Onko Semisopochnoi iältään nuori saari?
Semisopochnoi
Semisopochnoi on iältään nuori saari, ja siellä on useita erilaisia vulkaanisia muodostumia. Saarella on kahdeksan kilometriä leveä kaldera, jonka sisällä on kolme vulkaanista kartiota. Kaldera on muodostunut, kun pääasiassa basalttinen tulivuori romahti suuren dasiittisen hohkakivipurkauksen seurauksena. Toisen lähteen mukaan tässä purkauksessa purkautui myös andesiittista ja dasiittista tuhkaa. Mount Cerberus on 774 metriä korkea ja kolmihuippuinen vulkaaninen kartio, ja kaikilla huipuilla on oma kraatterinsa. Mount Cerberus on Semisopochnoin kalderan kolmesta vulkaanisesta kartiosta aktiivisin. Se on muodostunut holoseenin aikana. Saaren kaakkoisosassa, kalderan sisällä, sijaitsee 855 metriä korkea Sugarloaf Peak. Niin ikään kalderan sisällä, sen koillisosassa Fennerjärven reunalla sijaitsee pieni Lakeshore Conen tuhkakartio. Saaren korkein kohta on 1 221 metriä korkea kaksihuippuinen vulkaaninen kartio Anvil Peak. Se on muodostunut myöhäispleistoseenin aikana. Anvil Peak muodostaa suuren osan Semisopochnoin saaren pohjoisosasta.
Piirissaar
Kaakkoon saaresta käytiin Peipsijärven taistelu 5. huhtikuuta 1242, jolloin venäläiset kukistivat Saksalaisen ritarikunnan Aleksanteri Nevskin johdolla. Piirissaaren asuttamisesta ei ole historiallisia kirjallisia lähteitä. Kansanperinteen mukaan sen asuttivat ensimmäisen kerran vanhauskoiset, jotka pakenivat Pietari Suuren valtakaudella Venäjän ortodoksisen kirkon uudistuksia. Toisen tarinan mukaan tulijat pakenivat asepalvelusta. Samoin kansanperinteen mukaan saaren on luonut Kalevipoeg taistellessaan paholaisia vastaan. Tähti
Suurin osa tähdistä on noin 1–10 miljardin vuoden ikäisiä. Vanhin tunnettu tähti on nimeltään HD 140283 (lempinimeltään ”Metusalah-tähti”). Tähden iäksi on määritetty sen etäisyydestä, koostumuksesta, kirkkaudesta ja rakenteesta päätellen noin 14,5 miljardia vuotta, mikä olisi kauemmin kuin maailmankaikkeuden nykyinen ikä (13,8 miljardia vuotta). Tämä ei kuitenkaan ole ristiriidassa alkuräjähdysteorian kanssa, sillä mittauksen epävarmuus on ±800 miljoonaa vuotta. Tähden todellinen ikä voisi siis olla noin sata miljoonaa vuotta maailmankaikkeuden ikää vähemmän. Merisatama
Merisatamassa toimii useita pursiseurojen hallinnoimia pienvenesatamia. Liuskasaaressa toimii Helsingfors Segelsällskap-HSS. Seura on Helsingin toiseksi vanhin NJK:n jälkeen ja on perustettu 1893. HSS muutti Liuskasaarelle vuonna 1896, ja ensimmäinen kerhorakennus rakennettiin 1898. Puinen kerhorakennus paloi 1946, ja nykyinen rakennus on vuodelta 1949. Seura on Merisataman suurin ja sillä on vajaat 1500 jäsentä. Sirpalesaaressa toimii noin 500 jäsenen ja vuonna 1913 perustettu Suomalainen Pursiseura-SPS ja mantereen puolella runsaan sadan jäsenen Merisataman venekerho. 
Talvisin veneitä säilytetään sekä saarilla että mantereen puolella. Manterenpuoleinen veneiden talvisäilytys on ollut Helsingissä vuosikaupalla jatkuneen yleisökeskustelun aiheena. Helsingin kaupunki onkin vuonna 2008 päättänyt rajoittaa Merisataman talvisäilytyspaikkoja veneille, tiukasta veneilijöiden vastustuksesta huolimatta. Helsingin kaupunki hallinnoi muita Merisataman mantereenpuoleisia venepaikkoja paitsi niitä, jotka ovat Merisataman venekerhon hallinnassa. Merisataman tuntumassa Särkän saarella toimii 850 jäsenen Merenkävijät. Pontikonísi (Korfu)
Saari ja sen ympäristö on Korfun kuvatuimpia maisemia. Saari on suojeltu luonnonmuistomerkkinä eikä sinne ole vapaata pääsyä. Saarella on pieni bysanttilaisaikainen kirkko sekä luostari. Kumpaankin viitataan sekä Kaikkivaltiaan ("Pantokrátor") että Vapahtajan Kirkastumisen ("Metamórfosi tou Sotíros") kirkkona/luostarina. Kirkko on rakennettu 1000- tai 1100-luvulla. Kirkko tunnetaan myös nimellä "Pantokratorélli", ”Pieni Pantokrátor”. Luostari juhlii vuosittain 6. elokuuta, ja ainoastaan tuolloin saarella saa vierailla vapaasti. Saaren nimen kerrotaan tulevan luostarin valkoisesta portaikosta, joka kiemurtelee hiiren hännän lailla ja näkyy kauas. Seuloskoi
Seuloskoi (myös "Seulaskoi" tai "Rääpyvä", ) on kaupunki Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa, 24 kilometriä Pietarista koilliseen. Pietarin esikaupunkina kaupunki on kasvanut viime vuosina, vuonna 2010 asukkaita oli 59 689. Pohjois-Amerikan kummunrakentajat
Etelä-Louisianan Monte Sano saattaa olla vanhin ala-Mississippin kumpuryhmä. Se on iältään noin 7000 radiohiilivuotta vanha Myöhemmän ajan kummunrakentajien enemmän suosimat maakummut ilmestyivät keskiarkaaisella ajalla jo 4500-4000 kalenterivuotta eaa. Varhaisimmat Labradorin kumpuhautaukset ovat ajalta 5600 eaa. Jotkut merkit viittaavat siihen, että kumpuja tehtiin jo varhaisarkaaisella kaudella. Kummunrakentajien on todettu työskennelleen myös Ontariossa ja New Yorkissa, josta on löytynyt Point Peninsulan kulttuuriin yhdistettyjä hautakumpuja.
Varhainen kummunrakentajien vaihe on ajoitettu Mississippin alajuoksulle vuosina 1500–700 eaa. Tämän alueen tärkein keskus oli todennäköisesti Louisianasta löydetty Poverty Point, jonka asukasluvuksi on arveltu sen kukoistuskaudella noin 5 000 ihmistä. Paikka muodostui puoliympyrän muotoon rakennetuista harjannemaisista kummuista ja muistutti amfiteatteria. Harjanteet eivät ole varsinaisia temppelikumpuja ja ne tunnistettiin ihmiskäden tekemiksi vasta 1950-luvulla tehtyjen ilmakuvien perusteella. Sevastopol
Ukrainan ja Venäjän itsenäistyttyä Sevastopolista ja laivastotukikohdasta käytiin pitkällinen poliittinen keskustelu maiden välillä. Venäjä kieltäytyi aluksi luovuttamasta kaupunkia Ukrainalle, koska se ei ollut tukikohtaluonteensa vuoksi ollut koskaan varsinaisesti Ukrainan SNT:n osa. Vuonna 1997 Sevastopol kuitenkin luovutettiin Ukrainalle ja laivastotukikohta vuokrattiin Venäjälle vuoteen 2017 asti. Vuonna 2010 vuokrasopimusta jatkettiin. Uusi sopimuskausi jatkoi vuokra-aikaa 25 vuodella vuoteen 2042 saakka. Tukikohta-alueeseen kytkeytyy Venäjän laivaston Katšan lentotukikohta (, ). Sapalahden kartano
Kartanon päärakennuksen vanhimmat osat ovat vuodelta 1673. Empiretyylisen ulkoasun se sai 1800-luvulla. Kartanon mailla on lukuisia talous- ja karjarakennuksia 1700-, 1800- ja 1900-luvuilta. Lisäksi alueella on kansakoulurakennus vuodelta 1884. Sapalahti kuului Kemiöön vuoteen 1870 asti, jolloin se liitettiin osaksi Angelniemeä. 2000-luvulla on herännyt muutamaan otteeseen ajatus Sapalahden liittämiseksi Kemiöön, mutta minkäänlaista ratkaisua ei asiaan ole saatu. Semey
Venäläiset perustivat vuonna 1718 Irtyšin varrelle vanhan buddhalaisluostarin viereen kaupungin kauppaa turvaavaksi linnoitukseksi. Vuonna 1778 linnoitus siirrettiin tulvien vuoksi 18 km ylävirtaan. Paikkakunnan nimi oli vuoteen 1782 saakka Semipalatkoi (). Nimen taustana on alkuperäisellä sijaintipaikalla aiemmin olleet seitsemän kammiota tai rakennusta (), vaikka myöhemmin tehdyissä selvityksissä löydettiinkin ainakin 9-10 rakennuksen jäänteitä. Linnoituksesta kasvoi kaupunki Keski-Aasian paimentolaisten ja Venäjän keisarikunnan kaupan myötä. Vuodesta 1854 lähtien kaupunki oli alueellinen hallintokeskus. 1800-luvun lopulla kaupunkiin karkoitettiin ihmisiä poliittisista syistä. Zavodovskin saari
Zavodovskin saari on tuliperäinen Eteläisten Sandwichsaarten pohjoisin saari Eteläisessä jäämeressä. Se sijaitsee 350 kilometriä Etelä-Georgiasta kaakkoon, ollen Eteläisten Sandwichsaarten lähin saari. Móchlos (saari)
Móchlos () eli Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin, sekä saarella sijaitseva minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde. Saari sijaitsee Kreetanmeressä Kreetan pohjoisrannikon ja Móchloksen kylän edustalla lähellä Mirampéllonlahden koilliskulmaa. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Móchlos kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Iin Röyttä
Saari on syntynyt maankohoamisen myötä ja on iältään nuori. 1870-luvun merikartoissa nykyinen Röytän saari oli merkitty kolmena erillisenä saarena. Vielä 1900-luvun alkupuolella saaren rinnakkaisnimi oli Papinkari. Semionotiformes
