Onko Tuhat ja yksi yötä satukokoelman kertomukset arabialaisia?
Tuhat ja yksi yötä
Tuhat ja yksi yötä (eri käännöksissä myös nimillä "Tuhannen ja yhden yön tarinoita", "Tuhatyksi yötä", "Tuhannen ja yhden yön tarinat", "Tuhannen ja yhden yön satuja", "Tuhannenyhden yön satukirja", Arabia: أَلْف لَيْلَة وَلَيْلَة‎ ʾAlf layla wa-layla) Persiaksi (هزار و یک شب) on arabialainen satukokoelma, joka muodostuu kehyskertomuksesta ja sadoista tarinoista, joiden joukossa on historiallisia kertomuksia, eroottisia ja rakkaustarinoita, veijaritarinoita, runoja ja uskonnollisia legendoja. Kehyskertomuksessa prinsessa Šeherazade kertoo kuningas Šahryārille jännittäviä tarinoita joka yö tuhannen ja yhden yön ajan välttyäkseen teloitukselta. Arabiaksi kokoelmasta on olemassa eri aikakausilta useita versioita, jotka sisältävät eri kertomuksia. Niissäkin saduissa, jotka sisältyvät kaikkiin versioihin on merkittäviä juonellisia ja tyylillisiä eroavaisuuksia. Islamilainen kirjallisuus
Kuuluisimpia arabialaisia kertomuksia on Tuhat ja yksi yötä. Kokoelman varhaisin tunnettu muoto on persiasta arabiaksi käännetty versio 900-luvulta nimellä Hezär afsäneh, Tuhat kertomusta. Nykyisen muotonsa kokoelma sai Egyptissä viimeisten mamelukkisulttaanien aikana (1300–1400-luvuilla), jolloin tuntematon toimittaja järjesti sadut kokoelmaksi Alf laila wa laila, Tuhat yötä ja yksi yö. Kokoelman persialaista alkutekstiä tai kokoonpanoltaan alkuperäistä arabilaista käsikirjoitusta ei ole löydetty. Euroopassa Tuhat ja yksi yötä tuli laajemmin tunnetuksi vasta 1700-luvun alussa, kun ranskalainen Antoine Galland käänsi sen ranskaksi 1500-luvulta peräisin olevasta käsikirjoituksesta. Myöhemmin Euroopassa lapsille toimitetuissa versioissa alkuperäisten tarinoiden avointa seksuaalisuutta ja raakaa väkivaltaa on karsittu. Islamilainen taide
"Tuhat ja yksi yötä", "Tuhannen ja yhden yön tarinat" on tunnetuimpia arabialaisia kertomuksia, jonka persiasta arabiaksi käännetty versio 900-luvulta on nimeltään "Hezär afsäneh, Tuhat kertomusta".
Ali Baba
Ali Baba on "Tuhannen ja yhden yön tarinoissa" esiintyvä taruhenkilö, joka on luultavasti Aladdinin ohella kirjan tunnetuin hahmo. "Tuhannen ja yhden yön tarinoissa" hän on tarinassa ”Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa” esiintyvä köyhä puunhakkaaja. Hän löytää rosvojen piilopaikkana toimivan luolan, johon on kätketty rosvojen aarteet. Ali Baba saa luolan avautumaan taikasanoilla ”Seesam aukene”. Rosvot kuitenkin tulevat ja yrittävät tappaa Ali Baban, mutta Ali Baban uskollinen orjatyttö pelastaa hänet ja Ali Baba antaa hänelle poikansa, jotta hän pitäisi salaisuuden aarteesta. Sata ja yksi laulua
Sata ja yksi laulua on Eino Leinon runokokoelma, joka ilmestyi vuonna 1898. Kokoelman alkuosa, "Hymni", koostuu kolmesta runoelmasta, joista Hymyilevä Apollo on julkaistu myös erillisenä kirjana. Loppuosassa on lyhyempiä runoja, joita Leino itse kuvaili kirjeessään Pekka Haloselle "pieniä runoja, tyttöjen runoja". Näitä on kaikkiaan, nimensä mukaisesti, sata ja yksi. Viimeinen niistä on "Laulajan laulu":
Kokoelman kannen suunnitteli Pekka Halonen, ja sen värit ovat ruskea, punainen ja musta. Turandot
"Turandot" on aiheena vanha, ja nimi saattaa viitata Turkmenistaniin. Tarinan todennäköinen lähde on 1700-luvulta peräisin oleva persialainen tarinakokoelma "Tuhannen ja yhden yön tarinat" eli "Häzâr-jak Rûz". "Turandot" on tehty oopperaksi aiemmin ainakin kahdeksan kertaa. Turandotin säveltäjiä ovat olleet Blumenroeder (1810), Franz Danzi (1816), Carl Gottlieb Reißiger (1835), Johann Vesque von Püttlingen alias J. Hoven (1838), Herman Severin Løvenskiold (1854), Antonio Bazzini ("Turanda" 1867), Theobald Rehbaum (1888) ja Ferruccio Busoni (1917). Somalian kirjallisuus
Somalinaisten runoantologia "Yhdeksän syyssadetta" syntyi Suomessa osana Teatteri Raivoisien Ruusujen toteuttamaa Kassandra 2000 -projektia, jonka tavoitteena oli tarkastella monikulttuurisemmaksi muuttuvaa suomalaista todellisuutta tieteen ja taiteen keinoin ja naisten elämänkokemukseen keskittyen. Kokoelman runoista mainittakoon Amran Maxamed Axmedin tanssilaulu "“Oma rakas”" ja Suomen talousongelmista kertova Hibo Garaad Ibraahinin runo ""Siunaus"". Tuhat ja yksi yötä (2010)
Tuhat ja yksi yötä on vuonna 2010 ilmestynyt Helsingin yliopiston arabian kielen ja islamin tutkimuksen professori Jaakko Hämeen-Anttilan suoraan alkuteksteistä suomentama versio klassisista tarinoista. Teoksen on julkaissut Otava. Tuhat ja yksi yötä
Tämän kerrostuman saduille on löydettävissä vanhempia persialaisia tai intialaisia rinnakkaissatuja. Tähän kerrostumaan kuuluvat esimerkiksi kehyskertomus, Kauppias ja henki, Kalastaja ja henki, Kantaja ja kaunottaret, Kolme kalenteriderviššia, Bagdadin naiset, Kyttyräselkä, Taikaratsu, Besralainen kultaseppä Hasan, Djanšah, Saif el-Muluk, Kamar-ez-Zeman sekä Prinssi Bedr Basim ja prinsessa Dźauhara. Islamilainen kirjallisuus
Adab-kirjallisuuden syntyyn vaikuttivat ratkaisevasti persialaisesta kirjallisuudesta saadut vaikutteet; kirjoitetun adabin voikin sanoa syntyneen 750 tienoilla persialaisten satujen, hovietikettiin liittyvän kirjallisuuden ja sananlaskujen tultua tunnetuiksi arabialaisina käännöksinä. Adabin syntyvaiheessa Ibn al-Muqaffa (k. 757) olii keskeisessä asemassa: persialaissyntyinen kirjailija käänsi mm. eläinsatukokoelman "Kalila ja Dimna" ja sepitti varhaisimman arabialaisen ruhtinaspeilin "al-Adab al-kabir". Kuuluisimpia filologisia adabikirjailijoita on vuonna 868 kuollut tyylitaituri ja polygrafi al-Jahiz. Al-Jahiz käsitteli teoksissaan lähes kaikkea maan ja taivaan välillä, kuten käy ilmi valikoimasta hänen teostensa nimiä: "Saiturit, Eläinkirja, Kirja kaunopuheisuudesta, muulit, Miksi neekerit ovat parempia kuin valkoiset, Salaisuuksien säilyttämisestä ja kielen kurissa pitämisestä, Kiista tyttöjen ja poikien peremmuudesta (rakastettuina), Kirjurien huonot tavat" jne. Aladdin ja taikalamppu
Satu on ollut aiheena Disneyn animaatiossa "Aladdin" vuodelta 1992. Väiski Vemmelsääri – Tuhat ja yksi kanitarinaa
Väiski Vemmelsääri – Tuhat ja yksi kanitarinaa ("Bugs Bunny's 3rd Movie: 1001 Rabbit Tales") on Warner Bros. -studion tuottama vuonna 1982 valmistunut animaatioelokuva, jonka on ohjannut Friz Freleng. Kyseessä on kooste-elokuva, johon on yhdistetty sisältöä kolmestatoista 1940–1960-luvuilla tehdystä Looney Tunes -lyhytanimaatiosta. "Tuhannen ja yhden yön tarinoita" parodioivassa kehystarinassa Väiski Vemmelsääri ja Repe Sorsa toimivat kiertävinä satukirjakauppiaina, ja Väiski päätyy vastentahtoisesti lukemaan satuja arabialaisen sulttaanin hemmotellulle pojalle. Hjálmþérin ja Ölvirin saaga
Nuorena muinaissaagana "Hjálmþérin ja Ölvirin saaga" luetaan niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. "Abenteuersaga"). Saaga muistuttaa juonensa ja tapahtumapaikkojensa osalta hyvin paljon myös kotoperäisiä ritarisaagoja. Niiden tavoin "Hjálmþérin ja Ölvirin saagassa" mainitaan useita eksoottisia paikkoja, kuten "Syría" ja "Arabía", ja saagahahmoilla on nimiä, jotka eivät ole skandinaavista alkuperää (esim. Ptólómeus). Saagan sisällön ja tyylin perusteella "Hjálmþérin ja Ölvirin saaga" on katsottu sen saaneen vaikutteita monenlaisista lähteistä, alkaen muista muinais- ja kotoperäisistä ritarisaagoista eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Saagalla on myös kansansatumaisia piirteitä, ja siinä esiintyy monia tarina-aihelmia. Useilla motiiveilla on vastaavuutensa joko skandinaavisessa tai kelttiläisessä perinteessä. Saaga on muunnelma niin sanotusta äitipuolisadusta. Sindbad contro i sette saraceni
Sindbad contro i sette saraceni (”Sindbad vastaan seitsemän saraseeniä”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tuhannen ja yhden yön satuaiheeseen perustuvan elokuvan on ohjannut Emimmo Salvi. Sen pääosia esittävät Dan Harrison, Gordon Mitchell, Bella Cortez ja Carla Calò. Abu Nuwas
