Milloin Sacagawea kuoli?
Toussaint Charbonneau
Missouri Fur Companyn työllistämänä Charbonneau siirtyi Etelä-Dakotaan, jossa Sacagawea synnytti 1812 Lizette-nimisen tyttären. Lapsen syntymän jälkeen Sacagawea sairastui nopeasti ja menehtyi saman vuoden joulukuussa isorokkoon, tulirokkoon tai tuberkuloosiin. Osa tutkijoista uskoo, että kuollut nainen ei ollut Sacagawea, vaan Charbonneaun toinen shoshoni-vaimo. Shoshonien suullisen perimätiedon mukaan Sacagawea jätti Charbonneaun ja asui comanchien ja shoshonien parissa Porivo-nimisenä ja kuoli hyvin vanhana. Sacagawea
Sacagawea jäi asumaan mandankylään miehensä ja poikansa kanssa vuoteen 1809, jolloin he matkustivat jokilaivalla St. Louisiin. Charbonneau oli saanut tutkimusmatkaan osallistumisensa ansiosta lahjaksi 320 eekkeriä maata. Hänestä ei kuitenkaan ollut maanviljelijäksi. Myytyään maapalansa Clarkille hän palasi vaimonsa ja poikansa kanssa takaisin Missourin yläjuoksulle mandanien luo. Saatuaan työtä Missouri Fur Companylta Charbonneau siirtyi perheineen Etelä-Dakotaan, jossa Sacagawea synnytti vuonna 1812 tytön Fort Manuelissa. Tyttö sai nimekseen Lizette. Lapsen syntymän jälkeen Sacagawea sairastui vakavasti ja menehtyi saman vuoden joulukuussa isorokkoon, tulirokkoon tai tuberkuloosiin. On todettu melko varmaksi, että kapteeni Clark otti Charbonneaun perheen molemmat lapset hetkeksi aikaa huostaansa St. Louisiin, koska ei pitänyt Sacagawean miestä kelvollisena kasvattajana. Vuonna 1813 Clark luovutti Jean Baptisten ja Lisetten St. Louisin orpokotiin. Sacagawea
Vuonna 1850 Porivo ilmaantui erääseen shoshonien leiriin ja kertoi tulleensa comanchien luota. Tästä eteenpäin hän ajoi intiaanien asioita tarmokkaasti eteenpäin opettaen muun muassa maataloutta shoshoneille. Vuonna 1884, lähes satavuotiaana, hän kuolinhetkellään oli kuiskannut olevansa Sacagawea.
Sacagawea
Mandanien kylässä asuneesta ranskalais-kanadalaisesta Toussaint Charbonneausta tuli Sacagawean aviomies.. Charbonneau oli turkismetsästäjä, mutta tarpeen vaatiessa otti vastaan myös muita sekalaisia töitä, ja hän toimi muun muassa matkaoppaana. Ei ole tarkkaa tietoa, oliko joku toinen ostanut Sacagawean hidatsoilta tai saanut hänet itselleen eri sukujen kesken annettuna lahjana. Charbonneaun on uskottu voittaneen tytön itselleen uhkapelissä. Mandanit, joiden parissa turkismetsästäjä asui, olivat moniavioisia. Charbonneau, jolla oli ennestään yksi vaimo, noudatti heimon yleistä käytäntöä, ja Sacagaweasta tuli hänen uusi teinivaimonsa. Hyvin pian Sacagawea alkoi odottaa lasta itseään lähes kolme kertaa vanhemmalle Charbonneaulle. Šaikhilaisuus
Šaikhilaisuuteen liittyy myös tuhatvuotisen valtakunnan odottaminen, mutta varsinaisesti ei puhuta kätketyn imaamin, Mahdin, paluusta. Kuitenkin tutkijat eivät ole varmoja historiallisista tapahtumista, sillä alku-šaikhilaisuudesta saadut tiedot perustuvat baabilaisten kirjoittajien halusta liittää omat uskomuksensa "puhdasoppiseen" šaikhilaisuuteen. Todennäköisesti šaikhilaisuudessa oli odotus Mahdin paluusta, mutta jälkikäteen asiaa ei haluttu myöntää siinä vaiheessa kun myöhäisempi baabilaisuus ajautui ristiriitaan valtauskonnon kanssa. Sayyid Kazim kuoli joko 31. joulukuuta 1843 tai 1. tammikuuta 1844. Rafael Sabatini
1940-luvulla vakava sairaus pakotti hänet hidastamaan kirjoittamista, mutta hän ei lopettanut kokonaan. Hän kuoli Sveitsissä helmikuussa 1950. Hänen hautakiveensä on kaiverrettu teksti: "He was born with a gift of laughter and a sense that the world was mad" (Hänellä oli syntyessään naurun lahja ja tieto siitä, että maailma oli hullu), joka on hänen kuuluisimman teoksensa "Scaramouchen" ensimmäinen lause. Tokugawa Iemochi
Tokugawa Iemochi menehtyi sairauteen Osakan linnassa 29. elokuuta 1866. Hänen kuolemansa pidettiin kuitenkin salaisuutena 28. syyskuuta asti. Iemochi oli kuollessaan kaksikymmentävuotias. Hänen seuraajakseen valittiin Hitotsubashi Keiki, joka otti shōguniksi nousunsa yhteydessä nimekseen Tokugawa Yoshinobu. Kaouding Cissoko
Kaouding Cissoko (1964 tai 1965 – 17. heinäkuuta 2003) oli senegalilainen laulaja ja koran soittaja. Hän liittyi senegalilaisen laulaja-kitaristi Baaba Maalin yhtyeeseen vuonna 1991. 3. elokuuta 1999 Cissoko julkaisi ensimmäisen ja ainoaksi jääneen sooloalbuminsa "Kora Revolutionin". Joissakin sen kappaleissa oli mukana myös hänen perheenjäseniään sekä Baaba Maal. Cissoko kuoli heinäkuussa 2003 tuberkuloosiin. Matsudaira Sadanobu
Matsudaira Sadanobu () (25. tammikuuta 1759 – 14. kesäkuuta 1829) oli japanilainen Edo-kauden daimio. Sadanobu oli kuuluisa taloudellisista uudistuksistaan, jotka tunnetaan nimellä Kansei-uudistukset (1789–1801). Uudistusten avulla hän hän säilytti hallinnassaan Shirakawa alueen toimiessaan samalla yhtenä Tokugawa-shōgunaatin johtavista virkamiehistä. Sathya Sai Baba
Sai Baba kuoli 85-vuotiaana sydänvaivoihin sairaalassa Puttaparthissa. Hautajaisiin osallistui maan korkeinta johtoa. Tokugawa Yoshinobu
Keiki nujersi vuonna 1864 kapinoivan Chōshūn joukot. Kesällä 1866 Keiki johti bakufun joukot rangaistusretkelle Chōshūhun, mutta retki epäonnistui. Keiki käytti Iemochin kuolemaa taistelusta vetäytymisen tekosyynä. Keikistä tuli shōgun vuonna 1866. Shōguniksi nousun yhteydessä hän vaihtoi nimekseen Yoshinobu. Hän luopui vallasta 1867, mutta oletti saavansa johtavan asemansa takaisin, kun hallintoa uudistettaisiin. Vastustajat kuitenkin toimivat ennen uudistusten toteuttamista. Uudistuksia vaativat Chōshūn ja Satsuman samurait valtasivat Kioton palatsin 3. tammikuuta 1868 ja julistivat keisarillisen vallan palaututetuksi. Tätä seurasi Boshin-sotana tunnettu lyhyt sisällissota. Keisarilliset jokot valtasivat Edon, ja Keiki antautui. Vallan siirtymistä shōgunaatilta keisarille kutsutaan Meiji-restauraatioksi. Antautumisensa jälkeen Yoshinobu määrättiin kotiarestiin Mitoon. Vuonna 1902 Yoshinobulle myönnettiin prinssin ("kōshaku") arvo. Tokugawa Yoshinobu menehtyi Tokiossa 22. marraskuuta 1913. Honda Shigetsugu
Honda Shigetsugu (1529 – 9. elokuuta 1596), tunnetaan myös nimellä Honda Sakuzaemon, oli japanilainen samurai, joka palveli Tokugawa-klaania. Vuonna 1565 hänet nimettiin Kōriki Kiyonagan ja Amano Yasukagen ohella yhdeksi Mikawan kolmesta bugyōsta, joiden oli määrä hoitaa provinssin sisäisiä asioita. Hän myös taisteli useissa taisteluissa Tokugawa Ieyasun joukoissa, ja tuli tunnetuksi nimellä "Paholais-Sakuza" tunnustuksena raivokkuudestaan. Honda Narishige oli hänen poikansa. Masinissa
Masinissa syntyi vuonna 238 eaa. ja hän oli massyliesin heimoa hallinneen Galan poika. Gala oli Karthagon liittolainen ja Masinissa koulutettiin Karthagossa, mikä käytännössä tarkoitti, että hän toimi panttivankina. Massyliesien alueesta länteen sijaitsi masaesyliiden ja näiden kuningas Syfaxin alueet. Syfax kävi sotaa Karthagoa ja massylieita vastaan vuosina 215-212 eaa. Syfax sai apua Karthagon viholliselta Roomalta. Sota päättyi kuitenkin tuloksettomana. Vuoden 212 jälkeen Masinissa komensi ratsuväkeä Karthagon alaisuudessa nykyisen Espanjan alueella roomalaisia vastaan. Hänen ollessaan Espanjassa hänen isänsä Gala kuoli vuonna 208 eaa., mikä johti kriisiin seuraavasta hallitsijasta. Valtaan nousi ensin Galan veli Oezalces, mutta hänen kuoltuaan pian valtaannousun jälkeen valtaan nousi hänen vanhempi poikansa Capussa. Mazaetullus kuitenkin kukisti ja surmasi Capussan asettuen hänen nuoremman veljensä Lacumazesin sijaishallitsijaksi. Peläten Masinissan palaavan Mazaetullus solmi liittolaisuuden Syphaxin kanssa. Masinissa puolestaan liittoutui roomalaiskomentaja Scipio Africanuksen kanssa ja palasi heimonsa alueelle kukistaen nopeasti Lacumazesin ja Mazaetulluksen. Tällöin kuitenkin Syphax hyökkäsi häntä vastaan Karthagon tukemana. Syphaxen joukot kukistivat Masinissan, joka joutui pakenemaan itään Tripolitaniaan. Kertanegara
Kertanagara oli jaavalaisen Singhasarin kuningaskunnan viimeinen hallitsija vuosina 1268–1292. Häntä kunnioitetaan edelleen yhtenä suurimmista jaavalaisista kuninkaista. Hänen johdollaan Jaava yhdistyi ja Singhasarin valta laajeni Sumatralle ja Balille asti. Sacagawea
