Milloin Giuseppe Tartinin kuoli?
Giuseppe Tartini
Vuonna 1769 vanha oppilas ja hyvä ystävä Nardini palasi Padovaan sairaan ystävänsä Tartinin tueksi. Tartinin vaimo oli kuollut edeltävänä vuonna. Toinen ystävä, sellisti Antonio Vandini, tuli myöskin Giuseppen avuksi, ja oletettavasti merkitsi ylös Tartinin elämän varhaisia vaiheita. Tartini kuoli Padovassa helmikuussa 1770. Tartini oli eläessään julkaissut akustiikkaa käsitteleviä tutkielmia, ohjemateriaalia ja lukuisia sävellyksiä. Suuri osa hänen sävellyksistään oli vielä käsikirjoituksina. Giuseppe Tartini
Giuseppe Tartini (8. huhtikuuta 1692 – 26. helmikuuta 1770) oli italialainen säveltäjä ja viulisti. Suurin osa Tartinin sävellyksistä ovat viulusonaatteja ja -konserttoja.
Viktor Emanuel II
Viktor Emanuel II (ital. "Vittorio Emanuele II", 4. maaliskuuta 1820 – 9. tammikuuta 1878) oli Piemonten, Savoijin ja Sardinian kuningas vuodesta 1849 vuoteen 1861. 18. helmikuuta 1861 hän otti käyttöön myös arvonimen Italian kuningas, hän oli yhdistyneen Italian ensimmäinen kuningas. Viktor Emanuel piti tätä arvonimeä hallussaan kuolemaansa asti. Ugolino della Gherardesca
Ugolino della Gherardesca, (noin 1220 - 1289) oli italialainen aatelismies ja laivaston komentaja. Hän oli mahtavan Gherardescan suvun päämies ja Pisan ghibelliinien johtohahmoja. Parhaiten Kreivi Ugolino tunnetaan Danten kuvitteellisesta kuvauksesta "Jumalaisessa näytelmässä". Tarinan mukaan hänet vangittiin poikiensa ja pojanpoikiensa kanssa syytettynä maanpetoksesta, kanssarikollisensa kavaltamana. Heitä pidettiin vangittuina yhdeksän kuukautta, ja he nääntyivät nälkään vankeudessa. Danten kirjaaman tarinan mukaan Ugolino söi poikiensa lihaa. Tutkijat ovat kyseenalaistaneet kertomuksen muun muassa sillä perusteella, että vankilaan joutuessaan kreivi oli yli 70-vuotias ja huonohampainen. Tarquinio Provini
Tarquinio Provini (29. toukokuuta 1933 Cadeo, Italia – 6. tammikuuta 2005 Bologna, Italia) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1957 ja 250-kuutioisissa vuonna 1958. Ensimmäisen mestaruuden Provini ajoi Mondialilla ja seuraavan MV Agustalla. Arturo Toscanini
Arturo Toscanini (25. maaliskuuta 1867 Parma, Italia – 16. tammikuuta 1957 New York) oli yksi 1900-luvun kuuluisimmista kapellimestareista. Hänen vaikutuksensa erityisesti kotimaassaan oli valtava: hän uudisti oopperakäytäntöjä ja johti useiden tunnettujen teosten kantaesityksiä, muun muassa Puccinin "La Bohèmen", "Lännen tytön" ja "Turandot’n". Gaetano Pugnani
Gaetano Pugnani (s. 27. marraskuuta 1731, Torino; k. 15. heinäkuuta 1798, Torino) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Hän opiskeli viulunsoittoa muun muassa Giuseppe Tartinin johdolla. Vuonna 1752 Pugnani pääsi viulistiksi kuninkaalliseen kappeliin Torinossa. Pugnani esiintyi uransa aikana ympäri Eurooppaa, mutta palasi vuonna 1770 Torinoon, jossa hän kuoli heinäkuussa 1798. Pugnani sävelsi muun muassa viulumusiikkia ja oopperoita. Marie-Josephine Gaudette
Marie-Josephine Clarice Gaudette (25. maaliskuuta 1902 – 13. heinäkuuta 2017) oli kolmen kuukauden ajan Italian vanhin elävä ihminen 15. huhtikuuta 2017 kuolleen Emma Moranon jälkeen, joka oli kuollessaan maailman vanhin elävä ihminen ja vanhimmaksi koskaan elänyt italialainen. Gaudette syntyi Manchesterissa New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa ja oli vanhin Yhdysvalloissa syntynyt henkilö Susannah Mushatt Jonesin kuoltua 12. toukokuuta 2016 ja oli vanhimmaksi koskaan elänyt yhdysvaltalainen maastamuuttaja. Paolo Soprani
Yritys kasvoi ja Paolo avasi uuden 400 työntekijän tehtaan Castelfidardoon Luigi- ja Achille-poikiensa kanssa. Vuonna 1900 yritys sai paljon huomiota Pariisin maailmannäyttelyssä. Paolosta tuli Brysselin ja Pariisin keksijäakatemioiden jäsen ja hän tapasi jopa Ranskan presidentin. Paolo Soprani työskenteli 70-vuotiaaksi asti, ennen kuin hänen poikansa jatkoivat yrityksen johdossa. Hän kuoli kotonaan 73-vuotiaana. Pius XI
Pius XI:n kuoleman johdosta Pietarinkirkon suurta kelloa soitettiin 10. helmikuuta 1939. Italian diktaattori Benito Mussolinin tiedetään sanoneen: Giuseppe Taddei
Giuseppe Taddei (26. kesäkuuta 1916 Genova – 2. kesäkuuta 2010) oli italialainen baritoni. Dino Buzzati
Dino Buzzati-Traverso (16. lokakuuta 1906 Bellunon maakunta – 28. tammikuuta 1972 Rooma) oli italialainen kirjailija, toimittaja, libretisti ja kuvittaja. Hänen merkittävimpänä teoksensaan pidetään romaania "Tataariaro" (Il deserto dei Tartari, 1940). Giovanni Battista Bugatti
Giovanni Battista Bugatti (1779/1780–1869) oli Kirkkovaltion virallinen teloittaja vuosina 1796–1865. 69 työvuodellaan hän oli teloittajista pisimpään palvellut ja sai lempinimen Mastro Titta. Bugatti sai vuodesta 1865 kuolemaansa 30 scudia eläkettä kuukaudessa. Tintoretto
Tintoretto (oikealta nimeltään Jacopo Comin; 29. syyskuuta 1518 Venetsia – 31. toukokuuta 1594 Venetsia) oli italialaisen renessanssitaiteen viimeinen merkittävä taidemaalari ja venetsialaisen koulukunnan edustaja. Niccolò Paganini
Paganinin soitin oli Guarneri del Gesù "Cannone". Vaikka hän omisti laajan viulukokoelman, johon kuului yksitoista Stradivariusta, hän ei koskaan julkisesti soittanut maineikkaimpia instrumenttejaan. Yksi ”stradi” kantaa hänen nimeäänkin. Kerrotaan maestron mieltyneen lainaksi saamaansa "Il Cannoneen" siinä määrin, ettei enää suostunut palauttamaan soitinta lainaajalle. Paganini kuoli Nizzassa vuonna 1840. Kuolinsyyn uskotaan olevan kuppa. Kaarle Albert
Kaarle Albert tuli kuninkaaksi Kaarle Felixin kuoltua vuonna 1831, mikä antoi jälleen uutta toivoa liberaaleille ja Italian yhdistymisen kannattajille. Hän ei kuitenkaan armahtanut vuoden 1821 kaappauksen osanottajia, ja kukisti itse uuden salaliittohankkeen vuonna 1833. Vaikka Kaarle Albert ei halunnut tinkiä hallitsijan yksinvallasta, hän piti silti yhä tavoitteenaan Italian vapauttamista Itävallan alaisuudesta, sillä Itävaltaan hän suhtautui hyvin vihamielisesti. Omassa valtakunnassaan hän kevensi raskasta hallintoa ja uudisti lainsäädäntöä, edistäen siten taloudellista kehitystä. Hän myös vahvisti kaikessa hiljaisuudessa Sardinian sotavoimia.