Semionotiformes on sukupuuttoon kuollut primitiivisten viuhkaeväisten kalojen lahko. Siihen kuului vanhin tunnettu Neopterygiin jäsen, myöhäisen permikauden "Acentrophorus", ja lahkon lajit elivät kosmopoliitteina myöhäisliitukaudelle asti. Csepelsaari
Csepelsaari on melko tiheästi asuttu, ja 1900-luvulla sinne syntyi paljon raskasta teollisuutta. Nykyään saari on enimmäkseen asuin- ja virkistysaluetta. Saarella on kuitenkin myös suuri Csepelin vapaasatama, jonka kautta kulki vuonna 2007 yli 270 tonnia rahtia. Saaren pohjoisosa kuuluu hallinnollisesti Budapestin kaupunkiin ja muodostaa sen XXI osa-alueen. Osa-alueella on 76 000 asukasta (2010). Lisäksi saarella ovat muun muassa Ráckeven, Szigethalomin, Szigetszentmiklósin ja Tökölin kaupungit. Nuori luotsi
Elokuvan alkupuolella on näkymä Suursaaren aallonmurtajalta, jonka päässä näkyy pieni majakka. Monia muitakin kohtauksia on kuvattu Suursaarella, mm. rantanäkymiä ja kyläkujia Suurkylästä. Venettä lasketaan vesille Kiiskinkylässä. Loppupuolella on laaja maisemanäkymä yli 100 m korkealta Suursaaren Pohjoiskorkialta etelään. Elokuvassa esiintyvä kallioluoto on todellisuudessa Kirkkonummen Porkkalan edustalla sijaitseva Rönnskär, jonka tunnistaa muun muassa majakasta, joka jäi pois käytöstä 1928. Saarella toimi 1970-luvun loppupuolelle saakka luotsiasema. Tämän jälkeen saari on ollut puolustusvoimien hallussa ja se kuului Mäkiluodon linnakkeeseen. Saarella toimii myös yksi Suomen vanhimmista lintuasemista. Semisopochnoi
Saaren linnustoa uhkaavia tekijöitä ovat muun muassa laivaliikenne haaksirikkoineen ja mahdollisine öljyvuotoineen. Saarella vierailevista laivoista saattaa lisäksi päästä saarelle vieraslajeja, kuten rottia. Myös ilmastonmuutos uhkaa linnustoa muuttamalla esimerkiksi ravintoketjuja sekä lajien levinneisyyksiä ja populaatioiden kokoja. Noarootsi
Ruotsalaisasutus syntyi alueelle 1200-luvulla, mitä ennen saari oli lähes asumaton. Suurin osa muuttajista tuli Suomen rannikolta. Ruotsalaisilla oli monia etuja virolaisiin nähden, kuten esimerkiksi liikkumisvapaus ja alhaisemmat verot. Alueen väestö kasvoi kovaa vauhtia 1500-luvulla. Noarootsin Pyhän Katariinan kirkko rakennettiin vuoden 1500 paikkeilla, ja sen 1600-luvulla rakennettu pappila on Läänemaan vanhin puurakennus. 1500-luvun lopulla Liivinmaan sodan aikana venäläiset ryöstelivät aluetta, joka päätyi lopulta Ruotsin haltuun. Ruotsin vallan aikana Noarootsiin perustettiin Viron alueen ensimmäinen talonpoikaiskoulu. Suuren Pohjan sodan aikana suuri osa alueen väestöstä kuoli kulkutauteihin. Alueen väkiluku väheni kaksi kolmannesta. Tyhjentyneille alueille asettui virolaisia. Mantereeseen liityttyään Noarootsi oli ainoa Viron mantereen alueista, jossa vironruotsalaiset muodostivat enemmistön väestöstä. Simo
Simon rannikkoviiva on varsin mutkikas. Pienet lahdet ja niemet vuorottelevat kautta koko rannikon. Huomattavimmat niemet ovat Simoniemi, Karsikkoniemi sekä niiden väliin jäävä Ykskuusi. Simon edustalla on runsaasti saaria, yli 50. Suurimmat saaret ovat Tiuranen ja Montaja. Ulkosaarista huomattavin, Tiurasenkruuni, sijaitsee 15 kilometrin päässä rannikolta. Krimin sotaretki
Krimin sotaretki oli toisessa maailmansodassa kahdeksan kuukauden kestoinen sarja taisteluita akselivaltain ja Neuvostoliiton joukkojen välillä Krimin hallinnasta. Krimin aluetta puolustivat tuolloin Neuvostoliiton 51. armeija ja Mustanmeren laivasto. Sotaretki alkoi 26. syyskuuta 1941 Saksan 11. armeijan ja Romanian 3. armeijan ja 4. armeijan joukkojen ylitettyä Perekopinkannaksen ja vallattua alueen viisi päivää kestäneiden taisteluiden päätteeksi. 18. lokakuuta 1941 saksalaiset ja romanialaiset joukot etenivät Krimille vallaten Simferopolin 1. marraskuuta 1941, Aluštan 4. marraskuuta, Jaltan 9. marraskuuta ja Kertšin samassa kuussa. Puna-armeija valtasi Kertšin takaisin 30. joulukuuta 1941 onnistuneessa maihinnousuoperaatiossa. Neuvostojoukot pysyivät Kertšin alueella, kunnes saksalaiset valtasivat kaupungin uudelleen 8. toukokuuta 1942 ajaen neuvostojoukot pois alueelta Kertšinniemen taistelussa 19. toukokuuta 1942. Sevastopol piiritettiin 30. lokakuuta 1941 alkaen. Puna-armeija onnistui torjumaan saksalaisten yritykset kaupungin valtaamiseksi, kunnes saksalaiset joukot mursivat kaupungin puolustuksen lopullisesti 29. kesäkuuta 1942 pakottaen kaupunkia puolustaneet joukot antautumaan 4. heinäkuuta 1942 päättäen 250 päivää kestäneen kaupungin piirityksen ja sotaretken saksalaisten voittoon. Krimin autonominen tasavalta
Krimin niemimaan lounaisosissa sijaitseva Sevastopolin kaupunki ympäristöineen ei kuulu Krimin autonomiseen tasavaltaan, vaan on suoraan Ukrainan hallituksen alaisuudessa. Osa Sevastopolista on vuokrattu Krimin laivastotukikohtaa varten Venäjälle vuoteen 2042 saakka, ja mahdollisesti sen jälkeenkin viiden vuoden jatkokausin. Suurlahti
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluvat Bolnitšnyin ja Lambasojan eli Lammasojan asutukset sekä 35 kylää: Golikovo, Heinälahti, Jamka, Jandomjärvi, Jeglovo, Jersenevo, Kiži eli Kiiži (ven. "Kiži"), Karzino ("Kjarzino"), Klementjevskaja, Kosmojärvi, Kurgenitsy, Longasy, Nosonovštšina, Pajari ("Bojarštšina"), Paltega, Patanevštšina, Patrovo, Pervyje Garnitsy, Petry, Pleški, Polja, Purgino, Retška, Šilta ("Šiltja"), Spirovka, Štšepino, Suuripelto eli Suurniva, Tambitsa eli Tampitsa ("Tambitsy"), Teljatnikovo, Terehovo, Tipinitsa, Uski ("Uzkije"), Vasiljevo, Vigovo ja Vorobji. Toiseksi suurin keskus on yli 600 asukkaan Lammasoja. Monissa kylissä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Kunnassa on 96 entistä kylää, joista osa toimii puutarhapalsta- ja kesämökkialueina. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 93 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 2 % ukrainalaisia, 2 % karjalaisia ja 2 % valkovenäläisiä. Saaristomeri
Varsinais-Suomen saaristo on ollut asuttua myöhäisestä kivikaudesta (noin 2000–1300 eaa.) lähtien. Runsaat luonnonantimet houkuttelivat jääkauden jälkeen kivi- ja pronssikauden ihmisiä asumaan saaristoon. Tuolloin Itämeri oli suolaisempi ja se tarjosi runsaasti turskaa ja muita kaloja, sekä sadattuhannet hylkeet elivät alueella. Ihmiset käyttivät runsasta merilinnustoa ravintonaan, sekä keräsivät sen munia ja untuvia. Karjatalouden ja marginaalisen maanviljelyn edellytykset saattoivat tuolloin olla jopa nykyistä paremmat lämpimän ilmaston takia. Saaristomerellä tapahtuvan maankohoamisen myötä merestä nousi asumiskelpoisia saaria, joille esihistoriallinen asutus levisi hiljalleen. Kivi- ja pronssikaudella ulkosaariston luodot olivat nykyistä 20–25 metriä alempana. Ulkosaaristo oli nykyisten Nauvon, Korppoon ja Houtskarin pääsaarien paikkeilla. Esimerkiksi Dragsfjärdissä sijaitseva Bötesbergetin kivikautinen asuinpaikka vuodelta 6000 eaa. on nykyään korkealla metsäisellä ylängöllä 55 metriä merenpinnasta, kun tuolloin se oli yksinäinen saari ulapalla. Patsassaari
1600-luvulla Patsassaari oli asumatonta heinämaata. 1700-luvun alussa sen omisti Pietari I, josta nykyinen venäjänkielinen nimitys juontuu. 1710-luvulla saarelle rakennettiin kaksi Pietari I:n huvilaa ja vuonna 1768 Katariina II:n puinen palatsi, joka paloi vuonna 1912. 1800-luvun lopussa saarelle syntyi teollisuutta ja vuonna 1895 sinne avattiin näyttelijöiden vanhainkoti. Eteläkärjessä sijaitsee Petrovski-stadioni ja länsikärjessä purjehdusseura. Sipoon teatteri
Nuorisoteatteri perustettiin vuonna 2007, vaikka nuorten esityksiä on ollut jo vuodesta 1992 lähtien. Esityksissä on usein ollut mukana myös aikuisia. Nuorisoteatterin esitykset ovat olleet: Sampo Lappalainen 1992, Prinsessa Ruusunen 1993, Totuuden helmi 1994, Hyrrä eli prinsessa Liukaskieli 1995, Hannu ja Kerttu 1996, Tuhkimo 1997, Lumikki ja 7 kääpiötä 1998, Suojelusenkeli 1999, Pieni Punahilkka 2000, Adalmiinan helmi 2002, Vattumato 2003, Keisari ja satakieli 2005, Pomppivat salapoliisit ja kadonneiden raitojen arvoitus 2006, Ikkunaprinsessa 2008, Kuinka Kum-Maa on kaikkialla 2009. Lesosibirsk
Lesosibirsk () on kaupunki Krasnojarskin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jenisein rannalla 458 kilometriä Krasnojarskista luoteeseen. Atšinskista lähtevä sivurata yhdistää kaupungin Siperian rataan. Asukkaita on 64 200 henkeä (vuonna 2008).