Ostamillaan hevosilla retkikunta aloitti matkansa yli Kalliovuorten. Seuraavien kuukausien aikana Sacagawea osoitti lopullisesti taitonsa kommunikoida ja neuvotella eri heimojen kanssa. Kun intiaanit näkivät valkoisten miesten joukossa ratsastavan intiaaninaisen pieni lapsi selässään, niin sotaiset aikeet häipyivät taka-alalle. Naista ja lasta ei mielletty sotajoukkoihin. Lisäksi Sacagawean vaikuttavimpia piirteitä oli hänen tyynen rauhallinen ja vakuuttava käytöksensä. Pelkällä olemassaolollaan hän tuntui riisuvan potentiaalisetkin viholliset aseista. Clark ja Lewis hyödynsivät Sacagawean valtaa intiaaneihin vaihtamalla väsyneitä ratsuja uusiin ja nauttimalla hyviä aterioita paikallisten heimojen luona. Kun matkan edetessä ruokaa oli niukalti, Sacagawea valmisti keräämistään marjoista, pähkinöistä ja puunjuurista sekä kaikesta muusta syötäväksi kelpaavista aineksista ruokaa. Elämä hidatsojen orjana oli opettanut hänelle taidon selviytyä hengissä vaikeissa olosuhteissa. Malietoa Tanumafili II
Samoa itsenäistyi vuonna 1962, ja sen johtajina toimivat Malietoa Tanumafili II sekä Tupua Tamasese Mea'ole. Jälkimmäinen kuoli vuonna 1963. Malietoa Tanumafili II ehti johtaa itsenäistä Samoaa pitkälti yli 40 vuotta. Tetsuo Sakurai
Tetsuo Sakurai, (s. 13. marraskuuta 1957), on japanilainen fuusiojazzbasisti. Vuonna 1976 hän perusti Casiopea-nimisen yhtyeen yhdessä kitaristi Issei Noron kanssa. Hän erosi yhtyeestä vuonna 1989 yhdessä rumpali Akira Jimbon kanssa. Eron syyksi ilmoitettiin musiikilliset erimielisyydet. Sakurai ja Jimbo perustivat yhdessä yhtyeen nimeltä Jimsaku, joka toimi vuoteen 1998. Sen jälkeen Tetsuo Sakurai on toiminut sooloartistina ja levyttänyt ja kiertänyt mm. kitaristi Greg Howen ja rumpali Dennis Chambersin kanssa. Opechancanough
Opechancanough pääsi powhatanien liiton päälliköksi Wahunsonacockin kuoltua vuonna 1618. Välit englantilaisiin alkoivat huonontua siirtolaisten tuotua tupakan viljeltäväksi Virginiaan. Alueelle alkoi tämän jälkeen muuttaa laumoittain siirtolaisia. Kahdeksan vuotta kestänyt rauha päättyi vuoden 1622 intiaaniverilöylyyn, jossa Opechancanoughin joukot tappoivat noin 350 siirtolaista. Hän ei kuitenkaan pystynyt tuhoamaan kaikkia englantilaisia ja hän joutui tekemään rauhan eurooppalaisten kostoretkikuntien hyökkäysten jälkeen vuonna 1636. Sodan jälkeen Opechancanoughin terveys heikkeni, ja on mahdollista, että hän kärsi myasthenia gravis -nimisestä lihasheikkoutta aiheuttavasta sairaudesta. Opechancanough yritti kuitenkin vielä lähes satavuotiaana ja osittain halvaantuneena tuhota englantilaiset hyökkäämällä jälleen kerran vuonna 1644 tappaen 500 siirtolaista. Hän hävisi kuitenkin taistelussa William Berkeleyn johtamille miliiseille ja hänet otettiin vangiksi. Opechancanough kuoli vankeudessa vuonna 1646 tarinan mukaan vartijan ampumana. Ezzatollah Sahabi
Sahabi oli naimisissa Zahra Ataein kanssa, jonka eno oli Mehdi Bazargan. Heillä oli yksi poika ja tytär. Huhtikuussa 2011 Sahabia hoidettiin Persian sairaalassa, ja 1. toukokuuta 2011 hän sai syndävaipui koomaan. Hän kuoli 81 vuotiaana 31. toukokuuta 2011. Majapahit
Singhasarin kuningas Kertanegara oli vuonna 1289 kieltäytynyt maksamasta vasalliveroa Kublai-kaanille. Kublai-kaani, joka ei ollut hyväksynyt Kertanegaran kieltäytymistä, varusti tuhannen laivan sotajoukon Kertanegaraa vastaan 1292. Kertanegara kuitenkin murhattiin hovikapinassa 1292 ennen kuin mongolijoukot saapuivat Singhasariin. Vijaya, Kertanegaran seuraaja, onnistui pakenemaan hovikapinaa ja perusti uuden hovin Majapahitiin. Vijaya halusi kuitenkin murskata Singhasarin viimeiset joukot Kedirissä ja liittoutui mongoli- ja kiinalaisjoukkojen kanssa 1293. Vijaya onnistui tässä liittolaisineen maaliskuussa 1293, minkä jälkeen hän teki yllätyshyökkäyksen mongoleja vastaan ja onnistui ajamaan heidät pois Jaavalta. Tämä oli myös Singhasarin kuningaskunnan loppu. Vijaya kruunasi itsensä uuden Majapahitin kuningaskunnan kunikaaksi marraskuussa 1293. Samalla hän otti käyttöön nimen Kertarajasa. Sacagawea
Jälkeenpäin kapteeni Clark lahjoitti Sacagawealle sinisistä helmistä valmistetun rukousnauhan tämän rohkeasta teosta yhteisen edun hyväksi. Hänen miehensä ei saanut kunniaa. Käytöstään häpeillyt Charbonneau paljasti olevansa täysin uimataidoton ja paniikin johtuneen siitä. Imagawa Yoshimoto
Imagawa Yoshimoto (; 1519 Sunpu, Surugan provinssi – 12. kesäkuuta 1560 Okehazama, Owarin provinssi) oli japanilainen daimio Sengoku-kaudella. Hän oli Imagawa-klaanin päämies vuosina 1536–1560. Surugan provinssissa asunut Imagawa oli yksi Tōkaidō-alueen kolmesta hallitsevasta daimiosta ja yksi Japanin suurimmista daimioista aina kuolemaansa saakka. Japanin historia
Sengoku-kauden daimioiden välisissä taisteluissa vaikutusvaltaiseksi nousi vähitellen Oda Nobunaga. Hän oli rohkea, joskin huomattavan julma opportunisti ja ensimmäinen menestyksekkäästi eurooppalaisten tuomia tuliaseita taisteluissa käyttänyt daimio. Vuonna 1573 hän syöksi vallasta shōgunin ja auttoi valtaan viimeisen Ashikaga-hallitsijan Yoshiakin. Tämä yritti kuitenkin olla muutakin kuin pelkkä nukkehallitsija, jolloin Nobunaga syöksi hänet vallasta ja Ashikaga-shōgunaatin aika päättyi. Osoitus Nobunagan armottomuudesta on häntä vastustaneen kolmen tuhannen Hieivuoren munkin joukkomurha vuonna 1571. Nobunagan kohtaloksi koituivat hänet oma kapinoiva kenraalinsa Akechi Mitsuhide vuonna 1582. Kun Nobunaga oli matkalla maan länsiosaan kukistamaan puhjenneita levottomuuksia, hän pysähtyi Kiotossa Honnō-jin temppeliin, missä hän joutui Mitsuhiden joukkojen saartamaksi. Kamppailun jälkeen Nobunaga päätti päivänsä tekemällä itsemurhan viiltämällä vatsansa auki. Nobunaga ei ehtinyt saavuttaa tavoitettaan yhtenäisestä Japanista. Anaksagoras
Pidemmän päälle aikakaudelle ominaisen polyteismin kyllästämä yhteiskunta ei voinut suvaita hänen uskomuksiaan. Esimerkiksi Perikleen viholliset käyttivät rahvaan taikauskoisuutta hyväkseen ja saivat heidät usutettua hänen kimppuunsa hänen ystävänsä ajatusten vuoksi. Lopulta Anaksagoras pidätettiin syytettynä uskonnon vakiintuneiden oppien vastustamisesta. Joidenkin lähteiden mukaan häntä syytettiin jopa persialaismielisyydestä, joka oli rikos monissa kreikkalaisissa kaupunkivaltioissa. Perikles sai käyttää kaikki puhujanlahjansa saadakseen ystävänsä vapaaksi. Silti Anaksagoras ajettiin pois Ateenasta, ja hän vetäytyi Lampsakokseen (noin 434 tai 433 eaa.), jossa hän kuoli vuonna 428 eaa. koko kaupungin arvostamana henkilönä. Robert Sobukwe
Robert Mangaliso Sobukwe (5. joulukuuta 1924 – 27. helmikuuta 1978) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka perusti Pan Africanist Congress -puolueen. Sobukwe oli aluksi ANC:n jäsen, mutta hän erosi järjestöstä vuonna 1957 afrikkalaisnationalistien näkymystensä vuoksi. Sobukwe valittiin vasta perustetun PAC:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi vuonna 1959. Vuonna 1960 Sobukwe pidätettiin passilakien vastaisen mielenosoituksen johdosta ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Rangaistuksen täytyttyä Sobukwe pidätettiin välittömästi uudelleen uuden lain perusteella, joka antoi poliisiille valtuuden pitää ketä tahansa pidätettynä 180 päivää kerrallaan ilman syytettä tai oikeutta tavata lakimiestä. Hänet pidettiin vangittuna lain perusteella seuraavan kuuden vuoden ajan. Vapauduttuaan vuonna 1969 hänet lähetettiin maan sisäiseen maanpakoon Kimberleyhin, jossa menehtyi vuonna 1978 keukosyöpään. Kobayakawa Hideaki
Taistelun jälkeen Tokygawa lähetti Kobayakawan jahtaamaan pakenevia vihollisiaan, ja tämä päihitti Ishida Masatsugun Sawayaman piirityksessä. Muutamaa vuotta myöhemmin Kobayakawa ilmeisesti tuli hulluksi, ja menehtyi ilman perillistä. Tämän myötä Kobayakawan klaani hajosi, ja sen läänitykset annettiin Ikedan klaanille. Françoise Sagan
Sagan kuoli 69-vuotiaana keuhkoveritulppaan pitkään sairastettuaan ja omaisuutensa menettäneenä. Muistosanoissaan Ranskan presidentti Jacques Chirac totesi: "Menetimme yhden parhaista ja herkimmistä kirjailijoistamme." Sacagawea
Sacagawean ja Porivon yhdistäminen samaksi persoonaksi lisäävät lapsien joukkoon myös comanchien kylässä syntyneen pojan nimeltään Ticannaf ja tytön, jonka nimeksi oli annettu Yaga-wosier (Itkevä kori). Septimius Severus
Severus kuoli 4. helmikuuta 211 Eboracumissa (nykyinen York) 66 vuoden ikäisenä. Caracalla ja Geta palasivat heti Roomaan. Severuksen ruumis poltettiin ja hänen tuhkansa haudattiin Antoninusten hautaan Roomassa. Veljekset riitaantuivat heti, ja Caracalla yritti murhauttaa Getan. Kun ensimmäinen yritys ei onnistunut, Caracalla yritti toistamiseen poikien äidin asunnossa paremmalla menestyksellä. Tämän jälkeen hän murhautti veljensä kannattajat ja kirosi veljen muiston (damnatio memoriae). Kaikki todisteet Getan olemassaolosta hävitettiin: esimerkiksi Getan nimi hakattiin pois kaikista muistomerkeistä. Sani Abacha
Abachan kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen; juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi intialaista prostituoitua.
Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi. Sanada Masayuki
Sekigaharan taistelu päättyi Ieyasun voittoon, joka voiton seurauksena jakoi maan läänitykset uudestaan liittolaisilleen. Hän aikoi ensin teloittaa Masayukin ja Yukimuran, mutta Nobuyukin liittolaisuuden johdosta päätti tyytyä karkottamaan nämä Kudoyamaan, ja Sanada-klaanin johtajuus siirtyi Nobuyukille. Masayuki menehtyi Kudoyamassa vuonna 1611. Mario Moretti
Moretti osallistui Cagolin johtamaan operaatioon helmikuussa 1975, jolloin Curcio haettiin pois Casale Monferraton vankilasta. Juhlatunnelmaa ei kuitenkaan kestänyt kauan. Cagol sai surmansa tulitaistelussa karabinieereja vastaan 5. kesäkuuta. Curcio pidätettiin uudelleen 18. tammikuuta 1976 hänen oltuaan vapaalla jalalla 334 päivää. Saman vuoden maaliskuussa pidätettiin toinen Morettin lisäksi vapaalla jalalla ollut prikaatien johtokunnan ("Comitato Esecutivo") jäsen Giorgio Semeria. Prikaatien tavallisesti nelihenkistä johtokuntaa uusittiin, ja se koostui vuoden 1976 kesällä Morettia lukuun ottamatta henkilöistä, joista kukaan ei ollut osallistunut Chiavarin kokoukseen muutamaa vuotta aikaisemmin. Lauro Azzolini, Franco Bonisoli ja Rocco Micaletto olivat kaikki Morettia kokemattomampia ja käytännössä hän oli nyt Punaisten prikaatien johtaja. Ainoaksi mahdolliseksi haastajaksi nousi toinen Chiavarin kävijä ja entinen kommunistipuolueen jäsen Prospero Gallinari karatessaan Trevison vankilasta 2. tammikuuta 1977. Rudolf Caracciola
Rosemeyer ja Caracciola olivat 1930-luvulla tiukkojen taisteluiden kilpakaksikko sekä kilpailuissa että nopeusennätysten yrittämisissä, mutta Rosemeyerin kuolema vuoden 1938 nopeusennätysyrityksessä ja Caracciolan vanhat reisivammat saivat hänet lopettamaan kilpailun kauden 1939 jälkeen. Useat paluuyritykset peruuntuivat erilaisten sairauksien lisääntyessä ja Caracciola menehtyi lopulta syöpään syyskuussa 1959. Caracciolan menestyksen salaisuutena on pidetty useasti hänen maltillista ajotyyliään, jolla hän kontrolloi autoaan lähes täydellisesti, teki todella harvoin virheitä ja auto kulki aina kuin kiskoilla. Suurta menestystä hän sai aikaisesti erityisesti sadekelillä, minkä seurauksena hänen lempinimensä oli "Regenmeister" (). Ennen Michael Schumacheria, Caracciolaa pidettiin (ja pidettäneen edelleen joissain) Rosemeyerin sekä Tazio Nuvolarin ohella kaikkien aikojen parhaana saksalaisena kilpa-autoilijana. Sessue Hayakawa
Hayakawa jäi eläkkeelle pian "Kwai-joen sillan" jälkeen vuonna 1966 ja eli zen-buddhalaisena pappina kuolemaansa asti. Hän kuoli vuonna 1973 aivoveritulppaan. Bargash bin Said
Majid kuoli vuonna 1870, ja Bargashista tuli hänen seuraajansa. Valtakautensa alussa Bargash laajensi edeltäjiensä perustamaa kauppaverkostoa Itä-Afrikassa. Sansibarin kautta kulki norsunluuta, rahakasveja ja etenkin mausteneilikkaa. Sansibar harjoitti myös brittien vastustamaa orjakauppaa. Bargashia alkoivat kuitenkin uhata monet sisäiset ja ulkoiset uhat. Sansibaria tukikohtanaan pitäneet arabikauppiaat kuten Tippu Tip eivät halunneet olla sulttaanin poliittisen vallan alla, ja häntä vastustivat myös jotkin voimakkaat afrikkalaiset hallitsijat, kuten Mirambo. Suurin uhka tuli kuitenkin Euroopasta, jonka suurvallat alkoivat tavoitella itselleen alueita Afrikasta. Saksan keisarikunta oli tehnyt sopimuksia Itä-Afrikan heimopäälliköiden kanssa ja tavoitteli itselleen aluetta, josta tulisi myöhemmin Saksan Itä-Afrikka. Vuoteen 1885 mennessä Bargashin oli hylättävä vaatimuksensa Itä-Afrikan mannermaan suhteen, ja hän keskittyi sittemmin hallitsemaan Sansibarin saaria. Hän kuoli vuonna 1888. Vuonna 1890, kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen, Sansibarista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan protektoraatti. Moacir Barbosa Nascimento
Moacir Barbosa Nascimento (27. maaliskuuta 1921 Campinas, Brasilia – 7. huhtikuuta 2000 Praia Grande, Brasilia) oli entinen brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti suurimman osan urastaan brasilialaista Club de Regatas Vasco da Gamaa. Barbosa pelasi myös urallaan 17 ottelua Brasilian jalkapallomaajoukkueen maalivahtina, muun muassa vuoden 1950 MM-kisoissa Brasiliassa, jossa Brasilia hävisi finaalin sensaatiomaisesti Uruguayta vastaan. Barbosan päästettyä Alcides Ghiggian tekemä 2-1-voittomaali helposti etukulmasta, hänestä tehtiin Maracanaçon ("Maracanan isku") syntipukki. Lähes koko loppuikänsä tummaihoinen Barbosa sai kuulla rasistisia kommentteja ja herjauksia päästetyistä maaleista MM-finaalissa. Brasilian riveissä hän oli aiemmin voittanut Copa Américan vuonna 1949. Barbosa lopetti uransa vuonna 1962 ja kuoli huhtikuussa 2000 köyhänä miehenä. Sarkasota
Ensimmäisenä henkensä menetti pitäjänkirjuri Jöns Berg Alasotkamon kylästä. Tiedot muista kuolleista ovat varsin epämääräisiä. Maaherra Lorentz Clerck mainitsee kirjeessään kaksi kuollutta, joista toinen oli tykistökersantti Abraham Roos. Lisäksi tiedetään vihollisen surmanneen Mainuan ja Tipasojan kylissä kummassakin yhden miehen. Jotkut lähteet kertovat monista surmatuista. Haavoittuneiden nimiä tiedetään muutama. Henkikirjuri Fredrik Arnkijhlia iskettiin kirveen hamaralla. Haavoitettuna ja alastomaksi riisuttuna hän raahautui Kajaanin linnaan. Tullinhoitaja Hoffrenia pistettiin useita kertoja keihäällä, mutta hän jäi henkiin. Kajaanin kirkkoherra piestiin messinkiruoskalla niin pahasti, että hän kuoli vajaan vuoden kuluttua. Paltamon kirkkoherran poika, ylioppilas Johannes Cajanus sai sapeliniskun, joka teki korttelin (14,8 cm) pituisen syvän haavan. Kotiopettaja Isak Björklund sai keihään kylkeensä. Hänestä tuli sittemmin Turun akatemian professori. Sengoku-kausi
Kauden aikana valta oli periaatteessa Ashikaga-shōgunaatin käsissä. Levottomuuksien aikana keskusvallan merkitys pieneni, ja daimiot saivat enemmän valtaa. Ajasta puhutaankin joskus Japanin feodaalikautena.
