Milloin Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin elokuva julkaistiin?
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin on vuonna 1983 julkaistu kahdeksas Uuno Turhapuro -elokuva, joka on jatko-osa edellisenä vuonna julkaistulle "Uuno Turhapuro menettää muistinsa" -elokuvalle. Elokuva oli vuoden katsotuin elokuva, sillä se keräsi 381 181 katsojaa. Spede Pasanen
1980-luvulla Pasanen tekstasi ja piirsi neljään tuottamaansa elokuvaan myös alkutekstit. Hänen taiteilemansa alkutekstit löytyvät elokuvista "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" (1983), "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986), "Pikkupojat" (1986), "Uuno Turhapuro – kaksoisagentti" (1987). Esko Salmela
Ilmari Esko Johannes Salmela (s. 23. maaliskuuta 1950 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Salmela on esiintynyt muun muassa tv-sarjoissa "Jäinen horisontti" (Kari Ranta, 1984), "Kovaa maata" (Aimo Andersson, 1994), "Nortia" (Konstaapeli Nieminen, 1996) sekä "Pirunpelto" (Vilho Tyrjälä, 2011). Elokuvarooleja hänellä on ollut muun muassa elokuvissa "Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet" (1977), "Pölhölä" (1981) ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" (1983).
Tauno Palo
Helmikuussa 1950 tuli ensi-iltaan Matti Kassilan ohjaama Ansa & Tauno -elokuva "Professori Masa". Samana vuonna Palolla oli Isoo-Antin rooli Ilmari Unhon pohjalaiskuvauksessa "Härmästä poikia kymmenen". Palo sai suorituksestaan parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Vuonna 1953 Palo näytteli lemmenparia itseään 26 vuotta nuoremman Armi Kuuselan kanssa elokuvassa "Maailman kaunein tyttö". Satakunnan Kansa arvioi Palon suoritusta: ”Kovin setämäiseltä hän jo alkaa vaikuttaa, varsinkin Armin hehkeän nuoruuden rinnalla.” Uuno Turhapuro muuttaa maalle
Elokuvan pohjalta tehtiin samanniminen tietokonepeli Commodore 64 -kotitietokoneelle. Pelin toteutti Pasi Hytönen ja sen julkaisi Amer-yhtymään kuulunut AmerSoft. Peli lienee ensimmäinen suomalaisen elokuvan pohjalta tehty lisenssipeli. Juokse kuin varas
"Juokse kuin varas" julkaistiin Suomessa DVD:nä vuonna 2017. Julkaisu perustuu Kansallisen audiovisuaalisen instituutin kunnostamaan digitaaliseen esityskopioon, ja DVD:n lisämateriaalina on Kari Uusitalon johdanto, elokuvan ennakkomainos sekä kaksi Laihasen lyhytelokuvaa: "Hämeenlinna, ensi kerran" (1958) ja "Espoo" (1978). Uuno Turhapuro – This Is My Life
Edellisessä "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" -elokuvassa Tapio Hämäläisen esittämän vuoristoneuvos Tuuran korvasi Heikki Nousiainen. Tähän elokuvaan Hämäläinen oli saatu kuitenkin houkuteltua takaisin, tosin hänen roolinsa oli tällä kertaa tavallista pienempi. "This Is My Life" jäi Hämäläisen, Ville-Veikko Salmisen, Marjatta Raidan, Marita Nordbergin, Helge Heralan, Simo Salmisen ja ohjaaja Ere Kokkosen viimeiseksi elokuvaksi. Uuno Turhapuro
Katsojat pitivätkin sitten Uunoista kriitikoita enemmän. Jo ensimmäinen elokuva sai 600 000 katsojaa, mutta menestystä ei kuitenkaan ollut osattu odottaa. Suosituin Uuno-elokuva on "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" vuodelta 1984, joka sai elokuvateattereissa yli 750 000 katsojaa. Se oli koko vuosikymmenensä katsotuin elokuva Suomessa (mukaan lukien ulkomaalaiset elokuvat) ja vuodesta 1968 lähtien katsotuin kotimainen elokuva aina helmikuuhun 2018 asti, jolloin Aku Louhimiehen versio Tuntemattomasta Sotilaasta rikkoi Uunon katsojaennätyksen yli miljoonalla katsojallaan. Elokuva "Uuno Turhapuro – This is my Life" sai 145 000 katsojaa ja oli vuoden 2004 kolmanneksi katsotuin elokuva. Uuno Turhapuro muuttaa maalle (videopeli)
Peliä myytiin 1 600 kappaletta ennen joulua 1986, ja kaiken kaikkiaan sitä myytiin 2 000 kappaletta. Näistä levykeversioita oli vain sata kappaletta. Menestyksen myötä jatko-osaa mietittiin, mutta Amersoft ehti mennä konkurssiin ennen sen toteuttamista. Suomi 2000-luvulla
Uuno Turhapuro -elokuvien 1973 alkanut jatkumo päättyi 2004 elokuvaan "Uuno Turhapuro – This Is My Life". Elokuva jäi Ere Kokkosen (1938–2008) viimeiseksi. Vuosikymmenen aikana kuoli useita Uuno-elokuvista tunnettuja näyttelijöitä, jotka toki olivat tehneet varsinaisen taiteellisen uransa muissa yhteyksissä: Tapio Hämäläinen (1922–2008), Marita Nordberg (1929–2009) ja Marjatta Raita (1944–2007). Viimeinen Uuno-elokuva oli kunnianosoitus suomalaisen viihteen monitoimimiehelle Spede Pasaselle (1930–2001). Uuno Turhapuro muuttaa maalle
Uuno Turhapuro muuttaa maalle on vuonna 1986 julkaistu Uuno Turhapuro -elokuvasarjan 11. osa. Rauni Ikäheimo
Ikäheimon aktiivisin elokuvaura ajoittui 1950-luvulle. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli Katri Pietola Roland af Hällströmin elokuvassa "Tukkijoella" vuodelta 1951. Edvin Laineen filmatisoinnissa "Niskavuoren Aarne" Ikäheimo tulkitsee Ilonan osan (aviopuoliso Olavi Ahonen debytoi valkokankaalla "Niskavuoren Aarnessa"). Elokuvassa "Elokuu" Ikäheimolla on Sundvallin piian, Iitan osa; Olavi Ahonen on jälleen elokuvan pikkuroolissa. Naispääosa Ikäheimolla on Hannu Lemisen vuonna 1957 ohjaamassa elokuvassa "Vieras mies", Esko Vettenranta nähtiin miespääosassa. Ensimmäisessä Uuno Turhapuro -elokuvassa vuonna 1973 Rauni Ikäheimo nähdään sivuosassa levykaupan omistajana. Kalle Päätalon tekstiin perustuvassa elokuvassa "Ruskan jälkeen" (1979) hänellä on sivuosa perheenemäntä Irja Mäkisenä. Ikäheimon viimeinen elokuvatyö oli sivurooli Matti Kassilan elokuvassa "Ihmiselon ihanuus ja kurjuus" vuodelta 1988. Tauno Palo