Vuodesta 1640 lähtien paikalla sijaitsi Maklakovon kylä, jonne perustettiin 1900-luvun alussa pieni saha. Toisen maailmansodan jälkeen rakennettujen suurten sahalaitosten asuintaajamat yhdistettiin vuonna 1975 Lesosibirskin kaupungiksi. Nykyään siellä on lähinnä metsä- ja kemian teollisuutta. Kaupungissa on myös suuri jokisatama. Serpuhov
Kaupungin historiallinen ydin on Serpeikan ja Naran yhtymäkohdassa sijaitseva linnoitusmäki, jolla sijainneesta kivisestä kremlistä on säilynyt itäisen muurin kappaleita. Kremlin sisällä on vuonna 1696 rakennettu Pyhän kolminaisuuden katedraali. Vanhimmat luostarit sijaitsevat kaupungin etelälaidalla. Naran oikealla rannalla on metropoliitta Aleksin vuonna 1360 perustama Vladytšnyin luostari, jossa on mm. 1500–1600-lukujen vaihteessa rakennettu Neitsyt Marian temppeliin tuomisen katedraali. Luostaria ympäröivät paksut neliskulmaisilla torneilla varustetut muurit. Naran vasemman rannan loivalla kukkulalla sijaitsee Sergei Radonežilaisen vuonna 1374 perustama Vysotskin luostari, jossa on mm. 1500-luvun lopussa rakennettu Jumalanäidin sikiämisen katedraali sekä Pokrovan kirkko, johon sisältyy osia 1300-luvulla rakennetusta kirkosta. Luostarista on peräisin seitsemän 1300-luvun jälkipuoliskon bysanttilaisen ikonin kokonaisuus, jota säilytetään nykyään Tretjakovin galleriassa ja Venäläisen taiteen museossa. Puštšino
Nähtävyyksiä ovat 1800-luvun alussa rakennettu klassistinen Puštšinon kartano ja Okan vastarannalla sijaitseva biosfäärialue. Puštšinon lähellä nykyisen Spas-Tešilovon kylän paikalla on sijainnut keskiaikainen Tešilovin kaupunki. Santa Fe (Galápagossaaret)
Geologisesti Santa Fe on saariston vanhimpia saaria. Merenpinnan alapuolelta on löytynyt kivimuodostelmia, jotka ovat 3,9 miljoonaa vuotta vanhoja. Saarella on puolestaan useita pieniä vulkaanisia kartioita. Osmussaari
Muille Viron saarille poikkeuksellisesti Osmussaaren väkiluku kasvoi aina 1930-luvulle saakka ja vuonna 1934 saarella asui 119 asukasta. Viron neuvostomiehityksen myötä saarelle perustettiin sotilastukikohta 12. kesäkuuta 1940 ja asukkaat evakuoitiin Vormsiin. Viimeisimpänä paikkana Virosta neuvostoarmeija vetäytyi Osmussaarelta joulukuun alussa 1941. Asukkaat palasivat saksalaisten tulon myötä vuonna 1942, mutta suurin osa lähti pakoon Ruotsiin puna-armeijan edetessä takaisin alueelle vuonna 1944. Neuvostoaikana saari oli suljettua sotilasaluetta. Vuonna 1954 saarelle rakennettiin uusi majakka sodassa tuhoutuneen vanhan tilalle. Neuvostomiehityksen loputtua saari avattiin jälleen ulkopuolisille. Viimeiset venäläissotilaat lähtivät saarelta vuonna 1993. Vuodesta 1996 saari on ollut suojelualuetta. Se oli asumaton aina vuoteen 2001 asti, jolloin sinne muutti yksi perhe lampaidenhoitoa varten. Lesbos
600-luvulla eaa. Lesboksella vaikuttivat runoilijat Terpandros ja Arion. Antiikin Kreikan tunnetuin naisrunoilija Sapfo asui saarella 600- ja 500-lukujen taitteessa eaa. Hän oli kotoisin saaren lounaisosan Eresoksesta. Osa hänen rakkausrunoistaan on omistettu naisille, ja tätä perua sana ”lesbo” juontaa saaren nimestä. Saman ajan toinen kuuluisa runoilija oli Alkaios. Póli
Póli (, ) eli Póli Chrysochoús (Πόλη Χρυσοχούς) on kylä ja kunta (Δήμος Πόλεως/Πόλης Χρυσοχούς, "Dímos Póleos/Pólis Chrysochoús") Páfoksen alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Póli tai perinteisesti Pólis sijaitsee Kyproksen luoteisrannikolla Chrysochoúnlahden rannalla. Kylän nimi tarkoittaa ”Kaupunkia”, ja on peräisin siitä, että paikalla sijaitsi antiikin aikana Marionin kaupunki. Póli on itsenäinen kunta vuodesta 1882, mikä tekee siitä yhden saaren vanhimmista kunnista. Tropico
Saaren populaatiota voi koetella nälänhätä, mellakat tai rikollisuus. Pelissä voi solmia sopimuksia joko Neuvostoliiton tai Yhdysvaltojen kanssa, riippuen johtajan poliittisesta suuntautumisesta. Osana pelin kulkua ovat poliittiset ratkaisut kuten lukuisat uudet lait. Rakennuksiin voi lisätä osia niiden rakennuksen jälkeen, jotta rakennuksen mahdollinen toiminta tai nopeus lisääntyisivät. Pelissä on hyödynnetty SimCity 3000:sta tuttua rakentelua ja Railroad Tycoonin pelattavuus ja pelimoottori. Ikärajana on ollut 11+ ja S/T.
Tropico: Paradise Island on Tropicon lisäosa joka tuo peliin tenniskentän, siirtomaa-ajan linnakkeen, minigolf-radan, taxfree-myymälän, herra presidentin lapsuukodin ja uudistuksena mm.sosiaaliturva ja paljon muuta.Pelin tekijät ovat "TopPop" ja "Miles". Dolgoprudnyi
Kaupungin keskustassa on klassistinen Vinogradovon kartano, jonka 1770-luvulta peräisin oleva vanha rakennus on rakennettu uudelleen vuoden 1911 jälkeen ja uusi rakennus vuonna 1912. Kartanon yhteydessä on säännöllinen puistoalue sekä vuosina 1772–1777 rakennettu varhaista klassismia edustava Vladimirin Jumalanäidin ikonin kirkko. Nykyään kaupungin alueella sijaitsevat myös entisen Tarbejevon kylän Pyhän Georgioksen kirkko (1774) sekä entisen Kotovo-Spasskojen kylän Vapahtajan kirkko (1684). 1950–1960-luvulla kaupunki kehittyi ryhmänä erillisiä tehdastaajamia, 1970-luvulta lähtien rakennettiin 9- ja 16-kerroksisia asuintaloja. Savilahti
Savilahti (), myöhemmin Suur-Savo, oli Savon vanhin kirkkopitäjä. Jo 1329 mainittu Savilahti käsitti alkujaan lähes koko Savon maakunnan. Myöhemmin Savonlinnan seudusta ml. Pohjois-Savo muodostettiin Pien-Savo. Sokotra
Vuonna 2006 Sokotran kahden piirikunnan alueella asui yhteensä noin 44 000 henkilöä. Saariston asukkaat koostuvat sekä sunnalaisista että šiialaisista. Asukkaiden selvä enemmistö asuu pääsaari Sokotralla. Abd al-Kurilla on asukkaita vain muutama sata ja Samhalla vain noin tusina. Osmussaari
Saaren ruotsinkielinen nimi Odensholm tulee Odinin nimestä, joka legendan mukaan haudattiin saarelle. Vironruotsalaiset asuttivat Osmussaaren 1300-luvulla, mutta historiallisia lähteitä saaresta ennen 1700-lukua on vain vähän. Ensimmäiset asukkaat tulivat eri tutkijoiden mukaan joko ulkomailta Suomesta ja Ruotsista, tai Viron mannermaalta. 1700-luvun alussa kulkutaudit tappoivat suuren osan saaren väestöstä. Tyhjentyneet alueet asutettiin kuitenkin nopeasti uudelleen. Vuonna 1776 saarelle rakennettiin kirkko, josta on ehjänä enää osa sen tornista ja seinistä. Paikalla oli myös hautausmaa, mikä on nyt jo tuhoutunut kokonaan. Vuonna 1850 saarelle rakennettiin majakka, joka on sekin nyt jo tuhoutunut toisen maailmansodan aikana. Saarelle rakennettiin koulu, joka toimi vuodesta 1883, mutta joutui lopettamaan jo kymmenen vuotta myöhemmin. Koulu avattiin uudelleen 1910, mutta se joutui tällöinkin lopettamaan pian toimintansa ensimmäisen maailmansodan sytyttyä. Shikoku
Shikoku (, ”neljä maata” ) on Japanin neljästä pääsaaresta pienin sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan. Shikoku sijaitsee Tyynessä valtameressä; sen pohjois- ja itäpuolella Seton sisämeren takana on Japanin suurin saari Honshū ja sen länsipuolella Bungon kanavan ja Hōyonsalmen toisella puolella sijaitsee Kyūshūn saari. Shikokun vanhoja nimiä ovat muiden muassa "Iyo-no-futana-shima" (伊予之二名島), "Iyo-shima" (伊予島) ja "Futana-shima" (二名島). Nykyinen nimi viittaa neljään vanhaan maakuntaan, joihin saari aiemmin jaettiin: Awa, Iyo, Sanuki ja Tosa. Siikajoki
Luohua on Siikajoen kylistä väestönsä keski-iältä nuorin: 27 pro­sent­tia ky­län asuk­kais­ta on al­le 15-vuo­ti­ai­ta. Toisena oli vuonna 2015 Revonlahti 26 pro­sent­illa, kolmantena Sii­ka­jo­en­ky­lä eli kirkonkylä 23 pro­sentilla­. Vanhin väestö Siikajoen kylistä oli Karinkannassa ja Tuomiojalla (ent. Lappi). Semisopochnoi
Saarella tapahtui vuonna 1873 tulivuorenpurkaus. Seuraavan sadan vuoden kuluessa saarella oli vähintään neljä muuta purkausta, mutta niitä on dokumentoitu niukasti. Viimeisin purkaus saarella tapahtui 13. huhtikuuta 1987, ja oli VEI-asteikolla 2. Suurin osa historiallisista purkauksista on ilmeisesti peräisin Mount Cerberuksesta, tosin myös Lakeshore Conen ja Sugarloaf Peakin on väitetty olleen aktiivisia historiallisena aikana. Esimerkiksi vuoden 1987 purkausta on epäilty Sugarloaf Peakin purkaukseksi. Suurin osa saaresta on peittynyt andesiittiseen ja basalttiseen tuhkaan. Khryse (saari)
