Onko valaanpyynti sallitua Japanissa?
Valaanpyynti
Valaanpyynnin kansainvälinen sääntely alkoi jo 1931, ja nykyisin pyyntiä rajoittavat monet kansainväliset ja alueelliset sopimukset. Vuonna 1946 perustettiin Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (International Whaling Commission), joka sopi 1984 kaupallisen valaanpyynnin kiellosta. Vuoden 2005 IWC:n kokouksessa on asialistalla kaupallisen pyynnin salliminen kahdenkymmenen vuoden tauon jälkeen. Näiden vuosien aikanakin muutamat jäsenmaat, ennen kaikkea Japani ja Norja, ovat pyytäneet valaita niin sanottuihin tutkimustarkoituksiin tai osana alkuperäisasukkaiden kulttuurin suojelua (Tanskassa Färsaaret ja Grönlanti, Kanada). Erityisesti lahtivalaan pyyntiä vaaditaan vapautettavaksi.
Valaanpyynti Färsaarilla
Ensimmäiset maininnat pienten valaiden järjestelmällisestä pyynnistä ovat vuodelta 1592, mutta pyyntiä alettiin säännöstellä vasta vuonna 1832. Silloin luotuja säädöksiä on muutettu vain hieman. Tärkein saalislaji on pitkäeväpallopää, joita pyydetään vuosittain noin 500–1 000 kappaletta. Toiseksi eniten pyydetään valkokuvedelfiinejä, joita saatetaan saada saaliiksi myös useita satoja vuodessa. Muiden lajien pyynti on hyvin pienimuotoista. Valaanpyynti on osa färsaarelaista identiteettiä, mikä näkyy esimerkiksi taiteessa. Valaiden merkitys ruokakulttuurissa on kuitenkin vähenemässä kansainvälistyneiden ruokamarkkinoiden takia. Japanin parlamentti
Jokainen 20 vuotta täyttänyt Japanin kansalainen voi äänestää parlamentin valitsevissa vaaleissa. Vaaleissa täytettävät paikat jaetaan kahteen ryhmään, jotka molemmat valitaan eri metodeilla; vaaleissa merkittävin ero parlamentin huoneiden välillä on näiden ryhmien koko ja niiden valintatapa. Äänestäjien täytyy myös antaa kaksi ääntä: toinen yksittäiselle ehdokkaalle vaalipiirissä ja toinen puolueen vaalilistalle. Alahuone on parlamentin voimakkaampi osa. Vaikka ylähuoneen hylkäämän lakiesityksen hyväksymiseen tarvitaan alahuoneessa kahden kolmasosan enemmistö, ylähuone voi vain viivyttää alahuoneen hyväksymää budjettia tai sopimusta, eikä ylähuoneella ole valtaa estää alahuonetta valitsemasta sen haluamaa pääministeriä. Japanintilhi
Japanintilhi elää lisääntymisaikana vain Venäjän Kaukoidässä ja mahdollisesti Kiinassa Heilongjiangin maakunnassa. Syksyllä se vaeltaa Japaniin, Koreaan, Taiwaniin ja Kiinan itäosiin. Laji on otettu uhanalaisten lajien listalle pesimäalueilla tapahtuneiden muutosten, lähinnä ylimitoittujen hakkuiden ja pääasiassa Kiinassa tapahtuvan häkkilintupyynnin takia. Eurooppaan tuotiin vuonna 1998 noin 5 390 japanintilheä. Japaninviiriäinen
Japaninviiriäisille voi ruokana antaa kanojen rehua. Tämän lisäksi ne tarvitsevat kalkkia ja karheaa hiekkaa. Valaanpyynti
Vuonna 2014 norjalaiset ovat pyytäneet yli 720 valasta huolimatta kansainvälisestä pyyntikiellosta ja ulkomailta tulevasta painostuksesta. Oslon hallituksen antama vuosikiintiö oli kuitenkin huomattavasti suurempi: 1 200 valasta. Valaanpyynti
Kiellon ulkopuolella ovat koko ajan olleet alkuperäiskansat, lähinnä eskimot ja aleutit: heidän harjoittamansa valaanpyynti on niin pienimittaista, että sen ei ole katsottu olevan uhka kannoille . Kaskelotti
Kaskelotteja on pyydetty jo kauan, ja laajamittainen pyynti aloitettiin Pohjois-Atlantilla vuonna 1712. Toiminnan keskuksena oli Nantucketin saari. Kaskelotteja ei pyydetty lihan takia, vaan lähinnä ambran ja valasöljyn takia. Pyynti jatkui vuoteen 1988 ja oli suurimmillaan vuoden 1950 tienoilla, jolloin pyydettiin 25 000 yksilöä vuodessa, mikä heikensi dramaattisesti valaspopulaatiota. Kaskelottien pyynti on käytännössä loppunut Kansainvälisen valaanpyyntikomission kiellettyä kaupallisen valaanpyynnin. Valaanpyynti
Turun tuomiokirkossa on suomalaista valaanpyyntialus "Turkua" esittävä votiivilaiva, jonka Turun Laivapäällikköyhdistys lahjoitti kirkolle 1.12.1968. Valaanpyynti
Valaanpyynti (valastus) on valaiden metsästämistä. Sitä on harjoitettu eri muodoissa tuhansia vuosia. 1800-luvulla valaanpyynnin pääsyynä oli valaanrasva, jota käytettiin muun muassa polttoöljynä, mutta nykyisin sillä ei ole enää juuri käyttöä, vaan valaita pyydetään lähinnä ravinnon ja tutkimuksen vuoksi. Valaanpyynti on valaiden uhanalaistumisen tärkeimpiä syitä. Valaanpyynti on johtanut monien valaslajien vähenemiseen sukupuuton partaalle. Tuulivoima maittain
Japanissa oli tuulivoimaa 1 880 MW vuonna 2008. (1 394 MW 2006). Yksi tuulipuistoista on: Wakamatsu ward (Kitakyushu). Japanin tuulivoima on saanut piristysruiskeen valtion vaatimuksesta, että voimayhtiöiden on tuotettava tietty osa energiasta uusiutuvalla energialla. Tuulivoima lisääntyi 2003-06: 461 → 1 400 MW. Pyörremyrskyt ovat hidastaneet käyttöönottoa. Japanilainen sähköstandardi poikkeaa kansainvälisestä IEC-standardista. Tavoite on 3 000 MW (2010). Japanilla on valtava merituulivoimavaranto. Ensimmäinen Tokion yliopiston ja sähköyhtiön tutkimus totesi, että 10 % sähköstä saataisiin Tokion merituulivoimalla. Amanojaku
Amanojaku eli Amanjaku (天邪鬼) on eräs Japanin buddhalaisessa kansanuskomuksessa esiintyvä demoni, joka esti lain leviämistä ja vastusti ihmisten toiveita. Sen kerrotaan sieppaavan, nylkevän ja syövän tyttöjä taitavan imitointinsa avulla. Ateriansa jälkeen olento pukeutui uhrinsa nahkaan. Eräässä sadussa Amanojaku korvasi itsellänsä Uriko-himen tämän häissä. Amanojaku esiintyy muun muassa "Gakkō no Kaidan" -animesarjassa. Mau-mau-kapina
Vihkimysvalat aiheuttivat eurooppalaissyntyisten siirtolaisten keskuudessa monenlaisia huhuja. Niihin väitettiin kuuluvan rituaalista ihmissyöntiä, eläimiin ja niiden ruumiisiin sekaantumista, sukupuolihurjasteluja sekä riittipaikkojen pyhittämistä sisälmyksillä ja irti leikatuilla vuohen silmillä. Uskottiin myös valan edellyttävän valkoisten murhaamista, silpomista ja polttamista. Vaikka suurin osa näistä tarinoista olikin liioiteltuja kauhujuttuja, joiden tarkoitus oli etupäässä avun hankkiminen brittihallitukselta, sen perusteella mitä alueen tavoista tiedetään, valaseremonioihin varmasti kuului monenlaisia eurooppalaisesta näkökulmasta vieraita ja pelottaviakin menoja, kuten eläinten uhraamista ja niiden veren juomista. Myöhempiin rituaaleihin kuului myös lupaus vastustaa ja surmata valkoisia, mutta alkuperäiset KCA:n valat rajoittuivat kansalaistottelemattomuuteen ja passiiviseen vastarintaan. Geisha
On mahdollista, että geishojen määrä pienenee tulevaisuudessa entisestään ja että heidän perinteensä väistyvät uusien tieltä. Turistien ja liikemiesten kiinnostus Japanissa vierailulle pitää luultavasti geishakulttuuria yllä, ehkä jopa perinteisessä muodossaan. On myös mahdollista, että japanilaiset naiset, jotka ennen ryhtyivät geishoiksi, tavoittelivat itsenäisyyttä ja tahtoivat eroon vaimon/äidin perinteisestä roolista, voivat löytää mahdollisuuden menestyä. Näin Japanin kulttuurin eräs kiinnostusta herättävimmistä perinteistä voisi säilyä. Japanin bobtail
Japanin bobtail on esiintynyt japanilaisissa maalauksissa ja seinätöissä jo ainakin tuhat vuotta sitten. Maneki neko eli onnen kissa on Japanissa erittäin suosittu lahja- ja koriste-esine, joka kuvaa tassua nostavaa Japanin bobtail-kissaa. Yhdysvalloissa rotuun kuuluvia kissoja nähtiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968, jolloin Elisabeth Freret toi Japanista 3 yksilöä, ja sitä kautta rotu siirtyi myös Eurooppaan, vaikka ei olekaan kovin suosittu täällä. Myös Suomessa rotu on harvinainen. Helena Linnanvirta toi Suomeen bobtailin Sayesinde's Ichi-Ban 1990 Hollannista ja myöhemmin uroksen Bassetti's Sashitaru Yhdysvalloista. Varsinaiset oravat
