Miten radioaktiivinen aine leviää?
Ionisoiva säteily
Vaikka säteily ei voikaan levitä tai jäädä ympäristöön, radioaktiiviset aineet voivat levitä ympäristöön siinä missä muutkin aineet. Tästä syystä hienojakoinen jauhemainen radioaktiivinen aine on erityisen vaarallista. Jauhe voi kulkeutua helposti elimistöön esimerkiksi keuhkojen tai ruuansulatuselimistön kautta. Tässä tapauksessa myös esimerkiksi alfa-säteilijä voi olla terveydelle vaarallinen. Ydinonnettomuus
Erittäin vakava ydinonnettomuus aiheuttaa säteilyvaaran, kun ympäristöön leviää radioaktiivisia aineita, jotka liikkuvat ilmassa tuulen mukana. Säteilyn annosnopeus laskee sen jälkeen, kun tuuli on kuljettanut ilmassa leijuvat radioaktiiviset aineet pois. Tuulen mukana levitessään päästö laimenee ja säteilyn voimakkuus laskee. Sade huuhtoo radioaktiivisia aineita päästöpilvestä maahan ja siitä edelleen syvemmälle maaperään ja asutuilla alueilla viemäreihin. Radioaktiivinen vuoto
Radioaktiivinen vuoto on kansanomainen käsite, jolla voidaan tarkoittaa:Radioaktiivista ainetta voi levitä hallitsemattomasti ympäristöön esim. erilaisten aineiden käsittelyyn liittyvien onnettomuuksien seurauksena. Ydinonnettomuus
Ydinreaktorin toimiessa sen polttoaineessa syntyy radioaktiivisia fissiotuotteita. Jos reaktori vaurioituu niin, että fissiotuotteita pääsee leviämään ympäristöön, säteily voi aiheuttaa vahinkoa ihmisille ja ympäristölle. Pelkkä ydinvoimalan vesivuoto ei aiheuta suurta säteilyvaaraa, ellei siihen liity polttoaineen vaurioitumista. Ydinonnettomuus
Ydinvoimalaonnettomuuden päästöjen suuruus riippuu siitä, vaurioituuko reaktorin polttoaine ja pysyykö suojarakennus ehjänä. Pelkkä ydinvoimalan vesivuoto ilman polttoaineen vaurioitumista ei aiheuta suurta säteilyvaaraa. Jos taas polttoainetta vaurioituu, eli onnettomuus luokitellaan vakavaksi onnettomuudeksi, niin radioaktiivisia aineita vapautuu suojarakennukseen. Jos suojarakennus pysyy ehjänä, kuten Three Mile Islandin onnettomuudessa, niin päästöt ympäristöön jäävät pieniksi. Suojarakennuksen rikkoutuminen vakavan onnettomuuden aikana voi aiheuttaa suuren radioaktiivisten aineiden päästön.
Likainen pommi
Likaisen pommin rakentaminen ei ole periaatteessa juurikaan vaikeampaa kuin tavanomaisen pommin. Aseessa tavallinen räjähdysaine levittää likaiseen pommiin pakattua radioaktiivista ainetta ympäristöön. Pommin rakentamisessa vaikeinta on hankkia sopivaa radioaktiivista ainetta, joka käytännössä vaikeuttaa säteilyvaikutukseltaan merkittävän pommin rakentamista huomattavasti. Pommissa tarvitaan riittävä määrä radioaktiivista ainetta, jolla on sopivat säteilyominaisuudet ja puoliintumisaika. Säteilyn vaikutukset pienenevät voimakkaasti etäisyyden kasvaessa säteilylähteestä, joten pommissa olevan radioaktiivisen aineen määrän on kasvettava myös haluttaessa laajentaa vaikutusaluetta. Muita valintaan vaikuttavia asioita ovat radioaktiivisen aineen saatavuus, puhdistamisen vaikeus haluttaessa kontaminoida ympäristöä ja kuinka helposti ne ovat levitettävissä ja käsiteltävissä. Kansainvälisen atomienergiajärjestö IAEA:n mukaan likaisen pommin rakentamiseen tarvittavia radioaktiivisia aineita on saatavilla lähes jokaisessa maassa. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
Tässä Raketti-ilmiö
Monesti nähdään myös uuden rakettivaiheen syttymisestä johtuva kirkas välähdys, joka levittää sumumaisen valon ympäristöön. Ilmiö kestää tyypillisesti viisi minuuttia. Vanat hajoavat ajan kuluessa epämääräisiksi mutkitteleviksi pilvimäisiksi suikaleiksi. Radioaktiivinen hajoaminen
Radioaktiivinen hajoaminen on prosessi, jossa radioaktiivinen atomiydin muuntuu toiseksi ytimeksi emittoimalla säteilyä. Säteilyturvallisuus
Yleisin merkittävän radioaktiivisten aineiden päästön jälkeen havaittava terveyshaitta on kilpirauhassyövän yleistyminen altistuneessa väestössä. Koska tämän aiheuttaa radioaktiivisen jodin biologinen kertyminen kilpirauhaseen, on syöpätyyppi tehokkaasti ehkäistävissä nauttimalla joditabletteja juuri ennen altistusta. Tällöin saatava suuri annos tavallista jodia ehkäisee jodin radioaktiivisen isotoopin kertymistä kilpirauhaseen. Tarvittaessa viranomaiset jakavat joditabletteja ennen päästöä ja päästöpilven saapumista vaara-alueelle. Tablettien nauttiminen tulee tehdä vasta viranomaisen ohjeesta koska niiden teho riippuu suuresti oikea-aikaisesta toiminnasta. Ydinase
Mikäli kobolttipommi räjäytettäisiin korkealla ilmakehässä, koboltti muuttuisi pieniksi hiukkasiksi ja saastuttaisi maapallon hyvin laajalti hiukkasten levitessä tuulten mukana. Koboltin radioaktiivisen isotoopin koboltti-60:n puoliintumisaika on 5,27 vuotta. Gammapurkaus
Pitkäaikaisessa gammapurkauksessa gammasäteilyä tulee 2–1000 sekunnin ajan. Se syntyy, kun superraskaan, Aurinkoa yli 30 kertaa massiivisemman tähden ydin luhistuu mustaksi aukoksi. Pitkäaikainen gammapurkaus käynnistyy, kun superraskaan tähden ydin luhistuu sen ydinpolttoaineen loppuessa ja sen ympärillä käynnistyy valtava ydinräjähdys. Tähden sisäosa luhistuu joko suoraan mustaksi aukoksi tai ensin neutronitähdeksi, joka muutamassa minuutissa luhistuu edelleen mustaksi aukoksi. Mustan aukon syntyessä sen napojen suuntaan purskahtavat liikkeelle nopeat ainesuihkut, joissa plasman nopeus on vähintään 99,99 prosenttia valon nopeudesta. Kun suihkut törmäävät hitaampiin ainekuoriin, ne lähettävät suihkun suuntaan gammasäteilyä. Kun suihkut törmäävät avaruudessa tähden ympärillä olevaan aineeseen, syntyy pehmeämpää säteilyä röntgensäteilystä radioaaltoihin asti. Tämä jälkihehku näkyy röntgenalueella muutamia tunteja, optisella alueella viikon ajan ja radioalueella vuosien ajan. Suihku ja gammasäteily sammuvat kun mustan aukon ympärille muodostunut kertymäkiekko on huvennut. Ionisoiva säteily
Ionisoivalta säteilyltä suojautuminen tapahtuu yleensä varsin yksinkertaisin toimin. Koska säteilyn biologiset vaikutukset riippuvat säteilyannoksesta, suojelutoimien tavoitteena on rajoittaa sitä. Pääasialliset keinot säteilyltä suojautumiseen ovat:Ionisoiva säteily kulkee suoraviivaisesti kuten esimerkiksi valo, eikä säteily leviä tuuletuksen kautta ja saastuta huonetta. Säteilylähteen voi peittää varjostimella, jota säteily ei läpäise. Esimerkiksi röntgenkuvauksessa ne ruumiinosat, joita ei kuvata, peitetään usein huonosti säteilyä läpäisevillä, esimerkiksi lyijystä valmistetuilla, varjostinmatoilla. Toisaalta jos säteilylähteen voi sammuttaa, säteily katoaa heti. Säteilyä saanut kappale ei itse muutu säteileväksi. Esimerkiksi röntgenkuvauksessa käytettyyn huoneeseen ei jää mitään "jälkihehkua", vaan säteily katoaa välittömästi kun röntgenputki sammutetaan. Ydinturvallisuus
Ydinturvallisuus tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pyritään estämään ydinonnettomuudet ja, jos estäminen ei onnistu, lieventämään onnettomuuden seurauksia. Ydinenergian käytön yhteydessä syntyy suuria määriä radioaktiivisia aineita, joiden pääsy ympäristöön pitää estää luotettavasti. Jos ydinreaktori vaurioituu niin, että radioaktiivisia aineita pääsee leviämään ympäristöön, niiden lähettämä säteily voi aiheuttaa vahinkoa ihmisille. Ydinenergian käyttöön liittyvää riskiä ei pystytä täysin poistamaan, mutta huolellisella suunnittelulla ja käytöllä riski saadaan hyvin pieneksi. Ernest Rutherford
