Mistä Lauri Leander kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1912?
Lauri Leander
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1912–1916. Hän teki maataloudellisen tutkimusmatkan Karjalaisen osakunnan stipendiaattina Raja Karjalaan. Hän oli 14. syyskuuta 1918–1922. tammikuuta 1919 välisen ajan komennettuna oppilaaksi Viipurin upseerikokelaskursseille. Komentajskurssin Sotakorkeakoulussa hän suoritti vuonna 1926 ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1936–1937. Lisäksi hän suoritti opintomatkan Ruotsiin ja Saksaan tutustumaan näiden maiden puolustusministeriöissä korkeimman sotilasjohdon ja armeijan järjestelykysymyksiin.
Lauri Siivonen
Lauri Siivonen oli Suomen riistantutkimuksen perustajia ja nisäkästieteen uranuurtajia. Koulunsa hän kävi Pieksämäellä, jossa hänen luonnonhistorian opettajanaan oli Jussi Seppä. Tästä tulikin hänen innoittajansa luonnontutkimiseen ja myöhemmin hyvä ystävä. Tieteellisiä tutkimuksia ja julkaisuja Siivonen teki aluksi linnuista, nisäkkäistä, kimalaisista, lieroista ja muurahaisista. Hän kirjoitti mm. lintufaunan muutoksista ja pikkulinnut ja rastaat olivat hänen ensimmäisiä tutkimuskohteitaan. Laulurastas tuotti väitöskirjan 1939. Monipuolisen lintututkimuksen ansiosta Siivonen sai eläintieteen dosentin pätevyyden 1940. Ylioppilaslakki
Suomalaisessa ylioppilaslakissa on valkoinen samettipäällinen ja musta samettireunus, kova musta lippa sekä kullanvärinen kokardi. Lakki otettiin käyttöön 1810-luvulla ja vakiintui nykyiseen muotoonsa 1870-luvulla. Tanskassa ja Ruotsissa yleistyi 1840-luvulta alkaen valkoinen lakki. Uppsalasta saadun mallin mukaan tilasi joukko Helsingin yliopiston opiskelijoita keväällä 1865 ompelija Maria Grapelta valkoiset lakit, joita vanhoillisemmat nimittivät maitolakeiksi. Suomalaisia erikoisuuksia olivat kokardi ja sininen vuori. Birger Lemberg
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911 - 1915 ja 1921. Lauri Saari (jääkäri)
Saari kävi viisi luokkaa Turun suomalaista lyseota ja Turun kauppaopiston vuosina 1911–1913. Hän suoritti Sotakorkeakoulukurssin Saksassa vuosina 1923–1925 ja sai Suomen sotakorkeakoulun diplomin vuonna 1926. Lauri Haarla
Haarlan vanhemmat olivat maanviljelijä ja kauppias Elis Achates Harberg ja Edla Aurora Arvelin. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen Reaalilyseosta vuonna 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 ja maisteriksi 1920. Haarla toimi Karkkilan yhteiskoulun johtajana 1916-1917, Jyväskylän kauppakoulun vt. johtajana 1917-1918 ja Parikkalan yhteiskoulun johtajana 1918-1919, Helsingin vanhan suomalaisen yhteiskoulun vt. opettajana 1920-1921 ja Helsingin Maanviljelyslyseon eli sittemmin Lapinpuiston yhteislyseon opettajana vuodesta 1920 ja johtajana 1921-1924. Työväen akatemian opettaja Haarla oli vuodesta 1929. Hän toimitti aikakauslehteä "Ultra" 1922 ja "Näyttämö" 1923-1925 ja toimi usieden lehtien teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana. Hän kuului myös Suomen Näytelmäkirjailijaliiton johtokuntaan ja toimi liiton puheenjohtajana 1923–1933. William Nylander (kasvitieteilijä)
Nylander valmistui ylioppilaaksi vuonna 1839 Turussa. Vuonna 1847 hän väitteli 25-vuotiaana lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingissä Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa. Lääkärin ammattinsa ohella hän oli kiinnostunut eläin- ja kasvitieteestä, ja hän tutki muun muassa hyönteistiedettä. 1850-luvulla hän kiinnostui yhä enemmän kasvitieteestä ja erityisesti jäkälistä. Nylander toimi aktiivisesti Societas pro Fauna et Flora Fennica -seurassa. Hänen julkaisujaan Helsingin seudun ja Karjalan kasvistosta pidetään Suomen floristisen tutkimuksen lähtökohtana ja monien myöhempien selvitysten malleina. Nylander työskenteli apurahojen turvin vuosina 1850–1857 Pariisissa, jossa hän keskittyi jäkälien tutkimukseen. Lauri Kivekäs
Marraskuussa 1876 Kivekkään johtama ryhmä järjesti Helsingin ruotsalaisessa teatterissa huomiota herättäneen häiriköintitapauksen eli niin sanotun Lepakko-skandaalin, minkä seurauksena Kivekäs erotettiin puoleksi vuodeksi yliopistosta. Hän vietti välivuoden 1877–1878 Saksassa ja palasi takaisin juhlittuna. Kivekäs opiskeli Saksassa yhteiskuntatieteitä ja mahdollisesti suunnitteli jo tulevaisuuttaan suomalaisen puolueen johtajana. Hänen on arveltu saaneen aatteellisia vaikutteita Adolph Wagnerin niin sanotusta kateederisosialismista. Kivekäs kävi kuuntelemassa myös sosialistien esiintymisiä, mutta hänestä itsestään ei tullut sosialistia, sillä hän oli kiinnostuneempi talonpoikien kuin työläisten asiasta. Suomeen palannut Kivekäs valittiin uudelleen Suomalaisen Nuijan johtajaksi vuonna 1879. Lahjakkaana agitaattorina hän nostatti samana syksynä kaksikin taktisia tarkoituksia palvellutta kiistaa ylioppilaiden parissa. Ensin hän vaati ruotsinkielisten rinnakkaispöytäkirjojen pitämisen lopettamista suomenkielisten hallitsemassa Pohjalaisessa osakunnassa ja sitten ruotsinkielisen Nylands Nationin jäsenten sulkemista Akateemisen lukuyhdistyksen ulkopuolelle. Nämä kiivailut saivat ylioppilaskunnan ruotsinmieliset järjestäytymään X. Y. Z. -nimiseksi poliittiseksi yhdistykseksi. Pian tämän jälkeen radikaalisiipi alkoi yhä selvemmin erottautua maltillisista fennomaaneista ylioppilaskunnassa ja keskeiseksi linjajaon kannalta muodostui nimenomaan suhtautuminen Kivekkään henkilöön. Keväällä 1880 hän oli ollut yhtenä ylioppilaskunnan edustajista vierailulla Tukholmassa, missä hänen katsottiin käyttäytyneen humalassa sopimattomasti. Maltillisten fennomaanien johtaja J. R. Danielson totesi Kivekkään sopimattomaksi edustustehtäviin ja alkoi pitää tätä vaarallisena nuorison kiihottajana ja populistina.
