Mitä tapahtui Köyliönjärven jäällä kansanperinteen mukaan noin vuonna 1156?
Katolinen kirkko Suomessa
Legendan mukaan Piispa Henrik osallistui Ruotsin kuninkaan Eerik Pyhän järjestämään ristiretkeen Suomeen vuonna 1156 ja jäi sen jälkeen maahan. Pyhä Henrik koki marttyyrikuoleman, kansanrunon mukaan Lallin kirveeniskun seurauksena Köyliönjärven jäällä. Hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin 18. kesäkuuta 1300 Turun tuomiokirkkoon. Jo tätä ennen, vuonna 1229, paavi antoi luvan siirtää Suomen piispanistuin. Tämän otaksutaan tarkoittaneen siirtoa Nousiaisista Koroisille. Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että Koroistenniemelle on rakennettu kivikirkko ja kaksi kolmikerroksista kivirakennusta. Kahta muuta rakennusta nimitetään piispan palatsiksi ja puolustustorniksi. Kirkosta ja sen pohjoispuolelta on löydetty 300 hautaa. Kirkkoon on haudattu kolme 1200-luvulla elänyttä piispaa. Viimeisin heistä oli piispa Catillus. Maankohoamisen myötä suurempi kauppapaikka kasvoi nykyisen Turun tuomiokirkon kohdalle, ja vuonna 1290 myös piispanistuin siirrettiin sinne. Koroisten kirkko toimi vielä 1300-luvulla piispan toisena asuntona, kunnes vitaaliveljet tuhosivat sen vuonna 1396. Koroistenniemellä on nykyään nähtävissä 1200-luvun piispankirkon kiviperustuksia. Kirkkokari
Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka, jonne viimeistään 1400-luvun alussa rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli. Se oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin tuntumassa mantereen puolella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana. Lalli
Lalli (mahdollisesti Laurentius, Lauri tai Lalloi) on otaksuttavasti 1100-luvulla elänyt köyliöläinen talonpoika, joka kansanperinteen mukaan surmasi piispa Henrikin Köyliönjärven jäällä 20. tammikuuta noin vuonna 1156.
Köyliönkartano
Köyliönkartano esiintyy historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1300-luvulla, jolloin se kuului Turun piispalle. Keskiajalla kartano käsitti Köyliönsaaren lisäksi useita kyliä ja tiloja Köyliönjärven itäpuolella sekä tiloja Säkylässä, Eurassa ja Kokemäellä. Köyliönjärvi
Köyliönjärven eteläpäässä Kankaanpään kylässä on Kuninkaanlähde, joka laskee vetensä järveen lyhyen ojan kautta. Se saa vetensä hiekkaharjun pohjavedestä. Ylempänä Säkylänharjun rinteessä sijaitsee Metsäjärvi, jonka laskuoja päättyy ennen järveä. Sen vedet suotuvat harjun pohjaveteen ja nousevat taas pinnalle virtaamaan esimerkiksi Kuninkaanlähteessä. Metsäjärven vieressä on toinen nimetön lampi. Raikunjärvi
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli ”Kaukojärvi”. Raikkun kylä sijaitsi kartassa järven ja Heposelän välisellä kannaksella. Järven länsipäässä sijaitsi vielä pienempi lampi, jolle ei kartassa ole nimeä. Se on nykyään laskettu puoliksi pelloksi ja suoksi. Samassa yhteydessä lienee myös Raikunjärvi laskenut, mutta sen todistamiseksi tulisi siitä löytää dokumentit. Vuoden 1957 peruskartassa järveä kutsuttiin Kyläjärveksi, mutta seuraavassa vuoden 1977 kartassa sen nimi oli muutettu nykyiseksi. Köyliönjärvi
Köyliönjärvi on erittäin rehevöitynyt maatalousalueen järvi. Tässä järviluokassa Köyliönjärvi luokitellaan laadultaan huonoksi järveksi. Järven käyttökelpoisuusluokitus on myös huono. Tilanne on syntynyt pääasiassa maanviljelyn kuormituksesta, sillä pellot ovat hyvin ravinnepitoisia. Myös kotitalouksien ja loma-asukkaiden hajakuormitus on suuri, sillä vain kolmasosa asukkaista kuuluu viemärijärjestelmän piiriin. Kankaanpäässä puhdistetut jätevedet lasketaan Köyliönjärveen, mutta sitten kun jätevedet pumpataan siirtoviemärillä Säkylään, poistuu tämäkin järven kuormittaja. Runsas ravinnekuormitus ei Köyliönjärvessä näy vesikasvillisuuden vaan leväkasvuston runsautena. Vesi on saven ja leväpopulaation vuoksi niin sameaa, ettei järvessä kasva pohjakasveja. Rantojen ruovikot, kellulehtiset kasvustot ja sarakasvustot ovat sen sijaan valtavat. Järven tilanne on siinä mielessä toivoton, että järven sedimenteistä kumpuaa veteen jatkuva sisäinen kuormitus. Siinä vaikuttaa sekin historiallinen kuormitus, joka on syntynyt esimerkiksi kalanviljelyn ja Säkylän Sokerijuurikastehtaitten päästöistä. Lylykkäänjärvi
Lylykkäänjärvi on suoperäinen järviallas seututien 848 ja Kiiminkijoen välisellä alueella Huttukylän kaupunginosassa Oulussa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on Loukkojärven jälkeen Kiimingin suuralueen suurimpia vesialtaita. Järvi on muodostunut noin 5 000–6 000 vuotta sitten, jolloin se maannousun myötä erkani Litorinamerestä omaksi vesialtaakseen. Köyliönjoki
Köyliönjärven pinnanlaskun yhteydessä Köyliönjoen luusuaa perattiin ja kaivettiin syvemmäksi vuosina 1938−1940. Vedenpinta laskikin 75−90 cm, mutta matalanveden aikana kaivannon kynnykset estivät veden virtaamisen. Vuonna 1982 nämä esteet poistettiin, jolloin vettä virtasi myös matalanvedenaikana hyvin ja järven pinta aleni liikaakin. Tämän vuoksi Turun vesipiirin vesitoimisto määräsi rakennettavaksi padon Köyliönjokeen Ehtamoon 1,6 km päähän luusuasta olevan "Salattimen tien sillan" paikkeille. Pato nostaisi järvessä matalinta tasoa 10−20 cm. Pato valmistui 1983. Köyliönjärvi
Viimeinen järvenlasku paljasti loivia järvenrantoja, joko keskimäärin tai jopa 44 metrin matkalta, aivan lähteestä riippuen. Paljastuvaa maata kertyi yhteensä 300 hehtaaria. Tästä pinta-alasta syntyi peltomaata 150 hehtaaria. Yhtiön osakkaita oli vuonna 1942 eri kylistä (esimerkiksi Karhialta ja Kankaanpäästä) yhteensä 94. Jakoperusteena oli ensin jako kylien kesken ja myöhemmin, lopullisen jaon tapahduttua, mahdollisesti talojen osuuksien mukaisesti. Järvenlasku
Ensimmäinen tunnettu hallinnasta riistäytynyt järvenlasku sattui Ristijärvellä Kainuussa vuonna 1761, jolloin Hiisijärven pinta laski 14 metriä. Pohjois-Karjalassa sijaitsevan Höytiäisen järvenlasku taas riistäytyi vuonna 1859 käsistä, vedenpinta laski lähes 10 metriä ja Höytiäisen kanavasta muodostui leveä uoma. Samoin kävi Suvannon järven laskussa Karjalankannaksella vuonna 1818, kun Vuokseen laskeneesta Suvannosta kaivettiin laskuoja Laatokkaan ja järven pinta laski 7 metriä, sen laskusuunta vaihtui pysyvästi Laatokkaan ja lasku-uomaksi muodostui Taipaleenjoki.. Kangasalla Pirkanmaalla taas Längelmäveden pinta laski noin kaksi metriä vuonna 1830 Kaivannon kanavan puhjettua. Näsijärven–Ruoveden alue
Noin 7000 vuotta sitten Pyynikinharju muodosti vielä vedenjakajan, ja Näsijärven valuma-alueen vedet laskivat pohjoiseen yhtyen Lapuanjokeen nykyisen Alavuden alueella. Maankohoaminen, joka alueen pohjoisosassa on nopeampaa kuin eteläosassa, johti kuitenkin siihen, että vedenpinta Näsijärven eteläpäässä nousi ja puhkaisi Näsijärven nykyisen lasku-uoman noin 6500 vuotta sitten. Lallin patsas
Lallin patsas on talonpoika Lallia esittävä veistos Köyliön kunnan keskustaajamassa Kepolassa. Perimätiedon mukaan Lalli surmasi piispa Henrikin läheisen Köyliönjärven jäällä vuonna 1156. Patsas on sijoitettu Kepolan läpi kulkevan yhdystie 2410:n ja Kirkkosaareen johtavan tien kulmauksessa olevaan puistikkoon. Köyliönjärvi
1980-luvulla järvestä on tavattu seuraavia kalalajeja: ahven, ankerias, hauki, järvitaimen, karppi, kiiski, kirjolohi, kolmipiikki, kuha, kuore, lahna, made, pasuri, puronieriä, ruutana, salakka, siika, suutari, särki ja särkikalojen erilaisia risteymiä. Yleisimmät kalalajit ovat särki ja ahven, joiden osuus on hälyttävän suuri. Särjet ovat alimittaisia ja kasvavat hitaasti. Runsas leväkasvusto ruokkii niitä kuitenkin hyvin, mikä näkyy runsaana lisääntymisenä. Kesäaikana kalojen biomassan kasvu on noin 60 %. Järvessä ja Köyliönjoessa on myös elinvoimainen jokirapukanta, jota kuitenkin vaivaa rapurutto. Takajärvi (Kokemäki)
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Takojärvi". Kartan mukaan järvi oli nykyistä suurempi ja muodoltaan pitkänomainen, kun se nykyään on pyöreämpi. Takajärvestä ei silloin laskenut ojaa, jollainen sillä on nykyään. Vuonna 1869 tehtiin tutkimus järven laskemiseksi. Talollinen Karl Kustaa Oittisen käytti tutkimuksen tietoja tehdessään vuonna 1871 anomusta järvenlaskun suorittamiseksi. Totetutetun järvenlaskun tarkoituksena oli hankkia lisää heinäniittyjä karjan rehuksi, kuten siihen aikaan oli tavallista. Hämeenlahden Linnavuori