Abū Nuwās al-Ḥasan ibn Hānī al-Ḥakamī (n. 750–814, ) oli yksi merkittävimmistä arabian kielellä kirjoittaneista runoilijoista. Hän syntyi Ahvāzin kaupungissa Persian valtakunnassa ja hänellä oli sekä arabialaisia että persialaisia sukujuuria. Hänestä tuli ajan arabiankielisen runouden kaikkien lajityyppien mestari, mutta hänet tunnetaan erityisesti jahti-, rakkaus- ja viinirunoistaan. Hänen teoksissaan viinirunous kehittyi huippuunsa. Hänet muistetaan myös pederastiaa ylistävistä runoistaan ("mudhakkarāt"). Abu Nuwasin runous on siirtynyt kansanperinteeseen, ja hän esiintyy useita kertoja "Tuhannessa ja yhdessä yössä". Tummien perhosten koti
Teoksen arabiankielinen käännös on ensimmäinen suomalaisen romaanin suoraan suomen kielestä arabiaan tehty nykyproosan käännös. Abdellah Taïa
Taïa syntyi vaatimattomaan perheeseen. Hän on ensimmäinen marokkolainen kirjailija ja arabi, joka julkisesti kirjoissaan ja artikkeleissaan kertoo homoseksuaalisuudestaan. Hän on kirjoittanut useita romaaneja, kuten "Le Jour du Roi" (Seuil), joka voitti vuonna 2010 arvostetun Prix de Flore -kirjallisuuspalkinnon. Sinbadin uudet seikkailut
Elokuva perustuu arabialaisissa Tuhannen ja yhden yön saduista tunnetun Sindbad Merenkulkijan seikkailuihin. Elokuvan alkuperäisnimestä huolimatta siinä kuvattu Sinbadin retki ei perustu niinkään hänen seitsemänteen matkaansa, vaan tarinassa on enemmän yhteistä Sinbadin kolmannen ja viidennen retken kanssa. Abu Nuwas
Arabikriitikot pitivät Abu Nuwasia parhaimpana varhaismoderneista "muḥdathūn"-runoilijoista. Hänen tuotantonsa on monipuolista, ja hän olikin ensimmäinen arabirunoilija, jonka "dīwān" eli runokokoelma järjestettiin aihealueittain eikä aakkosjärjestykseen. Eräs Abu Bakr al-Sulin laatima kokoelma käsittää kymmenen eri genreä: 1) viinirunous eli "khamriyyāt"; 2) metsästysrunous eli "ṭardiyyāt"; 3) ylistysrunot eli "madīḥ"; 4) pilkkarunot eli "hijāʼ"; 5) rakkausrunot nuorille miehille eli "mudhakkarāt"; 6) rakkausrunot naisille eli "muʼannathāt"; 7) rivot runot eli "mujūn"; 8) syytösrunot eli "mu‘ātabāt"; 9) itkurunot eli "marāthī" ja 10) askeettiset runot eli "zuhdiyyāt". Erityisesti Abu Nuwas tunnetaan viiniä ja pederastiaa käsittelevistä runoistaan. Darod
Tarun mukaan Darod-klaanin esi-isä tuli 900-luvulla Arabian niemimaalta Somalian pohjoisosaan ja nai Dir-klaanista vaimon. Nykykäsityksen mukaan tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, koska arabialaiset nimet ilmestyivät käyttöön vasta 1400-luvulla. Sinbad
Sinbad oli vuosina 1968–1976 lähetetty suomalainen tv-ohjelma, jossa käsiteltiin maailman tapahtumia ja poliittista tilannetta musiikin ja keskustelujen avulla. Harvakseltaan tuotettu ohjelmasarja sai nimensä samannimisestä tarinasta ”Sinbad” tai ”Sindbad Merenkulkija” satukokoelmassa "Tuhannen ja yhden yön tarinat". Zohar
Sefer Ha-Zohar (hepr. "Loiston kirja") on kokoelma kabbalan eli juutalaisen mystiikan kirjoituksia, jonka nimi juontuu Danielin kirjan kohdasta 12:3. Zohar on laaja ja monikerroksinen kommenttikokoelma Tooraan, mutta sisältää myös allegorisen tarinan rabbi Simon ben Yohain ja hänen oppilaidensa matkoista, jotka kertaavat symbolisesti juutalaisten heimojen erämaavaellusta matkalla luvattuun maahan. Zohar on kirjoitettu enimmäksen arameaksi ja osittain hepreaksi. Teos sisältää mystistä pohdiskelua Jumalan luonteesta, maailmankaikkeuden rakenteesta ja alkuperästä, sielun, synnin, pelastuksen, hyvän ja pahan perimmäisestä luonteesta ja näihin liittyvistä aiheista.
Vuonna 2004 julkaistu englanninkielinen laitos käsittää 1600 sivua . 
Zohar käsittelee temaattisesti useita eri aihealueita, kuten luomiskertomusta, kymmentä käskyä, pahuutta ja pahojen henkiolentojen olemusta, sekä juutalaista historiaa ja ihmisen roolia maailmankaikkeudessa. Zohar myös kommentoi juutalaista ja ei-juutalaista elämäntapaa ja kritisoi epäsuorasti kristillistä luostarilaitosta painottamalla avioliiton ja perhe-elämän merkitystä.
Zohar edustaa ilmeistymisaikanaan käytöstä poistunutta midrash-genreä. Zohar on Tooran kommentaari, mutta samalla myös romaanimuotoinen kertomus Simon Bar Yohaista ja hänen oppilaistaan*. Rabbi Yohain matkat toimivat allegorisena toisintona Tooran historialliseen kertomukseen juutalaisten erämaavaelluksesta luvattuun maahan. Arvovaltaisten oppineiden suulla Zohar esittää poikkeavia lähestymistapoja Tooran tulkintaan. Kieleltään Zohar sisältää runsaasti eroottisia allegorioita. Pahat unet
Pahat unet (alkuteos: "Les mauvais rêves") on ensimmäinen Valerian ja Laureline -sarjan tarina. Sen on kirjoittanut Pierre Christin ja kuvittanut Jean-Claude Mézières. Suomenkielinen albumi sisältää myös kaksi lyhyttä tarinaa sarjan alkuajoilta, Suuri keräilijä (1969) sekä Merkillisiä näytteitä (1970). Raja’ al-Sani’
"Riadin tytöt" on vuoteen 2008 mennessä käännetty 23 kielelle. Romaania kirjoittaessaan al-Sani’ ei ajatellut rikkovansa sääntöjä tai olevansa kapinallinen, vaikka hän tiesi ettei kukaan ollut samalla tavalla paljastavasti kirjoittanut normaalista elämästä Saudi-Arabiassa. The Sunday Timesin haastattelussa hän kertoo, kuinka hän vain halusi kuvata ihmisiä ympärillään ja pohtia, miten perinteet koskettavat heidän elämäänsä. Abu Nuwas
Abu Nuwas on 700-luvulla kehittyneen ”modernin” arabirunouden merkittävin edustaja ja yksi suurimmista koskaan kirjoittaneista arabirunoilijoista. Hänen maineettaan kasvattivat hänen runoissaan kuvailemansa vapaamielinen elämäntyyli sekä taipumus vitsikkyyteen ja ihmisten šokeeraamiseen. Hänestä on säilynyt lukemattomia, totuusarvoltaan kyseenalaisia anekdootteja, joissa skandaalimaisestikin käyttäytyvän runoilijan persoona vastaa hänen runojensa luonnetta. Jim Colville toteaa, että hänet tunnetaan abbasidirunouden ”pahana poikana”, jonka viininjuontia, homoseksuaalisuutta ja rivouksia käsitelleet runot vaikuttavat usein perustuvan hänen omiin seikkailuihinsa. Toisaalta Abu Nuwasin runous heijastelee myös Persian kasvavaa vaikutusta arabikulttuuriin. Prinssi Ahmedin seikkailut
Elokuva on tehty siluettianimaationa. Vaikutteita se on saanut muun muassa "Tuhannen ja yhden yön tarinoista". Abu Nuwas
Abu Nuwas esiintyy myös joissakin "Tuhannen ja yhden yön tarinoissa" fiktiivisenä hahmona, kuten kalifi Harun al-Rašidin hovinarrina. Pantterintaljainen
Teos koostuu käsikirjoituksesta riippuen 1550–1700 säkeistöstä useassa kymmenessä kappaleessa. Erityisesti teoksen loppuosaa on pidetty jälkeenpäin tuotettuna ja arviot sen alkuperäisestä koosta vaihtelevat 1500 säkeistöstä 1550:een. Pantterintaljaisen tapahtumat keskittyvät kahden rakastavaisen parin, arabialaisten prinsessa Tinatinin ja prinssi Avtandilin sekä intialaisten prinsessa Nestan Daredžanin ja prinssi Tarielin, ympärille. Molemmat parit pääsevät naimisiin vasta miesten tekemien urotekojen jälkeen: Avtandilin täytyy löytää Tariel ja Tarielin täytyy löytää ja vapauttaa Nestan Daredžan. Sankariteot onnistuvat persialaisen prinssi Pridonin avulla. Eepoksen alkuperäistä käsikirjoitusta ei ole säilynyt. Tähän on useita syitä: Georgiaan kohdistuneiden ulkopuolisten hyökkäysten aiheuttaman tuhon lisäksi teosta on vainonnut papisto sen suhteellisen maallisen luonteen takia. Vanhin säilynyt todiste eepoksen olemassaolosta ovat kaksi 1400-luvulla kirkon seinälle kirjoitettua riviä. Arabian Lawrence
Elokuva käsittelee nuoren brittiupseerin T. E. Lawrencen osuutta Osmanien valtakuntaa vastaan ensimmäisen maailmansodan aikana käydyssä arabikapinassa. Elokuva pohjautuu tositapahtumiin, joita Lawrence kuvaa sodan jälkeen julkaisemassaan omaelämäkerrallisessa teoksessa "Seven Pillars of Wisdom" (1922). Elokuvan teemoihin kuuluu Lawrencen henkinen kamppailu sodan väkivaltaisuuden, oman identiteettinsä ja brittien ja arabiheimojen välille jakaantuneen uskollisuutensa kanssa. Elokuvan juonen ja oikeisiin henkilöihin perustuneiden roolihahmojen historiallinen tarkkuus on herättänyt kritiikkiä; kriitikoiden joukossa oli muun muassa Lawrencen nuorempi veli A. W. Lawrence. Suomalainen kansanperinne