Kaarle Albert kääntyi uudelleen rohkeammin liberaalille kannalle ja nimitti uudistusmielisemmän hallituksen vuonna 1847, jolloin toisaalta paaviksi valittiin edistysmielinen Pius IX ja toisaalta Itävallan joukot miehittivät Ferraran. Vallankumouksen levitessä Eurooppaan vuonna 1848 Kaarle Albert antoi 4. maaliskuuta Sardinialle uuden perustuslain, jonka nojalla maahan luotiin edustuksellinen hallinto. Tämä nimellä "Statuto Albertino" tunnettu perustuslaki oli sittemmin voimassa yhdistyneessä Italiassa aina vuoteen 1948. Giuseppe Amisani
Giuseppe Amisani (7. joulukuuta 1881 Mede Lomellina, Italia – 8. syyskuuta 1941 Portofino) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Giuseppe Patanè
Giuseppe Patanè (1. tammikuuta 1932 Napoli – 29. toukokuuta 1989 München) oli italialainen kapellimestari. Italialaisen elokuvan historia
Italiaista elokuvaa pidettiin 1980-luvulla lähes kuolleena, mutta vuosikymmenen lopulla elokuva-ala alkoi uudistua. Merkkinä tästä Giuseppe Tornatoren ohjaama "Cinema Paradiso" voitti Oscar-palkinnon 1989. Sen menestystä jatkoivat Oscarilla palkittu Gabriele Salvatoresin "Mediterraneo", European Film Awardilla palkittu Gianni Amelion "Varastetut lapset" ja Roberto Benignin kolmella Oscarilla palkittu "Kaunis elämä". Uuden menestyksen myötä 1990-luvulla syntyi termi uusi italialainen elokuva. Siihen liitettiin uusien lahjakkuuksien tekemät elokuvat, vaikkakin sitä ei pysty kutsumaan varsinaisesti lajityypiksi. Uuden italialaisen elokuvan tunnusomainen piirre onkin sen monimuotoisuus. Vaikka uuteen italialaiseen elokuvaan liitettiin lisäksi ”nuorien” elokuvantekijöiden tuleminen, esimerkiksi Gianni Amelio ja Nanni Moretti olivat aloittaneet uransa jo 1970-luvulla. Monet elokuvista olivat kuitenkin uusien kykyjen valmistamia. Dante Parini
Dante Parini (21. marraskuuta 1890 Milano, Italia – 11. huhtikuuta 1969 Milano) oli italialainen kuvanveistäjä. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Sandro Pertini
Alessandro (Sandro) Pertini (25. syyskuuta 1896 – 24. helmikuuta 1990) oli italialainen poliitikko, toimittaja ja sotasankari ensimmäisestä maailmansodasta. Hän oli Italian seitsemäs presidentti vuosina 1978–1985. Pertini toimi myös edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 1968–1976. Hän edusti Italian sosialistista puoluetta (Partito Socialista Italiano). Presidenttikautensa jälkeen hän oli senaatin elinikäinen jäsen vuosina 1985–1990. Giuseppe Mazzini
Pariisissa asuneen Giuseppe Lambertin avulla Mazzini sai 1840-luvun alussa Nuoren Italian elvytettyä. Vuonna 1847 hän esitti edistyksillisiä uudistuksia toteuttaneelle uudelle paaville Pius IX:lle osoitetun avoimen kirjeen, joka oli sisällöltään samantapainen kuin vuoden 1831 Kaarle Albertille osoitettu kirje. Paavi ei kommentoinut Mazzinin kirjettä julkisesti. Giuseppe Tartini
Tartini syntyi Istrian niemimaalla Piranossa, joka on nykyään osa Sloveniaa ja nimeltään Piran. Giuseppe oli vanhempiensa Giovanni Antonio Tartinin ja Catarina Zangrandin neljäs lapsi. Isä Tartini oli Firenzestä kotoisin oleva menestynyt kauppias. Isä suunnitteli pojalleen pappisuraa. Poika kuitenkin kieltäytyi tästä, eikä uransa aikana kirjoittanut montaakaan uskonnollista sävellystä. Sen sijaan hän kirjoittautui Padovan yliopistoon vuonna 1709 lakia lukemaan. Yliopistossa Tartini kiinnostui enemmän musiikista ja otti viulutunteja Giulio di Terniltä. Vuosia myöhemmin asetelma kääntyi toisin päin. Vuonna 1710 Giuseppe solmi salassa avioliiton Elizabetta Premazoren kanssa. Tämä oli Padovan piispan sukulainen. Noin kolmen vuoden päästä avioliitto paljastui, ja pariskunnan piti paeta kaupungista. Tartini asettui Assisiin, jonka luostarissa asui joku hänen sukulaisensa. Giuseppe opiskeli viulunsoittoa nyt isä Boemon (luultavasti tsekkiläinen muusikko Bohuslav Cernohorsky) opastuksella. Muutaman vuoden kuluttua joku padovalainen vierailija tunnisti Tartinin, kun hän esiintyi. Sopu Padovan piispaa kanssa silti syntyi. Vuonna 1715–16 pariskunta muutti Venetsiaan. Piero Taruffi
Pierino ”Piero” Taruffi (12. lokakuuta 1906 Albano Laziale, Italia – 12. tammikuuta 1988 Rooma, Italia) oli italialainen kilpa-autoilija. Meksikon vuoden 1951 Carrera Panamerica -katukisan voiton jälkeen hän sai lempinimen "Silver Fox" eli hopeakettu varhaisessa elämänvaiheessa harmaantuneista hiuksistaan. Giuseppe Mazzini
Giuseppe Mazzini (22. kesäkuuta 1805 Genova – 10. maaliskuuta 1872 Pisa) oli italialainen vapaustaistelija ja vallankumouksellinen nationalisti. Hänellä oli tärkeä rooli Italian yhdistymisen ajamisessa. Donatello
Donatello, oikealta nimeltään Donato di Niccolò di Betto Bardi (1386 Firenze – 13. joulukuuta 1466 Firenze), oli firenzeläinen taiteilija ja renessanssin merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Tyylisuunnaltaan hänen teoksensa edustivat realismia. Francesco Primaticcio
Francesco Primaticcio (30. huhtikuuta 1504 Bologna – 1570) oli italialainen manieristinen taidemaalari, arkkitehti ja kuvanveistäjä, joka vietti suurimman osan elämästään Ranskassa. Rodolfo Emilio Giuseppe Pichi-Sermolli
Rodolfo Emilio Giuseppe Pichi-Sermolli (24. helmikuuta 1912 Firenze – 2005) oli italialainen kasvitieteilijä. Hän oli maailman johtavia saniaisten ja näiden taksonomian asiantuntijoita. Pichi-Sermolli löysi urallaan yli sata uutta saniaislajia. Hän teki useita tutkimusretkiä Euroopan lisäksi Afrikkaan, Intiaan, Malesiaan, Australiaan, Uuteen-Seelantiin, Polynesiaan, Havaijille, Yhdysvaltoihin, Meksikoon ja Argentinaan. Umberto I
Umberto I (14. maaliskuuta 1844 – 29. heinäkuuta 1900) ("Umberto Rainerio Carlo Emanuele Giovanni Maria Ferdinando Eugenio, Principe del Piemonte") oli Italian kuningas 9. tammikuuta 1878 lähtien kuolemaansa saakka. Vasemmisto vihasi Umbertoa hänen vanhoillisuutensa vuoksi ja lopulta anarkisti Gaetano Bresci murhasi hänet. Benoît-Théophile de Chevron Villette
Benoît-Théophile de Chevron Villette (8. toukokuuta 1587 Torino – 16. kesäkuuta 1658) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi François de Sales 14. maaliskuuta 1615. Hänet nimitettiin Tarentaisen arkkipiispaksi 20. syyskuuta 1632, ja piispaksi vihkiminen seurasi 16. tammikuuta 1633. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Provana, jota avustivat Giacomo Marenco ja Giovanni Francesco Gandolfo. De Chevron Villette kuoli 71-vuotiaana virassa. Johann Gottlieb Graun
Johann Gottlieb Graun (27. lokakuuta 1703 – 28. lokakuuta 1771) oli saksalainen säveltäjä ja viulisti. Hän opiskeli Giuseppe Tartinin johdolla. Michelangelo
Vuonna 1516 Medici-sukuinen paavi Leo X tilasi Michelangelolta julkisivun San Lorenzon kirkkoon Firenzeen. Paavi perui hankkeen kolme vuotta myöhemmin Michelangelon tyrmistykseksi, mutta taiteilija sai pian tehtäväkseen Medicien hautakappelin ja Biblioteca Laurenziana -kirjaston. Kirjastosta tunnetaan etenkin sen eteishallin portaikko, sekä manierismia enteilleet sisäseinät. Myös Medicien hautakappeli San Lorenzon kirkossa jäi keskeneräiseksi. Kokonaisuudesta valmistuivat Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin hautamonumentit sekä niiden yötä, päivää, aamua ja iltaa kuvaavat allegoriset hahmot. Michelangelon ainoa nykyisin tunnettu muotokuva on tuolta ajalta (noin 1532) hänen firenzeläisestä lapsuudenystävästään Andrea Quaratesista.
