevat keräilijä- ja metsästäjäkansat alkoivat asuttaa skandinaavista niemimaata. Tältä ajalta säilyneet merkit taiteesta ovat yksinkertaisia ja kuvastavat ajan materiaaleja. Kivikaudelta on säilynyt paljon muun muassa kalliopiirroksia. Bohuslänissä on yksi maailman suurimmista kalliopiirrosten keskittymistä. Kreikan historia
Varhaisella rautakaudella pimeiden vuosisatojen aikana alkoi nousta uusi, antiikin kreikkaa ounastellut kulttuuri, joka tunnetaan geometrisin aihein koristellusta keramiikastaan. Se osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Niin kutsuttu protogeometrinen kausi käsittää pimeiden vuosisatojen alkuajat noin 1050–900 eaa. Varsinainen geometrinen kausi noin vuosina 900–700 eaa. ulottuu seuranneelle antiikin ajalle saakka. Paleoliittinen kausi
Noin 35 000 vuotta sitten myöhäispaleoliittisella kaudella alkoi nykyihmisen nopea kulttuurikehitys Veiksel-jääkaudella. Kulttuurit jaetaan paikalliskulttuureihin löytöpaikan mukaan esim. Solutré, Gravette ja Madeleine, jotka olivat jääkauden loppuvaiheen eurooppalaisia kulttuureja. Tuolloin nykyihminen saapui myös Amerikkaan, minne edeltävät ihmislajit eivät olleet vaeltaneet. Tuona aikana tehtiin useita tärkeitä keksintöjä, esim. jousi ja nuoli sekä kalaverkko. Noin 10 000 vuotta sitten jääkauden päättyessä paleoliittisilta metsästyskulttuureilta hävisi pohja, kun suurriista katosi. Oli siirryttävä pienriistan metsästykseen ja kalastukseen sekä maanviljelyyn. Alettiin valmistaa työkaluja pienistä kivistä mikroliiteiksi. Tultiin mesoliittiseen aikaan. Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi
Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi () oli se kausi, jolloin maanviljely otti ensi askeleitaan Lähi-idässä. Tällä kaudella noin 10000–7500 eaa. ei käytetty saviastioita eli keramiikkaa. Kausi oli kivikautta. Kulttuuri vallitsi lähinnä Levantissa ja Syyrian ja Kaakkois-Turkin rajalla . Lähi-itään tuotiin kaudella terätyökalujen tekoon sopivaa obsidiaania Turkista ja Kurdistanista. Mikrokivikausi
Mikrokivikausi on Harri "Wallu" Vaalion MikroBitti-lehdelle piirtämä sarjakuva, joka on ilmestynyt vuodesta 1985. Se kertoo Kivisten ja Sorasten tyyliin kivikauden ihmisistä. Sarja tapahtuu kuitenkin vuonna 3000 jaa., jolloin Yhdysvallat on pommittanut maailman kivikauden tasolle. Siksi tietokoneet ovat hahmoille tuttuja. Neoliittinen Lähi-itä
Noin 6500-6000 eaa. monien Lähi-idän viljelykylien asukasmäärät laskivat, joko muuttojen tai kuivuuden aiheuttaman nälän takia. Joskus 6000-5000 eaa. alettiin peltoja kastella laajassa mitassa kaivamalla kastelukanavia. Tämä johti varsinaisen kiinteän asutuksen ja todella suurien kylien syntyyn. Neoliittinen kausi päättyi Lähi-idässä kuparikauden eli kalkoliittisen kauden alkuun noin 5000-4000 eaa. Tällä kuparikaudella Lähi-itä kehittyi kohti kaupungistumista ja sivilisaatiota, jonka merkkinä pidetään kirjoitustaidon keksimistä Mesopotamiassa hieman ennen 3000 eaa. Maanviljely mahdollisti ihmisten sadon verottamisen ja osaltaan epätasa-arvoisen yhteiskunnan synnyn. Uudenmaan historia
Kivikausi alkoi noin 8 600 vuotta ennen ajanlaskun alkua ja kesti seitsemän tuhatta vuotta. Uudenmaan alueella arvioidaan olleen asutusta ennen vuotta 7000 eaa. Tähän viittaavat löydöt Askolasta sekä erinäiset suolöydöt. Kivikauden keramiikka