Syksyllä 1880 virallistettu ylioppilaskunta valitsi itselleen ensimmäisen puheenjohtajan ja fennomaanit voittivat vaalin. Puheenjohtajaksi valittu Danielson oli kuitenkin suostunut Suomalaisen Nuijan ehdokkaaksi vain sillä ehdolla, että Kivekäs jätettäisiin pois ehdokaslistalta. Hieman myöhemmin syntynyt kiista ylioppilastalon 10-vuotisjuhlien ohjelmakielestä oli viimeinen pisara, jonka jälkeen Kivekkään kannattajat perustivat omaksi järjestökseen K.P.T.:n. Nimen sanottiin olevan lyhenne sanoista ”Koko Programmi Toimeen”. K.P.T. kannatti ruotsin kielen täydellistä marginalisoimista, oli myös muissa yhteiskunnallisissa kysymyksissä vanhoja fennomaaneja radikaalimpi ja edusti aikansa politiikan vasenta laitaa. Yhdistyksen julkaiseman "Kansan Pyhä Tahto" -lehden ensimmäisen numeron kansikuvassa Kivekäs oli kuvattu vallankumouksen symboli, fryygialaismyssy päässään. Lauri Simonsuuri
Lauri Laiho kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta vuonna 1931, valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1935 ja filosofian lisensiaatiksi vuonna 1960. Wiipurilaisen osakunnan jäsenyyden kautta Laiholle avautui mahdollisuus opiskella vuoden 1934 syyslukukauden ajan Tarton yliopistossa, sillä osakunta oli solminut ystävyyssopimuksen tarttolaisen Korporatsioon Revelian kanssa. Vuonna 1937 Laiho solmi avioliiton fil. kand. Aili Laannin kanssa ja vuosina 1937–1938 he tekivät yhteisen kansanperinteen tutkimus- ja keruumatkan Viron Inkeriin. Ylioppilastutkinto Suomessa
Vuonna 1874 ylioppilaskirjoitukset uudistettiin ja siirrettiin pääosin yliopistolta lukioille. Tuolloin määrättiin, että lukion on järjestettävä valmistuville oppilailleen kirjallinen koe suomen kielessä, ruotsin kielessä, vieraassa kielessä (saksa, ranska, venäjä tai latina) ja matematiikassa. Vuonna 1901 otettiin lisäksi käyttöön erilliset pitkän ja lyhyen matematiikan kokeet. Yliopiston sensorit laativat ja tarkastivat koekysymykset. Läpäistyään kirjalliset kokeet oppilaat osallistuivat yliopiston järjestämiin suullisiin kuulusteluihin. Sekä kirjallisissa että suullisissa kokeissa hyväksytyt saivat luvan kirjautua yliopiston opiskelijoiksi ja käyttää ylioppilaan arvonimeä. Sven Selander
Selander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1913–1914 Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin Hämeenlinnassa vuonna 1922 ja sotilaspedagogisen kurssin Uudenmaan rykmentissä vuonna 1925 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1927–1929. Lauri Merimaa
Merimaa kävi seitsemän luokkaa Helsingin suomalaista normaalilyseota ja kirjoitti ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta vuonna 1907 ja liittyi Etelänsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1907 - 1914 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa ja suoritti lainopilliset alkututkinnot, koekirjoituksen sekä joitakin ylempään oikeustutkintoon kuuluvia tutkintoja. A. K. Cajander
Cajander kirjoitti ylioppilaaksi Turussa vuonna 1896, opiskeli kasvitiedettä yliopistossa, matkusti Siperiaan keräämään aineistoa 1903 valmistuneeseen väitöskirjaansa ja nimitettiin pian kasvitieteen dosentiksi. Hän kouluttautui myös metsänhoitajaksi Evon metsäopistossa ja nimitettiin metsänhoidon opettajaksi yliopistolle heti kun alan opetus käynnistyi vuonna 1908 uudessa maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa. Alan professoriksi Cajander tuli 1911. H. F. Soveri
Soverin vanhemmat olivat director cantus Henrik Silander ja Lovisa Silén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1889 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1912, hänen väitöskirjansa aihe oli "De ludorum memoria". Lauri Leander
Tämä Tampereen Sanomissa jo vuodesta 1914 saakka ollut toimittaja liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 31. elokuuta 1917 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 26. syyskuuta 1917. Lauri Honkavaara
Lauri Honkavaara kirjoitti ylioppilaaksi Rauman lyseosta vuonna 1945, suoritti ylemmän oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1949 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1952. Honkavaaran veroura alkoi Loimaan verolautakunnan puheenjohtajana vuosina 1953–1955 ja Hyvinkään verolautakunnan puheenjohtajana vuosina 1955–1960 sekä Hyvinkään verojohtajana vuosina 1960–1962. Vuosina 1959–1961 Honkavaara työskenteli lisäksi veroasioiden esittelijänä Korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Vuonna 1962 Honkavaara siirtyi valtiovarainministeriöön, jossa hän toimi nuorempana hallitussihteerinä vuosina 1962–1967, vanhempana hallitussihteerinä vuosina 1967–1969 sekä vero-osaston apulaisosastopäällikkönä vuosina 1969–1970. Vuonna 1968 Honkavaara työskenteli myös eduskunnan valtiovarainvaliokunnan sihteerinä valmisteltaessa uutta elinkeinoverolainsäädäntöä. Pekka Sauri
Sauri kävi Hämeenlinnan lyseon. Hän on kertonut kirjoittaneensa 1972 historiantunnilla Freemanin 1976 levyttämän "Papa was a rock'n'roll star" -kappaleen. Sauri kirjoitti ylioppilaaksi 1973. Vuonna 1975 hän valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi ja vuonna 1977 filosofian kandidaatiksi aineinaan soveltava psykologia, kasvatustiede, psykiatria ja teoreettinen filosofia. Filosofian lisensiaatiksi Sauri valmistui vuonna 1980 soveltavasta psykologiasta. Hän suoritti jatko-opintoja Lontoossa vuosina 1979–1982 ja väitteli vuonna 1990 filosofian tohtoriksi (PhD) lontoolaisessa Brunelin yliopistossa. Saurin väitöskirja "The Production of Psychological Knowledge as Communicative Interaction" käsittelee psykologisen tiedon kriteerejä. Lauri Suomalainen
Suomalaisen vanhemmat olivat seminaarin lehtori Kaarlo Kustaa Samuli Suomalainen ja Hilma Katarina Charlotta Bähr. Hän pääsi ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1900. Suomalainen toimi Sortavalan seminaarin suomen kielen vt. lehtorina 1900–1901. Leander-luokka (risteilijä)
Luokan alusten suunnitteluun vaikutti raskaamman York-luokan suunnittelussa luodut periaatteet ja alukset olivatkin hyvin sopivia kauppamerenkulun suojaamiseen. Alus oli ainoa risteilijäluokka Kuninkaallisessa laivastossa, joka oli rakennettu yhdellä savupiipulla sitten vuoden 1880. Lauri Pihkala
Pihkala asui vuonna 1907 jonkin aikaa Yhdysvalloissa. Palattuaan Suomeen hän jatkoi opintojaan ja valitsi linjakseen kansantalouden. Hän valmistui vuonna 1912 filosofian kandidaatiksi aineyhdistelmänään kansantalous, pohjoismaiden historia, latina ja käytännöllinen filosofia. Pihkalan pro gradu -tutkielmassa verrattiin ylioppilaiden urheilu- ja opintosuorituksia. Juri Lotman
Sodan jälkeen Lotman palasi Leningradiin opiskelemaan ja aloitti tutkijanuransa. Hänen ensimmäiset työnsä käsittelivät 1700–1800-luvun Venäjän kirjallisuuden ja yhteiskunnallisen ajattelun historiaa ja hänen ensimmäinen artikkelinsa, varhaista Decembrist -liikkeestä, julkaistiin vuonna 1949. Vuonna 1950 Juri Lotman valmistui erinomaisin arvosanoin maisteriksi, mutta stalinistien antisemitistisen toiminnan takia hän sai juutalaisena vain vapaadiplomin eikä päässyt aspirantuuriin. Gabriel von Bonsdorff (jääkäri)
Bonsdorff kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1912 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopistossa filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisella osastolla 1913–1914 ja 1923–1925. Metsänhoitajan tutkinnon hän suoritti 1925. Lars Levi Laestadius
Laestadius opiskeli lukion Härnösandissa veljensä Petruksen kanssa. He myös suorittivat yhdessä yliopiston Uppsalassa. Lupaavan kasvitieteilijän uran sijaan Laestadius ryhtyi papiksi, kun kasvitieteilijöiden suosija kauppaneuvos Casström häntä siihen kehotti. Auttaakseen Laestadiusta urallaan eteenpäin Casström lupasi suositella häntä ystävälleen, Härnösandin piispa E. A. Almqvistille. Pappistutkinnon suoritettua Laestadius vihittiin papiksi samaan aikaan veljensä Petruksen kanssa 20. helmikuuta 1825 Härnösandissa. Frans G. Bengtsson
Vuonna 1930 Bengtsson valmistui filosofian lisensiaatiksi. Hän alkoi sitten kirjoittaa historiaa ja julkaisi Ruotsin kuningas Kaarle XII:sta kertovan kaksiosaisen teoksen "Karl XII:s levnad" vuosina 1935–36. Vaikka teos oli periaatteessa elämäkerta, se muistutti paljon romaania, mistä Bengtssonia arvosteltiin. Kaikki eivät pitäneet siitäkään, että myös kuninkaan heikkouksia käsiteltiin avoimesti. Luettelo jääkäreistä L
Lauri (Lasse) Leander Lennart Meri
Meren perhe jäi henkiin ja pääsi viiden vuoden kuluttua palaamaan Viroon. Lennart Meri valmistui Tarton yliopistosta vuonna 1953 pääaineenaan historia ja kielet. Häntä ei kuitenkaan pidetty sopivana historioitsijan tehtäviin, mikä oli surkuhupaisaa, koska hän myöhemmillä töillään nimenomaan osoitti, että hän oli perehtynyt ja opiskellut suomalais-ugrilaisten kansojen kieliä ja historiaa. Mutta neuvostovalta näki toisin, joten siksi hänestä tuli aluksi dramaturgi ja myöhemmin radiotoimittaja. Meri kirjoitti näytelmiä ja kirjoja sekä teki dokumenttielokuvia. Meri matkusti paljon suomensukuisten kansojen parissa ja teki aiheesta monia dokumenttielokuvia ja kirjoitti kirjoja. Vuonna 1977 hänen elokuvansa "Linnunradan tuulet" sai New Yorkin elokuvajuhlilla hopeamitalin. Kalle Kajander
