Mikä on troposfääri?
Troposfääri
Troposfääri eli alailmakehä on ilmakehän alin kerros. 
Troposfäärin paksuus riippuu ilmamassasta ja vuodenajasta: napa-alueilla se on keskimäärin 6–8 kilometriä, päiväntasaajalla noin 16–20 kilometriä.
Planisfääri
Nykyaikaisen planisfäärin edeltäjä oli jo hellenistisenä aikana tunnettu, Hipparkhoksen keksimä astrolabi. Sanalla planisfääri () oli alkujaan toinen merkitys: sitä käytti alun perin toisella vuosisadalla Ptolemaios tasolle piirretystä maapallon kartasta. Tässä merkityksessä sanaa käytettiin vielä renessanssin aikana: esimerkiksi Gerhardus Mercator nimitti vuonna 1569 laatimaansa maailman­karttaa planisfääriksi. Nimityksellä on usein tarkoitettu nimenomaan stereo­grafista kartta­projektiota. Täplätornipöllö
Täplätornipöllön elinympäristöä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät. Muiden trooppisten tornipöllöjen tavoin sitä on vaikea havaita luonnosta, ja siksi laji on huonosti tutkittu. Duaalikappale
Jokaista kuperaa monitahokasta vastaa kanoninen muoto, jolla on midsfääri eli intersfääri, toisin sanoen pallo, jonka tangentteja tämän kanonisen muodon kaikki särmät ovat. Tämä kanoninen muoto on sikäli yksikäsitteinen, että kaikki samaa monitahokasta vastaavat kanoniset muodot kappaleina ovat yhtenevät. Tropojë
Tropojë on kaupunki Koillis-Albaniassa noin viisi kilometriä Kosovon rajalta. Tropojë sijaitsee Kukësin maakunnsa. Kaupungissa on joitain rakennuksia ottomaanien ajalta. Kuuluisin tropojëlainen on Albanian pitkäaikainen pääministeri Sali Berisha. Ilmakehä
Otsonikerros on stratosfäärissä 15–25 kilometrin korkeudessa. Se syntyy kun Auringon säteily hajottaa happimolekyylejä O vapaiksi happiatomeiksi O, joista syntyy otsonia O. Otsoni suojaa Maata haitalliselta ultraviolettisäteilyltä. Sitä on ilmakehässä vain muutama miljoonasosa, ja se on herkkä ihmisen tuottamille aineille kuten freoneille. 1980-luvulla otsonikerroksessa havaittiin ohenemista Etelämantereen yllä. Brewerin–Dobsonin kiertoliike
Tropiikissa alailmakehästä ylöspäin nouseva ilmavirtaus on hyvin hidas: sen nopeus on vain noin 20–30 metriä päivässä. Suurin osa ilmasta ei koskaan pääse ylästratosfääriin, vaan kulkeutuu kohti keskileveysasteita. Stratosfäärissä kiertoliike alkaa kuljettaa ilmaa päiväntasaajalta kohti napoja. Noin leveysasteilla 30°N ja 30°S kiertoliike alkaa vähitellen suuntautua jälleen alaspäin. Kiertoliikkeen synnyttävä mekanismi on monimutkainen. Se ei suoraan johdu auringon lämmityksestä tropiikissa ja ilman jäähtymisestä navoilla, kuten voisi olettaa (tästä aiheutuu Hadleyn solu). Sen sijaan Brewerin–Dobsonin kiertoliikkeen synty liittyy stratosfäärin aaltoliikkeisiin. Kiertoliike tapahtuu talvella: se on melkein olematon kesäisellä pallonpuoliskolla. Stratosfääri
Maan stratosfääri mahdollistaa elämän hengissä säilymisen, toisin kuin Venuksessa ja Marsissa, joissa stratosfääriä ei ole.
Tropopaussi toimii lukkona, joka estää vesihöyryä pääsemästä ylempään ilmakehään ja hajoamasta siellä Auringon säteilyn vaikutuksesta, jolloin vety haihtuisi avaruuteen. Kylmä stratosfääri ei pysty sisältämään runsaasti vesihöyryä, sillä kylmä ilma sisältää muutenkin vain vähän kosteutta. Tällöin otsonikerroksen yliseen stratosfääriin ei kulkeudu kuin pieni määrä vesihöyryä kerrallaan Auringon ultraviolettisäteilyn hajotettavaksi. Mitoosi
Mitoosi voidaan jakaa profaasiin (esivaihe), prometafaasiin, metafaasiin (keskivaihe), anafaasiin (jälkivaihe) ja telofaasiin (loppuvaihe). Profaasissa kromosomit kondensoituvat näkyviin. Prometafaasissa tumakotelo hajoaa ja tumajyvänen katoaa näkyvistä. Metafaasin aikana kahdentuneet kromosomit asettuvat jakotasoon. Usein sisarkromatidit (kromosomin puolikkaat) asettuvat metafaasikromosomeille tyypilliseen x-kirjaimen muotoon, jossa solmukohtana on sentromeeri. Eläinsolujen solulimassa tuman lähettyvillä on kaksi sentriolia eli keskusjyvästä, jotka profaasin aikana siirtyvät tuman vastakkaisille puolille. Seuraavaksi mikrotubuluksista eli mikroputkista muodostuu tumasukkula, jonka sukkularihmoja kiinnittyy kunkin kromosomin sentromeeriin. Anafaasissa tumasukkulan säikeet lyhenevät ja vetävät kromatidit toisistaan irti sekä ohjaavat syntyneet tytärkromosomit solun vastakkaisille puolille. Näin solunjakautumisen S-vaiheen aikana kahdentuneista kromatideista tulee taas yksinkertaisia. Telofaasissa kummankin tytärkromosomiryhmän ympärille rakentuu tumakotelo. Tumasukkula häviää vähitellen ja kromosomit purkautuvat kierteisyydestään löyhäksi vyyhdeksi. Molempiin tumiin ilmaantuu tumajyvänen. Mitoosia seuraa sytokineesi, eli sytoplasman jakautuminen kahdeksi erilliseksi soluksi. Meioosi
Profaasi I:tä seuraa metafaasi I. Metafaasi I on toinen tekijöistä, jotka aiheuttavat geenivaihtelua. Yksi kromosomipari voi päätyä kahdella eri tavalla tuman ekvaattorin suhteen. 23 kromosomiparia johtaa 2 eri tapaan järjestää kromosomit. Mikroputkista koostuva kromosomit erottava tumasukkula muodostuu myös metafaasi I:den aikana (engl. "spindle apparatus"). Seuraavassa anafaasi I:ssä kromosomit työnnetään erilleen toisistaan, mikäli tietyt signaalit sallivat tämän. Solussa on tarkat varotoimenpiteet epäonnistumisten varalta, eikä anafaasiin edetä, mikäli kaikki kromosomiparit eivät esimerkiksi ole orientoituneet oikealla tavalla. Tämä sisältää tiettyjen proteiinien hajottamista, jotka estävät anafaasin alkua. Telofaasi I:ssä solut erotetaan aktiinista koostuvan renkaan supistuessa ja siten erottaen solulimat toisistaan. Marsin kaasukehä