Rauhan tultua Suomen Kansallisteatteri aloitti jälleen näytökset huhtikuusta lähtien. Välirauhan kausi 1940–1941 oli taloudellisesti menestykäs teatterille. Tässä vaiheessa Tauno Palo oli jo tunnustettu ja monipuolisuudestaan kuulu näyttämötaiteilija. Palolla oli vuoden aikana ainoastaan neljä roolia, mutta vastaavasti hän näytteli kolmessa elokuvassa. Välirauhan aikana sai ensi-iltansa kesällä 1939 kuvattu elokuva "SF-paraati" (1940). Se oli eräänlainen matkailumainoselokuva vuoden 1940 Helsingin olympialaisia varten, mutta siitä tulikin ”viimeisen viattomuuden ajan” taltiointi. Revyyelokuvassa esitellään Helsingin parhaita puolia ja ensimmäisen tasavallan arkkitehtonisia saavutuksia. Ansa Ikosen ja Tauno Palon tähdittämän SF-Paraatin ikivihreitä musiikkikappaleita "Potkut sain" ja "Nuoruuden sävel" esitettiin heidän yhteiskiertuillaan vielä vuosikymmenten ajan. Lottovoittaja UKK Turhapuro
Lottovoittaja UKK Turhapuro on vuonna 1976 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan kolmas elokuva. Elokuva oli vuoden 1976 suosituin elokuva keräten lähes 500 000 katsojaa teattereihin. Uuno Turhapuro (elokuva)
Uuno Turhapuro on vuonna 1973 valmistunut ensimmäinen Uuno Turhapuro -elokuva. Se keräsi elokuvateattereihin 613 409 katsojaa ja on näin toiseksi katsotuin Turhapuro-elokuva. Samalla elokuva on vuoden 1973 ja koko 1970-luvun kotimaisista elokuvista toiseksi katsotuin. Alkujaan oli tarkoituksena tehdä vain yksi ainoa Uuno Turhapuro -elokuva, mutta ensimmäisen elokuvan menestyksestä johtuen elokuvia tehtiin kaikkiaan 20, joista viimeisenä "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Jean-Pierre Kusela
Jean-Pierre Kusela esiintyi marraskuussa 2001 Spede Pasasen muistokonsertissa Hartwall Areenalla. Konsertti esitettiin MTV3:lla joulukuussa 2001. Kuselan viimeisin esiintyminen on elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Uuno Turhapuro (televisiosarja)
23-osaisen sarjan esittäminen tv:ssä kesti kolme kuukautta, itse sarjan tapahtumat kestivät vain kaksi vuorokautta. Pitkä tv-sarja oli osasyy appiukkoa näytelleen Tapio Hämäläisen kyllästymiseen Turhapurojen kuvaamiseen. Seuraavassa elokuvassa Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies, häntä ei Tuuran roolissa nähty. Alun perin sarjasta piti tulla 26-osainen mutta tuotantoteknisten syiden vuoksi kolme viimeistä jaksoa jäivät kokonaan kuvaamatta. Täten toukokuun 23., 28. ja 30. päivinä esitettiin kolmelle viimeiselle jaksolle sovituilla ohjelma-ajoilla muuta uusintaohjelmaa. Lehtien tv-ohjelmatietoihin muutos ei ehtinyt ajallaan. Tauno Palo
Nuori tenori, joka 1930-luvun liian korkealle sovitetuissa levytyksissä kuulosti pahimmillaan kastraattisopraanolta, kypsyi vuosikymmenien saatossa elämää nähneeksi laulelmatulkiksi. Palo palasi levystudioille vuonna 1967, jolloin hän levytti suositun sodanvastaisen laulun ”Ruusu on punainen” sekä muun muassa kappaleet ”Porlammin iltalaulu” ja ”Rakkauden tuli”. Seuraavana vuonna hän levytti neljän musiikkikappaleen EP:n, jonka tunnetuin laulu oli ”Rosvo-Roope”. Vuonna 1972 julkaistiin albumi "Kulkurin kannel", joka nosti esille Tauno Palon laulelmatulkitsijana. Tältä levyllä ovat muun muassa kappaleet ”Erotessa” ja ”Suvisia suruja”. Vuonna 1974 Tauno Palo ja Ansa Ikonen tekivät yhteisalbumin "Ansa & Tauno", jolla he lauloivat vanhoja elokuvasävelmiään, kuten ”Kulkurin valssi”. Sitä ennen he olivat levyttäneet yhdessä ainoastaan kaksi kappaletta: ”Nuoruuden sävel” ja ”Potkut sain” marraskuussa 1940. Elokuvauriensa jälkeen Palo ja Ikonen esiintyivät myös yhteisillä laulukeikoilla. Viimeiset levytyksensä Palo teki vuonna 1975. Hän lauloi silloin Dallapé-orkesterin 50-vuotisjuhlalevylle muutaman kappaleen, muun muassa jo vuonna 1934 levyttämänsä tangon ”Mä ruusun tumman” (Miksi poistuit luotani). Pekko Aikamiespoika
Ensimmäisen Pekko-elokuvan, "Pekko Aikamiespojan poikamiesaika", ohjasi Sina Kujansuu. Elokuva esitettiin seuraavana vuonna kahdeksanosaisena, laajennettuna televisiosarjana, jossa itse elokuvaan kuulumattomat kohtaukset oli kuvattu jälkikäteen. Seuraavan neljän vuoden aikana Timo Koivusalo ohjasi ja käsikirjoitti neljä muuta Pekko-elokuvaa: "Pekko ja poika" (1994), "Pekko ja massahurmaaja" (1995), "Pekko ja muukalainen" (1996) sekä "Pekko ja unissakävelijä (1997)". Nämä neljä elokuvaa on esitetty neliosaisina televisiosarjoina ensi-iltaa seuraavana vuonna Yle TV2-kanavalla. Muistojen polku
Muistojen polku (A Walk to Remember) on yhdysvaltalainen romanttinen elokuva vuodelta 2002. Elokuvan ohjasi Adam Shankman ja sen pääosissa olivat Shane West ja Mandy Moore. Elokuva perustuu Nicholas Sparksin saman nimiseen romaaniin. 