Aleksandr Saksan 1980-luvun lopulla tekemissä kaivauksissa linnavuoren kivivallin alta löytyneen keramiikan arvioitiin olevan 1100-luvulta tai viimeistään 1200-luvulta. Linnavuoren itäisen jyrkänteen alapuolelta löytyi hiiltyneitä puunkappaleita runsaan metrin levyisenä vyöhykkeenä. Ne olivat ilmeisesti vuoren päällä olleesta varustuksesta joka oli palanut ja sitten pudonnut. Radiohiiliajoituksen perusteella puut olivat palaneet 1300-luvulla. Puuvarustusten tuhoutuminen on voinut olla yhteydessä venäläisen kronikan antamaan tietoon ruotsalaisten hyökkäyksestä Kurkijoelle vuonna 1396. Tämä tapahtuma mahdollisesti päätti linnavuoren historian. Köyliönjärvi
Järven tulovirtauma on keskimäärin 1,3 m³/s ja poistovirtauma Köyliönjoessa on 0,93 m³/s. Tulovirtauma vaihtelee vuoden aikana 0,2–2,6 m³/s. Veden teoreettinen keskimääräinen viipymä järvessä on 436 vuorokautta. Aiemmin vesi virtasi järven läpi vain Kirkkosaaren länsipuolella olevan Polsunsalmen kautta, sillä saaren itäpuoli tukittiin vuonna 1955 pengertiellä. Penkereeseen tehtiin vuonna 1983 aukko, joka laajennettiin 20 metriä leveäksi vuonna 2010. Kuninkaanlähde (Köyliö)
Kuninkaanlähde padottiin vuonna 1775, jolloin Säkylänharjulta tuleva pohjavesi päätettiin valjastaa käyttövoimaksi vesimyllyn pyörittämiseen. Patoamisen jälkeen paikalle syntyi noin 270 metriä pitkä ja parhaimmillaan 40 metriä leveä lampi, joka laskee viereiseen Köyliönjärveen noin 300 metrin pituista Myllypuroa pitkin. Vanhojen karttojen mukaan lähteen koko ja muoto on vaihdellut eri aikoina. Kostianvirta
Ennen vuotta 1604 Kostianvirran kohdalla oli pieni Hykiänkoski, mutta pääosa Pälkäneveden, Vesijärven ja Längelmäveden vesistä laski Roineeseen Kangasalla sijainneen Sarsanvirran kautta. Toukokuussa 1604 vesi uursi Hykiänkosken paikalle suuremman uoman, ja Pälkäneveden pinta laski useita metrejä Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta aleni, joskin vähemmän, ja se alkoi laskea entisen salmen paikalle syntyneen Iharinkosken kautta Pälkäneveteen. Tämän takia Sarsanvirta kuivui yhdessä yössä 10. kesäkuuta 1604. Kordillieerien jääkilpi
Kordillieerien jääkilpi oli jääkausiaikoina pohjoisten Kalliovuorten yllä. Viimeksi se kasvoi suureksi Wisconsin-jääkilveksi. Kun jäätikkö oli suurimmillaan, se yhdistyi itäisen Kanadan yllä olleen Laurentiden jääkilven kanssa suureksi jäätiköksi. Tutkijoita kiinnostaa Kordillieerien jäätikön laajuus, koska sen uskotaan jääkauden lopulla Laurentiden jääkilpeä nopeammin supistuessaan avanneen muinaisille intiaaneille tien etelään ensiksi joko Kalliovuorten itäpuolelle tasangoille tai Alaskan kaakkoisrannikolle – Kanadan länsirannikolle. Kun valtavan Laurentiden jääkilven sulaminen vei 11 000 vuotta, Kordillieerien jääkenttä suli 4 000 vuodessa tai lyhyemmässä ajassa. Tämä nopea sulaminen aiheutti monia tulvia, muun muassa Missoula-järven äkillisen tulvimisen yli. Koska jää painoi maankuorta alas, joillakin alueilla merenpinta oli satoja metrejä nykyistä korkeammalla, vaikka vedenpinta oli yleisesti ottaen laskenut koko maailmassa. Vedenpinnan yleisen laskun ja paksun jään aiheuttaman maankuoren painumisen tarkka tietäminen on olennaisen tärkeää, kun halutaan selvittää, saattoivatko intiaanit kulkea Kordillieerien jääkilven vierestä nykyisen Alaskan alueelta Yhdysvaltoihin. Köyliönkartano
Uskonpuhdistuksen myötä 1530-luvulla kuningas Kustaa Vaasa muodosti Köyliönkartanosta kuninkaankartanon ja lahjoitti sen pojalleen Juhana Herttualle. Tämä puolestaan luovutti kartanon aviottomalle pojalleen Julius Gyllenhielmille vuonna 1576. Gyllenhielmin varhaisen kuoleman jälkeen Köyliönkartano päätyi hänen sisarensa Sofia Gyllenhielmin lapsille, joiden isä oli ranskalaissyntyinen sotapäällikkö Pontus De la Gardie. De la Gardie-suvulle kartano kuului 1750-luvulle saakka ja sen läänitykset laajenivat samalla niin, että ne käsittivät lopulta lähes koko pitäjän. Seuraavaksi omistajaksi tuli vuonna 1754 Cedercreutz-suku, jonka hallussa Köyliönkartano on edelleen. Pettuselkä
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa ei Pettuselän lampea vielä ollut olemassa, vaan se muodosti Mustasaaren ja sen kahden seuralaissaaren taakse suojaisan vesialueen, joka kuului Koljonselkään. Kaivannon kanavan tapaturma alensi Längelmäveden ja myös Koljonselän vedenpintaa karkeasti arvioiden pari metriä, jolloin saarten välit mataloituivat. Vaikka tapahtuma sattui vuonna 1830, ovat kartturit voineet kopioida Kalmbergin karttaan tapahtumaa vanhempien karttojen rantaviivan ja siksi tilanne näkyy vielä tästäkin kartasta. Saarten suojassa nykyisen järven rannalla ei ollut asutusta, mutta siellä oli raivattu pieni niitty. Kuninkaanlähde (Köyliö)
Samana vuonna tapahtuneen patoamisen jälkeen Kuninkaanlähteen rannoille alkoi muodostumaan erilaista elinkeinotoimintaa. Paikalla aloitettiin muun muassa tervanpoltto, joka jatkui aina vuoteen 1919 saakka. Tervahautojen jäännöksiä on edelleen nähtävissä Kuninkaanlähteen rantatörmissä. Tervanpolton yhteydessä Kuninkaanlähteellä järjestettiin kyläjuhlia, joihin liittyi ruokaa, juomaa ja tanssia. Valmista tervaa myytiin muun muassa Turun, Poriin ja Uudenkaupungin kalastajille. 1900-luvun alussa lähteen tuntumassa toimi nahkureita, jotka käyttivät sen vettä nahan liotukseen. Kahdessa eri myllyssä puolestaan jauhettiin viljaa ja valmistettiin päreitä. Suurempi 1800-luvulta peräisin oleva mylly on museoituna Myllypuron varrella Kuninkaanlähteen länsipäässä. Ojajärvi (Hämeenlinna, eteläinen)
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli piirretty vesialtaana, joka sisälsi sekä eteläisen että pohjoisen järvialtaan. Rannassa sijaitsi Aholan torppa, mutta järven rannoille ei ollut merkitty peltomaata taikka niittyjä. Ne raivattiin mahdollisesti vasta ensimmäisen järvenlaskun yhteydessä myöhemmin. Kartassa näkyy kuusi saarta, jotka ovat nykyään maatuneet kiinni rantoihin, mutta joita kutsutaan edelleen saariksi. Vuoden 1956 peruskartassa järvi on piirretty suurempana kuin mitä se on nykyään. Seuraavassa vuonna 1961 julkaistussa kartassa rantoja seuraavat rajat saattavat olla ensimmäisen järvenlaskun vesijättömaiden rajoja. Vuoden 1976 kartassa on tapahtunut toinen järvenlasku, jonka vaikutus järvelle on yhtä dramaattinen kuin ensimmäinen. Lalli
Talonpoika Lalliin liittyvä perinne elää nykyäänkin vahvana erityisesti Satakunnan eteläosissa. Se on antanut nimensä useille paikoille, tapahtumille ja yhteisöille. Köyliössä sijaitsee vuonna 1989 paljastettu professori Aimo Tukiaisen veistämä Lallin patsas. Lisäksi paikkakunnalla toimivat muun muassa urheiluseura Köyliön Lallit sekä tanssi- ja konserttipaikkana tunnettu Lallintalo. Vuosina 1917–2009 maakunnassa ilmestyi Lalli-niminen sanomalehti. Piispa Henrik ja Lalli esiintyvät Nousiaisten vaakunassa, Köyliön vaakunassa puolestaan ovat kuvattuna Henrikin hiippa ja Lallin kirves. Yoldiameri
Yoldiameren synty noin 11 600 vuotta sitten liittyy kylmän dryaskauden päättymiseen ja samalla jääkauden loppumiseen. Jää vetäytyi nopeasti pohjoiseen, koivu alkoi vallata etelästä alaa ja ihmisiä liikuskella merestä kohonneella Suomen alueella. 10 000 vuotta sitten männyt valtasivat metsät. Yoldiameren vielä melko kylmää preboreaalikautta sanotaan myös varhaiseksi lämpökaudeksi. Köyliönjärvi
Köyliönjärven valuma-alue on noin 170 km². Siitä peltomaata on 31,6 %, metsää 41,9 % ja suota 15,7 %. Säkylän puolella siitä on 21 % ja Köyliön puolella 79 %. Järveen on johdettu 26 ojaa, joista suurimpien ojien osuus valuma-alueesta on Ketelinojalla 22 % ja Mustaojalla 17 %. Bledjärvi
Arnold Rikli aloitti 1800-luvulla kertomusperinteen, jonka mukaan järvessä kylpeminen oli terveellistä ja paransi taudeista. Tämä aiheutti alueella turistiryntäyksen. Aikoinaan lisäksi uskottiin, että järvessä olevan saaren kirkon loi sloveenien rakkaudenjumala Živa. Kirkkokari