Marsin kaasukehän skaalakorkeus on noin 11 km, kun se on Maassa 6 km. Skaalakorkeuden matkalla kaasuosasten tiheys alenee noin 1/2,72 osaan. Noin 50 km korkeudessa kaasun paine on noin 1/60 siitä mitä pinnalla, eli noin 1/1000 siitä mitä Maassa, eli 0,1 mbar. 105 km korkeudessa paine on vain 0,0001 mbar. Marsin pilviä sisältävän "troposfäärin" raja on noin 80–90 km:ssä. Siellä on vesijääpilviä noin 20 km ja hiilidioksidijääpilviä 50 km korkeudessa. Sen jälkeen alkaa stratosfääri tai oikeammin mesosfääri. Ilmakehän kiertoliike
Ilmakehän kiertoliike esitetään usein leveyspiirien suuntaisina tasaisina vyöhykkeinä – "tuulivyöhykkeet" on vanhoissa maantieteen kirjoissa esiintyvä termi. Viime vuosikymmeninä on ymmärretty, miten tärkeitä ovat vaihtelevat ja liikkuvat ilmiöt, kuten keskileveysasteiden liikkuvat matalapaineet ja trooppiset hirmumyrskyt. Nämä eivät ole kiusallisia häiriöitä, jotka hämärtävät tasaista yleiskuvaa, vaan tärkeä osa itse kiertoliikettä. Ionosfääri
Ionosfääri tarkoittaa planeetan kaasukehän yläosan kerrosta, jossa kaasukehän molekyylit ovat ionisoituneet tähden säteilyn vaikutuksesta, ja muodostaa magnetosfäärin sisimmän osan. Esimerkiksi Maalla ja Jupiterilla on ionosfäärit. Maan ionosfääri on noin 50–400 kilometrin korkeudella ilmakehän ylimmissä kerroksissa. Ionosfäärissä ilmakehän molekyylit ovat ionisoituneet auringon säteilyn vaikutuksesta. Ionosfääri muodostaa magnetosfäärin sisimmän osan. Käytännöllistä merkitystä ionosfäärillä on esimerkiksi radioaaltojen peilautumisen muodossa. Tämä mahdollistaa kommunikaation radioaaltojen avulla paljon näkyvää horisonttia pidemmälle.Ionosfäärissä esiintyvät häiriöt aiheuttavat mm. vaihteluita Maan magneettikentässä. Näitä voimakkaita vaihteluita kutsutaan magneettisiksi myrskyiksi ja ne aiheuttavat häiriöitä radioliikenteelle. Magneettiset myrskyt aiheutuvat Auringosta syöksyvistä vety-ytimistä ja kalsiumioneista, jotka saavat mm. revontulet aikaan. Mesosfääri (Maan vaippa)
Mesosfääri on Maan vaipan alempi kerros. Karkaava kasvihuoneilmiö
Joidenkin arvioiden mukaan Maan keskilämpötila 60 °C nostaisi Maan ilmakehän vesihöyrypitoisuuden 20 %:iin, ja tropopaussin kylmyysloukko mikä estää vesihöyryä haihtumasta avaruuteen häviäisi. Inversio (meteorologia)
Inversio on ilmakehässä tilanne, jossa lämpötila kasvaa ylemmäs mentäessä. Ilmakehän alaosassa eli troposfäärissä lämpötila yleisimmin laskee ylöspäin mentäessä – kuten helposti ymmärrämme lumihuippuisista vuorista tai lentokoneen matkustamossa näytetyistä yläilmojen säätiedotuksista. Inversio on siis normaaliin verrattuna päinvastainen tilanne. Inversiolla tarkoitetaan lähes aina lämpötilainversiota: yleisemmin inversio tarkoittaa jonkin suureen päinvastaista käyttäytymistä. Trooppinen sademetsä
Amerikan sademetsien tunnusomaisia lajeja ovat esimerkiksi morfoperhoset, nuolimyrkkysammakot, jaguaari, laiskiainen, mölyapina sekä jättikokoiset jyrsijät kuten kapybara. Amazonjoessa elää esimerkiksi lihaa syöviä piraijoja sekä vaaleanpunainen amazoninjokivalas. Aurinko
Kaasukehä jakautuu suhteellisen ohueen, sisempään värikehään, eli "kromosfääriin" ja kauas ulottuvaan "koronaan". Koko kaasukehä on sen verran harvaa, ettei se ole nähtävissä paljain silmin muulloin kuin auringonpimennyksien yhteydessä, jolloin kromosfääri näyttäytyy ohuena punaisena renkaana Auringon ympärillä. Kromosfäärin paksuus on noin 2 000 km ja sen lämpötila noin 100 000 kelviniä. Ilmanlämpötila
Ilmanlämpötila on tärkeimpiä tekijöitä, joiden perusteella eri ilmasto­vyöhykkeet eroavat toisistaan. Päivän­tasaajan molemmin puolin on trooppinen vyöhyke eli tropiikki, jossa vuoden keski­lämpö­tila on yli +18 °C. Kauempana päivän­tasaajasta ovat sub­trooppiset, lauhkeat sekä lopulta kylmät vyöhykkeet (pohjoisessa arktinen, etelässä antarktinen vyöhyke). Pohjoisen lauhkean ja arktisen vyöhykkeen välisen
rajan katsotaan kulkevan siellä, missä vuoden lämpimimmän kuukauden keski­lämpö­tila on +10 °C. Tämä vastaa suunnilleen pohjoista metsän rajaa, jonka pohjois­puolella on tundra. Äärimmäisillä pohjoisilla napa­seuduilla sekä lähes koko Etelä­manterella vuoden kaikkien kuukausien keski­lämpö­tila on 0 °C:n alapuolella. Tropiini
Tropiinia esiintyy eräissä alkaloideissa ja lääkeaineissa. Esimerkiksi hyoskyamiini ja skopolamiini ovat tropiinin ja tropiinihapon estereitä ja homatropiini on tropiinin ja mantelihapon esteri. Tropiiniesteraasi hajottaa atropiinin tropiiniksi ja tropaanihapoksi ja tropiinidehydrogenaasi katalysoi tropiinin reversiibeliä hapetusta tropinoniksi. Kalotti (valaistusvyöhyke)
Kalottien lisäksi maapallolla on kaksi valaistusvyöhykettä: napapiireiltä kääntöpiireille ulottuvat keskileveydet ja päiväntasaajalta kääntöpiireille ulottuva tropiikki. Epitrokoidi
Epitrokoidi (engl. Epitrochoid) on trokoidi joka kiertää kehän ulkopuolella. Kaavassa "R" tarkoittaa sisempää ympyrää, "r" ulkoista ympyrää ja "d" piirtävän pisteen etäisyyttä ulkoisen kehän keskipisteestä. Karkaava kasvihuoneilmiö
Näin on käynyt ehkä 3–4 miljardia vuotta sitten Venuksessa, joka on yli 400 °C kuumempi kuin mitä sen pitäisi olla. Tällöin planeetan lämpötila on yöllä ja päivällä 460 °C. Venuksen kuumassa kaasukehässä kaikki vesimolekyylit nousevat lämpöliikkeen voimasta korkealle ilmakehään ionosfääriin, jossa hajoavat niin että niiden toinen osa vety karkaa avaruuteen. Maan ilmakehässä tropopaussi estää tämän. Trooppinen hirmumyrsky
Vastasyntynyttä heikkoa systeemiä kutsutaan "trooppiseksi matalapaineeksi". Siinä tuulennopeus on alle 17 m/s, ja se on itse asiassa vain voimakkaiden ukkospilvien rykelmä, jonka halkaisija tyypillisesti noin 300 km. Järjestelmän pyörivä liike on kuitenkin jo havaittavissa.