Kansansadut ovat yleensä pitkiä, jopa tuntikausia kestäviä mielikuvituksellisia tarinoita, joita on kerrottu aikuisten ajanvietteeksi ja josisa on usein suorasukaista seksuaalisuutta ja väkivaltaa. Suomessa yleisiä ihmesatujen aiheita ovat satu Henrikki Puuhaarasta, vahvasta Jussista sekä sepästä ja pirusta. Myös Tuhkimo on tunnettu eri nimillä sekä itäisenä että läntisenä versiona. Pilasaduissa hölmöläisiä ovat hämäläiset tai muut naapuriheimojen tai -kylien asukkaat. Monet pilasadut kertovat myös ihmisen ja pahan välisestä taistelusta. Tuhat laulujen vuotta
Tuhat laulujen vuotta: Valikoima länsimaista lyriikkaa on Aale Tynnin vuonna 1957 ilmestynyt runoantologia. Leena Lander
Landerin "Tummien perhosten koti" on ensimmäinen suoraan suomesta arabiaksi käännetty nykyproosa. Kirjailijan mukaan häneen kohdistettiin Syyriassa uhkailua, koska teoksen osia pidettiin fundamentalististen tahojen keskuudessa islamilaisten moraalikäsitysten vastaisina. Tuhat ja yksi yötä (elokuva)
"Tuhat ja yksi yötä" on Pasolinin ”elämän trilogian” päätösosa, jota olivat edeltäneet "Decamerone" (Decameronen tarinoiden pohjalta, 1971) ja "Canterburyn tarinoita" (Canterburyn tarinoita -teoksen pohjalta, 1972). Tommi Aition mukaan niissä on aidosti hilpeää riehakkuutta ja valtoimenaan ryöpsähtelevää eroottisuutta. Luettelo televisiosarjan Muumilaakson tarinoita jaksoista
Ylen esittämillä viimeisimmillä uusintakierroksilla (vuosina 2011-2014) Muumipapan muistelmat -jaksojen nimissä on arabialaiset numerot (1, 2, 3) roomalaisten numeroiden (I, II, III) sijasta. Jumalat juhlivat öisin
Jumalat juhlivat öisin "(The Secret History)" on kirjailija Donna Tarttin vuonna 1992 ilmestynyt esikoisteos. Ilmestyttyään se oli 13 viikkoa Yhdysvaltojen bestseller-listalla. Se on käännetty 24 kielelle ja myynyt maailmanlaajuisesti miljoonia kappaleita. Eeva Siikarlan suomennos ilmestyi vuonna 1993. Joann Sfar
Monet Sfarin sarjakuvista perustuvat tekijän juutalaisiin sukujuuriin. Suomeksikin julkaistu "Rabbin katti" sijoittuu 1930-luvun Algeriaan ja Pariisiin. Teos sisältää tarkkaa historiallista ja teologista tietoa. Leila ja Majnun
Leila ja Majnun (farsiksi ليلى ومجنون) Lejli ja Madjnun tai arabiaksi (مجنون ليلى) Majnun lajla tai (قيس و ليلى) Qays ja Lajla, on klassinen traaginen länsiaasialainen rakkaustarina. Alkuperäinen versio tunnetaan 600-luvulta arabiankielisestä kirjallisuudesta, persiankielisen kirjoitti Nizami 1100-luvulla. Se on arabi- ja Lähi-idän maissa yhtä tunnettu teos kuin Romeo ja Julia länsimaissa. Tarinasta on nykyisin monia eri versioita ja se perustuu tositarinaan. Tuhat ja yksi yötä
Merkittävä osa kokoelman novellisaduista ja kaskuista kuuluu bagdadilaiseen kerrostumaan. Näistä suurin osa on sepitetty viidennen abbasidien dynastian kalifin Harun al-Rašidin (786– 909) ympärille. Intialais-persialaisen kerrostuman saduista poiketen näissä saduissa ei ole mitään yliluonnollista vaan ne ovat useimmiten rakkausnovelleja. Tintin seikkailut
Tuhatkaunon huonokuuloisuus on ollut hahmon ensiesiintymisestä lähtien yksi Tintti-sarjakuvien toistuvista vitseistä. Tuhatkaunon kyvyttömyys ymmärtää muiden puhetta saattaa äkkipikaisen kapteeni Haddockin raivon partaalle, ja "Rakham Punaisen aarteessa" myös suvaitsevainen Tintti ärsyyntyi professorin huonokuuloisuudesta. Tuhatkauno kuulee hänelle lausutut sanat väärin ja yleensä täysin päinvastaisessa merkityksessä, mikä saa hänet reagoimaan omalaatuisilla lausahduksilla kuulemiinsa sanoihin. Tuhatkauno ei tiedä, että hänellä on kuulovamma, vaan hän selittää "vasemman korvansa olevan hieman huonokuuloinen". Tarinassa "Päämääränä Kuu" Tuhatkaunolle annettiin kuulokoje, joka on hänellä käytössä myös sarjakuvan jatko-osassa "Tintti kuun kamaralla", mutta kahden tarinan jälkeen hän luopuu kuulokojeesta. Kuulokojeella varustettu Tuhatkauno on vakavamielisempi hahmo verrattuna muihin tarinoihin, jossa hän on vahvasti humoristinen henkilö. Tuhatkaunon huonokuuloisuuteen pohjautuvia kielellisiä vitsejä ei ole täysin voitu kääntää suomennoksiin, joten suomenkielisessä käännöksissä hän toisinaan vaikuttaa kuulevan dialogin kannalta epäolennaisia sanoja. Arabiankerttu
Arabiankerttu ("Curruca leucomelaena") on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu. Se elää Punaisenmeren rannikoilla Aravan laaksossa Israelin ja Jordanian rajalla, Saudi-Arabian luoteisosista etelään Jemeniin ja Omaniin, Kaakkois-Egyptistä etelään Eritrean kaakkoisosiin, sekä Djiboutissa ja Pohjois-Somaliassa. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Wilhelm Hemprich ja Christian Gottfried Ehrenberg kuvailivat lajin holotyypin Saudi-Arabian Midyanista vuonna 1833. Adonis (runoilija)
Ali Ahmed Said tai Ali Ahmad Said Asbar ; transl.: "Alî Ahmadi Sa'îdi Asbar", tai "Ali Ahmad Sa'id" (s. 1. tammikuuta 1930 Al Qassabin, Lattakia, Syyria), tunnetaan myös kirjailijanimellä Adonis eli Adunis (Arabiaksi: أدونيس), on syyrialainen runoilija ja esseisti, joka on asunut 1960-luvulta lähtien lähinnä Libanonissa ja Ranskassa. Hän on kirjoittanut arabian kielellä yli kaksikymmentä teosta, joihin kuuluu perusteos, johdatus arabialaiseen runousoppiin (engl. käännös "An Introduction to Arab Poetics"). Ivan Aguéli
Vuonna 1894 Aguéli pidätettiin anarkisteja vastaan tehdyissä hyökkäyksissä. Neljä kuukautta kestävän vankilatuomionsa kuluessa Aguéli opiskeli uskonnon ja filosofian historiaa, sekä kieliä ja taidehistoriaa. Hän oli lumoutunut islamilaisesta runoudesta ja luki "Tuhannen ja yhden yön tarinoita". Vapauduttuaan vankilasta hän matkusti laivalla Alexandriaan ja asettui asumaan Kairoon, jossa tapasi uudelleen Émile Bernardin. Flóilaisten saaga
"Flóilaisten saaga" sisältää myös useita kuvauksia unista, yhteensä kolmetoista kappaletta. Osa niistä on säilynyt vaihdellen vain joko saagan lyhyemmässä tai sen pitemmässä versiossa. Joissain Þorgilsin näkemissä unissa esimerkiksi Þórr-jumala ilmestyy hänelle ja uhkaa kostolla, toisissa taas Þorgilsin ystävä Auðunn ilmestyy hänelle ja antaa hänelle aseita tuleviin urotekoihin. Myöhemmin Þorgilsin vaimo Þórey näkee unessaan taivaallisen näyn hieman ennen kuolemaansa, ja Þorgils ja hänen poikansa Þorleifr näkevät enneunia. "Flóilaisten saagan" unikuvausten on katsottu saaneen vaikutteita kristillisestä kirjallisuudesta, mm. Raamatusta sekä Gregorius Suuren teksteistä. Viimeksi mainitut olivat keskiajan Islannissa erityisen suosittuja. "Flóilaisten saagan" lähteenä ja esikuvana on ollut todennäköisesti myös eurooppalainen hagiografinen kirjallisuus, jota oli alettu kääntää kansankielisiksi saagoiksi jo 1100-luvulta alkaen. Tähän viittaa Þorgilsin unikuvausten lisäksi myös Þorgilsin sankarillisen lujana pysyvä usko. Islamilainen kirjallisuus
Islamilainen kirjallisuus on keskeinen osa Välimeren alueen kirjallisuutta. Se on saanut vaikutteita vanhemmasta seemiläisestä kirjallisuudesta, esi-islamilaisesta Persiasta ja hellenistisestä maailmasta ja itse antanut vaikutteita kaikkialla Lähi-itään ja Afrikkaan sekä erityisesti keskiajalla Eurooppaan. Islamilais-arabialainen kirjallisuus voidaan jakaa perusjaksoihin, jotka ovat vain osittain yhteneviä arabien historian jaksojen kanssa. Arabialaisen kirjallisuuden varhaisin ja nykyaikaan asti esikuvallisena säilynyt jakso on esi-islamilaisen runouden kausi. Kirjallisuudessa esi-islamilaisen kauden voi ainakin eräiden lajien kohdalla hyvin katsoa jatkuvan pitkälle 600-luvun puolivälin jälkeen, sillä islamin syntyminen ei heti vaikuttanut kirjallisuuteen.