Varhaisin kirjallinen tieto Kirkkokarin kappelista on vuodelta 1422, jolloin Turun tuomiokirkon Mustassakirjassa säilyneessä dokumentissa mainitaan Köyliössä sijaitseva "Lähteen kappeli" eli "Keldona kapellis". Sen on tulkittu tarkoittavan juuri Kirkkokarin kappelia. Ruotsalainen historioitsija Johannes Messenius puolestaan mainitsee sen 1600-luvun alussa kirjoittamassaan teoksessa "Scondia illustrata". Vanhimmat Köyliön kartat ovat vuosilta 1688 ja 1700, niihin saari on merkitty nimellä St. Henriks Holm eli Pyhän Henrikin saari. Vuonna 1868 Köyliön silloinen kirkkoherra Johan Adolf Lindström mainitsi, että perimätiedon mukaan vielä sukupolvea aikaisemmin olisi saarella ollut näkyvissä yksi hirsikerta vanhasta kirkkorakennuksesta. Boyfood
Boyfoodin siirryttyä Röölään, ja sen tuotua silliä ensimmäisen kerran vuonna 1990, alettiin vuosittain pitämään Sillimarkkinoita Röölässä. Sillimarkkinat pidettiin alkukesästä, ja ne olivat perinteinen kesätapahtuma, jossa sillilaivojen saapumista juhlitaan uuden perunan ja viihde-esiintyjien kanssa. Tapahtuma on tunnettu Turun alueella ja siihen osallistui vuosittain tuhansia ihmisiä. Tapahtuma järjestettiin Rymättylässä toimineen Saukko-laivaston perinnettä jatkaen. Joutselkä
Joutselän taistelu säästi kivennapalaiset hävitykseltä, mutta vain hetkeksi. Sota vasta alkoi tästä. Smoolantilaistaktiikan mukaisista murroksista oli tullut Kustaa-kuninkaalle päähänpiintymä. Taktiikkaa piti sovellettaman, mutta nyt sillä ei ollut toivottua tulosta. Venäläiset hyökkäsivät tammikuussa 1556. Pienempi joukko sotaväkeä eteni Käkisalmen suunnasta Jääskeen ja Äyräpäähän. Etenemistä ei pystytty estämään. Venäläiset pystyttivät sotaleirin Äyräpäähän ja polttivat muutamia kyliä. Kun ruotsalaisten huomio oli keskittynyt pohjoiseen eteni venäläisten pääjoukko Kannaksella jälleen Joutselän kylän kautta. Murroksista ei täälläkään ollut apua. Venäläisten pääjoukon saapui Kivennavan varustukselle. Päällikkö Nils Boije poltatti varustuksen ja pakeni joukkoineen Viipurin suuntaan. Puolustus vetäytyi Viipurin linnaan ja venäläisten pääjoukko asettui piiristystoimiin Viipurin kaupungin edustalle.Viipurin linnaa ei kuitenkaan kovin ponnekkaasti pyritty valtaamaan vaan venäläiset keskittyivät nyt Ruotsin puolen rajapitäjien hävittämiseen ja tuhoamiseen. Pyhiinvaellus
Katolinen kirkko Suomessa on järjestänyt vuodesta 1950 pyhiinvaelluksia Köyliönjärven Kirkkokarille, jossa legendan mukaan Pyhä Henrik sai surmansa. Pyhiinvaellus on jokavuotinen tapahtuma ja se järjestetään kesäkuun toisena sunnuntaina jolloin juhlitaan pyhäinjäännösten Turkuun siirtämistä (translaatio) 18.6. ("kesä-Heikki"). Vuonna 1980 aloitti ryhmä nuoria katolilaisia Pyhän Henrikin pyhiinvaelluksen Yläneeltä Köyliöön (Kirkkokarille). Tämäkin pyhiinvaellus on jokavuotinen ja järjestettiin vuonna 2009 jo 30. kerran. Kepola
Kepola on kylä Säkylässä, Satakunnassa, ja on entisen Köyliön kunnan kuntakeskus. Kepolassa on noin 950 asukasta. Kylä sijaitsee Köyliönjärven länsipuolella, ja on tunnettu enemmän tai vähemmän totta olevasta tarinasta, jossa Lalli surmaa piispa Henrikin kirveellä Köyliönjärven jäällä. Kepolan keskustassa onkin Lallin patsas. Köyliö
Köyliön huomattavin vesistö on luode-kaakko-suuntainen, pitkä ja kapea Köyliönjärvi, joka laskee Köyliönjokea myöten Eurajokeen. Järven saastuminen herätti huolta 1960-luvulta lähtien, mutta myöhemmin vedenlaatu on parantunut jätevesien käsittelyn tehostuttua. Köyliön itäosan soilta saa alkunsa Sonnilanjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kokemäellä lähellä keskustaajamaa Tulkkilaa. Vuorenmaan kylän tienoilla ovat puolestaan Loimijokeen laskevan Matkusjoen alkulähteet. Köyliön kirkko
Köyliö perustettiin Kokemäen kappeliseurakunnaksi vuonna 1445 ja itsenäiseksi seurakunnaksi se erotettiin 1587. Jo 1500-luvun alussa Kirkkosaareen oli tarkoitus rakentaa kivikirkko, mutta hankkeesta totetutui vain sakaristo. Tämän ns. Köyliön kivisakariston jäänteiden arvellaan sijaitsevan nykyisen kirkon pohjoispuolella Köyliönkartanon puistossa. Ensimmäinen varmasti tunnettu puukirkko saareen valmistui vuonna 1640. Se tuhoutui salamaniskusta syttyneessä tulipalossa 1751, jonka jälkeen rakennettiin Köyliön nykyinen kirkko. Novgorodin ja jäämien sodat
Novgorodin ja jäämien väliset sodat olivat tekijä, jonka otaksutaan vaikuttaneen noin vuonna 1249 tehtyyn toiseen ristiretkeen Suomeen Ristiretken seurauksena Ruotsin valta Suomessa alkoi kasvamaan, mutta tästä huolimatta Novgorodin, hämäläisten ja varsinais-suomalaisten välinen sotatila jatkui. Vuonna 1256 novgorodilaiset tekivät uuden sotaretken hämeeseen sen jälkeen kun ruotsalaiset, varsinais-suomalaiset ja hämäläiset olivat paenneet Narvasta kuultuaan novgorodilaisten sotajoukon lähestyvän. Seuraavat historiallisiin lähteisiin perustuvat Novgorodin sotaretket jäämejä vastaan tehtiin vuosina 1292 ja 1311. Köyliönjärvi
Vuoden 1707 J.S. Östringin Kankaanpään kylän kartassa järven nimi kirjoitettiin "Kjuchlo Träsck". Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Kjulo träsk". Vuoden 1884 Senaatin kartaston venäjänkielisessä laitoksessa järven nimi kirjoitettiin "Ozero Keylio". Piispa Henrikin surmavirsi
Lalli tappoi piispan kirveellään Köyliöjärven jäällä ja palasi kotiinsa piispan hiippa päässään ja sormus peukalossaan. Kun hän yritti riisua hiippaa, päästä irtosivat hiukset, ja kun hän yritti ottaa sormusta pois, koko peukalo irtosi. Euran kirkkoherran vuonna 1753 pitäjäkertomukseen kirjaaman tarinan jatkon mukaan kesällä hiiri- tai rottalauma alkoi ajaa takaa Lallia, joka pakeni järven rannalla kasvavan puun latvaan. Jyrsijät alkoivat nakertaa puun runkoa, joten Lallin ei auttanut muu kuin hypätä järveen, johon hän hukkui. Järvi sai tästä nimekseen Hiirijärvi. Löytäneenlahti
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Käkisalmi on kauttaaltaan leveä salmi ja kartan mukaan Löytäneenlahti on Koljonselän aito lahti. Längelmäveden ja samalla Koljonselän vedenpinta aleni vuoden 1830 Kaivannon kanavan tapaturmassa. Vanhassa kartassa tämän tapahtuman vaikutukset eivät näy, sillä se on piirretty käyttäen pohjatietoina tapaturmaa edeltäviä pitäjänkarttoja. Sama tilanne on kuitenkin havaittavissa Anders Colleenin vuonna 1752 piirtämästä pitäjänkartasta. Myöhemmin alentunut vedenpinta on kaventanut Käkisalmea ja se on siitä lähtien alkanut kasvaa umpeen. Köyliönjärvi
Köyliönjärvi on geologisesti vajoama-allas, jolle ovat tyypillisiä lahdettomat, niemettömät rannat. Järvi jää kahden hiekkaisen harjualueen väliin. Pohjoisessa aukeavat Koomankankaan hiekkaiset tasangot, ja etelässä nousee korkealle Säkylän Huovinrinne ja Säkylänharju. Järven keskellä veden alla kulkee terävähuippuinen harju, joka nousee paikoin veden pinnalle muodostaen järvelle kaksi suurta ja yhden pienen saaren. Vuosisatainen maanviljely ja karjatalous on muovannut Köyliönjärven rannat alaviksi ja puuttomiksi viljelymaiksi ja niityiksi. Laajalahti (Espoo)
Varhaisin varma merkki ihmisen oleskelusta Laajalahden alueella ovat röykkiöhaudat. Haudat on tehty pronssikaudella noin 3000 vuotta sitten. Nämä ns. hiidenkiukaat ovat olleet lähellä silloista merenrantaa. Laajalahden Turvesuon itälaidalla olevan kumpareen huipulla on röykkiöhauta. Aikoinaan meri näkyi tältä kumpareelta. Varhaisesta asutuksesta kertovat myös kampakeraamiset löydöt muinaisen meren rannoilta. Ensimmäinen kylä syntyi Laajalahteen, Elfvikin niemelle 1400-luvulla. Kylässä oli jo tuolloin useita taloja. Molempien kylien elinkeinona oli kalastus. Alueella harjoitettiin lisäksi pienimuotoista viljelyä ja karjankasvatusta. Bredvikin kylä autioitui 1600-luvun nälkävuosina tai isonvihan aikaan. Vuoden 1801 kartassa kylä on jälleen mukana. Siellä oli taas melko runsaasti taloja. Iharinkoski