Landon Carter (Shane West) on kapinallinen nuori ja on koulunsa suosituimpia oppilaita. Jamie Sullivan (Mandy Moore) on taas kiltti, tunnollinen uskovainen tyttö joka ei kuulu koulunsa suosikkeihin. Landon ja Jamie ovat tunteneet toisensa lapsesta saakka, mutteivät koskaan ole olleet ystäviä erilaisuutensa takia. Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti
Elokuvan alussa nähdään useita kohtauksia aiemmista Turhapuro-elokuvista Jörn Donnerin kommentoimana. Leikkausvaiheessa elokuvan loppu muutettiin poistamalla kohtaus, jossa Tuura onnistuu juoksuttamaan Uunoa omaksi edukseen. Jules Feiffer
Feifferin näytelmiä ovat "Little Murders" (1967, suom. "Pikku murhat"), "Feiffer's People" (1969), "Knock Knock" (1976), "Elliot Loves" (1990), "The White House Murder Case" ja "Grown Ups". Feiffer sovitti julkaisemattoman näytelmänsä "Carnal Knowledge" elokuvaksi "Miehuusvuodet" (1971), jonka ohjasi Mike Nichols. Feiffer teki käsikirjoituksen myös Robert Altmanin elokuvaan "Kippari Kalle" (1980) ja Alain Resnais’n elokuvaan "Tahtoo kotiin" (1989). Olipa kerran ihminen
Suomenkielisen version on tuottanut Yle Import vuonna 1978 ja se on esitetty Ylen tv-kanavalla pariin otteeseen. Sarjassa on 26 jaksoa, joiden yhteiskesto on 13 tuntia. Yksi jakso kestää noin 26 minuuttia. Vuonna 2005 jaksot julkaistiin DVD-levyillä. Suomalaisina ääninä ovat Jarmo Heikkinen, Seppo Kolehmainen, Irma Martinkauppi, Rauni Järvilehto, Tiina Harpf ja Maria Salo. Sarjan jaksot on julkaistu 1990-luvulla myös VHS-kasetteina. VHS-julkaisujen dubbauksista vastasi Golden Voice Oy. Remember Me
Remember Me on Allen Coulterin ohjaama, keväällä 2010 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, joka perustuu Will Fettersin käsikirjoitukseen. Elokuvan pääosissa esiintyvät Robert Pattinson, Emilie de Ravin ja Pierce Brosnan. Aika hyvä ihmiseksi
Aika hyvä ihmiseksi on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Rauni Mollbergin elokuva, joka perustuu Simo Puupposen eli Aapelin romaaneihin "Pikku Pietarin piha", "Meidän herramme muurahaisia" ja "Pekko, runoilijan poika". Ohjaaja Rauni Mollberg ja näyttelijät Raili Veivo, Irma Seikkula ja Toivo Mäkelä palkittiin Jussi-palkinnoilla elokuvasta. Uuno Turhapuro
Uuno Turhapuro on laiska ja epäsiisti mies, jonka tunnusmerkkejä ovat rikkinäinen verkkopaita, harva, osaksi musta hammasrivi ("Häpy Endkö?" -elokuvassa näytetään kuitenkin, että Turhapuron appi johtaja Tuura lyö Turhapuron hammasrivin harvaksi.), likaiset kasvot ja "d":n ääntäminen "t":ksi. Hänen vaimonsa Elisabeth Turhapuro (Marjatta Raita) on rikkaan vuorineuvos Tuuran (Tapio Hämäläinen, Pehr-Olof Sirén, Heikki Nousiainen) tytär. Ensimmäisen elokuvan alussa näytetään, miten Uuno oli vielä pariskunnan häissä siisti, mutta rähjääntyi ja laiskistui välittömästi päästyään naimisiin varakkaan perheen tyttären kanssa. Uuno Turhapuron pääasialliset harrastukset ovat sohvalla löhöäminen ja ylensyöminen sekä Tuuran perinnön kärkkyminen. Hänen suurin avunsa ovat puhelahjat, joita hän käyttää niin aviollisten ongelmiensa selvittämiseen, ilmaisten lihapiirakoiden haivittelemiseen grilliltä kuin vieraiden naisten vikittelemiseenkin. Uuno Turhapuron syntymäpäivästä ei ole tarkkaa tietoa mutta "Tupla-Uuno" elokuvan alussa on Uunon syntymäpäivä, ja vähän myöhemmin elokuvassa Turhapuron ystävä Sörsselssön juhlii vappua johon Turhapuron toinen ystävä Härski Hartikainen tokaisee vapun menneen jo kaksi ja puoli viikkoa sitten. Näin ollen voidaan päätellä että Uunon syntymäpäivä olisi joko 18. tai 19. toukokuuta. Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon
Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (käytetään myös nimeä Häpy Endkö) on vuonna 1977 ensi-iltansa saanut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan neljäs elokuva. Siiri Angerkoski
Ensimmäinen Pekka Puupää -elokuva tuli valkokankaille vuonna 1953. Justiina Puupään roolissa Siiri Angerkoski pääsi loistamaan huippuunsa kehitetyllä nopean puhujan taidollaan. Hänen puheensa oli jopa niin nopeaa, että ajan studioteknologia ei kyennyt kunnolla tallentamaan sitä. 1950-luvun loppupuoliskolla Angerkoski näytteli myös muun muassa elokuvissa "Kaunis Kaarina" (1955) ja "Kahden ladun poikki" (1958). Vuonna 1959 palattiin vielä kerran Suomisen perheen pariin. Kesäisessä elokuvassa "Taas tapaamme Suomisen perheen" Angerkoskella on tuttu Hildan rooli. Lehtiarvioissa hänen suoritustaan luonnehdittiin ”aidosti tomeraksi”, ”herttaiseksi” ja ”meheväksi”. Uuno Turhapuron poika
Uuno Turhapuron poika on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut 17. Uuno Turhapuro -elokuva. Palattuaan 1980-luvun muutaman filmin tauon jälkeen Spede Pasasen talliin ohjasi Ere Kokkonen kaksi hyvin menestynyttä Turhapuroa. Sen jälkeen hän jätti sarjan jälleen, joten "Uuno Turhapuron pojan" ohjauksesta, käsikirjoituksesta ja tuotannosta vastasi Spede Pasanen. Reilut 120 000 katsojaa kerännyt filmi menestyi heikommin kuin yksikään aikaisempi Turhapuro-filmi, mutta oli kuitenkin vuoden katsotuin kotimainen elokuva. DVD:llä elokuva julkaistiin vasta vuonna 2009. Räyhähenki muistelee – Kokoelma 1980–2000
Räyhähenki muistelee – Kokoelma 1980–2000 on Kauko Röyhkän järjestyksessään 9. kokoelmalevy, ja ensimmäinen tuplakokoelma. Se julkaistiin vuonna 2000. Kokoelma sisältää Röyhkän tunnetuimpia kappaleita nimensä mukaisesti vuosilta 1980–2000. Matkustaja 57
Elokuva julkaistiin ensimmäisen kerran Suomessa videolla videolain aikaan. Tuolloisesta videojulkaisusta oli leikattu 1 minuutti ja 34 sekuntia. Leikattu materiaali sisälsi matkustajien ampumista, kuvakulman verisestä terrorististä ja väkivaltaisimpia otoksia John Cutterin ja Charles Ranen välisestä tappelusta. Videolain poistuttua voimasta vuonna 2001 elokuva julkaistiin leikkaamattomana K18-versiona sekä DVD-levynä että videona. Twilight – Epäilys