Tunnetuimpia daimioita olivat Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi ja Tokugawa Ieyasu. Sengoku-kausi päättyi Sekigaharan taisteluun vuonna 1600. Pontiacin kapina
Vuonna 1769 pontiac teki kohtalokkaaksi osoittautuvan kauppamatkan Cahokiaan, ranskalaisten ja intiaanien asuttamaan sekakylään lähelle nykyistä Saint Louisia Illinoisissa. Öisellä kadulla muuan peoria-intiaani iski kadulla kävelevää Pontiacia takaapäin tomahawkilla ja jatkoi työtään puukottamalla maahan vaipunutta uhriaan. Pontiac jäi makaamaan mutaiselle kadulle kuolettavasti haavoittuneena. Murhan alkusyy ei selvinnyt koskaan. Siitä liikkui erilaisia huhuja, joiden paikkansapitävyyttä ei kyetty todistamaan. Erään teorian mukaan englantilaiset olivat palkanneet tappajan päästäkseen eroon Pontiacista, koska epäilivät tämän elvyttävän intiaaniliittoaan. Toinen teoria kertoi kyseessä olleen brittivastaisten intiaanien suunnitteleman koston englantilaismieliseksi muuttuneelle Pontiacille. Bahai-uskon historia
Šaikhilaisuuden johtajana Bab seurasi aluksi edeltäjiään ja väitti olevansa neljäs pilari. Samalla hän ilmoitti olevansa kätkeytyneen imaamin portti "(Bab)". Hän esitti väitteitään aluksi yksityisesti, mutta alkoi kohottaa omaa uskonnollista asemaansa asteittain. Väitteet johtivat liikkeen jakautumiseen Babin seuraajiin ja maltillisiin šaikhilaisiin. Liike aloitti lähetystyön, joka levitti sanomaan kätkeytyneen imaamin odotuksesta. Baabilaisuuden kasvava kannatus alkoi hermostuttaa maallista valtaa ja niinpä siirrettiin Persian luoteiskolkkaan sisäiseen maanpakoon vuonna 1847. Vuonna 1848 Bab ilmoitti julkisesti vankilasta käsin olevansa itse kätkeytynyt imaami, mikä oli šiialaiselle oppineistolle kapinan merkki. Syyskuussa 1848 šaahin kuolema johti maan poliittiseen sekasortoon ja osa baabilaisista marssi joukkoineen Māzandarāniin. Sieltä käsin he taistelivat puolen vuoden ajan hallituksen joukkoja vastaan ja lopulta heidät tapettiin verilöylyssä. Tämän jälkeen liike hiipui ja siirtyi maan alle. Kapina voimistui uudestaan alkuvuodesta 1850 mikä sai hallituksen turvautumaan äärikeinoihin. Bab teloitettiin 9. heinäkuuta 1850, minkä jälkeen kapinointi väheni. Toussaint Charbonneau
Toussaint Charbonneau (1759 Montreal – 1843) oli ranskalais-kanadalainen turkismetsästäjä ja kauppias, joka osallistui Lewisin ja Clarkin tutkimusretkeen vuosina 1805–1806. Hänet tunnettiin myös saman matkan aikana kuuluisuutta saavuttaneen shoshoni-opas Sacagawean aviopuolisona. Sacagawea
Porivo haudattiin valkoisten hautausmaalle Fort Washakieen. Hänellä oli kaulassaan presidentti Thomas Jeffersonilta saatu medaljongi, samanlainen jonka Sacagawea oli saanut yli 70 vuotta aikaisemmin. José Raúl Capablanca
Capablanca oli maaliskuussa vuonna 1942 tapansa mukaan vierailemassa Manhattanin shakkiklubissa. Hän seurasi muiden pelejä, kun sai yhtäkkiä sairauskohtauksen. Capablanca vietiin Mount Sinain sairaalaan, jossa hän kuoli seuraavana aamuna, kello 5.30 8. maaliskuuta 1942 aivoverenvuotoon ollessaan vasta 53-vuotias. Capablanca oli kärsinyt jo jonkin aikaa sisäisistä verenvuodoista sydänkudoksessaan. Capablancan ruumis siirrettiin Kuubaan, jossa hänet haudattiin sotilaallisin menoin. Issei Sagawa
Issei Sagawa (; s. 26. huhtikuuta 1949) on japanilainen murhaaja ja kannibaali, joka vuonna 1981 tappoi hollantilaisen Renee Harteveltin. Sagawan vapauduttua laitoksesta hänestä tuli Japanissa pienimuotoinen julkimo. Sacagawea
Elokuun 14. päivänä vuonna 1806 retkikunta saapui takaisin mandanien kyliin. Charbonneau palkittiin matkasta 500 dollarilla. 16 kuukautta kestäneen matkan aikana retkikunta oli taivaltanut noin 8 000 kilometriä ja kartoittanut kymmenien intiaaniheimojen alueet. Useat nykyisen Idahon, Montanan, Nebraskan, Oregonin ja Washingtonin heimot saivat kuulla ensimmäisen kerran Yhdysvalloista Lewisiltä ja Clarkilta. Presidentti Jefferson oli tyytyväinen tutkimusretken lopputulokseen, vaikka matkan kustannukset ylittivätkin suunnitellun budjetin. Menestyksekäs matka johti myös uusien retkikuntien syntymiseen. Luutnantti Zebulon Montgomery Pike johti 1800-luvun alkupuolella omaa tutkimusryhmäänsä etsien Mississipin alkulähteitä ja teki samalla vuosikymmenellä retkiä myös kohti etelää Coloradoon asti. Piken matkat päättyivät etelässä valtaa pitäneiden espanjalaisten pidätettyä hänet. Sacagawean esimerkkiä seurannut iowaintiaani Maria Dorion toimi matkaoppaana valkoisen retkikunnan mukana pohjoisten tasankojen ja vuorten yli yltäväneellä matkalla, joka saavutti vuonna 1812 päämääränään olleen Columbiajoen suun. Maria ei kuitenkaan onnistunut saavuttamaan samanlaista kuuluisuutta kuin hänen edeltäjänsä. Sassacus
Sassacus oli pequot-intiaanien päällikkö vuosina 1632–1637 nykyisessä Connecticutin osavaltiossa Pohjois-Amerikassa. Hänen nimensä merkitsi todennäköisesti "hurjapäätä". Sassacuksen seitsemän vuotta kestänyt päällikkyys ylettyi Narragansett-lahdelta aina Long Islandiin saakka ja hänen käskyvaltansa alla oli 26 alipäällikköä, jotka edustivat useita eri heimoja. mohawkit surmasivat Sassacusin vuonna 1637. Michał Sędziwój
Michał Sędziwój (, 1566–1636) oli puolalainen alkemisti, lääkäri ja filosofi. Hän kehitti useita erilaisia tapoja tehdä ja puhdistaa happoja sekä metalleja. Hän havaitsi muun muassa sen, että ilma ei koostu yhdestä ainoasta alkuaineesta ja sen, että ilma sisältää ainetta, jonka ansiosta eläminen on mahdollista. Aine tunnetaan nykyään happena. Sędziwójin kirjoitukset olivat laajasti tunnettuja, ja hänen teoksiaan luki muun muassa Isaac Newton. Sekigaharan taistelu
Sekigaharan taistelu () oli Japanissa 21. lokakuuta vuonna 1600 käyty taistelu ja käännekohta Japanin historiassa. Taistelun voittanut Tokugawa Ieyasu perusti Tokugawa-shōgunaatin, joka oli vallassa 1800-luvun puoliväliin saakka. Taistelu merkitsi Sengoku-kauden loppua ja Edo-kauden alkua. Vaikka Tokugawalta kestikin taistelun jälkeen vielä kolme vuotta valtansa vakiinnuttamiseen Toyotomi-klaanista ja daimioista, taistelua pidetään laajalti shōgunaatin epävirallisena alkuna. Kagamisato Kiyoji
Kagamisato otti aluksi haltuunsa Kumegawan valmennuslisenssin, mutta vaihtoi sen Tatsutagawaan, jolla nimellä hän valmensi appensa Tokitsukaze-tallissa kymmenisen vuotta aina tämän 16. joulukuuta 1968 tapahtuneeseen kuolemaan saakka, jolloin Tokitsukazen nimi siirtyi hetkeksi hänelle. Koska vainajan valmennuslisenssi kuului esineoikeudellisessa mielessä hänen leskelleen, Kagamisaton anopille (vaikkei tällä tietysti itsellään ollut mitään mahdollisuutta käyttää sitä). Tämä oli vakuuttunut siitä, että soveltuvin mies uudeksi Tokitsukazeksi olisi muutamaa kuukautta aiemmin uransa lopettanut, entinen mestari Yutakayama, niin Kagamisato oli pakotettu hankkimaan takaisin jo kertaalleen luovuttamansa Tatsutagawan valmennuslisenssi. Issei Sagawa
Sagawa murhasi luokkatoverinsa - Renée Harteveltin - Pariisissa ja joutui istumaan tuomionsa ranskalaisessa vankilassa. Sagawa kutsui Harweltin luokseen syömään, ja tämän saavuttua Sagawa ampui häntä niskaan kiväärillä ja aikoi syödä tämän. Sagawa valitsi juuri Harveltin koska hänen mielestään nainen oli kaunis ja terve, ominaisuudet joita Sagawalla ei itsensä mielestä ollut, Sagawa kuvaili itseään adjektiiveilla heikko, ällöttävä ja pieni mies. Hän oli vain 1,52m pitkä.) ja hän kertoi aikovansa varastaa murhaamansa naisen kauneuden ja terveyden syömällä tämän lihaa. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Yrjö Kalervo Merilä, myöhemmin hautakivessä Yrjö Sakari, (13. joulukuuta 1936 – 7. lokakuuta 2005, es. Paavo Liski, 2005–2006) oli sen iltalukion opettajana, missä Seppo ja Ulla Taalasmaa opiskelivat runoutta. Myöhemmin Ulla ja Yrjö aloittivat seurustelusuhteen, joka päättyi Yrjön saamaan sydänkohtaukseen ja hänen kuolemaansa. Aiemmin Yrjön nimi mainittiin jo vuonna 2000, kun Ulla aloitti käymään iltalukiossa ja kirjoitti runoja Seposta. Itse hahmon ensiesiintyminen nähtiin kuitenkin vasta vuonna 2005. Wolfgang Amadeus Mozart
Mozartin viimeinen elinvuosi oli kuumeisen luomistyön aikaa. Muiden sävellysten ohella hän sai valmiiksi peräti kaksi oopperaa. Vuonna 1790 esitettiin "Così fan tutte" ja keväällä 1791 hän alkoi suunnitella "Taikahuilu"-oopperaa, joka valmistui saman vuoden syyskuussa. Heinäkuussa tuntematon toimeksiantaja – kreivi Franz Walsegg, jolla oli tapana tilata säveltäjiltä teoksia ja esittää niitä ominaan – tilasi vaimonsa muistoksi Mozartilta sielunmessun eli "requiemin". Mozart kuitenkin menehtyi ennen kuin ehti saada teoksen valmiiksi, eikä kreivi Walsegg onnistunut saamaan teosta nimiinsä. Mozartin oppilas Franz Xaver Süssmayr viimeisteli messun Mozartin luonnosten pohjalta, mutta muutkin muusikot ovat täydentäneet Mozartin käsikirjoitusta. Hargeisa
Šeikkin kuoltua Hargeisaa kehitettiin hallinnollisena keskuksena ja se sai nykyisen ilmeensä etenkin sen jälkeen, kun Brittiläisen Somalimaan pääkaupunki siirrettiin Berberasta Hargeisaan. Samalla se menetti luonteensa suufilaisena keskuksena, mutta šeikki Maddarin haudalla käy edelleen muistelijoita siunausten toivossa. Brittiläinen Somalimaa ja tuolloin YK:n alainen Somalia yhdistyivät 1. heinäkuuta 1960. Itsenäistyneen maan politiikkaa johdettiin etelästä ja Etiopian vastaisen vuosina 1977-78 käydyn Ogadenin sodan jälkeen Siad Barren johtaman hallinnon sortotoimet lisääntyivät. Somalimaalaiset ryhtyivät Etiopian tuella vastarintaan vuonna 1981 ajaen hallituksen joukot alueelta. Hallinnan menettänyt Siad Barre määräsi ilmavoimansa pommittamaan Hargeisaa. Pommitukset ja muut hallinnon hyökkäykset johtivat kymmeniin tuhansiin uhreihin. Somalia ajautui sisällissotaan ja paikalliset klaanien päälliköt julistivat Somalimaan itsenäiseksi toukokuussa 1991, vaikkakaan maan itsenäisyyttä ei olla tunnustettu kansainvälisesti. Hargeisa toimii nykyisin Somalimaan pääkaupunkina. Ion Luca Caragiale
Ion Luca Caragiale (30. tammikuuta 1852 Haiminale, Ottomaanien valtakunta – 9. kesäkuuta 1912 Berliini, Saksa) oli romanialainen kirjailija. Francisco Macías Nguema
Francisco Macías Nguema (1. tammikuuta 1924 – 29. syyskuuta 1979) oli Päiväntasaajan Guinean itsenäisyyden ajan ensimmäinen valtionpäämies, jonka kaoottisella valtakaudella noin 50 000 guinealaista menetti henkensä ja 150 000 lähti maanpakoon. Nguema kuului fang-heimoon. Hänen hallintokautensa piirteitä olivat älymystön järjestelmälliset murhat, ulkomaalaisten ja kirkon vaino, kidutukset, pakkotyövoiman käyttäminen ja voimakas eristäytyminen muusta maailmasta. Vuonna 1979 Ngueman syrjäyttämisen jälkeen YK:n raportissa kerrottiin maan olevan ”hajaantumistilassa”.
