Miten romantiikka vaikutti Suomessa?
Romantiikka
Suomessa romantiikka on tavattu perinteisesti jakaa mm. Adolf Ivar Arwidssonin edustamaan Turun romantiikkaan ja myöhemmin Helsingissä toimineeseen lauantaiseuraan. Jälkimmäistä edustivat muun muassa Johan Ludvig Runebergin runot. Muita romantiikan kirjailijoita olivat esimerkiksi Zacharias Topelius ja Elias Lönnrot. "Kalevala" ja "Kanteletar" voidaan tavallaan myös laskea romantiikan aikaansaannoksiksi, vaikka tätä käsitystä on tutkimuksessa myös kritisoitu ja Lönnrot on pikemminkin yhdistetty valistukseen ja uushumanismiin. Romantiikka valoi uskoa yhteen, voimakkaaseen suomalaiseen kansaan. Syntyi nationalismi ja kansallisromantiikka. Uusromantiikka
Uusromantiikan ajaksi kutsutaan 1800-luvun ja 1900-luvun vaihdetta, jolloin taiteessa ja kirjallisuudessa nousivat uudelleen esiin romantiikan aiheet. Suomessa uusromantiikka ilmeni etenkin kansallisromantiikkana. Venäläistäminen oli tuona aikana ajankohtaista Suomessa. Tämä synnytti suomalaisissa tarpeen korostaa ja säilyttää oma kieli ja kulttuuri. Uusromantiikka sai vaikutteita symbolismilta, ja suomalaiset kirjailijat ja taiteilijat esittivätkin esimerkiksi venäläistämispolitiikan vastaista kamppailua vertauskuvin. Suomalainen muinaisusko
Romantiikan aikana myös Suomessa alettiin kokea kiinnostusta omaan tarumaiseen menneisyyteen ja Kalevala-romantiikka sekä karelianismi näkivät myös suomalaisen pakanallisuuden uudelleensyntymisen. Oppineet ja sivistyneistö kiinnostuivat suomalaisista muinaisista uskomuksista 1800-luvun alkupuoliskolla, kun Suomen ja lähialueiden maaseudulla perinne oli paikoin vielä elävää kansanperinnettä. Suullinen perinne katosi hiljalleen 1900-luvun kuluessa.
Symbolismi kirjallisuudessa
Symbolistinen liike levisi Ranskasta Venäjän ja Belgian lisäksi muun muassa Britanniaan, Puolaan, Saksaan, Amerikkaan ja Japaniin. Liike saavutti suurimman suosionsa 1890-luvulla, ja se alkoi hiipua Ranskassa 1900-luvulle tultaessa. Tosin sillä oli vahva vaikutus kirjallisuuteen vielä pitkälle 1900-luvulle Britanniassa ja Yhdysvalloissa, jossa se liittyi erityisesti moderniin kaunokirjallisuuteen. Kirjallisuudesta alkunsa saanut symbolismi vaikutti myös muihin taiteisiin ja myöhemmän modernismin, kuten ekspressionismin, syntyyn. Suomi 1990-luvulla
1990-luvulla iskelmämusiikki alkoi yhä enemmän muistuttaa nykyaikaista populaarimusiikkia, ja aiempia vuosikymmeniä vahvasti leimannut iskelmän ja rockin vastakkainasettelu haluttiin unohtaa. Iskelmämusiikin suuria nimiä ovat muun muassa Joel Hallikainen, jonka esikois- ja nimikkoalbumi (1992) on Suomen kaikkien aikojen viidenneksi eniten myydyin levy. Levyllä on muun muassa Tuttu Juttu Show -ohjelman myötä hitiksi noussut kappale "Kuurankukka". Saman vuoden myyntimenestyksiä ovat myös Katri Helenan albumi "Anna mulle tähtitaivas" ja Anna Hanskin albumi "Jos et sä soita". Kaija Koon albumi "Tuulten viemää" vuodelta 1993 on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin levy, ja sillä on muun muassa hittikappale "Kuka keksi rakkauden". Runsaasti ovat myyneet myös Laura Voutilaisen esikois- ja nimikkoalbumi (1994) sekä Kari Tapion albumi "Myrskyn jälkeen" (1996). Suomi 1950-luvulla
Nykyaikaisen suomalaisen lyriikan uranuurtaja Paavo Haavikko julkaisi ensimmäisen teoksensa "Tiet etäisyyksiin" vuonna 1951. Myöhemmin hän kirjoitti myös näytelmiä, kuunnelmia ja oopperalibrettoja ja kehittyi virtuoosiksi erotiikan, rakkauden ja kuoleman kuvaajana. Lauri Viidan Pispala-aiheinen romaani "Moreeni" ilmestyi vuonna 1950. Humoristina tunnettu Veikko Huovinen aloitti kirjailijanuransa vuonna 1952 romaanilla "Havukka-ahon ajattelija". Jorma Korpelan niin ikään 1952 julkaistua "Tohtori Finckelmania" pidetään myös eräänä 1950-luvun parhaista romaaniteoksista. Kirjallisuuden historia
Suomen kirjallisuudessa realismi oli voimakkaimmillaan 1880-luvulla, ja sitä edustivat Aleksis Kivi, Minna Canth, Juhani Aho ja Teuvo Pakkala. He olivat myös yhteiskunnallisia vaikuttajia, jotka kirjoittivat myös lehtiin. Suomi 1950-luvulla
Yhdysvalloista lähtöisin olleen nuorisokulttuurin syntymisen ohella 1950-luvulla syntyi myös nuorisomuoti, jolla nuoret halusivat erottua lapsista ja aikuisista. Etelä-Suomessa kukoisti vahvana lättähattukulttuuri, johon kuuluivat pojilla tummat puvut, lahkeista kavennetut housut, olkatoppaukset, litistetyt hatut, leveät solmiot ja teräväkärkiset nahkasaappaat, ”spittarit”. Hiukset kasvatettiin pitkiksi ja kammattiin usein Brylcreemillä taaksepäin. Farmarihousut eli farkut rantautuivat Suomeen, ja yleistyivät etenkin vuosikymmenen lopulla. Myös farkkutakit ja nahkatakit olivat yleisiä. Nuorten muotiin vaikutti rock and roll, eritoten Elvis Presley. Historiamaalaus
Historian tutkimuksen kehittyminen 1800-luvulla toi yhä tarkempaa dokumentaarisuutta ja uutta, joskus teatraalista draamaa historiamaalauksiin. Romantiikan maalaustaide vuosisadan alussa suhtautui historia-aiheisiin tunteellisesti, kuten Goyan "Toukokuun kolmas 1808" (1814). Nationalismi suosi myös takautuvia historiallisia aiheita, kuten keskiaikaa ja barokkia. Vuosisadan lopulla esiintyivät isänmaallinen ja konservatiivinen historiamaalaus sekä radikaalit realistiset, suuriin yhteiskunnallisiin ongelmiin pureutuvat aiheet, kuten Ilja Repinin "Volgan lautturit" (1870–1873). Uskonnottomuus Suomessa
Suomessa valistusaate vaikutti lähinnä sivistyneistön keskuudessa. 1800-luvun lopulla Suomeen tuli darvinismi. 
Suomessa 1800-luvun lopulla uskonnotonta materialismia filosofiassa edusti yksinään Wilhelm Bolin, Spinozan ajattelusta väitellyt Ludwig Feuerbachin ystävä, joka toimi Helsingin yliopiston kirjastonhoitajana. Bolin kuului Suomessa tuhkauslaitostoiminnan alkuunpanijoihin. Naturalistinen kehitysoppi innoitti Suomessa jo 1880-luvulta lähtien muun muassa Hjalmar Neiglickia ja Edvard Westermarckia. Suomi
Suomalainen taidemusiikki alkoi syntyä klassismin lopulla. Tämän aikakauden merkittävin säveltäjä oli Bernhard Henrik Crusell. Varhaisromantiikan ajan keskeinen vaikuttaja oli nykyisin ”Suomen musiikin isäksi” nimitetty saksalaissyntyinen Fredrik Pacius. Aino Ackté perusti Savonlinnan oopperajuhlat 1913. 1800-luvun puolesta välistä aina toiseen maailmansotaan asti keskeinen Suomen taidemusiikin tyylisuunta oli myöhäisromantiikka ja etenkin kansallisromantiikka, jonka keulahahmo oli Jean Sibelius. Kansainvälisestikin laajalti tunnetun Sibeliuksen vaikutus Suomen musiikkielämään oli mittava. Ensimmäiset suomalaiset modernistit, muun muassa impressionismista ja ekspressionismista vaikutteita saaneet Väinö Raitio ja Aarre Merikanto ilmaantuivat musiikkielämään 1920-luvulla. Suomi 1950-luvulla
Toinen maailmansota vaikutti voimakkaasti 1950-luvun alun viihteeseen, viihdetilaisuuksien pohjavireeseen ja laulujen teksteihin - olihan tanssikiellon päättymisestä vasta pari vuotta. Vuosikymmenen lopussa sodan vaikutus oli ratkaisevasti vähentynyt, elettiin sävelparaatien aikaa. Tanssilavakulttuuri kukoisti 1950-luvulla, esiintyjistä suosituin oli Olavi Virta, jonka ura oli alkanut 1930-luvulla. Hän levytti suurimman osan tuotannostaan 1950-luvulla, menestyskappaleista mainittakoon tangot ”La Cumparsita”, ”Tulisuudelma” ja ”Ennen kuolemaa”. Virran levyttämistä iskelmistä ikivihreimmäksi osoittautui italialaisperäinen ”Hopeinen kuu”. Vuosikymmenen uusia nimiä olivat muun muassa Eino Grön, Vieno Kekkonen ja Annikki Tähti. Suomalaisen musiikkielämän huomattavia vaikuttajia olivat Reino Helismaa ja Toivo Kärki. Urheilijanakin kunnostautunut viihteen monitoimimies Tapio Rautavaara nautti laajaa yleisönsuosiota. Kipparikvartetti ja Metrotytöt olivat niin ikään aikakauden suuria nimiä. Kangasalan matkailun historia
Jylhistä maisemista ammennettiin nousevaa kansallistunnetta. Niihin kohdistuva ihailu ja ylpeys haluttiin konkretisoida taiteen keinoin. Varsinkin 1800-luvun alun maalaustaide idyllisine maa- ja luontokuvauksineen ilmentää romanttisen suuntauksen ajatusmaailmaa erittäin hyvin. Maalaismaisemat, pellot, metsät, mäet, harjut, järvet ja joet ovat niissä keskeisessä osassa. Kaksisataa vuotta sitten keskiverto kaupunkilaisihminen tunsi varmaankin olevansa yhtä vieraantunut luonnosta kuin nykyajan urbaanit lähiöerakot. Romantiikan musiikki
Varhaisromantiikan lopulla tulivat tunnetuiksi oopperan mestarit Giuseppe Verdi ja Richard Wagner. Vuoden 1848 vallankumoukset Euroopassa merkitsivät loppua romantiikalle kirjallisuudessa ja maalaustaiteessa ja alkua viktoriaaniselle tyylisuunnalle, mutta musiikissa tyylisuunta kehittyi edelleen myöhäisromantiikaksi. Romantiikka
Ranskan romanttiseen aikakauteen vaikutti myös suuresti Euroopassa levinnyt vallankumous 1789. François-René de Chateaubriandin katsotaan usein aloittaneen romanttisen virtauksen Ranskassa, vaikkakin myös saksalaisesta romantiikasta innoittunut Madame de Staël toimi tärkeänä välittäjähahmona. Victor Hugo oli itsevarma nuori ja nousi oman maansa romanttisen ryhmän johtoon. Hänen maailmankuuluja teoksiaan ovat "Pariisin Notre-Dame" ja "Kurjat". Alexandre Dumas vanhempi oli eräs tunnetuista aikakauden kirjailijoista. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Kolme muskettisoturia" ja "Monte-Criston kreivi". Graffiti Suomessa
Tageilla oli valtava vaikutus, sillä pari vuotta myöhemmin Oulun kaupunginteatteri esitti kuin esittikin suositun kokeilevan teatterihistoriaa tehneet sarjansa "Elämänteatteria", ja poliitikot päättivät säilyttää vanhan paloaseman nuorisotaloksi, eikä moottoritietäkään rakennettu superleveäksi, vaan se sai inhimillisemmät mittasuhteet. Tapaus huomioitiin laajalti valtakunnan sanomalehdissä. Muun muassa kaikki Suomen iltapäivälehdet laittoivat uuden graffititaiteen ensimmäisen ilmentymän etusivuilleen ja lööppeihinsä otsikoin: "Kansainvälinen nuorisovillitys iski Suomeen." Asiasta myös keskusteltiin kiivaasti, ja jo silloin graffititaide sai omat sekä puolesta- että vastaanpuhujansa.