Elokuvan virallinen traileri nähtiin 12. maaliskuuta juuri ennen Robert Pattinsonin tähdittämää elokuvaa "Remember Me". "Twilight - Uudenkuun" Ranskan DVD - julkaisussa elokuvan lisämateriaali sisältää pätkän, jossa näytetään "Twilight - Epäilyksen" kulissien taakse. Suomessa julkaistiin myös kahden levyn julkaisu, joka sisälsi kyseisen pätkän ja paljon muuta. Helmikuussa 2009 julkistettiin tieto, että Ison-Britannian kahden levyn DVD ja Blu-ray "Twilight - Uusikuu" julkaisu sisältää pienen pätkän elokuvasta "Twilight - Epäilys" ja että bonuslevyllä riittää katsottavaa jopa tunneiksi. Wal-Martilla julkaistavalla kahden levyn julkaisulla eli "Ultimate Fan Edition" julkaisulla nähdään seitsemän minuutin klippi elokuvasta. Tämä sisältää esimerkiksi kohtauksia kulissien taakse ja haastattelun yhdessä Robert Pattinsonin, Kristen Stewartin, Taylor Lautnerin ja Stephenie Meyerin kanssa. Uuno Turhapuro armeijan leivissä
Uuno Turhapuro armeijan leivissä on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut, yhdeksäs Uuno Turhapuro -elokuva. Elokuvan on ohjannut Ere Kokkonen ja sen pääosassa nähdään Vesa-Matti Loiri. Ukkonen (elokuva)
Ukkonen on Jalmari Helanderin vuonna 2001 ohjaama noin 20-minuuttinen lyhytelokuva. Sen pääosissa ovat Ida Helander, Jorma Tommila, Marko Jatkola, Simo Koivunen ja Tero Autero. Televisiossa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Nelosella 5. tammikuuta 2004. Professori Uuno D. G. Turhapuro
Professori Uuno D. G. Turhapuro on vuonna 1975 valmistunut Uuno Turhapuro -elokuvasarjan toinen elokuva. Elokuvan kävi katsomassa noin 455 000 henkilöä, ja se oli vuoden katsotuin kotimainen ja toiseksi katsotuin elokuva "Tappajahain" jälkeen. Se on ainoa Uuno-elokuva, jossa Simo Salminen ei ole mukana. Salminen näytteli samaan aikaan Mikkelin kesäteatterissa, eikä kiireidensä vuoksi päässyt osallistumaan kuvauksiin. Uneton48
Uneton48 Goes Long elokuvaprojektissa toteutettiin kokoillan elokuva 48 päivässä yhteistyössä yleisön kanssa. Night Goes Long -elokuva valmistui 25.9.2015 ja sai ensi-iltansa Elisa Viihteellä sekä Rakkautta & Anarkiaa -festivaalin yhteydessä järjestettävässä näytöksessä. Elokuvan pääosissa ovat mm. Manuela Bosco, Elias Gould, Eeva Putro, Olli Rahkonen ja Seela Sella. Elokuvan ohjasivat Vesa Kuosmanen ja Henri Huttunen.. Juoppohullun päiväkirja
Aluksi "Juoppohullun päiväkirja" julkaistiin vain netissä, mutta suosion myötä se julkaistiin myös kirjaversiona Vuorisen oman Diktaattori-kustantamon kautta. Tuupovaaran tuijottaja -novellikokoelmassa olevasta Juoppojen joulu -tarinasta Ylen Radioteatteri teki kuunnelman ja ensimmäisestä osasta on tehty myös teatteriversioita. Elokuvaversio kuvattiin keväällä 2012, ja ensi-iltansa se sai 28. joulukuuta 2012. Ansa Ikonen
Viimeinen Ansa & Tauno -elokuva sai ensi-iltansa 12. lokakuuta 1956. "Ratkaisun päivät" -elokuvan ohjasi Hannu Leminen. Ikosen näyttelemä sairaanhoitaja Leena Auer ja Palon näyttelemä majuri Yrjö Hartti rakastuvat toisiinsa. Heidän rakkautensa tiellä on kuitenkin synkkä salaisuus: Yrjö tappoi Leenan aviomiehen jatkosodan loppuvaiheessa. Elokuva oli jopa esityskiellossa 1970-luvun puolivälissä, koska sitä pidettiin neuvostovastaisena. Tammikuussa 1958 sai ensi-iltansa Ikosen toiseksi viimeinen pääosaelokuva, Jack Witikan ohjaama "Äidittömät". Ikosella oli professorinrouvan osa, sama jota hän oli näytellyt kappaleen teatteriversiossa. Elokuvan osajako oli pääosin sama kuin teatterissa. Nopeasti ja vähin kustannuksin valmistunut teos sai nuivan vastaanoton. ”Samat näyttelijät esittivät samoja roolejaan, samat ohjaajat ohjasivat entisillä ideoillaan”, Ikonen latasi muistelmissaan. Teuvo Tulio
Aikansa kohujulkkis, Tabe Slioor, julkaisi muistelmansa vuonna 1962. Aiheesta päätettiin tehdä elokuva ja ohjaajaksi palkattiin Tulio. Elokuva, joka sai nimekseen "Se alkoi omenasta", kohtasi monia vaikeuksia. Pääosan esittäjän oikkuilun vuoksi kuvaukset keskeytettiin, Elokuvatarkastamo kielsi sen hyvien tapojen vastaisena ja koska sillä oli yhteyksiä todellisuuteen, se herätti kovan julkisen polemiikin. Elokuvaa saatiin valmiiksi vain 37 minuuttia kestävä pätkä, joka päätettiin julkaista. Tulio sanoutui tekeleestä irti eikä hänen nimeään näytetä alkuteksteissä. Naisen logiikka (albumi)
Albumi sisältää 22 Hannele Laurin ja Spede Pasasen tulkitsemaan "Naisen logiikka" -sketsiä sekä kaksi musiikkikappaletta. Ensimmäinen musiikkikappale, "This is humor, nimittäin", on kokoelma Spede Pasasen puheista hänen viihdeohjelmistaan disco-tyylisen taustamusiikin siivittämänä. Levyn viimeinen raita, "Uuno on nro 1 (remix)", on discoversio Uuno Turhapuro -elokuvien tunnussävelmästä. Albumilta on jätetty pois kaksi ensimmäistä "Naisen logiikka" -sketsiä: ""Tasauspyörästö"" (sketsin ensiesitys tv:ssä 26. marraskuuta 1984) ja ""2500 pesetaa"" (21. tammikuuta 1985) sekä ""Suuntavilkut"" ja ""Suuntavilkkuselitys"" (21. lokakuuta 1985). Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin
Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi elokuvalle yhden tähden, kolme ei sitäkään ja viisi ei ollut elokuvaa arvioinut. Keskiarvoksi tuli 0,4 tähteä neljästä.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 elokuva saa yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. Kesä ja yö
Kappale kuultiin Ere Kokkosen vuonna 1984 valmistuneessa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä", jossa Eini on cameoroolissa ja esittää sen ravintolakabinetissa juhliville Uuno Turhapurolle, Härski Hartikaiselle ja Sörsselssönille. Kappaleesta tehtiin myös erillinen musiikkiesitys, joka esitettiin ainakin MTV:n "Levyraati"-ohjelmassa. Heikki Nousiainen