Vuonna 1604 Pälkänevedelle syntyi uusi lasku-uoma, Kostianvirta, ja järven vedet alkoivat virrata sitä pitkin Mallasveteen. Pälkäneveden pinta aleni tällöin nopeasti noin 3,5 metriä, Mallasveden tasolle. Myös Längelmäveden pinta laski, mutta vähemmän kuin Pälkäneveden, ja näitä järviä yhdistäneen salmen paikalle syntyi koski, jonka kautta Längelmävesi laski Pälkäneveteen. Samalla Sarsanvirta, jota pitkin Längelmävesi ja Pälkänevesi olivat laskeneet Roineeseen, kuivui 10. kesäkuuta 1604 yhdessä yössä. Siihen aikaan ajateltiin Iharinkosken olevan syyllinen Sarsan kuivumiseen ja syntyi sanonta ""Ilkeä Iharin koski saatti Sarsan vaivaiseksi"". Todellinen syyllinen Sarsan kuivumiseen oli siis Kostianvirta. Tykölänjärvi
Mallasveden pintaa on laskettu vuosina 1820 ja 1866. Tykölänjärvi oli tuolloin Mallasveden lahti, joka kuroutui erilleen järveksi näiden järvenlaskujen seurauksena. Vuonna 1959 Tykölänjärvelle ruopattiin lasku-uoma. Köyliönjärvi
Kolmas perkaushanke käynnistettiin vuonna 1982, kun koneellisesti käytiin poistamassa ensimmäisen perkaushankkeen jäljiltä jääneitä kynnyksiä. Järven alavedenpinnat laskivat ja siksi rakennettiin 1,6 kilometriä luusuan alapuolelle ja Salattimen sillan yläpuolelle pohjapato. Alavedenkorkeus jäi tämän ansiosta vain 8 senttimetriä alemmaksi kuin ennen kolmatta perkausta. Eurajoen vesistö
Köyliönjärven valuma-alueen pinta-ala on 169 km². Sen valuma-alueella on kaksi muuta järveä Ruotana ja Metsäjärvi. Ruotana sijaitsee Köyliönjärven pohjoispuolella laajan suoalueen keskellä ja sen laskuoja Ruotananoja yhtyy Mustaojaan, joka laskee Köyliönjärven pohjoiskärkeen. Metsäjärvi on Säkylänharjun rinteellä oleva matala suojärvi, jonka laskuoja ei yllä Köyliönjärveen saakka, vaan sen vedet suotuvat pohjaveteen. Kuuluisa Kuninkaanlähde laskee vedet lyhyttä ojaa myöten järven eteläpäähän Köyliön Kankaanpään kylässä. Ounaskosken rautatie- ja maantiesilta
Alkumatkalleen suuria ja kalliita siltoja vaatinut rautatie Kemijärvelle vihittiin käyttöönsä heinäkuussa 1934. Sillat ehtivät olla käytössä runsaat kymmenen vuotta. Lapin sodan aikana, 10. lokakuuta 1944 kello 20.00, saksalaiset räjäyttivät Ounaskosken sillan, ja silta tuhoutui täysin. Sodan jälkeen Kemijoki ylitettiin erilaisten tilapäisratkaisujen avulla aina vuoteen 1951 saakka, jolloin Ounaskosken kaksikantinen maantie- ja rautatiesilta otettiin uudelleen käyttöön. Kemijoki oli ylitetty esimerkiksi jääteitä myöten, lautoilla, losseilla, veneillä ja laivoilla. Tilapäisratkaisuna oli myös Ounaskosken pukkisilta sekä Lainaan kantavampi puusilta, jota käytti kauas Pohjois-Lappiin vienyt valtatie. Jäätietä käytti talvisin myös Kemijärven rautatie. Kuttajärvi
Viimeisen jääkauden jälkeen mannerjäätikkö oli sulanut kokonaan pois noin 11000 vuotta sitten, jolloin maa-alue jäi Itämeren Yoldia-vaiheen peittoon. Yoldiameren vedenpinnan yläpuolelle jäivät sellaiset maa-alueet, joiden nykyinen korkeus merenpinnasta ovat 145–147 metriä mpy. Tällaisia mäkiä ovat Pieni Muuriaismäki ja Kohomäki. Koska maankohoaminen oli tuolloin nopeaa, kuroutuivat lähialueen järvet noin 10000 vuotta sitten Itämeren makeavetisestä Ancylus-vaiheen aikana. Ancylusvaiheen loppupuolella järvien vedenpinnat olivat hieman alempana kuin nykyään. Maankuoren kallistumisesta johtuen monet Suomen järvistä kallistuivat hitaasti etelään, jolloin suuriakin järviä yhdistyivät suuremmiksi järviksi. Näin selitetään suurjärven Muinais-Päijänteen syntyminen. Järvi ulottui etelässä nykyisestä Lahdesta pohjoisessa Pihtiputaaseen. Muinais-Päijänteen vedenpinnan korkeus Iisvedellä vastaa nykyistä 104–105 metriä mpy. Kuttajärven järviallas oli yksi Iisveden tai paremminkin Virmasveden lahti. Kun Muinais-Päijänne mursi etelässä itselleen uuden lasku-uoman 7000 vuotta sitten, laski sen vedenpinta useita metrejä. Tämä on todennäköisesti Kuttajärven syntyhetki. Ylinenjärvi (Nokia, Lähdeniitty)
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven nimi kirjoitettiin silloinkin ”Ylinenjärvi”, mutta se oli silloin laajempi järvi kuin nykyään. Sille ei oltu merkitty laskujokea Alisenjärveen, mutta sellainen on täytynyt olla olemassa. Järvessä oli tuolloin viisi suurempaa saarta, joista kaksi on edelleen olemassa. Eteläisessä altaassa sijaitsi kolmaskin saari, joka on nykyään maatunut rantaan niemeksi. Neljäs saari kulkee nykykartoissa nimellä Kuivasaari. Suurin saarista oli Isosaari, joka on maatunut eteläiseen rantaan kiinni. Eteläisestä salmesta on muistona Ylisenlammi ja sen länsipuolella sijaitseva matala lampi. Järvenlasku on tapahtunut 1850-luvulla tai sen jälkeen. Eurajoen vesistö
Köyliönjoen valuma-alue koostuu Köyliönjoen keskikohdan alueesta ja Köyliönjärven valuma-alueesta. Köyliönjoen valuma-alueen pinta-ala on 265 km² ja sen laskujoki on Köyliönjoki, jonka pituus on 26,7 kilometriä. Se yhtyy Eurajokeen 36,4 kilometriä sen suusta ja on Köyliönjärven laskujoki. Köyliönjoen keskikohdan alueen pinta-ala on 96 km². Sen alueella on kaksi muuta järveä Ilmiinjärvi ja Laihianjärvi, joiden laskuojat ovat Ilmiinoja (5,4 km ja 11,1 km²) ja Järvioja. Voulisméni
Järven geologia on erikoinen, koska se on poikkeuksellisen syvä muuhun kokoonsa nähden. Aiemmin sitä on ehdotettu vanhaksi tulivuoren kraatteriksi. Kerrotaan, että Santorínin tulivuoren purkauduttua vuonna 1956 järvessä olisi tapahtunut erikoisia ilmiöitä, millä perusteella niiden on ehdotettu olevan jotenkin yhteydessä toisiinsa. Toisen, tuoreemman näkemyksen mukaan Voulisméni saattaa olla maanalaisen joen suu. Paikallisen urbaanilegendan mukaan järvi olisi pohjaton, ja sitä kutsutaankin usein ”Pohjattomaksi järveksi”. Sen todellinen syvyys mitattiin vasta vuonna 1853, kun brittiläinen amiraali Thomas Spratt luotautti sen. Tostig Godwininpoika
Tostigin jaarlinimityksen yhteydessä maanpakoon ajettu Ælfgar oli Irlannissa palkannut joukon norjalaisia laivoja miehistöineen ja liittoutunut Walesin kuninkaan kanssa. Ælfgar kuoli vuonna 1063, ja maaliskuun lopulla Tostig marssi Pohjois-Walesiin tukemaan veljensä Haraldin sotatoimia vastikään ilman liittolaista jäänyttä Gruffydd ap Llywelynia vastaan. Tostig samosi ratsuväkensä kanssa Walesin rannikkoa, eikä Gruffydd pystynyt estämään jaarleja yhdistämästä voimiaan. Koko sota oli ohi alle kolmessa kuukaudessa: 5. elokuuta 1063 omat miehet surmasivat Gruffyddin ja toivat Haraldin ja Tostigin leiriin kuninkaansa pään sekä laivan keulakoristeen. Tultuaan kuninkaaksi 1066 Harald solmi avioliiton Gruddyfin lesken kanssa. Kuninkaanlähde (Köyliö)
Kuninkaanlähde on lähde Köyliön Kankaanpään kylässä Säkylässä. Pinta-alaltaan 1,4 hehtaarin kokoinen lähde on yksi Suomen suurimmista lähteistä, johon vuorokauden aikana purkautuu läheiseltä Säkylänharjulta noin 3 500 – 4 000 m³ vettä. Nykyinen lampea muistuttava Kuninkaanlähde syntyi, kun sen Köyliönjärveen johtava lasku-uoma padottiin 1700-luvun lopussa. Nimensä se on saanut kuningas Kustaa III:n vierailtua paikalla vuonna 1775. Kaarlensilta
Alun perin sillan nimi oli Kivisilta (Kamenný most) ja myöhemmin Prahan silta (Pražský most). Kaarlensillaksi sitä on kutsuttu vuodesta 1870 lähtien. Ennen nykyistä siltaa joen ylitti samalla kohden vuonna 1172 rakennettu Judithin silta, joka oli ensimmäinen kivisilta Vltavan yli. Se romahti tulvassa vuonna 1342. Toisin kuin edeltäjänsä, Kaarlensilta on selviytynyt monista tulvista: viimeksi vuonna 2002, kun maa koki pahimman tulvan viimeiseen 500 vuoteen. Pyntösjärvi
Järven luusua sijaitsi sen eteläkärkessä, mistä oja virtasi mutkan kautta länteen ja laski vuoden 1856 kartan mukaan Hyvelän ja Ruosnioemen kylien välistä Kokemäenjoen suistossa oleelle suolle. Hyvelän kylän mylly sijaitsi tuossa ojassa. Laskuoja likimain samassa paikassa myllyineen näkyy myös jo maanmittari Jean Åhmanin mittaamassa Ruosniemen kylän isonjaon kartassa vuodelta 1765. Samalla järvestä näkyy pohjoisessa, Söörmarkun suunnassa yhteys myös Kellahdenjoen vesistöön kuuluvaan Röörmaarinojaan sekä vuoden 1856 Sotilastopografisessa kartassa että Söörmarkun Ylikylän Isonjaon kartassa vuosilta 1780-1793. Vuonna 1907 mitatussa venäläisessä topografikartassa 1:21 000, jossa järvi on jo kuivattu, laskuoja muodostuu ainoastaan etelän suuntaan ja kuivauksessa perattu lasku-uoman alkuosa on merkitty karttaan jyrkkäreunaisena. Kirkkosaari (Köyliönjärvi)