Leonardo kuoli vuonna 1519 ja Rafael vuonna 1520, ja jäljellä oli enää Michelangelo renessanssin ajan kolmesta suuresta taiteilijanerosta. Michelangelo muutti vuonna 1534 Roomaan, missä hän eli elämänsä viimeiset 30 vuotta tekemällä töitä useille paaveille. Vuonna 1535 Michelangelon vanha ihailija Paavali III nimitti Michelangelon ”Vatikaanin ylimmäksi arkkitehdiksi, kuvanveistäjäksi ja taidemaalariksi”. Seuraavana vuonna Michelangelo aloitti "Viimeisen tuomion" freskon maalaamisen Sikstuksen kappeliin: teos paljastettiin vuonna 1541. Trenton kirkolliskokous määräsi Michelangelon kuoltua hahmojen alastomuuden osin peitettäväksi.
Michelangelo keskittyi 1540-luvulla arkkitehtuuriin. Hän suunnitteli muun muassa Capitolium-kukkulan aukion Piazza del Campidoglion uuteen uskoon, ja hänet nimitettiin vuonna 1547 Pietarinkirkon rakennusmestariksi. Kirkkoa oli siihen mennessä rakennettu jo neljä vuosikymmentä, ja Michelangelo purki joitain aikaisemmin rakennettuja osia ja keskittyi erityisesti suunnittelemaan kirkolle suuren kupolin. Kupoli valmistui vasta 26 vuotta Michelangelon kuoleman jälkeen. Sergei Rahmaninov
Yhdysvalloissa Rahmaninov joutui elättämään itseään ensi sijassa pianistina, ja siksi hänen sävellyksiensä määrä vuoden 1917 jälkeen on varsin suppea (vain 6 julkaistua teosta). Rahmaninov sairastui kesken erään konserttikiertueen talvella 1943, jolloin hänellä todettiin melanooma. Viimeisessä konsertissaan helmikuussa 1943 Rahmaninov esitti enteikkäästi Frédéric Chopinin pianosonaatin nro 2 b-molli op. 35, joka sisältää kuuluisan surumarssin. Rahmaninov kuoli 28. maaliskuuta 1943 Beverly Hillsissä, Kaliforniassa, ja hänet on haudattu Kensicon hautausmaalle, joka sijaitsee Valhallassa, New Yorkin osavaltiossa.
Rahmaninov siteerasi joskus teoksissaan 1200-luvulta peräisin olevaa Tommaso da Celanon säveltämää "Dies irae" -hymnin melodiaa. Esimerkkejä tästä ovat hänen toinen sinfoniansa, jossa "Dies irae" -melodia toimii kontrastina nouseville melodioille, sekä "Rapsodia Paganinin teemasta".
Lisäksi lukuisia lauluja pianon säestyksellä (mm. "Vokaliisi" op. 34), useita pienempiä pianokappaleita ja sovituksia pianolle muiden säveltäjien teoksista. Johannes Baptista von Albertini
Johannes Baptista von Albertini (17. helmikuuta 1769 Neuwied – 6. joulukuuta 1831) oli saksalainen pappi ja kasvi- ja sienitieteilijä. Hän opiskeli teologiaa ja kasvatustieteitä. Yhdessä oppilaansa Lewis David von Schweinitzin kanssa hän kokosi aikansa suurimman sienikirjan "Conspectus Fungorum in Lusatiae superioris". Siinä esitellään 1130 taksonia, joista 127 oli uusia, Schweinitzin määrittämiä lajeja. Enrico Tamberlik
Enrico Tamberlik (16. maaliskuuta 1820 Rooma – 13. maaliskuuta 1889 Pariisi) oli italialainen tenori. Hän aloitti uransa Teatro San Carlossa, Napolissa 1841. Italian lisäksi hän lauloi mm. Venäjällä, Portugalissa ja Espanjassa. Tamberlik myötävaikutti Giuseppe Verdin "Kohtalon voiman" syntymiseen ja hän myös lauloi oopperan päätenoriosan sen kantaesityksessä Pietarissa 1862. Il Canto degli Italiani
Neljäs säkeistö viittaa tapauksiin Italian historiassa, joilla oli suuri merkitys Italian kansallistunteelle. Legnanon taistelussa italialaiset joukot löivät Fredrik I Barbarossan johtamat saksalaiset joukot vuonna 1176, tehden samalla lopun Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan vallasta Italian niemimaalla. Ferruccio viittaa Francesco Ferruccioon, joka johti Firenzen kauppatasavallan joukkoja Kaarle V:n piirittäessä kaupunkia 12. lokakuuta 1529 – 12. elokuuta 1530. Urheudestaan kuuluisaksi tullut Ferruccio sai surmansa piirityksen loppuvaiheessa 3. elokuuta 1530. Italian yhdistymisen puolestapuhujat nostivat Ferruccion erääksi yhdistyneen Italian esitaistelijoista. Balilla oli oikealta nimeltään Giovan Battista Perasso. Hän johti teini-ikäisenä kapinaa itävaltalaisia vastaan Genovassa vuonna 1746. Säkeistössä mainitut kellot, jotka kutsuvat iltamessuun, viittaavat vuoden 1282 ”Sisilian iltamessuun”, jossa Sisilian väestö teki kapinan maata miehittäneitä ranskalaisia joukkoja vastaan ja murskasi ne perin pohjin. Salvatore Riina
Salvatore "Totò" Riina (16. marraskuuta 1930 Corleone, Italia – 17. marraskuuta 2017 Parma, Italia) oli sisilialainen mafioso, joka toimi Cosa Nostran ja sen neuvoston johtajana vuosina 1982–1993. Ennen tätä hän johti Corleonesin ("corleonelaiset") mafiaperhettä. Giuseppe Verdi
Giuseppe Fortunino Francesco Verdi (10. lokakuuta 1813 Busseto – 27. tammikuuta 1901 Milano) oli italialainen romantiikan ajan oopperasäveltäjä. Gian Lorenzo Bernini
Bernini teki viimeisen veistoksensa 81-vuotiaana lahjaksi Roomaan muuttaneelle Ruotsin kuningatar Kristiinalle, joka ihaili Berniniä ja kieltäytyi kohteliaasti niin arvokkaasta lahjasta. Bernini kuoli 28. marraskuuta 1680 kahden viikon sairastelun jälkeen. Hänet haudattiin Santa Maria Maggioren kirkkoon. Bernini jätti testamentissaan teoksiaan kolmelle kardinaalille, paaville ja kuningatar Kristiinalle. Giuseppe Tartini
Venetsiassa asui ja työskenteli kuulu viulusti Francesco Veracini, jonka soitto vaikutti suuresti Tartiniin. Tartini paneutui viulunsoiton periaatteisiin ja etenkin jousiin Venetsiassa. Veracinin mielenterveys horjui ja lopulta petti, jolloin Tartini siirtyi Anconaan ja opiskeli intensiivisesti viulunsoittoa, jousia, kieliä, akustiikkaa ja erilaisia tekniikoita itsekseen. Thomas L. Phipson kirjoitti vuonna 1877, että tuolloin Tartini löysi ja otti selville viulusta sellaisia ominaisuuksia, joita yhä tänä päivänä hyödynnetään viulunsoiton opetuksessa. Giuseppe Abbati
Giuseppe Abbati (13. tammikuuta 1836 – 21. helmikuuta 1868) oli italialainen kuvataiteilija, joka kuului 1800-luvun jälkimmäisen puoliskon Macchiaioli-ryhmän keskeisiin nimiin. Italian historia
Kuningas Umberto I murhattiin 29. heinäkuuta 1900. Hänen seuraajakseen nousi Viktor Emanuel III. Vuosina 1911–1912 käydyssä Italian–Turkin sodassa Italia valloitti Libyan. Giuseppe Torti
Giuseppe Torti (1. helmikuuta 1928 – 14. maaliskuuta 2005) oli sveitsiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin Luganon piispaksi 9. kesäkuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gilberto Agustoni, jota avusti Karl-Josef Rauber. Giuseppe Batignani
Batignani kuoli 76-vuotiaana virassa. Giacomo Matteotti
Giacomo Matteotti (22. toukokuuta 1885 – 10. kesäkuuta 1924) oli italialainen sosialisti ja fasistien ankara arvostelija. Hän katosi kesäkuussa 1924 ja löytyi myöhemmin haudattuna Rooman ulkopuolelta. Benito Mussolinin osuutta hänen surmaansa ei ole näytetty toteen. Italian historia