Teatterityön ohella Nousiainen on esiintynyt paljon myös radiokuunnelmissa ja elokuvissa. Hän esitti myös Uuno Turhapuron appiukkoa elokuvassa "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" Tapio Hämäläisen kieltäydyttyä roolista. Nousiaisen tunnetuimpia radiorooleja on ministeriön erikoisosaston vanhempi virkamies Roland Lennox-Brown sarjassa "Knalli ja sateenvarjo", jonka on käsikirjoittanut englantilainen Edward Taylor. Kyseisen roolin Nousiainen sai edellisen näyttelijän Kauko Helovirran kuoltua. Nousiainen on esiintynyt sarjassa vuodesta 1996, tosin tätä ennen hän kyllä esiintyi sarjassa sivurooleissa. Nousiainen on nähty presidentti Urho Kekkosen roolissa televisiosarjoissa "Vallan miehet" (1986), "Presidentit" (2006) ja "Piru ja peijooni" (2008), sekä Jouko Turkan näytelmässä "Presidentin dementia" (1994). Tulipunainen kirjain (vuoden 1995 elokuva)
"Tulipunainen kirjain" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 13. lokakuuta 1995, ja sen Yhdysvaltain teatterilevityksestä vastasi Buena Vista Pictures. Elokuva tuotti avausviikonloppunaan Yhdysvalloissa 4 119 086 dollaria 1 510 elokuvateatterissa. Se tuotti Yhdysvalloissa teatterikierroksensa aikana yhteensä 10 382 407 dollaria 1 518 elokuvateatterissa. Ulkomaiden lipputuloista ei ole tietoa. Suomessa "Tulipunainen kirjain" sai teatteriensi-iltansa 26. huhtikuuta 1996. Finnkino Oy oli elokuvan teatterilevittäjänä Suomessa. Elokuva oli Suomessa 115. katsotuin elokuva 2 938 hengen katsojamäärällään vuonna 1996. "Tulipunainen kirjain" julkaistiin Yhdysvalloissa VHS:lle 16. huhtikuuta 1996 ja DVD:lle 4. kesäkuuta 2002. Suomessa elokuva julkaistiin VHS:lle ja DVD:lle 24. syyskuuta 2004. Elokuvan Suomen VHS- ja DVD-julkaisujen levittäjänä oli Finnkino Oy. Juha Nevalainen
Nevalaisen ensimmäinen varsinainen käsikirjoitus oli Veikko Itkosen ohjaama elokuva "Silmät hämärässä" (1952), joka yhdessä "Yhden yön hinnan" kanssa oli yksi harvinaisista suomalaisista film noir -elokuvista. Film noir -teemaa Nevalainen jatkoi käsikirjoittajana Matti Kassilan elokuvissa, aluksi elokuvassa "Varsovan laulu" (1953) ja myöhemmin elokuvassa "Tulipunainen kyyhkynen" (1961), joka jäi Tauno Palon viimeiseksi valkokangaselokuvaksi ja jota on monessa suhteessa pidetty yhtenä hienoimmista suomalaisista jännityselokuvista. Uuno Turhapuro muuttaa maalle (videopeli)
"Uuno Turhapuro muuttaa maalle" on sivultapäin kuvattu toimintapeli, jossa pelaajan pitää ohjastaa Uuno Turhapuro kolmen kentän läpi erilaisia esteitä väistellen. Kentät perustuvat samannimisen elokuvan avainkohtauksiin: ensimmäisessä kentässä Uuno kyntää peltoa, toisessa hän hiihtää vedessä ilman vesisuksia ja kolmannessa hän juoksee metsässä. Pelaaja voi ohjata Uunoa ylös-alas-akselilla pelinäkymän liikkuessa vasemmalta oikealle. Paavo Väyrynen
Väyrynen esiintyi runonlausujana elokuvassa "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986). Subin syksyllä 2007 esittämässä talk show -ohjelmassa "Me Myself and I" Väyrynen esiintyi kommentaattorina. Viiru ja Pesonen – muisti pätkii
Viiru ja Pesonen – muisti pätkii (Pettson & Findus – glömligheter) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut Ulf Synnerholmin ohjaama animaatioelokuva. Se perustuu Sven Nordqvistin Viiru ja Pesonen -tarinoihin. Kaarlo Hänninen
Kaarlo Hännisen kaunokirjallinen tuotanto käsittää nuorten seikkailukirjoja ja satuja. Hänen ensimmäinen kaunokirjallinen teoksensa "Kiveliön karkurit" ilmestyi vuonna 1923. Vuonna 1927 ilmestyi mainittuun teokseen perustuva mykkäelokuva Muurmanin pakolaiset, jossa näytteli muun muassa iiläisen kansanedustajan Maria Sofia Paason tytär Eine Laine. Erkki Karu ohjasi. Viimeinen teos "Kolme partiopoikaa Lapin erämaassa" ilmestyi vuonna 1936. Lähes kaikessa Kaarlo Hännisen kirjallisuudessa näkyy rakkaus kotiseutuun, jonka luontoa hän kuvaa vivahteikkaasti. Häneltä ilmestyi 30 teosta, joista puolet oli kaunokirjallisia ja puolet tutkimus- tai oppikirjoja. Kuoleman jälkeen löytyi kahteen teokseen keskeneräisiä konsepteja. Nasse-setä
Nasse-setä esiintyy myös Uuno Turhapuro -elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Vuoden 2004 Turhapuro-elokuvaan Vesa-Matti Loiri maskeerasi itsensä jälleen Nasse-sedäksi monien vuosien jälkeen. Lottovoittaja UKK Turhapuro
Eräässä elokuvan tärkeimmistä sivuosahahmoista nähdään myös kahta vuotta aikaisemmin ilmestyneestä "Viu-hah hah-taja" -elokuvasta tuttu huonosti suomea puhuva Tossavainen (Seppo Laine). Tossavainen luuli Uunoa aluksi ufomieheksi, mikä on viittaus "Viu-hah hah-tajaan". Pirkko Mannola
Syksyllä kuvattiin jo seuraavaa Tarkaksen ohjaamaa elokuvaa, musiikkipitoista potpuria "Tähtisumua". Pääosissa olivat Mannola ja Esko Salminen. Kaksikko näytteli seuraavien parin vuoden aikana useassa yhteisessä elokuvassa, koska molemmat olivat tuolloin Särkän luottonäyttelijöitä. Elokuvassa Mannola esittää kappaleet "Oi mitkä tunteet", "Kuinka rakkaus alkoi", "Pikku pikku bikinissä" ja "Nahkatakkiritari", joista kaksi ensimmäistä myös levytettiin. Elokuvan ensi-ilta oli 13. tammikuuta 1961. Uuno Turhapuro armeijan leivissä
"Uuno Turhapuro armeijan leivissä" on Suomen historian kahdeksanneksi katsotuin kotimainen elokuva. Kokonaisuudessaan teatterikatsojia kertyi 750 965, joista ilmestymisvuonna 680 504. Suomen elokuvasäätiö alkoi tilastoida tarkkoja katsojalukuja vuonna 1972, joten "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" oli pitkään Suomen katsotuin kotimainen elokuva, jonka katsojamäärät eivät perustu arvioon. Aku Louhimiehen "Tuntematon sotilas" ohitti sen vuonna 2017. Uuno Turhapuron poika
Uunon appiukkohan on Suomen rikkain mies. Tämän tietävät myös ilkeät ja ahneet poliitikot, jotka alkavat havitella Uunon ohella vuoristoneuvoksen rahoja. Poliitikot kehittelevätkin juonen, jonka avulla he saisivat rahat itselleen. He palkkaavat Amerikasta gangstereita varastamaan Tuuran rahat. He arvelevat Uunon olevan avain rahoihin, samalla kun tämä luulee yhä olevansa Suomen presidentti. Yksi gangstereista tekeytyy Uunon kauan kadoksissa olleeksi pojaksi Urho Turhapuroksi, mutta kaikki ei kuitenkaan mene niin kuin roistot olivat suunnitelleet."[[Video-opas|Video-oppaassa]]" vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa taatuksi uunoiluksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.[[Luokka:Uuno Turhapuro -elokuvat]]