Islamilais-arabialaisen kirjallisuuden tunnetuimpia kertomuksia ovat persiasta arabiaksi käännetty "Tuhat ja yksi yötä".
Jo ennen islamin syntyä Arabian niemimaan eri heimot olivat paljon tekemisissä toistensa kanssa. Niemimaalla oli suhteellisen yhtenäinen runoperinne, ja runoilijat tuntuvat käyttäneen hyvin pitkälle standadisoitua taidekieltä, jossa oli piirteitä eri murteista. Aivan kuten kaikissa esikirjallisissa kulttuureissa, myös Arabian niemimaalla sepitettyjä runoja säilytettiin aluksi muistitiedoissa. Kullakin runoilijalla oli oma oppipoikansa ("rawi"), joka aluksi opetteli ulkoa ja esitti mestarinsa runoja, mutta usein kehittyi lopulta itsenäiseksi runoilijaksi. Arabialainen lapsuusevankeliumi
Evankeliumin kertomuksia, erityisesti toisen osan ihmeitä Egyptissä, on myös Koraanissa. Kriittisen tutkimuksen mukaan se, että nämä kertomukset sisältyvät Koraaniin, johtuu evankeliumin suuresta vaikutuksesta arabien keskuudessa. Madjarabit
István Fodor keräsi muutamia sananlaskuja madjarabeista, joita pidetään osoituksina siitä, että heidän alkuperänsä ei ole arabialainen: Jinni
Jinni, djinni, džinni tai dzinni (; suomen kirjoitusasu ei ole vakiintunut) on arabialaisessa tarustossa ja islaminuskossa esiintyvä henkiolento. "Tuhannen ja yhden yön tarinoiden" suomennoksissa tällaisesta olennosta käytetään vain nimitystä "henki". Esimerkiksi "lampun henki" ja "pullon henki" ovat tällaisia henkiä, ja ne on lisäksi taikavoimin sidottu lamppuun tai pulloon. Pirkko Aarnio
Televisiossa Aarnio on esiintynyt myös muun muassa Irja Raninin ohjaamien "Histamiini"-nukkeohjelmien Anelma Unelma -noitana. Hän on toiminut myös ammattimaisena äänikirjojen lukijana, Celianet-tietokannan mukaan noin 500 teoksessa. Äänikirjojen joukossa on monta Disneyn tunnettua musiikkisatua, kuten "Tuhkimo", "Lumikki", "Kaunotar ja Kulkuri", "Bambi", "Dumbo", "Bernard ja Bianca", "Liisa Ihmemaassa", "Hiawatha", "Nalle Puh ja Tiikeri" ja "Nalle Puh ja tuulinen päivä". Nämä Kirjalito-yhtiön 1980-luvulla kustantamat musiikkisadut olivat Matti Raninin kokonaisuudessaan uudelleen suomentamia ja äänittämiä ja kommandiittiyhtiö Finn-Kasperin tuottamia. Aarniolla oli musiikkisaduissa lukijan aseman sijasta yleensä hahmonäyttelijän äänirooli, mutta hän toimi toisinaan myös kertojana, joka sitoi yhteen sadun tapahtumat. Keskiyö hyvän ja pahan puutarhassa
"Keskiyö" on leimallisesti Savannah-romaani, sillä kerronnassa painottuu kaupungin historian ja nykytilan kuvaus, ja paikallistuntu on vahva. Itse asiassa romaanin ensimmäinen puoli keskittyy kaupungin ja sen omaleimaisten persoonallisuuksien kuvailuun. Esimerkiksi laulajatar Emma Kellystä ja keksijä Luther Driggersistä kertovat luvut ”Kuudentuhannen laulun nainen” ja ”Keksijä” ovat surmatapauksen kannalta tarpeettomat. Suuri osa henkilöistä, Emma Kellyn lisäksi muitten muassa transvestiitti tanssijatar Lady Chablis (synt. 1957) (esittely luvussa ”Savannahin Suurkeisarinna”) ja kaupunkisuojeluaktivisti Lee Adler (esittely luvussa ”Se ei ole leuhkimista, jos sen on todella tehnyt”), esiintyy romaanissa omalla nimellään. Howeitat
Howeitat () on historiallisen Transjordanin alueella ja nykyisen Jordanian ja Saudi-Arabian alueella vaikuttava arabiheimojen liitto. Howeitat jakautuu useaan haaraan, mukaan lukien Ibn Jazi, ibu Tayi ja Sulaymanniyin. Tunnettuihin Howeitat-päälliköihin kuului muun muassa Auda ibu Tayi, joka osallistui ensimmäisen maailmansodan aikana Osmanien valtakuntaa vastaan käytyyn arabikapinaan. Howeitat mainitaan myös historiallisissa lähteissä, kuten brittiläisen T. E. Lawrencen arabikapinaa käsittelevässä omaelämäkerrallisessa teoksessa "Seven Pillars of Wisdom" (1922). Teokseen pohjautuvassa elokuvassa "Arabian Lawrence" (1962) nähdään Howeitat-heimo ja sen päällikkö Auda ibu Tayi. Šahname
Seuraavassa syklissä kaikki henkilöt ovat epäsympaattisia, itsekkäitä ja pahoja. Kaikkiaan tämä tarina on useimpia muita synkempi, sillä useimmat "Šahnamen" tarinat päättyvät jonkinlaiseen loppuratkaisuun ja katarsikseen. Tarinan synkkyys heijastelee kenties kahta vääjäämätöntä tosiseikkaa: arabien voittoa persialaisista ja Persian zarathustralaisen uskonnon iltaruskoa. Kerettiläisyys on ajan mittaan mädättänyt zarathustralaisuuden ja sen optimistinen näkemys ihmisen vapaasta valinnasta on kuin varkain muuttunut negatiiviseksi suhtautumiseksi elämään ja maailmaan ylipäätään. Näissä tarinoissa on valtavasti huonoa onnea ja surkeita kohtaloita. Grimmin sadut
Grimmin sadut () ovat saksalaisten Grimmin veljesten keräämä satukokoelma, jonka tunnetuimpia kertomuksia ovat "Hannu ja Kerttu", "Lumikki", "Prinsessa Ruusunen", "Tuhkimo", "Punahilkka" ja "Bremenin soittoniekat". Satukokoelman ensimmäinen laitos julkaistiin vuonna 1812 ja seitsemäs laitos vuonna 1857. Tuhat ja yksi yötä (täsmennyssivu)
Tuhat ja yksi yötä voi olla: Satu
Satuja ovat kertoneet myös kaikenikäiset lapset. Sadutusmenetelmän avulla saadaan talteen lasten (ja myös aikuisten) vapaata tarinan kerrontaa. Näitä satuja on Suomessa koottu jo vuodesta 1995. Lasten kertomissa saduissa mielikuvitus lentää usein vilkkaammin ja monisäikeisemmin kuin perinteisissä aikuisten saduissa. Lasten omat sadut ovat avanneet uusia näkökulmia lasten kerrontakulttuuriin. Nuorimmat sadunkertojat ovat olleet yhden vuoden ikäisiä. Nämä sadut vaihtelevat sisällöltään, muodoltaan ja kerrontatavaltaan aikuisten kertomista saduista. Romantiikka
Romantiikkaan liittyvät myös keskeisesti sadut. Periaatteena oli, että sadun lopussa kaikki kääntyisi hyvin, paha saisi palkkansa ja prinssi prinsessansa. Saduissa seksuaalisuus oli neutralisoitu, hahmot kuvattiin pieninä ja siroina. Ilkeät äidit olivat äitipuolen roolissa. Tunnetuimpia satukirjailijoita ovat saksalaiset Grimmin veljekset Jacob ja Wilhelm Grimm, sekä tanskalainen H. C. Andersen. Grimmien tunnetuimpia satuja ovat prinsessasadut "Tuhkimo, Lumikki" ja "Prinsessa Ruusunen", kuten myös "Punahilkka" sekä "Hannu ja Kerttu". H. C. Andersen puolestaan tunnetaan parhaiten saduistaan "Pieni merenneito", "Peukalo-Liisa" ja "Ruma ankanpoikanen". Varsinaisen lastenkirjallisuuden perustajana pidetään ranskalaista kirjailijaa Charles Perraultia. Esimerkiksi juuri Grimmin veljekset kirjoittivat myöhemmin omiksi versioikseen satuja Perraultin kokoelmasta "Hanhiemon tarinoita". Swahilit