Varsinaisia oravia esiintyy kaikkialla Manner-Euroopassa ja Britteinsaarilla Kuolan niemimaata ja aivan pohjoisinta Norjaa lukuun ottamatta. Venäjällä levinneisyysalueen pohjoisraja mukailee melko hyvin havumetsävyöhykkeen rajoja, joskin Uralin takaisessa Siperiassa lajit elävät selkeästi etelämpänä. Eteläinen raja sen sijaan mukailee puussa elävien lajien kohdalla Venäjän geopoliittista rajaa, poiketen kuitenkin Amurjoen ympäristössä etelämmäksi, jolloin oravia elää Korean niemimaalla ja Koilis-Kiinassa sekä Japanissa Hokkaidōn saarella. Maassa elävät lajit sen sijaan ovat levittäytyneet voimakkaammin etelään. Kamtšatkan niemimaa on itäisin kolkka, josta puussa eläviä oravia voi löytää, mutta maaoravia elää aina Beringinsalmelle saakka. Puussa elävien lajien levinneisyysalueet levittäytyvät pitkin Kiinan itärannikkoa Kaakkois-Aasiaan ja Intiaan. Maassa elävät lajit ovat Kiinan sisämaassa sen sijaan yleisempiä. Pohjois-Amerikassa levinneisyys on Euroopan tapaan laaja. Japanin maantiede
Japanin saariston pituus on saanut, ilmaston tavoin, aikaan monipuolisen kasvillisuuden ja eläimistön. Japanissa elää noin 4 500 syntyperäistä kasvilajia. Lajien suureen määrään ovat vaikuttaneet erityisesti lämpötilojen suuri vaihtelu ja suuret sademäärät. Japanin kasvillisuus voidaan jakaa viiteen vyöhykkeeseen: subtrooppinen alue eteläisimmillä saarilla, lämmin ikivihreiden lehtipuumetsien alue pääsaarten eteläosissa, viileä lehtipuumetsien alue Honshūn pohjois- ja Hokkaidōn eteläosassa, subalpiininen vyöhyke Keski- ja Pohjois-Hokkaidōlla sekä alpiininen vyöhyke Honshūn ja Hokkaidōn vuoristoalueilla. Subtrooppisen alueen kasvillisuudella on yhteyksiä Malakan niemimaan lajistoon, kun taas maan keskiosien kasvillisuudella pikemminkin Koreaan ja Kiinaan. Japanin kasvilajisto on runsaan sadan vuoden aikana muuttunut suuresti paitsi kaupungistumisen, myös ihmisen Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta tuomien tulokaslajien vuoksi: Meiji-kaudelta lähtien maahan on tuotu arviolta 200–500 kasvilajia. Räjähtävä valas
Tunnetaan myös kuolleiden valaanraatojen spontaaneja räjähdyksiä. Kaikkien laajimmin raportoitu räjähdys tapahtui Taiwanissa 26. tammikuuta 2004, kun kuolleen kaskelotin mädäntyvän ruumiin sisälle muodostunut kaasutasku aiheutti eläimen räjähdyksen, kun sitä oltiin viemässä tutkimuksiin. Valaanpyynti
Tulokset olivat aluksi kohtalaisia: "Suomi" sai kahtena pyyntikautena yhteensä 59 valasta, joista valaanrasvaa kertyi noin 30 000 litraa. Valaan hetuloita eli niin sanottuja valaanluita, joita käytettiin 1800-luvulla muun muassa naisten vaatteissa ja sateenvarjoissa, saatiin noin 5 000 dollarin arvosta. Tšuktšimeri
Tšuktšimeri on tärkeä elinalue myös monille valaslajeille. Sen matalissa vesissä liikkuu harmaavalaiden lisäksi uhanalaisia silli- ja ryhävalaita. Kasegaluk Lagoonissa ruokailee ja kasvattaa poikasiaan noin 3 500 maitovalasta. Monet Alaskan rannikon alkuperäiskansoista ovat perinteisesti pyydystäneet rannikolla liikkuvia grönlanninvalaita. Shinbutsu kakuri
Japanissa oli siten tietoinen halu pitää kamit erillään buddhalaisuudesta. 800-luvun loppupuolen tienoilla tapa näyttää levinneen Isestä muihinkin pyhäköihin. "Jōgan shiki" (871) kieltää kaikki buddhalaiset rituaalit hovin ja provinssien virastoissa keisarin valtaannoususeremonian () aikana. Munkit ja nunnat eivät myöskään saaneet tulla sisään keisarilliseen palatsiin joidenkin hovissa suoritettujen kami-rituaalien aikana, niitä ennen tai niiden jälkeen. Myös "Engi shikin" (927) mukaan munkit ja nunnat eivät päässeet palatsiin useiden festivaalien aikana. Heian-kaudella tämäntyyppisestä erottelusta tuli yleinen käytäntö, jolla oli monia hyvin tutkittuja käytännön seurauksia. Tabua noudatettiin orjallisesti keisarillisessa palatsissa vuosisatojen ajan. Edo-kaudella Tokugawojen valta-ajalla tapa ei ainoastaan säilynyt vaan vahvistui. On tärkeää huomata, että buddhalaisuus oli kielletty vain keisariin liittyvien ja vastaavien rituaalien aikaan, joten muulloin tavanomainen kamien ja buddhien sekoittuminen jatkui ennallaan. Japaninnokkavarpunen
Japaninnokkavarpusta tavataan Japanissa, Siperiassa Ussuri-joen lähistöllä ja Kiinassa. Lajin elinympäristöä ovat Vuoristometsien reunamaat sekä pensaikkoiset alueet. Laji oleskelee yleensä puiden huipuissa. Japaninnokkavarpunen on tavattu kerran Suomessa, 26.5.2002 Haapajärvellä. Lintu oli kuitenkin erittäin todennäköisesti häkkikarkulainen. Japanin lippu
Hinomaruun suhtaudutaan edelleen kielteisesti Japanin entisissä siirtomaissa ja Okinawalla. Eräässä huomattavassa tapahtumassa 26. lokakuuta 1987 okinawalainen supermarketin omistaja poltti Hinomarun ennen kansallisen yleisurheilukilpailun alkua. Kiinassa ja Etelä-Koreassa, joita Japani miehitti toisessa maailmansodassa, Japanin lippuja poltetaan maan ulkopolitiikkaa vastustavissa mielenosoituksissa tai kun Japanin pääministeri vierailee Tokion Yasukuni-pyhäkössä. Japanin lakien mukaan Hinomarun polttaminen on sallittua, mutta ulkomaiden lippujen ei. Puhtaantunnonvala
Puhtaantunnonvalasta säädettiin oikeudenkäymiskaaressa (14:9–10). Sen mukaan riitaiset asianosaiset eivät saaneet alioikeudessa valaa toisiltaan vaatia. Sen sijaan hovioikeus sai vaatia valaa, jos totuutta ei muutoin saatu esiin. Jos riitapuoli ei tahtonut tai voinut valaa vannoa, menetti hän oikeutensa asiassa. Rikosasiassa puhtaantunnonvalaa ei saanut vaatia. Pykälät muutettiin lailla 21/1972, joka tuli voimaan huhtikuun alussa 1972. Burusera
Burusera () on Japanissa yleinen seksuaalisen fetisismin muoto, jonka kohteena ovat merimieskoulupukua ("sailor fuku") käyttävät nuoret tytöt ja näiden alushousut ("bloomers"). Japanissa myydään monia lehtiä, jotka on omistettu aiheelle. Jotkin tällaisia lehtiä myyvät kaupat myyvät myös käytettyjä koulupukuja ja alushousuja. Alushousut maksavat sitä enemmän mitä kauemmin niitä on käytetty, ja erityisen haluttuja ovat alushousut, joissa on eritetahroja. 1990-luvulla oli jopa myyntiautomaatteja, joista saattoi ostaa käytettyjä tyttöjen alushousuja. Ne kuitenkin kiellettiin lain nojalla. Hetulavalaat
Pää on symmetrinen, ja se on noin neljäs- tai kolmasosan ruumiinpituudesta. Väritys on yleensä harmaan ja mustan välillä. Selkäpuoli on useimmilla lajeilla tummempi kuin vatsapuoli. Etuevässä on 4-5 sormea, eikä peukaloa ole kehittynyt. Luita suojaa rustopehmuste. Selkäevä puuttuu harmaavalaalta ja silovalailta. Niiden kapeat yläleuan ja alaleuan luut kaartuvat monilla lajeilla hyvin paljon. Iho on sileä ja siitä puuttuvat hiki- ja öljyrauhaset. Monilla lajeilla on ihossaan muistona niiden maalla eläneiltä kantamuodoilta joitain karvoja kuonossa ja leuoissa. Kaikilla paitsi silovalailla on kurkussa uurteita, jotka voivat jatkua eturaajoihin asti tai pidemmälle. Ne laajentavat kurkun tilavuutta ruokailun aikana. Uurteiden määrä vaihtelee lajin mukaan kahdesta noin sataan. 
Hetulavalaita tavataan kaikkialla maailman valtamerissä napa-alueilta tropiikin vesille. Osa lajeista elää lähes kaikilla merialueilla, mutta joitain tavataan vain tietyillä alueilla. Ne saattavat elää vain tietyn tyyppisissä vesissä. Hetulavalaita elää sekä rannikolla, että avomerellä. 