Kuuden viikon päästä Garibaldi valtasi Messinan ja siirtyi sen jälkeen Italiaan, jonka eteläosien valtaus sujui yhtä nopeasti kuin Sisilian. Voitettuaan Calabrian ja Napolin Garibaldi eteni kohti Roomaa, mutta Molempain Sisiliain kuningaskunnan joukkojen rippeet hidastivat hänen etenemistään. Sardinia päätti pitää tilanteen hallinnassaan ja valloitti Kirkkovaltion sen ydinosaa, lähinnä Rooman kaupunkia, lukuun ottamatta. Garibaldi luovutti Etelä-Italian Sardinian kuninkaalle Viktor Emanuel II:lle. Cavour vahvisti liittämiset kansanäänestyksellä, ja vaaleilla valittu ensimmäinen kansallinen parlamentti kokoontui 18. helmikuuta 1861 ja julisti Viktor Emanuelin Italian kuninkaaksi. Italian pääkaupungiksi tuli aluksi Torino, mutta se vaihdettiin Firenzeksi 1865. Giuseppe Ungaretti
Giuseppe Ungaretti (8. helmikuuta 1888 Aleksandria – 2. kesäkuuta 1970 Milano) oli italialainen modernistinen runoilija, toimittaja, esseisti, kriitikko ja yliopistonopettaja. Hän oli nimellä "ermetismo" tunnetun kokeellisen suuntauksen johtavia edustajia ja yksi johtavia Italian 1900-luvun kirjailijoita. Hän sai vaikutteita symbolismista, ja oli lyhyesti mukana futurismissa. Monien futuristien tavoin hän omaksui ensimmäisen maailmansodan aikana irredentistisen asenteen. Ungaretti debytoi runoilijana asemasotavaiheessa, jolloin häneltä ilmestyi yksi hänen tunnetuimpia runoteoksiaan, "L’allegria". Volturnon taistelu
Volturnon taistelu oli 1.–2. lokakuuta 1860 käyty taistelu molempain Sisiliain kuningaskunnan ja Giuseppe Garibaldin johtamien vapaaehtoisten Italian yhdistämistä ajaneiden joukkojen välillä käyty taistelu, joka päättyi Garibaldin joukkojen voittoon ja lopulta Italian yhdistymiseen kuningas Viktor Emanuel II:n alaisuudessa. Giuseppe Tomasi di Lampedusa
Giuseppe Tomasi di Lampedusa (23. joulukuuta 1896 Palermo Sisilia Italia – 23. heinäkuuta 1957 Rooma), Lampedusan ruhtinas ja Palman herttua, oli sisilialainen kirjailija. Hän ei julkaissut kahta lehtiartikkelia lukuun ottamatta elinaikanaan mitään. Hänen tunnetuin teoksensa on postuumisti ilmestynyt "Tiikerikissa", jonka tapahtumat sijoittuvat risorgimenton aikaiseen Sisiliaan. Luchino Visconti on ohjannut teoksen pohjalta elokuvan "Tiikerikissa". Italia (1922–1945)
Vallan keskittäminen tapahtui vaalilain muutoksella. Valtiopäiväedustaja Giacomo Acerbon ehdottamalla legge Acerbolla päätettiin, että puolue, joka sai 1/4 äänistä, sai 2/3 valtiopäiväpaikoista. Laki hyväksyttiin 18. marraskuuta 1923. Partito Nazionale Fascistan muiden samanhenkisten kanssa muodostama yhteistyövaaliliitto, La Lista Nazionale, kansallinen vaalilista, sai 6. huhtikuuta 1924 61,3 prosenttia äänistä. Sosialistijohtaja Giacomo Matteotti murhattiin 10. kesäkuuta 1924. Mahdollisuus yksipuoluevaltaan muodostui. Leonardo Vinci
Leonardo Vinci (1690 Strangoli – 27. toukokuuta 1730 Napoli) oli italialainen barokkiajan säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten oopperoistaan. Hän oli napolilaisen oopperan johtavia säveltäjiä ja Alessandro Scarlattin kilpailija. Scarlattin kuoleman jälkeen hän toimi Napolin kuninkaallisen kapellin varakapellimestarina ja Poveri di Gesù Cristo -konservatorion kapellimestarina. Gaetano Donizetti
Domenico Gaetano Maria Donizetti (29. marraskuuta 1797 Bergamo – 8. huhtikuuta 1848 Bergamo) oli italialainen säveltäjä, joka tunnetaan pääasiallisesti oopperoistaan. Hän on kuitenkin säveltänyt myös muuta musiikkia, muun muassa kirkkomusiikkia, muutaman jousikvartetin sekä joitakin orkesteriteoksia. Hän on yhdessä Gioacchino Rossinin ja Vincenzo Bellinin kanssa yksi kolmesta suuresta bel canto -säveltäjästä. Bartolomeo Rastrelli
Francesco Bartolomeo Rastrelli (; 1700–1771) oli italialaissyntyinen, suurimman osan elämästään Venäjällä asunut arkkitehti. Hänen työnsä tulosta ovat muiden muassa Katariinan palatsi ja Pietarin Talvipalatsi sekä Pyhän Andrein kirkko Ukrainassa ja Rundāles pils Latviassa. Hän sai viran Pietarin taideakatemiassa vain hieman ennen kuolemaansa. Urbano Rattazzi
Rattazzista tuli yhdistyneen Italian pääministeri Bettino Ricasolin jälkeen maaliskuussa 1862. Pian sen jälkeen Italian yhdistymiseen osallistunut vapaustaistelija Giuseppe Garibaldi tarjoutui valtaamaan vapaaehtoisineen Rooman, joka oli jäänyt vielä yhdistyneen Italian ulkopuolelle ja jota Ranskan joukot miehittivät. Rattazzi antoi aluksi hyväksyntänsä Garibaldin hankkeelle, mutta muuttikin sitten mielensä, ja lähetti joukkoja pysäyttämään Garibaldin. Kun kansallissankarina pidetty Garibaldi haavoittui Rattazzin lähettämiä joukkoja vastaan käymässään Aspromonten taistelussa, Rattazzin kansansuosio romahti. Hän joutui tämän seurauksena eroamaan joulukuussa 1862. Hän pääsi palaamaan pääministeriksi huhtikuussa 1867, mutta viiden vuoden takainen näytelmä toistui, kun Garibaldi lähti jälleen yrittämään Rooman valtausta. Rattazzi pelkäsi tämän johtavan sotaan Ranskaa vastaan, mutta koska hän ei kansalaismielipiteen vuoksi uskaltanut lähteä uudelleen pysäyttämään Garibaldin joukkoja, hän erosi oma-aloitteisesti pääministerin paikalta saman vuoden lokakuussa. Hän oli kuitenkin Italian vasemmiston johtaja kuolemaansa asti. Toto Cutugno
Toto Cutugno eli Salvatore Cutugno (s. 7. heinäkuuta 1943 Fosdinovo, Massa-Carraran maakunta, Italia) on italialainen pop-laulaja ja -lauluntekijä. Hänet tunnetaan etenkin hitistään "L'Italiano". Giuseppe De Santis
Giuseppe De Santis (11. helmikuuta 1917 Fondi – 16. toukokuuta 1997 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja kriitikko. Hänet tunnetaan yhtenä neorealismin perustanlaskijoista. Tyypillinen piirre poliittisesti vasemmalla laidalla vaikuttaneen De Santisin elokuville oli että niiden päähenkilöt olivat usein kovaosaisia työväenluokan naisia. Tämä feministinen ja muutenkin yhteiskuntakriittinen linja ilmenee erityisen selvästi kolmessa elokuvassa, joista ensimmäinenä valmistui Neuvostoliittolaisen sosialistisen realismin vahvasti insprioima "Katkeraa riisiä" (1949), toinen on todelliseen työelämän skandaaliin perustuva "Lyönnillä 11" (1952), ja kolmas "Un marito per Anna Zaccheo" (1953). Mary Cléo Tarlarini
Mary Cléo Tarlarini ("Maria Cleope Terlani", 22. huhtikuuta 1878 Milano – 22. lokakuuta 1954 Tivoli) oli italialainen elokuvanäyttelijä. Niccolò Fontana Tartaglia
Niccolò Fontana Tartaglia (1499 Brescia, Italia – 13. joulukuuta 1557 Venetsia, Italia) oli matemaatikko ja kirjanpitäjä silloisessa Venetsian tasavallassa. Hän suunnitteli linnoituksia ja tutki maanpinnanmuotoja hyökkäys- ja puolustusmielessä. Tartaglia julkaisi useita kirjoja mukaan lukien ensimmäiset Arkhimedeen ja Eukleideen käännökset italiaksi. Hän oli ensimmäinen ballistiikan tutkija, sillä hän pyrki selvittämään tykinkuulien lentoradat matemaattisesti. Tämän työn Galileo Galilei vahvisti putoavien kappaleiden tutkimuksissaan.