[[Luokka:Vuoden 1993 elokuvat]]
[[Luokka:Spede Pasasen ohjaamat elokuvat]] Spede Pasanen
1990-luku ei ollut kotimaiselle elokuville menestyksekästä aikaa. Vuosina 1990–1993 Pasanen tuotti vuosittain uuden Uuno Turhapuro -elokuvan. Turhapurot eivät enää menestyneet yhtä hyvin kuin 1980-luvulla, mutta olivat kuitenkin joka vuosi vuoden katsotuin kotimainen elokuva. Vuonna 1994 Vesa-Matti Loiri ja Spede olivat riidoissa, eikä Loiri suostunut enää näyttelemään Uuno-elokuvassa. Spede päätti kuitenkin tuottaa uuden elokuvan, "Uuno Turhapuron veli", joka ei menestynyt edellisten tavoin. Elokuvan kävi katsomassa vain runsaat 20 000 ihmistä. Tämän jälkeen Spede päätti, ettei Turhapuro-elokuvia tehdä ilman Loiria. Olavi Ahonen
Television puolella Ahosen tunnetuimpia töitä olivat vankikarkurin rooli "Valehtelijoiden klubi" -viihdeohjelmassa (1981–1983) sekä kauppias Matikaisen rooli "Ruusun aika" -draamasarjassa (1990–1991). Lisäksi Ahonen esiintyi pääosassa kiitetyssä televisioelokuvassa "Tuomas Murasen rikos" (1994). Ahonen oli myös tunnettu urastaan teatterissa. Viimeisenä työnään hän esiintyi televisiota varten tehdyssä elokuvassa "Siivoton juttu". Hänet nähdään arkistomateriaaliin perustuvissa kohtauksissa elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" (2004). Suomi 1980-luvulla
Edellisen vuosikymmenen tapaan suosituimpia elokuvia olivat yhä Rauni Mollbergin elokuvat ja Spede Pasasen tuotannot. Menestyksekkäitä Mollbergin teoksia olivat muun muassa "Milka – elokuva tabuista" (1980) ja "Tuntematon sotilas" (1985, järjestyksessään toinen Tuntematon sotilas -elokuva). Vuosikymmenen aikana ilmestyi jopa kahdeksan Uuno Turhapuro -elokuvaa, joista katsotuimpia ovat Ere Kokkosen "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984) ja "Uuno Epsanjassa" (1985). Spede Pasanen tuotti osan Uuno Turhapuro -elokuvista, ja lisäksi useita tv-sketseissä koeteltujen hahmojen ympärille rakentuneita elokuvia, kuten "Hei kliffaa hei" (ohjaus Ere Kokkonen, 1985) ja "Onks' Viljoo näkyny?" (ohjaus Hannu Seikkula, 1988). Visa Mäkisen tunnusomaiseksi lajiksi vakiintui seikkailu- ja kohelluskomedia (esimerkkinä "Kaikenlaisia karkulaisia", 1981). Mäkinen jatkoi myös 1950-60-luvun Pekka Puupää -sarjaa elokuvilla "Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti" (1985) ja "Pekka Puupää poliisina" (1986). Ne ovat viimeiset Pekka ja Pätkä -elokuvat, joita moni piti ”alkuperäisten” Puupäiden halventamisena. Vuorineuvos Tuura
Vuorineuvos Tuura on hahmo Uuno Turhapuro -elokuvissa. Ensimmäisen kerran hahmo esiintyi "Elisabethin isä" -nimisenä vuonna 1975 elokuvassa "Professori Uuno D. G. Turhapuro", jolloin hahmoa esitti Pehr-Olof Sirén. Vuonna 1976 hahmo esiintyi Tuura-nimisenä elokuvassa "Lottovoittaja UKK Turhapuro", jossa hahmoa esitti Tapio Hämäläinen. Tapio Hämäläinen esitti kaikissa elokuvissa appiukko Tuuraa lukuun ottamatta elokuvia "Professori Uuno D. G. Turhapuro" ja "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies", jossa Tuuraa näytteli Heikki Nousiainen. Twin Peaks: The Return
"Twin Peaksin" ensimmäinen tuotantokausi esitettiin ensimmäistä kertaa Yhdysvalloissa 8. huhtikuuta – 23. maaliskuuta 1990. Mystinen draamasarja sai hyvän vastaanoton ja toinen tuotantokausi julkaistiin 30. syyskuuta 1990 – 10. kesäkuuta 1991. Televisiosarjaan perustuva David Lynchin ja Robert Engelsin käsikirjoittama sekä Lynchin ohjaama elokuva "Twin Peaks – Tuli kulje kanssani" sai ensi-iltansa 28. elokuuta 1992. Uuno Turhapuron aviokriisi
Uuno Turhapuron aviokriisi on vuonna 1981 valmistunut, järjestyksessään kuudes Uuno Turhapuro -elokuvasarjan elokuva ja ensimmäinen värillinen Turhapuro-elokuva. Se on myös ensimmäinen elokuva, jossa Uunon appiukolla on vuorineuvoksen arvonimi ja jossa esiintyy hänen sihteerinsä Unelma Säleikkö (näyttelijänä Elli Castrén). Uuno Turhapuro muuttaa maalle
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen sanoo maallemuuttoelokuvan kuuluvan sarjaan ”Uuno ja suuret suomalaiset teemat”, joihin hän lukee myös armeijan, Epsanjan ja loton. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Pirkko Mannola
Kesällä 1961 kuvattiin taas Suomessa elokuvaa, Aarne Tarkaksen "Tyttö ja hattu". Pääosissa näyttelivät Pirkko Mannola, Esko Salminen, Rauha Rentola ja Siiri Angerkoski. Elokuvassa Pirkko esitti kuusi kappaletta, joita ei levytetty. Elokuvan ensi-ilta oli 4. elokuuta 1961. Katsojia oli hieman vuoden keskitasoa enemmän. Samanaikaisesti kuvattiin T. J. Särkän ohjaustyötä "Miljoonavaillinki", jossa pääosissa olivat Jussi Jurkka, Helge Herala, Liana Kaarina, Ansa Ikonen ja Pirkko Mannola. Elokuvassa Mannola esitti kappaleen "Cha-Cha-Cha", jota hän ei koskaan levyttänyt. Elokuvan ensi-ilta oli 13. lokakuuta 1961. Tupla-Uuno
Elokuva oli vuoden 1988 katsotuin kotimainen elokuva. Elokuvateattereissa sen näki 320 889 katsojaa. Speden vaatimuksesta kaikissa Turhapuro-elokuvissa on noudatettu käsikirjoitusta muiden näyttelijöiden kohdalla sanatarkasti, paitsi Uunoa näyttelevän Vesa-Matti Loirin. Elokuvassa Loiri improvisoi kohtaukset, joissa Uuno esittelee Lydialle kaupunkia. Muista Uuno Turhapuro -elokuvista "Tupla-Uuno" poikkeaa sillä, että siinä Uunon hiukset ovat taakse suoraan kammatut, eivätkä sekaisin niin kuin yleensä, paitsi elokuvan aloittavassa sketsissä, jossa hiukset ovat pystyssä. Elokuvassa ei myöskään ole alkutekstejä, vaan tekijät mainitaan vasta lopputeksteissä. Muisteja (elokuva)