Saaren mainitsevat muun muassa Homeros, Sofokles, Appianos ja Pausanias. Se esiintyy muun muassa Sofokleen kadonneessa näytelmässä "Lemnoksen naiset". 100-luvulla jaa. eläneen Pausaniaan mukaan saari oli uponnut mereen jonkin verran ennen hänen aikaansa. Khryse oli ilmeisesti suhteellisen pieni ja sen kuvataan sijainneen hyvin lähellä Lemnosta. Saari oli todennäköisesti sekä syntynyt että vajonnut vulkaanisen ja seismisen toiminnan seurauksena. Onomakritoksen kerrotaan ennustaneen saaren uppoamisen jo noin 600 vuotta aiemmin. Korpisaari
Nykyään Korpisaarella toimii Pietarin televisiokeskus, nuorisopalatsi sekä lukuisia korkeakouluja ja tutkimuslaitoksia. Saaren keskiosaa halkovat Kamennostrovski-prospekti, Prospekt Medikov ja Professori Popovin katu. Rakennustaiteen muistomerkkejä ovat konstruktivistinen Lensovetin asuintalo ja uusklassistiset Markovin vuokratalot (Kamennostrovski prospekt 63 ja 65), joista jälkimmäinen toimi yhtenä Stalinin ajan arkkitehtuurin esikuvista. Suuri-Lutska
Keskiajalla Suuren-Lutskan alue kuului Novgorodin tasavaltaan ja sittemmin Moskovan Venäjään. 1600-luvun alussa sen valtasi Ruotsi, ja autioituneihin kyliin muutti luterilaisia inkerinsuomalaisia. Venäjä valloitti alueen takaisin 1700-luvun alussa. Paikalliset talonpojat joutuivat ensin Aleksandr Menšikovin ja hänen jälkeensä eri aatelissukujen maaorjiksi. Pietari Suuri perusti vuonna 1710 Saapinan kylään lasitehtaan. 1800-luvulla Laukaanjoen rannoilla sijaitsi rikkaiden ja tunnettujen henkilöiden kartanoita. Pätnitsän kylässä on säilynyt Aleksandr Puškinin äidin sukulaisten Rotkirhien kartano. Tenedos (saari)
Saari on tuulinen läpi vuoden, ja sen ansioista sen ilmasto on tarpeeksi kuiva ja lämmin viinirypäleiden tuotantoon. Antiikin aikana viinintuotanto liittyi Dionysoksen kulttiin, ja rypäleiden kuvia oli myös paikallisissa rahoissa. Paikallinen viinikulttuuri säilyi myös läpi osmanien valtakauden. Viinitarhoja saarella on ollut antiikin ajoista lähtien, ja nykyisin ne vievät kolmasosan saaren pinta-alasta ja 80 % viljellystä alasta. Saaresta vietiin maailmalle 1800-luvun puolivälissä vuosittain 800 000 tynnyriä viiniä, ja sitä arvostettiin itäisen Välimeren alueen parhaana viininä. Turkkilainen matkailija Evliya Çelebi oli jo 1500-luvulla kirjoittanut, että maailman parhaat viinit tuotettiin Tenedoksessa. Nykyäänkin saari on Turkin tärkeimpiä viinintuotantoalueita, ja siellä viljellään neljää paikallista rypälelajiketta: Çavuş, Karasakız (Kuntra), Altinbaş (Vasilaki), and Karalahna. Viime vuosina siellä on kuitenkin alettu viljellä enenevässä määrin myös perinteisiä ranskalaisia lajikkeita, etenkin Cabernet Sauvignonia. Papinsaari (Kemin piiri)
Papinsaaren sataman kautta kulkee 90 % Solovetskin luostarisaarella käyvistä matkailijoista. Matkailijoita houkuttelee myös Kuzovasaarten rauhoitusalue, jossa on muinaisia asuinpaikkoja, saamelaisten seitoja sekä Olešinsaaren jatulintarha. Papinsaaressa toimii Pritšal-niminen matkailukeskus, jossa on 188 majoituspaikkaa. Matkailua kehittämällä pyritään korvaamaan teollisten työpaikkojen menetystä. Vasikkaluoto
Vasikkaluodossa oli Itä-Helsingin varhaisin herrashuvila jo 1840-luvulla. 1860–1870-luvuilla pienessä saaressa asui yksinään ympärivuotisesti "onnettomasti rakastuneeksi aatelimieheksi" mainittu entinen nimismies ja merikapteeni Kristian Fredenborg (1809–1882). Hän kutsui saarta nimellä Kristiansö. Vuosista 1949 ja 1952 vuoteen 1970 saaren omisti Kone Oy. Tuolloin saarta kutsuttiin Konekariksi. Paikka toimi konelaisten virkistyssaarena. 1970-luvulta 2000-luvun alkuun saari oli vuokrattuna sotainvalideille. Saaren rakennuksista vanhimmat ovat 1800-luvulta ja uusimmat 1950-luvulta. Kertš
Kertšiin johtaa Ukrainan päärataverkkoihin kuuluva rautatieyhteys ja valtatie M17 (osa eurooppatietä 97). Kertšin satama on eräs Krimin niemimaan tärkeimmistä rahtisatamista. Kertšin lauttasatama puolestaan tuo sujuvan yhteyden Venäjän puolella sijaitsevaan Kavkazin satamaan liikkuville henkilö- ja automatkustajille. Lauttamatka Kertšinsalmen yli Venäjän Krasnodarin aluepiiriin on alle viisi kilometriä.
Kaupungin perustivat alun perin kreikkalaiset 500-luvulla eaa. Siitä tuli nimellä "Panticapaeum" tunnettuna merkittävä kaupankäynnin keskus. 700-luvulla siitä tuli Bysantin valtakunnan "Bosporus"-linnoitus, 1400-luvulla genovalainen "Cercon" satamakaupunki, ja vuonna 1475 sen valloittivat turkkilaiset. Kaupunki liitettiin vuonna 1771 Venäjän keisarikuntaan. Kaupunki kärsi pahoja vaurioita Krimin sodassa ja oli saksalaisten miehittämä toisen maailmansodan aikana toukokuusta 1942 huhtikuuhun 1944. Palaiópoli (Samothráki)
Palaiópoli (; myös "Paleópoli") on Kreikan kylä, joka sijaitsee Samothrákin saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Samothrákin kuntaan, Évroksen alueyksikköön ja Itä-Makedonian ja Traakian alueeseen. Kylän väkiluku on 36 (vuonna 2011).
Palaiópoli, ”Vanha kaupunki”, sijaitsee saaren luoteisrannikolla noin 3,2 kilometriä saaren pääkylästä Samothrákin kylästä pohjoiseen. Kylän nimi viittaa sen lähellä sijainneeseen antiikin Samothraken kaupunkiin. Sen arkeologinen kohde sijaitsee kylän itäpuolella nykyisellä Ágios Geórgioksen kukkulan alueella. Kukkulaa ympäröi noin 2,4 kilometriä pitkä muuri, josta on säilynyt osia. Myös kaupungin sataman rakenteista on jäänteitä meren pohjassa. Vepsän kieli
Vaikka puhuttuna kielenä vepsänkielen hiipumista ei ole onnistuttu viime vuosikymmeninä pysäyttämään, vepsänkieliselle kaunokirjallisuudelle ja vepsän kirjakielelle vuosikymmenet Neuvostoliiton romahduksen jälkeen ovat merkinneet myöhäistä renessanssia. Vepsänkielistä kirjallisuutta on julkaistu 1980-luvun lopulta lähtien etupäässä Karjalan tasavallassa mutta myös Suomessa ja Virossa aikakauslehdissä (erityisesti "Kodima"-lehdessä), monografioina ja kirjallisuusantologioissa. Suomessa vepsänkielistä kaunokirjallisuutta on kustantanut varsinkin Juminkeko-säätiö. 
Vepsänkielinen nykykirjallisuus on pääosin runoutta. Vanhemman polven kirjailijat ovat 1930-luvulla (Rurik Lonin, Maria Abramova, Viktor Jeršov, Alevtina Andrejeva) ja 1940-luvulla (Nina Zaiceva, Nina Potaševa) syntyneitä. Nuorempaa, 1960-ja 1970-luvulla syntynyttä sukupolvea edustavat muun muassa Nikolai Abramov, Mihail Bašnin, Olga Jeršova, Gulja Polivanova, Valentina Rogozina sekä äidinkieleltään venäläinen Igor Brodski. Vepsäläiseen kirjallisuuteen luetaan myös Vasili Pulkin (1922-87) ja Anatoli Petuhov (s. 1934), jotka kuitenkin ovat kirjoittaneet yksin venäjänkielellä. Erityinen sija vepsän kirjakielen kehittämisessä ja viljelyssä on ollut Nina Zaicevalla (s. 1946), joka on kääntänyt vepsänkielelle Uuden testamentin (2006) sekä julkaissut vuonna 2012 laajan eeppisen runoelman "Virantanaz". Historian ensimmäisen vepsänkielisen romaanin "Kalarand" julkaisi vuonna 2002 pietarilainen Igor Brodski (s. 1968). Sýros
1800-luvulla saaresta tuli käytännössä itsenäinen Ranskan protektoraatti. Tuolloin saarelle tuli paljon pakolaisia muualta yhä turkkilaisvallan alla olleesta saaristosta. Ermoúpolin kaupunki syntyi 1820-luvulla. 1850-luvulta lähtien Ermoúpoli oli Kreikan suurin ja tärkein satama Pireuksen nousuun saakka, sillä siellä toimi merkittävä höyrylaivayhtiö Ellinikí Atmóplia, jonka laivat purjehtivat kaikkialle saaristoon ja myös muihin maihin. Kylmäpihlaja
Kylmäpihlaja on Selkämerellä sijaitseva saari, 9 kilometriä Rauman satamasta länteen. Se on pinta-alaltaan noin 9 hehtaaria. Saari on uloin Rauman saariston suurista saarista, ja siitä alkaa avomeri. Saarella sijaitsee Kylmäpihlajan majakka. Majakka on rakennettu 1953.
Vaikka saari on karu olemukseltaan, on siellä kuitenkin paljon elämää. Saarella on paljon lintuja, etenkin pesimäaikaan. Kylmäpihlajalla on havaittu yli 170 lintulajia. Myös tyrni menestyy saarella. Puffin Island (Anglesey)
Puffin Island () on saari Pohjois-Walesissä Angleseyn saaren pohjoisosassa. Saaresta alkaa Menainsalmen koillinen pään. Viikingit käyttivät saaresta nimeä Priestholm.