Tarinan mukaan Tartaglia oppi vain puolet aakkosista yksityisopettajaltaan ennen kuin varat loppuivat. Totta tai ei, hän oli tutkijana itseoppinut. Tartaglia aikalaisineen työskenteli akatemioiden ulkopuolella ja levitti klassisten teosten käännöksiä koulutetun keskiluokan pariin. Francesco Maria Piave
Francesco Maria Piave (18. toukokuuta 1810 – 5. maaliskuuta 1876) oli italialainen libretisti. Hän oli säveltäjä Giuseppe Verdin elinikäinen ystävä ja kirjoitti libretot moniin hänen oopperoihinsa. Piave kirjoitti librettoja myös Giovanni Pacinille, Saverio Mercadantelle, Federico Riccille ja Michael Balfelle. Piave kärsi 1870-luvun alussa aivohalvauksen, jonka jälkeen hän ei enää kyennyt työskentelemään. Piave kuoli 65 vuoden ikäisenä maaliskuussa 1876. Mons Lactariuksen taistelu
Itä-Rooman valtakunta oli vuodesta 535 lähtien käynyt sotaa Italian ostrogootteja vastaan. Roomalaiset olivat sotapäällikkö Belisariuksen johdolla vallanneet suuren osan Italiasta vuoteen 540 mennessä, mutta vuonna 541 goottien kuninkaaksi valittu Totila onnistui valtaamaan melkein kaikki menetetyt alueet takaisin. Kesällä 552 itäroomalainen sotapäällikkö Narses kukisti Totilan Taginaen taistelussa, jossa tämä haavoittui kuolettavasti. Henkiinjääneet gootit valitsivat uudeksi kuninkaakseen Totilan lähimmän miehen Tejan, joka kohtasi Narseksen armeijan uudelleen saman vuoden lokakuussa Mons Lactarius -vuorella (nykyinen Monti Lattari, lähellä Vesuviusta) Campaniassa, Etelä-Italiassa. Taistelu kesti kaksi päivää ja sen aikana Teja sai surmansa. Lopulta gootit antautuivat ja Narses antoi heidän lähteä Italiasta. Maria Goretti
Pyhä Maria Teresa Goretti (16. lokakuuta 1890 Corinaldo – 6. heinäkuuta 1902 Nettuno) oli roomalaiskatolinen italialainen lapsipyhimys, neitsyt ja marttyyri. Goretti on köyhtymisen, köyhyyden, lasten, tyttöjen, vanhempien menetyksen, marttyyrien, raiskausten uhrien ja nuorten ihmisten suojeluspyhimys. Pyhän Marian tiedetään kuolleen puukotuksesta saamiinsa haavoihin, kun hän vastusteli miestä, joka yritti pakottaa hänet seksiin, antaen kuitenkin tälle anteeksi ennen kuolemaansa. Hänen kerrotaan tehneen suunnilleen 40 ihmettä kuolemansa jälkeen ja ilmestyneen puukottajalleen, joka rupesi myöhemmin maallikkofransiskaaniksi. Paavi Pius XII julisti Goretin autuaaksi 27. huhtikuuta 1947 ja pyhimykseksi 24. kesäkuuta 1950. Maria on katolisen kirkon nuorin kanonisoitu pyhimys, hänen muistopäiväänsä vietetään 6. heinäkuuta eli hänen kuolinpäivänään ja häntä voidaan muistaa jo vuonna 590 käytetyssä "Kaikkien pyhien litaniassa". Pyhä Maria eli paavi Leo XIII:n hallituskaudella. Scipione Ferro
Scipione Ferro (myös "Ferreo", "dal Ferro" tai "del Ferro"; 6. helmikuuta 1465 – 5. marraskuuta 1526) oli italialainen matemaatikko, jonka uskotaan löytäneen ensimmäisenä muotoa formula_1 olevalle kolmannen asteen yhtälölle ratkaisukaavan, jossa formula_2 sillä tuohon aikaan negatiiviset luvut koettiin absurdeiksi. Ferro ei julkaissut matematiikassa saavuttamiaan tuloksia, mutta hänen tiedetään pitäneen kirjaa tärkeimmistä löydöksistä. Tämän vihon kuitenkin uskotaan hävinneen, joten Ferron saavutuksista ei tiedetä juurikaan mitään. Myöhemmin elänyt Niccolò Tartaglia löysi myös ratkaisukaavan kolmannen asteen yhtälölle, jossa esiintyy ensimmäisen asteen muuttujan sijasta toisen asteen yhtälö eli muotoa formula_3 olevalle yhtälölle. Ferron ratkaisukaavalla onnistuu myös tämänlaisten yhtälöiden ratkaiseminen, kun termi x² voidaan aina eliminoida oikeanlaisella sijoituksella. Giuseppe Garibaldi
Garibaldi kuoli Capreran saarella vuonna 1882. Italian laivasto on nimennyt viisi laivaa hänen mukaansa. Tunnetuin laivoista on toisen maailmansodan risteilijä ja tärkeä lippulaiva, lentotukialus "Giuseppe Garibaldi". Garibaldin patsaita on muun muassa New Yorkissa ja Yhdysvalloissa sekä Italiassa. Paaviuden historia
Lateraanisopimuksen lisäksi Pyhä istuin solmi konkordaatin eli valtiosopimuksen myös kansallissosialistisen Saksan kanssa. Sopimus oli suunnanmuutos Vatikaanin politiikalle, joka oli jyrkästi tuominnut natsismin. Konkordaatin solmiminen Saksan kanssa tarkoitti käytännössä sitä, että paavinistuin joutui hyväksymään kansallissosialismin ja Adolf Hitlerin johtaman puolueen. Se herätti aluksi epäilyjä, että vallassa oleva paavi Pius XI olisi fasisti. Hitler ei kuitenkaan noudattanut konkordaatissa tehtyjä sopimuksia: katolisia kouluja ja kirkkoja suljettiin sekä uskonnonopetusta ja yhdistystoimintaa vaikeutettiin. Paavi yritti protestoida asiasta Hitlerille, mutta Saksa ei muuttanut toimintaansa. Siksi paavi lähetti salaa Saksaan kiertokirjeen, joka luettiin palmusunnuntaina 1937 kaikissa Saksan kirkoissa. Paavi tuomitsi kiertokirjeessä natsien rotuopin, mikä johti useiden saksalaisten pappien toimittamiseen keskitysleireille. Loppuelämänsä ajan Pius XI laati lisää fasismia ja natsismia vastustavia kiertokirjeitä, mutta tuomitsi myös kommunismin ja piti sitä vaarallisempana kirkolle kuin fasismia ja natsismia. Vielä viimeisinä elämän viikkoinaan Pius XI valmisteli natsismin ja fasismin valheet tuomitsevaa puhetta Italian piispoilla. Hän kuitenkin kuoli 10. helmikuuta 1939 eikä koskaan ehtinyt pitää puhettaan tai saada sitä valmiiksi. Giuseppe Garibaldi
Giuseppe Garibaldi (, syntymänimeltään Joseph Marie Garibaldi; 4. heinäkuuta 1807 Nizza, Ranskan ensimmäinen keisarikunta – 2. kesäkuuta 1882 Caprera, Italian kuningaskunta) oli italialainen nationalisti ja Italian yhdistäjä. Hän osallistui jokaiseen suurempaan taisteluun Italiassa kolmen vuosikymmenen aikana ja taisteli sekä Euroopassa että Etelä-Amerikassa. Garibaldi nousi ensimmäiseksi kansainväliseksi vallankumoussankariksi, ja oli aikoinaan ehkä maailman kuuluisin mies. Häntä kunnioitetaan etenkin Italiassa. Giuseppe Arcimboldo
Giuseppe Arcimboldo (1527, Milano – 1593) oli omalaatuinen kuvataiteilija, joka kokosi maalauksensa vihanneksista ja esineistä. Aikalaisten mukaan maalaukset olivat kuitenkin malliensa näköisiä. Arcimboldon tyylisuunta edustaa manierismia. Rahatynnyri
Roberto ja Acuno asettuvat taloksi. Nyt Roope kertoo Medicejä kadehtivasta Pazzin suvusta, ja Jacobo Pazzin vuonna 1478 Lorenzoa vastaan tekemästä murhayrityksestä. Roopen kertomus loppuu Lorenzon kuolemaan (vuonna 1492), mikä merkitsi myös loppua rauhan ajalle Italiassa Ranskan kuningas Kaarle VIII:n marssiessa Firenzeen vuonna 1494. "Uuden maailman" alussa Kaarlen joukot saapuvat Firenzeen. Kaarle vaatii kaupungilta suuria lunnaita vastineeksi Firenzen vapaudesta, mutta firenzeläisten puolustustahdosta vaikuttuneena joutuu suostumaan alkuperäistä pienempään rahasummaan. Italian elokuva