Syy uuden tekniikan syntymiseen saattaa olla jääkauden päättymiseen liittyvä Dryaskauden kylmyysjakso. Silloin kuoli esimerkiksi Kiinassa sukupuuttoon monia eläinlajeja ja heikentynyt elinkeinotilanne pakotti ihmisten miettimään uusia selviytymisstrategioita. Onkin otaksuttu, että saviastiat liittyvät tähän kehityskulkuun. Dryaksen jälkeinen äkillinen ilmaston lämpeneminen kuitenkin helpotti tilannetta, kun metsiin ilmaantui enemmän lehtipuita sekametsässä viihtyvä fauna. Floran muutokset mahdollistivat uusien kasvien hyödyntämisen ruoka-aineena. Monilta asuinpaikoilta onkin tavattu riisinjyviä, joita epäillään kerätyksi tai viljellyksi ruokatarpeeseen. Riisin käsittelyssä astiat olivat käteviä apuvälineitä. Jääkausijaksot
Jääkausijakson aikana näkyy kerrostumissa jääkausien ja lämpimien kausien vuorottelu eli glasaali-interglasiaalisykli. Ilmasto vaikuttaa maaperän happamuuteen ja muihin ominaisuuksiin. Jääkaudella näkyy lehtimetsävyöhykkeellä arktiseen ilmastoon liittyvä vuotomaa ja muita ilmiöitä. Kasvipeite on avointa arktista tai alpiinista. Jääkauden päättyessä maa on niukkahumuksinen kalkkipitoinen ja ilmasto lämpenevä. Lämpökaudella näkyy ruskea metsämaannos joka on vain lievästi hapan. Lämpökauden lopussa ja jääkauden alussa maannos on hyvin hapan ja ilmasto kylmenee. Tällöin on hapanta metsämaata ja nummea. Jääkausi alkaa kylmällä, kostealla "kryohygroottisella" vaiheella. Jääkauden lopussa on "kryoxeroottinen" vaihe. Lämpökauden alussa ilmasto on "termokseroottinen" eli lämmin ja kuiva. Se muuttuu lämpökauden lopussa kosteaksi ja alkaa viiletä kohti lämpökauden loppua. Kosteus on alimmillaan jääkauden lopussa ja suurimmillaan jääkauden alussa . Niinpä kaavamaisesti voi ajatella, että kosteuskäyrä laahaa lämpötilakäyrää 3/4 ympyrää eli 270 astetta jäljessä. Euraasian mantereen jäätiköitymisen painopiste siirtyi viime jääkausijaksolla idästä länteen että idän jäätiköt olivat alussa suurempia, lännen jäätiköt myöhemmin suuria. Preboreaali
Preboreaalikausi oli välittömästi viimeisen eli Veiksel-jääkauden päättymistä seurannut ajanjakso noin 11 500–10 500 kalenterivuotta sitten, jolloin lämpötila kohosi melko nopeasti. Preboreaalikausi alkoi Salpausselät synnyttäneen kylmän nuoremman dryaskauden jälkeisellä äkillisellä lämpenemisellä. Suomi oli kaudelta laajalti jään ja veden peitossa. Ennen preboreaalikautta oli Suomessa jäästä paljastuneilla alueilla arktista tundraa sekä kylmä ja kuiva ilmasto. Preboreaalikin oli aluksi kylmä, sitten kuiva ja viileä kausi, jolloin Skandinaviassa kasvoi laajalti koivumetsiä. Kaudella alkoi laaja soistuminen.
Ilmaston kylmyyden takia ei Suomessa tällöin liene ollut suuressa määrin pysyvää asutusta. Noin 11 000 vuotta sitten oli asutusta Virossa ja Äänisen itäpuolella, ja Suomeen saattoi saapua asukkaita jo kauden lopulla 10 800–10 500 vuotta sitten, mutta aivan varmaa tämä ei ole.
Jää vetäytyi Suomessa tuhannessa vuodessa Etelä-Suomen pohjoisosista Länsi-Lappiin. Lämpötila oli preboreaalikauden lopussa melko lähellä nykyistä. Preboreaalikausi aloitti holoseenin. Kautta seurasi viileä boreaalikausi.