Tekijät jäivät, ilmeisesti saamansa odottamattoman suuren huomion vuoksi, ja ankarien rangaistusten pelossa tuntemattomiksi, mutta huhut kertovat heidän olleen silloisia arkkitehti- ja lääketieteenopiskelijoita, jotka nykyisin toimivat kunnioitettuina yhteiskuntamme jäseninä. Maisemamaalaus
Romanttisen maisemamaalauksen tunteellisuutta ilmaistiin käyttämällä tehokeinoina muun muassa valohämyä ("chiaroscuro") ja epäselvää siveltimenjälkeä. Kuvauksen kohteeksi valittiin dramaattisia luonnonnäkymiä, kuten vuoristoja ja kuohuvia koskia. Romanttisia maisemia maalasivat Suomessa muun muassa Hjalmar Munsterhjelm, Werner Holmberg ja Berndt Lindholm. Suomalainen runous
1930-luvulla maailmanpoliittinen tilanne vaikutti Suomeenkin, ja kansainvälisyyden tilalle nousivat perinteisyys ja kansallisuus. Kansallisromantiikka
Kotimaiset rakennusmateriaalit, kuten graniitti, vuolukivi, ja Ruskealan marmori sekä pääasiassa pienrakennuksissa hirsi olivat suosiossa. Tyylille ominaista on massiivisuus ja raskaus sekä rakennustaiteessa sittemmin hylätty tavoite kauniista ja kodikkaasta kokonaisuudesta. Fasadeissa käytettiin lohkokiveä ja monissa rakennuksissa on linnamaisia torneja. Etenkin huviloiden julkisivussa käytettiin myös hirttä, ja rapattujen pintojen värinä suosittiin keltaista. Pohjakaavat ovat tyypillisesti epäsymmetrisiä, mikä kirkoissa näkyy tornin sijoittamisessa sivuun keskiakselista. Kauden merkkirakennusten piirteitä ovat materiaalinkäsittelyn ja vapaan huoneryhmittelyn lisäksi pyrkimys sisustuksen kokonaisvaltaisuuteen sekä ornamenttien ja värityksen runsas käyttö: sisätiloja koristeltiin usein luontoaiheisin maalauksin, esimerkiksi kirkkojen holvikaariin maalattiin eri kasvien köynnöksiä. Monissa rakennuksissa oli tavoitteena kokonaistaideteos, esimerkkeinä Kalela, Hvitträsk ja Suur-Merijoen kartano. Kokonaistaideteos tarkoitti sitä, että arkkitehti suunnitteli rakennuksen huonekaluja, koristuksia ja pienimpiä yksityiskohtia myöten itse. Eino Leino
Leinoa pidetään ensimmäisenä ja merkittävimpänä kansallisen uusromantiikan muotoilijana suomalaisessa kirjallisuudessa. Itse asiassa käsite "kansallinen uusromantiikka" oli Leinon kiteyttämä kuvaus Sibeliuksen, Gallen-Kallelan ja Eliel Saarisen tyyleille. Kirjallisuuden historia
Romantiikan ajan kirjallisuus tarjosi järjen ja kurin sijaan suuria tunteita. 
Eksotiikka, kaukaiset paikat, yliluonnolliset kokemukset ja kauhuromantiikka olivat suosittuja. Suomi 1970-luvulla
Myös kaupunkien työläiskortteleita kuvattiin 1970-luvulla. Alpo Ruuth kuvasi Helsinkiin sijoittuneissa teoksissaan muun muassa nuorta avioliittoa, toimeentulo- ja työnsaantivaikeuksia sekä maastamuuttoa. Eila Pennanen taas kirjoitti 1900-luvun alkuvuosikymmenten tamperelaisesta kaulusköyhälistöstä. Sivistyneistön ja kaupunkiporvariston kuvaaminen jäi vielä suurelta osin suomenruotsalaisten, kuten Jörn Donnerin, Christer Kihlmanin ja Henrik Tikkasen tehtäväksi. Henrik Tikkanen muistetaan myös sotaa, alkoholismia ja rakkaudettomuutta kuvaavista teoksistaan. Hyvin toimeentulevien elämää kuvasi myös Kerttu-Kaarina Suosalmi, jonka teokset kertoivat heidän arjestaan, elämänpettymyksistään ja henkisestä ahtaudestaan. Eeva Kilpi muistetaan keskiluokkaisen elämänpiirin, feminismin, evakkouden, naisellisen erotiikan ja luonnon kuvaajana. Hänen menestynein teos on usealle eri kielelle käännetty eroottinen romaani "Tamara" (1972). Kilpi kuvasi useissa teoksissaan itsenäisyyteen pyrkiviä naisia miesten ja rahan hallitsemassa maailmassa. Avioeron jälkeisen ajan harmonia välittyy novellikokoelmista "Kesä ja keski-ikäinen nainen" (1970) ja "Hyvän yön tarinoita" (1971). Dean Reed
Merkittäviä elokuvarooleja Reed ei Hollywoodissa saanut, eivätkä hänen levytyksensäkään nousseet Yhdysvaltojen myyntilistoille, mutta hänen kolmas singlensä ”Our Summer Romance” muodostui melkoiseksi hitiksi joissakin Etelä-Amerikan maissa. Maaliskuussa 1962 Capitol lähetti Reedin kiertueelle Brasiliaan, Chileen ja Peruun. Reed ihastui maanosaan, vahvisti vasemmistonäkemyksiään nähdessään kansan köyhyyttä, opetteli espanjan kielen ja asettui kiertueen jälkeen asumaan Argentiinaan. Reed osallistui Helsingissä vuonna 1962 pidettyyn sosialistiseen nuorisofestivaaliin ja tutustui siellä Neuvostoliiton ja sen satelliittimaiden poliittisesti aktiivisiin nuoriin. Hänellä oli jonkin aikaa oma tv-show Argentiinan televisiossa, ja ensimmäisen elokuvaroolinsa hän kuvasi Meksikossa 1960-luvun keskivaiheilla. Ruotsin kirjallisuus
Ruotsalainen romantiikka lähti liikkeelle "Auroraförbundet"-kirjallisuusseurasta. Liikkeellepanijoihin kuului P. D. A. Atterbom, johon vaikutti vahvasti Friedrich von Schellingin filosofia. Omana aikanaan vähemmän tunnettuja mutta myöhemmin arvostettuja henkilöitä ovat Stagnelius ja Clas Livijn. Gööttiläinen liitto edusti kansallisromanttisempaa suuntausta, jonka tunnetuimmat edustajat ovat Esaias Tegnér ja Erik Gustaf Geijer. Ruotsin romantiikan keskeisen kirjallisen tuotannon on tehnyt Carl Jonas Love Almqvist. Muun muassa Almqvistin romaani "Det går an" (suom. Käy laatuun) ja muut proosatekstit ovat olleet uraauurtavia kirjalliselle realismille. Suomessa taas vaikutti Johan Ludvig Runeberg. Ranska
1600-luvun klassisia kuvataiteilijoita olivat Nicolas Poussin ja Claude Lorrain. 1700-luvulla kehittyi rokokoo, jonka tunnetuimpia taidemaalareita olivat Antoine Watteau, François Boucher ja Jean-Honoré Fragonard. 1800-luvun lopulla Jacques-Louis David oli uusklassismin merkittävin taiteilija.