Italialaista elokuvaa pidettiin 1980-luvulla lähes kuolleena, mutta vuosikymmenen lopulla elokuva-ala alkoi uudistua. Merkkinä tästä Giuseppe Tornatoren ohjaama "Cinema Paradiso" voitti Oscar-palkinnon vuonna 1989. Sen menestystä jatkoivat Oscarilla palkittu Gabriele Salvatoresin "Mediterraneo", European Film Awardilla palkittu Gianni Amelion "Varastetut lapset" ja Roberto Benignin kolmella Oscarilla palkittu "Kaunis elämä". Uuden menestyksen myötä 1990-luvulla syntyi termi uusi italialainen elokuva. Uuden italialaisen elokuvan tunnusomainen piirre on sen monimuotoisuus. Vaikka siihen liitettiin lisäksi ”nuorien” elokuvantekijöiden tuleminen, esimerkiksi Gianni Amelio ja Nanni Moretti olivat aloittaneet uransa jo 1970-luvulla. Monet elokuvista olivat kuitenkin uusien kykyjen valmistamia. Alberto Tarantini
Alberto Tarantini (s. 3. joulukuuta 1955) on argentiinalainen jalkapalloilija ja maailmanmestari. Hän pelasi puolustajana useammallakin paikalla. Romano Mussolini
Mussolini oli perheensä nuorin poika. Hänen vanhempansa olivat diktaattori Benito Mussolini ja tämän puoliso Rachele Donna Mussolini. Hän ei koskaan kiinnostunut politiikasta, mutta osoitti jo nuorena merkkejä musikaalisesta lahjakkuudesta. Toisen maailmansodan päätyttyä Mussolini perusti jazz-yhtyeen, josta tuli varsin suosittu Italiassa. Hän esiintyi yhtyeensä kanssa monien merkittävien jazzmuusikoiden – muun muassa Chet Bakerin, Dizzy Gillespien ja Duke Ellingtonin – kanssa. Romano Mussolini kuoli 78-vuotiaana sairauskohtaukseen roomalaisessa sairaalassa. Hän oli kuollessaan viimeinen Benito Mussolinin kuudesta lapsesta. Urbano Lazzaro
Urbano Lazzaro oli italialainen mies, joka kuului toisessa maailmansodassa Benito Mussolinin vastaiseen kommunistiliikkeeseen ja tunnetaan paremmin myös nimellä "Partisaani-Bill". Lazzaro kuului Garibaldin partisaaniprikaateihin ja hän otti 27. huhtikuuta 1945 toisen maailmansodan viime vaiheilla kiinni Benito Mussolinin Dongossa, jossa tämä oli paossa lähimpien kollegojensa kanssa pukeutuneena saksalaiseksi sotilaaksi. Lazzaro löysi saattueesta myös Mussolinin rakastajattaren, Clara Petaccin sekä useita korkeita fasistihallituksen virkamiehiä. Urbano Lazzaro kuoli kolmas päivä tammikuuta 2006. Hän oli kuollessaan 81-vuotias. Paaviuden historia
Vuoden 1944 jälkeen paavi hallitsi Vatikaania yksinvaltaisemmin kuin aiemmin. Hän ei enää nimittänyt itselleen kardinaalivaltiosihteeriä, mikä teki hänestä entistä yksinvaltaisemman paavin. Kylmän sodan aikana paavi edusti selkeästi läntistä kantaa, joka vastusti kommunismia. Samalla tosin hän pyrki parantamaan Itä-Euroopan valtioiden katolilaisten elinoloja. Italiassa hän antoi jälleen tukensa maan kristillisdemokraattiselle puolueelle, joka oli menettänyt tukensa Pius XI:n Lateraanisopimuksessa. Paavi myös kielsi katolilaisia liittymästä Italian kommunistiseen puolueeseen. Paavi oli modernin teologisen tutkimuksen suhteen edeltäjiään vapaamielisempi, sillä hän antoi 1940-luvulla kirjoittamassaan kiertokirjeessä katolilaisille raamatuntutkijoille luvan käyttää tieteellisiä metodeja. 1950-luvulla paavin linja muuttui kuitenkin konservatiivisemmaksi ja lähemmäs Pius IX:n ja Pius X:n politiikkaa ja joistain uskonkohdista ei enää saatu keskustella kriittisesti. Pius XII myös julisti dogmin Neitsyt Marian ottamisesta ruumiineen taivaaseen. Julistus annettiin "ex cathedra", piispanistuimelta, ja vuoden 1870 kokouksen mukaan paavi oli tällöin erehtymätön. Kuollessaan 9. lokakuuta 1958 Pius XII jätti seuraajalleen konservatiivisen ja vanhanaikaisen katolisen kirkon sekä ikääntyvän kardinaalikollegion; vanha paavi ei ollut nimittänyt viiteen vuoteen uusia kardinaaleja. Francesco Allegrini da Gubbio
Francesco Allegrini da Gubbio (s. 1587, Gubbio – k. 1663, Rooma) oli barokkiajan italialainen taidemaalari. Hän oli Giuseppe Cesarin (joka on tunnettu myös nimellä Cavaliere D'Arpino) oppilas. Allegrini maalasi muun muassa Gubbion Madonna de' Bianchin kirkon ja katedraalin freskot. Hänen freskojaan on myös Savonassa. Rooman Palazzo Colonnassa hän maalasi Clauden maisemakuvien ihmishahmot. Francesco Allegrini da Gubbion poika Flaminio oli myös taidemaalari. Piran
Piran on säveltäjä-viulisti Giuseppe Tartinin syntymäpaikka (8. huhtikuuta 1692). Hänellä on ollut kaupungille suuri merkitys, ja Piranin keskusaukio Tartinijev trg eli Piazza Tartini onkin nimetty hänen mukaansa. Tartinin 200-vuotissyntymäpäivää juhlistamaan kaupunki rakennutti suuren patsaan hänen kunniakseen – patsas saatiin paikoilleen vuonna 1896. Nykyään se hallitsee keskusaukiota Pyhän Yrjön katedraalin edessä. Gian Lorenzo Bernini
Berninin uran alkuvaiheen tärkein tukija oli paavi Urbanus VIII. Hän tilasi Berniniltä pääalttarin Pietarinkirkkoon apostoli Pietarin hautapaikan päälle, Michelangelon luoman pääkupolin alle. Bernini toteutti vuosina 1623–1624 pääalttarin ylle marmorista, pronssista ja kullasta mahtavan, 30 metriä korkean baldakiinin, jota kannattelevat jykevät kierteiset pylväät. Baldakiini on ensimmäinen varsinainen barokkimonumentti. Bernini suunnitteli Pietarinkirkkoon myös Urbanuksen hautamuistomerkin. Bernini kuitenkin epäonnistui kirkon kellotornien suunnittelussa, sillä 1646 ne jouduttiin purkamaan niiden painon aiheutettua seiniin murtumia. Gian Lorenzo Bernini
Berninin viimeinen työ Pietarinkirkkoon oli nelinkertaisen pylväikön ympäröimä Pietarinaukio 1656–1667. Vanhemmiten Bernini keskittyikin aiempaa enemmän arkkitehtuuriin. Hänen suunnittelemistaan kirkoista merkittävin on Sant’Andrea al Quirinale (1658–70). Berninin myöhäistöistä merkittävimpiä on Altierin kappeli (1674). Guarneri
Bartolomeo Giuseppe Guarneri (del Gesù) (21. elokuuta 1698 – 17. lokakuuta 1744) sai liikanimensä siitä että hän merkitsi kaikki soittimensa kirjaimilla I.H.S. (iota-eta-sigma) ja ristisymbolilla. Hän kehitti oman persoonallisen tyylinsä joka poikkeaa muista suvun soittimista. Guarneri del Gesù -soittimia pidetään Stradivarin vertaisina, ja jotkut asettavat ne niiden edellekin. Virtuoosi Niccolò Paganinin mielisoitin Cannone Guarnerius oli Guarneri del Gesù vuodelta 1743. Yehudi Menuhin soitti "Lord Wilton" Guarneri del Gesù -viulua vuodelta 1742. Muihin del Gesù -viulujen soittajiin lukeutuvat myös Corey Cerovsek, Arthur Grumiaux, Jascha Heifetz, Leonid Kogan, Isaac Stern ja Henryk Szeryng. Dimitri Klepinine