Kajanderin isä oli rakennusmestari, maanviljelijä Kalle Kustaa (Karl Gustaf) Kajander ja äiti Beata Christina Backberg. Kajander kävi Helsingin Suomalaista Alkeisopistoa vuodesta 1873, kirjoitti ylioppilaaksi 1882 ja opiskeli yliopistossa vuoteen 1887. Koska hän ei osannut päättää, mitä alaa haluaisi opiskella, hän palasi Hausjärven kirkonkylään maanviljelijäksi 1890. Kotitilansa isäntänä Kajander toimi vuodesta 1893. Kajander kirjoitti artikkeleita "Päivälehteen" ja "Uuteen Suomettareen", muun muassa matkakirjeitä polkupyörämatkoilta Euroopasta ja sahayhtiöiden tilanostoista Savossa ja Karjalassa. Lauri Loimaranta
Loimarannan vanhemmat olivat rovasti Wilhelm Lindstedt ja Hilma Nyholm. Piispa Yrjö Loimaranta, opettaja ja järjestötyöntekijä Siiri Loimaranta sekä opettaja, rovasti Sakari Loimaranta olivat hänen sisaruksiaan. Lauri Loimarannan puoliso vuodesta 1907 oli Aili Augusta Heikinheimo, kirkkoherra Karl Abiel Heikelin tytär. Loimaranta tuli ylioppilaaksi 1897 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1903. Hän oli Helsingin yliopiston kemiallisen laboratorion assistentti 1902–1906 ja opiskeli fysiikkaa ja kemiaa Breslaussa 1906–1909. Loimaranta toimi opettajana Helsingissä 1903–1907 ja kauppakoulun johtajana Sortavalassa 1908–1913 ja Raahessa 1913–1915. Oltunaan SOK:n palveluksessa 1915–1918 Loimaranta tuli Suomen Raakasokeri Oy:n toimitusjohtajaksi vuonna 1918. Helsingin Teollisuus Oy:n johtaja hänestä tuli vuonna 1933. Lauri Karvonen
Karvonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1972. Hän valmistui Åbo Akademista valtiotieteen kandidaatiksi (PK) vuonna 1972, lisensiaatiksi (PL) 1976 ja valtiotieteen tohtoriksi (PD) vuonna 1981. Hänen ruotsinkielinen väitöskirjansa liittyi kansainvälisen politiikantutkimuksen aihepiiriin ja oli nimeltään ""Med vårt västra grannland som förebild" : en undersökning av policydiffusion från Sverige till Finland". Ennen professuuriaan, hän oli vuosina 1982–1998 valtiotieteen dosentti Åbo Akademissa. Lauri Leppänen
Leppänen ehti aloittaa kansakoulun Huittisissa ennen perheen muuttoa työn perässä Helsinkiin vuonna 1908, jossa oli jo ennestään perheen vanhin poika ja äidin veli.. Perheen ja suvun käsityöperinteelle uskollisena Leppänen aikoi valmistua koristepuusepäksi, mutta Akseli Gallen-Kallelan kehotuksesta hän päätti suuntautua kuvanveistäjäksi.. Näin hän suoritti aluksi Taideteollisuuskeskuskoulun vuonna 1913 ja sen jälkeen opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuoteen 1915. Leppäsen opettajana toimi myös kuvanveistäjä Gunnar Finne. Leppänen suoritti myös yksityisesti viidennen luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1915. Hän suoritti aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1920 Hän teki taideopintomatkan valtion ynnä muiden stipendiaattina Tanskaan ja Ruotsiin vuonna 1914 sekä Saksaan, Itävaltaan ja Italiaan vuosina 1923–1924. Olli Lehtinen
Lehtinen on valmistunut Merimiesammattikoulusta ja työskennellyt merillä. Hänellä on ollut maalausalan yritys, ja hän on opiskellut taidemaalausta Lasse Marttisen oppilaana ja Vapaassa taidekoulussa. Hän menetti näkönsä vuonna 2001 näköhermon surkastumisen vuoksi, minkä jälkeen hän opetteli kirjoittamaan kymmensormijärjestelmällä, sai puhuvan tietokoneen ja alkoi kirjoittaa. Hänen pakinoitaan ja kolumnejaan julkaistaan näkövammaisten lehdissä. Lehtinen on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa. Lars Nevanlinna
Neovius opiskeli matemaattisia aineita, valmistui filosofian kandidaatiksi 1873 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1884. Hän toimi Helsingin ruotsalaisessa reaalilyseossa matematiikan ja fysiikan opettajana vuodesta 1872, ja myöhemmin myös saksan opettajana. Vuonna 1902 hänet nimitettiin kouluhallituksen ylitarkastajaksi, ja toimi siinä tehtävässä vuoteen 1913. Töidensä ohessa hän julkaisi useita matematiikan oppikirjoja. Per von Bonsdorff
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1915 ja liittyi Nylands Nationiin. Hän jatkoi opintojaan Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla. Hän opiskeli Ranskan sotakorkeakoulussa vuosina 1922–1923. Lauri Gulin
Gulin kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta vuonna 1908 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1914. Sotakorkeakoulun yleisen osaston hän suoritti vuosina 1924–1926. Arvo Lauri
Lauri suoritti 7/8 luokkaa Kuopion lyseossa ja valmistui Kadettikoulusta 1953. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1963 ja Maanpuolustuskurssin 1968. Lauri toimi nuorempana upseerina 6. prikaatissa 1953 ja sen jälkeen Uudenmaan jääkäripataljoonassa vuoteen 1957, jolloin hän siirtyi Reserviupseerikouluun panssarintorjuntaosaston johtajaksi. Pääesikunnan tarkastusosastolla Lauri työskenteli 1961–1963, Sotakorkeakoulun opettajana 1967–1971, pataljoonan komentajana Savon Prikaatissa 1971–1973, Pääesikunnan koulutustoimiston päällikkönä 1973–1977 ja Sotakorkeakoulun apulaisjohtajana 1977–1979. Kainuun prikaatia Lauri komensi Martti Alatalon jälkeen vuodesta 1979 vuoteen 1982, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Carl Erik Hilding Wolff
Wolff kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaista reaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja lääketieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1912–1915 ja 1919–1925 sekä suoritti lääketieteen kandidaattitutkinnon vuonna 1919 ja lisensiaattitutkinnon vuonna 1925. Lauri Hannikainen
Hannikaisen vanhemmat olivat seminaarin lehtori Pekka Juhani Hannikainen ja laulunopettaja Laura Alfhild ”Alli” Nikander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1914. Hannikainen toimi "Tietosanakirjan" toimittajana vuosina 1910–1918 ja hän teki myös tutkimusmatkoja Vienan Karjalaan 1908 ja 1909 sekä Lappiin, Ruijaan ja Jäämerelle 1913. Lauri Pohjala
Pohjalan vanhemmat olivat kirkkoherra "Gustaf Frederik Pohjala" ja "Ida Josefina Stenbäck". Hän valmistui ylioppilaaksi 1888, suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1890 ja teologian kandidaatin tutkinnon 1898. Pohjala oli Helsingin suomalaisen reaalilyseon uskonnon opettajana 1898–1900, jumaluusopin esikäsitteiden apulaisopettajana Helsingin yliopistossa 1899–1900 ja Viipurin suomalaisen reaalilyseon uskonnon lehtorina 1900–1919. Hän oli Viipurin suomalaisen reaalilyseon rehtorina 1903–1919 ja Viipurin suomalaisen tyttökoulun jatkoluokkien opettajana 1902–1905. Viimeksi Pohjala oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon uskonnon yliopettajana 1919–1938 ja Helsingin kaupunginkirjaston avustavana kirjastonhoitajana 1921–1939. Lauri Tudeer
Lauri Oskar Theodor (L. O. Th.) Tudeer (28. helmikuuta 1884 Helsinki – 6. toukokuuta 1955 Helsinki) oli Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja ja numismaatikko. Hän oli Helsingin yliopiston kreikkalaisen filologian dosentti 1916–1933, vt. professori 1940–1944, Yliopiston kirjastonhoitaja 1919–1933, ylikirjastonhoitaja 1933–1954. Hänelle myönnettiin vuonna 1942 professorin arvonimi. Hän laati luettelon "Helsingin yliopisto: opettajat ja virkamiehet vuodesta 1928" (2 osaa, 1921–1925) yhdessä Tor Carpelanin kanssa ja siihen täydennysosat 1940 Solmu Solan kanssa. K. V. Laurikainen
K. V. Laurikainen syntyi Pielisjärvellä sähköttäjä Viktor Laurikaisen ja Hilja Karhusen poikana. Hän tuli ylioppilaaksi Nurmeksen keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1934 ja alkoi opiskella Helsingin yliopistossa; hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1940 matematiikka pääaineenaan. Vuosina 1948–1950 Laurikainen valmisti Lundin yliopistossa yleiseen suhteellisuusteoriaan liittyvän väitöskirjansa "Ûbe die Gravitationsenergie des Materiefreien elektromagnetisches Feldes". Laurikainen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1950. Väitöskirjan jälkeen Laurikaisen tutkimuskohteeksi tuli deuteroni. Hänen yhdessä ruotsalaisen Lamek Hulthénin kanssa tekemissään tutkimuksissa ratkaistaan etevästi deuteronin ominaistiloja koskevia numeerisia ongelmia. Lennart Nylander
Nylander opiskeli 1907–1908 Porvoon kansankorkeakoulussa. Hän oli 1911–1912 Borgåbladet-lehden toimittajana, oli myös jonkin aikaa August Eklöfin palveluksessa ja toimi sitten Porvoon maalaiskunnan kunnansihteerinä 1922–1951. Liisi Oterma
Oterma valmistui ylioppilaaksi Turun Suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1933. Hän opiskeli matematiikkaa ja tähtitiedettä Turun yliopistossa, ja pääsi pian Yrjö Väisälän assistentiksi. Oterma valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1938 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi vuonna 1955. Väitöskirjansa (1955) Oterma teki kaukoputkien optiikasta ranskan kielellä. Väitöskirja sai korkeimman mahdollisen arvosanan ja Otermasta tuli Turun yliopiston promootion priimustohtori. Reino Lukander