Muisteja - pieni elokuva 1950-luvun Oulusta on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut suomalainen dokumentti, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Peter von Bagh. Dokumentissa von Bagh palaa lapsuutensa Ouluun ja luo vanhoihin filmeihin ja valokuviin perustuen näkymän kaupungissa vuosina 1948-1961 viettämäänsä aikaan. Afrikkalainen elokuva
Ensimmäisiä kansainvälistä huomiota saaneita nigerialaisia elokuvia oli vuonna 2003 "Osufia in London". Elokuvan päähahmoa voisi luonnehtia nigerialaisen elokuvan Uuno Turhapuroksi tai Pekka Puupääksi. Suurin osa elokuvista kuvataan muualla kuin studiossa. Useimmiten elokuvat kuvataan lokaatiossa, hotelleissa, kodeissa ja toimistoissa ympäri Nigeriaa. Paikkojen omistajat usein lainaavat tai vuokraavat tilojaan sitä vastaan, että saavat nimensä lopputeksteihin. Uuno Turhapuro (elokuva)
Spede Pasanen käytti elokuvan kuvausten toteuttamisessa ensimmäistä kertaa hyväkseen edullista videotekniikkaa. Elokuvan studiokohtaukset on kuvattu mustavalkoisena kuvanauhalle, josta ne kopioitiin elokuvafilmille Lontoossa leikkausta ja elokuvateatteriesitystä varten. Etiäppäin
Nykyisen kokoonpanon jäsenet ovat aiemmin esiintyneet vain yhdellä levyllä, "Tähdet kertovat", jossa ensimmäistä kertaa oli mukana Puka Oinonen. Markku Toikalla taas oli lyhyt soololauluosuus "Ruma"-kappaleessa. Levyn kannessa sen kerrotaan olevan ensimmäinen levy alkuperäisellä kokoonpanolla 15 vuoteen, mikä viittaisi 1992 julkaistuun "Grrr!" -albumiin. Myöhemmin tämä muutettiin maininnaksi "Tähdet kertovat" -albumiin. Spede Pasanen
Pasanen aloitti uransa radiossa 1950-luvun lopulla. 1960-luvulla hän teki sketsiohjelmia televisiolle ja loi sarjan menestyneitä elokuvakomedioita, kuten "X-Paroni", "Pähkähullu Suomi", "Millipilleri" ja "Noin 7 veljestä". 1970-luvulla Pasanen keskittyi yksinomaan elokuviin ja loi Uuno Turhapuron hahmon, jonka ympärille rakennettu elokuvasarja kasvoi 19-osaiseksi ja jonka avulla hän saavutti suurimmat yleisömenestyksensä. 1980-luvulla hän teki paluun televisioon, ensin jatkamalla jo 1960- ja 1970-luvulla tehtyä "Spede Show"’ta ja sitten kilpailuohjelma "Speden Speleillä". Pasanen sijoittui sijalle 17. Yleisradion järjestämässä Suuret suomalaiset -kilpailuohjelmassa. Tauno Palo
Ajatus uudesta Ansa & Tauno -elokuvasta putkahti esiin 1970-luvulla. Vuosikymmenen puolivälissä Risto Jarvan kerrottiin olleen kiinnostunut yhteistyöstä, mutta se kariutui sopivan käsikirjoituksen puuttumiseen ja lopulta Jarvan varhaiseen kuolemaan 1977. Spede Pasanen
Vuonna 1998 tehtiin uusi Uuno Turhapuro -elokuva, "Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies" (1998), joka nimitettiin sarjan 25-vuotisjuhlaelokuvaksi. Elokuvan tuotti yhteistuotantona Ere Kokkosen oma tuotantoyhtiö Ere Kokkonen Oy ja Speden Spede-Tuotanto Oy. Kyseessä oli viimeinen Turhapuro-elokuva, joka tehtiin Pasasen elinaikana. Tauno Palo
Tammikuussa 1941 sai ensi-iltansa edelliskesänä kuvattu, Toivo Särkän ohjaama "Kulkurin valssi" (1941), joka keräsi siihen asti korkeimman yleisön, noin puolitoistamiljoonaa katsojaa. Elokuva tarjosi kansalle todellisuuspakoista lohdutusta talvisodan ja jatkosodan välissä. Palon vastanäyttelijänä nähtiin jälleen Ansa Ikonen ja Regina Linnanheimolla oli elokuvassa sivuosa. "Kulkurin valssi" merkitsi Palolle mahdollisuutta hyödyntää koko taiteellista osaamistaan; siinä on paitsi vaativaa luonnetulkintaa, myös runsaasti laulukohtauksia. Elokuva on korostetusti nimenomaan Tauno Palon tähtiesiintyminen, sillä Ikonen tulee tarinaan mukaan vasta elokuvan puolivälin tienoilla. Lauluna "Kulkurin valssi" oli Palolle tuttu jo lapsuusvuosilta. Aku Ankka
Aku sai yleisön keskuudessa sen verran suosiota, että hän palasi 11. elokuuta 1934 julkaistussa piirroselokuvassa "Orpojen hyväksi" ("Orphan's Benefit"). Tässä Aku esiintyi ensimmäistä kertaa Mikki Hiiren kanssa. Elokuva oli myös sikäli merkittävä, että Polle Koninkaulus ja Heluna Ammu tekivät siinä ensiesiintymisensä. Tauno Palo
Elokuvassa "Eteenpäin – elämään" Palon vastanäyttelijänä nähtiin niin ikään Suomi-Filmiltä Suomen Filmiteollisuuteen siirtynyt 22-vuotias Regina Linnanheimo. Asetelma ei toiminut heidän ensimmäisessä Suomen Filmiteollisuudelle tehdyssä elokuvassaan, jossa he näyttelivät keski-ikäisiä ihmisiä. Historiallisessa draamassa "Helmikuun manifesti" Palolla ja Linnanheimolla oli vastaavantyyliset roolit. Elokuva oli paatoksellisen isänmaallinen ja sai hyvän yleisömenestyksen. Arvi Pohjanpään oikeusalin ympärille sijoittuva draamanäytelmä "Jumalan käskynhaltija" vuodelta 1937 sai kahta vuotta myöhemmin Palon tähdittämän elokuvaversion "Jumalan tuomio". Kesällä 1939 Palo näytteli edellisvuoden tapaan kolmessa elokuvassa, jotka ehdittiin pääosin kuvata ennen syksyn ylimääräisten kertausharjoitusten alkua. Viimeiset kuvat otettiin muutamaa päivää ennen talvisodan alkua. Spede Show
Uuno Turhapuro esiintyi ensimmäisen kerran Spede show’ssa vuonna 1971, ensimmäisessä sketsissä tosin nimellä Usko. Uuno syntyi siten, että Vesa-Matti Loiri meni yksin maskiin ja maskeerasi itsensä Uunon näköiseksi. Hänen tultuaan maskista Uunon näköisenä ohjaaja Inkeri Pilkama oli kauhistunut törkyistä ulkomuotoa, mutta Spede hihkui innoissaan koska hahmo oli juuri sellainen kuin hän oli mielessään kuvitellut. Uuno ja Marjatta Raidan tulkitsema vaimo esiintyivät noin 20 sketsissä. Uuno Turhapurosta tuli Spede show’n suosituin hahmo, jopa niin suosittu, että Spede päätti kokeilla tehdä tästä myös elokuvaa. Ensimmäinen Uuno Turhapuro -elokuva sai ensi-iltansa 1973. Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies
Elokuvan ensi-illan yhteydessä julkaistiin Tuomas Marjamäen toimittama, Uuno Turhapuro -hahmon 25-vuotista taivalta juhlistava kirja nimeltä "Uuno Turhapuro juhlakirja - 25 vuodessa jääkaapin varjosta kansakunnan kaapin päälle". Uskallanko kuulua sinulle?