Ennen valtaan nousuaan Nguema oli Espanjan siirtomaahallinnon virkamies, joka nousi paikallishallinnon varapresidentiksi 1964. Hän voitti itsenäistyneen maan ensimmäiset presidentinvaalit vasemmiston ehdokkaana lokakuussa 1968. Vastaehdokas vangittiin ja hänen sanottiin tehneen itsemurhan, kuolemaa epäillään poliittiseksi murhaksi. Espanja luovutti vallan Nguemalle ilman mitään poliittista valmistelua. Häntä tukivat Päiväntasaajan Guinean mantereen puoleisen osan, Río Munin, asukkaat ja häntä vastustivat Biokon saaren asukkaat. Bioko oli aikaisemmin ollut kahdesta osasta taloudellisesti kehittyneempi ja johtoasemassa poliittisesti. Ngueman valtakauden aikana kahden eri osan väliset kiistat yltyivät tuntuvasti. Nguema alkoi hallita maata pian valtaannousunsa jälkeen diktaattorin ottein. Hän murhasi, karkotti ja vangitsi tuhansia poliittisia vastustajiaan. Biokossa asunut maan talouselämän pieni eliitti karkotettiin suurimmaksi osaksi maasta tai vaimennettiin muulla tavoin. 30 000 nigerialaista plantaaseilla työskennellyttä siirtotyöläistä palasi Nigeriaan. Kolmannes Päiväntasaajan Guinean väestöstä lähti maasta. Monet ulkomaiset tarkkailijat uskoivat Ngueman hallinnon säilyneen vain Neuvostoliiton, Kiinan ja Kuuban avun turvin. Sacagawea
Päällikköjen tiipiissä käyty neuvottelu vaati usean henkilön mukanaoloa. Sacagawea itse puhui shoshonia sekä hidatsaa, mutta ei juurikaan ranskaa tai englantia. Tyttö käänsi päälliköiden puheet hidatsankielelle, jota hänen miehensä ymmärsi. Charbonneau puolestaan käänsi puheen ranskaksi yhdelle retkikunnan jäsenelle, joka tulkitsi kuulemansa Lewisille ja Clarkille. Tämän monimutkaisen kääntämistoimituksen aikana Sacagawea tunnisti Cameahwaitin veljekseen, jonka oli luullut menettäneensä vuosia sitten. Higashiyama
Higashiyamasta tuli keisari hänen isänsä, keisari Reigenin luovuttua kruunusta vuonna 1687. Reigen tosin jatkoi vallassa Higashiyaman taustalla, mikä aiheutti eripuraa Tokugawa-shōgunaatin kanssa. Higashiyama onnistui kuitenkin liennyttämään välejä shōgunaattiin, ja keisarikunnan omaisuus kasvoi. Higashiyama luopui kruunusta heinäkuussa 1709 ja kuoli viisi kuukautta myöhemmin. Siddhartha Gautama
Buddha kuoli 80-vuotiaana, 45 vuoden opetusuran jälkeen, Kuśinagarissa, nykyisessä Uttar Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Siellä hän asettui levolle kyljelleen kahden puun väliin kiviselle istuimelle eräässä lehdossa. Buddhan tehdessä kuolemaa hänen oppilaansa Ānanda kysyi, mitä hänen ruumiilleen olisi tehtävä. Śākyamuni kehotti munkkeja ja nunnia keskittymään henkiseen kehitykseen ja jättämään kuolleen ruumiin kunnioituksen maallikoille. Buddhan viimeiset sanat olivat ""Munkit, sanon teille: kaikki ilmiöt ovat katoavaisia. Ahkeroikaa tarkkaavaisina!"" Legendan mukaan hänen tuhkansa jaettiin ja vietiin kahdeksaan salaiseen paikkaan ympäri maailmaa. Thomas Gage (dominikaani)
Gagen matkakuvausta voidaan pitää paljastusteoksena, jossa valmistellaan Britannian imperiumin suuruutta Espanjan kustannuksella. Oliver Cromwell halusi Gagen Länsi-Intian saarille suuntautuvalle valloitusretkelle, koska oletti Gagen tietävän paljon noista seuduista, vaikka Gagen tiedot koskivat etupäässä Meksikoa ja Guatemalaa. Hispaniolan valloitusyritys epäonnistui surkeasti, vaikka Gage oli Lontoossa vuonna 1648 julkaistussa kirjassaan todistanut espanjalaisten olevan rappeutuneita ja täysin taistelukyvyttömiä, Espanjan siirtomaiden väestön vain odottaessa englantilaisten saapumista ja vapautumista espanjalaisten ikeestä. Gage kuoli Jamaikalla 1656. Sacagawea
Nopeasti vaihtuvat sääolosuhteet vaikeuttivat matkaa. Keskikesän voimakkaat rankkasateet aiheuttivat kanjonien tukkeutumisen vesimassoista ja tekivät liikkumisesta vaivalloista. Retkikunta saavutti Montanan heinäkuussa. Ennen saman kuun puoliväliä Sacagawea sairastui äkillisesti eikä kyennyt syömään moneen päivään. Lewis yritti lievittää nuoren äidin kuumetta ja sekavaa olotilaa erilaisin hautein. Oopiumilla, salpietarilla ja paikallisen lähteen rikkipitoisella vedellä hän onnistui hoitamaan potilaan ennalleen. Sairauden uusiutumisesta myöhemmin ei ole löytynyt mainintoja. Šabbetai Tsevi
Šabbetai Tsevi (1. elokuuta 1626 Smyrna – n. 17. syyskuuta 1676 Albania) oli Messiaaksi julistautunut sefardijuutalainen kabbalisti. Hänen seuraajansa muodostivat šabbetailaisen liikkeen. Capoeira
Mestre Pastinha tuli tunnetuksi capoeiran filosofina monien aforismiensa vuoksi. Mestre Pastinha sokeutui elämän loppuaikana ja kuoli 92 vuoden ikäisenä vuonna 1981 köyhänä ja hylättynä pienessä huoneessaan Brasilian viranomaisten suljettua Largo do Pelourinholla sijaitsevan koulun luvaten avustaa uuden koulun perustamisessa. Pastinha ei kuitenkaan koskaan saanut tätä luvattua koulua. Capoeira de angola jäi kuitenkin elämään. Sacagawea
Helmikuussa Sacagawea synnytti pojan, joka kasteessa sai nimen Jean Baptiste. Lasta alettiin kutsua Pompiksi. Kahden kuukauden kuluttua Sacagawea oli valmis lähtemään mukaan tutkimusmatkalle. Poika kulki äitinsä mukana tämän selässä olevassa korissa. Matka käynnistyi huhtikuun toisella viikolla vuonna 1805 ja suuntautui Missourijokea ylöspäin. Retkikuntaa, johon kuului 34 miestä, nainen ja lapsi kuljetti kuusi kanoottia ja kaksi puusta koverrettua venettä, joita kutsuttiin pirogueiksi. Retkikunnan jäsenet oli tarkkaan valittu kykyjensä ja taitojensa perusteella. Heistä neljä oli ammattisotilaita, loput tätä tehtävää varten värvättyjä yksityishenkilöitä. Mukana oli myös Clarkin musta henkilökohtainen miespalvelija ja koira. Sylvester Stallone
Stallonen ja Sasha Czackin avioliitosta syntynyt poika Sage löydettiin menehtyneenä kotoaan Los Angelesista heinäkuussa 2012. Stallonen asianajajan antamien tietojen mukaan hänet löysi kotiapulainen, mutta arvioiden mukaan hän oli ehtinyt lojua asunnossaan kuolleena jo useamman päivän ajan. Alun perin kuolinsyytutkijat uskoivat Sagen menehtyneen lääkkeiden yliannostukseen, mutta ruumiinavauksessa häneltä löydettiin merkkejä sepelvaltimotaudista ja hänen kuolemansyykseen vahvistettiin sydänkohtaus. Sage oli kuollessaan vain 36-vuotias. Kuusi viikkoa Sagen kuoleman jälkeen Stallonen siskopuoli Toni-Ann Filiti kuoli keuhkosyöpään 48-vuotiaana elokuussa. Daoguang
Vuonna 1811 annettiin määräys, jonka mukaan katolisuutta Kiinaan levittäneet eurooppalaiset oli tuomittava kuolemaan. Tämä pidettiin täydennyksenä Qingin lakikirjassa olleeseen noituuden kieltäneeseen asetukseen. Protes­tanttiset lähetyssaarnaajat toivoivat, että Kiinan hallitus tekisi eron katolisuuden ja protestantt­isuuden välille, sillä laissa mainittiin vain edellinen, mutta kun he vuosina 1835 ja 1836 toimittivat kiinalaisille kristillisiä kirjoja, keisari Daoguang pyysi ottaa selvää, ketkä olivat Kantonissa ne kotimaiset "petturit", jotka olivat tilanneet heiltä ne kirjat.Daoguang kuoli 25. helmikuuta 1850 V­anhassa Kesä­palatsissa (圓明園) 8 kilometriä luoteeseen Pekingin muurien ulko­puolella. Häntä seurasi hallitsijana hänen vanhin elossa olut poikansa Yi Zhu eli keisari Xianfeng. Daoguang ei onnistunut ymmärtämään eurooppa­laisten tarkoitus­periä ja päättäväisyyttä tai oopiumi­sodan taloudellista taustaa. Vaikka kiinalaiset olivat luku­määrältään yli­voimaisia maahan tunkeutuneisiin eurooppa­laisiin verrattuna, jotka sitä paitsi olivat tuhansien kilometrien päässä kotoaan, nämä pystyivät yli­voimaisilla aseillaan voittamaan taistelut kaikkialla Kiinan rannikolla. Mantšuhovi oli täysin riippuvainen maan etelä­osista saatavista vero­tuloista ja sieltä Keisarinkanavaa pitkin suoritetuista sota­väen­otoista, jotka Kiinan sota­voimat pystyivät helposti estämään Zhenjiangista käsin. Hänellä oli heikot tiedot Britanniasta ja siellä tapahtuneesta teollisesta vallankumouksesta, ja mieluummin hän ei olisi halunnut tietää mitään Kiinan ulko­puolisesta maailmasta. On sanottu, ettei Daoguang edes tiennyt, missä päin maailmaa Britannia sijaitsi. Hänen 30-vuotisella valta­kaudellaan läntinen imperialismi ja ulko­maalaisten maahan­tunkeutuminen tulivat Kiinan vitsauksiksi eri muodoissaan seuraavien sadan vuoden ajaksi. Sacagawea