Lukander kirjoitti ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta vuonna 1951 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1960. Hän pääsi arkkitehtitoimisto Olli Vahtera Ky:n palvelukseen. Viisi vuotta myöhemmin hän sai arkkitehtikilpailun tuloksena suunniteltavakseen Perniön kansalaiskoulun ja kirjaston sekä pääsi osakkaaksi perustettuun Arkkitehtitoimisto Lukander & Vahteraan. Lauri Ingman
Lauri Ingman oli Teuvan kirkkoherran Wilhelm Ingmanin (1820–1875) 11. lapsi tämän toisesta avioliitosta Emma Ottilia Schalinin (1831–1901) kanssa. Nuortenkirjailija Alfred Emil Ingman oli Lauri Ingmanin vanhempi veli. Isä Wilhelm kuoli pojan ollessa vasta 7-vuotias. Perheen kotikieli oli ruotsi. Ingman kävi Vaasan ruotsalaisen lyseon, josta hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1886. Kuten kaikki veljensä, myös Lauri Ingman aloitti papin opinnot. Hän suoritti pappistutkinnon vuonna 1890 ja jatkoi opintojaan valmistuen filosofian kandidaatiksi 1892. Pappisvihkimyksen Ingman sai seuraavana vuonna. Lauri Korhonen
Korhonen kävi Kurkijoen maamiesopiston vuosina 1913–1914 ja jatkoi Helsingin maanviljelyslyseossa, josta hän erosi 1. luokalta vuonna 1915. Lauri Hiisi
Hiiden vanhemmat olivat suutarimestari Johan Willehard Helenius ja Maria Emilia Karlsson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1917 ja suoritti kadettikoulun 1920. Hiisi opiskeli vielä Italian tykistöakatemiassa 1929. Hän opiskeli myös matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Lauri Boldt
Boldt valmistui ylioppilaaksi 1930 ja opiskeli aluksi oikeustiedettä, mutta vaihtoi opiskelut kadettikouluun. Hän oli tarkkailijana Espanjan sisällissodassa 1937-1939. Talvisodassa hän palvei nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 1. prikaatissa. Jatkosodassa Boldt oli komppanianpäällikkönä ja pataljoonankomentajana JR 13:ssa 1941-1944. Sodan jälkeen hän toimi komppanianpäällikkönä JR 4:ssä. Pääesikunnassa jalkaväkiosaston toimistoupseerina Boldt työskenteli 1945-1951. Samalla hän kävi sotakorkeakoulun 1947-1948. Uudenmaan sotilasläänissä hän palveli 1954. Komppanianpäällikkönä JP 4:ssä hän oli 1954-1955. 4. prikaatin aliupseerikoulun johtajaksi hänet oli sijoitettu 1955-1958. Hän palveli myös sotilastarkkailijana Libanonissa 1958. Uudenmaan prikaatissa hän toimi esikuntapäällikkönä 1959, pataljoonan komentajana 1960 ja jälleen esikuntapäällikkönä 1961-1965. Uudenmaan prikaatin komentajana hän toimi 1965-1967. Kyproksen suomalaisten YK-joukkojen komentajana Boldt toimi 1965-1966. Lauri Kettunen
Kolme vuotta opiskeltuaan Kettunen suoritti vuonna 1908 kandidaatintutkinnon pääaineenaan suomen kieli ja kirjallisuus. Lisensiaatiksi hän tuli vuonna 1912 ja väitteli tohtoriksi vuotta myöhemmin. Emil Nervander
Nervander kävi Karl Gabriel Leinbergin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1858. Yliopistossa hän opiskeli aluksi luonnontieteitä mutta vaihtoi sitten taidehistoriaan. Kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1869. Leo ja Liina
Ylioppilaskomediat olivat muotia vuoden 1860 paikkeilla. Kun Kivi siirsi Shakespearen näytelmän juonen Suomen maaseudulle kasvatusäidin ja ylioppilaan väliseksi lemmenleikiksi valtakunnan ensimmäisen rautatieosuuden lähelle, hän on saattanut ammentaa omista kokemuksistaan Fanjunkarsissa. Mitään pitävää näyttöä ei kuitenkaan ole siitä, että Kivi olisi peilannut suhteensa Charlotta Lönnqvistiin "Leon ja Liinan" juonikuvioon. Inkeri Vikainen
Sota-aikana Laurinen oli monissa tehtävissä, mm. opettajien kouluttajana Inkerinmaalla. Jyväskylässä hänen esimiehekseen tuli modernia kasvatuspsykologiaa ja kasvatussosiologiaa edustava Matti Koskenniemi. Siirtyminen Jyväskylään oli merkinnyt samalla Lauriselle siirtymistä moderniin kasvatustieteeseen. Herbartilaisuus opettajajohtoisine ja -keskeisine menetelmineen oli väistymässä uusien kasvatusfilosofisten näkemyksien tieltä. Reformipedagogiset ideat, jotka korostavat lapsen yksilöllisyyttä ja valinnanvapautta olivat saapuneet Suomeen ensiksi Koskenniemen mukana Jyväskylään.
Kansakoulujen opetussuunnitelmakomitea ryhtyi Koskenniemen johdolla 1946 tutkimaan laatimiensa tuntijakojen soveltumista valmisteilla ollutta opetussuunnitelmaa varten. Laurinen sai tehtäväkseen äidinkielen alueen tutkimuksen. Halukkaita ilmoittautui 104 opettajaa luokkineen. Suurin osa oli kokeilussa kaksi vuotta. Oppilaita oli mukana lähes 3000. Tarkempia tietoja kokeilusta on vuoden 1952 opetussuunnitelmakomitean mietinnössä. Äidinkielen osuuteen liittyvät kysymykset ja tehtävät olivat pääasiassa Laurisen laatimia. Ne olivat tuon ajan tehtäviksi monipuoliset ja kielen taitoja eri tahoilta tarkastelevia. Aineiston pohjalta syntyi vuoden 1950 ja 1952 opetussuunnitelmien lisäksi Inkeri Laurisen oma väitöskirja: Lausetajun kehityksestä suomenkielisen kansakoulun kirjoituksenopetuksen tulosten valossa (Laurinen 1955). Urho Lauanne
Lauanne opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1912–1915 ja Helsingin yliopiston piirustussalissa 1914–1915 sekä Pariisissa Académie la Palettessa ja Académie de la Grande Chaumièressa 1926–1927. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1914, 1915, 1916, 1918, 1925 ja 1930. Lauanne toimi myös piirtäjänä ja hän oli vt. piirustuksenopettajana oppikouluissa ja opettajana ABC-piirustuskoulussa vuodesta 1937 lähtien. Leena Laulajainen
Laulajainen valmistui ylioppilaaksi Kiuruveden yhteiskoulusta vuonna 1959 ja filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967 pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Vuosina 1964–1973 hän työskenteli äidinkielen opettajana Kouvolassa, Elimäellä ja Tapiolan yhteiskoulussa. Vuosina 1973–1980 Laulajainen oli kouluhallituksen ylitarkastaja. Vuodesta 1980 hän oli vapaa kirjailija. Lauri Hakulinen
Hakulinen kävi koulua Turun Suomalaisessa Klassillisessa Lyseossa, josta hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1918. Jo kouluaikoina Hakulinen oli kiinnostunut kielestä, ja suomen kielen aikakauslehti "Virittäjä" julkaisi kaksi hänen kirjoitustaan vuonna 1916. Toinen koski astevaihtelua ja toinen oikeakielisyyttä. Hakulinen oli muiden koulupoikien kanssa perustamassa useita erilaisia seuroja, mukaan lukien kotiseutuseuran, joka tilasi Kotiseutu- ja Virittäjä-lehdet. Ylioppilastutkinto Suomessa
Tähän mennessä eniten laudatureja on kirjoittanut mikkeliläinen ylioppilas, joka keräsi keväällä 2016 valmistuneeseen tutkintoonsa 12 laudaturia. Aiempi ennätys on 11 laudaturia vuodelta 2010, jolloin Tornion yhteislyseon lukion oppilas kirjoitti eximian pitkästä matematiikasta sekä laudaturit kemiasta, maantieteestä, historiasta, yhteiskuntaopista, biologiasta, fysiikasta, äidinkielestä, pitkästä ruotsista, pitkästä englannista sekä lyhyestä espanjasta ja ranskasta. Matthias Akiander
Oppikirjojen tekemisen Akiander aloitti jo Helsingin triviaalikoulussa. Hän julkaisi muun muassa venäjän kieliopin "Rysk språklärä för skolor" vuonna 1835. Kirjasta julkaistiin useita ruotsinkielisiä painoksia ja suomenkielinen painos "Venäjän kieli-oppi" vuonna 1864. Hän laati myös Venäjän valtakunnan historian ("Ryska rikets historia", 1844) yliopistokäyttöä varten. Akianderin suomen kielen harrastuksen tuloksia olivat "Lukemisen alku-oppi" 1850 ja "Kirjoittamisen alku-oppi" 1851. Lauri Posti
Posti opiskeli sekä Turun että Helsingin yliopistossa, jossa väitteli vuonna 1942 liivin kielen äännehistoriaa käsitelleellä työllä. 1930-luvulla hän teki tutkimusmatkoja vatjalaisten, vepsäläisten ja liiviläisten luo. Opiskeluaikanaan hän toimi Akateemisessa Karjala-Seurassa. Lauri Tiainen
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta vuonna 1908 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1908–1915 ja myöhemmin lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hän suoritti lääketieteen alkututkinnon vuonna 1913. Korkeamman päällystön kurssin hän suoritti vuonna 1923 ja Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuonna 1926. Leonard Grandell
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta vuonna 1913 ja liittyi Åbo Nationiin. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun insinööriosastolla vuosina 1913–1914 ja edelleen Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiakielten osastolla vuoteen 1915 saakka. Hän teki opintomatkan Norjaan kutsuntalaitokseen vuonna 1921 ja Sveitsiin vuonna 1924 tutustuakseen maan miliisijärjestelmään sekä Ruotsiin vuosina 1928 ja 1934 tutustuakseen Ruotsin armeijan huoltopalvelukseen. Saksaan vuonna 1935 ja Ruotsiin vuonna 1936 hänen opintomatkansa kohdistui maiden taloudelliseen puolustusvalmiusjärjestelmään tutustumiseen. Hän suoritti Sotakorkeakoulun erikoiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925 ja Sotakorkeakoulun yleinen osaston vuosina 1926–1927. Eino Leino
Käytyään Kajaanin alkeiskoulua ja Oulun suomalaista lyseota (1889–1890) Leino siirtyi veljensä, toimittaja Oskar Lönnbohmin luokse Hämeenlinnaan. Tähän pakotti perheen taloudellisen tilanteen heikkeneminen isän kuoleman jälkeen 1890. Hämeenlinnan lyseosta hän valmistui 16-vuotiaana ylioppilaaksi 1895. Leino aloitti opinnot myös Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa Helsingissä, mutta ne jäivät pian taka-alalle kirjallisten harrastusten vuoksi.