Vuonna 1898 Rutherford otti vastaan McGill yliopiston professuurin Montrealiin Kanadaan (1898–1907). Yliopistolla oli hyvin varustellut laboratoriot, minkä vuoksi Rutherford siirtyi valtameren toiselle puolelle. Hän otti tutkimuksiinsa avukseen nuoren kemistin Frederick Soddyn sekä assistentiksi jatko-opiskelijan Harriet Brooksin. Heidän avullaan hän osoitti radioaktiivisen hajoamisen mysteerin: joidenkin alkuaineiden atomit hajoavat spontaanisti kevyempien alkuaineiden atomeiksi. Tämä oli yksi hänen uransa läpimurroistaan. Selvitettyään, että uraanin lopullinen hajoamistuote on lyijy, Rutherford tajusi, että mittaamalla uraanin ja lyijyn suhteellinen osuus mineraaleissa sekä uraaniatomien hajoamisnopeus voitaisiin selvittää mineraalien ikä. Maaperän näytteiden radioaktiivinen iänmääritys on tärkeä osa nykypäivänkin geologista tutkimusta. Raskaiden alkuaineiden hajoamistutkimusten tuloksena syntyi käsite puoliintumisaika. Aika, jonka kuluessa puolet radioaktiivisen aineen atomiytimistä on hajonnut toisiksi atomiytimiksi. Vuosina 1902–1903 Rutherford ja Soddy kehittivät hajoamisteorian selityksenä radioaktiivisuudelle, mitä pidetään Rutherfordin suurimpana saavutuksena McGillin yliopistossa. Alkemiassa ja siirtymäalkuaineiden teoriassa atomeja pidettiin pysyvinä, mutta Rutherford ja Soddy väittivät, että radioaktiivinen energia tuli atomin sisältä ja spontaanin alfa- ja betahiukkasten emissio merkitsi atomien kemiallista muutosta alkuaineesta toiseen. Kokeellisten tutkimusten ylivoimainen näyttö tukahdutti epäilijät. Rutherford ajatteli alfahiukkasen olevan suurin tekijä tälle kemialliselle muutokselle alfahiukkasen konkreettisen massan vuoksi. Hän määritti alfahiukkaselle positiivisen varauksen, mutta ei saanut vielä selville oliko se vety- vai heliumioni. Sydämen sulamisonnettomuus
Ydinpolttoaineen kuumentuessa siitä vapautuu radioaktiivisia fissiotuotteita. Helpoimmin vapautuvia aineita ovat ksenon, jodi ja cesium. Muiden fissiotuotteiden vapautuminen vaatii korkeampia lämpötiloja. Sydämen sulamisonnettomuuden aikana fissiotuotteita pääsee reaktorista suojarakennukseen. Hiukkasmuodossa olevat fissiotuotteet päätyvät vähitellen suojarakennuksen vesialtaisiin tai lattiapinnoille, mutta kaasumaiset fissiotuotteet pysyvät suojarakennuksen ilmatilassa. Jos suojarakennus rikkoutuu tai vuotaa, osa näistä fissiotuotteista voi päästä ympäristöön. Maaperän pilaantuminen
Monilla maaperässä havaituilla radionuklideilla on pitkä puoliintumisaika ja ne voivat kerääntyä eliöihin. Tyypillisiä antropogeenisiä lähteitä ovat ydinaseiden testaus, voimalaitosonnettomuudet ja ydinjätteen kuljetuksessa tapahtuneet onnettomuudet. Myös reaktoreiden säiliöaltaat ja jäähdytysvedet voivat vuotaa. Ydinonnettomuus
Tuore ydinpolttoaine on heikosti säteilevää uraanidioksidia. Se ei liukene veteen, eikä siitä edes tulipalossa leviä helposti ympäristöön radioaktiivisia hiukkasia. Tuoreen ydinpolttoaineen kuljetuksiin ei liity huomattavan ympäristöonnettomuuden mahdollisuutta. Säteilyvaaraa merkittävämpi seikka on se, että polttoaine sisältää suuret määrät fissiiliä ainetta, jonka joutuminen vääriin käsiin on estettävä huolellisesti. Myöskään keski- ja matala-aktiivisten ydinjätteiden kuljetuksiin ei liity vakavan ympäristöonnettomuuden mahdollisuutta, sillä yhdessä kuljetuserässä olevien radioaktiivisten aineiden kokonaismäärä ei ole kovin suuri. Vaikka huomattava osa niistä leviäisi ympäristöön, jäisi ympäristön saastuminen varsin paikalliseksi. Ionisoiva säteily
Ionisoiva säteily on suurienergistä säteilyä, joka kykenee muuttamaan atomien sähkövarauksia eli ionisoimaan niitä. Ionisoituminen tapahtuu kun atomi menettää elektronin elektronikuoreltaan. Tällöin atomien kemiallinen reaktiivisuus muuttuu ja niistä koostuvat yhdisteet voivat hajota. Tähän perustuvat säteilyn biologiset vaikutukset. Ionisoiva säteily voi olla hiukkassäteilyä, kuten elektroneja, tai sähkömagneettista säteilyä, kuten röntgensäteilyä. Gammatähtitiede
Gammasäteilyä syntyy tähtitieteellisissä kohteissa pääosin kahden eri prosessin kautta. Kosmisen säteilyn osuessa tähtienväliseen aineeseen kaasuun, se aiheuttaa kaasun atomiytimien virittymistä (eli eksitaatiota). Atomieytimen viritystilan purkautuessa ytimeen varautunut energia vapautuu gammasäteilyfotonina. Yleisimpiä tämän prosessin aiheuttamian emissioviivoja ovat raudan 1,238 MeV, magnesiumin 1,369 MeV ja neonin 1,634 MeV viivat. Toinen merkittävä gammasäteilyn lähde on supernovaräjähdyksissä syntyneiden radioaktiivisten isotooppien hajoamisen yhteydessä syntyneet gammasäteet. Näin syntyneiden emissioviivojen voimakkuus vaihtelee voimakkaasti eri kohteiden välillä, koska eri radioaktiivisten isotooppien puoliintumisajat vaihtelevat muutamista kuukausista miljooniin vuosiin. Viipurin radiomiinat
Kun radiosytytinlaitteen toimintaperiaate oli oivallettu, piti keksiä, miten piilotettujen panosten räjähtäminen voitaisiin estää radioteitse. Syntyi idea lähettää samalla radiotaajuudella häirintäsignaalia, jolla soinnut voitaisiin sekoittaa. Näin äänirautojen värähtelyt ja räjähdykset toivottiin saatavan estetyksi. PM:n radio-osastolla ei ollut käytössään tällaista sekoitinta, ”sepelilaitetta” kuten Jouko Pohjanpalo sitä nimitti, joten päätettiin kokeilla jotain sopivaa musiikkia. Syyskuun 1. päivänä Pääesikunta sai käyttöönsä Yleisradiolta yhden Lappeenrannassa olevan lähetysauton, joka ajettiin pikaisesti Lappeenrannasta Viipuriin. Sillä voitiin lähettää miinojen kantoaallolla olevaa lähetystaajuutta 1 kW:n teholla. Lähetysauto pysäköitiin Papulan sillan viereen ja antenni viritettiin teräsrakenteiseen sähköpylvääseen. Sähkö otettiin polttomoottoriaggregaatista. Levyksi valittiin auton levykokoelmasta Säkkijärven polkka, jossa arveltiin olevan riittävästi sointuja venäläisten kolmisoinnun häiritsemiseksi. Niinpä kolme vuorokautta ensimmäisen laukaisulaitteen löytymisen jälkeen alkoi Säkkijärven polkka soida tauotta. Jännittävä puolustustaistelu oli alkanut. Ionisoiva säteily
Luonnossa on runsaasti ionisoivan säteilyn lähteitä: esimerkiksi avaruudesta tulee kosmista säteilyä ja maaperässä on luonnostaan radioaktiivisuutta (mm. uraanin hajoamistuotteena syntyvä radon-kaasu). Useimpien aineiden atomien joukossa on myös radioaktiivisia isotooppeja. Näin ollen kaikki aineet, eliöt ja myös ihmiset jatkuvasti altistuvat heikolle ionisoivalle säteilylle ja eliöt, ihminen mukaan lukien, ovat sopeutuneet ympäristön normaaliin säteilyyn. Säteilyannosta mitataan millisieverteissä, mSv. Luonnonsäteilystä saatavat vuosiannokset ovat normaalisti välillä 2–20 mSv. Ilmakehä