Keski-ikäisessä "trooppisessa myrskyssä" suurimmat tuulennopeudet ovat 17–32 m/s. Pilvimassassa alkaa olla rakennetta, säteittäisiä sadenauhoja. Tässä vaiheessa myrskylle annetaan nimi. Trooppinen vyöhyke
Köppenin ilmastoluokittelussa trooppisiin ilmastoihin eli luokkaan A kuuluu alue, jolla kaikkien kuukausien keskilämpötilat ovat yli 18 °C. Sademäärän suhde haihduntaan (P/PET-luku) on yli 0,20 (eli alue ei ole aavikko). Luokka jakautuu trooppiseen sademetsäilmastoon, trooppiseen monsuuni-ilmastoon ja savanni-ilmastoon. Trooppisen vyöhykkeen sisällä esiintyy Köppenin luokittelussa myös luokkien B ja H ilmastoja eli kuivia ilmastoja ja vuoristoilmastoa. Stratosfääri
Stratosfäärissä oleva otsonikerros suojaa kasveja ja eläimiä syöpää aiheuttavalta ja tappavalta, Auringosta tulevalta, hyvin lyhytaaltoiselta ultraviolettisäteilyltä. Kosminen säteily synnyttää stratosfäärissä sekundaarisäteilyä. Super high frequency
Alueen alapäätä (3–5 GHz) käytetään myös ns. troposfäärisirontayhteyteen eli tropolinkeissä. Tämä yhteys perustuu alle 10 kilometrin korkeudessa oleviin ilmakehän pyörteisiin ja muihin epätasaisuuksiin, jotka sirottavat niihin osuvan SHF-alueen säteilyn. Otsonikato
Klooriyhdisteiden uskotaan olevan merkittävin otsonikadon aiheuttaja. Miltei kaikki ihmisperäiset päästöt kulkeutuvat stratosfääriin troposfäärin kautta. Yhdisteiden tulee olla riittävän pitkäikäisiä, jotta ne pääsevät stratosfääriin: otsonikadon kannalta esimerkiksi vesiliukoisilla klooriyhdisteillä ei siis ole suurta merkitystä. Aineen kykyä tuhota otsonia mitataan niin kutsutulla ODP-kertoimella ("Ozone Depletion Potential"). Asteikko on suhteutettu trikloorifluorimetaaniin (CFC-11), jonka ODP-kertoimeksi on asetettu yksi. Tropiikkivarpuspöllö
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät, kosteat pensastoalueet ja hyvin ylävät pensastoalueet. Se painaa keskimäärin 87,4 grammaa. Sademetsä
Trooppinen sademetsä sijaitsee päiväntasaajan matalapainevyöhykkeellä kyllin alavilla mailla. Matalapaineet tuottavat usein ukkosluonteisia kuuroittaisia sateita. Trooppisessa sademetsässä on kuumaa ja lämpötilan vuotuiset vaihtelut ovat vähäisiä. Vuorokautisetkin vaihtelut ovat melko pieniä. Kuumuus ja kosteus edistävät soistumista ja puiden kasvua. Trooppiset pilvirykelmät
Trooppiset pilvirykelmät ovat tropiikissa olevia suuria kuuro- ja ukkospilvien ryhmiä, jotka vaikuttavat tropiikin säähän. Näistä ja trooppisesta itäaallosta voi saada alkunsa trooppinen hirmumyrsky. Pasaatituulten kohtaamisvyöhykkeellä ja muualla tropiikissa pilvirykelmien halkaisija on muutama sata, enintään tuhat kilometriä. Päiväntasaajan seudun rykelmien alueella on hyvin kuumaa päiväntasaajan ilmaa. Pilvirykelmiin ei liity maanpinnan tasolla olevaa voimakasta matalapainetta tai pyörrettä. Ukkos- ja kuuropilvien rykelmät ajelehtivat tavallisesti länteen noin 20 km/h eli 4–6 pituusastetta vuorokaudessa. Gordon Dobson
Dobson havaitsi, että tropopaussin yläpuolisen ilmakehän lämpötilaprofiili ei ole vakio, kuten aikaisemmin oli uskottu. Itse asiassa stratosfäärissä lämpötila nousee voimakkaasti ylöspäin mentäessä tietyllä korkeudella. Dobson esitti tämän johtuvan siitä, että otsoni absorboi ultraviolettisäteilyä voimakkaasti alueella, joka nykyään tunnetaan otsonikerroksena. Tuuli
Tietyllä hetkellä vallitseva tuuli ei määräydy pelkästään tuulivyöhykkeen ja paikallisen maaston mukaan. Suurimmat paine-erot liittyvät liikkuviin matalapaineisiin, jotka ovat osa planetaarista tuulijärjestelmää. Länsituulten vyöhykkeessä kulkee keskileveysasteiden liikkuvia matalapaineita, joiden rakenteeseen kuuluvat kylmä rintama ja lämmin rintama. Tropiikissa syntyy trooppisia hirmumyrskyjä, joilla on syntyalueensa mukaan erilaisia nimiä (hurrikaani, taifuuni). Pienikokoisia, lyhytikäisiä liikkuvia järjestelmiä ovat tornado, pilvenpyörre eli trombi ja tuulispää. Taifuuni Tip
Sykloni muodostui Tyynellämerellä 5. lokakuuta 1979 trooppisesta matalapaineesta. Se voimistui trooppiseksi myrskyksi seuraavana päivänä ja taifuuniksi 9. lokakuuta. Liikuttuaan hyvin suotuisaan ympäristöön Tip voimistui "supertaifuuni Tipiksi" 11. lokakuuta ja sen keskustan ilmanpaine laski 996:sta 898 mb:iin. Tässä vaiheessa Tipin halkaisija oli 2 170 km ja trooppisen myrskyn tuulet ulottuivat 1 085 kilometrin päähän myrskyn keskuksesta. 12. lokakuuta Tip jatkoi voimistumistaan ja sen kovimmat yhtämittaiset tuulet puhalsivat 85 m/s (305 km/h) ja myrskyn keskuksen ilmanpaine laski 870 mb:iin. Molemmilla mittareilla Tip oli voimakkain havaittu trooppinen hirmumyrsky. Lentämisen teoriakoulutus
Varsinaiseen meteorologiaan liittyvät troposfäärissä esiintyvät sääilmiöt: matalapaine, korkeapaine, säärintamat, pilvet, sumu, sateet, ukkonen, näkyvyys, tuulet, ilmamassat ja -rintamat, jäätyminen sekä purjelentoon liittyvät termiikit, rinnetuuli ja aaltovirtaukset. Talvilentoon vaikuttaa myös lumi. Ilmakehä
Troposfääri on ilmakehän alin kerros. Sen korkeus on navoilla tyypillisesti 5 kilometriä ja päiväntasaajalla 15 kilometriä. Lämpimällä ilmalla se on myös tavallista korkeammalla ja kylmällä tavallista alempana. Troposfääri sisältää suurimman osan ilmakehän massasta ja kosteudesta. Siellä esiintyvät sääilmiöt, kuten pilvet ja sade. Troposfäärin lämpötila laskee ylöspäin mentäessä 6,5 astetta kilometriä kohti. Troposfääri päättyy tropopaussiin, jossa on 50–70 astetta pakkasta. Hiukan sen yläpuolella ilmanpaine on enää kymmenesosa merenpinnalla vallitsevasta. Mesosfääri (Maan vaippa)