Kirkkosaari, sekä sen jatkeena oleva Kaukosaari ovat osa harjua, joka kulkee Köyliönjärven poikki osittain vedenalaisena. Keskellä järveä sijaitsevan saaren erottaa mantereesta kaksi kapeaa salmea, joista kummankin ylitse on maantieyhteys. Kirkkosaari on osa Köyliönjärven kulttuurimaisemaa, joka on yksi Suomen kansallismaisemista. Koskeljärvi
Koskeljärven suurimman saaren Isoluodon pohjoisrannalla on noin 7,5 × 9 metriä suuri kiviröykkiö, jonka keskellä on kuoppa. Se sijaitsee 2,5–3,5 metriä vedenpinnan yläpuolella ja se on voitu rakentaa ennen vedenpinnan laskua. Röykkiön ikä ei ole tiedossa. Kirjallisuudessa sitä on pidetty pronssikautisena hiidenkiukaana. Myös järven koillisrannan Kolkankalliolla on pronssikautiseksi tulkittu hiidenkiuas. Toinen muinaisasutusta ilmentävä löytö on tehty Välijokea perattaessa. Joesta on löytynyt kivikirveitä, jotka on ajoitettu kivikaudelle. Köyliönjärvi
Järvenlaskun seurauksena järvi on madaltunut kahdella eri mekanismilla. Ensiksi, jo vedenpinnan aleneminen mataloitti järveä kauttaaltaan yli metrillä. Toiseksi, aleneminen käynnisti eroosion, jossa aallokko kulutti nopeasti järvenlaskussa paljastuneita rantoja ja kasasi savea järvenpohjan syvänteisiin. Vuosina 2007 ja 2008 järven syvimpään kohtaan tehtyjen sedimenttikairauksien mukaan järven syvin kohta oli aiemmin ollut noin 18 metriä syvä nykyisen 13 metrin asemesta. Syvänteeseen kertyi sadassa vuodessa 2,5 metriä uutta sedimenttiä samalla kun vedenpinta alennettiin yli metrin. Järven pohjalle on toki kertynyt sedimenttejä koko järven viljelyhistorian ajan, mutta viimeiset muutokset ovat olleet hyvin vaikuttavia. Viime jääkausi Suomessa
Kasvillisuustyyppinä oli alussa preboreaalinen tundra jolloin Suomessa kasvoi varpuja, pensaita ja koivua. Jäätikkö alkoi holoseenin alussa sulaa nopeasti pysähdellen vain muutamia kertoja paikoilleen. Tunnetuin pysähdys on Sisä-Suomen reunamuodostumat synnyttänyt preboreaalin kylmä heilahdus 11 200–11 100 vuotta sitten tai noin 9 700 radiohiilivuotta sitten. Jään reuna kulki suunnilleen kaukana Turun pohjoispuolella, Jyväskylästä Kuopion seudulle ja Kajaanin tienoille.
Viimeistään 11 900 asutusta oli Karjalan kannaksen eteläpuolella. Noin 10 800 Yoldiameren yhteys Atlanttiin katkesi maan kohoamisen takia. Syntyi Ancylusjärvi, jonka pinta nousi jäätikön sulamisvesien virratessa suureen järveen, joka peitti monia Länsi-Suomen ja Etelä-Suomen alueita. Viro oli asutettu 10 800–10 700 (tai 11 000) vuotta sitten, ja Suomeen saapui ihmisiä viimeistään 10 600 vuotta sitten. Asutus oli vakiintunut Etelä- ja Keski-Suomeen 10 200–9 900 vuotta sitten. Noin 10 500 vuotta sitten jään raja kulki Oulun tienoilla, ja Inarinjärvi sekä itäisin Lappi olivat jo jäättömiä. Lapissa oli asutusta 9 800–9 500 vuotta sitten. Tuolloin suuri osa Suomea oli Ancylusjärven peitossa. Käsivarren Lappiin syntyi hieman yli 10 000 vuotta sitten dyynikenttiä. Noin 10 000 vuotta sitten jäätä oli Suomessa enää pieni määrä Yllästunturin seuduille. Iso-Köhkörö
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Köhkörönjärvi". Vanhassa kartassa Iso- ja Pikku-Köhkörö ovat samaa järveä. Onkin luultavaa, että Köhkörölle on suoritettu järvenlasku, jossa vedenpintaa alennettiin hieman. Kuninkaanlähde (Köyliö)
Sen syvin kohta on noin 2,8 metriä, mutta alkuperäisen lähteen syvyys itäpäässä on vain puolisen metriä. Tulovirtauksen ansiosta itäpää pysyy sulana läpi talven. Kuninkaanlähteen linnustoon kuuluu sinisorsia ja joinakin vuosina paikalla on pesinyt myös telkkä. Lisääntyviä kaloja lähteessä ei ole. Pohjan sedimenteistä tehtyjen tutkimusten perusteella on päätelty, että Kuninkaanlähde on viimeisen parinsadan vuoden aikana tyhjentynyt padon pettämisen vuoksi 2–3 kertaa. Syyskuussa 1927 lähde tyhjeni, kun piisamit kaivoivat aukon sen länsipäässä olevaan penkereeseen. Kuninkaanlähde pysyi tuolloin tyhjänä aina seuraavaan juhannukseen saakka. Euran seurakunta
Perimätiedon ja harvojen asiakirjalähteiden epävarmassa valossa Köyliönjärven Kirkkosaaressa olisi vielä 1420-luvulla sijainnut niin sanottu Lähteen kappeli. Köyliöön perustettiin myöhemminkin oma kappeli, jonka kappalainen palveli myös Köyliön kuninkankartanon kappalaisena. Vuonna 1551 käytettiin käräjätuomion tekstissä sanontaa ”Köyliön kappelin neljännes”, mikä Euran pitäjän neljänneksiin. Tähän neljänneksiin sisältyi todennäköisesti myös Säkylän alueet. Pontus De la Gardie nimitti Köyliöön oman kirkkoherran 4.9.1582, jolloin syntyi Köyliön kirkkoherrakunta. Köhniönjärvi
Lounaisrannalla kulkee rautatie. Köhniönjärven kohdalla on aiemmin ollut rautatieseisake, mutta se on lakkautettu jo vuosikymmeniä sitten. Kalliojärvi (Tammela)
Talpianjärvi on vain osa muinoin alueella sijainneesta suuremmasta järvestä. Kun jääkauden jälkeen alueen korkeimmat kohdat kohosivat maankohoamisen seurauksena Yoldiamerestä, kuroutui luoteesta työntyneestä pitkästä merenlahdesta irti suuri järvi. Järvi, joka sijaitsi Pyhäjärven ja Kuivajärven ympäristössä, oli matala ja melko tasapohjainen. Järven savipohjalle alkoi 10 500−9 400 vuotta sitten kertyä liejua, johon levittäytyi rehevä luhtamainen suokasvillisuus. Suot alkoivat tämän jälkeen kasvaa myös turvetta. Alueen vanhin turvekerrostuma on löydetty Torronsuosta ja sen ikä on 10 400 vuotta. Turvesuo laajeni tuhansien vuosien aikana ja samalla järven vedenpinta aleni Pyhäjärven luusuan kulumisen vuoksi. Laaja järvi pieneni ja siitä kuroutui erilleen pienempiä järvialtaita kuten esimerkiksi Pyhäjärvi, Kuivajärvi, Talpianjärvi ja Kalliojärvi. Hyypiönvuori
Vuonna 1886 Hjalmar Appelgren tutki mäen väitettyä linnavuorta ja tuli siihen johtopäätökseen, että kyseessä on muinaislinna. Löytyy myös kirjallisia esityksiä 1700- ja 1800-luvulta kivivalleista paikallisten kertomana. Luettuaan Appelgrenin kirjan muinaislinnoista, kävi myös Julius Ailio tarkastamassa paikan vuonna 1921. Hän päätyi vastakkaiseen tuloseen, ettei kohde ole muinaislinna, vaikka hän löysikin kiviä vuoren länsiosasta. Paikka on kuitenkin säilyttänyt statuksensa ja vuonna 1935 teki Jouko Voionmaa tarkastuksen, vuonna 1983 Jyri Saukkonen kävi paikalla inventoinnin yhteydessä (vallit kaakkoisosaa vuorta) ja vuonna 2014 Eeva-Liisa Schulz tarkasti paikan vielä kerran. Viimeisellä kerralla Schulz ei löytänut väitettyjä valleja mistään, vaikka olosuhteet olivat hyvät. Ainoat kivivallit olivat hänen mielestään luontaisia aallokon vaikutuksesta syntyneitä. Vedenpaisumusmyytit
Vuonna 1998 Columbian yliopiston geologit William Ryan ja Walter Pitman julkaisivat tutkimuksensa, jonka mukaan Mustanmeren allas olisi noin 5600 eaa. äkillisesti täyttynyt sinne Bosporin kautta syöksyneistä vesistä. Jääkauden loppuvaiheessa jäätikön eteläosan sulamisvedet olisivat valuneet Mustaanmereen. Koska merenpinta oli nykyistä alempana, Mustameri oli tuolloin makeavetisenä järvenä, jonka laskujoki oli Bosporin paikalla. Kun Mustanmeren valuma-alueella ollut osa Euroopan jäätikköä oli loppuun sulanut, Mustaanmereen laskevien jokien virtaama pieneni ja osa niistä kääntyi laskemaan Pohjanmereen. Tämän seurauksena Mustameri alkoi vähitellen kuivua, koska siitä haihtui enemmän vettä kuin siihen virtasi, ja myös sen laskujoki kuivui. Mutta kun myöhemmin myös Fennoskandian ja Pohjois-Amerikan jäätiköt sulivat, meren pinta kaikkialla maailmassa ja myös Välimeren pinta nousi, kunnes se lopulta saavutti Bosporin pohjan tason ja merivesi alkoi äkillisesti syöksyä Mustaanmereen ja sen jo kuivileen jääneille rannikoille. Lyhyessä ajassa kaikkiaan 155 000 neliökilometriä maata olisi jäänyt veden alle. Köyliö
Kivikautisia esineitä on Köyliön alueella löydetty eniten Tuiskulan kylästä ja satunnaisesti myös Köyliönjärven pohjoispään molemmilta puolilta. Rautakautinen asutus keskittyi Köyliönjärven suurimmalle saarelle ja muutamiin paikkoihin järven rannoille. Saarelta on löydetty kalmisto, joka on ajoitettu 600-luvulle ajanlaskun alun jälkeen.