Ionosfääri sijaitsee termosfäärin alaosassa. Ionosfääri sisältää ionisoituneita hiukkasia, jotka Auringon säteily on hajottanut atomeista ioneiksi. Ionosfääri heijastaa elektroniensa ansiosta radioaaltoja, mikä tekee mahdolliseksi niiden lähettämisen maapallolla paikasta toiseen. Ionosfääri jaetaan neljään kerrokseen, D, E, F ja F, joilla on erilaisia vaikutuksia; radioaaltojen kannalta tärkein on F-kerros. Revontulet syntyvät ionosfäärissä, kun varattuja hiukkasia osuu ilmakehään. Ilman saastuminen
Ilmansaasteet leviävät ilmakehään konvektiivisen ja turbulentin liikkeen myötä. Lisäksi jotkut saasteet reagoivat kemiallisesti keskenään erityisesti auringonvalon vaikutuksesta. Näin tapahtuu esimerkiksi tiettyjen hiilivetymolekyylien ja typen oksidien reagoidessa, jolloin muodostuu valokemiallisia hapettimia, kuten otsonia ja vetyperoksidia. Strontium-90
Ydin­voimala­onnettomuuksissa strontium-90 ei leviä ympäristöön yhtä herkästi kuin cesium-137, koska se ei haihdu läheskään yhtä helposti, mutta se on toden­näköisesti ydin­aseiden radioaktiivisen laskeuman vaarallisin aines. Räjähde
Yleensä räjähteellä tarkoitetaan ns. varsinaista räjähdettä, jossa shokkiaalto etenee yli 2000 m/s detonaationa. Räjähdys tapahtuu molekyylin dekompositoitumisena, jonka jälkeen dekompositoitumistuotteet oksidoituvat. Varsinaisissa räjähteissä hapetin ja polttoaine ovat samassa molekyylissä. Mikäli molekyylissä on riittävästi happea oksidoimaan kaikki muut sen sisältämät atomit, puhutaan happitasatusta räjähteestä. Varsinainen räjähde on joko herkästi syttyvää aloiteräjähdettä tai vaatii syttyäkseen aloiteräjähteen (sekundaariräjähde). Jotkut sekundaariräjähteet kuten TNT ovat vaikeasti räjähtäviä ilman aloiteräjähdettä. Jotkut räjähteet muuttuvat herkästi räjähtäväksi esimerkiksi kylmässä ilmassa, reagoidessaan metallien kanssa. Detonoivia räjähteitä ovat esimerkiksi dynamiitti, ANFO, aniitti, kemiitti, nitroglyseroli, heksogeeni, TNT ja lyijyatsidi. Palovaroitin
Hävitettävä palovaroitin on toimitettava asianmukaiseen keräykseen.Yleisesti hiukkasten havaitseminen palovaroittimessa perustuu sen sisältämään heikkoon, noin 40 kilobecquerelin amerikium-241 alfa-säteilylähteeseen. Alfasäteily on ionisoivaa säteilyä. Palovaroittimessa säteilylähteen lähellä on pieni ilmarako, jossa oleva ilma ionisoituu säteilyn vaikutuksesta ja muuttuu heikosti sähköä johtavaksi, minkä vuoksi ilmaraon kautta kulkee heikko sähkövirta. Savu sisältää pienhiukkasia, jotka ilmarakoon kulkeutuessaan sitovat osan ilman ioneista, jolloin kammiossa kulkeva heikko sähkövirta häiriintyy. Pienhiukkasten vaikutuksesta virtaa kuljettavien ilma-ionien määrä siis pienenee ja sähkönjohtavuus ilmaraossa laskee. Silloin palovaroitin laukaisee hälytyksen. Räjähde
Räjähde eli räjähdysaine on kemiallinen yhdiste, joka voi tuottaa erittäin lyhyessä ajassa suuren määrän kaasuja ja lämpöä, joka synnyttää valtavan paineen, joka etenee räjähdyksenomaisen nopeasti hajottaen ympäristöä. Räjähdysaineen räjähdysnopeus on yli äänen nopeuden 330 m/s, mutta se voi olla jopa 11 000 m/s. Räjähdysnopeudesta riippuu, millainen vaikutus räjähteellä ympäristöön on. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Räjähdysvoima ja räjähtävän aseen tyyppi vaikuttavat huomattavasti tuhoihin ja henkilötappioihin. Ydinaseen vaikutus riippuu siitä, räjähtääkö pommi maan pinnalla, maan alla, matalalla vai korkealla ilmassa, avaruudessa, veden pinnalla vai veden alla. Radiohiiliajoitus
Hiilen radioaktiivista isotooppia C-14 (tai C) muodostuu, kun ilmakehän molekyylit (happi ja typpi) vuorovaikuttavat kosmisen säteilyn kanssa. Ilmakehästä radiohiili joutuu eliöihin fotosynteesin kautta, ja ravintoketjujen kautta myös kasveja syöviin eläimiin ja edelleen petoeläimiin. Hiili-14 on radioaktiivinen aine ja sen konsentraatio ilmakehässä on suunnilleen vakio. Eläessään eliö saavuttaa metabolisen tasapainon C-14 suhteen. Eliön kuollessa radiohiilen saanti ilmakehästä tyrehtyy. Hiili-14:n puoliintumisaika on noin 5 700 vuotta, minkä vuoksi eliön kuoltua puolet siinä olleista radiohiiliatomeista hajoaa noin 5 700 vuodessa, jäljellä olevista puolet taas seuraavissa noin 5 700 vuodessa ja niin edelleen. Niinpä mittaamalla näytteessä jäljellä olevan radiohiilen osuus kaikesta hiilestä voidaan arvioida esineen ikä. Radioaktiivinen laskeuma
Laskeuman leviäminen riippuu päästön syntytavasta. Mikäli radioaktiiviset hiukkaset vapautuvat troposfäärin alimpaan kerrokseen, ne laskeutuvat hyvinkin nopeasti, jolloin maasto voi saastua paikallisesti erittäin pahasti. Tällöin puhutaan lähilaskeumasta. Toisaalta mikäli räjähdys tai tulipalo nostaa hiukkasia stratosfääriin, laskeuma kulkeutuu kauas ja leviää hyvin laajalle alueelle, mutta paikallinen saastuminen jää pienemmäksi. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Ydinräjähdyksen vaikutukset ovat ydinpommin räjähtäessään aiheuttamat sokaiseva valo, kuumuus, paineaalto, tuuli, järistys, ionisoiva säteily, radioaktiivinen laskeuma ja sähkömagneettinen pulssi.. Ihmisiä tappava ja vammauttava vaikutus riippuvat huomattavasti räjähdyksen etäisyydestä ja voimakkuudesta ja räjäytysympäristöstä. Lämpöaalto ja paineaalto tappavat ja vammauttavat nopeasti, tulipalot ja radioaktiivinen säteily yleensä hitaammin. 1 megatonnin räjähdys tappaa lähes kaikki noin 3 km säteellä ja useimmat puutaloissa olevat noin 8 km säteellä. Suojattomat saavat vakavia palovammoja vielä 17 km päässä. 
ja saattavat kuolla niihin 15 km kehän sisäpuolella. Jos räjähdysalueella on paljon puutaloja, syntyy tulimyrsky.
30 km päässä ihmiset yleensä selviävät ilman vakavia vammoja, jos säteilyä ei oteta lukuun.. Helsingin yllä sopivalla räjähdyskorkeudella räjäytetty vetypommi tappaisi noin 140 000 ihmistä, ja haavoittaisi 325 000. Jos pommi räjäytetään maanpinnassa, tappava laskeuma yltää kymmenien tai satojen kilometrien päähän. Radiojodi
Radiojodi on jodin radioaktiivinen isotooppi I-131. Sitä syntyy jonkin verran uraanin fissiossa, ja ydinvoimaloista sitä voi onnettomuustilanteissa myös levitä ympäristöön. Tällöin se voi radioaktiivisuutensa vuoksi olla vaarallista, mutta pieninä määrinä sitä voidaan käyttää myös hyväksi kilpirauhassyövän hoitoon. Radio
Radio on radioaaltojen välityksellä tapahtuvaa ääniviestintää. Radioaallot eivät tarvitse mitään väliainetta, vaan ne etenevät sekä tyhjiössä että ilmassa ja muissa eristeaineissa. Sähköisesti varautunut hiukkanen saattaa ollessaan kiihtyvässä liikkeessä säteillä sähkömagneettisen spektrin radiotaajuusalueella (RF eli "Radio Frequency") olevia sähkömagneettisia aaltoja. Radon
Radon on hajuton, mauton ja väritön radioaktiivinen jalokaasu. Jalokaasulle tyypillisesti radon ei muodosta normaaleissa olosuhteissa yhdisteitä. Radon syntyy maankuoressa uraanin ja toriumin hajoamistuotteena. Radonin pysyvimmän isotoopin Rn puoliintumisaika on 3,8 päivää. Radon aiheuttaa terveyshaittoja rakennuksissa. Suomessa suurimmat radonpitoisuudet löytyvät tyypillisesti Etelä-Suomesta ja Pirkanmaalla harju- ja salpausselkämuodostelmilla sekä Kaakkois-Suomesta. Kohteen radonpitoisuus on aina yksilöllinen ja se selviää ainoastaan mittaamalla. Radonhaittaa esiintyy kaikkialla Suomessa. Ydinvoima