Romantiikan ajan merkittäviä kuvataiteilijoita olivat Théodore Géricault ja Eugène Delacroix. Heidän jälkeensä taide kehittyi realistisemmaksi muun muassa Barbizonin koulukunnan vaikutuksesta. Realismin kärkihahmoja olivat Gustave Courbet ja Honoré Daumier. Impressionismin kehittäjät olivat enimmäkseen ranskalaisia, kuten Claude Monet, Edgar Degas, Pierre-Auguste Renoir ja Camille Pissarro. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Ranskasta oli tullut taiteen keskus, ja sinne muuttivat monet taiteilijat, kuten espanjalainen Pablo Picasso. Samaan aikaan Pariisissa maalasivat myös Toulouse-Lautrec, Paul Gauguin ja Paul Cézanne. Pariisin avantgardepiireissä syntyi myös 1900-luvun alussa kubismi. Richard Wagner
1800-luvun saksalainen romantiikka näkyy vahvasti Wagnerin aihevalinnoissa. Viisaat kuninkaat, urheat ritarit ja viattomat neidot ovat tärkeä osa wagnerilaista maailmaa. Tärkeintä Wagnerille oli kuitenkin aina kertomuksen dramaattinen teho. Niinpä hän ei koskaan tyytynyt kopioimaan vanhoja taruja sellaisinaan, vaan pyrki muokkaamaan niitä syvällisemmiksi. Hän myös yhdisteli samaan teokseen mitä erilaisimpia vaikutteita. Wagner haki innoitusta muun muassa germaanien ja viikinkien mytologiasta, antiikin Kreikan teatterista, kristinuskosta, buddhalaisuudesta ja filosofiasta. Lisäksi hän seurasi aktiivisesti oman aikansa politiikkaa - esimerkiksi "Nibelungin sormus" -tetralogia voidaan tulkita 1800-luvun kapitalismin kritiikiksi. Romantiikka
Romanttinen liike oli voimakkain Saksassa, jossa sitä oli edeltänyt 1700-luvulla Sturm und Drang. Siihen kuuluivat runoilija, näytelmäkirjailija ja historioitsija Friedrich Schiller, jonka teoksia ovat muun muassa "Wilhelm Tell" ja "Don Carlos" sekä Johann Wolfgang von Goethe, jonka varhaiset teokset, kuten suosittu "Nuoren Wertherin kärsimykset", enteilivät varsinaisen romantiikan arvomaailmaa. On kuitenkin syytä huomata, että sekä Schiller että Goethe sanoutuivat 1790-luvulla itse jyrkästi irti romantiikasta ja edustivat Weimarin klassismia. Varsinainen varhaisromantiikka alkoi 1790-luvulla Jenassa ja Berliinissä. Sen perustajia olivat Friedrich Schlegel, Novalis sekä Ludwig Tieck. Saksalaiset romantikot olivat kiinnostuneita historiasta ja kansanperinteestä, varsinkin renessanssista ja keskiajasta. Täysromantiikan kautta edustivat E. T. A. Hoffmann sekä ns. Heidelbergin romantiikan runoilijat Clemens Brentano, Achim von Arnim ja Joseph von Eichendorff. Saksa
Barokin jättiläinen oli saksalainen Bach. Omana aikanaan Bachia suositumpia olivat kuitenkin maanmiehet Händel ja Telemann. Klassismin ja romantiikan vaihteen nero oli Beethoven, joka luetaan Bachin ja itävaltalaisen Mozartin ohella usein kolmen suurimman säveltäjän joukkoon. Ystävykset Schumann ja Mendelssohn olivat täysromantiikan suurimpia nimiä. Myöhemmän romantiikan konservatiivisempaa siipeä edusti Brahms, josta Schumann oli povannut uutta Beethovenia. Romantiikan suurin saksalainen oopperasäveltäjä oli uudistushenkinen Wagner, jonka jalanjäljissä kulki myöhäisromantiikan suurmies, oopperoistaan ja sävelrunoistaan tunnettu Richard Strauss. Sotien välisenä aikana maan vaikutusvaltaisin säveltäjä oli Paul Hindemith. Nykymusiikin vahvoista saksalaisnimistä suurimpana on pidetty Karlheinz Stockhausenia. Fifty Shades of Grey
Romaani on saanut Suomessa huomiota ja sen meemit ovat innoittaneet suomalaisnuoria muodikkaisiin sidontaleikkeihin. Puolan kirjallisuus
Koska romantiikkaan liittyi oleellisesti kapinahenki valloittajia vastaan erityisesti Venäjän omimassa Puolan osassa, kaikki romantiikan ajan merkittävimmät runoilijat kuolivat maanpaossa - yleensä Pariisissa, joka on aina ollut yksi puolalaisen emigraation, erityisesti poliittisen ja intellektuaalisen, keskuspaikkoja. Mickiewicz menehtyi kuitenkin Istanbulissa koleraan yrittäessään värvätä sotilaita hyökkäämään Venäjälle. Suomen kirjallisuus
Eräissä realismin myöhemmissä edustajissa kuvauksen ulkokohtainen kuvaus alkoi väistyä yksilöllisemmän tunnelmavärityksen tieltä. Niin kävi esimerkiksi Maila Talvion teoksissa, joissa käytiin käsiksi yhteiskunnallisiin epäkohtiin ja elämän varjopuoliin. Vielä pidemmälle tässä meni Ilmari Kianto. Etenkin eräät nuoret kirjailijat vuoden 1900 tienoilla siirtyivät uusromantiikkaan. Näihin kuuluivat muun muassa Volter Kilpi ja Joel Lehtonen. Tämä suunta oli kuitenkin ohimenevä. Pyrkimys suurempaan sisäisyyteen ja dramaattiseen keskitykseen tulee näkyviin Johannes Linnankosken tuotannossa. Kansallisromantiikka
Suomalaisen mytologian kansallisromanttinen kuvaaminen pääsi vauhtiin, kun Elias Lönnrot julkaisi Kalevalan vuonna 1835. Jo eepoksen nimi "Kalewala taikka Wanhoja Karjalan Runoja Suomen kansan muinosista ajoista" kertoi, mistä runot oli koottu. Monet kansallisromantiikan ajan taiteilijat lähtivät Karjalaan etsimään oikeaa, alkuperäistä suomalaisuutta ja kalevalaisen runouden alkukotia. Tämä karelianismina tunnettu ilmiö (vaikka karelianismi-sanan otti käyttöön Yrjö Hirn vasta vuonna 1939) sai lukuisia taiteilijoita tekemään tutkimusretkiä Karjalaan 1800-luvulla. Muiden muassa Severin Falkman, Carl Eneas Sjöstrand ja Robert Wilhelm Ekman matkustivat Karjalaan jo 1840–1850-luvuilla tekemään etnografisia luonnoksia, joita he myöhemmin käyttivät Kalevalan kuvauksissaan. Esimerkiksi Ekmanin maalauksessa "Väinämöisen soitto" Väinämöinen on pukeutunut karjalaiseen kansanpukuun. Muutoin tänä aikana kansallinenkin taide oli vielä hyvin klassistisesti suuntautunutta. Romantiikka
Romantiikka painotti tunteita, mielikuvitusta ja vapautta. Luonnon merkitystä korostettiin sekä kielessä että taiteissa. Romantiikan ajalla oltiin erityisen kiinnostuneita henkimaailmasta, unikuvista, ihmissielun pimeästä puolesta ja muusta ”epätavallisesta”. Sankarillisia yksilösaavutuksia ihailtiin. Toisaalta erityisesti saksalainen varhaisromantiikka oli luonteeltaan hyvin filosofista ja teoreettista. Sen kirjallisuusteoreettiset käsitykset, jotka painottivat esimerkiksi kaunokirjallisten teosten monimerkityksistä ironiaa ja metafiktiivisyyttä, löydettiin uudelleen erityisesti postmodernismissa, ja 1960-luvulta alkaen romantikkojen tekstejä julkaistiin myös uudelleen entistä tarkempina kriittisinä editioina. Tämän myötä kuva romantiikasta yksipuolisesti tunteellisuutta ja mielikuvitusta korostaneena suuntauksena asettui myös osin kyseenalaiseksi. Symbolismi
Suomessa symbolismin aikakausi sekoittui pitkälti karelianismin kanssa. Suomen kansalliseepos Kalevala antoi innoituksen lähteen aikakauden kirjailijoille, säveltäjille ja kuvataiteilijoille. Kuuluisia symbolisteja Suomessa olivat muun muassa Hugo Simberg, Aino Kallas, Juhani Aho ja Eino Leino. Tukkijoella (näytelmä)
"Tukkijoella" aloitti suomalaisessa kirjallisuudessa niin sanotun ”tukkilaisromantiikan”, joka muutaman vuosikymmenen kuluttua levisi myös elokuviin. Näytelmän esittelemistä tukkilaisista tuli samalla niiden sisältämien maskuliinisten seikkailijahahmojen esikuvia. Janis Rozentāls
Rozentālsin tyyli vapautui ajan tapaan akateemisesta kohti impressionismia, symbolismia ja jugend-tyyliä. Maalauksissa on vaikutteita myös jälki-impressionismista. Rozentāls sai virikkeitä myös Suomen kansallisromantiikasta ja häntä on sanottu Latvian Edelfeltiksi johtuen samansuuntaisesta tyylistä ja aiheista. Hän tutustui vuonna 1897 Suomessa käydessään Edelfeltin, Järnefeltin ja Gallen-Kallelan teoksiin – viimemainitun Kalevala-maalaukset innostivat häntä käsittelemään latvialaista tarustoa ja mytologiaa. Turun akatemia