Pyhä Seiriol perusti Penmonin luostarin 600-luvulla saaren läheisyyteen. Samalla hän perusti saarelle uskonnollisen yhteisön. Siitä juontuu saaren kymriläinen nimi Ynys Seiriol eli Seiriolin saari. Sanotaan, että Pyhä Seiriol oli haudattu saarelle, samoin kun hänen suojelijansa Gwyneddin kuningas Maelgwn Gwynedd. Saarella on useita keskiaikaisia luostareiden raunioita sekä 1100-luvulta peräisin oleva kirkon torni. Giraldus Cambrensis mainitsee saaren matkallaan Walesissa vuonna 1188.
Saaren englanninkielisen nimi Puffin Island on suomeksi Lunnisaari. Nimensä mukaan saarella oli suuri lunnipopulaatio. Myös ruokeja oli saarella runsaasti. 1890-luvulla saarelle kuitenkin pääsi isorottia, jotka romahduttivat saaren pesivät lintukannat. Vuonna 1998 aloitettiin rottien poistaminen saarelta, toivoen että linnut palaisivat pesimään saarelle.
Puffin Islandin ja Angleseyn saaressa olevan niemen Penmon Pointin (kymriksi "Trwyn Du") välinen salmi on vaarallinen purjehtia. Vuonna 1831 Liverpoolista tullut laiva "Rothesay Castle" upposi salmeen. Pian tämän haverin jälkeen rakennettiin Trwyn Dun majakka. Viime jääkauden loppuvaihe
Laatokan eteläosa oli jäätön 13300 ja pohjoisosa 13000 vuotta sitten. Lämpimän Böllingin jälkeen arktinen kylmä ja kuiva ilmasto palasi Etelä-Skandinaviaan vanhimmalla dryaskaudella, jonka joissain lähteissä sanotaan olevan sama kuin 14000 radiohiilivuotta sitten ollut kylmä Pommeri-stadiaali.
Fennoskandian eteläosissa peuranmetsästäjät seurasivat mannerjään reunaa 200-250 km:n päässä, mutta Norjassa jään reuna oli nähtävissä. Skandinavian ensimmäisiä asuttuja alueita jääkauden jälkeen olivat Själlannin Bromme ja Pohjois-Jyllannin Lungby Tanskassa ja Ruotsissa Malmön lähellä oleva Segebro ja Norjassa Fredrikstadin lähellä oleva Høgnipen sekä Suomessa Askola noin 11500 vuotta sitten Salpausselkien syntymisen aikoihin. Länsi- ja Pohjois-Norjassa oli jäättömiä alueita 13 000 BP. Bergenin läheltä Blomoyn saarelta Blomvågistä on löydetty 14 700-14 200 vuotta vanhoja peuran luita. Kellojärvi (Kuhmo)
Järvessä on laskettu olevan 42 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 28 ha, mikä on noin 1,3 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista kolme on yli hehtaarin suurisia, 34 yli aarin ja loput 5 ovat alle aarin kokoisia. Kaikki saaret ovat alle neliökilometrin kokoisia. Suurin saarista on autio Korpisaari, joka on 800 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Ronkanperän suulla sijaitsee rannan tuntumassa asuttu 300 metrinen Koljosensaari. Pienistä saarista Kukkosaari ja Pöytäsaari ovat luonnonsuojelualueita. Kellonselällä sijaitseva Hamarasaari on hautasaari kuten on myös Korpisaari . Lehmäsaari (Helsinki)
Lehmäsaari () on pieni saari Helsingissä sotilasalueella Santahaminan pohjoisrannan edustalla. Saaren pinta-ala on 0,9 hehtaaria. Venäläiset rakensivat saarelle linnoituslaitteita 1870-luvun lopussa. Ennen sitä, 1700-luvulta lähtien, saaressa oli seudun vanhin kalastajatorppa. Saaren ympärillä avautuu Lehmäsaarenselkä-niminen vesialue. Tuolle selälle Aleksanteri III:n keisarillinen laivastosaattue ankkuroi vuosina 1887 ja 1889, ja siksi venäläiset ryhtyivät kutsumaan selkää keisarin huvijahdin nimen mukaan ”Jahti Tsarevnan rediksi”. Seiskari
Seiskarin etäisyys Koivistolta on 35 kilometriä, eteläiseltä Inkerin rannikolta 22 kilometriä ja Lavansaaresta 28 kilometriä. Muihin Suomenlahden ulappasaariin verrattuna Seiskari on matala. Sen saariryhmään kuului 1900-luvun yleiskartan mukaan 33 saarta. Tarkemmassa kartassa saaria, luotoja ja karikkoja on nimetty ainakin 50: Vaskoluoto, Kiusoorit (2 saarta), Herrarivi, Viikarluoto, Kiisrivi, Lipit (3 saarta), Kukkouri (Koukouri), Korvarivi, Vilmarivi, Umpirivi, Lounatrivi, Linturivi, Hailirivi, Keskaarit (2 saarta), Kilkuttajat, Sisarukset, Veljesluodot, Vasikkaluoto, Peijaluoto, Hylkyluoto, Pitkärivi, Kaisarivi, Ruohikkoluoto, Lehmäluoto, Hiekkaluoto, Pienluoto, Laukkaluoto, Pitkäkari, Jäännostama, Hepoluoto, Ankeriasrivi, Tiiraluoto, Leviäluoto, Viroluoto, Pohjaluoto, Ruokorivi, Leppäluoto, Säämeluoto, Sikoluoto, Tynnyriluoto, Häntärivi, Kiirrivi, Saavarivi, Kaasoori, Korkialuoto, Pohjarivi, Laivarivi, Karvoori ja Matorivi. 
Koska saarta ympäröivät sorasärkät, siellä ei ole luonnonsatamia. Saaren satama sijaitsi länsirannalla. Saaren korkein paikka on pohjoisrannan "Sysimäki", jonne johti kirkonkylästä Sysimäentie. Saaren ainoa majakka sijaitsi pohjoiskärjessä, Majakkaniemellä, jonne johti kirkonkylästä Majakkatie. Kirkonkylä muodostui länsirannan 3 yhteenkasvaneesta asutuskeskittymästä: Lounat- l. Seiskarinkylä, Väli- l. Kuussalonkylä ja Pohjakylä. Lampia tai järviä on saarella muutama: "Peräjärvi", Hytykkälampi ja Vonkalammet (2 kpl).
Seiskari on hiekkakankainen saari. Ennen sotia saaresta oli noin 60% metsää, lähinnä mäntykangasta ja kuusikkoa. Saaren itärannalla on laaja hiekkadyynialue, pohjoisempana nimeltään "Isohieta" ja etelämpänä "Pienhieta". Seiskarissa kasvavista kasvilajeista erityisiä ovat vanukehirvenjuuri ("Inula britannica") ja rantalitukka, jota tutkijat pitävät saariston jääkaudenjälkeisenä pioneerilajina. Chinchasaaret
Chinchasaaret ovat pieni kolmen saaren muodostama saariryhmä 21 kilometrin päässä Perun rannikosta. Saaret olivat tärkeitä guanon takia, mutta se ehtyi vuoteen 1874 mennessä. Saarista suurin on Isla Chincha Norte, joka sijaitsee saariryhmän pohjoisosassa. Se on 1,3 kilometriä pitkä ja 0,9 kilometriä leveä. Toiseksi suurin saari Isla Chincha Centro on suurin piirtein samankokoinen. Eteläisin saari Isla Chincha Sur on saarista pienin, noin puolet suurimman koosta. Saarilla asui joskus chincha-intiaaneja. Espanja valloitti saaret espanjalais-eteläamerikkalaisessa sodassa vuosina 1844–1846. Chzo Mythos
7 Days a Skeptic on "5 Days a Strangerin" jatko-osa. Pelin tapahtumat sijoittuvat lähes neljänsadan vuoden päähän ensimmäisen osan tapahtumista. Tapahtumapaikkana on avaruusalus Mephistopheles, jonka on tarkoitus tutkia universumin kaukaisempia osia. Peli kertoo tarinan veteraanipsykiatri Jonathan Somersetistä, sekä viidestä muusta miehistön jäsenestä, jotka joutuvat saman kauhun kohteeksi, kuin ensimmäisen pelin hahmot. Pelin tapahtuma-aikana ensimmäisen pelin tapahtumista on tullut urbaanilegenda, eikä kukaan enää tiedä, mitä oikeasti tapahtui DeFoen Kartanolla. "7 Days a Skeptic" käyttää osittain samoja pelkoelementtejä, kuin edeltäjänsä. Esimerkiksi päivien välissä tapahtuvat painajaiset tekevät paluun. Madeira
Porto Santo on toinen asutuista saarista ja sijaitsee noin 40 kilometriä Madeiran koillispuolella. Pituutta Porto Santolla on noin 11 kilometriä, leveyttä 6 kilometriä ja pinta-alaa yhteensä noin 40 neliökilometriä. Saaren iäksi on arvioitu 13,5–18 miljoonaa vuotta. Saaren pääkaupunki on Vila Baleira. Saaren muodostavat kaksi vulkaanisperäistä ylänköaluetta, joiden välissä sijaitsevalla matalammalla alueella sijaitsee saaren lentokenttä. Saaren korkein kohta Pico do Facho nousee 516 metriä merenpinnan yläpuolelle. Porto Santon ilmasto on kuiva ja kastelu on haaste kaikelle maanviljelylle. Porto Santon pääsaaren ympärarillä sijaitsee kuusi pienempää luotoa: Ilhéu da Cal, Ilhéu das Cenouras, Ilhéu de Cima, Ilhéu de Fora, Ilhéu de Ferro ja Ilhéu da Fonte da Areia. Humppila
Humppilan tunnetuin kartano on Venäjän kartano, josta vanhin tieto on jo vuodelta 1532. Kartano uusklassismia edustava päärakennus on vuodelta 1855. Humppilan alueelle ulottui aikanaan myös laaja Jokioisten kartano, johon suuri osa kunnasta aikanaan kuului. Kartano oli aikanaan maa-alaltaan maamme suurin. Nykyään sen tiloissa toimii Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT). Kartanon mukaan Jokioisten, Humppilan ja Ypäjän kuntien alueesta käytetään vieläkin nimitystä Jokilääni, joka esiintyy muun muassa alueen kansalaisopiston ja metsänhoitoyhdistyksen nimissä. Pieni-Onkamo
Järvi on matala ja rantojen läheisyydessä on runsaasti kiviä. Järvellä on yli 60 saarta, jotka ovat pääasiassa pieniä ja luotomaisia saaria. Huomattavin saari on suuri Reposaari, joka on 1,4 kilometriä pitkä ja 800 metriä leveä. Sen pinta-ala on 60 hehtaaria. Suuri on myös 400 metriä pitkä Jussinsaari, joka on puoliksi suojelualuetta. Espoonlahti
Vuodenvaihteessa 2015–2016 sekä Kanta-Espoonlahden 24 403 henkilön väestöstä että Espoonlahden keskuksen 4 470 henkilön väestöstä suurin osa oli työikäisiä 25–64-vuotiaita. Heitä edusti noin puolet espoonlahtelaisista. Molemmilla alueilla on myös suhteessa saman verran alle kouluikäisiä lapsia ja peruskoulua tai toisen aseen kouluja käyviä nuoria. Yli 65-vuotiaita on kuitenkin Espoonlahden keskustassa noin 4,5 prosenttia enemmän kuin Kanta-Espoonlahden alueella yleensä. Tämän taustalla lienee Espoonlahden keskuksessa sijaitseva vanhusten palvelukeskus Puistokartano, joka valmistui 2013. Vauvoja on vuosien 1998 ja 2015 välillä syntynyt Kanta-Espoonlahden alueella keskimäärin 283 vuodessa ja vaikka Espoonlahden keskustan ja Kanta-Espoonlahden alueiden huippu- ja laskuvuodet rytmittyvät hiukan eri tavoin, lapsia syntyy keskimäärin saman verran molemmilla alueilla. Severnaja Zemlja
Severnaja Zemlja on viimeinen maapallolla löydetty saaristo. Saaret merkittiin karttaan vasta vuonna 1913 ja nimettiin alun perin Nikolai II:n maaksi. Aluksi kyseessä uskottiin olevan yksittäinen saari, ja vasta ilmalaiva Graf Zeppelinin vuoden 1931 arktinen lento paljasti saaria olevan ainakin kaksi. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin. Ljahovinsaaret
Saaristoon kuului vielä 1900-luvun alkupuolella myös pieni Semjonovinsaari (о. Семёновский), joka kuitenkin mureni ja vajosi veden pinnan alapuolelle 1960-lukuun mennessä. Vuonna 1823 saaren pinta-ala oli vielä 5 km², 1945 enää 0,2 km². Megáli Panagían luostari
Megáli Panagían luostari (, ”Suuren Neitsyt Marian luostari”) on ortodoksinen luostari Sámoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren eteläosassa noin 1,5 kilometriä etelään Koumaradaíoin kylästä ja noin 10 kilometriä länteen Pythagóreiosta.