Hetulavalaat ovat harvinaistuneet monin paikoin rajusti valaan pyynnin takia, ja ne ovat olleet pyytäjien yleisin saalistuskohde. Niitä pyydettiin ennen kaupallisen valaanpyynnin kieltoa valaiden traanin, lihan ja hetuloiden vuoksi. Hetuloita on aiemmin käytetty muun muassa korseteissa, sateenvarjoissa ja vaunujen jousina. Kannat ovat alkaneet elpyä pyyntikiellon ansiosta. Uudeksi uhaksi on tullut liiallinen kalastus ja merten saastuminen. Kääpiömiekkavalas
Kääpiömiekkavalas tunnettiin aluksi vain kahdesta pääkallosta, toinen vuodelta 1827 ja toinen vuodelta 1874. Vasta vuonna 1952 nähtiin elävä yksilö Taijissa Japanissa. Senegalissa pyydystettiin ja tapettiin kääpiömiekkavalas vuonna 1958. Seuraava löytö tehtiin vuonna 1963 Japanista, kun 14 yksilön parvi pyydystettiin ja vietiin Iton akvaarioon. Valaat kuolivat 22 päivän aikana, kun ne yhtä lukuun ottamatta kieltäytyivät syömästä. Samana vuonna Havaijilla nähtiin 50 yksilön parvi, josta yksi pyydystettiin elävänä. Sitä pidettiin tutkittavana Oahun saarella. Viides havainto elävästä kääpiömiekkavalaasta tehtiin Costa Ricassa. Se tapettiin vahingossa sen jäätyä tonnikalanuottaan. Keväällä 1969 elävä yksilö harpunoitiin Saint Vincentissä. Myöhemmin samana vuonna nähtiin parvi Intian valtamerellä, ja se oli ensimmäinen kerta, kun niitä ei tapettu tai pyydystetty. Merzbow
Akita on vegaani ja kannattaa PETA-järjestöä. Eläinsuojeluteema on vahvasti esillä monilla uudemmilla levyillä, kuten Japanin hallituksen valaanpyyntiohjelmaa kritisoivalla "Bloody Sea" -albumilla. Japaninvästäräkki
Japaninvästäräkki ("Motacilla grandis") on Japanin saaristossa kotoperäisenä esiintyvä västäräkkien sukuun kuuluva varpuslintu. Lisääntymisajan ulkopuolella sitä tavataan myös Korean niemimaalla, jossa se on joskus pesinytkin, sekä etelässä Taiwanissa saakka. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Japanista vuonna 1885. Bequia
Bequian perinteinen elinkeino on ollut ryhävalaiden pyynti harppuunoin, ja saari on yksi harvoista paikoista maailmassa joissa valaanpyynti on yhä hyvin rajoitetusti sallittua, helmikuusta toukokuuhun vain muutamille paikallisille valaanpyytäjille. Japani
Zenbuddhalaisuus on vaikuttanut suuresti moniin japanilaisen taiteen tyypillisiin piirteisiin, kuten minimalismiin ja spontaaniuteen, sekä esimerkiksi puutarhataiteeseen, teetaiteeseen, kalligrafiaan ja ikebanaan. Perinteisessä japanilaisessa maalaustaiteessa ei käytetä perspektiiviä, ja sen tyypillisimpiä aiheita ovat luonto, mytologia ja ihmiskuvaus. Vastapainon hillitylle, usein kaunokirjallisuuteen tai kalligrafiaan liittyneelle taiteelle muodostaa japanilaisen maalaustaiteen tunnetuin muoto, erityisesti Edo-kauteen yhdistettävä puupiirrostekniikka ukiyo-e, jonka mestareita olivat muun muassa Hokusai, Hiroshige ja Utamaro. Puupiirrosten ja länsimaisen sarjakuvan synteesistä kehittyi manga, japanilainen sarjakuva, joka saavutti nykyisen muotonsa toisen maailmansodan jälkeen. Elokuva sai Japanissa alkunsa 1800-luvun lopussa, ja ensimmäinen äänielokuva valmistui vuonna 1931. Kansainväliseen suosioon japanilainen elokuva nousi sen jälkeen, kun Akira Kurosawan "Rashomon – paholaisen portti" voitti Venetsian filmifestivaalien pääpalkinnon 1950-luvun alussa. Japanilainen piirroselokuva, anime, on suosittua ja usein kytköksissä mangaan. Japaninuunilintu
Japaninuunilintu ("Seicercus borealoides") on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Venäjän Sahalinin ja Kuriilit, sekä Japanin Hokkaidon ja Honshun. Leonid Aleksandrovitsh Portenko kuvaili lajin holotyypin Kunashirin saarelta Kuriilien eteläosasta vuonna 1950. Pallokalat
Japanissa tietystä fuguksi kutsutusta pallokalalajista ("Takifugu rubripes") valmistetaan kallista ruokaa. Kala tarjoillaan raakana ja siitä on leikattu myrkylliset osat pois. Fugun valmistukseen tarvitaan lupa, sillä virheellisesti käsitellystä kalasta annokseen voi päätyä myrkkyä, joka voi aiheuttaa sairastumisen tai jopa kuoleman. Fugua pidetään Japanissa suurena herkkuna ja sen aiheuttamaa kihelmöintiä suussa arvostetaan. Viljellyissä kaloissa on myrkkyä tuottavia bakteereita vähemmän kuin villeissä kaloissa. Jos kalaa on ruokittu vain näitä bakteereita sisältämättömällä ruoalla tarpeeksi kauan, siitä voi syödä jopa maksan. Pohjoisenpullokuonovalas
Pohjoisenpullokuonovalaiden maailmanlaajuista kantaa ei ole tarkasti arvoitu. Valaita on karkeasti arvioitu olevan 40 000 itäisellä Pohjois-Atlantilla. Pyynti-takaisinpyyntimenetelmällä 15 vuoden ajalta kerätyn datan pohjalta on arvioitu, että lajin kanta on vakaa. Useat osapopulaatiot ovat tosin vajaita, sillä pohjoisenpullokuonovalaita on pyydetty laajamittaisesti. Noin 65 000 valaan on arvioitu kuolleen 1850-luvulta 1970-luvulle jatkuneessa valaanpyynnissä. Pyyntiä edeltäneen kannan on arvioitu olleen noin 90 000 yksilöä, josta oli jäljellä vuonna 1914 noin 30 000 yksilöä. Kannan arvoitiin palautuneen noin 54 000 1980-luvun puoliväliin mennessä. Japanin keisarillinen sinetti
Japanin valtiollinen sinetti () tai keisarillinen sinetti on Japanissa vaakunan tapaan käytetty tunnus, johon on kuvattu tyylitelty krysanteemin kukka. Yleisemmin krysanteemisymboleita kutsutaan nimellä "kikukamon" () eli ’krysanteeminkukka-mon’. Japanin laissa ei ole määritelty vaakunaa, joten sen sijaan esimerkiksi Japanin passin kannessa käytetään keisarillista krysanteemisinettiä. Passeissa symbolia on käytetty vuodesta 1926 lähtien. Valaanpyynti
Vain Norja pysyi uskollisena tälle alalle, ja sodan jälkeen kun poistettuja sotalaivoja oli runsaasti myytävänä, sodan tuhoamaa valaanpyyntikalustoa uusittiinkin voimakkaasti. Erityisen suosittuja olivat entiset korvetit: koska niissä oli Atlantin ylitystä varten ilman välitankkausta suunnitellut polttoainesäiliöt sekä suurta syvyyspommimäärää varten rakennettu tilava peräkansi, jolle pommikiskojen tilalle samoihin kiinnikkeisiin oli helppo asentaa raskaita vinssejä, ne soveltuivat erittäin hyvin valaanhinauslaivoiksi ja niihin löytyi äärimmäisen helposti osaavaa päällystöä ja miehistöä, koska sotaa varten näitä oli koulutettu runsaasti. Nämä alukset toimivat myös muina apualuksina tarpeen vaatiessa. Ulkoisesti suurin muutos näissä aluksissa oli – aseiden poiston ohella – se että keulat rakennettiin uudelleen ns. jääkeuloiksi. Tämä ei ollut suurikaan lisäkulu, koska aseistuksen poistaminen ja muunnokset hinausalukseksi vaativat joka tapauksessa telakointia. Yksi tällainen alus jaksoi hinata jopa 8–10 valasta yhtaikaisesti. Valaanpyynti Färsaarilla
Färsaarilla on kerätty tilastoja pallopäävalaiden ja muiden pienten valaiden pyynnistä vuodesta 1584. Vain muutamalta vuodelta puuttuu tietoja, mutta muuten Färsaarten valaanpyynti on tilastoitu tarkasti yli 400 vuoden ajalta. Merkittävin pyyntilaji on pitkäeväpallopää, mutta muitakin pieniä valaita pyydetään vuosittain. 2000-luvulla pitkäeväpallopäitä on pyydetty noin 500–1000 yksilöä vuodessa. Vuonna 2010 saaliiksi jäi peräti 1 107 yksilöä. Kaikkiaan vuosien 2003–2012 välillä pyydettiin 6 160 pitkäeväpallopäätä 79 ajossa. Eloonjäämisen haasteet
Intianpikkutrappi asustaa korkeassa ruohikossa, jossa ei näy kauas. Niinpä se joutuukin hyppimään korkealle samassa paikassa saadakseen huomiota, joskus jopa neljäsataa kertaa saman päivän aikana. Valaat laulavat kumppaneita houkutellakseen, ja kosijat pystyvät kuulemaan naaraan ääntelyn yli kahdeksan kilometrin päähän. Hachiman
Muinaiset japanilaiset talonpojat palvoivat Hachimania toivoen jumalolennon siunaavan palvojiaan hyvällä sadolla. Hachiman oli myös kalastajien suosiossa, sillä nämä uskoivat jumalan ohjaavan kalat kalastusverkkoihin. Šintolaisuudessa Japanin keisari Ōjinia palvotaan eräänlaisena Hachimanin inkarnaationa. Japanin buddhalaisuudessa Hachimania on pidetty buddhalaisuutta suojelevana bodhisattvana (八幡大菩薩 "Hachiman daibosatsu"). Valaanpyynti Färsaarilla
Valaanpyynti on herättänyt 1900-luvun lopulta lähtien kansainvälistä huomioita, ja muun muassa ympäristöjärjestöt Sea Shepherd Conservation Society ja Environmental Investigation Agency sekä Earth Island Instituten kansainvälinen merinisäkäsprojekti ovat kritisoineet voimakkaasti pyynnin julmuutta. Kansainvälisen arvostelun vuoksi Färsaarten kalastusministeriö päätti vuonna 1991, että perinteisestä teräskoukun käyttämisestä tultaisiin luopumaan vaiheittain. Valaanpyynti