Esihistoriallisen ja historiallisen ajan taitekohtaan ajoittuvan piispa Henrikin marttyyrikuolema on eräs peruste Köyliönjärven kulttuurimaiseman valitsemiselle Suomen kansallismaisemaksi. Legendojen tunteman Lallin kerrottiin olleen Köyliöstä. Köyliö-nimi esiintyi ensimmäisen kerran 1300-luvulta olevassa lähteessä, jossa mainittiin piispa Henrikin surmapaikaksi "Kiwlo". Nykyisen valtatie 12:n varrella Köyliön, Huittisten ja Kokemäen rajojen yhtymäkohdassa sijaitseva Halkivahankivi mainittiin rajapisteenä ensimmäisen kerran vuonna 1486. Köyliön kirkko
”Papinportaat” ovat massiviiset kiviset portaat, jotka johtavat Köyliönjärven rannasta rantatörmää pitkin ylös kirkkomaalle. Ne ovat olleet paikoillaan jo ainakin nykyistä kirkkoa rakennettaessa 1750-luvun alussa. Nimensä portaat ovat saaneet niitä aikoinaan käyttäneistä kirkkoherroista, jotka asuivat mantereen puolella ja kulkivat portaita pitkin matkallaan kirkkoon. Talpianjärvi
Talpianjärven järvenlaskun alkamisesta tiedetään vain se, että vuonna 1868 siitä tehtiin sopimus. Järvenlaskun vaiheista ei tiedetään vain vähän. Vuoden 1884 Senaatin kartaston mukaan Kalliojärvi ehdittiin laskea aikaisemmin, sillä kartassa järveen on merkitty heinänkasvua. Samassa kartassa sekä Pyhäjärven että Kalliojärven vedenpinnan korkeudet ovat samalla tasolla. Talpianjärvi ja siitä laskeva Nuoresjoki vaikuttavat koskemattomilta. Tulilahden kaksoismurha
Keskusrikospoliisin johdolla alkoi naisten tavaroita löytyä maastosta: teltta, makuupussit, alusvaatteita, kello jne. Syyskuun 4. päivänä löytyivät Tulilahden järven syvimmästä kohdasta naisten polkupyörät. Murhat muistuttivat Kyllikki Saaren tapausta seuraavasti:Surmatyöt ovat muuttuneet ajan saatossa myyttisiksi, samoin kuin seuraavana vuonna sattuneet Bodominjärven murhatkin, jotka tapahtuivat helluntaina 5. kesäkuuta 1960, vain pari päivää ennen kuin Heinäveden käräjillä alkoi oikeudenkäynti Holmströmiä vastaan. Aikalaisten muistiin ovat jääneet kuvat Holmströmistä paksuissa kahleissa. Kivijärvi (järvi Laitilassa)
Viereisen Pitkäjärven järvenlaskulle haettiin lupa vuonna 1807 ja se toteutettiin vuonna 1816. Kivijärven ja Malijärven hanke toteutettiin mahdollisesti samaan aikaan, mutta kuitenkin ennen vuotta 1819. Järvien toinen järvenlasku oli osa riitaisaa hanketta. Vuonna 1838 päättivät eräät Kivijärven kyläläiset, silloin kylä kuului tuolloin Hinnerjokeen, laskea uuden kerran Kivijärven, Malijärven ja Pitkäjärven vedenpintaa yhteistoimin Laitilan Suontaustan ja Leinmäen kyläläisten kanssa. Muodostettiin järvenlaskuyhtiö, jonka puitteissa räjäytettiin kalliota rikki 120 kyynärän matkalta. Järvien vesi ei kuitenkaan laskenut toivotulla tavalla. Köyliönjärvi
Köyliön kunta ottaa kaiken käyttövetensä Yttilänotassa olevasta vedenottamosta, joka pumppaa verkostoon harjun sisältämää pohjavettä. Harjujakson sisältä pulppuaa lähdevettä myös järven pohjasta ja lähteiden osuus järven kokonaisvirtaamassa on noin sata litraa sekunnissa. Säkylä
Pienempiin vesistöihin Säkylässä kuuluu Pyhäjärveen kunnan eteläosassa laskeva Pyhäjoki. Pyhäjärven valuma-alue on järven kokoon nähden pieni, vain neljä kertaa sen pinta-alan kokoinen. Vuoden 2016 alusta kunnan alueeseen kuuluu myös Köyliönjärvi ja osa sen laskujoen Köyliönjoen yläjuoksua. Muita järviä ei Säkylän alueella ole. Säkylän itäisin osa Säkylänharjun koillispuolella kuuluu Loimijokeen laskevan Matkusjoen vesialueeseen. Köyliön itäosan soilta alkaa Sonnilanjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kokemäellä. Pöyliövaara
Pöyliövaara on vaara Ojanperällä, Rovaniemellä. Pöyliövaaran lähistöllä on laavu, ja reittejä kävelijöille, polkupyöräilijöille ja talvisin hiihtäjille. Pöyliövaaralla oli vuosina 1937–1944 hyppyrimäki, joka tuhoutui Lapin sodassa. Öllykäinen
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855−1856 järvi oli saman suuruinen, mutta asumaton. Järven lähiympärystöstä oli raivattu metsät pois ja se oli niityllä. Myöhemmin järven vedenpintaa on alennettu. Väinämöisen haava
Verenvuodosta kertovat eräät muutkin vedenpaisumusmyytit. Esimerkiksi skandinaavisessa mytologiassa maailman alkuvaiheissa surmatusta Ymir-jättiläisestä tuli niin paljon verta, että koko härmäjättiläisten suku kuoli, paitsi yksi, joka kiipesi vuorelle vaimoineen. Afrikkalaisen masai-kansan mytologiassa maailman alussa oli Nenaunir-hirviö, jonka ihmisten esi-isä tappoi. Verta vuoti kaikkialle, ja sai aikaan kasvillisuuden. Kabyylit taas selittivät maailman merien syntyneen surmatun jättiläisen verestä. Jurakkisamojedien kertomuksen mukaan maailman alkuvaiheissa kaatui suuri puu, jonka juuresta virtasi "pyhä vesi", joka hukutti maailman. Tämä pyhä vesi samaistetaan usein vereen ja tuleen. Köyliönjärvi
Pääasiassa maanviljelyn ja järvenlaskun yhteisvaikutuksesta järven ravintotasapaino häiriintyi vakavasti. Eräs ongelma on liian pieni keskisyvyys. Syvyyden kasvattamiseksi vedenpinnan nostamiseen haettiin lupaa vuonna 2006. Se saatiinkin, mutta päätöksestä on valitettu. Kirkkosaari (Köyliönjärvi)
Suomenlinnassa palvellut Cedercreutzeille sukua ollut ruotsalainen amiraali Carl Tersmeden vieraili Köyliönkartanossa vuonna 1748. Hän kertoo 1900-luvun alussa julkaistuissa päiväkirjoissaan "Amiral Carl Tersmedens memoarer" perimätiedosta, jonka mukaan Lallin aikana Kirkkosaaressa olisi sijainnut jonkinlainen kirkko. Tersmeden käyttää tästä nimitystä "kellari". Hän kuvaili myös paikalla näkemäänsä punaisesta hiekkakivestä tehtyä alttarilla varustettua rakennelmaa, joka oli osittain maanalainen. Tersmedenin tallentaman kansanperinteen mukaan se oli talonpoika Lallin leskivaimon sekä muiden seudun varhaisten kristittyjen kokoontumispaikka. Köyliön kirkkohistoriaa tutkineen teologian tohtori Heikki Huhtalan mukaan on mahdollista, että nykyinen kirkko on rakennettu juuri tämän ikivanhan "kellarin" päälle, joka myös selittäisi sen äkillisen katoamisen Kirkkosaaren maisemasta. Nykyään Köyliönkartanossa sijaitsee niin ikään "Lallin kellarina" tunnettu kivirakenteinen kellari, joka on tiettävästi peräisin 1500-luvulta. Novgorodin ja jäämien sodat
Myös aiemmalla ns. ensimmäisellä ristiretkellä, joka keskiaikaisten lähteiden mukaan tapahtui vuonna 1150, on voinut olla yhteys jäämien ja Novgorodin sotiin. Jos retki on tositapahtuma ja se on todella tehty 1150-luvulla, se ajoittuu levottoman 1140-luvun jälkimaininkeihin, vaikka myöhemmät legendat kuvasivatkin sen puhtaasti kristinuskon levittämiseksi tehdyksi sotatoimeksi. Jotkut historioitsijat ovatkin nähneet retken suorana reaktiona jäämien vuonna 1149 kärsimään tappioon. Se on myös liitetty paavin kaksikymmentä vuotta myöhemmin mainitsemaan finnien yhteistyöhön ruotsalaisten kanssa. Mäntyharjun reitti