Korkea-aktiivinen ydinjäte on pääasiassa käytettyä ydinpolttoainetta, ja se sisältää suurimman osan kaikesta ydinvoimalan tuottamasta radioaktiivisuudesta. Korkea-aktiivinen ydinjäte sisältää lukuisan määrän uraanin fissiotuotteita, joista monet ovat voimakkaasti radioaktiivisia eri alkuaineiden isotooppeja, kuten plutoniumin isotoopit Pu-238 sekä Pu-239, ksenon-135 kaasu ja jodi-131. Käytetyssä ydinpolttoaineessa eli korkea-aktiivisessa ydinjätteessä on yhä jäljellä käyttökelpoista uraania, mutta sitä ei voida enää käyttää reaktorissa, koska reaktorin toiminta voi häiriintyä fissiotuotteiden vaikutuksesta. Tuore korkea-aktiivinen ydinjäte säteilee erittäin voimakkaasti, ja se tuottaa runsaasti lämpöä. Tästä syystä jätettä on jäähdytettävä jatkuvasti vesialtaassa. Käytetyn ydinpolttoaineen aktiivisuus kuitenkin laskee aluksi nopeasti: ensimmäisenä vuonna reaktorista poiston jälkeen aktiivisuus on laskenut 99 prosenttia. Tällöin iso osa fissiotuotteista on hajonnut toisiksi alkuaineiksi. Koska korkea-aktiivinen ydinjäte sisältää myös puoliintumisajaltaan pitkäkestoisia alkuaineita, kestää kauan, ennen kuin säteily on vaimentunut niin paljon, että käytetyn polttoaineen lähellä on turvallista oleskella lyhytaikaisesti. Kuparisen loppusijoituskapselin vieressä voi olla muutaman vuosikymmenen kuluttua. Itse polttoaineen läheisyydessä voi oleskella lyhyitä aikoja noin tuhannen vuoden kuluttua. Loppusijoituksen suunnittelussa tavoitellaan kuitenkin noin sadan tuhannen vuoden eristysaikaa, sillä esimerkiksi jauhemaisessa olomuodossa elimistöön joutuessaan jäte on vaarallista eliöille vielä pitkään. Maaperän pilaantuminen
Pilaantumisen reitit myös vaihtelevat pitkälti haitta-aineen tyypin mukaan. Raskasmetalleja leviää sekä piste- että hajalähteistä, kun taas radionuklidien saastuttamat maaperät ovat yleensä saastuneet pistelähteistä – tosin äärimmäisissä olosuhteissa kuten Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seurauksena radionuklidit voivat tulla hajalähteestä. Orgaaniset yhdisteet ovat ovat pääasiassa peräisin pistelähteistä. Tällaisesta esimerkki on rasvanpoistoon käytettävä trikloorietyleeni (TCE), jota on levinnyt varo- ja jätealtaista ja joka on pilannut laajalti pohjavesiesiintymiä Yhdysvalloissa. Röntgendiffraktio
Diffraktioilmiö nähdään, kun diffraktoivan hilan tasojen välimatkan on suunnilleen sama kuin käytetyn säteilyn aallonpituus. Tämä selittää miksi juuri röntgendiffraktiolla saadaan tietoa atomitason järjestyksestä kiteissä. Röntgensäteilyn aallonpituus on noin ångströmin suuruusluokkaa, kuten myös atomien välimatka kiteessä. Myös pidempiaallonpituuksista säteilyä voitaisiin käyttää diffraktiotutkimuksessa. Ultravioletti- ja infrapunasäteilyä käytetään kuitenkin lähinnä spektroskopiamenetelmissä, koska näillä aallonpituusalueilla molekyylit absorboivat säteilyä voimaakkaammin kuin röntgenalueella. Langaton tiedonsiirto sotilasverkoissa
EMP (Electro Magnetic Pulse) tai HERF (High Energy Radio Frequency) -hyökkäyksillä voidaan saattaa hyökkäyksen alueella toimivia elektronisia laitteita toimintakyvyttömiksi ja etenkin radio/mikroaaltolaitteet helpommin kuin valokaapeliin tai optiseen tiedonsiirtoon vapaassa tilassa perustuvat viestintälaitteet. Merkittävin ero EMP:n ja HERF:n välillä on, että HERF on kohdistettavissa rajatulle alueelle. Ne ovat karkeasti ottaen samoilla taajuuksilla kuin millä monet radiolaitteet toimivat, mikä vaikeuttaa etenkin radiolaitteiden suojaamista. Molemmilta hyökkäyksiltä voidaan suojautua mm. Faradayn häkin avulla. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset ovat ydinpommin alkusäteilyn ja laskeuman tappavia, sairastuttavia ja muita vaikutuksia, jotka voivat ulottua satojen kilometrien päähän räjähdyspaikasta. Ydinaseen säteily tulee alkusäteilynä ja jälkisäteilynä. Jälkisäteily ilmenee radioaktiivisena laskeumana, joka voi ulottua satojen, jopa tuhansien kilometrien päähän räjähdyspaikasta. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
Yli 400 mikrometrin hiukkaset putoavat pilvestä jo sen nousuvaiheessa. 40-400 mikrometrin hiukkaset synnyttävät varhaislaskeuman, koska ne leijuvat pitkään ilmassa. Noin 50 % syntyneistä radioaktiivista aineista laskeutuu maahan 16 tunnin kuluessa räjähdyksestä. 24 tunnin kuluessa on laskeutunut maahan 50-80 %. Ilmassa leijuessaan hiukkaset menettävät radioaktiivisuuttaan ja tiheä hiukkaspilvi hajaantuu. Toisaalta hiukkaset kulkeutuvat tuulen mukana yhä kauemmas vaaraa aiheuttamaan. Vetypommi
Räjähdyksestä lähtee poispäin hyökyaalto. Paineaalto näkyy vedessä vaaleana. Räjähdyspilven juurelle syntyy muutaman sadan metrin korkuinen radioaktiivinen tyvikuohu, joka liikkuu kaksi kilometriä minuutissa 4–5 minuutin ajan. Koska tyvikuohu on hyvin radioaktiivinen, se on erittäin vaarallinen kilometrien säteellä 5–10 minuutin ajan, ja vaara heikkenee 30 minuutin kuluessa. Vedenalainen räjähdys siirtää suuren lämpömäärän ja 90 prosenttia radioaktiivisuudesta veteen. Vedenalaisessa räjähdyksessä palovammojen ja alkusäteilyn riski on pieni. Sadasosakin megatonnin pommista höyrystää noin 4 000 tonnia maata tai 20 000 tonnia vettä tehden ne radioaktiivisiksi. Todellisuudessa megatonni höyrystää miljoona tonnia maata. Lisäksi tulipallo imee itseensä lisää maata tai vettä tehden ne radioaktiivisiksi. Säteilyllä toimiva raketti
Säteilyllä toimiva raketti on raketti, jonka ajoainetta kuumennetaan
suurienergiaisellä säteilyllä, esimerkiksi laserilla tai maserilla. Säderaketti on nykyään lähinnä tutkimus- ja kehitysvaiheessä. Maan lähellä oleva säderaketti toimii niin, että maa-asemalta suunnataan laser tai maser kohti aluksen pohjaa. Se kuumentaa alla olevaa ilmaa tai raketista purkautuvaa kaasua, jolloin syntyy työntövaikutus. Maa-aseman on sijaittava mieluiten kuivassa vuoristossa tai muualla, jossa ilman kosteus ei hajota ratkaisevasti sädettä. Avaruudessa olisi aluksessa oltava raskas voimalaitos säteilyenergian tuottoon. Säderaketin etuina on hyötykuorman kiertoradalle nostamisen halpuus. Ongelmia ovat muun muassa aluksen tai
miehittämättömän laitteen vaatima lämmönvaihto; aluksen on oltava sekä kuumuutta kestävä että kevyt.
Säderakettia pidetään ajatelluista hyötykuormia kiertoradalle nostavista maa-aseman vaativista menetelmästä helpompana toteuttaa kuin esimerkiksi avaruushissiä tai massalinkoa. Radioaktiivisuus
Osa atomiytimistä on epävakaita luonnostaan, mutta ytimen voi myös saada epävakaaksi pommittamalla sitä muilla hiukkasilla, esimerkiksi neutroneilla. Osuessaan atomiytimeen ylimääräinen neutroni muuttaa ytimen epävakaaksi, jolloin se hajoaa itsekseen. Tätä ilmiötä käytetään hyväksi esimerkiksi lääketieteessä, ydinaseissa ja ydinvoimalaitoksissa. Radium
Radiumin vaarallisuutta lisää erityisesti myös se, että sen hajoamis­tuotteet tekevät ympäröivän ilman ja kaikki lähellä olevat esineetkin pinnaltaan radio­aktiivisiksi, ellei radium­valmistetta säilytetä umpinaisessa tilassa.