Valaanpyynti tehtiin aiemmin käsiharppuunoilla, jotka erityisesti harjaantunut harppuunamies heitti ison soutuveneen keulasta. Tämä oli vaikeaa ja vaarallista, koska ison valaan hengiltä saaminen saattoi vaatia jopa päiväkausien työn – ja haavoittunut valas saattoi hyökätä veneen kimppuun puskien sen kappaleiksi. Käymälät Japanissa
Julkisia käymälöitä on runsaasti ympäri Japania, esimerkiksi tavarataloissa, supermarketeissa, kirja- ja levykaupoissa, puistoissa, ruokakaupoissa ja kaikilla rautatieasemilla syrjäisimpiä lukuun ottamatta. Joissain vanhoissa julkisissa käymälöissä ei ole ovia, joten niissä pisuaareja käyttävät miehet ovat ohikulkijoiden nähtävillä. Ei kuitenkaan ole harvinaista nähdä japanilaisten miesten virtsaavan julkisesti, humaltuneena tai ei. Japaninrilli
Laji tuotiin Havaijille vuonna 1935 hävittämään hyönteisiä ja japaninrillistä on tullut yksi saaren runsaslajisimmista linnuista. Japaninrilli levitti mukanaan loisia, erään hyttyslajin, jonka levittämä veritauti tartutti alkuperäisiä lintulajeja varsinkin havaijinpeippoja. Japaninrillit toivat saarelle myös tulvan kasvilajeja. Kaskelotti
Kaskelotit ovat nykyään melko hyvin turvassa valaanpyynnin uhalta. Pitkään jatkuneella pyynnillä on kuitenkin edelleen vaikutuksia, sillä muun muassa suurimpien lisääntymiskykyisten koiraiden pyynti on vähentänyt raskauksien määrää. Muita kaskelotteihin kohdistuvia uhkia ovat takertuminen kalastusverkkoihin ja törmäykset laivoihin. Ishizuchi
Ishizuchi on yksi Japanin seitsemästä pyhästä vuoresta ja yksi Shikokun pyhiinvaelluskohteista. Vuorelle kiipeäminen oli aikaisemmin ainoastaan miesten oikeus, mutta nykyään kaikki ovat tervetulleita. Ainoana poikkeuksena on Ishizuchin virallisen kiipeilykauden avajaispäivä 1. heinäkuuta, jolloin vuori on varattu vain miehille. ""O-yama-birakiksi"" kutsutun avajaisjuhlan aikana valkoiseen pukeutuneet uskovaiset vaeltavat "Ishizuchin pyhäköltä" vuoren huipulle kantaen mukanaan jumaluuden kuvaa. Kiipeilykausi kestää heinäkuusta lokakuuhun. Japani
Arkeologisen tutkimuksen mukaan Japanin saarilla on ollut asutusta jo myöhäispaleoliittisella kaudella. Ensimmäiset kirjatut maininnat Japanista esiintyvät kiinalaisissa teksteissä ensimmäiseltä vuosisadalta. Otettuaan käyttöön nykyisen perustuslakinsa vuonna 1947 Japani on ollut perustuslaillinen monarkia, jolla on keisari ja vaaleilla valittu parlamentti. Nykyään Japani on suurvalta, jolla on ostovoimapariteetilla korjatulla bruttokansantuotteella mitattuna maailman kolmanneksi suurin talous. Maa kuuluu Yhdistyneisiin kansakuntiin, G8-ryhmään ja APECiin. Valaanpyynti
Krimin sota pysäytti valaanpyynnin: "Suomi" ehti sodan tieltä turvaan Saksaan jossa se myytiin, "Turku" pääsi Alaskan rannikolla karkuun englantilaisilta sotalaivoilta puolueettomana satamana pidettyyn Sitkaan, jossa se myytiin, "Ajan" kaapattiin ja poltettiin Petropavlovskin satamassa. Valaanpyynti Färsaarilla
Vanhanmallinen teräskoukku lyötiin valaan lihaan, ja se saattoi osua useita kertoja huonosti, ennen kuin koukku saatiin kunnolla kiinni. Osumatarkkuuteen vaikuttavat olosuhteet, sillä lyöjä ei seiso tasaisella alustalla ja valas saattaa kamppailla voimakkaasti vastaan. Vanhasta koukusta ollaan hiljalleen luopumassa, mutta uuden puhallusaukkoon laitettavan tylsemmän koukun vaikutuksesta ei ole vielä tutkimuksia. Yleensä färsaarelaiset virkamiehet kertovat, että eläimen tappamiseen puukolla menee yleensä vain muutamia sekunteja; valaat saattavat kuitenkin taistella kiinniotettuinakin ja teurastajan työtä vaikeuttavat olosuhteet ja mahdollinen kokemattomuus. Nämä seikat voivat pitkittää valaiden kärsimystä huomattavasti. Japaninkruunukävykki
Japaninkruunukävykkiä kasvaa yleisesti Japanissa Ryūkyūsaarilla. Nykyisin sitä tavataan kivikkoisilla rinteillä, mutta aiemmin sitä oli tasankoalueillakin mistä sitä on raivattu pois muiden lajien tieltä. Myös Kiinasta on havaintoja luonnonvaraisesta kannasta. Lajia viljellään laajasti muualla maailmassa. Japani
Japanilaisilla on yksi maailman korkeimmista elinajanodotteista, keskimäärin yli 82 vuotta vuonna 2007. Japanin väestö onkin vanhenemassa huomattavan nopeasti. Muiden teollisuusmaiden tavoin toisen maailmansodan jälkeisen vauvabuumin jälkeen syntyvyys on 1900-luvun toisella puoliskolla laskenut. Vuonna 2007 jo yli 20 prosenttia väestöstä oli yli 65-vuotiaita. Muutokset väestön rakenteessa ovat luoneet useita sosiaalisia ja taloudellisia ongelmia, joihin kuuluvat erityisesti työikäisen väestön osuuden lasku ja sosiaaliturvan, kuten julkisen eläkerahaston, ylläpidon kallistuminen. Siirtymää vauhdittaa asenteiden ja elintapojen muutos: yhä suurempi osa nuorista japanilaisista aikuisista ei enää perusta perhettä ja saa lapsia vanhempiensa tavoin. Japanin väkiluvun ennustetaan putoavan sataan miljoonaan vuoteen 2050 mennessä ja 67 miljoonaan vuoteen 2100 mennessä. Asiantuntijat ovat ehdottaneet väestöongelman ratkaisuksi esimerkiksi maahanmuuttoa, mutta vaihtoehto ei ole saanut kannatusta, ja Japaniin muuttavien ulkomaalaisten sopeutumisessa on nytkin suuria ongelmia.
Japanissa institutionalisoituneella uskonnolla ei yleensä ole erityisen suurta vaikutusta jokapäiväiseen elämään, ja sitä voi olla vaikea erottaa perinteisistä rituaaleista tai taikauskosta. Noin 84 prosenttia japanilaisista on sekä šintolaisia että buddhalaisia. Šintolaisuus on Japanille alkuperäinen polyteistinen luonnonuskonto, joka toimi maan valtionuskontona 1800-luvulta toisen maailmansodan loppuun. Buddhalaisuus saapui Japaniin 500-luvulla, jonka jälkeen se on ollut synkretistisessä suhteessa šintolaisuuteen. Pariskunnat saattavat mennä naimisiin šintolaisittain, mutta hautajaiset ovat buddhalaisia. Japanin kulttuuriin ovat vaikuttaneet lisäksi huomattavasti taolaisuus ja erityisesti kungfutselaisuus. Kristinusko sallittiin Japanissa 1800-luvulla, ja nykyään noin 0,7 prosenttia maan väestöstä on kristittyjä. 1800-luvulta lähtien maahan on syntynyt myös useita uusia uskontoja (shinshūkyō), joista merkittävimpiin kuuluu buddhalainen lahko Sōka Gakkai. Valaanpyynti Färsaarilla
Valaanpyynti on ollut osa rannikkokulttuuria, ja yhdessä suoritettu pyynti on ollut perinteinen sosiaalinen järjestelmä. Yhteisöllisyys on korostunut lihan jakamisessa. Pyyntiin on liitetty lisäksi erilaisia uskonnollisia, kielellisiä ja taiteellisia arvoja, ja se voidaankin nähdä kokonaisuutena osana färsaarelaista identiteettiä. Sen merkitys on kuitenkin pienentynyt selvästi 1900-luvun lopulla, kun kansainvälistyneet ruokamarkkinat ovat vähentäneet färsaarelaisten valaanlihan käyttöä. Grönlanninvalas
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee grönlanninvalaan nykyään elinvoimaiseksi lajiksi, sillä lajin yksilömäärä on maailmanlaajuisesti kasvussa. Beringinmeren, Tšuktšimeren ja Beaufortinmeren populaation arvioidaan olevan yli 7 000 yksilön suuruinen, ja sen arvioidaan palautuneen jo valaanpyynnin aloittamista edeltäneelle tasolle. Pyhiinvaellus
Useimmat japanilaiset ovat samanaikaisesti buddhalaisia ja šintolaisia. Japanin buddhalaisten suosituimmat pyhiinvaelluskohteet ovat Etelä-Japanin 33 buddhalaistemppeliä sekä Shikokun saaren 88 temppeliä. Jos pyhiinvaeltaja käy jalan kaikissa Shikokun temppeleissä, vaelluksen pituus on lähes 1200 kilometriä. Japanin šintolaiset käyvät pyhiinvaelluksella merkittävissä šintolaispyhäköissä kuten Isen ja Izumon pyhäköissä. Japanissa on ajateltu jo kauan, että jokaisen japanilaisen tulisi vierailla Isessä ainakin kerran eläessään. 1600-luvulta lähtien Japanissa on syntynyt joukkovaellusliikkeitä noin 60 vuoden välein. Japaninalppiruusu
Japaninalppiruusu ("Rhododendron brachycarpum") on alppiruusujen sukuun kuuluva laji. Toisinaan varsinaisena japaninalppiruusuna pidetään alalajia "R. b." ssp. "brachycarpum". Aasiassa japaninalppiruusua kutsutaan nimellä "Rhododendron fauriei". Luonnonvaraisena sitä tavataan Japanissa ja Venäjälle kuuluvalla Kunashirin saarella. Japaninalppiruusu on 1-4 metriä korkea pensas. Lehdet ovat isot ja tummanvihreät ja pysyvät pensaassa ympäri vuoden. Kukinto on sarjamainen terttu joka sijaitsee latvassa. Kukkien väri on valkoinen ja hieman punertavan sävyinen, kukissa on hieman pilkkuja ja ne ovat muodoltaan kellomaisia. Koreassa esiintyvää muotoa pidetään joissakin yhteyksissä erillisenä muunnoksena tai alalajina, jota Suomessa kutsutaan mustilanalppiruusuksi ("R. b." ssp. "tigerstedtii") Japaninalppiruususta on myös muita muunnoksia tai alalajeja, kuten "R. b." ssp. "fauriei". Valaanpyynti