Swahilit polveutuvat afrikkalaisista, arabeista ja persialaisista. Bantut ja kuušilaiset kansat tulivat Itä-Afrikkaan 1000 eaa. ja 1000 jaa. välisenä aikana. 900-luvulla arabit perustivat kauppa-asemia Mogadishuun ja Kilwaan. Arabeja ja myöhemmin persialaisia tuli alueelle norsunluun, nahkojen ja orjien takia. Swahilien kansa muodostui näiden ryhmien sekoittuessa 1100-lukuun mennessä. Swahileilla oli useita pieniä kuningaskuntia, joista merkittävin oli keskittynyt Kilwaab, josta vietiin maailmalle norsunluuta, orjia ja puutavaraa sisämaasta. Vastaavasti alueelle tuotiin muun muassa puuvillaa, lasia ja astioita Intiasta, Arabiasta ja Kiinasta saakka. Swahilien kukoistusaika päättyi portugalilaisten saapumiseen 1400-luvun lopussa. Swahilien kuningaskunnat joutuivat portugalilaisten alaisuuteen vuoteen 1509 mennessä. 1600-luvun lopussa omanilaiset arabit ajoivat portugalilaiset pois alueelta. He hallitsivat suurinta osaa rannikosta vuoteen 1699 mennessä. Vuosina 1822–1837 swahilien asuttamaa rannikkoa hallittiin osana Omania. Tänä aikana myös Omanin pääkaupunki siirrettiin Masqatista Sansibarin saarelle nykyisen Tansanian rannikolle. Sansibarista tuli tärkeä kaupan keskus. Tämä johtui etenkin orjakaupasta. Swahilit ottivat arabien ohella osaa orjien myymiseen. Sansibarin kukoistus hiipui orjakaupan hiipumisen myötä ja vuoteen 1900 mennessä nykyiset Tansanian ja Kenian alueet olivat Saksan ja Ison-Britannian hallussa. Kenia, Tansania ja Sansibar itsenäistyivät 1960-luvulla ja vuonna 1964 Sansibar liitettiin Tansaniaan. Idries Shah
Tahir Shah mainitsee isänsä tarinankerronnan useassa kohtaa vuoden 2008 kirjassaan "In Arabian Nights", ensin kertoakseen kuinka Idries Shah käytti opetustarinoita: "Isäni ei koskaan kertonut meille kuinka tarinat toimivat. Hän ei paljastanut eri kerroksia, tiedonmuruja tai toden ja fantasian sirpaleita. Hänen ei tarvinnut – koska, oikeissa olosuhteissa, tarinat aktivoituivat kylväen itse itsensä." Hän jatkaa kuvailemalla kuinka hänen isänsä käytti näitä tarinoita välittääkseen viisautta: "Isälläni oli aina tarina käsillä huomiomme kiinnittämiseksi tai keinona idean tai ajatuksen välittämiseksi. Hänellä oli tapana sanoa, että suuret itämaisten tarinoiden kokoelmat olivat kuin tietosanakirjoja, viisauden ja tiedon varastoja, valmiina tutkittavaksi, arvostettavaksi ja vaalittavaksi. Hänelle tarinat edustivat paljon muuta kuin pelkää ajanvietettä. Hän näki ne monitahoisina psykologisina dokumentteina jotka muodostivat kokoelman tietoa jota oli kerätty ja jalostettu ihmiskunnan aamunkoitosta asti ja joka oli suurimman osan ajasta välitetty suullisesti." Rennes-le-Château
Legendasta kertoo brittitoimittajien teos "Pyhä veri, pyhä Graal", ja aihetta sivuaa jännitysromaani Dan Brownin "Da Vinci -koodi". Legendaan liittyy muun muassa väite, että Magdalan Maria olisi haudattu kylän lähellä sijaitsevaan luolaan.
Kyseisen aarteen etsinnästä 1950-luvulla kertoo Lucie Durbianon sarjakuva-albumi "Aarre" (suom. WSOY 2011), ja kirjan loppupuolen tapahtumat sijoittuvat Rennes-le Chäteauhun. Tuhat ja yksi kujetta
Tuhat ja yksi kujetta ("Two Arabian Knights") on Lewis Milestonen ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1927. Milestone sai elokuvasta parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon. Enki Bilal
Satiirinen "Townscapes"-nimellä (alkuperäisesti "Légendes d'Aujourd'hui") kulkeva trilogia on kolmesta yksittäisestä tarinasta muodostuva kokonaisuus. Tarinaa vie eteenpäin mysteerinen toisinajattelija ja humanisti. Tämä valkohapsinen mies tuntuu vaikuttavan aina siellä missä yhteiskuntaa arvostellaan: Mustien panttereiden kokouksissa, poliittisissa mielenosoituksissa ja sissinä Che Guevaran rinnalla. Ensimmäinen tarina, "The Cruise of Lost Souls" (alkup. "La Croisière des oubliés", Ranska, 1975), käsittelee sotateknologiaa ja sen vaikutusta piittaamattomiin testaajiin. "Ship of Stonessa" (alkup. "Le Vaisseau de pierre", Ranska, 1976) pieni rannikkokaupunki ottaa kirjaimellisesti jalat alleen ja "The Town That Didn't Existissa" (alkup. "La Ville qui n'existait pas", Ranska, 1977) dystopiasta lähes utopiaksi muuttuva kaupunki ei täytä kaikkien kansalaisten toiveita. Tuhat ja yksi yötä
Vuonna 2010 tarinoista ilmestyi uusi, Jaakko Hämeen-Anttilan suomennos "Tuhat ja yksi yötä" (Otava, 2010), jonka on kuvittanut Heli Hieta. Se on ainoa suoraan alkutekstistä ilman välikieliä tehty suomennos lukuun ottamatta Hämeen-Anttilan aiemmin suomentamaa kokoelmaa "Kuka murhasi Kyttyräselän?". Se pohjautuu pääosin Kairossa vuonna 1835 ilmestyneeseen "Bulaq I"-laitokseen ja 1800- ja 1900-lukujen vaihteen editioihin. Necronomicon (Simon)
Kirja koostuu Simonin kirjoittamasta esipuheesta, joka on nykyajan näkökulmasta tehty kommentaari kirjan muuhun sisältöön. Lisäksi kirjasta löytyy "hullun arabin" kirjoittamaksi esitelty kehystarina kahdessa osassa (alussa ja lopussa). Niiden väliin sijoittuu itse rituaalisia ohjeita sisältävä osuus, jonka kirjoittajaksi niin ikään väitetään "hullua arabia". Kirjan mytologia pohjautuu pääosin mesopotamialaiseen mytologiaan, ja sen tarinat kuvaavat maailman luomisesta alkavaa hyvän ja pahan taistelua, jossa vastakkain ovat pahat muinaiset jumalat ja heidän hyvät lapsensa vanhemmat jumalat. Nämä jumalat ovat kokoelma sumerilaisia, akkadialaisia, babylonialaisia ja assyrialaisia , hirviöitä ja demoneja, joista osaan on liitetty piirteitä niitä muistuttavista Cthulhu-mytologian olennoista. Eroottinen kirjallisuus
"Kamasutra", intialainen rakastamisen ja viettelyn taidon opas, kirjoitettiin kokoon vanhemmista lähteistä noin vuonna 300. Intiasta noin 2 000 vuotta sitten lähtenyt ja Persian ja Arabian kautta 1700-luvulla länteen saapunut tarinakokoelma "Tuhat ja yksi yötä" sisältää myös useita eroottisia tarinoita, joita tosin ei useinkaan ole otettu mukaan nykyajan painoksissa. Islam
Hadith koostuu kahdesta osasta. Alussa luetellaan kertomuksen välittäneet henkilöt, niin sanottu todistajaketju ("isnad"), jonka alusta löytyy joko Muhammed tai hänen seuralaisensa. Tämän jälkeen seuraa varsinainen kertomus ("matn"). Hadith-kokoelmia on useita, joista toiset ovat arvostetumpia ja luotettavampia kuin toiset. Tunnetuin ja merkittävin hadith-kokoelma on luultavasti niin sanottu Sahih al-Bukhari, yksi sunnalaisten kuudesta pääkokoelmasta (Kutub al-Sittah), jota myös shiialaiset pitävät yleisesti luotettavana ja autenttisena. Ristiriitaisuuksien vuoksi islamissa kehittyi jo varhain niiden aitoutta selvittämään pyrkivä hadith-tutkimus. Historiallis-kriittinen tutkimus on suhtautunut haditheihin epäluuloisesti, ja niissä nähdään enemmän 700- ja 800-lukujen oppikiistoja kuin aitoa 600-luvun alusta periytyvää aineistoa. Laulujen laulu
Laulujen laulun päähenkilö on sulamilaisneito. Muita runossa mainittuja henkilöitä ovat tyttöä rakastava paimen, tytön äiti ja veljet, kuningas Salomo, ”Jerusalemin tyttäret” (Salomon hovinaiset) ja ”Siionin tyttäret” (Jerusalemissa asuvia naisia). Henkilöt voidaan erottaa toisistaan sen perusteella, mitä he sanovat itsestään tai mitä heille sanotaan. Heprealaisessa tekstissä sanojen kieliopilliset muodot ilmaisevat usein suvun (maskuliini tai feminiini) ja luvun (yksikkö tai monikko), mikä helpottaa henkilöiden tunnistamista. Näiden erojen ilmaisemiseksi täytyy suomen kielessä monesti lisätä selittäviä sanoja oikean alkuperäisen merkityksen välittämiseksi. Esimerkiksi Laulujen laulun 1:5:ssä hepreankielinen teksti kuuluu kirjaimellisesti: ”Musta minä ja miellyttävä.” ”Mustaa” ja ”miellyttävää” vastaavat heprealaiset sanat ovat kuitenkin feminiinisukuisia. Tästä syystä Kirkkoraamattuun 1992 on lisätty se, kuka milloinkin on puhujana. Jaakko Hämeen-Anttila