Ruotsiin ja myös Turkuun levisi 1700-luvun lopulla erityisesti Saksassa voimakkaasti vaikuttanut romantiikka. Tämän seurauksena 1800-luvun alussa Turun akatemian piirissä syntyi poliittis-kirjallinen liike Turun romantiikka, jossa romantiikkaan yhdistyi Porthanin aateperintö. Liike tähtäsi suomalaisen kansallistunnon herättämiseen ja se keskittyi Adolf Ivar Arwidssonin ympärille. Liikkeen toiminta kuitenkin vaikeutui myöhemmin venäläisten karkotettua Arwidssonin Ruotsiin. Seuraavan sukupolven, johon kuuluivat mm. Lönnrot, Snellman, Topelius ja Runeberg, toiminta tapahtuikin jo pääasiallisesti Helsingissä. Roadrunner
"Roadrunneria" pidetään kenties merkittävimpänä suomalaisena rockalbumina. Se teki rock and roll -musiikkia tunnetuksi koko Suomessa, sillä 1950-luvulla sitä oli harrastettu vain suurimmissa kaupungeissa. Radio ei tuolloin juuri rockia soittanut, lehdet eivät siitä erityisemmin kirjoittaneet ja myös levyjen hankkiminen oli hankalaa. Elvis Presley, Little Richard, Jerry Lee Lewis ja Chuck Berry eivät hätyytelleet maan myyntitilastoja. Myöskään kotimaiset rocklaulajat, kuten Rock-Jerry, Timo Jämsen, Jorma Kalenius ja Pekka Loukiala, jotka saavuttivat menestystä erilaisissa rock-kilpailuissa, eivät tuolloin nousseet kuuluisuuteen, sillä he ryhtyivät levyttämään vasta 1960-luvun puolella, kun levy-yhtiöt päästivät studioon myös nuorisomusiikin esittäjiä. Tuolloin yleisö alkoi kuitenkin olla jo kiinnostuneempi rautalankamusiikista ja twististä, ja pian The Beatlesista. Historiallinen romaani
1890-luvulla venäläistämisen voimistuminen innosti useita kirjailijoita kirjoittamaan historiallisia romaaneja suomalaisuuden puolustukseksi venäläistämissuuntausta vastaan. Muinaissuomalaisuudesta aihetta ammentava Santeri Ivalon "Juho Vesainen" (1894), J. V. Ronimuksen kuningas Sigismundin ja Kaarle-herttuan aikoihin sijoittuva "Antonio Bröijer" (1894), Juhani Ahon pakanallisuuden ja kristinuskon suhdetta käsittelevä "Panu" (1897) ja Anni Keppleruksen Pietari Brahen ajoista alkava "Hovin Inkeri" (1897) ovat muutamia esimerkkejä ajan historiallisista romaaneista. Suomi 1970-luvulla
Monet 1970-luvun runot olivat niin sanottuja mieterunoja, ja uuden runouden suosimia aiheita olivat luonto ja rakkaus. Vuosikymmenen lyriikassa on kuitenkin havaittavissa monta erilaista linjaa, osallistuvan lyriikan jatkoilmiöistä Arja Tiaisen vitaalista elämänasennetta korostaviin runoihin ja Risto Rasan luonnonläheisiin pikkurunoihin. 1970-luvulla vaikuttaneita runoilijoita ovat muun muassa Claes Andersson, Helena Anhava, Lars Huldén, Jarkko Laine, Arto Melleri, Hannu Mäkelä, Eila Pennanen, Niilo Rauhala, Hannu Salakka ja Tommy Tabermann. Viihdekirjallisuus
Rakkausromaaneissa syntyi 1800-luvulla malli, jossa rakkaus ja avioliitto oli onnen edellytys. Rakkausromaaniin kuului myös onnellinen loppu ja kainous seksin suhteen. Uskontotieteen oppihistoria Suomessa
Romanttisen kansankiinnostuksen herääminen Suomessa sai aikaan joukon merkittäviä reaktioita. Elias Lönnrot, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Kalevala, Runeberg ja Snellman muodostuivat kansallisiksi ikoneiksi sekä kansanelämän että kirjallisuuden tutkimuksen kivijaloiksi. Tieteellinen yhteisö sai toteutettavakseen tutkimusohjelman, jossa yhdistyivät Suomen historian, kielen, kirjallisuuden sekä kulttuurin tutkimus. Kansanperinteen ja mytologian tutkimus valjastettiin siis pitkälti oman kansallisidentiteetin rakentamiselle. Matthias Alexander Castrén oli se henkilö, joka loi akateemiset kehykset uskonnontutkimukselle. Suomen kirjallisuus
Realististen aatteiden pisimmälle menevänä esitaistelijana suomenkielisten taholla toimi Minna Canth, ruotsin­kielisellä taholla taas K. A. Tavaststjerna. Suomenkielisen novellin huomattavin edustaja oli Juhani Aho. Huvinäytelmien tekijänä on mainittava Robert Kiljander. Myös Arvid Järnefelt aloitti realistina, mutta hän kääntyi pian aaterunouteen ja alkoi käsitellä uskonnollisia ja yhteiskunnallisia kysymyksiä tolstoilaisessa hengessä. Santeri Ivalo aloitti aikalaiskuvaajana, mutta kirjoitti myöhemmin historiallisia romaaneja, Teuvo Pakkala kuvasi syntymäkaupunkinsa Oulun laitapuolien köyhälistöä ja varsinkin lapsimaailmaa, ja Kalle Kajander puolestaan oli huomattava Etelä-Hämeen maalaiskansan ja Väinö Kataja peräpohjalaisten kuvailija. Vankkaa maalaisrealismia tavattiin myös Päivärinnan ja muiden niin sanottujen kansankirjailijoiden, kuten Kauppis-Heikin, Santeri Alkion, Heikki Meriläisen ja Juhana Kokon teoksissa. Symbolismi kirjallisuudessa
Tyypillisiä symbolismin tyylipiirteitä olivat uusien sanojen, lausemuotojen ja hämmentävien mielikuvien käyttö sekä ajan, juonen ja runoilijan häivyttäminen kokonaan pois. Runot olivat musiikinomaisia, ne olivat rytmitettyjä ja soinnillisia, taukoineen ja pysähdyksineen. Etenkin Mallarmé pyrki mukailemaan runoissaan eri instrumentteja, ja Verlaine kuvasi ihmismielen liikkeittä kielen musiikillisten keinojen avulla. Vaikka symbolismi oli kovin uudistushaluinen tyylikausi, se sai paljon vaikutteita myös romantiikasta, ja sitä kutsutaankin usein romantiikan perilliseksi. Eroja oli kuitenkin muun muassa symbolismin tavassa välttää paisuttelevaa liioittelua ja suosia lievempiä ilmaisuja, samoin siinä, että metaforien lisäksi käytettiin metonymiaa, kielikuvaa, jossa osa edustaa kokonaisuutta. Nuoren opettajattaren varaventtiili
1920-luvun suomalaiseen kirjallisuuteen vaikutti suuresti ensimmäinen maailmansota ja Suomessa käyty sisällissota. Sodanjälkeisten synkkien vuosien aikana suuri yleisö alkoi kaivata kevyempää luettavaa, jotta saataisiin iloa arkeen. Suomalaisessa kirjallisuudessa alkoikin uusi viihdekirjallisuuden aika, kun realismi alkoi vähitellen muuttua modernimpaan suuntaan ja monet kirjailijat alkoivat keventää kirjojensa aiheita. Suomen itsenäisyys, yleisen elintason nousu ja taloudellisen tilanteen paraneminen muuttivat arvoja ja asenteita, jolloin kirjoista tuli humoristisia, repäiseviä ja jopa hulluttelevia. Realismi (kirjallisuus)
Realismin aika kirjallisuudessa kesti 1800-luvun lopulle. Realismilla on kuitenkin siitä asti ollut vaikutuksensa kirjallisuuteen. Vaikka 1800-luvun lopulla romantiikan uusi nousu ja symbolismi syrjäyttivätkin realismin, ei realistinen kirjallisuus kadonnut kokonaan. Erityisesti realismin vakuuttava yhteiskunta- ja ihmiskuvaus kestivät myös kirjallisuuden uudet tuulet. Realistinen kirjallisuus eli myös useiden sitä seuranneiden tyylikausien rinnalla ja vaikuttaa yhä nykyaikanakin. New Romantic
New Romantic eli uusromantiikka oli 1980-luvulla suosittu popmusiikin tyylisuunta. Suurinta suosiotaan se nautti 1970-luvun lopun ja 1980-luvun puolivälin välisenä aikana. New Romantic -tyylisuunnan tunnusmerkkeihin kuului räväkkä pukeutuminen, voimakkaat meikit sekä syntetisaattorien käyttö musiikissa. Suomen suosituin ja tärkein New Romantic -yhtye oli Dingo. Suomalainen musiikki
1950-luvulla modernismi rantautui Suomeen toden teolla niin sanotun modernismin toisen aallon myötä, jossa siirryttiin jo kaksitoistasäveljärjestelmään ja muihin uusiin sävellystekniikoihin. Ensimmäisiä suomalaisia kaksitoistasäveljärjestelmää käyttäneitä säveltäjiä oli Erik Bergman. 1950-luvulla käytettiin myös sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, nousivat kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana. Suomalainen kulttuuri
”Suomen musiikin isäksi” kutsutaan varhaisromantiikkaa edustanutta [[Fredrik Pacius]]ta, jonka tunnetuin sävellys on Suomen kansallislaulu [[Maamme]]. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti taidemusiikkia hallitsi [[romantiikka|myöhäisromantiikka]], varsinkin kansallisromantiikka, keulahahmonaan [[Jean Sibelius]]. Maisemamaalaus