Keväällä 2013 päättyneellä pyyntikaudella Japani pyydysti 103 lahtivalasta. Sillivalaita ei saatu pyydettyä yhtään. Määrä oli pienempi kuin koskaan aiemmin ja jäi kauas lähes tuhannen valaan kiintiöstä. Asiasta syytettiin valaanpyyntiä vastustavia aktivisteja. Japani on pyytänyt aiemmin myös uhanalaiseksi luokiteltuja ryhävalaita, minkä vuoksi japanilaistuotteita on boikotoitu myös Euroopassa. Joulukuussa 2007 Japani ilmoitti luopuvansa 50 ryhävalaan pyynnistä. Japaninvatukka
Japaninvatukka elää luonnonvaraisena Kiinassa, Japanissa ja Koreassa. Sitä on viljelty Yhdysvalloissa 1890-luvulta asti, ja sitä käytettiin puutarhavadelmien jalostukseen. Laji on villiintynyt, ja nykyisin sitä pidetään haitallisena tulokaslajina. Japani
Japanin eläimistö koostuu suurelta osin Kiinasta ja Koreasta saapuneista lauhkean vyöhykkeen lajeista, mutta myös Kaakkois-Aasian subtrooppisista ja Siperian subarktisista lajeista. Koska esihistoriansa aikana Japanin saaristo on ollut vuoroin erossa manner-Aasiasta ja vuoroin yhteydessä siihen, eläinlajien muuttohistoria alueelle on monimutkainen. Japanissa elää joitakin endeemisia lajeja, kuten japaninmakaki ja japaninjättisalamanteri; Ryūkyū-saarten lajistoon kuuluu vuorostaan joitakin ”eläviä fossiileja”, kuten iriomotenkissa. Tiheästä asutuksesta huolimatta suuria maanisäkkäitä elää Japanin vuoristoalueilla suhteellisen paljon. Niihin kuuluvat muun muassa karhut, villisiat, supikoirat, ketut ja peurat. Lintulajeja Japanin alueella elää noin 600; maa sijaitsee merkittävällä lintujen muuttoreitillä. Maan rikas merilajisto, johon kuuluu lukuisten kala- ja äyriäislajien lisäksi pyöriäisiä, valaita ja delfiinejä, on suureksi osaksi kylmän ja lämpimän merivirran kohtaamisen ansiota Japanin lähialueilla. Kirsikkapuisto (Helsinki)
Hanamia (花見, japania, "kukkien katseleminen") vietettiin kirsikkapuistossa hiekkakentällä äitienpäivänä, vuonna 2009 sunnuntaina 10. toukokuuta. Vuonna 2008 ohjelmaan kuului: Parapara -tanssiesityksiä, Bon Odori -yhteistanssia, Ikebanaa, Haikurunoja ja Origamia sekä Teetaidetta. Myynnissä oli japanilaisia herkkuja. Hanami on Japanin merkittävin vuotuinen kansanjuhla, jonka vietto vaihtelee vuosittain sääolojen mukaan. Hanamia vietetään silloin kun kirsikkapuut kukkivat. Japanilaiset rakastavat kirsikankukkia ja odottavat niiden puhkeamista keväisin. Nyt Suomessa asuvat japanilaiset haluavat jakaa tämän kulttuurinsa suomalaisten kanssa puistossa, jonka puut he ovat itse lahjoittaneet. Supikoira
Neuvostoliittolaisten toteuttamien siirtoistutusten syynä oli halu saada uusi laji alueen länsiosien riistavalikoimaan. Supikoira on Suomessa riistaeläin, jota metsästetään sekä turkin vuoksi että lajin vahingollisuuden takia. Yleisimmin supikoiria pyydystetään elävänä pyytävillä loukuilla, joihin tulleet supikoirat metsästäjä ampuu. Myös yleistä on syöttihaaskalta ampuminen. Tehokkain pyyntimuoto sen sijaan on pysäyttävällä koiralla metsästys, jolloin saadaan saaliiksi myös aikuisia yksilöitä. Vuotuinen saalis on ollut kymmeniätuhansia yksilöitä, ja määrä on ollut kasvussa. Vuonna 2009 Suomessa pyydettiin jo 172 000 supikoiraa, ja lajista on siten tullut toiseksi eniten metsästetty riistanisäkäs metsäjäniksen jälkeen. Naaras, jolla on poikasia, on Suomessa rauhoitettu 1. toukokuuta – 31. heinäkuuta välisen ajan, mutta monissa muissa maissa, kuten Ruotsissa, sitä saa metsästää vapaasti ympäri vuoden. Japanissa lajin metsästys on tarkoin säädeltyä, ja vaatii joillakin alueilla erikoisluvan. Alkuperäisellä esiintymisalueellaan Aasiassa supikoiraa on käytetty myös ihmisravinnoksi. Alueilla, joilla esiintyy vesikauhua, supikoira on sairauden merkittävin levittäjä. Rabiesvirus voi säilyä talviunta nukkuvassa supikoirassa seuraavaan kesään asti, kun taas sairastunut kettu olisi tuona aikana jo kuollut. Lisäksi supikoirakannat ovat tiheämpiä kuin kettukannat, mikä edistää sairauden leviämistä. Suomessakin oli viimeisimmän raivotautiepidemian aikana, 1980-luvun lopulla, suurin osa todetuista tautitapauksista supikoirissa. Supikoirat voivat levittää myös trikiiniä, myyräekinokokkia ja ketun kääpiöheisimatoa. Valaanpyynti
Toinen maailmansota verotti ankarasti valaanpyyntilaivastoja: norjalaiset menettivät puolet aluksistaan, englantilaiset vielä enemmän ja japanilaiset kaikki. Yhdysvallat muutti omat keittämöaluksensa joko säiliöaluksiksi tai saattuetukialuksiksi, saksalaiset alukset jäivät satamiin missä pommitukset tuhosivat ne tai rauhan tultua jäljelle jääneet otettiin sotasaaliiksi. Japanin historia
1840-luvulla länsivaltojen painostus lisääntyi. Yhdysvaltojen kiinnostus Tyynenmeren kauppaan oli maan länsirannikon asuttamisen myötä kasvanut, ja teollistuneet eurooppalaiset suurvallat etsivät uusia kohteita tuotteilleen. Länsivallat eivät enää hyväksyneet Japanin kieltäytymistä kansainvälisestä kaupasta. Vuonna 1853 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry saapui Uraganlahdelle vaatimaan kauppasuhteiden avaamista. Seuraavana vuonna hän palasi kahdeksan laivan voimin allekirjoittamaan Kanagawan sopimuksen, jossa Shimodan ja Hakodaten satamat avattiin kaupalle. Sitä seurasivat samantyyppiset sopimukset Yhdistyneen kuningaskunnan, Venäjän ja Alankomaiden kanssa. Ne eivät kuitenkaan tyydyttäneet Itä-Aasiassa toimivia kauppiaita, joten uusi Harrisin sopimus Japanin ja Yhdysvaltain välillä solmittiin vuonna 1858 ja sopimukset muiden länsivaltojen kanssa vielä samana vuonna. Näissä ”epätasa-arvoisissa sopimuksissa” ulkomaalaiset vapautettiin Japanin lainsäädännöstä ja uusia satamia avattiin liikenteelle. Voimankäytön uhka Japania kohtaan oli jatkuvasti läsnä. Japanin paleoliittinen kausi
Japanissa paleoliittisen kauden tutkintaa on vaivannut useat skandaalit. Se oli aikoinaan aihe, jota vain muutamat halusivat tutkia. Ennen useiden huijauksien paljastumista tutkijat luulivat ihmiselämää olleen Japanissa ainakin 600 000 eaa. alkaen. Olettamukset perustuivat Fujimura Shinichin tekemiin tutkimuksiin. Vuonna 2000 Mainichi Shimbun kuitenkin asennutti kaivausalueelle videokameran, joka nappasi Fujiwaran nauhalle piilottamassa väärennettyjä esineitä. 90% paleoliittisen kauden esineistöstä oli Fujiwaran kaivamia ja ne joutuivatkin välittömästi epäilyn alaisiksi. Suurin osa näistä löydöistä ei läpäissyt uusintatutkimuksia. Väärennösskandaalin jälkeen vain muutamat löydöt ovat ajoittautuneet vuosien 40 000 - 50 000 eaa. välille ja ensimmäinen yleisesti hyväksytty ajankohta ihmisasutukselle Japanissa onkin 35 000 eaa. Sadomasokismi
Japanissa 1600-luvun Edo-kaudella varakkaissa piireissä perinteisestä sidontataidosta, joka oli alun perin julma kidutusmenetelmä, muokattiin omanlainen sadomasokismin muoto. Japanin sisällissodissa erilaiset sotaherrat ja rosvopäälliköt toisinaan kidnappasivat kilpailijoidensa rakastajattaria, vaimoja tai tyttäriä, joita kidutettiin tai uhattiin kidutuksella uhkavaatimuksien painottamiseksi. Naisia ei kuitenkaan yleensä haluttu vahingoittaa pahoin, joten sidontataitoa kehitettiin vammojen välttämiseksi. Sidontataitoa käytettiin myös rakastajattarien ja jalkavaimojen kurittamiseen ja myöhemmin sitä harrastettiin huvin vuoksi: Japanin taiteessa ja kirjallisuudessa on runsaasti kertomuksia ja kuvauksia siitä. Japanilaisen perinteisen sidontataidon mestari on "sensei" (sensei viittaa japanin kielessä mihin hyvänsä ohjaajaan tai opettajaan, tietyn taidon hallitsijaan) ja hän tekee naisesta taideteoksen sitomalla tämän erilaisiin asentoihin symboloiden kasveja tai eläimiä. Nykyaikaisessa sidontaleikissä usein painotetaan kuitenkin pitkitettyä nöyryytystä ja toisinaan lievää kivunkin tuottoa. Yleensä senseit ovat miehiä ja sidottavat naisia. Välineinä on karkeita köysiä sekä bambukeppejä ja vahakynttilöitä. Tämä japanilainen sadomasokismin muoto unohtui 1800-luvun lopulla Japanin pyrkiessä länsimaalaistumaan, jolloin varsinkin brittiläistä tapakulttuuria suosittiin. Sidontataito koki uudelleentulemisen toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain miehittäessä Japanin pääsaaria. Tällöin Yhdysvaltain sotilaita varten perustettiin useita bordelleja, joissa japanilainen sidonta oli eräs suosituimmista ohjelmanumeroista. Japani