Luostari on perustettu vuonna 1586, ja se on saaren toiseksi vanhin luostari. Sen perustivat munkkiveljekset Neilos ja Dionysios. Luostari on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Sanotaan, että luostari olisi rakennettu antiikin aikaisen Artemiin temppelin paikalle. Luostari oli merkittävässä osassa kreikkalaisen kulttuurin ylläpitäjänä saarella osmanivallan aikana. Seminolit
Seminolien varhaishistoria sai alkunsa 1700-luvun puolivälissä, jolloin ensimmäiset muskogee-kieliset intiaani-pakolaiset saivat espanjalaisten luvalla asettua Pohjoisessa Floridassa sijaitsevalle autiolle alueelle. Saman vuosisadan loppuun mennessä seminolien asuinalueelle kulkeutui lukuisia mustia orjia, jotka olivat paenneet Georgiasta, Alabamasta ja Etelä-Carolinasta. Seminolit toivottivat pakolaiset tervetulleiksi ja ottivat nämä asumaan omiin kyliinsä. Mistulansaari
1600-luvulla Mistulansaari oli vain väliaikaisesti asuttua heinämaata, joka lienee aikaisemmin kuulunut Haapakankaan Mistulan eli Mistolan kylälle. 1700-luvun alussa saari tunnettiin venäläisellä nimellä "Mišin ostrov", vuosisadan keskivaiheilla siitä tuli "Melgunov ostrov" ja myöhemmin se sai nimen "Jelagin ostrov" omistajansa ylihovimestari Ivan Jelaginin mukaan. 1780-luvulla saarelle rakennettiin maisemapuisto ja klassistinen Jelaginin palatsi. Vuosina 1818–1822 arkkitehti Carlo Rossi rakensi palatsin uudelleen empiretyyliseksi keisarinna Marija Fjodorovnaa varten. 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa palatsi toimi keisarillisena kesäasuntona. Brač
Brač on Kroatialle kuuluva saari Adrianmerellä. Sen pinta-ala on noin 396 neliökilometriä, joten se on Adrianmeren kolmanneksi suurin saari. Saarella on noin 13 000 asukasta, joista yli 3 000 asuvat saaren suurimmassa kaupungissa, Supetarissa. Saaren pienin kylä on Novo Selo, jossa on 12 asukasta. Muita kaupunkeja ja kyliä ovat muun muassa Bol, Škrip, Pučišća, Splitska, Postira, Nerežišće, Donji Humac, Mirca, Gornji Humac, Dol, Sutivan, Sumartin, Praznica, Murvica, Povlja ja Dračevica. Saaren vanhin kylä on Škrip. Semisopochnoi
Semisopochnoin pikkukiislasten ja töyhtökiislasten yhdyskuntaa tutkittiin kesä-heinäkuussa 2004. Muihin Aleutteihin kuuluvien saarten joukossa Semisopochnoin yhdyskunnan koko oli tällöin epätavallisen suuri eli yli kaksi neliökilometriä. Alue oli 99,9-prosenttisesti kasvillisuuden peitossa. Alueella kasvoi esimerkiksi heinäkasvien heimoon kuuluvia suolasorsimoita, kastikkoja ja villivehniä. Tutkimusalueen pinta-alasta 70 % oli heinäkasvien peitossa. Lehtisammalien peitossa oli 12 %, variksenmarjojen 11 % ja yrttien, kuten narsissivuokon, alaskanlupiinin ja "Angelica lucida" -karhunputkilajin, 7 %. Yhdyskunnan tiheimmin asutuilla alueilla suolasorsimot olivat pääasiallinen kasvilaji. Kilpisaari
Saaren luonto on hyvin vaihteleva ja rikas verrattuna lähellä oleviin pienempiin saariin. Pohjoispuolella on rehevämpää kasvillisuutta ja runsas perhoslajisto. Puusto on pääasiassa vanhoja mäntyjä. Korkeimmalta kalliolta koilliskulmalla näkee Suursaaren lisäksi ainakin kaksi venäläistä saarta, Somerin ja Narvin. Saaressa on virallinen nuotiopaikka pohjoisrannalla entisen laiturin vieressä. Saarella voi lisäksi telttailla. Samothráki
Samothráki sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren pohjoisosassa Länsi-Traakian edustalla. Se on yksi pohjoisimpia Kreikan suurista saarista Thásoksen ohella. Samothrákin lähimmät suuremmat saaret ovat Turkille kuuluva Imbros (Gökçeada) eteläkaakossa sekä Kreikan Límnos lounaassa. Thásos sijaitsee hieman kauempana lännessä. Etäisyys mantereelle on noin 21 meripeninkulmaa (noin 39 kilometriä). Tammio
Tammion kohoaminen merestä alkoi noin 6000 vuotta sitten. Saaresta on löytynyt 2500-vuotias pronssikautinen röykkiöhauta ja viikinkiaikainen polttohautakalmisto. Saaren vakinainen asutus juontaa juurensa keskiajalta. Tuolloin asutus keskittyi suojaisiin sisäsatamiin. 1300-luvulla Tammio oli Viipurin linnan alaisuuteen kuuluva vartiosaari ja sen asukkaat olivat ruotsalaisia. 1500-luvun puolivälissä Tammiossa asui pari-kolme perhekuntaa, kunnes saari autioitui 1570-luvulla venäläisten tuhotessa rannikkoa. Seuraavan kerran saarelle syntyi pysyvää asutusta 1630-luvulla, jolloin sinne siirtyi suomenkielistä väestöä. 1800-luvun alkuun asti tammiolaiset asuivat saaressa vuokralla ja he maksoivat kruunulle kalavesien käytöstä luotsaamalla tai rahtaamalla kruunun tavaroita. Isonjaon päättyessä vuonna 1882 Tammiossa oli 47 taloa. Kansakoulu valmistui vuonna 1891. Tammiossa harjoitettiin kalastusta vielä 1950-luvulle asti, mutta sittemmin saari on jäänyt lähinnä tammiolaisten sukujen lomanviettopaikaksi. Tammio kuului aiemmin Vehkalahden kuntaan, kunnes se vuonna 2003 siirtyi kuntaliitoksen myötä osaksi Haminaa. Meštšovsk
Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1678–1696 rakennettu Marian ilmestyksen kirkko ja samanniminen katedraali vuodelta 1832. Meštšovskissa on syntynyt lehtimies ja sosiologi Nikolai Mihailovski. Lähistöllä sijaitsevassa Nikolskojen kylässä vietti lapsuusvuotensa anarkismin teoreetikko Pjotr Kropotkin. Reposaari
Reposaari ( tai murteessa aikoinaan "Räpsö"; suomeksi aiemmin "Räpsöö") on kylä sekä Porin kaupunginosa Meri-Poriksi kutsutulla alueella ja Kokemäenjoen suiston uloin saari aivan Selkämeren ulapan äärellä. Puolentoista neliökilometrin kokoisella saarella asuu noin tuhat henkilöä. Vuonna 1978 asukkaita oli 1 080. Piirissaar
Saaren asukkaat elivät kalastuksella ja sipulin kasvatuksella. Perinteiset elinkeinot eivät kuitenkaan ole pystyneet elättämään saaren koko väestöä. Vielä 1920-luvulla saarella oli 700 asukasta, kun nykyisin luku on alle sata. Vuonna 1944, toisen maailmansodan aikana, saarella käytiin taisteluja Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välillä. Saaren väkiluku alkoi laskea 1960-luvulla, kun saarella toiminut kolhoosi "Säde" lopetti itsenäisen toimintansa. Se liitettiin mantereella sijainneeseen kolhoosiin, ja suuri osa väestöstä muutti sinne. Väen vähentyessä esimerkiksi saarella toiminut seurakunta jouduttiin lopettamaan. Pohjakosketus saavutettiin vuonna 1993, kun saaren väestön keski-ikä oli 64 vuotta. Sittemmin osa mantereelle muuttaneista on palannut takaisin jäätyään työttömäksi. Saaren väkiluku kasvaa kesäisin lomalaisten myötä. Nykyisin saaren ongelmana on etenkin nuoren väestön puute. Ropsunhovi