Vuonna 1925 Yhdysvaltain presidentin Calvin Coolidgen pyynnöstä intiaanitutkija ja tohtori Charles Eastman sai tehtäväkseen perehtyä Sacagawean elämään ja kuolemaan. Bureau of Indian Affairsin alaisena tohtori paneutui perinpohjaisesti saamaansa tehtävään ja vieraili monien tasankojen heimojen luona keräten näiltä tietoa. Elämänsä varrella Porivo oli kertonut monia yksityiskohtaisia seikkoja Lewisin ja Clarkin tutkimusmatkoista, joista hän ei olisi voinut tietää, ellei olisi ollut mukana. Hän oli myös maininnut ranskalaisesta aviomiehestään, josta oli käyttänyt nimeä "Shab-ano". Lisäksi Meriva oli osannut puhua ranskaa. Laajojen tutkimustensa päätteeksi Eastman tuli siihen tulokseen, että Porivo ja Sacagawea olivat yksi ja sama henkilö. Sassacus
Kun pequotien vanha johtaja ja ylipäällikkö Wopigwooit kuoli vuonna 1631 jäi hänen paikkansa avoimeksi. Kahdesta kilpailijasta heimoneuvosto valitsi Sassacuksen. Häviölle jäänyt ehdokas Uncas, joka oli Sassacuksen sisaren aviomies, ei kuitenkaan niellyt tappiotaan. Hän kokosi omat soturinsa ja irtaantui pequoteista. He tulivat tunnetuiksi nimellä moheganit, jonka alkuperä tuli heidän "susi"-klaanistaan. Nimi on yleisesti sekoitettu mohikaaneihin (mahicanit), jotka asuivat Hudson-joen varrella ja olivat eri kansaa. Kigeli V Ndahindurwa
Kun kuningas Mutara Rudahigwasta tuli Ruandan kuningas vuonna 1931, hän aloitti maareformin tutsien ja hutujen välillä. Kuningas kuoli salaperäisesti Bujumburassa Burundissa vuonna 1959. Hänen veljestään Jean-Baptiste Ndahindurwasta tuli uusi kuningas. Hutut aloittivat helmikuussa 1959 kapinan, jota todellisuudessa rahoitti ja tuki Belgian armeija. Vuonna 1961 Kigeli V oli Kinshasassa, missä hän tapasi YK:n pääsihteerin Dag Hammarskjöldin. Samaan aikaan Belgian hallitus pakotti Kigelin maanpakoon. Kigeli asui maanpaossa Dar-es-Salaamissa Tansaniassa 1961–1962, mutta muutti Nairobiin Keniaan, missä hän asui 1963–1971. Vuonna 1972 hän muutti Kampalaan Ugandaan ja asui siellä vuoteen 1978. Hän muutti takaisin Nairobiin, missä hän asui 1979–1992. Washingtoniin Yhdysvaltoihin hän muutti 1992.Kigeli asui Oaktonissa, Virginiassa. Carl Sagan
Carl Sagan kävi pitkän ja vaikean kamppailun myelodysplasiaa vastaan, joka on verisairaus, jossa luuydin lakkaa tuottamasta soluja. Hän kuoli 62 vuoden ikäisenä, 20. joulukuuta 1996 Fred Hutchinson Cancer Research Centerissä Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Singhasari
Singhasarin valta-asema säilyi kuitenkin vain kolme vuotta, sillä 1292 Kublai-kaani, joka ei ollut hyväksynyt Kertanegaran kieltäytymistä, varusti tuhannen laivan sotajoukon Kertanegaraa vastaan. Kertanegara kuitenkin murhattiin hovikapinassa 1292 ennen kuin mongolijoukot saapuivat Singhasariin. Vijaya, Kertanegaran seuraaja, onnistui pakenemaan hovikapinaa ja perusti uuden hovin Majapahitiin. Vijaya halusi kuitenkin murskata Singhasarin viimeiset joukot Kedirissä ja liittoutui mongoli- ja kiinalaisjoukkojen kanssa 1293. Vijaya liittolaisineen onnistui tässä maaliskuussa 1293, minkä jälkeen Vijaya teki yllätyshyökkäyksen mongoleja vastaan ja onnistui ajamaan mongolit pois Jaavalta. Tämä oli myös Singhasarin kuningaskunnan loppu ja sen alueelle syntyi Majapahit, jonka kuninkaaksi Vijaya kruunasi itsensä 1293, ja Pajajaran. Odaenathus
Odaenathus kuoli vuonna 267 tai 268 epäselvissä olosuhteissa, joista kerrotaan useissa eri lähteissä eri tavoin. Georgios Synkellosin mukaan Odaenathus sai surmansa muuten tuntemattoman kaimansa surmaamana Pontoksessa hänen sotiessaan alueelle hyökänneitä gootteja vastaan. Lähteessä ei kerrota teon motiiveja tai oliko kaima sukua Odaenathukselle. Luotettavampana pidetyn Zosimoksen kertomuksen mukaan Odaenathus sai surmansa saman tapaisesti murhattuna Emesassa hänen juhliessaan ystävänsä syntymäpäivää. Historia Augusta kertoo puolestaan, että Odaenathuksen surmasi tämän serkku Maeonius. Historia Augustan mukaan Maeonius oli aikaisemmin juonitellut Odaenathuksen vaimo Zenobian kanssa, jonka oma poika oli perimmyysjärjestyksessä hänen poikapuolensa alapuolella, mutta tämän tarinan mukaan Zenobialla ei kuitenkaan ollut osuutta itse murhaan. Johannes I Antiokialainen väittää puolestaan Gallienuksen surmanneen Odaenathuksen ja muihin mahdollisiin surmaajiin lukeutuvat esimerkiksi sasanidien kuningas Sapor I agenttiensa avulla, tai palmyralaiset itse. Joka tapauksessa Odaenathus kuoli yllättäen ja häntä seurasi kuninkaana Zenobian nuori poika Vaballathus, jonka sijaishallitsijana Zenobia toimi. Zenobiasta tuli yksi aikansa voimakkaimmista hallitsijoista ja Rooman vaarallisin vastustaja. Sacagawea
Sacagawean nimen oikein lausumisesta väitellään yhä ja jotkut shoshoniheimot kiistelevät edelleen hänen perintöoikeudestaan. Erimielisyyttä on pitkään aiheuttanut nimi Sacagawea. Useat eri lähteet väittävät nimen tulleen hidatsankielisistä sanoista "sacaga" (lintu) ja "wea", joka tarkoittaa naista. Eräät tutkijat ovat puolestaan varmoja, että nimi Sacagawea onkin ollut alun perin Sacajawea, joka on shoshonien kieltä ja annettu tytölle hänen syntymähetkellään. Gustav Ciamaga
Gustav Ciamaga (10. huhtikuuta 1930 London, Ontario, Kanada – 11. kesäkuuta 2011 Toronto, Ontario, Kanada) oli kanadalainen säveltäjä. Vaikka hänen tuotantoonsa kuuluu lukuisia muitakin kuin elektronisen musiikin teoksia, sisältyy useimpiin hänen 1960-luvun loppupuolen ja 1970-luvun teoksiinsa nauha. Hän myös kehitti yhteistyössä Hugh Le Cainen kanssa uusia laitteita elektronista musiikkia varten. Hänen teostensa joukossa ovat "Curtain Raiser" (sävelletty Louis Applebaumin kanssa, 1969) ja "Solipsism While Dying" (Lyric Arts Trion kantaesittämä, 1973). Hän myös teki vuonna 1969 tietokonesovituksen Brandenburgilaisesta konsertosta nro 1 (Johann Sebastian Bach). Ciamagan teoksia on esitetty Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Tapio Kotkavuori
Tapio A. Kotkavuoren kuolinilmoitus julkaistiin Turun Sanomissa 27.10.2007. Kustantajan mukaan ilmoitus vastasi kyseisen pseudonyymin – ei nimeä käyttäneen henkilön – kuolemaa, ja oli tarkoituksenmukainen ilmoitus Tapio Kotkavuoren nimellä tunnetun kirjailijan ja okkultistin olemisen päättymisestä:
[Koska Kotkavuoren kirjailijapersoona on niin tiiviisti liitetty julkaisujensa teemoihin ja Setin Temppeliin,] "on epäilemättä hänen Työssään tapahtunut suuri painopisteen muutos, jos hän päättää vaihtaa maagista nimeään, niin sanotusti "kuolla ja syntyä uudestaan"." Sakari Haara
Kalle Sakari Haara (16. marraskuuta 1920 Alajärvi – 17. marraskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kirjailija. Saitō Musashibō Benkei
Saitō Musashibō Benkei (, 1155 – 15. kesäkuuta 1189), yleisesti tunnettu nimellä Benkei (), oli japanilainen "sōhei" (taisteleva munkki), joka palveli Minamoto no Yoshitsunea. Hänet kuvataan yleensä hyvin vahvana ja uskollisena, ja hän on eräs japanilaisen kansantaruston suosituimmista hahmoista. Kabukin ja Nōn tarut ovat kaunistelleet ja vääristäneet hänen elämäntarinaansa, joten totuutta ei voida erottaa legendasta. Suodenniemi
Sisällissodan aikana Suodenniemi sijaitsi pitkään Satakunnan rintama-alueen tuntumassa ja sekä punaiset että valkoiset toimivat siellä. Tunnetuin yhteenotto ennen varsinaisia Suodenniemen taisteluja 16.–26.3.1918 oli Mustapään kahakka, joka tapahtui Lahdenperän kylässä 13.2.1918. Perimätiedon mukaan siinä kaatui sai kahdeksan sotilasta – neljä valkoista ja neljä punaista. Samana päivänä surmattiin Pohjakylässä pitäjän kirkkoherra Kaarlo Kalpa. Kaikkiaan punainen terrori vaati Suodenniemellä 13 uhria. Zsa Zsa Gábor
Zsa Zsa Gábor (unkariksi "Gábor Zsazsa", alk. Sári Gábor; 6. helmikuuta 1917 Budapest, Itävalta-Unkari – 18. joulukuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli unkarilais-yhdysvaltalainen televisio-, elokuva- ja teatterinäyttelijä sekä seurapiirinainen, joka tunnetaan ehkä parhaiten ulkonäöstään, pröystäilevästä elämäntyylistään sekä useista avioliitoistaan. Sri Lankan historia