Japanin perustuslain mukaan korkein valta kuuluu Japanin kansalle, joka valitsee vaaleilla edustajakseen parlamentin. Kaksikamarinen parlamentti () on Japanin ainoa lakiasäätävä elin. Se koostuu 480-paikkaisesta ala- tai edustajainhuoneesta () ja 242-paikkaisesta ylähuoneesta (). Alahuoneen vaalit pidetään neljän vuoden välein tai silloin, kun pääministeri on hajottanut alahuoneen. Edustajista 300 valitaan yhden edustajan vaalipiireistä ja 180 suhteellisella vaalitavalla 11 vaalipiiristä. Ylähuoneen jäsenet valitaan kuuden vuoden kausille, puolet joka kolmas vuosi. Heistä 96 valitaan suhteellisella vaalitavalla koko maan käsittävästä vaalipiiristä ja loput Japanin 47 prefektuuria vastaavista vaalipiireistä. Sekä alahuoneen että ylähuoneen vaaleissa annetaan siis kaksi ääntä, toinen puolueelle (suhteellinen vaalitapa) ja toinen yksittäiselle ehdokkaalle. Äänioikeus on kaikilla 20 vuotta täyttäneillä. Toisin kuin alahuonetta, ylähuonetta ei voi hajottaa. Tagikaks – olimme valaanpyytäjiä
Veljeksistä Kolja jatkaa isiensä viitoittamalla tiellä valaanpyytäjänä. Saša sen sijaan ei halua pyyntihommiin, vaan on töissä kanadalaisen rakennusfirman leivissä, kunnes tuo firma menee konkurssiin. Elämä kotikulmilla on karua, vaihtoehdot ovat vähissä. Kylän nuoret naiset ovat muuttaneet suuriin kaupunkeihin. Miesten osana on pyytää merinisäkkäitä ja kaloja. Kun koulut on käyty ja ulkopuolisen firman työt loppuvat, ei pyyntitöiden ja kalastamisen lisäksi ole muuta tekemistä kuin ryypätä tai katsoa televisiota. Koopalings
Japanissa Miekkavalas
Miekkavalaita esiintyy lähes kaikissa maailman merissä. Ne ovatkin levinneet laajemmalle alueelle kuin mikään muu petoeläinlaji ja ovat ihmisen lisäksi laajimmalle levinnyt nisäkäslaji. Parhaiten miekkavalaat viihtyvät napa-alueiden viileissä rannikkovesissä, usein lahdissa ja vuonoissa. Eniten havaintoja on Japanin, Pohjois-Amerikan rannikon, Islannin, Norjan, Skotlannin ja Etelämantereen vesiltä. Miekkavalaiden tarkka määrä on tuntematon, mutta niitä arvioidaan olevan 100 000. Vankeudessa erilaisissa eläinpuistoissa ympäri maailmaa elää 45 miekkavalasta (2002), joista 33 oli luonnosta pyydystettyjä ja loput vankeudessa syntyneitä. Norjassa on mahdollista käydä katsomassa luonnossa miekkavalaita valassafareilla, joita järjestetään loka-tammikuussa. Japaninjättisalamanteri
Japaninjättisalamanteri on kotoperäinen laji Japanissa. Sitä tavataan Honshūn saaren länsiosissa, sekä Shikokun ja Kyūshūn saarilla. Tärkein keskittymä niitä on Honshūn länsiosissa, Shikokulla ja Kyūshūlla niiden elinalue on pirstaleinen. Laji lisääntyy ja elää pieni- ja suurikokoisissa joissa ja se suosii kirkkaita vesiä tavallisesti metsäympäristöissä. Lajia on tavattu myös ajoittain kaupunkiympäristöissä. Lajin asuttamat joet ovat tavallisesti kylmiä, nopeajuoksuisia ja hapekkaita. Täysikasvuiset yksilöt saattavat sietää myös muunlaisia elinympäristöjä, mutta niissä lisääntyminen ei ole välttämättä mahdollista. Edo-kausi
Länsimaisten tunkeutumiset lisääntyivät 1800-luvun alkupuolella. Venäläiset tunkeutuivat Karafutolle, jonka nimi venäläisen ja neuvostoliittolaisen hallinnon alla oli Sahalin, sekä eteläisimmille Kuriileille, joita japanilaiset pitävät Hokkaidōn pohjoisimpina saarina. Brittiläinen sota-alus vieraili Nagasakin satamassa etsiessään hollantilaista vihollisalusta vuonna 1808 ja muita sota-aluksia ja valaanpyytäjiä nähtiin Japanin aluevesillä 1810- ja 1820-lukujen kuluessa yhä useammin. Valaanpyytäjiä ja kauppiaita saapui Yhdysvalloista. Vaikka Japani teki pieniä myönnytyksiä ja salli joitakin maihinnousuja, yritti maa silti pitää kaikki ulkomaalaiset ulkona ja käytti joskus myös väkivaltaa tavoitteensa toteuttamiseksi. Rangakusta tuli ratkaisevaa ei ainoastaan ulkomaalaisten "barbaarien" ymmärtämisessä vaan myös länsimaisen tiedon käyttämisessä länsimaalaisten torjunnassa. Käymälät Japanissa
Nara-kaudella 700-luvulla rakennettiin viemärijärjestelmä maan pääkaupunkiin Naraan. Se koostui 10–15 senttimetriä leveistä virroista, joiden päällä henkilö voi kyykistyä jalat virran molemmin puolin ja toimittaa asiansa. Puisia tikkuja käytettiin WC-paperin vastineena. Aiemmin puhdistamiseen oli käytetty merilevää, mutta Edo-kauteen mennessä japaninpaperista valmistettu WC-paperi oli korvannut nämä keinot. Vuoristoalueilla käytettiin myös puisia kaapimia ja suuria lehtiä. Usein käymälät rakennettiin virtaavan veden ylle; yksi ensimmäisistä tunnetuista vesikloseteista rakennettiin Akitan linnaan jo 700-luvulla paikalle ohjatun virran ylle. Historiallisesti kuoppakäymälät olivat kuitenkin yleisempiä, sillä ne sallivat ulosteen käytön lannoitteena, mikä oli tärkeää maassa, jossa buddhalaisuus ja siihen liittyvä vegetarismi eivät suosineet karjan käyttöä ruoaksi (vaikka merenelävät ovatkin aina olleet merkittävä osa japanilaista ruokavaliota). Rikkaiden ihmisten käymäläjätteitä myytiin muita korkeampaan hintaan, sillä heidän ruokavalionsa oli muita laadukkaampi. Erilaiset historialliset dokumentit 800-luvulta kuvaavat puhtaan- ja jäteveden kanavien rakentamista varten säädettyjä lakeja ja kertovat yksityiskohtaisesti käymäläjätteiden käsittelytavoista. Harppuuna
Harppuuna on keihäsmäinen väline, jota käytetään kalastuksessa tai muiden vesieläinten kuten valaiden pyynnissä. Harppuunaa käytetään myös sukelluskalastuksessa. Japaninhämyhaikara
Japaninhämyhaikara pesii eteläisessä Japanissa, minkä lisäksi satunnaisia pesiviä yksilöita on raportoitu Taiwanista ja Etelä-Korealle kuuluvalta Jejun saaralta. Kesäisin sitä tavataan myös Venäjällä. Laji muuttaa talveksi Kiinan kautta Filippiineille ja Indonesiaan. Japaninhämyhaikara elää tiheissä havu- tai lehtuimetsissä vuorten rinteillä vesialueiden lähellä. Sitä tavataan aina 2 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Lajia voidaan tavata myös soilta, heinikkomailta ja riisipelloilta. Japaninhämyhaikaran ravintoa ovat etanat, madot, kaskaat ja kovakuoriaiset. Pesimäaika on maaliskuulta heinäkuulle. Burakulaiset
Vaikka burakulaiset ovat vuoden 1871 jälkeen saaneet vapaasti muuttaa asumaan minne tahansa Japaniin, valtaosa heistä asuu edelleen omilla alueillaan, joita on Kyushun saarella, Osakan, Koben, Naran ja Kioton seuduilla sekä Kanton tasangolla. Muut japanilaiset pyrkivät usein välttelemään burakualueita. Japanin hallituksen vuonna 1993 toteuttaman tutkimuksen mukaan Japanissa oli 4 442 burakulaisaluetta, joista käytetään nimeä "dowa chiku" (同和地区). Alueilla asui yhteensä noin 1,2 miljoonaa burakulaista. Burakulaisten etuja ajava "Buraku kaihō dōmei" ilmoittaa lukujen olevan huomattavasti suuremmat, jopa 6 000 dowaa ja 3 miljoonaa burakulaista. Halli (eläin)
Halli on Suomessa riistaeläin. Harmaahylkeen metsästykseen ei enää edellytetä pyyntilupaa, vaan harmaahyljettä voidaan metsästää metsästysaikana alueellisen kiintiön puitteissa. Alueellisen kiintiön vahvistaa maa- ja metsätalousministeriö Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tuottaman kanta-arvion pohjalta. Vuosittaisen kiintiön täyttymistä seurataan saaliin ilmoitusvelvollisuudella. Jos kiintiö täyttyy ennen metsästysvuoden päättymistä, Suomen riistakeskus määrää metsästyksen päättymään. Suomi myönsi metsästyskaudelle 2004–2005 635 pyyntilupaa ja Ahvenanmaa (jossa on oma metsästyslainsäädäntönsä) 350 lupaa. Lisäksi halleja pyydetään Ruotsissa (170 lupaa), mutta Venäjä ja Viro eivät toistaiseksi ole aloittaneet hallinpyyntiä. Valaanpyynti Färsaarilla
Valaita on todennäköisesti pyydetty Färsaarilla niin kauan kuin siellä on ollut asukkaita, mutta nykyisenkaltaisen pallopäävalaiden pyytämisen historia ei ole kovinkaan hyvin tiedossa. Ensimmäinen maininta rantaan ajautuneiden valaiden omistussuhteista on vuodelta 1298, mutta siinä ei kuitenkaan viitattu vielä "grindadrápiin". Ensimmäinen maininta varsinaisesta pyydystämisestä on vuodelta 1592. Tutkijat eivät ole yhtä mieltä siitä, kuinka kauan pallopäävalaiden pyyntiä on harjoitettu: toisten mielestä perinteet ulottuvat saarten ensimmäisiin viikinkeihin ja toisten mielestä se on kehittynyt paljon myöhemmin.