Litosfääri, astenosfääri, mesosfääri ja ydin ovat Maan "mekaanisten" ominaisuuksien mukaan määritellyt kerrokset. Toksafeeni
Toksafeeni eli kamfekloori on seos kloorattuja bisyklisiä hiilivetyjä. Ainetta on käytetty aikaisemmin, erityisesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 1960- ja 1970-luvuilla, hyönteismyrkkynä. Yhdiste on kielletty Suomessa vuonna 1969 ja maailmanlaajuisesti Tukholman sopimuksella 2001. Trooppinen sademetsä
Kenttäkerroksessa viihtyvät vain hämärään sopeutuneet kasvit, etupäässä lukuisat saniaislajit. Kukkivia kasveja on hyvin vähän, koska kukat ovat hyödyttömiä vähäisestä valosta johtuen. Siellä täällä kasvaa nuoria puiden taimia, jotka ovat hyvin hidaskasvuisia. Myös useita lehtivihreättömiä loiskasveja esiintyy, kuten Kaakkois-Aasian metsissä "Rafflesia", joka kasvaa liaanien juuriloisena ja jonka kärpäsiä houkutteleva pahanhajuinen kukka on maailman suurin. Eräät kämmekkäkasvit puolestaan saavat ravintonsa ainoastaan mätänevistä kasvinjätteistä, kuten myös sienet, joita kerroksessa esiintyy runsaasti. Trooppinen vyöhyke
Walterin ilmastoluokittelussa erotetaan hyvin kuuma ja kostea ekvatoriaalinen vyöhyke eli päiväntasaajavyöhyke, joka ulottuu 10 leveysastetta päiväntasaajan molemmin puolin Etelä-Amerikassa. Siellä on kaksi sateista vuodenaikaa, ja vuosittaiset lämpötilan vaihtelut ovat vähäisiä. Vuorokautinen lämpötilan vaihtelu on ekvatoriaalisella vyöhykkeellä hyvinkin suurta. Trombi (pyörremyrsky)
Trombi tai tornado on pienialainen, hyvin voimakas pyörremyrsky, johon liittyy suppilonmuotoinen pilvi. Se liittyy yleensä ukkospilveen. Tornado on yleensä halkaisijaltaan noin 50–200 metriä, ja sen elinikä on yleensä alle 10 minuuttia mutta joskus kuitenkin huomattavasti enemmän. Tornadoita ei pidä sekoittaa hurrikaaneihin ja muihin trooppisiin hirmumyrskyihin, jotka ovat satojen ja jopa tuhansien kilometrien ja useiden vuorokausien mittakaavassa, eikä myöskään syntymekanismiltaan erilaisiin lumi- ja pölypyörteisiin. Trooppinen hirmumyrsky
Pyörre on tärkeä siksi, että höyrystymistä (haihtumista, lämpöenergian sitoutumista) ehtii tapahtua riittävästi. Jos pyörre on laaja, keskustaan ei enää ehdi ulkopuolelta kosteaa ilmaa (joka saisi nosteen, matalapaineen aikaan), vaan ylemmistä ilmakerroksista laskeutuu kuivaa ilmaa keskustaan joten siellä vallitsee paikallinen korkeapaine ja selkeä sää. Biodiversiteetti
Niin sanotun Rapoportin säännön mukaan lajien levinnäisyysalueet ovat keskimäärin sitä suurempia, ja lajimäärät samalla pienempiä, mitä kauemmas tropiikista edetään kohti napoja. Tämä johtuu siitä, että viileillä alueilla on paljon niin sanottuja generalisteja, lajeja, jotka joutuvat vuodenaikojen voimakkaan vaihtelun vuoksi hyödyntämään useita lajeja. Tropiikissa sen sijaan on huomattavan paljon spesialistilajeja, kuten hyönteisiä, joiden toukille kelpaa ravinnoksi vain tietty kasvilaji. Erikoistumisen tekee mahdolliseksi tropiikin monimuotoinen ympäristö ja ympäristön vakaus, kuten vuodenaikaisvaihtelun puuttuminen. Tropiikin lajirunsautta selittää myös se, että monet runsaslajiset eliöryhmät ovat alun perin syntyneet siellä ja ehtineet lajiutua kauemman aikaa. Tropiikin lajirikkauden syyt saattavat kuitenkin vaihdella alueesta riippuen. Tropiikkitöyhtökiuru
Tropiikkitöyhtökiuru ("Galerida modesta") on afrikkalainen töyhtökiurujen sukuun kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen länsi- ja keskiosia Senegambiasta Etelä-Maliin, Guineasta, Sierra Leonesta ja Norsunluurannikolta itään Sudanin lounais- ja eteläosiin, sekä Kamerunin ylängöt, Kongon luoteisosan, Keski-Afrikan kaakkoisosan ja Ugandan luoteiskolkan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Theodor von Heuglin kuvaili lajin holotyypin Bongosta, Bahr-el-Ghazalista, Sudanista 1864. Sää
Pyörremyrskyjä ovat vesipatsaat, pölypyörteet ja tornadot. Trooppiset hirmumyrskyt syntyvät tropiikin lämpimillä vesillä. Trooppinen hirmumyrsky
Trooppisten hirmumyrskyjen energia on peräisin merestä haihtuneesta vesihöyrystä, joka tiivistyy sateeksi. Vesihöyryn tiivistyminen johtuu ilmanpaineen alenemisesta mentäessä kohti pyörteen keskustaa ja ilman kohoamisesta tiivistymisalueella (sumukammio-ilmiö). Tiivistymisessä vapautuva lämpö saa ilman kohoamaan (tarkkaan ottaen vapautuva lämpö estää ilmaa jäähtymästä sen paineen aletessa, joten ilma on harvempaa so. kevyempää kuin myrskyn ulkopuolella). Näin ollen lisää kosteaa ilmaa imeytyy keskustaa kohti. Karpaattien biosfäärialue
Biosfäärialue koostuu kahdeksasta erillisestä massiivista. Alue peittyy pääasiassa metsiin, joita ovat pyökkivaltaiset aarniometsät, saksanpihtametsät ja sekametsät, joissa kasvaa tammeja, kuuseja ja pyökkejä. Tämän lisäksi alueella on vuoristoniittyjä, joihin lukeutuu myös ns. narsissilaakso. Trooppinen sademetsä
Trooppinen sademetsä on ainavihanta ja tiheä sademetsä tropiikissa, jossa sataa vähintään 1 500 millimetriä vuodessa. Trooppiset sademetsät ovat maapallon monimuotoisin kasvillisuusvyöhyke, ja niissä esiintyy ainakin puolet maapallon eläinlajeista. Hakkuiden ja kaskeamisen seurauksena sademetsät ovat jatkuvasti vähenemässä ja niiden tulevaisuus on uhattuna. Puut voivat kasvaa yli 50 metrin korkuisiksi. Elämä trooppisessa sademetsässä on jakautunut useisiin eri kerroksiin.
Sademetsät sijaitsevat päiväntasaajan ympäristössä, siellä sataa ja on lämmintä ympäri vuoden. Kasvillisuus on todella rehevää ja erilaiseja kasvilajeja on paljon enemmän kuin muilla kasvillisuusalueilla. Stratosfääri
Joskus noin 15–35 kilometrin korkeudessa stratosfäärissä muodostuu polaarisia stratosfääripilviä eli helmiäispilviä.