Dimitri Andrejevitš Klepinin ("Дмитрий Андреевич Клепинин"; 14. huhtikuuta 1904, Pjatigorsk, Venäjä – 10. helmikuuta 1944, Dora, Saksa) oli venäläissyntyinen, ranskalainen ortodoksipappi. Hän vaikutti Pariisissa toisen maailmansodan aikana, joutui natsien vangitsemaksi helmikuussa 1943 ja menehtyi vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen Doran keskitysleirillä. Rafael Sabatini
Rafael Sabatini (29. huhtikuuta 1875 – 13. helmikuuta 1950) oli italialais-englantilainen kirjailija, joka kirjoitti useita romanttisia seikkailuromaaneja. Lorenzo Bandini
Aluksi Bandinin tilaa kuvattiin hengenvaaralliseksi. Sairaalassa tehdyissä tarkastuksissa todettiin, ettei hänellä ollut välitöntä hengenvaaraa. Hän oli saanut rintakehäänsä avoimen haavan sekä päähänsä, kasvoihinsa, käsiinsä ja jalkoihinsa palohaavoja. Bandinille tehtiin neljä ja puoli tuntia kestänyt leikkaus. Lääkärit ennustivat hänen elävän vain vuorokauden, sillä hänen ihostaan 70 prosenttia oli palanut. Bandini kuoli 10. toukokuuta 1967 kello 15 paikallista aikaa Prinsessa Gracen sairaalassa Monte Carlossa. Francesco Filippini
Francesco Filippini (18. syyskuuta 1853 Brescia, Italia – 6. maaliskuuta 1895 Milano, Italia) oli italialainen taidemaalari. Hän oli yksi 1800-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan. Giuseppe Pinelli
Giuseppe Pinelli (21. lokakuuta 1928 Milano – 16. joulukuuta 1969 Milano) oli italialainen rautatietyöläinen ja anarkisti, joka kuoli poliisin kuulusteluissa joulukuussa 1969. Hän kuului Ponte della Ghisolfa -nimiseen järjestöön ja toimi aktiivisesti myös Italian Anarkistisessa mustassa ristissä. Pinellin kohtalo innoitti Nobel-palkittua kirjailijaa Dario Fota kirjoittamaan yhden tunnetuimmista näytelmistään "Erään anarkistin tapaturmainen kuolema". Taginaen taistelu
Taistelusta selviytyneet gootit valitsivat uudeksi kuninkaakseen Totilan lähimmän miehen Tejan. Narses puolestaan marssi etelään ja valtasi Rooman. Tämän jälkeen hän piiritti Cumaen kaupungin, missä gootit pitivät valtionsa rahavaroja. Teja riensi armeijansa kanssa kaupungin avuksi, mutta Narseksen joukot kukistivat lokakuussa 552 gootit Mons Lactarius -vuorella Campaniassa (nykyinen Monti Lattari) käydyssä taistelussa. Teja ja monet hänen miehistään saivat surmansa taistelussa, ja Narses antoi loppujen goottien poistua rauhassa Italiasta. Tejan kuolema päätti järjestäytyneen ostrogoottien vastarinnan Italiassa, joskin joitakin kahakoita käytiin vielä vuoteen 555 asti. Vuonna 554 Narses kukisti vielä Italiaan hyökänneet alemannit ja frankit Volturnuksen taistelussa. Viimeinen goottien hallussa ollut kaupunki, Verona, antautui kuitenkin vasta vuonna 561. Giuseppe Mazzini
Elämänsä viimeiset vuodet Mazzini vietti pääasiassa Sveitsissä ja Englannissa. Hän toimitti Sveitsin Luganossa "Roma del popolo" -lehteä. Vuonna 1872 hän matkusti Italiaan ja kuoli Pisassa keuhkopussintulehdukseen 66-vuotiaana. Hänet haudattiin synnyinkaupunkiinsa Genovaan. Giovanni Bononcini
Marlborough’n herttuan kuoltua ja Bononcinin nimiinsä paneman madrigaalin osoittauduttua Antonio Lottin säveltämäksi Bononcinin suosio alkoi hiipua Lontoossa. Asiaa pahensi Bononcinin tuki omatekoiselle alkemistille kreivi Ughille, jonka kullantekohankkeeseen Bononcini sijoitti rahaa. Vuonna 1732 Bononcini muutti Pariisiin, jossa hän sai paikan sellistinä Ludvig XV:n hovissa. Köyhtyneen Bononcinin tiedetään olleen vuonna 1735 Lissabonissa ja 1737 jälleen Wienissä, jossa tuotettiin hänen oratorionsa "Ezechia" huhtikuussa 1737) ja "Te Deum" 1740. Keisarinna Maria Teresia myönsi Bononcinille kuukausittaisen eläkkeen lokakuusta 1742 alkaen. Bononcini kuoli 77 vuoden iässä heinäkuussa 1747. Giuseppe Tartini
Vuonna 1728 Tartini avasi Padovassa viulukoulun, “"Scuola di Nazioni"”, jonka maine tuli tunnetuksi kaikkialla Euroopassa. Hän kehitti oppilaiden keskuudessa suositun systemaattisen opetusmetodin. Monista hänen oppilaistaan tuli tunnettuja viulunsoittajia, jotka omaksuivat Tartinin opit. Hänen oppilainaan olivat muun muassa Pugnani ja Pietro Nardini. Leopold Mozart lainasi vapaasti Tartinin sääntöjä tutkielmassaan vuonna 1756. Tartini lähestyi viulua ja viulunsoittoa myös tieteellisesti. Hänen kirjastonsa käsitteli laajasti musiikkia, filosofiaa, uskontoa ja matematiikkaa. Hän perehtyi vakavasti esimerkiksi akustiikkaan. Tartinin soittotaitoa pidettiin merkittävänä sekä teknisen osaamisen että lyyrisen laadun osalta. Giuseppe Tartini oli vakava, harkitsevainen, tieteisiin suuntautunut, ja häntä arvostettiin sekä filosofina että muusikkona. Tapaa, jolla hän soitti adagion, pidettiin jäljittelemättömänä. Luigi Dallapiccola
Dallapiccola alkoi saavuttaa tunnettavuutta Mussolinin Italiassa. Hän oli kuitenkin fasistien vastustaja ja joutuikin hengenvaaraan toisen maailmansodan aikana. Esimerkiksi sellaiset aiheet kuin vaino, vankeus ja tyrannian vastustaminen ovat hänen tuotannossaan usein esillä. Yhdeksi säveltäjän viimeisistä teoksista jäi ooppera "Ulisse" (1960–1968). Heikkenevä terveys vaikeutti hänen sävellystyötään viimeisinä vuosina. Säveltäjä kuoli keuhkoödeemaan. Simone Pietro Grassi
Simone Pietro Grassi (8. toukokuuta 1856 Schilpario – 1. marraskuuta 1934) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi joulukuussa 1878 ja nimitettiin Tortonan hiippakunnan johtoon 22. joulukuuta 1914. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. huhtikuuta 1915. Pääkonsekraattorina toimi Andrea Carlo Ferrari. Grassi asetettiin virkaansa 27. kesäkuuta 1915, ja hän toimi siinä, kunnes kuoli 78 vuoden iässä. Giuseppe Franciolini
Giuseppe Franciolini (10. joulukuuta 1891 Sassoferrato – 16. huhtikuuta 1989) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. maaliskuuta 1917 ja nimitettiin Cortonan hiippakunnan johtoon 2. maaliskuuta 1932. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giulio Serafini, jota avustivat Luigi Ermini ja Nicola Cola. Francesco Tamburini
Francesco Tamburini (1846–1891) oli italialaissyntyinen arkkitehti. Tunnetuimmat työnsä hän suunnitteli Argentiinaan, jonne hän muutti vuonna 1881. Tamburini suunnitteli muun muassa laajennuksen Casa Rosadaan, Argentiinan presidentin virka-asuntoon. Hän oli myös suunnittelemassa Buenos Airesin oopperatalo Teatro Colónia, yhdessä Vittorio Meanon kanssa. Tamburini kuoli Buenos Airesissa. Lamberto Gardelli
Lamberto Gardelli (8. marraskuuta 1915 Venetsia – 17. heinäkuuta 1998 München) oli italialainen kapellimestari. Hän opiskeli kuuluisan Tullio Serafinin johdolla ja debytoi vuonna 1944 johtaessaan Giuseppe Verdin "La traviatan". Uransa aikana Gardelli johti orkestereita ympäri maailmaa, mutta lähes aina vierailevan orkesterinjohtajan roolissa - hän ei koskaan itse johtanut oopperataloa. Hän oli suosittu New Yorkissa. Hänen oopperalevytyksistään hienoimmiksi katsotaan usein 1960-luvulla levytetyt Puccinin "Il trittico" ja Rossinin "Wilhelm Tell". Philippe Pétain