Jos tällainen esine siirretään pois radium­valmisteen läheisyydestä, se kuitenkin menettää muutamassa tunnissa suurimman osan aktiivisuudestaan, mutta jäljelle jää heikko aktiivisuus, joka pysyy jopa vuosi­kymmeniä. Tämä aiheutuu siitä, että radiumin tavallisimman isotoopin, Ra-226, hajoamistuote radon, Rn-222, on radioaktiivinen kaasu, joka helposti leviää ympäristöön ja jonka omat hajoamis­tuotteetkin ovat vielä radio­aktiivisia, radonista poiketen kuitenkin kiinteitä aineita ja tarttuvat helposti lähellä olevien esineiden pintaan. Näistä neljä ensimmäistä, Po-218, Pb-214, Bi-214 ja Po-214, ovat lyhyt­ikäisiä: niiden puoliintumi­sajat ovat vain muutamia minuutteja, ja ne saavat aikaan voimakkaan, mutta nopeasti heikkenevän aktiivisuuden. Sarjan seuraava jäsen, Pb-210, sen sijaan on pitkä­ikäinen ja itsessään vain heikosti säteilevä. Sen puoliintumisaika on noin 22 vuotta. Sen jälkeen hajoamis­sarjassa on vielä kaksi voimakkaasti aktiivista nuklidia, Bi-210 ja Po-210, ennen kuin sarja päättyy stabiiliin lyijyisotooppiin Pb-206. Pitkäaikainen radio­aktiivinen kerrostuma koostuukin juuri näistä sarjan viimeisistä väli­jäsenistä. Ydinturvallisuus
Kolmatta ydinturvallisuuden perustoimintoa eli radioaktiivisten aineiden leviämisen estämistä varten ydinvoimalassa on useita peräkkäisiä leviämisesteitä. Ensimmäisen esteen muodostavat fissiotuotteita pidättävä polttoaineen keraaminen rakenne sekä zirkoniumista tehty polttoaineen suojakuori. Polttoaine on toisen leviämisesteen eli reaktoripainesäiliön sisällä. Kolmantena esteenä on reaktoria ympäröivä paineenkestävä ja kaasutiivis suojarakennus. Varsinainen suojarakennus ympäröidään usein toisella rakennuksella niin, että rakennusten väliin jäävä tila voidaan pitää alipaineisena. Välitilasta poistettava ilma ohjataan suodattimen kautta ilmastointipiippuun. Ulompi suojarakennus myös suojaa varsinaista suojarakennusta ulkoisilta uhilta, kuten lentokoneiden törmäyksiltä. Ydinaseiden polttovaikutukset
Niinpä 1 Mt räjähde sytyttää metsän palamaan pintaräjähdyksessä vielä 14,3 km päässä. Useimmat muut palavat aineet synnyttvjät laajan yleispalon 12,5 km päässä ja monia erillispaloja syttyy 25 km päässä. Ionisoiva säteily
Osa radioaktiivisista aineista, kuten monet metallit, ovat myös kemiallisesti myrkyllisiä. Kemiallinen myrkyllisyys ei liity radioaktiivisuuteen. Ydinase
Räjähdysaine on sytytettävä monilla eri puolilla tarkoin yhtäaikaisesti. Plutoniumydintä ympäröi räjähdysaaltoa (sokkiaaltoa) tasaava aine, ja sen keskellä on neutronilähde. Radioaktiiviset hajoamissarjat
Radioaktiiviset hajoamissarjat ovat radioaktiivisten isotooppien muodostamia sarjoja, joissa yhden nuklidin hajotessa syntyy toinen ydin, joka edelleen on radioaktiivinen, kunnes lopulta päädytään vakaaseen ytimeen. Fissio
Monissa aineissa atomiytimien hajoamisia tapahtuu luonnostaan hitaasti kaiken aikaa. Tällaisiä aineita kutsutaan radioaktiiviseksi. Yleensä raskaistakin ytimistä kuitenkin irtoaa vain pieni osanen kuten alfahiukkanen. Jotkin raskaat atomiytimet, esimerkiksi uraani-235-neutronin ydin, voivat myös hajota spontaanisti suunnilleen keskeltä kahtia kahdeksi keskiraskaaksi ytimeksi, jolloin samalla vapautuu neutroneja. Ilmiötä sanotaan "spontaaniksi fissioksi". Kuitenkin myös U-235-atomeista paljon pienempi osa fissioituu spontaanisti kuin hajoaa alfahajoamisella. Tietyissä olosuhteissa tällainen ytimien hajoaminen aiheuttaa kuitenkin vuorostaan yhä useampia uusia hajoamisia, jolloin syntyy ketjureaktio. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Korkealla ilmakehässä tai avaruudessa räjäytetty ydinlataus aiheuttaa laajalle leviävän sähkömagneettisen pulssin, joka voi hajottaa suojaamattomia elektroniikkalaitteita. Maanpinnan lähellä räjäytetyn pommin sähkömagneettinen pulssi on pienialainen. Radiologinen ase
Radiologisella aseella tarkoitetaan asetta jossa käytetään säteilevää materiaalia. Varsinaiset ydinaseet ovat radiologisia aseita, mutta yleisimmin termillä viitataan ns. likaisiin pommeihin. Likainen pommi on ase, jossa on jonkin verran säteilevää materiaalia, mutta ei kuitenkaan riittävästi kriittisen massan saavuttamiseen, ketjureaktioon ja ydinräjähdykseen. Tämän kaltaisessa aseessa tavanomainen räjähde levittää säteilevää materiaalia ympärilleen ja siten saastuttaa ympäristön. Ase ei ole kovin käyttökelpoinen normaalissa sodankäynnissä, mutta terroristien pelätään valmistavan ja käyttävän niitä. Ionisoiva säteily
Ydinreaktorin reaktorisydämessä voi nähdä ilmiön nimeltä Tšerenkovin säteily, joka ilmenee kun reaktorissa liikkuvat hiukkaset ylittävät valon nopeuden väliaineessa, yleensä reaktorin hidastinaineena toimivassa vedessä. Tšerenkovin säteily sisältää kaikkia aallonpituuksia laajalta kaistalta. Pääosa siitä on ultraviolettisäteilyä, ja näkyvän valon alueella vallitsevat lyhyet aallonpituudet, siis violetti ja sininen. Tämä ilmiö näkyy paljain silmin lähes yksinomaan reaktorisydämeen katsottaessa, minkä voi turvallisesti tehdä kun välissä on tarpeeksi (yleensä jotain metrejä) vettä vaimentamaan säteilyä. Ydinaseiden painevaikutukset
Ydinaseiden painevaikutukset ovat ydinräjähteen räjähdyksen aiheuttama paineaalto ja tuuli. 1 megatonnin maanpinnassa tapahtuva räjähdys aiheuttaa 5 PSI:n ylipaineen 8 km päässä. Tämä romahduttaa monet talot, vammauttaa lähes kaikki ja tappaa noin puolet. Näitä vakavia vaurioita vastaa hirmumyrskymäinen tuulen nopeus 74 m/s. Painevaikuus riippuu räjähdysvoimasta niin, että räjähdysvoiman tuhatkertaistumien kasvattaa vaikutussädettä kymmenkertaiseksi. Ruuti
Ruuti ei kuitenkaan kuulu varsinaisiin räjähdysaineisiin vaan nk. "deflagroituviin" eli "humahtaviin" aineisiin, sillä sen räjähdysnopeus jää alle äänen nopeuden kyseisessä aineessa, jolloin palotapahtuma ei etene shokkiaaltona. Varsinaisia räjähdysaineita ovat nk. "detonoivat" eli "räjähtävät" yhdisteet. Suljetussa tilassa mustaruuti ja sen palojätteet voivat kuitenkin paineen noustessa detonoida. Tällöin se räjähtää paljon normaalia suuremmalla paineella, ja voi särkeä aseen, jonka laukaisussa sitä käytetään. Kyse on periaatteessa Diesel-efektistä. Jälkilämpö (ydinreaktori)
Ydinreaktorin toimiessa uraani ja plutonium hajoavat fissioreaktioissa kevyemmiksi atomeiksi, fissiotuotteiksi. Nämä fissiotuotteet ovat radioaktiivisia, eli ne hajoavat vähitellen muiksi alkuaineiksi. Tässä radioaktiivisessa hajoamisessa syntyy lämpöenergiaa, jota sanotaan jälkilämmöksi. Jälkilämpöteho on suurimmillaan heti reaktorin pysäyttämisen jälkeen noin 7 prosenttia reaktorin kokonaistehosta. Se pienenee vähitellen, kun fissiotuotteiden määrä vähenee radioaktiivisen hajoamisen seurauksena. Tunnin päästä reaktorin pysäyttämisestä jälkilämpöteho on noin 1,3 prosenttia reaktorin kokonaistehosta ja kuukauden päästä noin 0,1 prosenttia. Talousvesi
Radon on hajuton, mauton ja väritön radioaktiivinen kaasu. Talousveden radonin merkittävin altistuminen tapahtuu vettä lämmitettäessä, suihkussa tai tiskatessa, jolloin ilmaan päässeet radonin hajoamistuotteet kulkeutuvat keuhkoihin. Radonin hajoamistuotteet aiheuttavat keuhkosyöpää. Radonia esiintyy erityisesti porakaivovesissä. Suomessa on alueita, joissa on luontaisesti korkea radonpitoisuus, kuten Pirkanmaalla ja Etelä-Suomessa erityisesti harjualueilla ja Salpausselkä-muodostumilla. Radon voidaan poistaa vedestä esimerkiksi ilmastamalla ja aktiivihiilisuodatuksella. Radioaallot
Radioaallot etenevät tyhjiössä sekä taajuudesta riippuen myös väliaineissa, muun muassa ilmassa. Radioaaltojen etenemisnopeus riippuu väliaineesta. Tyhjiössä radioaallot etenevät valonnopeudella. Niiden aallonpituus saadaan jakamalla radioaallon nopeus sen taajuudella. Likainen pommi