Silloin tällöin tulivuorenpurkaukset nostavat stratosfääriin pieniä rikkihappopisaroita, jotka heijastavat pois Auringon säteilyä. Tällöin Maan lämpötila alenee hieman. Troposfääri
Troposfäärissä on 90 prosenttia ilmakehän koko massasta ja likimain kaikki vesihöyry. Sääilmiöt tapahtuvat pääosin troposfäärissä; vain paksuimmat pilvet ja voimakkaimmat pystyliikkeet saattavat puhkoa sen ylärajaa. Stratosfääri
Stratosfääri on päiväntasaajalla n. 17–50 kilometrin korkeudessa, mutta napa-alueilla stratosfäärin alaraja, tropopaussi, on vain n. 8 kilometrin korkeudessa. Ilmanpaine on stratosfäärissä noin 1/10–1/1 000 siitä mitä maan pinnalla. Otsonikato
Otsonikerroksen paksuus vaihtelee maapallolla sekä ajallisesti että paikallisesti. Otsonin jakautumiseen vaikuttavat pääasiassa Auringon säteilymäärän vaihtelut ja ilmakehän kiertoliike. Otsonia syntyy ja tuhoutuu eniten tropiikissa, jossa säteily on runsainta. Kuitenkin otsonikerroksen paksuus on yleisesti ottaen pienempi päiväntasaajan lähellä kuin napa-alueilla. Tämä johtuu stratosfäärissä vallitsevasta hitaasta Brewerin–Dobsonin kiertoliikkeestä, joka kuljettaa tropiikissa syntynyttä otsonia navoille. Heliosfääri
Heliosfääri on Auringon vaikutuspiiriin kuuluva alue avaruudessa. Se on eräänlainen aurinkotuulen täyttämä kupla, joka ulottuu 150–200 AU:n päähän auringosta kauas Pluton radan ulkopuolelle. Lähes kaikki heliosfäärissä oleva materia on peräisin aurinkokunnasta, sillä vain sähkövarauksettomat tähtienväliset atomit pystyvät läpäisemään sen. Paul J. Crutzen
Vuonna 1965 Crutzen osallistui yhdysvaltalaiseen projektiin, jossa mallinnettiin stratosfääriä. Siinä yhteydessä hän kiinnostui otsonikerroksesta. Tuohon aikaan Tukholman yliopistossa tutkittiin pilvifysiikkaa ja hiilen kiertokulkua. Varsinkin happosade oli suosittu tutkimuskohde. Crutzen oli kuitenkin edelleen kiinnostunut myös otsonikerroksesta. Vuonna 1970 hän totesi, että eräät maaperän bakteerit erittävät typpioksidia, joka kohoaa stratosfääriin asti ja muodostaa siellä fotokemiallisissa prosesseissa typpidioksidia ja muita otsonia tuhoavia yhdisteitä. Crutzen löysi uusia fotokemiallisia reaktioita, joissa hydroksidi-ioni ja typen oksidit toimivat katalyytteina ja hajottivat otsonia paljon nopeammin kuin aikaisemmin tunnetuissa reaktiossa tapahtui. Samaan aikaan ihmisen aiheuttamat typpiyhdisteiden päästöt lisääntyivät muun muassa keinolannoitteiden käytön yleistyessä. Tropiini
Tropiini (CHNO) on tropaanijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä esiintyy useissa kasveissa osana tropaanialkaloideja. Trombi (pyörremyrsky)
Yleisesti ajatellaan tyypillisen tornadon syntyvän seuraavalla tavalla: Eri ilmakerroksissa tuulet puhaltavat eri nopeuksilla ja ehkä eri suuntiinkin. Tämä synnyttää noiden tuulten väliseen tilaan vaakasuoraa pyörteisyyttä. Ukkospilvessä oleva raju, nopeudeltaan jopa hirmumyrskyn luokkaa oleva nousuvirtaus nostaa tämän vaakasuoran pyörteen pystyyn. Tämän mallin mukaan tornadon synty vaatii maanpinnan lähelle alle 600 m:n korkeuteen heikkoa tuulta ja troposfäärin keskiosiin noin 3 000–6 000 m:n korkeuteen voimakasta tuulta. Tällöin tornadojen syntyä näyttäisi edistävän epävakaa ilmakehä ja suuri tuuliväänne. Vaihtoehtoinen biokemia
Fosfori (P) synnyttää ketjumolekyylejä. Yksinäinen fosfori reagoi helposti ympäristönsä kanssa, ja silloin siihen perustuva elämä tärveltyy helposti pilalle. Fosforin ja typen ketjut eli P-N-ketjut ovat hieman vakaampia. Typpeä ja fosforia käyttävät eliöt olisivat siis lyhentäen PN-eliöitä. Typpimolekyyleistä koostuva kaasukehä ei liene typpeä käyttävile eliöille hyvä, koska molekulaarisen typen hyödyntäminen vaatii paljon energiaa. Typpeä ainakin osaksi käyttävälle elämälle parempia kaasukehän typpipitoisia aineita voisivat olla ehkä ammoniakki ja typpidioksidi (NO). Ammoniakkikaasukehä saattaisi olla suhteellisen kylmä. Tässä kaasukehässä saattaisi olla myös muita hapen ja typen yhdisteitä: typpitetroksidia, typpimonoksidia ja dityppioksidia. Typpi-fosfori-kasvit eli PN-kasvit saattaisivat ottaa ilmakehän typpioksidia ja maaperän fosforia ja tuottaa ilmaan "yhteyttämisessään" happea. Tällöin PN-maailman eläimet hengittäisivät sisään happea ja ulos typpidioksidia, ja ulostaisivat fosforipitoista ainetta. Trooppinen hirmumyrsky
Taifuunit nimeää Maailman ilmatieteen järjestön WMO:n taifuunikomitea. Se pitää nimilistaa, josta poimitaan taifuunille nimi. Viisi listaa kiertää, ja jokaiselle listalle jokainen alueen neljästätoista valtiosta saa ehdottaa kaksi nimeä. Listoja ei aloiteta alusta vuoden vaihtuessa. Tropiikkilinnut
Tropiikkilintuja tavataan trooppisessa ja subtrooppisessa ympäristössä Tyynenmeren, Atlantin ja Intian valtameren, Punaisenmeren ja Karibianmeren alueella. Niitä tapaa melko harvoin lauhkealla vyöhykkeellä. Ne pesivät syrjäisillä valtamerisaarilla, mutta elävät avomerellä satojenkin kilometrien päässä rannikosta ja lähimmistä saarista. Sykloni
Nämä luonnonilmiöt tarvitaan (tai lähes kaikki näistä), jotta trooppinen sykloni voisi syntyä: 
Useimmat suomalaiset meteorologit pitävät sanaa sykloni ontuvana käännöslainana, ja puhuvat sen sijaan matalapaineesta tai tarvittaessa esim. 'liikkuvasta matalapaineesta'. Mm. Ilmatieteen laitos ei käytä sitä yksinään lainkaan, ainoastaan ilmauksissa "trooppinen sykloni" (eli Intian valtamerellä esiintyvä trooppinen hirmumyrsky) ja joskus "mesosykloni" (mieluummin mesomatalapaine). Otsoni
Troposfäärissä ei otsonin syntymiseen vaadittavaa riittävän korkeaenergiaista ultraviolettisäteilyä ole kuten yläilmakehän otsonikerroksessa, joten otsonin muodostuminen tapahtuu hieman eri tavalla. Tupsupöllönen
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat metsät, pensastot ja arot sekä laidunmaat, puutarhat ja hävitetyt entiset metsät. Vuoden 2013 Atlantin hurrikaanikausi
Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se on silti aktiivinen yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Trooppista matalapainetta sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos sen tuulennopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 32 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuulennopeus ylittää 33 m/s. Tripodia
Tripodia (, ”kolmijalkainen”) on runomittojen tyyppi, jossa säe koostuu kolmesta runojalasta. Nimitys on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Latinankielisessä runoudessa tyyppi tunnetaan nimellä ternaari (). Subtrooppinen vyöhyke
Subtrooppinen vyöhyke eli lämmin vyöhyke on maapallon lämpövyöhyke trooppisen ja lauhkean vyöhykkeen välillä. Se ulottuu molemmilla pallonpuoliskoilla suunnilleen kääntöpiireiltä leveysasteelle 40. Pohjoisella pallonpuoliskolla subtrooppiseen vyöhykkeeseen kuuluvat muun muassa Välimeren maat, suurin osa Lähi-itää, Etelä-Kiina, Meksikon pohjoisosa ja Yhdysvaltojen eteläosa. Eteläisellä pallonpuoliskolla subtrooppisella vyöhykkeellä ovat Etelä-Afrikka, suuri osa Australiaa sekä Etelä-Amerikassa, Argentiinan ja Chilen pohjoisosat sekä Uruguay. "Meridionaalinen" vyöhyke on viileämpi osa subtrooppisesta vyöhykkeestä. Sademäärien ja kasvillisuuden puolesta vyöhyke on hyvin vaihteleva. Teropodit
Theropoda (kreik. "petojalka") eli teropodit on dinosaurusten alalahko, jonka lajeja yhdistää kolmivarpaiset raajat, ontot luut ja suuret silmäkuopat. Ne luokitellaan perinteisesti liskonlantioisiin, vaikka vuoden 2017 tutkimuksessa Matthew Baron luokitteli teropodit Ornithoscelida-kladiin linnunlantioisten ohella. Kaikki lihansyöjädinosaurukset kuuluivat teropodeihin, joskin muutamat lajit kehittyivät kasvinsyöjiksi, kaikkiruokaisiksi ja hyönteissyöjiksi. Ensimmäiset teropodit kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 230 miljoonaa vuotta sitten, ja varhaisjurakaudella niistä kehittyi monia suuria maalla eläneitä lihansyöjiä, jotka sitten kuolivat sukupuuttoon muiden suurten dinosaurusten kanssa liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Myöhäisjurakaudella linnut kehittyivät pienistä Coelurosauria-kladin teropodeista ja ovat siten ainoita nykyään eläviä teropodien kladiin kuuluvia edustajia. Radioaallot
Alueen alapäätä (3–5 GHz) käytetään myös ns. troposfäärisirontayhteyteen eli tropolinkeissä. Tämä yhteys perustuu alle 10 kilometrin korkeudessa oleviin ilmakehän pyörteisiin ja muihin epätasaisuuksiin, jotka sirottavat niihin osuvan SHF-alueen säteilyn. Triaskauden joukkotuho
Toisaalta hiilen isotoopit viittaavat pidempiaikaiseen eliöstöä tuhoavaan häiriöön, jonka syynä voivat olla jättimäiset tulivuorenpurkaukset. Noin 200 miljoonaa vuotta sitten jättimanner Pangean hajoamiseen liittyvät valtavat Keski-Atlantin tulivuorenpurkaukset (engl. "CAMP") alkoivat. Ne tapahtuivat noin 5000x2500 km suuruisella alueella, joka ulottui Espanjasta ja Ranskasta Länsi-Afrikkaan ja läntiseen Pohjois-Amerikkaan. Afrikka ja Eurooppa olivat tulloin lähellä Pohjois-Amerikkaa. Tryptofaanisyntaasi
Tryptofaanisyntaasi tai tryptofaanisyntetaasi on entsyymi, joka osallistuu aminohappo tryptofaaniin biosynteesiin. Se katalysoi sekä indoli-3-glyserolifosfaatin hajotusta indoliksi ja glyseraldehydi-3-fosfaatiksi että indolin ja seriinin välistä kondensaatioreaktiota tryptofaaniksi. Tryptofaanisyntaasia esiintyy kasvi-, sieni- ja bakteerisoluissa, mutta ei eläimillä.