Taiteen ja ympäristön välillä on vuorovaikutus. Me hahmotamme taidetta ympäristökokemustemme kautta, mutta näemme ja käsitämme ympäristöämme myös maisemataiteen kautta. Maisema viittaa siten sekä fyysiseen ympäristöön että kuvaan siitä. Esimerkiksi Suomessa romanttinen ja isänmaallinen maisemataide johti siihen, että itse luontoakin alettiin kokea ylevänä, pittoreskina, idyllisenä tai arkadisena. Suomalainen musiikki
Varhaisromantiikan ajan keskeinen vaikuttaja oli nykyisin ”Suomen musiikin isäksi” nimitetty saksalaissyntyinen Fredrik Pacius, joka toimi Helsingin yliopistossa musiikinopettajana. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti keskeinen Suomen taidemusiikin tyylisuunta oli myöhäisromantiikka ja etenkin kansallisromantiikka, jonka keulahahmo oli Suomen tunnetuin säveltäjä Jean Sibelius. Kansainvälisestikin laajalti tunnetun Sibeliuksen vaikutus Suomen musiikkielämään oli mittava. Eroottinen kirjallisuus
Seksuaalinen vallankumous 1960–1970-luvuilla vapautti eroottisen kirjallisuuden lopullisesti, ja ennen kielletyt kirjat saatettiin vihdoin julkaista niin länsimaissa kuin Suomessakin. Suomessa myydyt vahvasti seksuaalissävytteiset tai itse yhdyntää kuvaavat kirjat painettiin aluksi Ruotsissa ja myytiin Suomessa tiskin alta asiakkaille. Naiskirjailijat kuten Erica Jong, Pauline Réage, Anaïs Nin, Violette Leduc ja Suomessa Eeva Kilpi toivat naisnäkökulman miesten ennen kokonaan hallitsemaan eroottiseen kaunokirjallisuuteen. Miehen ja naisen seksuaalisuutta käsittelevät raportit ja lukijoiden omat seksuaalikokemuskokoelmat, kuten Kinsey- ja Hite-raportit sekä Nancy Fridayn "Salainen puutarha", arkipäiväistivät ihmisten seksifantasioita ja hälvensivät outouden pelkoa. Brasilia
Brasilialaisen kirjallisuuden juuret ulottuvat 1500-luvulle, jolloin ensimmäiset portugalilaiset tutkimusmatkailijat, kuten Pêro Vaz de Caminha, kirjoittivat kuvauksia Brasilian eläimistä, kasvillisuudesta ja alkuperäisasukkaista, jotka ihmetyttivät Brasiliaan saapuneita eurooppalaisia. Brasilia tuotti merkittäviä romantiikan ajan teoksia. Esimerkiksi kirjailijat Joaquim Manuel de Macedo ja José de Alencar kirjoittivat romaaneja rakkaudesta ja tuskasta. Alencar myös kohteli alkuperäiskansoja sankareina romaaneissaan "O Guarany", "Iracema", "Ubirajara". Jorge Amado on nykykirjallisuuden suuri nimi, jonka teoksia on käännetty viidellekymmenelle kielelle. Norja
1800-luvun alun kirjallisuutta vallitsi kansallisromantiikka, ja muun muassa norjalaista kansanrunoutta ja kansantarinoita kerättiin maaseudulta ja julkaistiin kokoelmina. Romantiikan ajan runoutta leimasi sittemmin kansallisrunoilijaksi kohotetun, kansallismielisen Henrik Wergelandin ja kosmopoliitti Johan Sebastian Welhavenin kaksinkamppailu. Romantiikan ja realismin väliin sijoittuvaa Camilla Collettin "Amtmandens Døttreä" on kutsuttu Norjan ensimmäiseksi nykyaikaiseksi romaaniksi, ja se on myös ensimmäinen naisten yhteiskunnalliseen asemaan huomiota kiinnittävä teos. Kristinuskon historia Suomessa
Kristinuskon historia Suomessa ulottuu ristiretkiajalta nykypäivään. Ensimmäiset kristilliset vaikutukset saapuivat Suomeen viikinkiaikana pääosin idästä. Kirjallisia lähteitä suomalaisten varhaisimmista kosketuksista läntiseen katolilaisuuteen ei ole juurikaan säilynyt, ja historioitsijat ovat myöhemmin kyseenalaistaneet varhaiset tarinat katolilaisuuden leviämisestä Suomeen. Esimerkiksi piispa Henrikin Suomeen suuntautuneen ristiretken todenperäisyydestä kiistellään tutkijoiden keskuudessa. Romantiikka
Baletissa vallitsi 1830–1850-luvuilla romanttinen tyylisuuntaus. Sille olivat tyypillisiä taruolennoista tai eksoottisista maista kertovat tarinat. Romantiikan aikana myös naistanssijoiden rooli korostui ja omaksuttiin uusi emotionaalisesti latautunut tanssityyli. Romanttisen baletin suuria keksintöjä olivat ballerinojen varvastanssin muuttuminen taiteelliseksi tehokeinoksi ja kaasuvalojen käyttö näyttämötehosteena. Kuuluisimpia romanttisen baletin teoksia on "Giselle", jonka sävelsi Adolphe Adam. Romanttinen baletti vakiinnutti ballerinan esiintymisasuksi valkoisen tiukkamiehustaisen hihattoman, pohjepituisen tyllihameen (tutu), sukkahousut ja balettitossut. Tanskassa on vielä nykyään säilynyt lähinnä romanttista balettia muistuttava Bournonville-tyyli. Rooman valtakunnan kulttuuri
Suomeen roomalainen kulttuuri – latinan kielen osalta – tuli noin 1200-luvulla ruotsalaisten välityksellä (katso Ruotsin vallan aika Suomessa). Taiteessa roomalainen vaikutus näkyy klassisissa tyyleissä ja esimerkiksi renessanssin maalauksissa. Eräs ehkä liiaksi yksinkertaistava näkemys on nähdä länsimainen taide sarjana roomalaisen estetiikan uudelleentulkintoja: sarjana klassisia, klassisoivia ja uusklassisia kausia. Suomalainen runous
1900-luvun alun lähtökohtana oli runoudessa kansallinen uusromantiikka. 1920-luvulla suomenkielisessä kirjallisuudessa nousi esille Tulenkantajat-ryhmä, joka julisti kansainvälistä sanomaa "Ikkunat auki Eurooppaan!" Heihin kuuluivat muiden muassa Katri Vala, Mika Waltari ja Uuno Kailas. Suomenruotsalaiset runoilijat kehittivät Edith Södergran johtotähtenään niin sanotun suomenruotsalaisen modernismin, jolle oli tyypillistä vapaa rytmi, voimakas kuvallisuus, aihealueen laajeneminen, arkiset motiivit sekä puhekielisyys. Vaikutteita siihen saatiin muun muassa englantilaisesta imagismista, venäläisestä futurismista, dadaismista ja ekspressionismista. Suomen taide
Abstrakti taide ja modernismin monet suunnat tulivat Suomeen 1950-luvulla. Maalaustaiteessa uutta murrosta edustivat Prisma-ryhmän Gösta Diehl, Yngve Bäck, Unto Pusa ja Sam Vanni. Kuvanveistossa uudet virtaukset alkoivat vaikuttaa 1960-luvulla, jolloin uudentyyppisillä veistoksilla nousivat esiin Eila Hiltunen, Kauko Räsänen ja pitkään realistisia veistoksia tehnyt Aimo Tukiainen. Myöhemmin abstrakteja veistoksia tekivät myös Kain Tapper, Mauno Hartman, Laila Pullinen ja Raimo Utriainen. Jim Morrison
Morrison oli erityisen kiinnostunut shamanismista ja sitä kautta myös ei-eurooppalaisista heimokulttuureista kuten intiaanikulttuureista. Morrisonin kiinnostus shamanismiin näkyi niin Doorsin lavaesiintymisessä, laululyriikassa kuin Morrisonin kirjallisissa teksteissäkin. Morrisonin maailmankuvaan vaikuttivat myös esimerkiksi englantilaiset romantikot sekä ranskalaiset symbolistit ja surrealistit. Friedrich Nietzschen "Tragedian synnyn" käsitykset antiikin Kreikan dionyysisesta tragediasta vaikuttivat Morrisonin musiikilliseen ideologiaan ja lavaperformanssiin. Ranskalainen runoilija Arthur Rimbaud oli yksi Morrisonin suurimmista vaikuttajista. Morrison ihaili Rimbaud’ssa tämän runouden lisäksi sitä, että ranskalainen keskeytti taiteilijanuransa nuorena ja häipyi seikkailemaan maailmalle. Romantiikan musiikki
Kirjallisuudessa romantiikan katsotaan alkaneen Saksassa jo 1770- tai 1780-luvulla, kun siinä alettiin ottaa aiheita kansantaruista ja muun muassa Shakespearen ja Homeroksen teoksista. Tyylin edelläkävijöitä olivat Goethe ja Schiller. Beethovenin musiikissa ilmeni aina "Eroicasta" lähtien palava tunteikkuus ja pyrkimys sävellysten ainutlaatuisuuteen. Vaikka häntä säveltäjänä pidetäänkin ensisijaisesti klassismin edustajana, toimi hän linkkinä kahden tyylisuunnan välillä ja esimerkkinä lukuisille myöhemmille romantiikan ajan säveltäjille. 1810-luvulla Muzio Clementi, Louis Spohr ja E. T. A. Hoffmann olivat Beethovenin ohella tärkeitä edelläkävijöitä tuoden kromaattiset sävelet teoksiinsa. Suomi 1920-luvulla