Leinon runokokeilut alkoivat jo kouluvuosina. Ensimmäisen runonsa hän sai julkisuuteen 12-vuotiaana, kun "Kajaanin linna" ilmestyi "Hämeen Sanomissa" syksyllä 1890 lehden päätoimittajan Oskar Lönnbohmin myötävaikutuksella. Hämeenlinnan lyseon toverikunnan käsin kirjoitettuun "Vasama"-lehteen kirjoitettuja runoja ilmestyi myöhemmin uusina versioina Leinon ensimmäisessä runokokoelmassa "Maaliskuun lauluja" (1896). Hämeenlinnan kouluvuosina Leino kartutti tietojaan maailmankirjallisuudesta. Antiikin kirjailijat tulivat tutuiksi latinan tunneilla. Hän oppi lukemaan alkukielillä myös saksan- ja ranskankielisiä tekstejä – Heinrich Heinea, Friedrich Nietzscheä, Émile Zolaa, Guy de Maupassantia. Leino aloitti uran maailmankirjallisuuden suomentajana Runebergin "Kuningas Fjalarilla", jonka SKS julkaisi 1894. Lauri Cederberg
Cederbergin vanhemmat olivat teologian tohtori Johan Antero Cederberg ja Minna Elisabeth Hjelt. Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1900 ja valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1908 ja lakitieteen tohtoriksi 1915. Cederberg sai varatuomarin arvon 1913. Hän opiskeli ulkomailla Bonnissa 1911, Berliinissä 1912 ja 1913, Kööpenhaminassa ja Tukholmassa 1913, Oslossa 1914, Lontoossa 1828 ja Kielissä 1931. Lucien Marcus Underwood
Underwood opiskeli ja väitteli filsosofian tohtoriksi (1879) Syracusen yliopistossa. Väitöskirjan nimi oli "The Geological Formations Crossed by the Syracuse and Chenango Valley Rail Road". Opiskeluaikanaan hän kiinnostui saniaisista ja julkaisi 1881 teoksen "Our Native Ferns and How to Study Them", joka oli ensimmäinen opas Pohjois-Amerikan saniaisista. Tämä kirja, samoin kuin seuraava julkaisu "Moulds, Mildews, and Mushrooms" (1899), oli hyvin suosittu kasvitieteen ammattilaisten kesken. Lauri Myrberg
Lauri Myrberg valmistui ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Normaalilyseosta 1944, opiskeli Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja lisensiaatiksi 1950. Myrberg väitteli tohtoriksi 1950 isänsä Pekka Juhana Myrbergin oppilaana väitöskirjalla "Normalintegrale auf zweiblättrigen Riemannschen Flächen mit reellen Verzweigungspunkten". Uolevi Anthoni
Uolevi Anthoni kirjoitti ylioppilaaksi Ikaalisten yhteiskoulusta 1951 ja opiskeli tämän jälkeen Kadettikoulun 38. kadettikurssilla vuosina 1952–1954. Vuonna 1956 Anthoni suoritti yliupseerikurssin ja 1958 kapteenikurssin. Vuosina 1960–1962 Anthoni opiskeli sotakorkeakoulun aseteknillisellä linjalla. Lauri Eriksson
Lauri Eriksson on opiskellut Helsingin yliopistossa yhteiskuntapolitiikkaa ja taidehistoriaa. Eriksson on valmistunut Helsingin yliopistosta valtiotieteiden kandidaatiksi. Hän on toiminut vierailevana luennoitsijana valokuva-alan oppilaitoksissa muun muassa Aalto-yliopistossa ja Lahden ammattikorkeakoulussa. Johan Jakob Nervander
Beata lähetti 11-vuotiaan esikoispoikansa tämän enon, filosofian apulaisprofessorin Fredrik Bergbomin, luo Turkuun. Näin Nervander päätti lyhyeksi jääneet opintonsa Oulun triviaalikoulussa ja aloitti opinnot Turun katedraalikoulussa. Neljä vuotta myöhemmin Nervander pääsi 15-vuotiaana ylioppilaaksi ja aloitti samana vuonna, 1820, yliopisto-opinnot Turun akatemiassa. Turun akatemiassa hänet merkittiin Pohjalaisen osakunnan matrikkeliin lisämaininnalla "rarioris spei adolescentulus" eli ”harvinaisen suuria toiveita herättävä nuori”. Gunnar Larsson-Leander
Larsson-Leander suoritti ylioppilastutkinnon Tukholmassa vuonna 1939 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1944. Filosofian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti Tukholmassa vuonna 1950 ja väitteli tähtitieteestä vuonna 1955. Tämän jälkeen hän toimi Lundin yliopiston observaattorina ja tähtitieteen professorina eläköitymiseensä 1984 asti. Lou Reed
Syksyllä 1960 Reed alkoi opiskella journalismia, ohjaamista ja luovaa kirjoittamista Syracusen yliopistossa. Vuonna 1961 hän isännöi myöhäisillan ohjelmaa nimeltä "Excursions On A Wobbly Rail" radiokanavalla WAER. Ohjelma käsitteli musiikkia, erityisesti 1950-luvun free jazzia. Monet Reedin kitaransoittotekniikoista saivatkin inspiraationsa jazzmusiikin saksofonisteilta, kuten Ornette Colemanilta. Kesäkuussa 1964 Reed valmistui yliopistosta kunniamaininnoin. Leevi Kääriäinen
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1954. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääketieteen lisensiaatiksi 1961 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1965. Hänen englanninkielinen väitöskirjatyönsä (1965) liittyi virusten kasvuun ja metaboliikkaan vaikuttaviin tekijöihin; työn otsikkona oli "Factors affecting the growth and metabolic inhibition test of louping ill virus in cell cultures". Hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin vuosina 1966–1967, ja oli vierailevana tutkijana New Yorkissa Sloan–Kettering-instituutissa vuosina 1976–1977. 