Tryptofaanisyntaasi on rakenteeltaan tetrameeri ja koostuu kahdesta α-alayksiköstä ja β-dimeeristä. Entsyymi on kooltaan noin 150 Å, ja sen alayksiköt sitoutuvat toisiinsa muodostaen lineaarisen αββα-kompleksin. Tetrameerin rakenne eroaa α-kierteiden ja β-laskosten muodostamasta trioosifosfaatti-isomeraasiin verrattavasta αβ-tynnyrirakenteesta siten, että β-alayksikön rakenne on kerroksittainen laskos-kierre-laskos-rakenne. Alayksikköjen aktiiviset kohdat ovat yhteydessä toisiinsa 25 Å pitkän kanavan kautta. Sekä α- että β-alayksiköt esiintyvät avoimessa ja ei-aktiivisessa konformaatiossa ja muuttavat muotoaan substraatin ja koentsyymin sitoutuessa. Kasvillisuusvyöhyke
Trooppinen sademetsä on kehittynyt sinne, missä olosuhteet elämän menestymiselle maanpinnalla ovat kaikkein parhaat: sademäärä on tasaisen runsas, vähintään 1 500 mm vuodessa, ja jokaisen kuukauden keskilämpötila on yli 20 °C. Lajisto on täällä kaikkein runsaimmillaan, ja ainavihannat lehtipuut kohoavat yli 50 metrin korkeuteen muodostaen tiheän latvuskerroksen. Sen alapuolella on usein matalampi noin 20 metrissä oleva alempi latvuskerros, joka on sopeutunut varjoisampiin oloihin. Vain 2 prosenttia auringon valosta saapuu metsän pohjalle. Aluskasvillisuus on pimeyden vuoksi melko vähäistä, ja maannos on niukkaravinteista latosolia, koska lahoaminen tapahtuu nopeasti ja ravinteet palaavat erittäin nopeasti suoraan kasvien käyttöön. Puiden rungoilla kasvaa runsaasti päällyskasveja, kuten liaaneja, ananaskasveja, sammaleita, sanikkaisia, lihansyöjäkasveja ja orkideoita. Trooppisia sademetsiä esiintyy Amazonasin suuressa jokilaaksossa, Keski-Amerikassa, Afrikassa suuressa Kongon jokilaaksossa, Kaakkois-Aasiassa ja Australian koillisosissa. Termosfääri
Termosfääri suojaa Maapalloa gamma- ja röntgensäteilyltä, ja radioaallot heijastuvat termosfääristä. Biosfäärialue
Biosfäärialueeseen pitää kuulua lailla suojeltu alue, puskurivyöhyke, jossa luonnonsuojelun vastaiset toimet ovat kiellettyjä ja yhteistoiminta-alue, jossa hyväksytyt toimet ovat sallittuja. Tämä tehdään kunnioittaen paikallisten asukkaiden luonnonvarojen järkevää käyttöä. Biosfäärialueet eivät ole suojelualueita, vaikka ne sellaisia sisältävätkin. Yhteistoiminta-alueilla on asutusta ja harjoitetaan taloudellista toimintaa, minkä tavoitteena on tasapainoinen suhde ihmisen ja luonnon välillä . Inversio (meteorologia)
Inversioita syntyy kaikkiin troposfäärin osiin rintamien yhteydessä kylmän ilmamassan tunkeutuessa lämpimän alle tai lämpimän vyöryessä kylmän päälle. Maanpinnan lähelle syntyy "pintainversio" silloin, kun säteilyjäähtyminen jäähdyttää maanpintaa, joka puolestaan jäähdyttää alimpia ilmakerroksia. Näin käy Suomessa kesällä selkeinä öinä, ja talvella mihin vuorokaudenaikaan hyvänsä, jos taivas on selkeä ja tuuli heikkoa (kohtalainen tai kova tuuli sekoittaa troposfäärin alaosia niin tehokkaasti ettei inversiota synny). Sienipilvi
Maan pinnalla tapahtuvissa räjähdyksissä pilvi ei nouse aivan yhtä korkealle, koska virtauksen mukana nousee suuri määrä maata pölynä. Kun pilvi nousee troposfäärin ylärajalle, stratosfääriin, se pyrkii usein leviämään sivulle, mutta jos energiaa on tarpeeksi, pilvi nousee stratosfääriin. Tämä vaatii megatonniluokan räjähdyksen.