Suomen itsenäistyessä maassa pääsi vallalle kansallinen suuntaus, joka näkyi esimerkiksi kansanrunouden tutkimuksessa. Vasta itsenäistyneessä maassa siitä tuli identiteetin rakentamisen väline ja Kalevalasta ase ruotsalaisuutta ja venäläisyyttä vastaan. Kirjallista kenttää leimasi vapaussotakirjallisuus, ruotsinkielinen modernismi ja Tulenkantajien ryhmä. Taiteen ja kirjallisuuden vuosikymmeniä jatkuneen talonpoikaisuuden tilalle Tulenkantajat nostivat kaupungin ja sivistyneistön kuvauksen. Suomenruotsalaiset lyyrikot kehittivät Edith Södergran johtotähtenään ns. suomenruotsalaisen modernismin, jolle oli tyypillistä vapaa rytmi, voimakas kuvallisuus, aihealueen laajeneminen, arkiset motiivit sekä puhekielisyys. Kirjallisuudesta ja aikakauslehdistä näkyi innostus kaupunkielämään ja sen synnyttämään modernin tunteeseen; syntyi "koneromantiikka". Viron taide
1800- ja 1900-luvut toivat modernismin ja kansallisromantiikan Viroon. Pariisissa ilmenneen impressionismin nousun myötä taideyhteisö koki, että surrealismi ja abstraktismi eivät olleet kovinkaan tärkeitä. Suomi 1970-luvulla
1970-luvun uudissanoja tai vuosikymmenen aikana runsaasti tiedostusvälineissä käytettyjä sanoja:1970-luvulla perinteinen romaani nousi jälleen uuteen kukoistukseen, ja laajat maakuntaeepokset ja romaanisarjat hallitsivat koko 1970-lukua. Niissä käsiteltiin usein perinteistä maalaiselämää ja katoavaa maalaismaisemaa. Ajan johdonmukaisimpia kotimaisen kirjallisuuden yhteiskuntakuvaajia on ainakin Eeva Joenpelto, jonka tunnusomaisimpia teoksia ovat neliosaisen, sotien välistä elämää kuvaavan "Lohja"-sarjan romaanit (1974–1980). Eino Säisä taas kuvaili pohjoissavolaisen kylän sodanjälkeistä elämää romaanisarjassa "Kukkivan roudan maat" (1971–1980). Heikki Turusta on pidetty maaseutukuvauksen väriläiskänä, ja hänen romaaneitaan ovat muun muassa "Simpauttaja" (1973) ja "Hupeli" (1978). Avainromaani
Suomalaisia avainromaaneja on esimerkiksi Juhani Ahon "Yksin" (1890), jossa keski-ikäistyvä mies ihastuu opiskeluaikojensa toverin nuoreen sisareen. Jo aikalaiset osasivat yhdistää tarinaan Ahon, Arvid Järnefeltin ja Aino Järnefeltin. Kuvioon kuului keskeisenä henkilönä Jean Sibelius. joka oli vastikään kihlautunut Aino Järnefeltin kanssa. Teos herätti huomiota valtiopäiviä myöten, ja Sibelius kirjoitti Aholle taisteluhaasteen, joka jäi kuitenkin lähettämättä. Myöhemmin he ystävystyivät asuessaan naapuruksina. Romantiikka (täsmennyssivu)
Romantiikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: Belle Époque
Kirjallisuudessa, musiikissa ja myöhäisromantiikassa, jota Suomessa kutsutaan kansallisromantiikaksi, merkitsi Belle Époque lähes kulta-aikaa. Suomi
Ruotsinkielisessä runoudessa 1900-luvun alkupuolen modernistit, kuten Edith Södergran ja Elmer Diktonius saavuttivat kansainvälistäkin huomiota. Suomenkielinen runous siirtyi modernismiin toisen maailmansodan jälkeen tärkeimpinä niminään muun muassa Paavo Haavikko ja myöhemmin Pentti Saarikoski. Väinö Linna kuvasi kansakunnan kohtalonvuosia uusista näkökulmista romaaneissaan "Tuntematon sotilas" ja "Täällä Pohjantähden alla". Kalle Päätalo, Veikko Huovinen ja Arto Paasilinna olivat laajojen lukijapiirien suosiossa. Nykykirjailijoista tunnettuja ovat muun muassa Jari Tervo, Kari Hotakainen sekä lukuisat dekkaristit. Myös historialliset romaanit ovat Suomessa suosittu tyylilaji, jota edustavat esimerkiksi Kaari Utrio ja Laila Hirvisaari. Parhaan romaanin Finlandia-palkinto jaetaan vuosittain. Suomalainen elokuva
Suomalaisen elokuvan asema heilui rajusti 1990-luvulla. Ne saavuttivat niin kansainvälisiä voittojia kuin tappioita kotikentällä ja lamaantumista. Julkinen kirjoittelu saattoi syyttää alan toimintaa köyhäksi ja jopa vastuuttomaksi. Suomi liittyi Euroopan unioniin 1995, mutta elokuvien aiheet pysyivät kansallisina ilman juurikaan uusia vaikutteita manner-Euroopasta. Suomalaisissa elokuvissa näkyi television vaikutus ja läsnäolo. Kaupunkikuvauksissa tiivistyvät uudet ajat ja tyylit kuten Lauri Törhösen "Insiders" (1989) ja Claes Olssonin "Akvaariorakkaus" (1993). Vastapainona tälle oli maalaisnostalgiaa edustanut 1990-luvun näkyvin ohjaajatulokas Markku Pölönen elokuvillaan "Onnen maa" (1993), "Kivenpyörittäjän kylä" (1995) ja "Kuningasjätkä" (1998). Klassismi (kuvataide)
Klassismi (aikaisemmin klassisismi) tarkoitti kuvataiteissa pyrkimystä puhtauteen, paluuta selkeisiin linjoihin rokokoon koristeellisuuden jälkeen. Malleja ja ihanteita haettiin antiikin Kreikasta ja Roomasta. Pompejin vaikutteita haettiin niin väreihin kuin muotokieleen. Klassismi vaikutti voimakkaasti arkkitehtuurissa. Suomen kirjallisuus
1900-luvun alun lähtökohtia olivat proosassa kansankuvaus, uusrealismi ja työläisromaani, runoudessa kansallinen uusromantiikka. Ruotsin kulttuuri
Ruotsalainen romantiikka (myöhemmin harhaanjohtavasti kutsuttu "uusromantiikaksi") lähti liikkeelle "Auroraförbundet"-kirjallisuusseurasta. Liikkeellepanijoihin kuului P. D. A. Atterbom, johon vaikutti vahvasti Friedrich von Schellingin filosofia. Omana aikanaan vähemmän tunnettuja mutta myöhemmin arvostettuja henkilöitä ovat Stagnelius ja Clas Livijn. Götiska förbundet (Gööttiläinen liitto) edusti kansallisromanttisempaa suuntausta, jonka tunnetuimmat edustajat nykyaikana ovat Esaias Tegnér ja Erik Gustaf Geijer. Ruotsin romantiikan keskeisen kirjallisen tuotannon on tehnyt Carl Jonas Love Almqvist. Muun muassa Almqvistin romaani "Det går an" (suom. Käy laatuun) ja muut proosatekstit ovat olleet uraauurtavia kirjalliselle realismille. Suomessa taas vaikutti Johan Ludvig Runeberg.
August Strindberg hallitsi ruotsinkielistä kirjallista kenttää 1880-luvulta eteenpäin aina kuolemaansa saakka. Hän oli yksi ensimmäisistä, jotka toivat kirjallisen naturalismin Ruotsiin. Häntä pidetään yhtenä Ruotsin tärkeimmistä kirjailijoista muun muassa töillään "Punainen huone" ja "Neiti Julie". Stringberg kirjoitti sekä proosaa että runoutta, mutta on kansainvälisesti parhaiten tunnettu näytelmistään. Suomalainen runous
Puhtaasti kirjallisia teoksia Suomessa on keskiajalta vain vähän. Näihin kuuluu muun muassa latinankielisiä virsiä ja koululauluja, kuten "Piae Cantiones". Reformaatio korotti kansankielen jumalanpalveluksen kieleksi. Se sai aikaan myös suomen kirjakielen ja suomalaisen kirjallisuuden syntymisen sekä suuntasi suomen kielen käytön ensisijaisesti uskonnolliselle alueelle. Ensimmäisen suomenkielisen virsikirjan "Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria" toimitti Jacobus Finno ja uuden laajennetun laitoksen Maskun kirkkoherra Hemminki Maskulainen, joka myös julkaisi suomenkielisen käännöksen "Piae Cantiones" –laulukokoelmasta. Ajan merkittävin ruotsinkielinen kirjailija oli uskonnollinen runoilija Sigfrid Aronus Forsius. Yksi aikakauden merkittävimpiä suomenkielisiä runotuotteita oli Mattias Salamniuksen kalevalamittaan kirjoittama messiadi "Ilo-laulu Jesuxesta". Ruotsinkielisen runouden merkittäviin teoksiin kuuluu Suomen ensimmäisen naisrunoilijan, Christina Regina von Birchenbaumin kirjoittama elegia "En ny visa". Suomalaisen asuntorahoituksen historia
Monen tekijän yhteissummana Suomi ajautui suureen lamaan. Rahamarkkinoiden sinänsä välttämättömään vapautumiseen liittynyt villiintyminen ja ylikuumentuminen, vahvan markan politiikka, idänkaupan romahtaminen yli yön ym. olivat kaikki yhdessä viemässä Suomen taloutta romahdukseen.