Jääkauden jälkeen noin vuonna 4 800 eaa. Saimaan pinta nousi edelleen ja Ristiinan Matkuslammen kohdalta aukesi uusi Saimaan lasku-uoma Mäntyharjun reittiä Kymijoen vesistöön noin 400 vuoden ajaksi. Myös Päijänteen vedet purkautuivat vuodesta 4 900 eaa. noin vuoteen 1 000 eaa. Rieveleiden reittiä Vuohijärveen ja siitä Mäntyharjun reittiä Siikakosken-Verlan läpi Pyhäjärveen ja edelleen Kymijokeen. Reitin rantakalloilta löytyy jääkauden aikaisia hiidenkirnuja ja kivikautisia kalliomaalauksia, sillä pyyntiväestöä Etelä-Savossa on ollut vuodesta 4 000 eaa. alkaen. Vuonna 1854 Mäntyharjun reitin virtaamaa lisättiin keinotekoisesti muuttamalla Puulan laskureitti (aiemmin Suonteen ja Hartolan Jääsjärven kautta Päijänteeseen) Mäntyharjun reitille kaivamalla Kissakosken kanava. Viikingit
Viikingit tekivät Suomeen ryöstöretkiä, joista on jäänyt historiallisia viitteitä. Esimerkiksi Olavi Pyhä teki ryöstöretken Suomen etelärannikolle vuonna 1008. Retki päättyi Herdalerin taisteluun ja Olavin tappioon. Riimukivissä on muutamia merkintöjä Suomessa surmansa saaneista henkilöistä. Ruotsin Gävlessä sijaitseva riimukivi Gs 13 kertoo Egil-nimisen henkilön kuolleen Hämeeseen tehdyllä ryöstöretkellä joskus 1000-luvun alussa. Retkeä johti Freygeirr-niminen päällikkö. Riimukiven tekstin mukaan sen pystytti Egilin muistoksi hänen veljensä Brúsi. Myös riimukivi G 319 on pystytetty Suomessa 1200-luvun alussa kuolleen Auðvald-nimisen henkilön muistoksi. Ruotsin Söderby-Karlin kirkossa sijaineen, mutta myöhemmin kadonneen riimukiven U 582, pystyttivät Bjôrn ja Ígulfríðr heidän Suomessa surmansa saaneen poikansa Ótryggrin muistolle. Lalli
Myös Lalliin liittyviä muinaismuistoja löytyy useita. Tunnetuimmat ovat Lallin asumus Köyliössä sekä Lallin itkukivi Harjavallan Hiirijärvellä. Kansanperinteen mukaan molemmat ovat paikkoja, joissa Lalli piispa Henrikin surmattuaan piileskeli. Köyliönjärven Kirkkosaaressa sijaitsee Köyliönkartano eli Vanhakartano, jonka sanotaan alun perin olleen Lallin omistuksessa ja joutuneen hänen kuolemansa jälkeen katolisen kirkon haltuun. Kartanon mailla on niin sanottu "Lallin kellari", joka amiraali Carl Tersmedenin 1740-luvulla muistiin merkitsemän kertomuksen mukaan toimi varhaisten kristittyjen kokoontumispaikkana Lallin vaimon Kertun käännyttyä kristinuskoon. Kellari on kuitenkin tutkimusten mukaan peräisin vasta 1500-luvulta. Kuninkaanlähde (Köyliö)
Vuosina 1960–2010 lähes koko virtaama johdettiin Myllypuron sijasta putkia myöden läheisen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin. Tästä johtuneen ylivirtauksen puutteen vuoksi lähteeseen joutunut orgaaninen materiaali painui viidenkymmenen vuoden ajan sen pohjaan, jonne muodostui jopa kymmenien senttimetrien paksuinen lietekerros. Ravinnerikas liete mahdollisti suosiolliset kasvuolosuhteet vesirutolle ja joinakin kesinä lähde kasvoi lähes umpeen. Vuonna 2012 Kuninkaanlähteessä havaittiin lisäksi ensimmäistä kertaa sen pohjaa osittain peittänyttä rihmalevää. Kuninkaanlähteen veden johtaminen kalanviljelylaitoksen tarpeisiin loppui, kun Säkylän kunta osti ProAgrian omistaman yhtiön osakekannan itselleen 2009 ja lakkautti sen toiminnan vuotta myöhemmin. Länsi-Suomen ympäristölupaviraston mukaan lähteen virtaamaa oli vähentänyt myös Säkylänharjusta tapahtunut vedenotto. Parhaimmillaan virtaama oli jopa 11 000 m³ vuorokaudessa. Nöyleppilampi
Nöyleppilampi on Jaalassa Kouvolassa sijaitseva keskikokoinen järvi. Se kuuluu Kymijoen vesistöön ja on osa Mäntyharjun reittiin kuuluvaa Karijärven valuma-aluetta. Järven pinta-ala on 19 hehtaaria, rantaviivan pituus 2,4 kilometriä ja vedenpinnan korkeus merenpinnasta 101,7 metriä. Lammessa on kolme pientä saarta, joiden välissä sijaitsee hiekkaisia matalikkoja. Siihen laskee kolme metsäojaa ja sen laskuoja, joka lähtee sen kaakkoisrannasta, kulkee pienen Likolammen kautta läheiseen Korpijärveen. Yoldiameri
Yoldiameri-vaihe päättyi maankohoamisen seurauksena jolloin yhteys valtamereen katkesi ja Itämeri muuttui noin 10 600 vuotta sitten Ancylusjärveksi. Yoldiameren ja Ancylusjärven noin 500 vuotta kestänyttä välivaihetta kutsutaan Echineismereksi. Köyliön Lallit
Köyliön Lallit (entiseltä nimeltään Köyliön Nuorisoseuran Urheilijat) on Köyliön kunnassa toimiva urheiluseura, jonka lajeja ovat hiihto, yleisurheilu, pesäpallo, voimistelu ja suunnistus. Lallien päälaji on pesäpallo. Seura on perustettu vuonna 1946, ja siinä on vajaa tuhat jäsentä. Pyhän Henrikin tie
Sant Henrikin tietä on pidetty Pyhän Henrikin tien tärkeimpänä osuutena. Tien synty kytkeytyy legendaan piispan kuolemasta ja hautaamisesta. Piispa Henrikin surmavirren mukaan Lalli-niminen talonpoika murhasi piispan Köyliöjärven jäällä, mistä hänen ruumiinsa kuljetettiin härkien vetämillä vaunuilla Nousiaisiin, minne hänet haudattiin. Köyliönjoki
"Markkulankulmalla" joki kohtaa lyhyen "Kuljunojan", joka yhtyy siihen oikealta, ja sen jälkeen Köyliönjoki kääntyy lounaaseen. Viimeisten 4,8 kilometrin matkalla siihen yhtyy vielä "Erkkilänoja" ja "Järvioja" sen oikealtapuolelta. Sillä osuudella oja on myös suoristettu, sillä meanderointia ei enää esiinny "Järviojan" jälkeen. Köyliönjärvi
Järven rehevöityminen on tehnyt Köyliönjärvestä linnustollisesti merkittävän. Järvien pohjois- ja keskiosat kuuluvat valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja ovat Natura 2000 -aluetta. Köyliönjärvi muodostaa yhdessä Pyhäjärven kanssa kansainvälisesti tärkeän lintualueen (IBA-alue). Köyliön seurakunta
Köyiön seurakunta on Satakunnan maakunnassa Köyliössä. Köyliön seurakunta kuului Turun arkkihiippakuntaan, ja Kokemäen rovastikuntaan. Köyliö (ja seurakunta) on tullut tunnetuksi siitä, että perimätiedon mukaan Lalli surmasi piispa Henrikin Köyliönjärvellä. Köyliönjärvi
Järven savikkoalueelta valuu ojia myöten järveen peltojen ravinteet. Fosforia mitattiin aikaisemmin noin 50 mikrogrammaa (μg) litrassa, mutta sen määrä vedessä on kasvanut kaiken aikaa. Nykyään sen taso on noin 150 μg litrassa, vaikka sen arvo vaihtelee voimakkaasti. Typen määrä on kasvanut 1960-luvun 800 μg:sta nykyiseen 1 200–1 600 μg:aan litraa kohti. Veden happamuusaste (pH) vaihtelee voimakkaasti, mikä johtuu levien yhteyttämisestä. Vielä 1960-luvulla happamuusaste oli seitsemän, mutta nykyään se on noussut kahdeksaan. Veden happipitoisuus vaihtelee järven eri syvyyksissä ja eri tilanteiden mukaan. Kerrostuneessa vedessä pohjavesien happi vähenee tai katoaa kokonaan kasvinosien ja planktonin mädäntymisen takia. Kun tuulet sekoittavat järven vedet helposti, paranee happitilanne väliaikaisesti. Hapeton pohjamuta muodostaa metaania, joka kuplii mudan joukossa ja pöyhii sitä noustessaan pinnalle. Tällöin vapautuu mudan joukosta lisää ravinteita veteen. Lallin itkukivi