Hämeen-Anttila tunnetaan Suomessa lukuisista yleistajuisista islamia käsittelevistä kirjoista sekä itämaisen kirjallisuuden tuotteliaana suomentajana. Hänen laajasta suomennostuotannostaan tunnetuimpia ovat "Koraanin" ja "Gilgāmešin" uudet suomennokset sekä ainoat alkukielestä käännetyt "Tuhannen ja yhden yön" tarinat. Charles Perrault
Tämänkaltaiset sadut olivat tuolloin muodissa aikakauden salongeissa: ylhäisön jäsenet kokoontuivat iltaisin ja kertoivat niitä. Nimitys "hanhiemo" viittasi lastenhoitajaan, joka kertoili satuja lapsille. Sadut perustuivat jo ennestään tunnettuihin satuaiheisiin. Osa niistä oli sitä ennen tunnettu vain suullisesta kansanperinteestä, osa oli eri versiona jo aikaisemmin saanut myös kirjallisen asun; esimerkiksi Griselidis-tarinan varhaisin kirjallinen versio esiintyy jo Decameronesa. Perrault itse kuitenkin muokkasi satuja omalla tavallaan saadakseen ne paremmin soveltumaan nuorten lasten kasvatukseen. Sen vuoksi hän myös lisäsi jokaisen sadun loppuun lyhyen opetusrunon, jossa selitetään, mitä kustakin sadusta tulisi oppia. Monista myöhemmistä painoksista nämä runot on kuitenkin jätetty pois. Islamilainen kirjallisuus
Koraania lukuun ottamatta arabialainen proosakirjallisuus syntyy huomattavasti runoutta myöhemmin. Sen yleisin laji on anekdootti, harvoin edes sivun mittainen, usein huvittava proosakertomus. Anekdoottikirjallisuus syntyy suullisena, ja myöhemmin muistiinmerkityt anekdootit voidaan usein jäljittää vuosiin 600-800. Parin seuraavan vuosisadan aikana arabialaiset kirjailijat muokkasivat aineistoa hyvin vapaasti ja loivat parhaimmillaan italialaista renessanssinovellia muistuttavia pienoiskertomuksia. Sittemmin anekdoottikirjallisuus taantui ja perittyä aineistoa siirrettiin kokoelmateoksesta toiseen hyvin vähäisin muutoksin, eikä varsinaisesta luovasta kirjallisuudesta voi juuri puhua. Yön äänet
”Jerusalemin osa” kertoo 1800-luvulla aution kylän oudon tapauksen selvittämisestä. ”Yövuorossa” tehtaan siivousryhmä joutuu tekemisiin kellarin rottien ja lepakoiden kanssa. ”Maininki” kertoo jäljelle jääneistä nuorista flunssaviruksen tyhjentämässä maailmassa. ”Portissa” entinen astronautti kertoo kummallisesta tapauksesta avaruuslennon jälkeen. ”Mörössä” lapsensa menettänyt mies kertoo pelottavasta lapsimurhaajasta. ”Harmaassa limassa” lähdetään tutkimaan eristäytyneen juopon julmaa kohtaloa. ”Taistelukentässä” pienet sotaukot julistavat sodan palkkatappajalle. ”Rekat”-tarinassa rekat kääntyvät ihmisiä vastaan tappomielessä. ”Joskus he tulevat takaisin” kertoo opettajasta, joka saa oppilaikseen nuoria, jotka muistuttavat hänen lapsuuden ajan isoveljen tappajilta. ”Mansikkakeväässä” Viiltäjä-Jackin tapainen murhaaja tekee selvää koulun oppilaista. ”Lopettajat Oy” -kertomuksessa mies hakeaa pieneltä yhtiöltä apua tupakoinnin lopettamiseen, mutta saakin huomata, millaista menetelmää yhtiö käyttää siinä asiassa. ”Pelurissa” nuori mies joutuu mukaan hengenvaaralliseen vedonlyöntiin välttyäkseen vankilalta. ”Tiedän mitä haluat” kertoo opiskelijatytöstä ja rakkaudesta nuorukaiseen, joka tuntuu tietävän kaiken. ”Maissilapsissa” riitaantunut pariskunta saapuu maaseutukaupunkiin, josta aikuiset ovat kadonneet jäljettömiin. ”Viimeinen puola” paljastaa lakimiehen lapsuudessa paljastuneen lato-onnettomuuden. ”Mankelissa” pesulan mankeli sekoaa täysin.
”Jerusalemin osa” kertoo Kingin "Painajainen"-romaanin tapahtumapaikkana toimivan Salem’s Lotin kaupungin alkuajoista. Novellissa mainitaan sana "Yogsoggoth", joka esiintyy myös "" -kokoelman kertomuksessa ”Esikaupunkielämää”. Sana on viittaus kauhukirjailija H. P. Lovecraftin Cthulhu-mytologiaan. ”Maininki” kertoo samoista ajoista kuin "Tukikohta", kun Kapteeni Tripsiksi nimetty superflussa riehui Amerikan mantereella. ”Viimeisessä puolassa” mainitaan Hemmingford Home -niminen kaupunki. "Tukikohdassa" Äiti-Abagail asuu kyseisessä kaupungissa. ”Mankeli” sijoittuu pesulaan nimeltä Blue Ribbon. "Carrien" Margaret White ja "Vimman" Bart Dawes työskentelevät myös samannimisessä liikkeessä. Riemuvuosien kirja
"Riemuvuosien kirja" esittää olevansa Mooseksen Siinain vuorella Tooran eli lain ohella saama salainen ilmestys Lain päivien sekä maailman vuosien, vuosiviikkojen ja riemuvuosien jaosta, ja se tekee selontekoa maailman historiasta luomisesta Jaakobin poikien Egyptiin muuttoon saakka. Kirjan esittämä kronologia perustuu luvun seitsemän kertautumiseen: riemuvuodet ovat 49 vuoden, seitsemän vuosiviikon, jaksoja, joihin kaikki maailman aika on jaettu. Nykyisen tutkimuksen näkemyksen mukaan "Riemuvuosien kirja" koostuu toisen vuosisadan eaa. juutalaisuuden näkökulmasta uudelleen työstetystä Ensimmäisen ja Toisen Mooseksen kirjan materiaalista. Baggarat
Baggarat tai baqqarat ovat kansa Lounais-Sudanissa. He polveutuvat arabien ja paikallisten afrikkalaisten seka-avioliitoista. Baggaroita on arviolta noin miljoona ja heidät voidaan jakaa yli 20 alaryhmään. Suurimmat alaryhmät ovat "messiryat", "habbaniat", "reizegat" ja "humrit". Baggarat puhuvat arabian kielen murretta. Baggaroiden nimitys juontuu arabian kielen nautaa tarkoittavasta sanasta "bagar". Orientalismi
Tuhannen ja yhden yön tarinat käännettiin ranskaksi 1700-luvulla, ja ne vaikuttivat länsimaiden kuvaan Lähi-idästä. Ruotsissa tuli 1700-luvulla suosituksi lukea Jacob Jonas Björnståhlin orienttimatkojen kuvauksia. Kuvaukset haaremeista loivat seksuaalisävytteisiä mielikuvia. Samoihin aikoihin alkoi syntyä orientalishenkisiä teatteriesityksiä ja oopperoita. 1800-luvulla Egypti ja Algeria innostivat taidemaalareita ja runoilijoita. Arabit
Arabit ovat suuri seemiläinen etninen ryhmä. Tärkein arabeja yhdistävä tekijä on arabian kieli. Arabille ei ole yksiselitteistä määritelmää. Eräässä arabijohtajien kokouksessa arabiksi on määritelty kuka tahansa, joka ”asuu maassamme, puhuu kieltämme, on kasvatettu kulttuuriimme ja on ylpeä kunniastamme”. Ahtaassa merkityksessä arabeja ovat vain Arabian niemimaalla asuvat ”varsinaiset arabit”, ja laajemmassa merkityksessä kaikki arabiankieliset kansat. Arabit on vanhastaan jaettu pohjois- ja eteläarabeihin. Hadith
Historiallis-kriittiset tutkimukset ovat epäileväisiä hadithien aitoudesta. Mukana saattaa olla aitoa perimätietoa, mutta yhtä lailla jälkikäteen seuraavalla vuosisadalla keksittyjä tarinoita. Länsimainen tutkimus näkee haditheissa enemmän 700- ja 800-lukujen oppikiistoja, kuin aitoa 600-luvun alusta periytyvää aineistoa. Pääosa haditheista katsotaan syntyneen 700-luvulla Syyrian ja Irakin alueella. Islamin yhteisö on ainakin 800-luvulta lähtien pitänyt hadith-kokoelmien ydintä aitona. Aku Ankan Aikakone