Asuntomarkkinoilla kuplan puhkeaminen oli dramaattista. Suurin piirtein voi sanoa, että kaikkien asuntojen hinnat puolittuivat siitä, mitä ne muutama vuosi aikaisemmin olivat korkeimmillaan olleet. Joksikin aikaa asuntomarkkinat oikeastaan lakkasivat olemasta. Suomi 1960-luvulla
1960-luvun loppupuolella suosiota sai suomalaisen bluesin ja psykedeelisen rockin pioneeri Blues Section, joka tunnettiin siitä, että yhtye itse sävelsi ja sanoitti omat kappaleensa, toisin kuin valtaosa suomalaisista rockyhtyeistä, jotka tekivät käännöscovereita ulkomaisista lauluista. Uusi blues-psykedeelisvaikutteinen rockmusiikki ei ollut maaseudulla kovinkaan suosittua, vaan se jäi lähinnä isoihin kaupunkeihin, kun ulkomaalaiset vinyylilevyt tulivat Suomeen lähes poikkeuksetta pari kuukautta myöhässä julkaisun jälkeen, toisin kuin Ruotsissa. 1800-luvun filosofia
Yksi ensimmäisiä filosofeja joka pyrki yhdistämään nämä vaikutteet oli Johann Gottlieb Fichte, jonka Kantin metafysiikkaan liittyvät työt loivat pohjaa koko 1800-lukua hallinneelle taidesuuntaukselle, romantiikalle. Se halusi yhdistää menneen ajan muodollisen rationalismin suurempiin ja välittömämpiin tunteisiin. Suomi
1950-luvulla Suomeen rantautui niin sanottu modernismin toinen aalto, jossa harjoitettiin 12-säveljärjestelmää, sarjallisuutta sekä sointi- ja kenttätekniikoita. Erik Bergman oli eräs uranuurtajista. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten oopperoiden myötä. Toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä, keskeisinä niminä Saariaho, Lindberg ja Salonen. Norjan kirjallisuus
1850- ja 1860-lukujen kirjallisuudesta käytetään usein nimityksiä "myöhäisromantiikka" ja "poeettinen realismi". Kirjallisuus sai yhä enemmän lukijoita, kun tavallinenkin kansa oppi vähitellen lukemaan. Kirjailijat alkoivat kiinnittää yhtä enemmän huomiota ihmisten elinoloihin, mutta ongelmiin puututtiin usein kirjoittamalla idealisoituja kuvia ihanteellisesta kansanelämästä, kuten esimerkiksi Bjørnstjerne Bjørnsonin maalaiskertomukset. Uskontotieteen oppihistoria Suomessa
Historianfilosofinen tiedonintressi syntyi romantikkona ja nationalistina pidetyn Johann Gottfried von Herderin ajatusten vastaanoton myötä. Katseet suunnattiin menneisyyteen sekä ihmisen sisimpään. Herder korosti, että ihmismieli havaitsee maailman intuitiivisesti, ja että historia on ihmismielen itseilmaisun tutkailua. Romantikkojen keskuudessa kansanperinne, erityisesti kansankertomukset, eivät olleet kiinnostavia tutkimuskohteina sinänsä, vaan niillä oli välinearvoa hahmotettaessa ja luotaessa kuvaa kansakunnan henkisestä olemuksesta, sellaisena kuin sen ajateltiin olleen turmeltumattomana alkuperäisessä muodossaan. Romantiikan musiikki
Kuuluisimmat varhaiset romantiikan aikakauteen luettavat säveltäjät olivat Weber, joka toi tyylin oopperoihinsa, ja Schubert, jonka lauluteokset ja sinfoniat vasta vähitellen tulivat tunnetuiksi. Seuraavaan säveltäjien aaltoon kuuluivat pianon mestarit Liszt ja Chopin, soitinnusta kehittänyt Hector Berlioz sekä klassismin romantiikassa säilyttänyt Felix Mendelssohn ja romantiikan säveltäjän perikuva Robert Schumann. He kaikki syntyivät 1800-luvun alussa ja olivat ensimmäisiä täysin romanttisen musiikin edustajia. Vielä 1840-luvulla romantiikan ohella vaikutti voimakkaana postklassismi ja hovimusiikki, mutta myöhemmin ne alkoivat väistyä lopullisesti vallitsevan tyylisuunnan tieltä. Kangasalan matkailun historia
Kylpylämatkailun kultakausi Kangasalla kesti noin sata vuotta. 1840-luvulla innostus terveyslähteisiin alkoi hiipua. Saksasta oli kuitenkin rantautunut uusi aate: romantiikka. Romantiikan ajan taiteilijat ihailivat luontoa suuresti ja ylistivät sen kauneutta. Hyvät liikenneyhteydet ja upeat maisemat vetivät taiteilijoita puoleensa. Varsinkin Kangasalan monet harjut ja lukuisat järvet tekivät pysyvän vaikutuksen moneen. Ylioppilaiden keskuudessa kotimaan luontoon vaelluksesta tuli tapa osoittaa isänmaanrakkautta. Klar Form
Klar Form avasi Suomen taidekentässä täysin uuden aikakauden, kun abstrakti taide nousi suuren yleisön tietoisuuteen ja inspiroi lukuisia nuoren polven taiteilijoita. Näyttelystä alkoi myös maan taidepiirejä pitkään repinyt kiista siitä, pitäisikö taiteen olla esittävää vai abstraktia. Suomessa oli pitkään vallitsevana perinteinen kansallisromantiikkaan pohjautuva suuntaus, joka nyt alkoi lopullisesti väistymään. Abstraktin taiteen edelläkävijöitä Suomessa olivat suomenruotsalaiset taiteilijat, jotka muodostivat suuntauksen ensimmäisen sukupolven lähes kokonaan. Heihin lukeutuivat muun muassa Sam Vanni, Birger Carlstedt, Rolf Sandqvist, Ernst Mether-Borgström ja Anitra Lucander. Suomalainen kulttuuri
Romanttinen runous, joka ylisti suomalaisuutta ja sen ilmentyminä sisämaan luontoa, sotureita, ja kansanihmisen arvokkuutta, kirjoitettiin vielä ruotsiksi. Frans Mikael Franzén oli runoilijan työn ohella Turun akatemian kirjastonhoitaja ja kirjallisuudenhistorian professori, mutta Ruotsin vallan päätyttyä hän siirtyi emämaa Ruotsiin papiksi ja myöhemmin piispaksi. Kun Suomesta muodottettiin suuriruhtinaskuna Venäjän autonomisena osaksi, tarve luoda omaa kulttuuria voimistui. Johan Ludvig Runeberg ja Elias Lönnrot nostivat Suomen kulttuurikansaksi jolla oli oma identiteetti. Kiinan taide
Kiinalaisia tyylisuuntia etenkin taidekäsityössä ja posliiniesineissä alettiin jäljitellä Euroopassa 1600-luvulta 1800-luvulle asti. "Chinoiserie"-tyyli levisi 1700-luvulla kaikkialle Eurooppaan, mutta muoti-ilmiö vaikutti etenkin Ranskassa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa. Chinoiserie vaikutti etenkin rokokootyylin syntymiseen, ja se oli lähtökohtana 1700-luvulla kehittyneelle romanttiselle puutarhatyylille, joka alkoi Englannissa. Suomi 1960-luvulla
1960-luvun uudissanoja tai vuosikymmenen aikana runsaasti tiedostusvälineissä käytettyjä sanoja:Murrokset yhteiskunnassa sekä radikalismi heijastuivat myös 1960-luvun kirjallisuudessa, ja vuosikymmentä pidetäänkin osallistuvan kirjallisuuden vuosikymmenenä. Ajan kirjallisuudessa kapinoitiin poliittisten ja taloudellisten järjestelmien hallintovaltaa vastaan, vastustettiin perinteisiä porvarillisia arvoja sekä kyseenalaistettiin seksuaalisuuden tabuja. Kirjallisuuden moraalisia ja eettisiä kysymyksiä puitiin jopa oikeussaleissa: esimerkiksi Hannu Salaman romaani "Juhannustanssit" (1964) toi hänelle syytteen jumalanpilkasta, tosin Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen armahti hänet. Polemiikkia aiheuttivat myös Väinö Linnan "Täällä Pohjantähden alla II" (1960) sekä Paavo Rintalan Mummoni ja Mannerheim -trilogia (1960–1962) ja "Sissiluutnantti" (1963). Seksuaalisuuden kuvaamisen tabuja rikkoivat erityisesti Timo K. Mukka ja Christer Kihlman. Kansallisromantiikka
Arkkitehtuurissa suomalainen kansallisromantiikka syntyi 1890-luvulla. Gallen-Kallelan ja Wikströmin erämaa-ateljeet Kalela ja Visavuori oli rakennettu tyyliteltyyn karjalaisen tyyliin, johon he tutustuivat matkoillaan. Myös Halosen Halosenniemi on selvästi karjalaisvaikutteinen. Taiteilijoiden itse suunnittelemat rakennukset kuitenkin erosivat suuresti ammattiarkkitehtien tyylistä, joka oli enemmän kansainvälisesti suuntautunutta ja joka ei ainakaan kaupunkiympäristössä voinut saavuttaa samanlaista kansallista tyylipuhtautta. Espanjalainen arkkitehtuuri
Romaaninen taide ja arkkitehtuuri kehittyi niemimaan pohjoisosissa. Alussa se sai muotonsa luostarien rakentajien yksinkertaisena arkkitehtuurina, joka oli samankaltaista Etelä-Euroopassa Lombardiasta Navarraan. Lisääntynyt pyhiinvaeltaminen Santiago de Compostelan katedraaliin johti vuorovaikutukseen muun Euroopan, erityisesti Ranskan kanssa. Espanjalaista gotiikkaa edustavat Toledon, Burgosin ja Leónin katedraalit, joiden siro arkkitehtuuri on samantapaista kuin Pohjois-Ranskassa, kun taas välimeren seudun katedraaleille on ominaista leveä yksilaivaisuus ja tilallinen yhtenäisyys. Kaarle V:n valtakaudella 1500-luvun lopussa ilmestyi barokki, jonka huipentuma on vuonna 1738 rakennettu Santiago de Compostelan katedraalin Obradoiro-julkisivu. Espanjalainen barokki vaikutti voimakkaasti myös Latinalaisessa Amerikassa kolonialismin myötä. Rokokoon aikakausi oli Espanjassa lyhyt. Uusklassisismi saavutti huippunsa Juan de Villanuevan ja aikalaistensa töissä. Romantiikan musiikki
Romantiikan sävellykset saivat usein aiheensa luonnosta, kuten aurinkoisesta kevätpäivästä tai myrskyisästä ulapasta. Innoituksia haettiin myös historiasta, kirjallisuudesta ja runoudesta tai ihmisen psyykestä. Teokset saattoivat perustua suoraan kirjallisuuteen, tai teksti saattoi esiintyä niissä laulun muodossa. Suomi 1920-luvulla