Bhuvanekabahu kuoli vuonna 1550 ja häntä seurasi valtaistuimella hänen poikansa Dharmapala, joka oli kuninkaaksi tullessaan vielä alaikäinen ja näin edeltäjäänsäkin riippuvaisempi portugalilaisten tuesta. Hänen koulutuksensa uskottiin fransiskaaneille ja hän kääntyi roomalais-katolilaiseksi. Hänen kääntymisensä kristityksi rikkoi vuosisatoja vanhan vaatimuksen kuninkaan buddhalaisuudesta. Suuri osa singaleeseistä hylkäsi tukensa kuninkaalle. Mayadunne pyrki käyttämään tätä hyväkseen ja liitti suuren osan Kotten kuningaskunnasta omaan valtakuntaansa. Mayadunnen sotia Kottea ja sitä tukevia portugalilaisia vastaan merellä ja maalla jatkoi hänen poikansa Rajasinha. Sitawaken hallitsijat menestyivät sodankäynnissä maalla ja Colomboa piiritettiin monta kertaa ja portugalilaiset olivat lähellä nälänhätää. Sitawake ei kuitenkaan voinut mitään Portugalin merivoimalle, sillä portugalilaiset pystyivät lähettämään hallitsemaltaan Goalta apujoukkoja Sri Lankalle. Rajasinha kuoli vuonna 1594, eikä hänelle löytynyt yhtä vahvaa seuraajaa. Sitawaken kuningaskunta hävisi yhtä nopeasti kuin se oli syntynytkin ja Portugali sai hallintaansa suuren osan Kotte-dynastian hallitsemasta osasta saarta. Edo-kausi
Ieyasun läntisistä daimioista Sekigaharan taistelussa saavuttama voitto antoi hänelle lähes kaiken vallan Japanissa. Hän pian tuhosi lukuisia daimioiden sukuja, alensi toiset ja jakoi sotasaaliin suvulleen ja liittolaisilleen. Ieyasu ei saanut läntisiä daimioita täydellisesti valtaansa, mutta shōgunin tittelin omaksuminen vakautti liittolaisjärjestelmää. Vahvistettuaan valtansa perustaa, Ieyasu asetti poikansa Tokugawa Hidetadan shōguniksi 1605. Toyotomit olivat edelleen huomattava uhka ja Ieyasu käyttikin seuraavan vuosikymmenen heidän hävittämisekseen. Vuonna 1615 Tokugawan armeija tuhosi Toyotomin linnoituksen Osakassa. Tokugawa-kausi toi Japaniin 250 vuotta kestävän vakaan kauden. Sacagawea
Sacagawea oli kuudennella kuukaudella raskaana, kun Lewis ja Clark tapasivat hänen miehensä Touissaint Charbonneaun. Tutkimusmatkailijat kertoivat mandanien kylässä asuvalle Charbonneaulle vapaana olevasta paikasta tulevalla löytöretkellä länteen. Rahan tarpeessa oleva turkismetsästäjä tarttui oitis tilaisuuteen. Siouxien murteita puhuvana hän oli sopiva täydennys retkikuntaan, jonka molemmat intiaanien kieliä puhuneet tulkit olivat kadonneet omille teilleen. Lewis ja Clark halusivat myös Sacagawean mukaan matkalle kuultuaan tämän syntyperästä. Miehet uskoivat, että shoshoninkielen taitaja tulisi helpottamaan suuresti heidän pääsemistään päämääräänsä. Esa Kaartamo
Kaartamo sai 17. elokuuta 2018 sairauskohtauksen soundcheckissä ennen Broadcast-yhtyeen esiintymistä Raikku rokkaa ja rakastaa -festivaaleilla Kangasalla, ja kuoli aivoverenvuotoon Tampereen yliopistollisessa sairaalassa. Mikasa
Kuusi päivää sodan päättäneen Portsmouthin sopimuksen allekirjoituksen jälkeen "Mikasa" upposi ankkuripaikalleen Sasebossa aluksella riehuneen tulipalon ja sen aiheuttamien räjähdysten vuoksi. Onnettomuudessa sai surmansa 251 merimiestä. Alus nostettiin 7. elokuuta 1906, ja se siirrettiin Sasebon laivastontelakalle kunnostettavaksi, mistä se palasi palvelukseen 24. elokuuta 1908. Louis Eugène Cavaignac
Cavaignac oli yksi Louis-Napoleon Bonaparten vastaisen tasavaltalaisen opposition johtajista ja hänet vangittiin lyhyeksi aikaa joulukuun 1851 vallankaappauksen yhteydessä. Pian tämän jälkeen presidentti Bonaparte julistautui keisariksi nimellä Napoleon III, jolloin Cavaignac vetäytyi politiikasta. Hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen eli lainsäätäjäkuntaan vuosina 1852 ja 1857, mutta ei ottanut paikkaa vastaan kummallakaan kertaa, sillä hän kieltäytyi vannomasta uskollisuudenvalaa keisarille. Hän kuoli pian jälkimmäisen vaalin jälkeen. Buddhalaisuus
Siddhartha Gautama kuoli – buddhalaisen näkemyksen mukaan saavuttaen parinirvanan, lopullisen vapautumisen kärsimyksistä – n. 483 eaa. Jälkeensä hän jätti oppinsa ja luostarilaitoksen, joka piti niitä suullisesti elossa vuosisatojen ajan. Kuningas Ašoka (273–232 eaa.) kääntyi verisen taistelun kauhut nähtyään buddhalaiseksi ja auttoi uskontoa leviämään laajemmalle. Hänen pilareihin kaiverruttamansa mietelauseet ovat varhaisimmat tunnetut buddhalaiset kirjoitukset. Myöhemmin buddhalaisuus jakautui opillisten erimielisyyksien seurauksena nk. kahdeksaantoista koulukuntaan. Masakatsu Kotozakura
Marraskuun 1963 turnauksessa Kotozakuran arvo oli jo maegashira hitto, joiksi kutsutaan kahta ylintä maegashiraa noin 30–40:n joukosta. Hän oli nyt lähellä nousta neljän korkeimman arvon haltijoiden joukkoon eli sanyakuun, johon oikeuttavia arvoja pitää hallussaan kulloinkin tavallisimmin noin kymmenestä ottelijasta muodostuva eliittijoukko. Turnauksen toisena päivänä Sadogatake-tallissa koettiin kuitenkin harvinainen murhenäytelmä. Wilson Kalumba
Wilson Kalumba (n. 1964 – 15. toukokuuta 2018) oli sambialainen poliitikko. Hänet valittiin vuonna 2016 maansa pääkaupungin Lusakan pormestariksi 270 151:llä äänellä. Toiseksi pormestarinvaaleissa yltänyt vastaehdokas oli Maureen Mwanawasa, joka sai 150 807 ääntä tuekseen. Kalumba kuoli 54-vuotiaana jouduttuaan äkillisesti sairaalahoitoon. Masakatsu Kotozakura
Kotozakura otti haltuunsa Shirataman valmentajalisenssin sen 11. haltijana aikomuksenaan ilmeisesti jäädä shishōnsa, entisen komusubi Kotonishikin, alaisuuteen, kunnes tämä täyttäisi eläkkeelle pakottavat 65 vuotta vuonna 1987, jolloin Kotozakura seuraisi häntä Sadogatake-tallin seuraavana shishōna. Mahdollisesti hän suunnitteli shishōn luvalla erkaantumista oman tallinsa shishōksi jossain vaiheessa. Nämä suunnitelmat muuttuivat kuitenkin dramaattisesti, kun 14. heinäkuuta 1974 Sadogatake Oyakata menehtyi äkillisesti 52-vuotiaana vain kymmenen päivää menestyneimmän oppilaansa lopettamisilmoituksen jälkeen. Kotozakura joutui siis ottamaan tallinsa johtajuuden vastaan käytännöllisesti katsoen välittömästi aktiiviuransa päättymisen jälkeen. Kālidāsa
Kālidāsa (, ’Kalin palvelija’) oli intialainen runoilija, joka lienee elänyt vuoden 400 paikkeilla Gupta-valtakunnassa. Sanskritiksi kirjoittanutta Kālidāsaa on sanottu Intian klassisen kirjallisuuden merkittävimmäksi hahmoksi. Hänen tunnetuin teoksensa on "Śakuntalā"-näytelmä; toinen kuuluisa teos on runoelma "Meghadūta" (Pilvisanansaattaja). Hänen teoksensa perustuvat hindulaiseen mytologiaan. Shōgun
Tilanne alkoi purkautua 1300-luvun alkuvaiheilla, jolloin itsepäinen keisari Go-Daigo yritti palauttaa valtaa keisarinhallinnolle. Tuloksena riidoista ja sisällissodista seurasi, että kenraali Ashikaga sai shōgunin arvonimen ja vallan, ja käynnisti parisataa vuotta oman sukunsa vallassa pysyneen Ashikaga-shōgunaatin. Tämän shōgunaatin valta-asema heikkeni samuraisukujen välisten pikkusotien roihahdettua laajaksi sisällissodaksi 1400-luvun loppupuolella, ja Ashikaga-shōgunaatti musertui lopullisesti Sengoku-kauden lopussa. Sodan voittajaksi kohosi lopulta Oda Nobunaga ja tämän murhan jälkeen valta siirtyi käytännössä Toyotomi Hideyoshille. Kummallekaan heistä ei kuitenkaan myönnetty shōgunin arvonimeä. Federico García Lorca
Federico del Sagrado Corazón de Jesús García Lorca (5. kesäkuuta 1898 Fuente Vaquerosin kylä, Granada – 19. elokuuta 1936) oli espanjalainen runoilija ja näyttämötaiteilija, joskin hänet tunnetaan myös taidemaalarina, pianistina ja säveltäjänä. Hän nautti kansainvälistä huomiota Ryhmä 27:n symbolina. García Lorca oli yksi tuhansista Espanjan sisällissodan aikana teloitetuista kansallismielisten kuolemanpartioiden uhreista. Vuonna 2008 Espanjan tuomioistuin avasi tutkinnan runoilijan kuolemasta, ja García Lorcan suku perui kieltonsa tehdä kaivaustöitä mahdollisella kuolinalueella lähellä Alfacaria. Ihmisjäänteitä ei kuitenkaan löydetty. Savang Vatthana
29. lokakuuta 1959 Savangista tuli kuningas, kun hänen isänsä kuoli.