Kääriäisen tieteellinen tuotanto käsittää yli 200 artikkelia tai kirjoitusta virologian, bakteriologian ja lääketieteen piiristä. Professori Kääriäinen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1985. Hänet on palkittu usein tunnustuksin, muun muassa A. I. Virtanen -palkinnolla (1985), Matti Äyräpään palkinnolla (1991) ja Kordelinin säätiön tunnustuspalkinnolla (1998). Johannes Aavik
1906 hän siirtyi opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Tällöin hän tutustui Juhani Ahoon, jolta pyysi lupaa vironkielisen lastuvalikoiman julkaisemiseen. 1907 Aavik julkaisi Ahon lastuista valikoiman "Laastud", "Väljavalik I". 1909 ilmestyneessä Noor-Eestin III albumissa oli myös Aavikin kaukokirjallinen teos "Ruth" kirjailijaniemellä J. Randvere. 1910 Aavik valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi; pro gradu -tutkielma oli ranskalaisesta kirjailijasta Paul Bourget'sta. Vuonna 1911 hän julkaisi Villem Grünthalin kanssa toisen valikoiman Ahon lastoja, "Laastud II". 1912 Aavik julkaisi Yksin-teoksen vironnoksen. Kaarlo Kari (jääkäri)
Kari kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Hämäläisosakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1915. Matti Leppo
Leppo pääsi ylioppilaaksi 1926 Mikkelin lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 Helsingin yliopistosta. Leppo väitteli tohtoriksi 1938 aiheenaan suomalaisen kulutusverotuksen kehitys ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Leppo oli aluksi Oy Alkoholiliike Ab:n palveluksessa mutta siirtyi sitten Suomen Pankin palvelukseen ensin suhdannetutkijaksi 1938 ja sitten pankin taloustieteellisen tutkimuslaitoksen osastopäälliköksi 1944. Lauri Lemberg
Lemberg kävi kansakoulun ja käsityökoulun, työskenteli kauppa-alalla ja kiinnostui jo nuorena näyttämötoiminnasta. Hän muutti vuonna 1903 Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi useiden näytelmäseurojen ja sekakuorojen johtajana, työskenteli "Toverin" kirjapainossa, "Sosialistin" toimittajana ja vuosina 1920–1921 "Industrialistin" liikkeenhoitajana. Myöhemmin Lemberg työskenteli "Päivälehden" kirjapainossa sekä vuodesta 1940 lähtien "Siirtokansan Kalenterin" julkaisijana ja toimittajana. Rudolf Koivu
Koivu opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä 1907–1910. Opiskeluaikana Koivu hankki taskurahoja tekemällä pilapiirroksia "Tuulispäähän" ja "Kurikka"-lehteen. Koulun päätyttyä hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Hänen tarkoituksenaan oli ryhtyä taidemaalariksi, mutta toimeentulon hankkiminen pakotti hänet kuvittajaksi. Taidemaalarina hän oli kuitenkin sovinnainen, ja kuvitustyössä hän nousi Suomen merkittävimpien kuvittajien joukkoon. Koivu teki opintomatkan Pariisiin ja Lontooseen opiskelijatoverinsa Matti Warénin kanssa 1914, jolloin hän tutustui jugend-tyyliin ja otti sen omakseen. Arvo Sotavalta
Sotavalta pääsi ylioppilaaksi 1908 Tampereen Reaalilyseosta. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1914 ja filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1923 Helsingin yliopistosta. Tampereen Reaalilyseon ylioppilasluokalla 1908 olivat myös Lauri Pohjanpää ja F. E. Sillanpää, jotka olivat Arvo Sotavallan ystäviä sekä koulu- ja opiskelutovereita. Lars Levi Laestadius
Laestadius harrasti luonnon tutkimista jo lukioaikoina. Hän kiersi reppu selässä pitkin Lapin maita Norjaa myöten keräten harvinaisia kasveja. Hän myi niitä kasvitieteilijöille ja ansaitsi näin varoja opiskeluaan varten. Kouluaikoinaan hän solmi tuttavuuksia Uppsalan kasvitieteilijöihin. Hänen ensimmäinen luonnontieteellinen julkaisunsa oli "Lapin yleisistä viljelymahdollisuuksista ja eduista". Nuoruusvuosinaan hän jopa haaveili ryhtymisestä päätoimisesti luonnontieteilijäksi. Katkelma omaelämäkerrasta kertoo hänen haaveestaan: ""- - sekä tulla kasvitieteen avulla tunnetuksi ja kasvitieteen harjoittajana korjatuksi iankaikkisiin majoihin"". Vuonna 1841 hän sai Ranskan kunnialegioonan ritarimerkin, lähinnä ansioistaan ranskalaisten tutkijoiden oppaana Lapissa, mutta oli arvostettu myös tutkimuksistaan ja pääsi jäseneksi sekä Uppsalan tiedeakatemiaan että Edinburghin kasvitieteelliseen seuraan. Lauri Stark
Starkin vanhemmat olivat filosofian maisteri Mathias Alfred Stark ja Anni Pahlman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Lilly Emilia Blomsterin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Hämäläis-osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisessä korkeakoulussa ja suoritti diplomininsinööritutkinnon vuonna 1913. Hän kävi Saksan sotakoulun A-kurssin vuonna 1917 ja kävi vuosina 1920–1922 Ranskan sotateknillisen koulun Versaillessa (École militaire du genie). Korkalovaaran lukio
Korkalovaaran lukiossa voi suorittaa normaalin ylioppilastutkinnon lisäksi tietotekniikkapainotteisen tai luonnontiedelinjan. Lukiosta kirjoitti vuonna 1978 ylioppilaaksi kirjailija Jari Tervo. Lauri Leppänen
Leppänen palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana ja komppanianvääpelinä 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Jääkäripataljoona 2 ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hän erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen 15. helmikuuta - 30. joulukuuta 1919 välisen ajan opettajana Taideteollisuuskeskuskoulun kuvanveisto-osastolla. Leppänen astui uudelleen armeijan palvelukseen 24. joulukuuta 1919 ja hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi Suomen valkoisen kaartin 6. komppaniaan. Kuudennesta komppaniasta hänet komennettiin 14. helmikuuta 1920 opettajaksi rykmentin aliupseerikouluun, mistä hän palasi takaisin komppaniaansa 30. kesäkuuta 1920. Armeijasta hän erosi toistamiseen 19. marraskuuta 1920 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 16. helmikuuta 1921 ja hänet komennettiin paikallispäälliköksi Kerimäen suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin 31. elokuuta 1921 Mikkelin kaupungin suojeluskuntaan. Suojeluskunnasta hän erosi 15. joulukuuta 1921. Hän palveli 1. elokuuta 1933 – 16. marraskuuta 1935 ylimääräisenä topografina Yleisesikunnan topografikunnassa. Hän toimi Taideteollisuuskoulun muovailun opettajana vuonna 1919 ja Suomen Taideakatemian koulun yleisen kuvanveistoluokan opettajana vuosina vuosina 1954 – 1956. Inkeri Vikainen
Ylioppilaaksi tultuaan 1934 Vuokko aloitti opinnot Turun yliopistossa pääaineenaan germaaninen filologia. Muiksi aineikseen hän valitsi kasvatusopin, kirjallisuuden, filosofian ja englannin. Inkeri Laurisesta tuli filosofian kandidaatti 1939, maisteri 1943, kansakoulunopettaja 1943, sekä filosofian lisensiaatti ja tohtori 1955. Hänellä oli opintomatkoja useihin maihin 1936. Hän opiskeli Bonnin yliopistossa 1937. Hän oli opettajana inkeriläisseminaarissa 1943–1944, Kajaanin seminaarissa 1944–1945 ja Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulussa 1945–1947, kasvatusopillisen korkeakoulun ylimääräisenä lehtorina 1947–1949, psykologian laitoksen assistenttina 1945–1946 ja kasvatustieteen laitoksen assistenttina 1946–1948 sekä Turun opettajakorkeakoulun lehtorina 1949–1959 ja vararehtorina 1954–1959. Leevi Madetoja
Madetoja kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalais-klassillisesta lyseosta 1906. Koulussa ollessaan hän lauloi koulun kuorossa, johti toverikunnan kuoroa ja opiskeli itsenäisesti viulun- ja pianonsoittoa, joskin hänen pääsoittimenaan oli kantele. Hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa (nyk. Sibelius-Akatemia) ja Yliopistossa vuosina 1906–1910 Armas Järnefeltin, Erik Furuhjelmin sekä Jean Sibeliuksen johdolla. Madetoja suoritti lisäksi opintoja Pariisissa ja Wienissä. Lauri Tanner