Myös ilmasto-olot vaikuttavat pilven nousukorkeuteen, johon vaikuttaa eniten räjähdyksen tuottama lämpömäärä. Otsoni
Troposfäärin eli alailmakehän otsonin lisääntymisellä on huomattava ilmaston lämpenemistä aiheuttava vaikutus. Alailmakehän otsoni aiheuttaa lisäksi vaurioita eliöstölle. Yhdysvaltalaisen tutkimuksen mukaan 100 µg/m lisäys otsonia hengitysilmassa lisäsi astmaa sairastavien lapsien vaaraa kärsiä hengityksen vinkunasta 35 prosentilla ja hengenahdistuksesta 47 prosentilla. Suomessa hengitysilman otsoni on usein suurimmillaan helteillä, korkeapainetilanteissa, joissa saastunutta ilmaa virtaa maahan Länsi- ja Keski-Euroopasta. Suomessa suuresta otsonipitoisuudesta tiedotetaan, jos hengitysilman otsoni ylittää tunnin keskiarvona 180 µg/m. Tutkimusten mukaan alailmakehän otsoni on suurin yksittäinen kasveja vaurioittava epäpuhtaus ilmassa. Euroopan ympäristöongelmat
Euroopan ympäristölle on yhdeksän tyypillistä ympäristöongelmaa. Näitä ovat kasvihuoneilmiön voimistuminen, luonnon monimuotoisuuden häviäminen, suuronnettomuudet, happamoituminen, alailmakehän eli troposfäärin otsoni, kaupunkien kuormitus, makean veden vesistöjen hallinta, metsien laadun huonontuminen ja rannikkoalueen uhat. Radiohorisontti
Etäisyys viivasuoralle etenemiselle olisi formula_3. Mutta koska maanpinnan lähdeisyydessä oleva ilmakehän troposfäärin tiheys pienenee korkeuden lisääntyessä, niin erityisesti VHF ja UHF taipuvat hieman maapalloa kohti. Edellä mainittuun kaavaan tämä aiheuttaa noin 15 %:n lisäyksen, joten radiohorisontin etäisyyden kaavaksi saadaan Trooppinen hirmumyrsky
Trooppisen pyörremyrskyn pääasiallinen energianlähde on valtameren pinnasta haihtuvan veden sisältämä lämpö, joka vapautuu veden tiivistyessä pilviksi ja lopulta sateeksi kun lämmin, kostea ilma kohoaa ja jäähtyy kylläisen vesihöyryn lämpötilaan ja paineeseen (ks. Mollierin käyrästö). Prosessia voidaan pitää eräänlaisena atmosfäärisenä Carnot'n lämpövoimakoneena, jossa vesihöyryn sisältämä tiivistymisentalpia muuttuu ilmamassan liike-energiaksi. Tämä tapahtumaketju seuraa Carnot'n kiertoprosessia. Ensinnä sisäänvirtaava ilma lähellä meren pintaa ottaa energiaa veden haihtumisesta latenttina lämpönä: haihtumisessa valtameri jäähtyy ja ilma lämpenee. Syntyy painegradientti, joka imee lämmintä ilmaa alhaalta ylös synnyttäen rajun konvektiovirtausen, jossa ilma virtaa suurella nopeudella merenpinnan tasolla kohti pyörremyrskyn keskustaa, ja myrskyn silmän seinämässä ylos kohti tropopaussia. Toisaalla lämmennyt ilma nousee ja jäähtyy adiabaattisesti myrskyn silmän seinämässä kuitenkin säilyttäen kaiken tiivistymisentalpiansa tiivistymisen yhteydessä. Kolmantena ilma virtaa ulos ja menettää lämpöä infrapunasäteilynä avaruuteen kylmän tropopaussin korkeudella. Lopulta ilma lauhtuu ja vajoaa alas myrskyn ulkoreunalla kohti meren pintaa pyörremyrskyn ulkoreunoilla. Ensimmäinen ja kolmas vaihe ovat lähes isotermisiä, kun taas toinen ja neljäs ovat lähes isentrooppisia. Tämä sisään-ylos-ulos-alas -kierto tunnetaan pyörremyrskyn sekundaarikiertona (primäärikierto on myrskyn pyörimisliike). Carnot'n prosessi määrittää myös ylärajan sille tuulen nopeudelle, jonka pyörremyrsky voi saavuttaa. Titan (kuu)
Alle 160 kilometrin korkeudessa stratosfäärissä typpeä ja metaania on kumpaakin yhtä paljon. Troposfäärissä metaanin määrä kasvaa tasaisesti alaspäin mennessä. Kahdenkymmenen kilometrin korkeudella on metaanipilviä ja pinnan tuntumassa leijuu metaanin lisäksi myös etaanisumua. Kaasukehän metaani on peräisin tulivuorista. Alatroposfäärin suihkuvirtaus
Alatroposfäärin suihkuvirtaus on alle kilometrin korkeudessa havaittava voimakas (15–50 m/s) kapea-alainen voimakkaan tuulen alue. Se muistuttaa tropopaussin lähellä havaittavaa suihkuvirtausta, mutta on huomattavasti pienialaisempi ja lyhytkestoisempi ilmiö. Neptunus
Stratosfäärin yläpuolella on pienempi termosfääri, joka muuttuu korkeuden mukaan hiljalleen eksosfääriksi. Fotosfääri
Fotosfääri on Auringon näkyvä pinta. Koska tähdet ovat laajoja kaasupalloja, niillä ei ole kiinteää pintaa. Tietyssä syvyydessä kaasu kuitenkin lakkaa olemasta läpinäkyvä. Aurinko muuttuu vähitellen läpinäkymättömäksi noin 400 kilometrin paksuisessa fotosfäärissä, jonka lämpötila on noin 5 800 kelviniä. Fotosfäärissä on valtavia rakeita, granuloita, joiden kohdalla kuumaa kaasua nousee ylös kuljettaen lämpöä ulospäin. Näkyvimpiä piirteitä ovat auringonpilkut. Fotosfäärin yläpuolella ovat kromosfääri ja korona. Trooppi (filosofia)
Trooppi eli yksilöominaisuus tarkoittaa ontologiassa partikulaarista eli yksittäistä ominaisuuden ilmentymää. Termiä on käytetty myös historianfilosofiassa diskurssityyleistä. Termi ”trooppi” (, ”käännös”, ”muunnos”) on alun perin peräisin retoriikasta, jossa se tarkoittaa sanaleikin sisältävää kielikuvaa. Filosofiassa käytetyt tekniset merkitykset eivät aina vastaa termin alkuperää. Sideerinen astrologia
Alun perin Eläinradan merkit on nimetty niiden tähdistöjen mukaan, joiden suunnalla Aurinko on eri vuodenaikoina. Myöhemmin syntynyt ero sideeristen ja trooppisten merkkien välillä johtuu maapallon prekessiosta. Sillä tarkoitetaan maan akselin hidasta siirtymistä avaruuden tasojen suhteen. Kun maapallo kiertää vuoden aikana auringon ympäri, akselin suunta pysyy lähes muuttumattomana ja osoittaa nykyisin kaikkina vuodenaikoina suunnilleen Pohjantähden suuntaan. Pidemmän ajan kuluessa akselin suunta kuitenkin muuttuu, suunnilleen yhden kaariasteen 72:n vuoden aikana, ja vasta noin 26 000 vuoden kuluttua se osoittaa jälleen samaan suuntaan. Tämän vuoksi myöskään kevättasauspiste ei sijaitse pysysvästi samassa tähdistössä. Kaksituhatta vuotta sitten se sijaitsi lähellä Kalojen ja Oinaan tähdistöjen rajaa, mutta nykyisin Kalojen tähdistön alueella lähempänä Vesimiehen tähdistön rajaa Trooppisessa astrologiassa kevättasauspistettä pidetään kuitenkin edelleen Kalojen ja Oinaan "merkkien" rajana, mutta sideerisessä astrologiassa sen katsotaan olevan lähellä Vesimiehen ja Kalojen merkkien rajaa. Vastaavasti muutkin trooppiset ja sideeriset merkit poikkeavat nykyään suunnilleen kuukauden verran toisistaan. Mesosfääri
Mesosfääri on ilmakehän kerros stratosfäärin ja termosfäärin välissä. Se alkaa 50 kilometrin korkeudesta ja jatkuu 80–100 kilometriin. Mesosfääri on ilmakehän kylmin kerros: lämpötila laskee ylöspäin mentäessä niin että kerroksen ylärajalla mesopaussissa lämpötila on noin –100ºC. Ilmanpaine mesopaussissa on vain 0,001 prosenttia maanpinnan ilmanpaineesta. Tropiikkilinnut