Marsalkka Henri Philippe Benoni Omer Joseph Pétain (24. huhtikuuta 1856 – 23. heinäkuuta 1951), yleisesti tunnettu nimillä Philippe Pétain tai Marsalkka Pétain oli ranskalainen ensimmäisen maailmansodan kenraali ja sotasankari. Toisen maailmansodan aikana hän oli 1940–1944 Vichyn Ranskan valtionpäämies, mikä leimasi hänet maanpetturiksi ja johti kuolemantuomioon. Charles de Gaulle kuitenkin muutti tuomion elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi ja Pétain kuoli Île d'Yeun vankilasaarella 1951. Titanus (elokuvayhtiö)
Sodan jälkeen Titanus oli yksi Italian merkittävimmistä elokuvien tuotantoyhtiöistä. Se valmisti etupäässä melodraamoja, komedioita ja muita viihde-elokuvia. Suuria yleisömenestyksiä olivat muun muassa Raffaello Matarazzon sentimentaaliset elokuvat "Elämän jano" ("Catene", 1949), "Tormento" (1950) ja "Elämän valhe" ("I figli di nessuno", 1951). Gustavo Lombardo kuoli vuonna 1951 jättäen yhtiön pojalleen Goffredolle. Taitavana liikemiehenä tunnettu Goffredo Lombardo tuotti sekä kaupallista viidettä että kunnianhimoisia taide-elokuvia. Matarazzon lisäksi Titanuksen tärkeimpiä ohjaajia olivat Ubaldo Del Colle, Guido Brignone ja Valerio Mastrocinque. Vuoden 1953 tienoilla Lombardo keksi niin sanotun ”vaaleanpunaisen neorealismin”, jota edustivat muun muassa Luigi Comencinin "Leipää, rakkautta ja unelmia" ("Pane, amore e fantasia", 1953) ja "Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta" ("Pane, amore e gelosia", 1954) sekä Dino Risin "Vaarallinen leski" ("Pane, amore e...", 1955). Jakelutoiminnassaan Titanus toimi yhteistyössä muun muassa Pathé Consortium Cinéman ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa. Filippo Tommaso Marinetti
Filippo Tommaso Marinetti (22. joulukuuta 1876 – 2. joulukuuta 1944) oli italialainen runoilija ja toimittaja sekä futurismin perustaja. Giuseppe Tartini
Tarinan mukaan vuonna 1765 tai -66, pari vuotta ennen kuolemaansa, Tartini kertoi sonaatin synnystä ranskalaiselle astronomille Jerome Lalande. Lalande julkaisi tarinan kirjassaan "Voyage d’un Français en Italie" (1769). Matteo Pellegrino
Matteo Pellegrino (3. joulukuuta 1877 – 23. helmikuuta 1936) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Bobbio–San Colombano hiippakunnan piispaksi 17. joulukuuta 1928. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. huhtikuuta 1929, ja pääkonsekraattorina toimi Quirico Travaini. Pellegrino asetettiin virkaansa 12. toukokuuta, ja hän toimi piispana kuolemaansa saakka. Venere Pizzinato
Venere Pizzinato Papo (23. marraskuuta 1896 - 2. elokuuta 2011) oli italialainen henkilö. Hän syntyi Alassa, Trentinossa, joka oli osa itävalta-unkarin keisarikuntaa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän asui pakolaisena Bazzanossa, Bolognassa, mutta muutti Milanoon sodan jälkeen. Toisen maailmansodan aikana hän asui Nizzassa, kunnes palasi jälleen Milanoon vaimonsa kanssa. Hän asettui lopulta asumaan Veronaan, missä hän asui koko ikänsä. Hänestä tuli vanhin elävä italialainen 2. marraskuuta 2009 Ida Frapponin kuoltua. Pizzinato kuoli 114 vuoden ja 252 päivän iässä vuonna 2011. Hän oli vanhimmaksi elänyt italialainen, kunnes Dina Manfredini ohitti hänet 13. joulukuuta 2011. Giuseppe Zanardelli
Vuosina 1891–1894 Zanardelli toimi edustajakamarin puhemiehenä ja 1897–1898 hän oli Antonio di Rudinìn hallituksen oikeusministerinä. Hän erosi vastalauseena, kun hallitus julisti poikkeustilan alueille, joilla oli esiintynyt mellakoita. Helmikuussa 1901 kuningas Viktor Emanuel III nimitti Zanardellin pääministeriksi. Hallituksen vahvaksi mieheksi tuli sisäministerinä toiminut Giovanni Giolitti. Zanardellin hallitus pyrki lievittämään Italiaa vaivanneita sosiaalisia levottomuuksia pehmeillä keinoilla: köyhimpiin kohdistuvia veroja alennettiin ja sotilaita ei enää käytetty lakkojen murtamiseen. Zanardelli myös pitäytyi tiukasti parlamentaarisissa menettelytavoissa. Hän joutui eroamaan lokakuussa 1903, kun hänen lakiesityksensä avioeron laillistamisesta kohtasi opposition jyrkän vastarinnan. Hän kuoli myöhemmin samana vuonna. Julius Kuperjanov
Tilanne Viron valkoisten ja punaisten välillä oli jäätynyt saksalaismiehityksen aikana, mutta 11. marraskuuta Saska solmi aselevon ja osapuolet valmistuivat saksalaisten vetäytymistä seuraavan valtatyhjiön muodostumiseen. Saksa antoi "de facto" -tunnustuksen Viron hallitukselle vallanluovutussopimuksella Riiassa 19 .marraskuuta. Maata uhkasi kuitenkin bolševikien hyökkäys. Vladimir Leninin oli hallitus oli mitätöinyt Brest-Litovskin rauhansopimuksen 13. marraskuuta ja laajan rintaman hyökkäys kohti Viroa alkoi saman kuun lopussa. Kupejanov johti ensin marraskuussa perustamansa Tartonmaan suojelupataljoonaa ja myöhemmin Tarton vapaaehtoispataljoonaa. Myöhemmin tammikuussa 1919 pataljoonasta oli tehty Tarton sissipataljoona. Pataljoonansa komentajana Kuperjanov piti yllä ankaraa kuria kieltäen esimerkiksi alkoholin ja korttipelit alaisiltaan. Mainetta Kuperjanov sai hänen osallistuttuaan Tarton valtaukseen. 14. tammikuuta Kuperjanovin joukot ja valkoisten panssarijunat iskivät punaisia vastaan ajaen ne Äksistä ja Mustveen kartanolta. Panssarijunat ajoivat Tartoon, joka puhdistettiin punaisista nopeasti. 31. tammikuuta Kuperjanovin joukot ottivat yhdessä suomalaisten Pohjan Poikien kanssa osaa Pajun taistelun Kuperjanov haavoittui ja hän kuoli Tartossa 2. helmikuuta. Giuseppe Torti
Torti jäi eläkkeelle 18. joulukuuta 2003. Antoninus Pius
Faustina kuoli vuonna 141, ja Antoninus suri häntä kovasti. Hän kunnioitti edesmennyttä vaimoaan ennennäkemättömällä tavalla: hän rakennutti Forum Romanumille Faustinan temppelin, lyötti hänen kunniakseen useita kolikoita ja perusti Faustinan ja Artemiin kultin Sardekseen. Lisäksi Antoninus perusti Faustinan nimellä elatusrahaston, jonka varat käytettiin orpotyttöjen auttamiseen. Myös senaatti kunnioitti Faustinaa julistamalla hänet jumalaksi. Giuseppe Torelli
Giuseppe Torelli (22. huhtikuuta 1658 Verona – 2. helmikuuta 1709 Bologna) oli italialainen viulisti ja säveltäjä, joka tunnetaan parhaiten hänen lukuisista soolokonsertoistaan ja concerto grossoistaan. Hänen konserttonsa noudattivat italialaisesta ooppera-alkusoitosta lainattua osien rakennetta nopea-hidas-nopea, josta pian muodostui konserttojen malli lähes kahdeksisadaksi vuodeksi.