Teoriassa likainen pommi räjähtäessään voi saastuttaa lähialueen pitkäksikin aikaa ja aina puhdistaminen ei ole taloudellisesti järkevää. Likaisen pommin räjähtäessä vaikuttavat sen aiheuttamiin seurauksiin useat muuttujat, kuten sääolosuhteet, isotooppi ja sen aktiivisuus sekä hiukkasten koko räjäytyksen jälkeen. Kaasuna, nesteenä tai jauheena oleva aine leviää räjähdyspisteestä ilmavirtojen mukana tehokkaimmin ympäristöön. Positroniemissiotomografia
Radioaktiivinen merkkiaine annetaan kuvattavalle henkilölle laskimon tai keuhkojen kautta, jonka jälkeen vartalo kuvataan erikoiskameralla. Tietokoneella muodostetaan kolmiulotteinen kuva radioaktiivisen aineen jakaantumisesta elimistössä. Kuvauksessa käytettävät radionuklidit ovat isotooppeja, joiden puoliintumisaika on lyhyt: Radioaktiivinen Mies
Radioaktiivinen Mies kykenee myös imemään ja konvertoimaan radioaktiivista säteilyä eri tarkoituksia, kuten fysikaalisen voimansa lisäämistä varten. Radioaktiivisen Miehen tiedetään kyenneen taistelemaan vaivatta fyysisellä tasolla jopa Namoria vastaan ollessaan täysin latautunut. Sähkömagneettinen säteily
Radioaallot (30–300 GHz) ovat vähäenergistä ionisoimatonta säteilyä. Sen energia riittää liikuttamaan molekyylejä, mutta ei kuitenkaan irrottamaan sen osia, kuten elektroneja, toisin kuin ionisoiva säteily. Altistuessaan suurille määrille radiotaajuista säteilyä, aineet jotka sisältävät vettä, kuten ruoat, nesteet ja solukudokset, voivat lämmetä. Tästä voi seurata palo- tai kudosvammoja. Radioaallot eivät kuitenkaan aiheuta syöpää toisin kuin ionisoiva säteily vahingoittamalla DNA:ta. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Räjähdyksessä välittömästi syntyvä ionisoiva säteily voi tappaa ihmisiä jonkin ajan kuluessa säteilysairauteen. Sen vaikutukset riippuvat saadusta annoksesta. Myös annoksen jakauma ruumiissa vaikuttaa. Radioaktiivinen laskeuma on merkittävä, pitkäkestoinen vaaratekijä hyvinkin kaukana räjähdyspaikasta. Radioaktiivinen laskeuma
Radioaktiivinen laskeuma eli ydinlaskeuma on ydinaseen räjähdyksen tai reaktorionnettomuuden aiheuttama, onnettomuus- tai räjähdyspaikan välittömän ympäristön ulkopuolella tapahtuva radioaktiivinen saastuminen. Ydinräjähdykseen tai reaktorionnettomuuteen liittyvässä päästössä vapautuu ilmakehään suuri määrä radioaktiivisia isotooppeja sisältäviä pienhiukkasia. Nämä kulkeutuvat ilmakehän virtausten mukana pois räjähdys- tai onnettomuuspaikalta ja laskeutuvat painovoiman tai sateen vaikutuksesta maahan. Kuuluisin ja Suomeen eniten vaikuttanut ydinlaskeuma aiheutui Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta vuonna 1986, mutta erityisesti Suomen Lappi kärsi 1960-luvulla merkittävästi Neuvostoliiton tekemien ydinkokeiden kaukolaskeumista. Ydinaseiden leviäminen
Ydinaseiden leviäminen on ydinaseiden ja niihin liittyvän tekniikan leviämistä maailmalla. Yleensä tätä pidetään vahingollisena, ja ydinaseiden leviämisen laajalle katsotaan lisäävän ainakin paikallisen ydinsodan ja ydinterrorismin riskiä. 60-luvulta alkaen viralliset ydinasevallat olivat Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Englanti, Ranska, Kiina ja peitetymmin Israel ja vuodesta -74 Intia ja myöhemmin Etelä-Afrikka. Ydinaseiden leviäminen on hidasta, koska aseluokan ydinmateriaalien valmistus vaatii kallista ja erikoista tekniikkaa. Yhdysvallat pani jo vuonna 1950 ydintekniikkasopimukseen vaatimuksen ydinlaitteiden rauhanomaisesta käytöstä. Vuonna 1968 monet maat allekirjoittivat ydinsulkusopimuksen eli NPT-sopimuksen. Kansainvälinen ydinenergiajärjestö IAEA valvoo sopimusta, mutta senkään suorittama valvonta ei ole täydellinen. Vuonna 1975 merkittävimmät ydintekniikan myyjät perustivat "Lontoon klubin". Radioaktiivisuus
Puoliintumisaika on aika, jonka kuluessa puolet radioaktiivisen aineen ytimistä on hajonnut toisiksi ytimiksi. Se vaihtelee eri isotoopeilla miljoonista vuosista nanosekunteihin. Nuklidin hajoamisvakion λ ja puoliintumisajan T välillä on yhteys Ydinonnettomuus
Melko helposti onnettomuudessa vapautuu myös radioaktiivista jodia, joka höyrystyy matalassa lämpötilassa. Ympäristöön kulkeutuva jodi pääsee elimistöön hengityksen ja ruuan kautta. Elimistössä jodi sitoutuu kilpirauhaseen. Radioaktiiviselta jodilta voidaan suojautua joditableteilla. Ne sisältävät ei-radioaktiivista jodia, joka "kyllästää" kilpirauhasen ja estää radioaktiivisen jodin imeytymisen rauhaseen. Jodin merkittävin isotooppi on jodi-131, jonka puoliintumisaika on kahdeksan päivää, joten se häviää ympäristöstä käytännössä kokonaan muutamassa kuukaudessa. Uraanikaivos
Kaivosalueella esiintyvät luonnolliset radioaktiiviset aineet eivät aiheuta haittaa ympäristölle tai ihmisille sen enempää kuin kalliossa ollessaan, ellei aktiivisuutta kulkeudu ympäristöön. Uraanikaivosalueilla radioaktiivisuuden pääväylä ympäristöön on radonin muodossa. Ilman radonpitoisuuden nousu onkin uraanikaivokselle ominaisista ympäristövaikutuksista selvästi merkittävin, sillä se aiheuttaa kaikkein suurimmat säteilyannokset ympäristön asukkaille. 28 päivää myöhemmin
Seuraa uutisspektaakkeli, jossa kerrotaan viruksen levinneen joka puolelle Isoon-Britanniaa. Virus leviää herkästi pisaratartuntana. Sairastunut ihminen menettää vapaan tahtonsa hetkessä, ja alkaa metsästämään eläviä ihmisiä aikeinaan joko tartuttaa tai tappaa heidät tuntien silmitöntä raivoa. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Pian sokaisevan valon ja polttavan kuumuuden jälkeen tulee paineaalto ja myrskytuuli, joka kuljettaa esineitä tappavalla nopeudella hurrikaanin tai tornadon tapaan. Räjähdystulipallon laajenemisesta syntyvä paineaalto leviää lämpösäteilyä hitaammin ympäristöön. Se tuo mukanaan tuulen, joka voi tuhota ympäristöä hirmumyrskyn voimalla ja jonka kuljettamat esineet voivat lävistää ihmisen. Jonkin ajan kuluttua tulee alipaine ja vastakkainen tuuli. Hyvin kaukana räjähdyspaikasta tapahtuu pieniä vaurioita, ikkunat särkyvät.
1 megatonnin pintaräjähdys levittää 7 kPa (1 PSI) painevaikutuksen jopa 80,76 kilometrin päähän. Tämä aiheuttaa talojen muuttumisen asuinkelvottomaksi. 14 kPa (2 PSI) (katot ja ovet rikkoutuvat, talot luhistuvat osittain.) Teollisuusrakennukset tuhoutuvat 1 kt räjähdyksessä 350 metrin päässä 110 kPa:n paineessa, ja 1 Mt räjähdyksessä 5,5 kilometrin päässä 50 kPa:n paineessa 1 MT räjähdys kaataa puita ylipaineeseen nähden tehokkaammin, koska paineen kesto on pidempi. Radioaktiivisuus
Radioaktiivinen hajoaminen on tapahtuma, jossa rakenteeltaan epävakaa atomiydin ilman ulkoista vaikutusta hajoaa ja menettää energiaa muuttuen kevyemmiksi atomiytimiksi. Prosessissa vapautuu ionisoivaa säteilyä, joka on hajoamisesta riippuen joko sähkömagneettista säteilyä, hiukkassäteilyä tai useimmiten molempia. Ydinfysiikka
Tärkeimmät tunnetut radioaktiivisen hajoamisen muodot ovat alfa-, beeta- ja gammahajoaminen. Radioaktiivisessa hajoamisessa ytimestä emittoituu hiukkasia tai sähkömagneettista säteilyä, ja ydin muuttuu samalla joko toiseksi ytimeksi tai siirtyy matalaenergiaisemmalle viritystilalleen (tai perustilalleen). Jotkin raskaat ytimet voivat myös fissioitua spontaanisti. Näiden lisäksi tunnetaan myös harvinaisempia hajoamistapoja, kuten sisäinen konversio, neutroniemissio ja kaksoisbeetahajoaminen. ABC (sodankäynti)
Tärkein B-aseen sotilaallinen levitystapa on aerosolilevitys, jossa vaikuttava aine on nestepisaroina. Aerosolilevityksessä pitää huomioida partikkelien koko (yleensä 1-10 µm) ja auringon UV-säteilyn vaikutus mikrobiin: monet B-aseet voidaan levittää vain yöaikaan. Aerosolilevitykseen soveltuvat helikopterit, lentokoneet, pommit ja ohjukset. Radioaktiivinen hajoaminen
formula_7 Radioaktiivinen Mies
Radioaktiivinen Mies kykenee kontrolloimaan radioaktiivista säteilyä kaikilla sen eri säteilyaallonpituuksilla. Hän kykenee säteilemään kuolettavia määriä radioaktiivisuutta tai iskemään säteilyiskuilla vastustajaansa. Radioaktiivinen hajoaminen
Hajoamistapa fysiikassa kuvaa tapaa, jolla hiukkanen hajoaa.