Kotimaassaan Tanner edusti Ylioppilasvoimistelijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Edellisen riveissä hän voitti Suomen mestaruuden joukkuevoimistelussa vuonna 1912 ja jälkimmäisen riveissä jalkapallossa vuosina 1911, 1912, 1917, 1918 ja 1919. Otto Immanuel Colliander
Colliander valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1871 ja teki sen jälkeen yli vuoden mittaisen opintomatkan Ruotsin ja Tanskan kautta Saksaan, jossa hän opiskeli teologiaa Erlangenissa. Teologian kandidaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1877. Samana vuonna hänet vihittiin papiksi. Valmistuttuaan Colliander toimi teologisen tiedekunnan katekeettisten (kristillinen opetus) ja homileettisten (saarnaoppi) harjoitusten ohjaajana ja hoiti Suomen kaartinpataljoonan kirkkoherran virkaa. Teologian lisensiaatin tutkinnon hän suoritti vuonna 1881 ja sai samalla myös teologian tohtorin arvon. Collianderin lisensiaatinväitöskirja "Om den kyrkliga psalmen jemte inledning till evangelisk-luthersk hymnologi" 1880 käsitteli virsitutkimusta. Käytännöllisen teologian professorin virkaa varten hän julkaisi Raamatun kirkkokäsitystä käsittelevän väitöskirjan "Grunddragen af det bibliska kyrkobegreppet" (1882). Lauri Pohjanpää
Pohjanpää tuli ylioppilaaksi 1908 Tampereen lyseosta ja aloitti opintonsa Helsingin yliopistossa. Hänen lähimmät lyseoaikaiset luokkatoverinsa ja ystävänsä olivat Frans Emil Sillanpää ja Arvo Sotavalta, joista jälkimmäisen kodissa Lempäälän Sotavallan kartanossa Pohjanpää ja Sillanpää viettivät myös lomiaan. Lauri Leander
Hän toimi Jääkärien kansallislahjakomitean jäsenenä ja sihteerinä vuonna 1919 ja Sotaministeriön kirjeenvaihtojärjestelmäehdotusta valmistelleen komitean jäsenenä vuonna 1919. Hän suoritti Komennusmatkan vuonna 1920 Norjaan noutamaan Salmijärven taistelun jälkeen sinne peräytyneet ja internoidut suomalaiset sotilaat kotimaahan. Jääkäriliiton sihteerinä ja rahastonhoitajana hän toimi vuosina 1922–1923 ja Puolustusrevisionin sihteerinä vuosina 1923–1926 sekä kutsuntalautakunnan sotilasjäsenen varajäsenenä vuosina 1926–1936. Puolustusministeriön ja Yleisesikunnan välisten henkilö- ym. asiain käsittelemisjärjestysehdotusta valmistelleen neuvottelukunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1927 ja kunnostautumis- ja ansiomerkkien käyttöehdotusta suunnitelleen komitean jäsenenä vuosina 1928–1936 ja sihteerinä vuosina 1928–1929 sekä Valtioneuvoston asettamassa komiteassa, joka valmisti armeijan ja maatalouden tarkoitusperiä palvelevan hevossiittolan perustamista sekä armeijan kantaeskadroonien yhdistämistä hevossiittolan yhteyteen koskevan mietinnön, uutta armeijan hevoshuoltoasetusta suunnitelleen toimikunnan jäsenenä ja sihteerinä vuonna 1932. Hän valmisti Valtioneuvoston toimeksiannosta varatuomari E. Louhion kanssa niin sanotun sotainvaliidilaki- ja asetusehdotuksen vuonna 1931. Sotamuseolautakunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1932 ja Valtionarkiston ja Sota-arkiston välisiä suhteita käsitelleen ja Sota-arkistolle uuden ohjesäännön laatineen komitean jäsenenä vuonna 1933. Hän valmisti vuosina 1935–1936 puolustusministerin määräyksestä ”Maanpuolustus ja propagandia-aser”-nimisen mietinnön. Sotilashallinnollisen Aikakauslehden toimituskunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1933–1939 ja Suomen ratsastajainliiton hallituksen jäsenenä vuosina 1934–1936 ja liittovaltuuston jäsenenä 1937–1945. Helsingin ratsastajat-seuran johtokunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1934 ja puheenjohtajana vuonna 1935 sekä Helsingin ratsastusseurojen yhteistoimintalautakunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana vuonna 1935. Suomen ratsastajajoukkueen johtajana hän toimi 7. Pohjoismaisissa ratsastuskisoissa Oslossa vuonna 1935. Helsingissä vuonna 1937 pidettyjen 8. Pohjoismaisten ratsastuskisojen järjestelyistä huolehtineen keskustoimikunnan puheenjohtajana hän toimi vuosina 1935–1937 ja kisojen ylijohtajana vuonna 1937. Karjalan kenttäraisastajat-seuran johtokunnan jäsenenä ja varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1936 ja 2. Divisioonan kunniatuontioistuimen jäsenenä vuosona 1937–1939. Hän toimi Finlandia-liiton ja Finlandia-kuvan johtokunnan puheenjohtajana ja Upseerit ei vakinaisessa palveluksessa parustajajäsenenä sekä Karjalan Kaartin Prikaatin Killan perustajana ja varapuheenjohtajana vuosina 1958–1968. Hän toi myös Kuusikodin rakennustoimikunnan jäsenenä ja Puolustusvoimien Sanomakeskuksen parustajana ja päällikkönä. Lauri Malmberg
Malmberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1908–1914 ja suoritti niiden päätteeksi diplomi-insinööritutkinnon. Malmberg teki useita armeijan toimeksiantamia opintomatkoja ulkomaille muun muassa Ruotsiin, Englantiin ja Saksaan. Lauri Leander
Sisällissodan jälkeen hän palveli 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi, missä hän toimi eri komppanioissa joukkueenjohtajana ja ajoittain komppanianpäällikkönä. Armeijasta hän erosi 11. 2´helmikuuta 1919 ja siirtyi sihteeriksi Sotaministeriön alaiseen Jääkäritoimistoon, josta hänet siirrettiin 11. huhtikuuta 1919 Sotaministeriön intendentuuriosastolle, jossa hänet määrättiin 1. kesäkuuta 1919 osaston kanslistiksi ja 1. syyskuuta 1919 varikkojaoston päälliköksi. Edelleen hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1920 Sotaministeriön keskusosaston yleisten asiain toimiston päälliköksi ja l. toukokuuta 1920 alkaen sotaministerin nuoremmaksi adjutantiksi ja 1. tammikuuta 1922 yleisen sota-asiainosaston järjestelytoimiston sihteeriksi. Hänet nimitettiin 1. helmikuuta 1922 Sotaministeriön (myöhemmin puolustusministeriö) sota-asiainosaston järjestelytoimiston päälliköksi ja 21. marraskuuta 1935 Karjalan kaartin rykmentin komentajan apulaiseksi. Hän on hoitanut Hämeen kutsuntapiirin päällikön tehtäviä lyhyitä aikoja vuosina 1927 ja 1930 ja Saimaan kutsuntapiirin päällikön tehtäviä vuonna 1928 ja puolustusministeriön sota-asiainosaston päällikön tehtäviä ajoittain vuosina 1928–1934. Ollut varsinaisen toimensa ohella Puolustusvoimain sanomakeskuksen päällikkönä 1. tammikuuta 1935 19. helmikuuta 1936. Hän on hoitanut Karjalan kaartin rykmentin 1 pataljoonan komentajan tehtäviä 24. huhtikuuta – 9. syyskuuta 1936 ja 2. pataljoonan komentajan tehtäviä 1. lokakuuta 1937 – 23. toukokuuta 1938 väliset ajat. Hän on toiminut myös rykmentin komentajan viransijaisena vuonna 1938. Hän oli vuonna 1936 komennettuna puolustusministeriöön järjestämään sanomalehtimiesten reserviharjoituksia ja menoarvion valmistelutöihin ja Yleisesikuntaan opettajaksi hänet komennettiin vuonna 1937 tiedotushenkilöstön (sanomalehtimiesreserviläisten) kurssille sekä samana vuonna hänet komennettiin erikoistehtäviin Yleisesikuntaan. Jaakko Leppo
Leppo valmistui ylioppilaaksi Mikkelin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1922. Tämän jälkeen hän suoritti varusmiespalveluksen. Hänet ylennettiin reservin vänrikiksi 1923. Hän opiskeli kieliä, historiaa ja estetiikkaa eri yliopistoissa Suomessa ja ulkomailla. Hän teki opiskeluaikana 1920-luvun lopulla useita matkoja ulkomaille: Ruotsiin, Englantiin, Ranskaan, Saksaan ja Tanskaan. Opiskelujen aikana hän oli "Ylioppilaslehden" taide- ja kirjallisuusarvostelijana. Anja Lanér
Lanér on valmistunut ylioppilaaksi Tehtaanpuiston yhteiskoulusta 1966. Hän suoritti Yleisradion toimittajakurssit radio- ja TV-linjalla 1967–1969 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1966–1968. HuK- tutkinnon Lanér suoritti Helsingin yliopistossa 1972 (teatteritiede, taidehistoria sekä tiedotusoppi sivuaineena Tampereen yliopistossa). Anja Lanér toimi Yleisradion freelance-toimittajana 1968–1972, kansanopisto- ja kansankorkeakouluopettajana Nurmeksessa, Joutsenossa ja Sipoossa 1972–1985. Vuosina 1985–2003 hän toimi Kuntokallio-Säätiön ylläpitämän Vanhustyön koulutus- ja tutkimuskeskuksen (vuodesta 2002 Ikäinstituutti) koulutussuunnitelijana ja tiedottajana. Oman toimensa ohella radiotoimittajana Lanér on tehnyt viikoittain radio-ohjelmaa "Kuntokalliokanava" Helsingin Lähiradiossa 1990–2003 ja vuodesta 2003 "Kulttuuri A&T" KSL-Radiossa Lähiradiossa, vuodesta 2010 Radio Moreenissa Tampereella. Vuosina 2003–2010 Lanér on toiminut vapaana kirjoittajana ja luennoitsijana ja vuodesta 2011 lähtien Kulttuuri A&T Oy:n varatoimitusjohtajana. Jukka Relander