Valaanpyyntiperinteet uhkasivat sammua 1700-luvun lopulla, kun vuosien 1745 ja 1795 välisenä aikana pyydettiin vain joitakin valaita. Poikkeusvuosi oli ainoastaan 1776. Tuona aikana valaanpyyntitaidot eivät jatkuneet sukupolvelta toiselle, joten monet nuoret eivät oppineet tarvittavia taitoja. Paikallishistorioitsija Mikkjal D. á Ryggi kirjoittaa esimerkiksi Miðvágurissa vuonna 1776 järjestystä pyynnistä, jossa vanhusten piti opettaa nuorukaisille, kuinka valaat tapetaan. Vuosina 1813–1859 valaita pyydettiin taas erityisen runsaasti, ja tuona aikana valaanpyyntiä alettiin ensimmäistä kertaa hallita säädöksin. Ensimmäiset ohjesäännöt tehtiin vuonna 1832; aiemmin valaanpyynti oli toteutettu paikallisten tapojen ja kylälakien mukaan. Säädösten tarkoituksena ei ollut valaiden kärsimysten vähentäminen, vaan toiminnan organisointi niin, että pyydettyjä valaita pystyttäisiin hyödyntämään tehokkaammin. Säädöstöön on tehty vain pieniä muutoksia. Kansainvälisen painostuksen vuoksi 1980-luvun puolivälissä pyynnin julmuuteen pyrittiin vaikuttamaan, ja silloin kiellettiin muun muassa keihään käyttö.
Pallopäävalas on ollut historiallisesti merkittävä ravinnonlähde. Sitä syödään yleensä keitettynä, mutta lihaa on myös kuivattu ja suolattu. Lihan lisäksi ruoaksi on käytetty myös sisäeläimiä ja traania. Aiemmin pallopäävalaista on tehty myös erilaisia tuotteita: traania on käytetty polttoaineena ja nahkojen voiteluun, vatsalaukkuja tavaroiden säilyttämiseen ja lapaluuta lapiona. Valaanpyynnin merkitys on näkynyt toistuvana teemana kulta- ja hopeatöissä. Männyntuoksuvalmuska
Yhdysvalloissa esimerkiksi kansallispuistossa tai vastaavassa poimiminen vaatii luvan. Japanissa yksityiset maanomistajat järjestävät maksua vastaan pienen alueen, jolla saa poimia sieniä, ja vielä myyvät poimitut sienet poimijalle markkinahintaan. Usein samaa maksua vastaan tarjotaan lounas poiminnan yhteydessä. Valtion metsissä poimiminen on ilmaista. Kiinan Yunnanissa matsutaken kerääminen on 1990-luvulla muodostanut jopa 80 % paikallisten perheiden tuloista, mutta toisaalta kestämättömät keräysmenetelmät ovat ehkä laskemassa satoa. Japaninkeltasirkku
Japaninkeltasirkku ("Schoeniclus sulphuratus") on aasialainen varpuslintu. Se lisääntyy vain Japanin Honshulla ja populaation koko on 2 500–10 000 yksilöä. Muuttoaikoina sitä tavataan muun muassa Korean niemimaalla, Kiinassa ja Filippiineillä, jossa se myös talvehtii. Pyöveli
Japanissa kuolemanrangaistus toimeenpannaan hirttämällä, ja sikäläiset pyövelit kuuluvat kaikki yhteen ja samaan buraku-sukuun, joka pidetään salaisena. Aka Manto
Aka Manto () on japanilainen urbaanilegenda ilkeästä hengestä, joka kummittelee vessoissa. Henki kysyy, haluaako vessassa asioiva punaisen vai sinisen viitan. Jos kysymykseen vastaa punaisen, henkilön kaula tai kädet katkaistaan tai hänet silvotaan palasiksi, tarinan kertojasta riippuen. Jos taas vastaa sinisen, henkilö kuristuu kuoliaaksi ja hänen kasvonsa muuttuvat siniseksi. Japanin parlamentti
Sodan jälkeen vuonna 1947 hyväksytty uusi Japanin perustuslaki loi aiempaa demokraattisemman järjestelmän ja sen mukaan parlamentti nimettiin "Valtionkokoukseksi". Äänioikeus laajennettiin ensimmäistä kertaa koskemaan naisia, Kizoku-in lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin suorilla vaaleilla valittava ylähuone. Keisarin valtaoikeuksia supistettiin ja hänelle jäi vain nykyinen seremoniallinen rooli. Parlamentti julistettiin "valtiovallan korkeimmaksi elimeksi" (artikla 41). Kaikki parlamentin vaalit järjestettiin siirtämättömän yhden äänen vaalitavalla. Raijin
Raijinille omistetuissa pyhäköissä kamilta pyydettiin sadetta. Jos salama iski riisipellolle, paikka pyhitettiin "shimenawa"-köydellä hyvän sadon varmistamiseksi. Kantōn tasangolla, jossa ukkostaa paljon, Raijinin palvonta tällä tavoin oli yleistä. Tochigissa ukkosta esiintyy Japanissa kaikkein eniten, ja siellä onkin useita Raijinille omistettuja pyhäkköjä. Toisaalta ukkonen saattoi aiheuttaa tuhoa, jolta Raijinia palvomalla haluttiin suojautua. "Kojikista" voidaan päätellä, että Raijin liitettiin tuhoon jo japanilaisessa mytologiassa, mutta tämä yhteys vahvistui Heian-kaudella, kun kami liitettiin kostonhimoisten henkien ("goryō") aiheuttamiin kirouksiin ja erityisesti syyttömänä tuomitun Sugawara no Michizanen kulttiin. Michizanea palvottiin kuolemansa jälkeen Karai tenjin -kamina (”tulen ja ukkosen taivaallinen kami”) ja Raijinia laajalti tämän kultin osana. Sillivalas
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto on vuodesta 2018 määritellyt sillivalaan vaarantuneeksi lajiksi. Se luokiteltiin aiemmin erittäin uhanalaiseksi. Lajin yksilömäärä ovat kasvaneet yli 30 prosenttia vuoden 1940 jälkeen, joten sen katsotaan jo osittain toipuneen valaanpyynnin aiheuttamasta kadosta. Japanin ralli
Japanin ralli (Rally Japan) on Japanissa ajettava rallin MM-sarjan osakilpailu. Kilpailu on kuulunut MM-sarjaan vuodesta 2004 lähtien. Ralli ajetaan Japanin pääsaarista pohjoisimmalla eli Hokkaidolla. Japanin ralli on soraralli, joka ajetaan varsin kapeilla metsäteillä. Kuljettajille kilpailu on haastava juuri kapeiden teiden vuoksi. Vuonna 2004 rallin voittoon ajoi norjalainen Subaru-kuljettaja Petter Solberg. Solberg johti kilpailua myös vuonna 2005, mutta ajoi ulos ja keskeytti. Kilpailun voitti Suomen Marcus Grönholm. Ranskalainen Sébastien Loeb varmisti kakkossijallaan uransa toisen rallin maailmanmestaruuden. Loeb voitti kilpailun seuraavana vuonna ja rikkoi samassa kilpailussa Carlos Sainzin voittoennätyksen ottamalla uransa ennätyksellisen 27 voiton. Silovalaat
Heimon lajit ovat kärsineet kovasti valaanpyynnistä, ja niiden määrä on nykyään pieni. Hitaan uintinsa takia niitä on helppo pyytää, ja ne jäävät kuoltuaan kellumaan. Valaanpyynti Färsaarilla
Valaanpyynti Färsaarilla on alkanut todennäköisesti jo ensimmäisten asukkaiden saavuttua, mutta nykyisenkaltaisella pienten valaiden pyynnillä on todennäköisesti lyhyempi historia. Valaanpyynti on yhteisöllinen tapahtuma, ja pyynti jaetaan neljään eri vaiheeseen. Valasparven havaitsemisen jälkeen pyytäjät kutsutaan kokoon ja parvi ajetaan veneillä pyynnille varattuun lahteen. Seuraavaksi valaat tapetaan matalassa vedessä ja lopuksi liha jaetaan ilmaiseksi pyynnissä mukana olleiden tai kyläläisten kesken. Gundam
Vaikka Gundamia pidetään yhteiskunnallisesti merkittävänä animaationa, sitä ei kuitenkaan tv-verkostojen ja paikallisten tv-asemien suhteiden vuoksi kuitenkaan nähty koko Japanissa. Kaupallisen television maanpäällisessä verkossa koko maan kattava lähetys oli mahdotonta. Niillä alueilla, joita verkosto ei kattanut, asuvat ihmiset joutuivat turvautumaan vuokravideoihin. Viime vuosina satelliittitelevisio ja Internetin laajakaista-lähetykset ovat kuitenkin mahdollistaneet Gundamin katsomisen koko maassa. Seitivalas
Seitivalaiden määrä on pienentynyt valaanpyynnin takia viidennekseen määrästä, mitä niitä oli ennen pyynnin aloittamista. Niitä on nykyisin jäljellä noin 54 000 yksilöä. Norjan ympäristöpolitiikka
Norja on pyytänyt valaita tieteellisiin tarkoituksiin. Kansainvälinen valaanpyyntikomissio (IWC: 1946) on laatinut kansainvälisen valaanpyyntisopimuksen (IWCR). Valaanpyynti
Jalostustekniikan kehitys ja ennen muuta suurten jopa 30 000 tonnin keittämöalusten valmistuminen mahdollistivat yhä suurempien valasmäärien teollisen käsittelyn. Maailmansotien välisenä aikana valaanpyynnistä kehittyikin oma teollisuudenalansa. Uskonnottomuus Suomessa
Tuomioistuimissa todistajana ja asiantuntijana valaa vannoessa, saa valita uskonnollisen valan tai uskontoneutraalin vakuutuksen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei kuitenkaan ole pitänyt hyväksyttävänä, että henkilö joutuu tekemään selkoa uskonnollisesta vakaumuksestaan valaa annettaessa. Hallituksen esitys uskontoneutraalista vakuutuksesta hyväksyttiin ja se tuli voimaan tammikuussa 2016. Japanin taide
Perinteinen japanilainen taide on hyvin monimuotoista, mutta siitä voidaan löytää myös yhdistäviä piirteitä. Suurin osa japanilaisesta taiteesta on liittynyt ulkopuolisten voimien kanssa toimimiseen tai niihin reagoimiseen; tässä tärkein vaikuttaja oli buddhalaisuus. Japanilainen taide on aina sulauttanut ulkopuoliset vaikutteet voimakkaasti itseensä: kiinalaiset vaikutteet olivat perustavia etenkin ensimmäisen vuosituhannen loppuvuosisatoina. Japanilaisessa taiteessa kuvattiin usein luontoa hengellisen oivalluksen lähteenä ja inhimillisten tunteiden opettavaisena kuvajaisena. Taidemateriaalien luonnollisia ominaisuuksia korostettiin teoksen kokonaismerkitykselle. Japanilaisessa ihmiskuvauksessa on tarkkaa arkisen elämän kuvausta, huumoria ja erotiikkaa mutta myös peittelemätöntä väkivaltaa.