Radioaktiivisten isotooppien hajoamistavat ovat: Röntgendiffraktio
Röntgensäteily läpäisee helposti keveitä alkuaineita sisältäviä materiaaleja. Sitä käytetäänkin paljon lääketieteessä, missä läpivalaisu röntgenlaitteella paljastaa murtumakohdat luissa johtuen kudoksen ja luiden erilaisesta absorptiosta. Röntgendiffraktio ei kuitenkaan perustu alkuaineiden erilaisiin absorptiokertoimiin vaan niiden kykyyn sirottaa röntgensäteilyä. Atomien sirontatekijät "f" kertovat, miten atomit sirottavat säteilyä. Koska röntgensäteet vuorovaikuttavat lähinnä vain atomien elektronien kanssa, sirontatekijöiden suuruus riippuu lineaarisesti alkuaineen elektronien määrästä eli järjestysluvusta "Z". Näin ollen röntgensäteilyä siroaa enemmän raskaista alkuaineista kuin keveistä. Toisin on esimerkiksi neutronidiffraktiossa, missä vastaavaa lineaarista riippuvuutta ei ole. Ydinsota
Radioaktiivinen säteily voidaan jakaa alkusäteilyyn, jonka uhrit ovat käytännössä niin lähellä räjähdystä, että eivät voi selvitä hengissä, sekä jälkisäteilyyn, eli radioaktiiviseen laskeumaan, joka leviää tuulen mukana jopa satojen kilometrien säteelle. Laskeuman määrään vaikuttaa paljon ydinaseen räjähdyskorkeus. Ydinvoima
Ydinreaktorissa syntyy radioaktiivisia fissiotuotteita, kun uraaniatomit halkeavat fissioreaktioissa. Jos reaktori vaurioituu niin, että fissiotuotteita pääsee leviämään ympäristöön, niiden lähettämä säteily voi aiheuttaa vahinkoa ihmisille. Ydinvoiman käyttöön liittyvää onnettomuusriskiä ei pystytä täysin poistamaan, mutta huolellisella suunnittelulla ja käytöllä riski saadaan hyvin pieneksi. Ydinturvallisuuden kolme perustoimintoa ovat ketjureaktion hallinta, reaktorin jäähdytys ja radioaktiivisten aineiden leviämisen estäminen. Jos nämä perustoiminnot pystytään hoitamaan, niin ydinvoiman käyttö on turvallista. Kemiallinen räjähdys
Räjähdys ei tapahdu räjähdysaineessa tasaisesti tai yhdenaikaisesti, vaan se etenee aaltona. Räjähdyksen etenemiselle voidaan määrittää nopeus ("räjähdysnopeus"), joka ei ole vakio, vaan vaihtelee panostuksen mukaan. Esimerkiksi pentriitillä kyseessä oleva nopeus on 4 000–7 000 m/s. Tätä ilmiötä käytetään hyväksi räjähtävässä tulilangassa, jonka räjähdysnopeus on 6 000–7 200 m/s, eli sekunnin kuluttua sytytyksestä seitsemän kilometrin päässä oleva panos laukeaa räjähdyksen välityttyä sinne asti. Uusimmat polttomoottorit käyttävät ilmiötä vähentämään polttoaineen kulutusta sytyttämällä polttoaine-ilmaseoksen useasta pisteestä (muun muassa "Twin Spark" -moottorit) jolloin palaminen on täydellisempää. Samoin panostettaessa metalliputkia panos räjäytetään yhtaikaa vastakkaisilta puolilta (ei kuitenkaan täsmälleen samaa linjaa pitkin jotteivat iskuaallot heikennä toisiaan) jolloin syntyy vastakkaissuuntaisten iskuaallon vaikutuksesta niin sanottu "saksi-ilmiö" (myös saksivaikutus), joka katkaisee putken. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus
Radioaktiivinen päästö oli valtava. 13–30 prosenttia reaktorin 190 tonnista polttoainetta arvioidaan levinneen ympäristöön. Saasteella oli selkeitä ympäristövaikutuksia voimalaitoksen lähellä. Ensimmäisenä vuonna onnettomuuden jälkeen alueen kasvillisuudessa ilmeni selviä säteilyvaikutuksia, erityisesti kasvun hidastumista. Seuraavaan kevääseen mennessä luonto oli kuitenkin palautunut ennalleen. Nykyisin yleinen säteilytaso alueella ei poikkea luonnossa normaalisti esiintyvästä vaihteluvälistä. Onnettomuuspaikan luonto on nykyisin toipunut jopa onnettomuutta edeltänyttä tilaa rikkaammaksi. Voimalaitoksen ympärillä on 30 kilometrin suoja­vyöhyke, jolle pääsy on kielletty. Kieltoa noudatetaan vaihtelevasti, mutta kuitenkin riittävästi. Normaali ihmisen toiminta on alueella käytännössä pysähtynyt. Sen seurauksena luonto on vallannut ihmisen käytössä olleita alueita ja ympäristö on kokonaisuudessaan palannut lähemmäs luonnontilaa. Populaatiot ja monimuotoisuus ovat lisääntymässä. Monet eläin- ja kasvilajit ovat yleistyneet, ja eräitä harvinaisia lajeja on palannut alueelle. Ydinreaktio
Ydinreaktio on prosessi, jossa atomiydin muuntuu toiseksi törmätessään yhteen toisen ytimen tai alkeishiukkasen kanssa (vrt. kemiallinen reaktio). Mikäli törmäyksessä ei tapahdu muutoksia ytimessä, ei kyseessä ole ydinreaktio vaan elastinen sironta. Jos taas ydin hajoaa spontaanisti ilman törmäystä, on kyseessä radioaktiivinen hajoaminen. Tunnetuimpia esimerkkejä ydinreaktioista ovat fissio ja fuusio. Muunlaisia ydinreaktioita hyödynnetään ydinfysiikan tutkimuksessa, ja niitä tapahtuu myös luonnossa, esimerkiksi kosmisten säteiden osuessa ilmakehään. Norovirukset
Norovirusta erittyy ulosteisiin vielä 1–3 viikkoa ripulin loppumisen jälkeen. Tartunnan saanut voi olla myös oireeton mutta tietämättään tartuttaa infektiota eteenpäin. Useimmiten virus leviää ihmisestä toiseen kosketus- tai pisaratartuntana. Norovirus voi levitä myös saastuneiden elintarvikkeiden tai veden välityksellä. Jos marjoja, hedelmiä tai kasviksia kastellaan ihmisen ulosteella saastuneella vedellä, voi virus levitä näihin elintarvikkeisiin. Norovirus voi siirtyä elintarvikkeisiin myös käsien välityksellä. Norovirus on poikkeuksellisen lämmönkestävä. Se sietää pakastamista ja alhaista pH:ta. Virus tuhoutuu kuitenkin kuumennettaessa elintarvike +90 °C:een kahdeksi minuutiksi. Sähkömagneettinen säteily
Ympärillämme oleva sähkömagneettinen säteily aiheuttaa kehon pinnan lämpenemistä radiotaajuisilla aalloilla ja kehomme varautumista pienitaajuisilla sähkökentillä. Pienitaajuisten aaltojen varauksita osa tunkeutuu kehomme sisään ja aiheuttaa sähkövirtoja. Osa jää iholle pintavarauksina ja sähkökenttinä.
Sähkömagneettisen säteilyn biologiset vaikutukset ovat selvimpiä ionisoivan säteilyn alueella. Ultravioletti-, röntgen- ja gammasäteiden energia on riittävä rikkomaan yksittäisten molekyylien kemiallisia sidoksia. Tämän on todettu aiheuttavan pitkäaikaisaltistuksena syöpää ja erittäin suurten kerta-altistusten tapauksessa erilaisia välittömiä säteilyvaurioita, jotka lievissä tapauksissa voivat esiintyä muun muassa ihon punoituksena. Lämpösäteily
Lämpö­säteily on sähkö­magneettisia aaltoja, joita kaikki aine lähettää, kun sen lämpötila on absoluuttista nollapistettä korkeampi. Sen syntyessä lämpöenergia muuttuu sähkömagneettiseksi energiaksi. Lämpöenergia on aineen atomien ja molekyylien sattumanvaraiseen liikkeeseen liittyvää liike-energia. Kaikki aine koostuu hiukkaisista, joilla on liike-energiaa, ja ne vuorovaikuttavat keskenään. Atomeissa ja molekyyleissä on varauksellisia hiukkasia, protoneja ja elektroneja, ja hiukkasten kineettiset vuoro­vaikutukset johtavat varausten kiihtyviin liikkeisiin ja dipolivärähtelyihin. Se vuorostaan saa aikaan toisiinsa kytkeytyviä sähkö- ja magneetti­kenttiä, joiden tuloksena syntyy fotoneja, joista kappaleen pinnalta säteilevä energia koostuu. Sähkömagneettinen säteily, esimerkiksi valo, ei edellytä väli­aineen läsnäoloa edetäkseen, vaan se etenee avaruuden tyhjiössäkin kuinka kauas tahansa, ellei tiellä ole esteitä. Oksidatiivinen stressi
Liiallinen radikaalikuormitus johtaa solukuolemaan ja kudostuhoon yllä mainittujen rasvoihin, proteiineihin ja DNA:han kohdistuvien vaikutusten kautta. Vaikka reaktiivisten happiradikaalien syntymistä elimistössä ei ole tarpeen tai mahdollistakaan välttää kokonaan, omaan radikaalikuormaansa voi vaikuttaa oleellisesti elintavoillaan, sillä monet ulkoiset tekijät vaikuttavat muodostuvien radikaalien määrään. Tällaisista seikoista parhaiten tunnetaan tupakoinnin haitalliset vaikutukset: tupakansavu sisältää useita satoja erilaisia radikaaleja elimistössä vapauttavia ainesosia, ja tupakoinnin syöpää aiheuttava vaikutus perustuukin pitkälti näiden karsinogeeneina toimivien aineiden suureen määrään. Elimistön oksidatiivista stressiä lisäävät myös sellaiset tekijät, jotka kohottavat elimistön omaa radikaalintuotantoa. Näistä parhaiten tunnetaan toistuvat infektiot (immuunijärjestelmän tuottamat reaktiiviset happiradikaalit) sekä runsas myrkyllisille ja elimistölle vieraille aineille altistuminen (sytokromi P450 -entsyymien korkea aktiivisuus). Radioaktiivinen laskeuma