Maalaustaiteessa uutta edusti esimerkiksi dadaismi. 1920-luvulla suomalaiselle yleisölle tulivat tutuksi myös surrealistiset, ekspressionistiset, kubistiset ja uusklassiset suuntaukset. Suomalaisessa kuvataiteessa koko 1920-luvun vaikutti kaksi ryhmää, Septem-ryhmä ja Marraskuun-ryhmä. Impressionismi
Suomessa ei impressionismista syntynyt taidesuuntausta 1870- ja 1880-luvuilla. Suomessa elettiin naturalismin ja realismin aikaa, eikä impressionismi sopinut kansan kuvaamiseen. Varhaisten maisemaimpressionistien työt olivat Suomessa poikkeuksia ja herättivät hämmennystä tai välinpitämättömyyttä. Impressionismin kotikaupungista Pariisista tuli kylläkin suomalaisten taiteilijoiden tärkein opiskelupaikka 1880-luvulla, mutta silloin impressionismi taidesuuntauksena oli jo osittain sulautumassa muuhun taiteeseen. Tyylillä oli kuitenkin vaikutuksensa suomalaiseen taiteeseen. Berndt Lindholm, Victor Westerholm ja Torsten Wasastjerna paneutuivat impressionismin valo- ja värioppeihin, ja heitä kiinnostivat impressionistien tapaan maisemat ja kaupunkinäkymät. Elin Danielson ja Hanna Rönnberg keskittyivät 1880-luvulla ulkomaalaukseen. 1900-luvun alussa nuori suomalainen taiteilijapolvi innostui neoimpressionismista, ja heidän taiteensa perustaksi tulivat uusimpressionismin väriteoriat ja puhtaan paletin väri-ilmaisu. Monet'n maalaukseen sisältyvät abstraktin taiteen mahdollisuudet tajusi ensimmäisenä Suomessa Ellen Thesleff. Romantiikka
Romantiikka on usein nähty sitä edeltäneen valistuksen vastakohtana, vaikka tätä käsitystä on uudemmassa tutkimuksessa myös arvosteltu. 1800-luvun alun romantikot eivät täysin hylänneet antiikkia, mutta olivat kiinnostuneempia oman maansa historiasta. Kiinnostus kansojen alkuperään lisäsi innostusta kansanrunouden ja -satujen keräämiseen sekä loi pohjaa nykyaikaiselle historiantutkimukselle ynnä kansallisuutta korostavalle politiikalle ja ajattelulle. Toisaalta erityisesti monet varhaisromantikot Saksassa ja Englannissa kannattivat myös kosmopoliittisia arvoja sekä Ranskan vallankumousta. Tango
Suomessa vallitsi 1960-luvun puolivälissä ennen kokematon "tangokuume" ja tangon suosion kerrottiin olleen eräillä seuduilla miltei hysteeristä. Ilmiötä on pidetty eräänlaisena "kansan syvien rivien" protestina rautalankavillitykselle ja "beatlemanialle". Tangokuumeen sytyttäjänä on pidetty Veikko Tuomen levyttämää Pentti Viherluodon kappaletta "Musta ruusu", joka ilmestyi levymyyntilistoille loppuvuodesta 1962 ensimmäisenä tangona vuosikausiin. Tangon suosio jakaantui Pekka Gronowin mukaan paitsi sukupolvien kesken myös maantieteellisesti; "tangoraja" kulki melko tarkoin teollisuus-Suomen ja maatalous-Suomen välillä jälkimmäisen ollessa tangon kannatusaluetta. Silloisia tangolaulajia olivat vanhat konkarit Olavi Virta, Henry Theel ja Veikko Tuomi sekä nuorempaa polvea edustaneet Eino Grön, Reijo Taipale, Esko Rahkonen, Mikko Järvinen, Taisto Tammi ja Markus Allan. Näistä Eino Grön ja Reijo Taipale jatkavat uraansa edelleen. Keskeiseksi tangojen säveltäjäksi nousi Toivo Kärjen rinnalle Unto Mononen. Tangokuumetta kuvastivat omalta osaltaan myös tangoparodiat (mm. Kari Kuuvan "Tango pelargonia" ja Martti Innasen "Elsa, kohtalon lapsi"). Vuonna 1966 M. A. Numminen levytti huomiota herättäneen, Unto Monosen säveltämän ja Nummisen itsensä sanoittaman tangon "Naiseni kanssa eduskuntatalon puistossa". Tangomarkkinoiden esiin nostamia laulajia ovat olleet mm. Kauko Simonen, Jari Sillanpää, Mika Pohjonen, Sauli Lehtonen, Sebastian Ahlgren, Arja Sipola, Risto Nevala, Marita Taavitsainen, Arja Koriseva, Eija Kantola, Johanna Pakonen, Saija Varjus, Tarja Lunnas, Kirsi Ranto, Elina Vettenranta, Jenna Bågeberg, Saija Tuupanen, Susanna Heikki, Tommi Soidinmäki, Henri Stenroth, Saska Helmikallio, Amadeus Lundberg, Jouni Keronen, Johanna Debreczeni ja Suvi Karjula. Vuoden 2011 tangokuningattareksi valittiin Mervi Koponen. Suomen arkkitehtuuri
1920-luvun pohjoismaista tyyliä on kutsuttu 1920-luvun klassismiksi, joka on kuitenkin harhaanjohtava nimitys: se ei ollut vain 1920-luvun ilmiö, ja siihen kuului tyylipiirteitä klassismin lisäksi myös renessanssista ja barokista. Suomessa oli jo vuonna 1913 noussut eklektisiä virtauksia. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä suhteet muuhun Eurooppaan heikkenivät ja ruotsalaisen arkkitehtuurin merkitys kasvoi. Ensin nousi Vaasa-ajan renessanssi ja suurvalta-ajan barokki ja sitten klassismi. Suomessa elettiin 1910- ja 1920-luvuilla vahvasti eklektistä kautta, sillä arkkitehtuurissa pyrittiin sekoittamaan yhteen eri muotokieliä ja ilmaisutapoja. Itsenäisyyden alkuvuosien suurin rakennustyö oli J. S. Sirénin suunnittelema Eduskuntatalo, joka oli Sirénin ”akateemisen” klassismin pääteos. Suomen taide
Barokki alkoi vaikuttaa kirkkomaalauksessa 1600-luvulla. Keskeinen kirkkomaalari oli Christian Wilbrandt, jonka maalauksia Hailuodon ja Pyhämaan kirkossa. Maalaustaiteeseen tuli uutena mukaan muotokuvamaalaus ja miniatyyrimaalaus, tunnetuimpana Elias Brenner. Suomalainen kulttuuri
1800-luvun lopulla vaikutti myöhemmin karelianismin nimellä tunnettu eri alojen tutkijoiden ja taiteilijoiden kansallisromanttinen Karjala-harrastus. Tavoite oli löytää Suomen rikas itäinen kulttuuriperinne ja pyrkiä suomalaisen kulttuurin alkulähteelle, jollaiseksi Karjala usein kuviteltiin. Kansatieteellisen tallentamisharrastuksen lisäksi haluttiin luoda erityinen kalevalainen kulttuuri. Théodore Géricault
Ihanteellistettujen hahmojen ja realistisesti kuvatun piinan yhdistelmä, `klassisen´tai ´herooisen´ jättiläiskoon tai graafisen tarkkuuden poissaolo aiheuttivat rajuja väittelyitä uusklassististen ja romanttisten taiteilijoiden keskuudessa. Maalauksella oli hedelmällinen vaikutus romantiikan myöhemmälle kehitykselle. Luettelo Suomen romaneja käsittelevästä kirjallisuudesta
Tämä on luettelo Suomen romaneja käsittelevästä kirjallisuudesta. Valikoiman teossa on hyödynnetty kirjallisuusluetteloa teoksessa "Suomen romanien historia", toim. Panu Pulma. SKS 2013 (s. 474–483), jossa on runsaasti myös yliopistojen julkaisemaa aineistoa ja artikkeleita erilaisissa julkaisuissa. Realismi (kirjallisuus)
Ranskasta realismi levisi muualle Eurooppaan ja kesti 1890-luvulle romantiikan uuden nousun ja symbolismin ajalle. Romantiikan musiikki
Huolimatta 1900-luvun alun kriisistä romantiikka jatkoi elämistään useiden säveltäjien, kuten Straussin, Sergei Rahmaninovin ja Ralph Vaughan Williamsin tuotannoissa. Heidän kuoltuaan myös romantiikan katsotaan aikakautena viimeistään loppuneen. Romantiikka vaikutti suuresti useiden modernistien, kuten Igor Stravinskin, Béla Bartókin, Gustav Holstin ja Dmitri Šostakovitšin tuotantoon. Monissa heidän teoksissaan on puhtaasti romanttisia piirteitä. Tyylilaji on säilynyt musiikissa myös 1960-luvun neoromantiikan myötä ja nykyään erityisesti elokuvamusiikissa. Nykymusiikkia olisi vaikea kuvitella ilman romantiikan valtavaa vaikutusta. Barokin arkkitehtuuri
Ruotsin barokkiarkkitehtuuri sai vaikutteita etenkin Ranskasta ja Alankomaista. Suomen arkkitehtuurissa barokkivaikutteita näkyi kartanolinnoissa, kuten Louhisaaressa (1655) ja Sarvilahdessa. Romantiikan musiikki
Teknisten edistysaskeleiden, kuten pianon oktaavialan ja voimakkuuden kasvamisen ja sinfoniaorkesterin äänen paranemisen myötä myös musiikissa saatettiin pyrkiä laajempiin mittasuhteisiin tai voimakkaampaan ilmaisuun. Teokset pitenivät: Beethovenin Sinfonia Nro 3 ("Eroica"), yksi romantiikan musiikin ensiaskeleista, kestää noin 45 minuuttia, ja myöhäisromantiikkaa edustavan Gustav Mahlerin kolmas sinfonia on peräti tunnin ja 40 minuutin mittainen. Josef Stenbäck
Taidokkaista ja yksityiskohdiltaan rikkaista kirkoista heijastuu aikakauden tyyli. Niissä on usein leveä ja lyhyt kirkkosali ja näkyvä saarnastuoli. Monissa hänen kirkoissaan on epäsymmetrinen pohjakaava tai kansallisromanttisia holvikaaria. Useiden kansallisromanttisten kirkkojen sisätiloihin hän suunnitteli maalauksia eri kasvien köynnöksistä ja osaan kirkkoja kirjattiin lainauksia Raamatusta (molempia esimerkiksi Joensuun ja Karunan kirkkoihin). Stenbäckin suunnittelemissa monesti graniittikivisissä kirkoissa kansallisromantiikka ja uusgotiikka sulautuvat yhteen ja muodostavat ”Stenbäckin tyylin”, joka oli 1910-luvun vallitseva kirkkoarkkitehtuurin tyylisuunta Suomessa. Stenbäck on mainittu aikansa edelläkävijäksi aiemmin niin kaavoihin kangistuneen kirkkoarkkitehtuurin kehittämisessä. Eroottinen kirjallisuus
Vuonna 1965 Suomessa julkaistiin kokoelma "Rakastaa", jossa on useiden suomalaisten kirjailijoiden eroottisia tarinoita.