Perinteinen japanilainen maalaustaide käyttää mustetta sekä ruskeaa, keltaista, punaista, vihreää ja sinistä väriä, joita saadaan kasvi- ja mineraalipigmenteistä. Lisäksi voidaan käyttää kultausta. Värin valinta riippuu maalauksen aihepiiristä: värejä käytetään luontevimmin eläin-, hyönteis-, lintu- ja kukkamaalauksissa, kun taas maisema-aiheessa suositaan monokromaattista eli yhteen musteen antamaa väriasteikkoa. Tyypillisin maalauksen muoto on kapea ja korkea kuvakäärö "kakemono", joka on yleensä 50–300 senttimetriä korkea. Maalausta ympäröivän silkkikehyksen väri ja kuviointi on oleellinen osa maalauksen kokonaisuutta. Kuvakääröä pidetään varastoituna tai esillä tilanteen tai vuodenajan mukaan "tokonoma"-syvennyksessä, ja joskus kääröt sovitellaan suuremmaksi kokonaisuudeksi. Toinen kuvamuoto on horisontaalinen kuvakäärö eli "makimono", jonka pituus on yhdestä metristä yhdeksään metriin ja korkeus yleensä 25–40 senttimetriä. Makimono on kertova ja sisältää kalligrafiaa, ja sitä avataan pöydällä oikealta vasemmalle. Puupiirrostaide on Japanin kuvataiteen tunnetuin osa-alue. Viherfasaani
Viherfasaani eli japaninfasaani ("Phasianus versicolor") on Aasiassa elävä peltokanalintu. Se on läheistä sukua tavalliselle fasaanille ("Phasianus colchicus"), ja joidenkin asiantuntijoiden mielestä viherfasaani olisi vain fasaanin alalaji. Viherfasaanilla koiras on kookkaampi kuin naaras. Viherfasaani on Japanin kansallislintu. Japaninnokkavarpunen
Japaninnokkavarpunen ("Eophona personata") on Itä-Aasiassa tavattava peippoihin kuuluva varpuslintu. Laji on Ayaben ja Fukuchiyaman kaupunkien tunnuslintu. Kiinalainen horoskooppi
Japanissa sikaa kutsutaan villisiaksi. Sirppisorsa
Sirppisorsaa tavataan pesivänä Pohjois-Japanissa, Luoteis-Kiinassa, Mongoliassa ja Venäjällä. Talvehtivana sitä esiintyy etelämpänä Kiinassa ja Japanissa sekä Etelä- ja Kaakkois-Aasian pohjoisosissa. Sirppisorsakannaksi arvioitiin aiemmin 35 000 yksilöä, mutta uusien tutkimusten mukaan lajin kanta on yli 89 000 yksilöä. Sirppisorsa on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska se on vähentynyt Kiinassa suhteellisen nopeasti. Lajia uhkaa metsästys. Omorashi
Koska japanilaisessa pornografiassa on kiellettyä näyttää sukupuolielimiä tai häpykarvoitusta, se on korvattu esimerkiksi omorashilla, koska eritteiden näyttämistä ei ole kielletty. Omorashia ei aina pidetä pornografisena materiaalina. Japanissa on myös suosittuja televisiokilpailut, joissa osanottajat joutuvat pidättelemään virtsaamistarvettaan saadakseen palkintoja. Animesarjoissa, hentaissa ja eroge-peleissä omorashi on ollut myös suosittu aihe. Perämeren valashavainto 2006
Valas oli saapunut Itämerelle mahdollisesti talvella, sillä vastaavankokoinen ryhävalas nähtiin Puolan Sopotissa jo huhtikuussa. Ruotsissa uutisoitiin 13. kesäkuuta ryhävalashavainto. Valas takertui kalaverkkoon Örnsköldsvikin edustalla mutta onnistui vapautumaan. Sen jälkeen yksilö nähtiin merellä Luulajan edustalla. Suomessa ryhävalas havaittiin Himangan edustalla 2. heinäkuuta ja myöhemmin Uudenkaupungin edustalla. Riianlahdelta löydettiin 24. heinäkuuta läheltä Duntea arviolta noin kaksi viikkoa aikaisemmin kuolleen valaan raato, joka preparoitiin Latvian maatalousyliopistossa. Tarkemmissa tutkimuksissa tämä kuollut ryhävalas osoittautui nuoreksi, 10-metriseksi ja 10 tonnin painoiseksi yksilöksi. Se oli pahoin vahingoittunut, joten se oli oletettavasti kuollut törmättyään johonkin alukseen. 1900-luku
1800-luvulle asti Japani oli eristäytynyt ulkomaailmasta 1 500 vuoden ajan, eivätkä satunnaiset kontaktit ulkomaailmaan olleet vaikuttaneet maahan merkittävästi. Eristäytyminen oli pitkälle tietoista, ja esimerkiksi valtamerialukset olivat kiellettyjä – samoin ulkomaille matkustaminen, kuolemantuomion uhalla. Vuonna 1853 joukko yhdysvaltalaisaluksia kuitenkin rantautui Japaniin kommodori Matthew Perryn johdolla: solmittiin Kanagawan sopimus, joka avasi Japanin ulkoisille vaikutteille. Japani ymmärsi jälkeenjääneisyytensä ja epäyhtenäisyytensä, ja keskusvallan johto palautettiin keisareille. Meiji-restauraation myötä Japani modernisoi nopeasti itsensä vaikka säilyttikin oman kulttuurinsa. Näin Japani vältti monen muun Aasian maan kohtalon eikä joutunut länsimaiden siirtomaaksi. Sen sijaan se itse laajeni suurvallaksi miehittäen vuoteen 1910 mennessä Korean ja Formosan eli Taiwanin. Galápagossaaret
Galápagossaarilla alkoi 1800-luvulla vierailla enemmän ihmisiä, kun valaanpyytäjät löysivät niille. Tätä edesauttoi James Colnettin 1790-luvulla Britannian amiraliteetille tekemä raportti, jossa hän piti saaria sopivana tukikohtana valaanpyytäjille. Kylmät merivirrat houkuttelevat Galápagossaarille kaskelotteja, joita pyydettiin öljyn takia ja joiden kanta lopulta romahti. Valaanpyytäjät metsästivät valaiden lisäksi myös kilpikonnia, lintuja ja joskus myös iguaaneja ruoaksi. Saarilla tapettiin jopa 200 000 kilpikonnaa 1800-luvun aikana, ja ne hävisivät kokonaan Floreanalta, Rábidalta ja Santa Feltä. Valaanpyynti alkoi vähentyä 1860-luvulla, kun kaskelotit olivat harvinaistuneet. Saarilla vieraili kuitenkin 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla lähes kaikki Tyynenmeren valaanpyyntialukset. Niiden joukossa oli myös muun muassa "Acushnet", jolla oli mukana kirjailija Herman Melville, joka kuvaili saaria pienoisromaanissaan "Lumotut saaret". Japanin lippu
Toisen maailmansodan päätyttyä Japanin lippua on kritisoitu, koska se on liitetty maan militaristiseen menneisyyteen. Samantyyppistä kritiikkiä on herättänyt myös Japanin kansallislaulu "Kimi ga yo". Kansallislippu ja "Kimi ga yo" määriteltiin Japanin virallisiksi tunnuksiksi laissa kansallislipusta ja kansallislaulusta vuonna 1999. Lipun ja kansallislaulun käytöstä on kiistelty erityisesti kouluissa. Tokion koulutuslautakunta vaatii, että sekä laulua että lippua käytetään tapahtumissa, joita se hallinnoi. Opettajien vaaditaan kunnioittavan molempia symboleita rangaistuksen uhalla. Jotkut ovat syyttäneet sääntöjen rikkovan Japanin perustuslakia, kun taas koulutuslautakunta on väittänyt, että koska koulut ovat valtion instituutioita, niiden työntekijöillä on velvollisuus kouluttaa oppilaitaan kunnollisiksi kansalaisiksi. Opettajat ovat nostaneet kanteita Tokion kuvernööri Shintarō Ishiharaa ja vanhempia virkamiehiä vastaan, mutta syytteet on myöhemmin hylätty. Japaninbulbuli
Japaninbulbulia tavataan Aasian itäosissa. Sen on kuvattu olevan paikallisesti yleinen Etelä-Koreassa ja yleinen Filippiineillä. Sen kannankehitys on nouseva, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.