Suomessa radioaktiivinen laskeuma kyetään havaitsemaan jo sen alkuvaiheessa viranomaisten jatkuvasti toiminnassa olevien säteilyvalvonta-asemien avulla. Tarvittaessa väestöä varoitetaan ja suojautumisohjeet annetaan yleisellä hälytysmerkillä, minkä jälkeen jatko-ohjeet annetaan radiossa, televisiossa ja internetissä. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Sähkömagneettinen pulssi (EMP) leviää laajalle hyvin korkealla tapahtuneissa ydinräjähdyksissä. Se tuhoaa ja vaurioittaa muun muassa suojaamattomat radiolaitteet. Ionisoiva säteily
Matalaenergiaiseen sähkömagneettiseen säteilyyn, esimerkiksi radioaaltoihin, verrattuna ionisoivan säteilyn kyky läpäistä ainetta on vähäinen, koska ionisoiva säteily suuren energiansa takia herkästi absorboituu aineeseen. Hiukkasten tapauksessa läpäisevyys on vieläkin heikompi: alfasäteily pysähtyy jo paperiarkkiin tai kankaaseen ja beetasäteilyn pysäyttämiseen riittää alumiinifolio tai lasilevy. Sähkömagneettisena säteilynä gammasäteily ei samalla lailla pysähdy kokonaan ainekerrokseen törmätessään, vaan se vaimenee vähitellen. Gammasäteilyn tapauksessa käytetään yleensä termiä puoliintumispaksuus, joka on säteilytehon puolittamisen riittävä ainemäärä, esimerkiksi betonin tapauksessa muutama sentti. Puoliintumispaksuus riippuu gammasäteilyn energiasta ja väliaineen alkuainekoostumuksesta sekä tiheydestä. Koska vaimennusvaikutus kasvaa eksponentiaalisesti – kaksi kertaa puoliintumispaksuus vaimentaa säteilyn neljäsosaan alkuperäisestä – metri betonia riittää vaimentamaan voimakkaankin gammasäteilyn käytännössä kokonaan. ABC (sodankäynti)
Kemialliset taisteluaineet ovat yhdisteitä, joilla pyritään aiheuttamaan ihmisissä kuolema tai tilapäinen toimintakyvyttömyys. Taisteluaineet ovat yleensä nestemäisiä ja imeytyvät kehoon ihon läpi tai hengitysteitä pitkin. Kemiallinen ase sisältää taisteluaineen sekä järjestelmän, jolla aine saatetaan kohteeseen. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
codice_1 Fuusioreaktori
Fuusioreaktiot vapauttavat ylimääräisiä neutroneja tai protoneja, jotka ovat vaarallista ionisoivaa säteilyä ja saattavat muuttaa reaktorin materiaaleja radioaktiivisiksi. Tämän takia yhtä fuusioreaktoria voidaan käyttää korkeintaan muutaman vuosikymmenen ajan –
lopulta reaktorin materiaalit alkavat säteillä vaarallisesti ja reaktori on hajotettava ja siirrettävä asianmukaiseen säilöön esim. betonin sisään. Reaktorin osat saattavat pysyä vaarallisen radioaktiivisina muutamia satoja vuosia. Impakti
Kun asteroidi törmää syvään veteen, se höyrystyy itse törmäysnopeuden liike-energian takia höyrystäen veteen tyypillisesti 20 kertaa läpimittansa syvyisen kraatterin. Tämän täyttyminen ja mahdolliset merenpohjan muodonmuutokset synnyttävät valtavan aaltoilun ja ulospäin leviävän hyökyaallon. Noin 70 000 km/h nopeudella törmäävä halkaisijaltaan 100 metrin asteroidi synnyttää veteen kahden kilometrin läpimittaisen kraatterin. Pitkään säilyvän, niin sanotun koherentin aallon pituus on 3–5 kertaa meren syvyys, joka on keskimäärin neljä kilometriä. Silloin alle kilometrin läpimittainen törmääjä synnyttää alle 20 kilometrin läpimittaisen kraatterin ja samanpituisen aallon, joka kuluu nopeasti levitessään ulospäin. Vain kolme prosenttia törmäyksen energiasta siirtyy tsunamiin. Mutta kilometriä suuremmat kappaleet synnyttävät koherentin, hyvin tuhoisan tsunamin. Samoin normaali kahden megatonnin suuruinen maanjäristysenergia tuottaa rannikkoseutuja tuhoavan tsunamin. Eräs arvio tsunamin korkeudesta: Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
jossa R_1:Sv on 1 Sv:tä vastaava etäisyys alatuuleen, Y räjähdysvoima kt ja u tuulen nopeus mailia tunnissa. Annosnopeus vähenee 1/10 osaansa matkalla Radioaktiivisuus
Aineen radioaktiivisuus voi ilmetä monilla eri tavoilla riippuen siitä, millä tavalla atomiytimet hajoavat. Uraanikaivos
Kaivostoimintaan ei liity ydinreaktioita, joten se ei voi synnyttää radioaktiivisuutta. Sen sijaan sen kuluessa voidaan siirtää luonnossa jo olevaa radioaktiivisuutta paikasta toiseen. Uraanikaivoksissa malmista poistetaan uraani, joka vähentää kallion alkuperäisen aktiivisuuden määrää. Sivukiveen ja rikastusjätteeseen jää kuitenkin radioaktiivisia aineita kuten radiumia, uraani- ja aktiniumsarjan nuklideja ja myös jonkin verran uraania. Sama pätee myös kaikkiin radioaktiivisuutta sisältävissä kivilajeissa toimiviin kaivoksiin, esimerkiksi tyypillisesti fosfaattikaivoksiin, eikä pelkästään uraanikaivoksiin. Kaivos- ja rikastusjätteet sisältävät vain alhaisia pitoisuuksia radioaktiivisuutta, mutta toisaalta kertyvät kivi- ja rikastushiekkamassat saattavat etenkin avolouhosten tapauksessa olla suuria. Radioaktiivisuutta ei voida sinänsä hävittää. Kuten kaikki radioaktiivisuus luonnossa, on rikastusjätteiden ja sivukiven radioaktiivisuus hyvin pitkäkestoista. Sen aktiivisuus laskee oleellisesti vasta muutaman sadan tuhannen vuoden aikana. Ydinräjähdyksen vaikutukset
1 megatonnin pommin räjähdys näkyy häikäisevänä valona. Se saattaa sokaista, vaikka silmät ovat kiinnikin. 1 Mt räjähteen tulipallo voi polttaa verkkokalvon 40-80 km päässä. Ylhäällä ilmakehässä tapahtuva räjähdys voi näkyä noin 1 000 km päässä. Yli 40 km korkeudessa tehty räjähdys voi aiheuttaa silmävaurioita laajalla alalla varsinkin talvella, jolloin lumi heijasta valoa. Radioaktiivinen Mies
Ajan myötä Chen Lusta tuli Radioaktiivinen Mies. Ensitöikseen Radioaktiivinen Mies matkusti New Yorkiin taistelemaan Thoria vastaan. Amerikassa Radioaktiivinen Mies osoittautui enemmän kuin haasteeksi Thorille, mutta lopulta luomalla Mjolnir-vasaransa avulla mystisen portaalin Thor siirtää Radioaktiivisen Miehen takaisin kotiinsa, jossa tämä räjähtää palasiksi. Radioaallot
Näitäkin aaltoja käytetään myös sotilaallisiin tarkoituksiin. Ne etenevät pinta-aaltona 900–1700 km. Antennit ovat kohtuullisen kokoisia, mutta tunkeutuminen veteen on erittäin pientä. Samoin niihin ei voida vaikuttaa ydinräjähteillä. Tästä syystä ne soveltuvat muun muassa yhteyksiin, ydinpommittajiin ja alusyksiköihin. Aaltoaluetta on kutsuttu myös kilometriaalloiksi. Ydinräjähdyksen säteilyvaikutukset
jossa W_1Sv on alussa vähintään 1 Sv/h annosnopeuden alueen suurin leveys,Y räjähdysvoima kt ja u tuulen nopeus mailia tunnissa. Kaava likimääräinne. Eksponentti voi olla välillä 0,52-0,66, keskimäärin 0,6. Kemiallinen räjähdys
Kemiallinen räjähdys on nopea kemiallinen reaktio, jossa vapautuu suuri määrä lämpö- ja liike-energiaa. Periaatteessa kyseessä on erittäin nopea palamisreaktio, jonka teho perustuu lämpöenergian vapautumiseen sekä räjähdysaineen tilavuuteen nähden jopa monikymmenkertaiseen kaasunmuodostukseen. Muun muassa panostajat käyttävät epäonnistuneesta räjähdyksestä nimitystä "deflagraatio" eli räjähtävä palaminen, niin sanottu "humahdus". Yleensä humahduksen rajana käytetään 2000 m/s räjähdysnopeutta. Tämä vaihtelee lähteittäin kulloisenkin räjähdysaineen tyypillisen räjähdysnopeuden mukaan. Räjähtävän aineen ei tarvitse olla niin sanottu teollinen räjähdysaine (myös "R-aine"), vaan myös muut aineet voivat tietyissä olosuhteissa räjähtää. Esimerkiksi polttomoottorin toiminta perustuu palotiloissa kipinän seurauksena hallitusti räjähtävään (oikeammin humahtavaan) bensiinihöyryyn tai -sumuun. Myös muut sumuna tai pölynä esiintyvät hiilivedyt ja hiilipöly voivat räjähtää. Radioaktiivisuus
Radioaktiivisen aineen ja myös siitä lähtevän säteilyn määrä vähenee sen hajoamisen vuoksi ajan kuluessa eksponentiaalisesti. Kullakin radioaktiivisella nuklidilla on tietyn suuruinen hajoamisvakio, joka osoittaa, kuinka suuri osa tämän nuklidin ytimistä hajoaa aikayksikössä lähettäen säteilyä. Ureanitraatti
Ureanitraattia tehdään nitraamalla ureaa typpihapolla alhaisessa lämpötilassa (lähellä 0 °C). Aine räjähtää suunnilleen nopeudella 4000 m/s. Ureanitraatti on melko vakaa, se kestää kohtalaisen hyvin iskuja ja kitkaa, vaatien siten räjähtääkseen erillisen aloiteräjähteen. Ureanitraattia on käytetty Lähi-idän terrori-iskuissa aineen suhteellisen helpon tuotettavuuden takia. Ureanitraattia käytettiin muun muassa WTC:n pommi iskussa vuonna 1993. Tulipolte
Tauti leviää uusille alueille ensisijaisesti ulkomailta tuotavien taimien mukana. Paikallisesti tautia levittävät pölyttävät hyönteiset, linnut ja ihmiset.