Relander valmistui ylioppilaaksi vuonna 1986 ja suoritti vuonna 1995 Master of Arts -tutkinnon Sussexin ja Helsingin yliopistossa. Hän on valmistellut Helsingin yliopistossa väitöskirjaa taistolaisen opiskelijaliikkeen psykohistoriasta. Vuosina 1998–2008 Relander työskenteli Helsingin yliopiston historian laitoksella vapaana tutkijana. Rafael Kajander
Kajander kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1911–1914. Elli Saurio
Elli Saurio sai päästötodistuksen Rauman Yhteislyseosta 16.5.1917 ja hänet kirjoitettiin 29.5.1917 Suomen Aleksanterin Yliopiston nimikirjaan Satakuntalaiseen osakuntaan kuuluvaksi ylioppilaaksi. Elli Saurio tuli ylioppilaaksi 1800-luvulta periytyvien sääntöjen mukaan. Uusi asetus ylioppilastutkinnosta annettiin 15.12.1919 ja sillä siirrettiin ylioppilastutkinto oppikoulujen lukioasteen päättö-tutkinnoksi. Enää se ei muodostanut akateemista alkeiskuulustelua yliopistoon kirjoittautumista varten. Sota-aika 1917–1918 hidasti Saurion opiskelun alkuvaihetta. Waldemar Lindberg
W.Lindberg kirjoitti ylioppilaaksi Tammisaaren ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopistossa vuosina 1912–1915 ja 1918–1925 ja suoritti Lääketieteen alkututkinnon vuonna 1913, lääketieteen kandidaattitutkinnon vuonna 1918, lääketieteen lisensiaattitutkinnon vuonna 1925. Lauri Haanterä
Haanterä kävi Viipurin upseerikokelaskurssin 1918-1919, Kadettikoulun 1921-1922 sekä Sotakorkeakoulun 1930-1932 (ye-upseeri 1933). Hän toimi Keski-Suomen rykmentissä joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 1919-1932. Yleisesikunnan liikekannallepanotoimistossa toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina hän oli 1932-1940. Kaarlo Linkola
Tultuaan ylioppilaaksi 1907 Linkola aloitti luonnontieteiden opiskelun Helsingin yliopistossa pääaineenaan kasvitiede. Hän opiskeli myös eläintiedettä, maantiedettä ja kemiaa. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1916, ja hänet nimitettiin yliopistoon kasvitieteen dosentiksi vuonna 1919. Kasvitieteen opetus yliopistossa oli noihin aikoihin saakka ollut ruotsinkielistä, ja silloinen kasvitieteen alkuperäinen oppituoli oli ruotsinkielisen Fredrik Elfvingin hallussa. Tämän professuurin rinnalle perustettiin vuonna 1925 suomenkielinen kasvitieteen oppituoli, johon nimitettiin Linkola. Elfvingin jäätyä eläkkeelle vuonna 1926 kasvitieteen laitoksen esimiehen tehtävät siirrettiin Linkolalle. Hän toimi myös yliopiston rehtorina vuosina 1938–1941. Linkola kuoli sinänsä onnistuneen eturauhasleikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin vuonna 1942, ja hänen seuraajakseen uudeksi suomenkieliseksi kasvitieteen professoriksi nimitettiin sodan jälkeen vuonna 1946 Aarno Kalela. Laurie Anderson
High schoolin jälkeen Anderson muutti New Yorkiin. Hän suoritti taidehistorian opinnot Columbian yliopiston Barnard Collegessa 1969 ja valmistui kuvanveistäjäksi 1972. Anderson toimi taidehistorian opettajana muutamassa newyorkilaisissa collegessa. Ensimmäisen performanssinsa hän teki 1960-luvun lopulla. Laurie Andersonista tuli tunnettu taidepiirien ulkopuolella kun hänen single-levynsä ”O Superman” nousi pop-listoille vuonna 1981. Kappale on johdettu ranskalaisen säveltäjän Jules Massenet’n oopperan "El Cid" aariasta ”O Sovereign”. Todellinen läpimurtoalbumi oli vuonna 1982 Warner Brothersin julkaisema "Big Science", jossa oli otteita Laurie Andersonin mittavasta performanssista "United States I–V". Hän esiintyy myös itse ohjaamassaan konserttielokuvassa "Home of the Brave" (1986). Lauri Santtu
Santtu osoitti taiteellista lahjakkuutta jo lapsena ja tekikin ensimmäiset muotokuvat jo silloin. Hän innostui taiteesta jo nuorena, kenties vanhemman veljensä Vilhon myötävaikutuksella, joka oli Eero Järnefeltin oppilaana. Lauri Santtu opiskeli Kristiinan suomalaisessa yhteiskoulussa, josta hän valmistui ylioppilaaksi 1922. Taideopinnot Santtu aloitti 1924 Helsingissä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa. Pian Santun opinnot kuitenkin tyssäsivät, sillä hänellä ei ollut riittävästi rahaa jatkaa opintojaan ja lainaa hän ei saanut silloisen kotikaupunkinsa, Keuruun, pankilta. Hän päätti luopua haaveestaan taiteilijana ja suuntasi Viipurin sahateollisuuskouluun Nurmoon. Tuona aikana Santtu kiersi mm. Lapualla ja Nurmossa metsien leimauksessa samalla piirtäen majapaikkojen isäntien muotokuvia. Hän sai näistä piirroksista positiivista palautetta ja hiljalleen unelma taiteilijan ammatista heräsi jälleen eloon. Vuonna 1926 Lauri Santtu lähti Kristiinaan Carl Bengtsin taideoppilaaksi, johon hän oli tutustunut käydessään koulua Kristiinassa. Ansaitakseen rahaa jatko-opiskeluihinsa Santtu lähti Sortavalan seminaariin, jossa piirtäminen innosti häntä opiskeluja enemmän. Santtu valmistui Sortavalan seminaarista kansakoulun opettajaksi vuonna 1928. Kesällä 1928 hän tapasi Akseli Gallen-Kallelan, joka piti Santun tekemistä kuvista. Gallen-Kallela antoi Santulle teknisiä neuvoja taiteen tekemiseen ja tutustutti Santun litografiaan. Gallen-Kallela kehotti Santtua luopumaan opettajan ammatista, mutta näistä kehotuksista huolimatta Santtu aloitti opettajan työt Jämsässä syksyllä 1928, jossa hän jatkoi aina vuoteen 1932 asti. Leander Engström
Leander Engström (1886–1927) oli ruotsalainen taidemaalari. Leander oli Ruotsin modernismin uranuurtajia. Hän opiskeli Richard Berghin ja Karl Nordströmin johdolla Tukholmassa vuosina 1907–1908 sekä vuosina 1909–1912 Pariisissa. Siellä hän sai vaikutteita muun muassa Matisselta, van Goghilta sekä Gauguinilta ja toistamiseen siellä käydessään Cézannelta. Hän maalasi Lapin luonnon tyyliteltyjä maisema- ja henkilökuvauksia (mm. "Forellinkalastajat", 1918). Niitä on pidetty Engströmin parhaina teoksina. Useimmat niistä ovat tyyliteltyjä ja sävyltään vihreitä. Vuosina 1920–1923 hän maalasi Italiassa uusasiallisuutta tavoitellen kaupunki- ja maisemakuvia ja sittemmin Norlannin luontoa. Leander kuului "De Unga" -nimiseen ruotsalaisen modernismin läpimurtoryhmään. Leó Szilárd
Szilárd kävi lukionsa kotikaupungissansa vuosina 1908–1916. Hän päätti opiskella itsensä insinööriksi Budapestin teknillisessä korkeakoulussa. Hän aloitti opintonsa vuonna 1916, mutta ensimmäisen maailmansodan takia hänen oli keskeytettävä opinnot ja liityttävä armeijaan. Vuonna 1919 hän aloitti opinnot Budapestissä uudelleen, mutta hän katsoi parhaimmaksi muuttaa pois maasta kasvaneen antisemitismin takia. Miklós Horthyn hallitsemassa Unkarissa säädettiin korkeakouluihin kiintiöt juutalaisopiskelijoille. Lauri Lehmussaari
Lehmussaari opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1910–1914. Hänen töitään oli esillä Prahassa ja Bratislavassa Tshekkoslovakiassa 1936, 22 eri kaupungissa Saksassa 1936, Kööpenhaminassa 1937, Budapestissa ja Wienissä 1937 sekä Lontoossa 1938. Matti Laurila
Kauhavalta Matti Laurila siirtyi koulun puutteen vuoksi opiskelemaan Lapualle perustettuun yhteiskouluun 1908 ja lopetti koulunsa syksyllä 1915 liittyen Saksassa sotilaskoulutusta saaviin jääkäreihin. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 ja suojeluskuntain komentajakurssin vuonna 1926 sekä täydennyskurssin vuonna 1932. Piiripäälliköiden täydennyskurssin hän suoritti vuonna 1937 suojeluskuntain päällystökoulussa ja Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.