Ropsun kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Nimi perustuu muinaisvenäläiseen henkilönimeen "Hrapša" (). 1600-luvulla paikalla oli ruotsalainen aateliskartano. 1700-luvun alussa seudun lähteiden vettä alettiin ohjata Pietarhovin suihkulähteisiin. Eräiden lähteiden vettä käytettiin parannustarkoituksiin. Vuonna 1714 Pietari I lahjoitti rakentamansa kartanon ruhtinas Fjodor Romodanovskille. Myöhemmin se muutettiin keisarin residenssiksi. 1700-luvun puolivälissä rakennettiin arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnittelema barokkityylinen palatsi ja sitä ympäröivä maisemapuisto. Vuonna 1762 Ropsunhovissa murhattiin Pietari III. Katariina II lahjoitti palatsin suosikilleen kreivi Grigori Orloville. 1800-luvun lopulla palatsi muutettiin klassismin mukaiseksi. Vuonna 1801 palatsi siirtyi Paavali I:n omistukseen ja se toimi tsaariperheen lomanviettopaikkana aina Venäjän vallankumoukseen saakka. Semisopochnoi
Semisopochnoilla ei ole lainkaan kotoperäisiä nisäkkäitä. Saarelle siirtoistutettiin 1800-luvun aikana naaleja turkistarhausta varten. Naalit hävittivät saarelta suurimman osan koloissa ja maalla pesivistä lintulajeista, joita ovat esimerkiksi ulappakiislanen, mustakurkkumurri, töyhtölunni, kiiruna ja "Branta hutchinsii leucopareia". Alaska Maritime National Wildlife Refuge poisti naalit saarelta vuonna 1997 palauttaakseen ekosysteemin toimimaan jälleen luonnollisesti. Saarella on myös isorottia, jotka pystyvät naaleista poiketen saalistamaan myös halkeamissa pesiviä lintuja. Tällaisia lintuja ovat esimerkiksi ruokit, joiden populaatio saarella on kuitenkin Aleuttien saariketjun suurimpia. Seuloskoin piiri
Seudun alkuperäisiä asukkaita ovat uskonnoltaan ortodoksiset inkerikot. 1400–1500-luvulla alue kuului Novgorodin Vatjan viidenneksen Pähkinälinnan lääniin. Kannaksen eteläosassa oli kolme kirkkopitäjää eli pogostaa: Keltto, Kuivaisi ja Korpiselkä. Suma
Suman kylä on yksi Vienanmeren rannikon vanhimmista asutuksista, jossa on säilynyt perinteisen pomorikulttuurin piirteitä. Linnoituksesta on jäljellä maavallien jäänteitä sekä kahdeksankulmainen porttitorni, joka on sijoitettu Moskovan Kolomenskojen ulkomuseoon. Tšornyi-kosken saarella on suuriruhtinas Aleksein vuonna 1870 lahjoittama vene. Solovetskin luostarin majatalon paikalle pystytettiin vuonna 2005 muistoristi. Simojärvi
Järvessä on kartan mukaan noin 180 saarta, joista 91 sijaitsee järven pohjoisosassa ja 87 sen eteläosassa. Pohjoisosan suurimmat saaret sijaitsevat Näskänselän ja Pajuselän välisessä kapeikossa. Niitä ovat Kenttäsaari, jossa on oma lampikin, Karhusaari, Mäntysaari, Peltosaari, Niittysaari, Pitkäsaari ja Vitikkosaaret. Näitä etelämpänä sijaitsee suojeltu Koppelosaari. Järven eteläosaa dominoi suuri Porosaari (pinta-ala 4,5 km² ), joka on 4,6 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä. Porosaaren ympärillä ovat lisäksi Kellarinniemi, Venäläissaari, Hiukanniemi, Paasonsaari ja Kivisalmensaari. Porosaaresta itää Soppanselällä sijaitsee Selkäsaaret ja Soppansaari. Eteläosan eteläpäässä on vielä Lamanginsaari, joka on 900 metriä pitkä, ja vielä tästäkin hieman etelään sijaitsevat Hautasaari, Hoikansaari ja Lehtosaari. Turun yliopiston Savo-Karjalainen Osakunta
Uuteen vuosituhanteen ponnistettiin kokenein voimin, kun pääasiassa senioreiden vetämä elokuvakerho Hiljaisten seiväshyppääjienkerho aloitti toimintansa tammikuussa 1999. Osakunnan ulkopuolella toiminut kerho muuttui tulevina vuosina osakunnan tiloissa toimivaksi SKObioksi, joka on välillä myös tehnyt ekskursioita Turun elokuvateattereihin. Vähitellen alkoi osakunnan juniorijäsenmääräkin uudelleen kasvaa ja sitä myötä toiminta aktivoitua. Vuosituhannen alussa SHO oli kahdesta S-Osiksen osakunnasta aktiivisempi osapuoli ravintolatoiminnan pyörittämisessä. Ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä ravintola eli huippuaikojaan ja sitä pyörittäneeseen S-Osis-tiimiin valittiin myös SKOn oma edustaja pitämään savo-karjalaisen puolikkaan puolia. S-Osiksen lavalla kuultiin Kauko Röyhkää, Disco Ensembleä, Lapkoa, Jukka Poikaa ja monia muita nykyään isoja nimiä. Välit muihin osakuntiin olivat olosuhteisiin nähden kuitenkin varsin etäiset. SKOn aktiiviosakuntalainen ei välttämättä tiennyt mitään muiden osakuntien toiminnasta; soholaiset saattoivat ihmetellä, minne jotkut katoavat noustessaan portaita yläkertaan. S-Osis-tiimi-yhteistyön alettua osakunnat alkoivat lähentyä toisiaan. SKO lämmitteli suhteitaan TPO:hon vuosituhannen puolivälissä, jolloin muun muassa järjestettiin yhteisiä sitsejä ja 2004 yön yli kestänyt retki Kuhankuonon retkeilyreitistölle. Osasyynä välien lämpenemiseen TPO:n kanssa voi olla myös S-Osiksen takaoven siirtäminen, jolloin kulku TPO:n toimistolle tapahtui TVO:n tilojen sijaan S-Osis-salin kautta. Samaan aikaan TPO ja SKO alkoivat järjestää yhteisiä beaanisitsejä, joiden yhteydessä beaanit ansaitsivat civis-statuksensa. SKO, SHO, TPO ja Sohon Torwet alkoivat myös järjestää yhteisiä pikkujouluja. Äänisniemi
Alueelta on löydetty Peurasaaren mesoliittikautinen asuinpaikka sekä Peurasaaren kalmisto. Äänisniemellä asui saamelaisia sekä vepsäläisiä ja karjalaisia, jotka myöhemmin sulautuivat keskiajalla saapuneisiin venäläisiin. 1400-luvun alussa perustettiin Paleostrovin ja 1500-luvun alussa Kliimon (Klimetskin) luostarit. Yksi Solovetskin luostarin perustajista, munkki Sosima, oli kotoisin Tolvojasta. Sunkulainen Daniil Vikulin perusti Uikujoen vanhauskoisyhteisön. Tärkeiden kauppareittien risteyksessä sijainneesta Sungusta muodostui huomattava markkinapaikka. Seudulla kehittyi ainutlaatuinen venäläinen kansankulttuuri, joka vepsäläis- ja karjalaisvaikutteiden ohella säilytti paljon muinaisia novgorodilaisia piirteitä. Äänisniemi on kuuluisa puuarkkitehtuuristaan, joka on parhaiten säilynyt Kižin saaren museoalueella. 1800-luvulla seudulta kerättiin runsaasti satuja ja bylinoita. Samothrakeion
Samothrakeion oli antiikin aikainen pyhäkkö Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin kohde on osa Kýnthos-vuoren länsirinteen aluetta.
Samothrakeion rakennettiin alun perin klassisella kaudella tai hellenistisen kauden alussa noin vuonna 400–300 eaa. Pyhäkkö oli omistettu kabiireina ja Suurina jumalina tunnetuille Samothraken mysteerikultin jumalille. Rakennus sijaitsi Kýnthoksen rinteessä Deloksen teatterin koillispuolella. Sen ympärystössä olivat muun muassa niin kutsuttu Inopoksen talo sekä kolme Serapeionia. Sámos
Antiikin aikana saari tunnettiin Samoksen lisäksi myös nimillä "Parthenia", "Anthemos", "Melamfylos", "Dryusa" ja "Kyparissia". Saaren asutuksen sanotaan olleen alun perin kaarialaisia ja sitten joonialaisia. Ensimmäisten joonialaisten kerrotaan tulleen Epidauroksesta, josta argoslaiset karkottivat heidät. Samoslaiset puolestaan asuttivat Samothraken eli nykyisen Samothrákin saaren (”Traakialaisen Sámoksen”), ja siksi sen nimi on sukua saaren nimelle.