Kirjoissa tutustutaan mm. ankkojen dynastian loistokkaaseen valtakauteen faaraoiden Egyptissä, antiikin Kreikkaan ja tuhannen ja yhden yön satujen salaperäiseen itään. Eurabia
Käsitteen teki tunnetuksi egyptiläissyntyinen Gisèle Littman (salanimellä Bat Ye’or), joka viittasi sillä kirjassaan "Eurabia: The Euro-Arab Axis" (2005) eurooppalaisten ja arabimaiden oletettuun ulkopoliittiseen yhteistyöhön, jota hän piti tavoitteiltaan amerikkalaisvastaisena ja antisionistisena. Termin hän lainasi "Eurabia"-nimisestä aikakauskirjasta, jota julkaisi eurooppalais-arabialainen ystävyyskomitea ”European Committee for Coordination of Friendship Associations with the Arab World”. Tuhat ja yksi yötä (2010)
Kertomukset suomentanut Jaakko Hämeen-Anttila kertoo teoksen alkusanoissa teoksen taustoista ja tarinoiden historiasta. Hän sanoo ottaneensa jossain määrin vapauksia, kuten tarinankertojat ainakin. Kriitikko Kaisa Neimala pitää suomennosta erinomaisena. Hänen mukaansa Hämeen-Anttila kääntää hyvin täsmällisesti ja lauseet ovat hyvärytmisiä. Teoksen lopussa on selityksiä lukijalle vieraista sanoista. Raja’ al-Sani’
Ennen al-Sani’a on arabialaisesta kirjallisuudesta noussut kansainväliseen julkisuuteen Naguib Mahfouz. Egyptiläinen Mahfouz on voittanut ainoana arabialaisena Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1988. Pitkään arabialaisen kirjallisuuden läpimurto pysyi kuitenkin saavuttamattomissa, mutta nyt arabialaisen kirjallisuuden julkaiseminen englanniksi on saanut aivan uudet mittasuhteet. Satoja arabialaisia julkaisijoita esiteltiin London Book Fair -näyttelyssä, joka järjestettiin Lontoossa 14.-16.4.2008. London Book Fair esitteli myös kaksi kunnianhimoista uutta projektia Arabiemiraateissa teosten kääntämiseksi arabian kielelle. Kiinnostusta arabialaiseen kirjallisuuteen on Raja’ al-Sani’n lisäksi herättänyt myös egyptiläinen kirjailija Alaa al-Aswany. Hänen toinen romaaninsa The Yacoubian Building (2002) on ollut suuri menestys arabimaailmassa ja sitä on käännetty 17 kielelle. Satu
Suurin osa kuuluisista saduista perustuu ikivanhaan, kansainväliseen perinteeseen. Vanhimmat sadut ovat yli 4 000 vuoden ikäisiä. Sadun ja myyttisen kertomuksen eli tarun erona pidetään sitä, että satuihin ei oikeasti uskottu, kun taas myyttisiin kertomuksiin uskottiin ainakin vertauskuvallisesti. Esimerkiksi Kalevalan taustalla olevat kansanperinteelliset kertomukset eivät ole satuja, koska niitä on pidetty tosina tavalla tai toisella. Rastafari
Raamatun lisäksi monille rastoille pyhä kirja on "Kebra Negast", 500-luvulla koottu etiopialaisia, egyptiläisiä ja arabialaisia sekä Raamattuun ja rabbiiniseen kirjallisuuteen perustuvia kertomuksia sisältävä kokoelma. Suomalainen lastenkirjallisuus
Hengellinen linja jatkui vankasti vielä koko 1700-luvun, jolloin ilmestyivät lasten raamatut ja raamatunhistoriat. Kirjojen avulla lapsista haluttiin kasvattaa sosiaalisia kunnon kansalaisia tämänpuoliseen elämään. Uskonnollisesta linjasta poiketen vanhin painettu satukokoelma on 1700-luvulta, Henrik Achreniuksen ulkomaisista saduista kotoistama "Caxi Neljättä Kymmendä Satua" vuodelta 1775. Keskiyön lapset
Keskiyön lapset () on Salman Rushdien vuonna 1981 julkaistu romaani. Se oli Rushdien kansainvälinen läpimurtoteos ja se sai ilmestymisvuotenaan Booker-palkinnon. Vuosina 1993 ja 2008 romaani sai erityisen ”Bookerien Booker” -palkinnon, eli se valittiin parhaaksi Booker-palkituksi kirjaksi palkinnon 25- ja 40-vuotisjuhlien kunniaksi. Suomeksi teos julkaistiin 1982 Arto Häilän suomentamana. 571-sivuisen kirjan kustansi Otava. Egyptin kirjallisuus
Useat "Tuhat ja yksi yötä" -satukokoelman kertomuksista voidaan jäljittää keskiaikaisen Egyptin tarinankerrontatraditioon. Kertomukset ovat todennäköisesti kiertäneet suullisesti tai yksittäisinä tarinoina kirjallisessa muodossa ennen kuin ne koottiin yhdeksi kokoelmaksi ja ne muodostavat yhden kokoelman kolmesta kerrostumasta. Tuhannen ja yhden yön tarinat (Sigin kappale)
Tuhannen ja yhden yön tarinat on Matti Inkisen Sigin kappale, joka kertoi yhden yön jutusta ja sen jälkeisestä yksinäisydestä. Enki Bilal
Sarajevotetralogia on dystopia poliittisesti ja uskonnollisesti sekavasta maailmasta. Sen päähenkilöt ovat Nike, Amir ja Leyla, jotka ovat jakaneet saman orpojen vuoteen Sarajevossa vuonna 1993. Tarinassa käsitellään muun muassa nykyisyyttä, menneisyyttä, rappiota sekä tyranniaa, muistia, taidetta, urheilua ja ihmisruumiin manipulointia. Jugoslavialaissyntyisen Bilalin on myös katsottu purkaneen myös sisällissodan kollektiivisia traumoja. Sarja alkoi vuonna 1998 albumilla "Hirviön uni". Seuraava osa oli "32. joulukuuta" (2003). "Tapaamme Pariisissa: Kolmas näytös" ilmestyi vuonna 2006. Siinä tarinaa merkittävämpiä elementtejä ovat bladerunnermainen lumetodellisuus, jalkapallon ja uskonnon liitto sekä ihmiset kasvottoman järjestelmän julmuuden armoilla. Tetralogian sävyltään optimistisempi päätösosa "Neljä?" ilmestyi vuonna 2007.Nikopol-trilogia Sokeat miehet ja elefantti
Tarina on vertaus, joka on muodostunut osaksi useita uskonnollisia perinteitä. Se kuuluu muun muassa jainalaiseen, buddhalaiseen, suufilaiseen ja hindulaiseen perinteeseen. Tarina on tunnettu myös Euroopassa. 1800-luvulla yhdysvaltalainen kirjailija John Godfrey Saxe loi tarinasta oman versionsa runomuodossa. Sittemmin tarina on julkaistu useina kirjoina sekä lapsille että aikuisille ja sitä on tulkittu mitä moninaisimmilla tavoilla. Sinbad, merten sankari
Elokuva perustuu arabialaisissa Tuhannen ja yhden yön saduissa esiintyvän Sindbad Merenkulkijan seikkailuihin. Raja’ al-Sani’
Riadin tyttöjä on kuvailtu arabialaiseksi versioksi amerikkalaisesta Sinkkuelämää-tv-sarjasta. Kirja kertoo neljän saudiarabialaisen ystävättären elämästä. Kirjan kehyskertomus liittyy blogiin, jota kertoja kirjoittaa sähköpostiviestien muodossa ystävättäristään. Samalla kertoja kommentoi lukijoiden lähettämiä sähköpostiviestejä. Shoppailu, juoruilu, ulkonäköpaineet ja ihmissuhdehuolet liittyvät ystävysten elämään siinä missä kenen tahansa länsimaisen nuoren naisen. Kertomus etenee vuorotellen päähenkilöstä toiseen. Kukin nuorista naisista etenee elämässä pitkin omaa tietään, erilaiset arvot ja normit ohjaavat heidän valintojaan. Kaikkia kuitenkin yhdistää rakkauden kaipuu ja saudiarabialaisen yhteiskunnan asettamat rajoitteet. Mattila kuvaa Riadin tytöt -kirjaa saudiarabialaisittain hyvin feministiseksi. Kirjan kertoja viittaa länsimaiseen vapauteen ja naisten oikeuksiin monessa kohtaa. Samalla kuitenkin hän lainaa katkelmia muslimien pyhästä Koraanista ja ylistää Allahia. Raja’ al-Sani’n tavoitteena ei olekaan tuoda Manhattania Riadiin, vaan pitää omasta kulttuurista ja perinteistä kiinni. Rok-lintu