Piispa Henrikin surmavirren mukaan Henrikin tappanut talonpoika Lalli pakeni surmaa seuranneena kesänä Hiirijärven Kotamäkeen. Hän asui kodassa, joka sijaitsi itkukiven läheisyydessä. Itkukiven sanotaan vieläkin olevan kostea Lallin kyyneleistä. Mahdollinen ilmiö johtunee kuitenkin maaperästä nousevasta kosteudesta. Asiakirjoissa Lalli yhdistetään Hiirijärveen jo vuonna 1486. Tuolloin Turussa vahvistetussa Kokemäen ja Köyliön välisessä rajassa oli Hiirijärvellä sijaitseva "Lallis bostadh (Lallin asumus)" -niminen rajamerkki. Samalla alueella itkukiven kanssa sijaitsee myös toistaiseksi ajoittamaton muinaisjäännös. Se saattaa olla pronssikaudelta peräisin oleva röykkiöhauta. Köyliönkylä
Köyliönkylä ("Köyliö") on kylä Loimaalla. Kylän vieritse virtaa Kojonjoki. Köyliönkylässä on koulu, Kojonkulman koulu. Aadolf Fredrik
Vuosi 1756 oli Aadolf Fredrikille ja Loviisa Ulriikalle nöyryytyksien vuosi. Säädyt päättivät, että jos kuningas ei suostu vahvistamaan jotain lakia tai virkanimitystä nimikirjoituksellaan, niin nimikirjoitus voidaan tehdä myös leimasimella. Näin kuningas menetti vähäisetkin mahdollisuutensa vaikuttaa politiikkaan. Loviisa Ulriika ei hyväksynyt tällaista miehensä nöyryyttämistä, joten hän ryhtyi tukemaan kuninkaan hyväksi tehtävää vallankaappausta. Kuningatar järjesti rahoitusta vallankaappaukselle panttaamalla Ruotsin kruununjalokivet Preussiin. Vallankaappaus kuitenkin epäonnistui, ja Loviisa Ulriika joutui pyytämään julkisesti anteeksi käytöstään. Aadolf Fredrik oli todennäköisesti ollut vallankaappaussuunnitelmasta tietämätön, joten hän joutui vain kuuntelemaan säätyjen nuhteita. Cuyahoga
Cuyahogajoen uskotaan olleen tuhansien vuosien ajan paikallisten intiaanien kauppareitti. Connecticutin läntiselle valtaukselle saapuneet uudisasukkaat totesivat jyrkkälaskuisen joen sopimattomaksi omaan purjehtukseensa mutta johtivat siitä vettä Ohion ja Erien kanavaan, joka rakennettiin vuonna 1827. Kanavan myötä Ohion koillisosat teollistuivat nopeasti. Teollistumisen seurauksena Guyahoga saastui väestön ja tehtaiden jätevesistä ja sillä alkoi esiintyä jokitulipaloja, joista ensimmäiset tiedot ovat vuodelta 1868. Viimeisin yhdeksästä palosta tapahtui vuonna 1969, jolloin joen saaste- ja öljylautan palo vahingoitti kahta rautatiesiltaa. Tapaus sai kansallistakin huomiota ja Cuyahoga tuli tunnetuksi "palavana jokena". Palon aikalaislehdissä Cuyahogaa kuvailtiin joeksi, joka "heruu pikemmin kuin virtaa" ja johon ei "huku vaan mätänee". Nykyisin Cuyahogan ja sen sivujokien ja kosteikkojen vedenlaatua tarkkaillaan jatkuvasti. Joki on puhdistunut huomattavasti ja sen alueella viihtyy nykyisin monia sellaisiakin lajeja, jotka olivat aiemmin harvinaisia tai kokonaan kadonneet.
Akronin ja Clevelandin kaupunkien välillä Cuyahogan laakso muodostaa Cuyahoga Valleyn kansallispuiston. Puiston alueella on monia historiallisia rakennuksia, ja sen poikki kulkee 1800-luvulla rakennettu rautatielinja. Köyliönjoki
Joella on varsinaisia saaria vain Tuiskulassa urheilukentän vieressä ja "Harolassa". Köyliönjärvi
Järven rantaviiva on 36,8 kilometriä pitkä, ja se on pääasiassa savipohjaiseen peltomaahan rajautuvaa matalaa ranta-aluetta. Sen rannat rajoittuvat toissijaisesti peltoihin, mutta aivan rannalla kasvuston välivyöhykkeenä saattaa olla lehtipuukasvustoa, vesiheinää ja niittyä tai suota. Järven erottaa lounaispuolella olevasta Pyhäjärvestä 4–5 kilometriä leveä kannas, joka on pääasiassa Säkylälle kuuluvaa peltomaata. Koskisen konserni
Yritys nousi julkisuuteen, kun 1987 paljastui, että sahan tulipalon yhteydessä vuonna 1976 Järvelän maaperään ja pohjaveteen pääsi kloorifenolia sisältävää Ky-5-valmistetta, jota käytettiin sahatavaran sinistymisenestoon. Alueen pohjaveden ja maaperän puhdistusmahdollisuuksia on selvitelty vuosikymmenten ajan. Vuosina 2012 - 2014 puhdistustyössä tehtiin läpimurto; Koskisen Oy:n ja Pöyry Finland Oy:n kehittämällä menetelmällä on puhdistettu laskennallisesti jo noin 90 prosenttia alueen pohjavedestä. Puhdistustoimintaa jatketaan, jotta loputkin pohjavedestä saadaan puhdistettua. Asiasta annettiin KHOn päätös 2008, jonka mukaan saastuminen tutkitaan. Yritystä syytettiin rikoksesta, mutta oikeuden päätöksen mukaan saastuminen johtui tulipalosta. Köyliönjoki
Järilänharjun lähellä Piikajärven lentokentällä olevalta Piikajärveltä ei ole laskujokea Köyliönjokeen, mutta sen vedet suotuvat etelään Köyliöjoen keskiosan alueelle. Sen vuoksi Piikajärvi luetaan kuuluvaksi tähän valuma-alueeseen, vaikka viereinen Palojärvi luetaan Kokemäenjoen valuma-alueeseen. Köyliönjärvi
Jääkauden jälkeisen maankohoamisen seurauksena Säkylän Pyhäjärvi ja Köyliönjärvi muodostivat yhdessä laajan merenlahden, jonka suuta vartioi suuri ja nykyään Linturin kallioylänkönä tunnettu muinainen saari. Lahden suut saaren molemmin puolin alkoivat kaventua, ja kun merenpinta aaltoili korkeudella, joka on nykyään alle 50 metriä merenpinnan yläpuolella, alkoi järvialtaan kuroutuminen irti merestä. Samalla järvet erkaantuivat toisistaan lopullisesti, kun järvien välinen kapea salmi maatui lähes kokonaan. Lopullinen kuroutuminen ja Köyliönjärven muodostuminen tapahtui noin 5 600–5 500 vuotta sitten. Teljä
Saarnahuone on mahdollisesti piispa Henrikin ajoilta perityvä puurakennus, jossa hän perimätiedon mukaan vietti viimeisen yönsä 19. tammikuuta 1156, ennen seuraavana päivänä Köyliönjärven jäällä tapahtunutta surmaansa. Paikalle on vuonna 1857 valmistunut tiilirakenteinen kappeli, jonka sisällä saarnahuonetta säilytetään. Köyliönjoki
Joen alkulähde on Köyliönjärvi, jonka luusua sijaitsee järven pohjoispään eteläpuolella "Ehtamossa" 40,5 metriä merenpinnan yläpuolella. Se halkoo tasaista savitasankoa ja meanderoi lähes koko matkallaan Eurajokeen. Kun sen korkeus yhtymäkohdassaan Eurajokeen on 27,5 metriä, kertyy sille pudotusta 13,0 metriä. Puolet siitä syntyy matkalla Köyliönjärvestä Tuiskulan ohi, missä joki ohittaa ahteen kylän entisen myllyn kohdalla. Koska Köyliönjärvi on säännöstelty järvi, on sillä pohjapato noin 1,6 kilometriä luusuasta. Köyliön kirkko
Kirkon lattian alle on haudattu kuningas Kustaa III:n 24-vuotiaana kuollut henkivartija Grüner. Hän kuoli Köyliön Kuninkaanlähteellä toisen henkivartijan kanssa käymässään kaksintaistelussa vuonna 1755 kuninkaan Suomen vierailun yhteydessä. Jaakonpäivä
Jaakon kylmän kiven heittämisen uskottiin aiheuttavan vesien viilentymisen. Uimakausi alkoi olla lopuillaan, ilmat viilenivät ja syyskesä alkoi. Uskomus Jaakosta ja kylmästä kivestä on syntynyt juliaanisen kalenterin aikana, josta luovuttiin Ruotsissa ja Suomessa vuonna 1753. Luonnon kannalta nykyisessä kalenterissa Jaakonpäivää vastaa Salmenpäivä 5. elokuuta, ja juuri siihen aikaan järvivedet alkavat Suomen ympäristökeskuksen tilastojen mukaan keskimäärin kylmetä. Jaakonpäivästä alkaa vanhan käsityksen mukaan syyskesä.