Antiikin Samos oli kukoistava kaupunkivaltio ("polis") ja merimahti. Sen keskuskaupunki Samos (jota ei tule sekoittaa samannimiseen nykyiseen pääkaupunkiin) sijaitsi nykyisen Pythagóreion kylän paikalla. Samoksen johtajista kuuluisimpia oli tyranni Polykrates 500-luvulla eaa. Saarella asusti useita antiikin ajan neroja, kuten filosofi ja matemaatikko Pythagoras, filosofi Epikuros, tähtitieteilijä Aristarkhos ja kirjailija Aisopos. Samokselta oli kotoisin myös Kolaios, joka purjehti ensimmäisenä kreikkalaisena ”Herakleen pylväiden” eli Gibraltarinsalmen läpi 640 eaa. Santiago (Galápagossaaret)
Santiago on saari Ecuadorille kuuluvilla Galápagossaarilla. Sen keskeinen sijainti ja luontevat maihinnousupaikat ovat tehneet siitä suositun sekä merirosvojen, valaanpyytäjien että nykyisten matkailijoiden keskuudessa. Saaren suosituimpia luonnonnähtävyyksiä ovat turkishylkeiden luola, vaaleanpunaisten flamingojen laguuni ja mahdollisuus nähdä galapagosinhiirihaukkoja ja rubiinityranneja. 1880-luvulla saarelle päästettiin kesyvuohia. Ne lisääntyivät nopeasti ja hävittivät aiemmin rehevän kasvillisuuden. AU Microscopii
AU Microscopii (AU MIc) on punainen kääpiö noin 32 valovuoden päässä Maasta. Tähdeltä on löydetty pölykiekko, joka vastaa Aurinkokunnan Kuiperin vyöhykettä. AU Microscopiin ikä on vain noin 12 miljoonaa vuotta, eli se on tähdeksi nuori. Tähden valovoima on 0,029 aurinkoa, mutta sen säteilyntuotto on, mukaan lukien infrapuna, noin 0,1 Aurinkoa. Osmussaari
Osmussaari nousi merestä noin 2 000–3 000 vuotta sitten Baltian klintistä. Maa kohoaa edelleen noin kolme millimetriä vuosittain, minkä takia saaren pinta-ala kasvaa koko ajan etelän suuntaan. Saarta ympäröivät merenalaiset harjanteet ja rannikon kalliot. Osmussaaren pinta-ala on 480 hehtaaria, mikä tekee siitä Viron neljänneksitoista suurimman saaren. Saari on matala ja sen korkein kohta on seitsemän metriä meren pinnan yläpuolella. Kaksi niemeä saaren kaakkoisosassa muodostavat "Storhamnen"-satamapaikan. Vanhempi "Minsia"-laituri vastakkaisella rannalla hylättiin vuonna 1902. Osmussaaren omistaa pääasiassa Viron valtion ympäristöministeriö ja vähäisissä määrin myös sisäasiainministeriö. 540 miljoonaa vuotta sitten Osmussaaren lähistölle iskeytyi meteoriitti, minkä takia saarella on gneissibreksiakiviä. Pátroklos (saari)
Pátroklos () eli "Gaïdouronísi" (Γαϊδουρονήσι), antiikin aikana "Patroklou Kharaks" () tai "Kopros" (Κόπρος), on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisten saarten saariryhmään ja sijaitsee Saroninlahdessa Soúnion niemen eteläkärjen edustalla. Saaren pinta-ala on 2,8 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Pátroklos kuuluu Saronikóksen kuntaan, Itä-Attikan alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Semsjärvi
Semsjärvi (myös "Semtsojärvi", ) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tšopinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen järven koillisrannalla 35 kilometriä Tšopinasta länteen. Kylässä ei ole vakituista asutusta (vuonna 2013). Elafónisos
Saaren pohjoiskärjessä on Elafónisos-niminen pääkylä ja satama. Kylässä oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 816 asukasta. Länsirannikolla on pieni, 156 asukkaan Káto Nisín kylä, ja sen edustalla pienet Panagían saaret eli Kaséla, Leptó ja Prasonísi. Muita pieniä saaria ovat Aglýftis Kasélasta etelään, Elafónisoksen lounaisrannikon edustalla, ja Pavlopétri koillisrannikon edustalla. Etelärannikolla Sarakínikonlahden rannalla on 15 asukkaan Léfkin kylä, josta kaakkoon on ensin Símoksen ranta ja sitten pienempi Frángoksenlahti. Itärannikolla on Léfkinlahti. Lisäksi saaren pohjoisosassa on 37 asukkaan Kapárin kylä. Puolinokkakalat
Varhaisimmat puolinokkakaloihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 12 sukua ja 89–109 lajia. Puolinokkakalat jaetaan kahteen alaheimoon Hemiramphinae ja Zenarchopterinae. Toisinaan Zenarchopterinae-alaheimon katsotaan muodostavan oman heimonsa Zenarchopteridae. Puolinokkakalalajit ovat pieniä tai keskikokoisia kaloja. Suurin laji "Euleptorhamphus viridis" voi saavuttaa 40 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat pitkulainen ruumis, yläleukaa huomattavasti pidempi alaleuka, yläleuka on lyhyt ja kolmiomainen, silmät ovat kookkaat ja selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa lähellä pyrstöä. Väritykseltään puolinokkakalat ovat selästään sinisiä tai vihreitä ja kyljistä ja vatsastaan hopeanharmaita. Semsjärvi
Novgorodin Lappiin kuulunut Semsjärven pogosta mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopussa. 1900-luvun alussa se kuului Mäntyselän volostin Kumsjärven kyläkuntaan. Semsjärven kyläryhmän muodostivat Semsjärven pogosta, Lahdenperä (ven. "Zagubje"), Pohjoispää ("Severnyi Konets") ja Saari ("Ostrov"). Vuonna 1905 niissä oli yhteensä 64 taloa, koulu ja 423 asukasta. Nuosjärvi
Huomattavin nähtävyys on 1800-luvulla rakennettu Kokkoilan tsasouna, joka on valtakunnallinen suojelukohde. Vanhoja tsasounoja on myös Honganalustassa ja Kotsurissa sekä autioituneissa Ahpoiselän (ven. "Afanasjeva Selga") ja Terunselän ("Teruselga") kylissä. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat Topasjärven ("Topozero") rautatehtaan rauniot. Dmitri Samorukov
Samorukov pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän sai paikan Venäjän joukkueesta vuoden 2016 turnaukseen, kun Venäjän jääkiekkoliitto hyllytti vähin äänin ennen kisoja koko MM-leirille osallistuneen ryhmänsä, josta yli puolet oli lähteiden mukaan jäänyt dopingtesteissä kiinni kielletyksi luokitellun meldoniumin käytöstä. Kisojen pääikäluokkaa eli vuonna 1998 syntyneitä edustaneen rungon tilalle liitto lähetti turnaukseen Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkueen, jonka runko koostui vuonna 1999 syntyneistä. Joukkueessa pelasi myös kolme vuonna 1998 syntynyttä Pohjois-Amerikassa pelannutta kiekkoilijaa, jotka eivät olleet mukana dopingrikkomuksesta syytetyssä MM-leiriryhmässä. Samorukov jakoi tehoilla 1+4=5 Venäjän sisäisen pistepörssin voiton Jaroslav Aleksejevin kanssa ja sisäisen syöttöpörssin voiton Klim Kostinin kanssa. Porto-Vecchio
Porto-Vecchio on Ranskaan kuuluvan Korsikan saaren kolmanneksi suurin kaupunki. Se sijaitsee saaren eteläosassa Corse-du-Sudin departementissa. Kaupungin perustivat genovalaiset 1500-luvulla. Vormsi
Vormsin saari nousi merestä noin 3 000 vuotta sitten. Se on ollut asuttu ainakin 1200-luvulta lähtien, jolloin siellä asui ruotsinkielistä väkeä. Legendan mukaan Vormsin ruotsinkielinen nimitys "Omsö" tuli Orm-nimisestä viikingistä. Toisen legendan mukaan Tanskan kuningas Valdemar II rakennutti saarelle Pyhän Olavin kirkon vuonna 1219. Nykyisin paikalla olevan kirkon vanhin osa on rakennettu vuonna 1400, mutta sen alta on löydetty merkkejä paikalla aiemmin olleesta puukirkosta. Lisäksi kirkkotarhassa on säilynyt 1200-luvulta peräisin olevia rengasristejä. Saarelle rakennettiin vuonna 1864 metallinen Saxbyn majakka. Vuonna 1935 rakennettiin toinen majakka Norrbyn kylään. Ennen toista maailmansotaa saarella asui noin 3 300 henkilöä, joista 3 000 oli vironruotsalaisia ja loput virolaisia. Asukkaat elivät kalastuksella ja laivatöissä sekä maataloudella. Saarelta vietiin muun muassa omenoita, perunoita ja ilmakuivattua lampaanlihaa. Simonópetran luostari
Simonópetran luostari (, ”Simonin kallion luostari” tai Σιμωνόπετρα, "Simonópetra", ”Simonin kallio”) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Simonópetra on sijalla kolmetoista.
Simonópetran luostari on perustettu noin vuonna 1257. Sen perusti Pyhittäjä Simon, jonka mukaan luostari on saanut nimen ”Simonin kallion luostari”. Vuonna 1363 luostari kunnostettiin serbialaisten rahoituksella. Luostari paloi vuonna 1570 ja rakennettiin uudelleen valakialaisten tuella. Luostari paloi uudelleen vuonna 1622. Luostari taantui välillä ja alkoi toimia uudestaan 1700-luvun lopulla. Luostarissa oli vakava palo myös vuonna 1891. Tuolloin se kunnostettiin venäläisten tuella. Vuonna 2011 luostarissa oli 75 asukasta. Pentojärvi
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi on kirjoitettu ”Pendojärvi”. Järven länsipuolelta on piirretty kulkemaan Kuhamlahden kirkonkylältä tuleva ja Korpinemen kylälle menevä maantie. Maantien linjauksesta on käytössä joitakin osia vieläkin. Järven rantaviivassa on eroavaisuuksia nykyiseen järven rantaviivaan. Tämä viittaisi järvenlaskuun, mutta sille väitteelle pitää löytää ensin kirjallisia todisteita. Suurimmassa saaressa on sijaitsee entisten Kuhmalahden ja Sahalahden pitäjien rajapyykki. Vuoden 1957 peruskartassa ei ollut vielä vapaa-ajan asuntoja, mutta eteläisessä saaressa oli rakennus. Vuoden 1977 karttaan oli ilmaantunut kuusi vapaa-ajan asuntoa. Sými
Sýmin suosituin nähtävyys on 1700-luvulla rakennettu Arkkienkeli Mikaelin luostari etelärannikon Panormitíksessa. Mihail Roukouniótiksen luostari on puolestaan peräisin mahdollisesti 1300-luvulta ja näin ollen saaren vanhin. Ilhéu Caroço
Ilhéu Caroço (myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei) on saari São Tomé ja Príncipessä Guineanlahdessa Atlantin valtameressä. Saari sijaitsee muutaman kilometrin päässä suuremmasta Príncipen saaresta kaakkoon. Tuliperäinen Ilhéu Caroço on muodoltaan pyöreä ja se muistuttaa jockeyn kypärää (), jonka ansiosta saarta kutsutaan myös nimellä Ilhéu Boné de Jocquei. Samothráki
Saari oli vauraimmillaan 500-luvulla eaa. ja siitä kehittyi seuraavalla vuosisadalla merkittävä uskonnollinen kulttikeskus. Sen Suurten jumalten pyhäkköalueella toimi Samothraken mysteerikultti, joka oli omistettu niin kutsutuille Suurille jumalille (mm. Suuri äitijumalatar, Kybele ja kabiirit) ja joka oli antiikin Kreikan merkittävin mysteerikultti Eleusiin mysteerien jälkeen. Kulttialue tuhoutui 500-luvulla jaa.