Rok-lintu (persiaksi رخ "rokh", arabiaksi "Rukhkh") on persialaisessa mytologiassa tarulintu, joka on niin suunnattoman suuri, että se ruokkii poikasiaan elefanteilla. Tarun mukaan yksi sen munista putosi kerran pesästä ja meni rikki, ja 36 kylää ja kaupunkia hukkui munan valkuaiseen ja keltuaiseen. Länsimaissa Rok-lintu on parhaiten tunnettu Tuhannen ja yhden yön tarinoista, joissa sen kohtaa Sindbad Merenkulkija. Tarinoissa sanotaan, että kun rok lentää ylitse, taivaat pimenevät ja siipien lyönneistä syntyvät hurjana riehuvat tuulet. Iltasatu
Iltasatu on illalla luettavaa tekstiä. Useimmiten sanaa käytetään lapsille ennen nukkumaan menoa ääneen luetusta tai kerrotusta sadusta tai tarinasta. Iltasatu saattaa olla jatkokertomus, joka jatkuu seuraavana iltana. Iltasadun tarkoituksena on usein rauhoittaa lapsi valmiiksi nukahtamaan. Arabialaisen Tuhannen ja yhden yön satujen kehyskertomuksessa tarinat ovat iltasadun kaltaisia. Tuhat ja yksi yötä
Tuhannen ja yhden yön saduista on löydettävissä useita kerrostumia eri aikakausilta ja maantieteellisiltä alueilta. Maailman satuaarteet
Toinen painos on vuodelta 2000 ja se on painettu Karisto Oy:n kirjapainossa Hämeenlinnassa. Kirja on pehmeäkantinen ja siinä on 118 sivua. Kunkin sadun yhteydessä on yksi kuva. Sarjan ulkoasun on suunnitellut Timo Kuoppala. Luokitustunnus on Lk. L80. Islam ja naiset
Varhaiskeskiajalla islaminuskon alueella naisilla oli parempi asema kuin eurooppalaisilla sisarillaan. Muslimimaissa naisilla oli yhteisöllisiä oikeuksia kuten perintöoikeus. 1700-luvulta lähtien länsimaiden kuvaa muokkasi arabiasta ranskaksi käännetty "Tuhannen ja yhden yön tarinat", jonka kuvaukset haaremeista loivat seksuaalisävytteisiä näkemyksiä naisten asemasta. Samalla käynnistyi erilaisten orientalishenkisten teatteriesitysten ja oopperoiden esiinmarssi. 1800-luvulla Egypti ja Algeria innostivat taidemaalareita ja runoilijoita. 1900-luvun alun naisten aseman parantuminen länsimaissa sai naisliikkeet arvostelemaan myös muslimimaiden naisten asemaa. Tuhat ja yksi yötä
Intialais-persialaisen kerrostuman tavoin myös egyptiläisessä kerrostumassa yliluonnollisilla olennoilla on merkittävä rooli. Mutta vanhemmasta kerrostumasta poiketen henget eivät ole itsenäisiä olentoja vaan ihmisen tahdottomia orjia kuten Aladdinin lampun henki. Arabian kieli
Arabia kuuluu afroaasialaisen kielikunnan seemiläisiin kieliin yhdessä esimerkiksi heprean kanssa. Vanhin säilynyt arabiankielinen kirjoitus on 300-luvulta jaa. peräisin oleva kaiverrus Syyrian aavikolta. Arabit alkoivat kirjoittaa rikasta suullista perinnettään järjestelmällisesti ylös kuitenkin vasta 700-luvulla. Arabiasta tuli islamin leviämisen myötä pyhä kieli ja Koraanin arabiasta kauniin arabian malli myös muille kuin arabeille. Nuoli-Oddrin saaga
"Nuoli-Oddrin saagan" yhteys todellisiin historiallisiin tapahtumiin on kyseenalainen eikä saagaa voida pitää lähteenä siitä aikakaudesta ja niistä henkilöistä, joita se kuvaa. Saagan heikosta lähdearvosta huolimatta ruotsalainen oppinut Olof Rudbeck katsoi sen kuitenkin tukevan hänen omaa väitettään siitä, että Ruotsi olisi ollut tarunhohtoinen Atlantis ja sivistyksen kehto. Koska ruotsalaiset eivät 1600-luvulla enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi "Nuoli-Oddrin saagan" latinankielinen käännös Ruotsissa vuonna 1697 Olof Rudbeckin teoksessa "Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ patris et filii historia" (Upsala). Noomi
Ruutin kirjan mukaan mooabilainen Noomi asui juutalaisen miehensä Elimelekin kanssa nälänhätää paossa Mooabin maassa ja heillä oli kaksi poikaa. Elimelekin ja poikienkin kuoltua Noomi ja Ruut muuttivat Betlehemiin, jossa Noomi ja Ruut onnistuivat saamaan haltuunsa Elimelekin perintömaita. Ruut ja siten Noomikin olivat kuningas Daavidin esiäitejä. Aladdin (kuvitteellinen henkilö)
Aladdin () on kuvitteellinen Tuhannen ja yhden yön tarinassa Aladdin ja taikalamppu esiintyvä satuhahmo. Aladdin on Ali-Baban ja Sinbadin ohella satukokoelman tunnetuin hahmo. Arabialainen lapsuusevankeliumi
Arabialainen lapsuusevankeliumi on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva kirjoitus, joka käsittelee Jeesuksen lapsuutta. Se kuuluu siis lapsuusevankeliumeiden tyylilajiin. Rudolf Koivu
Rudolf Sefanias Koivu (alk. "Koivunen", 24. joulukuuta 1890 Pietari – 11. lokakuuta 1946 Helsinki) oli taidemaalari, Suomen kaikkien aikojen merkittävin lastenkirjojen kuvittaja ja satukirjailija. Hänet tunnetaan Zacharias Topeliuksen, H. C. Andersenin, Grimmin ja Tuhannen ja yhden yön satukirjojen kuvista. Yhteistyössä kirjailija Raul Roineen kanssa hän teki useita tunnettuja teoksia. Satukuvien lisäksi Koivu kuvitti romaanien kansia, aapisia, luku-, lasku- ja laulukirjoja. Lisäksi hän piirsi 155 postikorttioriginaalia, erityisesti joulukortteja. Hänen kirjoittamiaan satuja on koottu kirjaksi "Rudolf Koivun satukirja". Pimeä metsä
Tarina sekoittaa ja yhdistelee monia Grimmin veljesten satuja, etenkin "Punahilkkaa, Tuhkimoa, Tähkäpäätä" sekä "Jaakkoa ja pavunvartta". Lapine ja Sondheim sanovat saaneensa innoitusta teokseen myös Bruno Bettelheimin tietoteoksesta "Satujen lumous: Merkitys ja arvo" (1975). Arabian Lawrence
Arabian Lawrence sai Variety-lehden arvostelussa positiivisen vastaanoton. Arvostelun mukaan tuottaja Spiegel teki onnistuneen roolivalinnan valitessaan Lawrencen rooliin elokuva-alalla suhteellisen kokemattoman näyttelijän O’Toolen, joka suoriutuu Lawrencen vaativasta roolista kiitettävästi. Arvostelun mukaan O’Toolella on kuitenkin tukenaan kokenut näyttelijäkaarti, josta erityisesti Alec Guinnessin rooli prinssi Faisalina ja Anthony Quaylen rooli brittiupseeri Brightonina saavat kiitosta. Anthony Quinnin roolisuoritusta arabipäällikkö Auda ibu Tayina pidettiin arvostelussa toisinaan liioiteltuna, minkä seurauksena hahmo vaikutti arvostelijoiden mukaan olevan kuin "Tuhannen ja yhden yön tarinoista". Arvostelun mukaan elokuvan ajoittainen toiminnallinen verkkaisuus ja käsikirjoituksen väljyys ovat ainoastaan pintavikoja, jotka voidaan antaa elokuvalle anteeksi. Tuhat ja yksi yötä
Egyptiläis-juutalaiseen kerrostumaan kuuluvat juutalaisista henkilöistä kertovat sadut tai vanhaan juutalaiseen kirjallisuuteen rinnasteiset kertomukset. Tähän kerrostumaan kuuluvat mm. Hyveellinen juutalainen aviopari eli Palkittu hyve, Jumalaan turvautujan palkinto eli Kielletty vala, Kertomus Jemenin sulttaanista ja hänen kolmesta pojastaan, Tekopyhä ja uskottu omaisuus, Hurskas israelilainen, Sokea ja rampa, Kiusaus, Seppä ja hyveellinen tyttö, Pilvimies ja kuningas, Ali Khodža, Aleksanteri Suuri sekä Kuoleman enkelit.