Häntä ei koskaan kruunattu. Kruunajaiset piti järjestää, mutta sisällissota ehti ensin ja kuningas luopui kruunusta 2. joulukuuta 1975 kun kommunistit ottivat vallan. Savang kuoli noin vuonna 1978 eristysleirillä Pohjois-Laosissa yhdessä kuningatar Khamphouin ja kruununprinssi Vong Savangin kanssa. Laosin kommunistinen hallitus ei ole koskaan kertonut yksityiskohtia heidän kuolemastaan. Gupta-valtakunta
Chandragupta I:n kerrotaan sanoneen kuolinvuoteellaan Samudraguptalle "Sinä olet arvollinen, hallitse koko tätä maailmaa". Tätä kehotusta Samudragupta pyrkikin tarmokkaasti noudattamaan. Hän teki lukuisia sotaretkiä kaikkialle Intiaan. Aluksi hän saavutti menestystä onnistuessaan yhdistämään koko Pohjois-Intian Punjabista Assamiin Gupta-valtakunnan hallintaan. Etelään suuntautuneilla sotaretkillään hän sai niemimaan valtiot tunnustamaan Guptien yliherruuden, mutta ei onnistunut alistamaan niitä täysin valtaansa. Hallituskautensa lopulla hän pyrki lyömään lännessä olleen heikentyneen Šaka-valtion, mutta sota ei tuottanut tuloksia. Kuitenkin hänen kuollessaan Pataliputrasta johdettiin jälleen lähes koko Pohjois-Intian käsittävää valtakuntaa. Samudragupta ei ollut pelkästään sotilashallitsija, vaan sivistynyt ja taiteesta kiinnostunut. Gupta-kauden tieteiden ja taiteiden kukoistuksen voidaan katsoa alkavan hänen hallintokaudestaan. Ihara Saikaku
Myöhemmin elämässään hän alkoi kirjoittaa rohkeita kertomuksia kauppiasluokan ja rakastajattarien talous- ja rakkausseikkailuista. Tarinat olivat nousevan kauppiasluokan makuun, sillä heitä viihdyttivät taiteet ja nautintokorttelit. Kun Saikakun suosio ja lukijakunta kasvoivat ja laajenivat koko Japaniin, lisääntyi myös hänen julkaisemansa kirjallisuus. Kun Saikaku menehtyi 51-vuotiaana vuonna 1693, hänestä oli tullut yksi Edo-kauden suosituimmista kirjailijoista. Omana aikanaan hänen tuotantoaan ei kuitenkaan pidetty korkeakulttuurina, koska se oli suunnattu kaupunkilaisväestölle, joka oli sen myös popularisoinut. Nykyään Saikakun teoksia kuitenkin arvostetaan merkityksellisinä japaninkielisen fiktion kehitykselle. Yusuf Dadoo
Yusuf Mohamed Dadoo ( 5. syyskuuta 1909 Krugersdorp, Witwatersrand - 19. syyskuuta 1983 Yhdistynyt kuningaskunta) oli eteläafrikkalainen poliitikko, apartheidin vastustaja ja SACP:n puheenjohtaja. Dadoo liittyi SACP:n vuonna 1939 ja vuonna 1940 hänet valittiin puolueen Johannesburgin paikallisosaston ja jo vuonna 1941 koko puolueen keskuskomiteaan. Vuoden 1960 hätätilalain julistuksen jälkeen Dadoo painui maan alle ja joutui pakenemaan pian Botswanaan. Vuonna 1972 puheenjohtajan J. B. Marksin kuoleman jälkeen hänet valittiin yksimielisesti puolueen puheenjohtajaksi. Vaasaporin suku
Georg Mauritz, Wasaburgin kolmas ja viimeinen kreivi, kuoli 14.1.1754 naimattomana ja olematta koskaan missään virassa. Hänen kuollessaan sammui Vasaborgin suku, samoin kuin koko Vaasa-suku miehenpuolelta. Hänen perillisensä oli hänen ainut jäljelle jäänyt sisarensa, naimaton Henrietta Polyxena. Saima Harmaja
Saima Rauha Maria Harmaja (8. toukokuuta 1913 Helsinki – 21. huhtikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja runoilija. Harmaja muistetaan traagisesta elämäntarinastaan ja varhaisesta kuolemastaan sekä elämää ja kuolemaa kuvaavista tunteikkaista runoistaan. Leevi and the Leavings
Gösta Sundqvist kuoli 46-vuotiaana sydänkohtaukseen Espoossa 16. elokuuta 2003. Paananen oli puhunut Sundqvistin kanssa puhelimessa muutama päivä aikaisemmin; heidän suunnitelmissaan oli tehdä seuraavasta levystä ”iloista poppia”. Viimeisenä iltana he menivät studioon ja tekivät yhdestä edellisen albumin kappaleesta uuden version, joka jäi ”julkaisemattomaksi kappaleeksi”. Sundqvistin kuoleman jälkeen Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund päättivät yhdessä lopettaa yhtyeen toiminnan, sillä he eivät halunneet jatkaa ilman Sundqvistia. Kuitenkin vielä seuraavan vuoden syksyllä julkaistiin yhtyeen viimeiseksi jäänyt kokoelmalevy "Keskeneräinen sinfonia". Albumilla julkaistiin myös yli kaksikymmentä vuotta pimennossa ollut ”Haloo”-kappale. Kasain konflikti
24. maaliskuuta 6. huhtikuuta Kabila julisti Keski-Kasain sotatoimialueeksi. Huhtikuussa kamwina-nsapuja vastaan alkoivat taistella myös Bana Mura -taistelijat, jotka ovat ilmeisesti hallituksen tukemia. Saman kuun aikana löydettiin 42 joukkohautaa. Sisäministeriön mukaan hallitus palautti Nsapun ruumiin hänen perheelleen 15. päivä, jolloin ruumis myös haudattiin. Nsapun perhe ilmoitti lopettavansa taistelut ja sanoi, etteivät sen jäsenet jatka väkivaltaisuuksia. Sisäministeriön mukaan kamwina-nsapu-joukot nimittivät Jacques Kabeya Ntumban uudeksi heimojohtajakseen. Sacagawea
Syksyllä vuonna 1804 mandanien kyliin saapuivat Meriwether Lewis ja William Clark, jotka johtivat alun perin 45-miehistä retkikuntaa. Yhdysvaltain silloisen presidentin Thomas Jeffersonin unelma oli vähitellen asuttaa Pohjois-Amerikan länsirannikko, mutta alueet piti kartoittaa sitä ennen. Lewis oli presidentin hyvä ystävä ja yksityissihteeri. Clark taas tunnettiin kokeneena eränkävijänä, jollaista tarvittiin tulevalla matkalla. Retkikunta joutui asumaan seudulla talven yli ja rakensi tukikohdan nykyisen Bismarckin kaupungin seudulle. Rakennus nimettiin Fort Mandaniksi lähellä olevan mandanikylän mukaan. Sieltä Lewis ja Clark etsivät retkikuntaansa sopivaa tulkkia ja opasta, joka ymmärtäisi intiaanikieliä ja osaisi liikkua erämaissa, metsissä ja vuoristoissa. Narragansettit
Uuden-Englannin konfederaatti pääsi suorittamaan ainoan historiallisen yhteisesiintymisensä palkatessaan avukseen majuri Talcottin johtamat tuhat siirtolaista ja 150 mohegaania. Tämä sotajoukko onnistui tuhoamaan suuren narragansettien kylän Rhode Islandin Kingstonissa joulukuussa 1675. Arviolta 600 narragansettia menehtyi taisteluissa osan palaessa kylänsä mukana. Jotkut asukkaista, heidän joukossaan päällikkö Canonchet, pääsivät pakenemaan kylää ympäröivälle jäiselle suoalueelle. Kesään mennessä monet pakolaisista olivat saaneet surmansa, heidän joukossaan myös naispäällikkönä kuuluisuutta saanut Matantuck (tunnettu myös muilla nimilla kuten Quiapen ja Magnus). Saman vuonna Canonchet joutui mohegaanien sieppaamaksi ja vähää myöhemmin brittien teloitusryhmän eteen. Canonchetin menetyksen jälkeen kuningas Philipin joukkojen rintama alkoi rakoilla ja sotaonni kääntyä englantilaisten eduksi. Menetykset olivat raskaita kummallakin puolella. Elokuussa 1676 alkoivat intiaanien omat riidat kyseenalaistaa sodan jatkamista. Muuan alipäälliköistä pyysi Philipiä antautumaan valkoisille. Vihan ja taistelumenetyksien sokaisema Philip ei kuunnellut ehdotuksia, vaan surmasi pyytäjän. Tämän verityön seurauksena muuan intiaani kavalsi briteille Philipin olinpaikan. 12. elokuuta 1676 Wampanoagien päällikkö ammuttiin hengiltä. Sapoteekit
Täällä näkyy merkkejä hyvin varhaisesta kulttuurikehityksestä. Noin 1300 eaa. esiintyi paaluaitauksia ja seremoniallisia rakennuksia. Vuonna 1150 eaa. paikalla oli alettu käyttää kasteluviljelyä. Vuonna 850 eaa. alettiin käyttää auringossa kuivattua adobetiiltä. Noin 600 eaa. alettiin käyttää sapoteekkien hieroglyfikirjoitusta. Noin 800–700 myöhäisessä Guadalupe-vaiheessa Oaxacan laaksossa oli erään 10 talon ryhmässä 5 taloa tiukasti yhdessä. Näissä taloissa tehtiin jäänteistä päätellen tavallisia kotitaloustöitä, ja hajallaan olevissa viidessä rakennuksessa erikoistuneita töitä. Tapa oli periytynyt jo San José-ajalta 1200–900 eaa. Noin 700–500 eaa. San Jose Mogotessa asui noin tuhat intiaania, ja paikan ala oli silloin noin 150 eekkeriä. Koko Oaxacan laaksossa asui silloin noin 3 500 asukasta. Niin sanotussa Rosario-vaiheessa 700–500 eaa. seudulla oli käynnissä sotaisa kilpailu San José Mogoten, Monte Albánin, Yegüihin ja Tilcajeten välillä. Vuosina 700-500 eaa. Oaxacan laaksossa oli 65 kylää tutkitulla 2125 km² alalla, ja useimmissa oli alle 50 asukasta, mutta San José Mogotessa yli 500. Vuoden 500 eaa. jälkeen San José Mogoten merkitys pieneni, kun Monte Albán nousi alueen keskuspaikaksi.. Noin 400 eaa Monte Albanissa oli arviolta 5200 asukasta. Monta Albanin väkiluku saavutti huippunsa ajanlaskun alun aikoihin, jolloin kaupungissa oli 17000 asukasta. Tämän jälkeen väkiluku aleni v 200 haa 14500:een. Sacagawea
Linnake sai nimekseen Fort Clatsop ja sijaitsi samannimisen heimon alueilla lähellä Oregonin rannikkoa. Matkailijat viettivät siellä talven ja tutustuivat paikallisiin intiaaneihin ja heidän kulttuuriinsa. Sacagawea näki ”suuren veden” ensi kertaa elämässään, samoin rantaan tulleen valaan. Nämä vaikuttivat häneen voimakkaasti. Retkikunnan lähtiessä paluumatkalle Sacagawean poika sairastui. Erilaisten luonnonlääkkeiden, kuten männynpihkan, mehiläisvahan, keitetyn sipulin ja karhuöljyn yhteisvaikutuksella lapsi toipui ennalleen. Tämän jälkeen Pompia pidettiin miehistön täysivaltaisena jäsenenä. Kapteeni Clark oli matkan edetessä ystävystynyt pojan äidin kanssa ja alkanut kutsua tätä ”Janeyksi”. Mustasukkaisen Charbonneaun kuultiin tämän jälkeen kurittaneen vaimoaan lyömällä. Myöhemmin Charbonneausta annettiinkin varsin negatiivisia kuvauksia, sillä hänet oli leimattu pelkuriksi, tunariksi ja vaimonhakkaajaksi.