Tropiikkilinnut eli vanhalta nimeltään jouhipyrstöt (Phaethontidae) on merilintujen heimo joka nykyään luetaan omaan lahkoonsa Phaethontiformes. Tropiikkilintujen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Nimensä mukaisesti ne elävät tropiikissa. Näiden ulapalla elävien merilintujen kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa ovat erittäin pitkiä. Tropiikkilinnut muistuttavat elintavoiltaan ja ulkonäöltään monessa suhteessa tiiroja ja myrskylintuja. Vesihöyry
Lähes kaikki ilmakehän vesihöyry on troposfäärissä. Vesihöyryn määrää koko troposfäärissä voidaan arvioida tietyillä aallonpituuksilla tehdyistä sääsatelliittikuvista. Tropiikkivarpuspöllö
Tropiikkivarpuspöllö ("Glaucidium tephronotum") on pöllöihin kuuluva lintu, jonka esiintymisaluetta Afrikassa ovat Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana, Kenia, Liberia, Ruanda, Sierra Leone ja Uganda. Eksosfääri
Eksosfääri on Maan ilmakehän ylin kerros. Eksosfäärin alkuraja on kiistanalainen, mutta yleensä sen määritellään alkavan 200–600 kilometrin korkeudesta. Virallisesti eksosfääri ei ole osa ilmakehää, vaan luetaan Maan lähiavaruudeksi. Eksosfääri koostuu pääosin vedystä ja heliumista, jotka ovat maailmankaikkeuden yleisimmät alkuaineet. Eksosfäärin yläkorkeutta ei ole määritelty virallisesti. Tropari
Tropari (kreikaksi "tropárion") on historiallisesti ortodoksisen hymnografian peruselementtejä, säkeistön yleisnimi. Suppeasti ymmärrettynä tropari on lyhyt veisu, joka luonnehtii vietettävän juhlan sisältöä tai sinä päivänä muisteltavan pyhän elämää. Townsville
Townsville sijaitsee tropiikissa reilut 300 kilometriä Kauriin kääntöpiiriltä pohjoiseen. Ilmasto on kuuma, muttei niin kostea kuin tropiikissa yleensä. Sateita on harvoin, lähinnä vain joulukuun ja maaliskuun välille sijoittuvan sadekauden aikana, keskimäärin kuukauden verran vuodesta. Sadekautena kaupunki ja lähialueet kärsivät usein tulvista, joskus myös trooppisista hirmumyrskyistä eli sykloneista. Kasvihuonekaasu
Otsoni (O) eroaa muista kasvihuonekaasuista siten, että sitä syntyy ilmakehässä saastepilvien reagoidessa auringonvaloon. Otsonin kasvihuonevaikutus riippuu siitä, missä osassa ilmakehää otsonia on. Stratosfäärissä eli yläilmakehässä otsonin lisääntyminen viilentää maapalloa. Troposfäärissä eli alailmakehässä otsonin lisääntyminen puolestaan lämmittää maapalloa. Kämmekkäkasvit
Suurin osa kämmekkäkasveista on "epifyyttejä", jotka kasvavat tropiikin ja subtropiikin kosteilla seuduilla muiden kasvien, kuten puiden, kaktusten ja puusaniaisten varsilla. Ne eivät kuitenkaan ole loisia. Kaikki eurooppalaiset lajit ja suurin osa Australian, Pohjois-Amerikan, Etelä-Afrikan sekä joidenkin Aasian alueiden kämmeköistä ovat maakasveja, jotka saavat ravinteensa maaperästä. Muutamat ovat kivillä kasvavia "litofyyttejä", jotkut taas ""mykoheterotrofeja"" (englanniksi "mycoheterotroph"), joilla ei ole riittävästi lehtivihreää tehokkaaseen yhteyttämiseen. Ne ovat täysin riippuvaisia sienijuuren antamasta ravinnosta. Termiä "saprofyytti" on usein käytetty näiden kasvien kuvaamiseen, mutta tämä termi viittaa kuollutta kasvi- ja eläinmateriaalia ravinnokseen käyttäviin eliöihin, esim. moniin sieniin Vuoden 2018 Atlantin hurrikaanikausi
Matalapaine on trooppinen, jos siinä ei ole keskileveysasteiden matalapaineille tyypillisistä rintamarakennetta ja se silti elää yli 24 tuntia ja jos se muodostuu tropiikissa tai subtropiikissa. Sitä sanotaan trooppiseksi myrskyksi, jos tuulen nopeuden suurin minuutin keskiarvo kymmenen metrin korkeudella on yli 17 m/s, ja hurrikaaniksi, jos tuuli ylittää 33 m/s. Otsoni
Alailmakehän otsonia syntyy typen oksideista, häästä ja hiilivedyistä. Suurin syy troposfäärin otsonin lisääntymiseen ovat lisääntyneet typen oksidien pitoisuudet. Noin 40 % typen oksidien päästöistä syntyy fossiilisten polttoaineiden käytöstä. Mesopaussi
Mesopaussi on ilmakehän rajakerros, joka sijaitsee mesosfäärin ja termosfäärin välissä 80–90 kilometrin korkeudessa. Mesopaussissa on pakkasta noin sata astetta, ja se onkin ilmakehän kylmin kerros. Sen yläpuolella termosfäärissä lämpötila alkaa jälleen nousta. Trooppinen vyöhyke
Trooppista sademetsää on 5–10 leveysasteiden välissä kaikkein kuumimmassa tropiikissa, päiväntasaajavyöhykkeessä, Afrikan keskiosissa, Brasiliassa ja Indonesiassa. Lämpötila on yleensä aina yli +18 °C, usein 22–28 °C. Sademetsässä sataa runsaasti. Suuri kosteus tekee ilmasta yleensä hiostavan kuumaa. Runsas sade johtuu trooppisista matalapaineista, joista kehittyy joskus hirmumyrskyjä hieman päiväntasaajasta sivuun. Monesti on ukkosta. Tropiikissa ukkoset ovat voimakkaampia, sateet rankempia ja rakeet suurempia, koska ilmakehä ulottuu siellä korkeammalle. Tämä aiheuttaa paksummat pilvet. Trooppinen sademetsä
Trooppista sademetsää esiintyy aivan päiväntasaajan tuntumassa 25. pohjoisen ja eteläisen leveyspiirin välisellä alueella ja korkeintaan 3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Alueella vaikuttaa intertrooppinen rintama, jossa konvergenssin seurauksena lämmintä ja kosteaa ilmaa saapuu ulommilta leveysasteilta muodostaen sinne pysyvän matalapaineen vyöhykkeen, jolla sataa yli 200 päivänä vuodessa. Kaikkien kuukausien keskilämpötila ylittää 18 celsiusastetta ja kuukausittaisten keskilämpötilojen vaihtelu on alle 6 °C. Tiivistymisydin
Tiivistymisydinten määrä troposfäärissä vaihtelee sadasta tuhanteen kuutiosentissä. Jos tiivistymisytimiksi sopivia hiukkasia on ylen määrin, havaitaan auerta. Otsonikato
Ilmakehän otsonista (O) noin kymmenesosa sijaitsee ilmakehän alimmassa osassa, troposfäärissä. Suurin osa (90 %) on ylempänä stratosfäärissä, noin 10–50 kilometrin korkeudessa, jossa se muodostaa niin sanotun otsonikerroksen. Maan pinnalle tuotuna (NTP-olosuhteissa) kaikki ilmakehän otsoni vastaisi noin kolmen millimetrin paksuista kerrosta koko maapallolle levitettynä. Otsonikerroksen paksuutta mitataan yleensä Dobsonin yksiköissä (DU): yksi DU vastaa 0,01 millimetrin otsonikerrosta NTP-olosuhteissa. Tyypilliset otsonikerroksen paksuuden arvot ovat siis luokkaa 300 DU. Etelämantereen otsoniaukon kohdalla lukema voi alimmillaan olla noin 100 DU. Mesosfääri (Maan vaippa)
Astenosfäärin, suhteellisen sulan kerroksen, alla oleva mesosfääri on kiinteää, hyvin kuumaa ainetta. Mesosfäärin alla on Maan ydin, jonka ulompi osa on sulaa rautaa, ja sisempi osa kiinteää rautaa.