"Uskallanko kuulua sinulle?" sai ensi-iltansa New Yorkissa 19. elokuuta vuonna 1955. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 20. elokuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 20. tammikuuta vuonna 1956. Uuno Turhapuron veli
Uuno Turhapuron veli on vuonna 1994 julkaistu "epävirallinen" Uuno Turhapuro -elokuva, jota ei yleensä lasketa mukaan Turhapuro-elokuvasarjaan. Elokuvassa Uunon veljeä, Tarmoa, esittää näyttelijä Esko Salminen. Vesa-Matti Loiri ei itse esiinny elokuvassa, koska oli riitaantunut Spede Pasasen kanssa ennen kuvauksia. Vesa-Matti Loirin mukaan riita sai alkunsa erimielisyyksistä tehdä uusi Turhapuro-elokuva ilman elokuvasäätiön tukea. Nalle Puhin elokuva
Nalle Puhin elokuva (), levitetty myös nimellä Nalle Puhin elokuva – uudet seikkailut Puolen hehtaarin metsässä, on vuonna 2011 julkaistu yhdysvaltalainen koko perheen animaatioelokuva, jota ovat inspiroineet A. A. Milnen "Nalle Puh" -kirjat. Elokuva kuuluu Disneyn "Nalle Puh" -tuoteperheeseen. Se on yhteensä viides elokuvateattereissa julkaistu "Nalle Puh" ja toinen Walt Disney Animation Studiosilta. "Nalle Puhin elokuva" on Disneyn 51. animaatioelokuva. Uuno Turhapuro
Vuonna 2003 Kokkonen ja Loiri alkoivat suunnitella viimeisen Turhapuro-elokuvan tekemistä Spede Pasasen muistoksi. "Uuno Turhapuro – This is my Life" (v. 2004) perustuu Speden ja Ere Kokkosen kehittelemään ideaan, jossa Uuno soluttautuu rikkaille tarkoitettuun vanhainkotiin ja pääsee television tosi-tv-ohjelmaan muistelemaan elämänvaiheitaan. Viimeinen Turhapuro-elokuva tehtiin vanhan työryhmän voimin. Tässä elokuvassa Tapio Hämäläinen palasi näyttelemään vuorineuvos Tuuraa. Uuno Turhapuro armeijan leivissä
Elokuvasta on tehty myös 7-osainen televisiosarja, joka on esitetty vuosina 1986, 1996, 2001, 2003, 2008, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017 ja 2018. Cameo-roolin elokuvassa tekevät Olli Rahnasto ja Eini, joka esittää osan kappaleestaan "Kesä ja yö". Matti Pitko
Hän asuu Hämeenkyrössä puolisonsa toimittaja Pirkko Pitkon (o.s. Raipala) kanssa. Heillä on yhteensä neljä lasta ja viisi lastenlasta. Näytteli jalkapalloilijaa viimeisessä Turhapuro-elokuvassa 2004. Yle TV2:n Tuomio-sarjassa tuomarina. Taidenäyttelyt Hämeenkyrön Maisemakahvilassa 2007–2018. Yhteisnäyttely pilapiirtäjä Juha Sihdon kanssa Aamulehdessä 2017.
Pitkolta ilmestyi muistelmateos "Puolikarkeat muistelmat" syksyllä 2013. Eini
Eini esiintyi omana itsenään elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984), jossa hän esitti kappaleensa ”Kesä ja yö”. Eini osallistui myös Finnhits-kiertueelle vuosina 2004–2005 yhdessä Markku Aron, Dannyn, Taiskan ja Kisun kanssa. Vuonna 2012 järjestetylle uudelle Finnhits-kiertueelle osallistuivat Einin lisäksi Danny, Tapani Kansa, Frederik ja Vicky Rosti. Aiemmin Eini keikkaili tiiviisti Boogie-yhtyeensä kanssa. Elokuussa 2017 Einin ja Boogien tiet erkanivat, ja tilalle tuli uusi yhtye, Kuumaa kamaa. Nalle Puh (vuoden 1977 elokuva)
Nalle Puh () on The Walt Disney Companyn tekemä kokopitkä animaatioelokuva, joka kertoo Nalle Puhista ja hänen ystävistään Puolen hehtaarin metsässä. Elokuva julkaistiin ensimmäisen kerran 11. marraskuuta 1977. Elokuva perustuu A. A. Milnen kirjoittamiin Nalle Puh -kirjoihin. Neljä Ruusua
Neljän Ruusun oli määrä julkaista 15. studioalbuminsa vuonna 2017, mutta yhtye ei saanut tarpeeksi kappaleita ajoissa valmiiksi. Täten Ilkka Alanko ehdotti, että albumi julkaistaisiin kahdessa osassa. "Mustia ruusuja – Osa I" julkaistiin lokakuussa 2017. Levyn nimikkokappale nousi radiolistan toiselle sijalle. Marraskuussa 2017 yhtye juhlisti ensiesiintymisestään kulunutta 35:tä vuotta järjestämällä akustisen konsertin Kanervalan koulussa niille, jotka olivat yleisössä vuonna 1982. "Mustia ruusuja – Osa II" julkaistiin kesäkuussa 2018, jolloin levy julkaistiin myös kokonaisuudessaan fyysisessä muodossa. Albumi nousi julkaisuviikollaan listasijalle 12. Kesäkuussa julkaistiin myös yhtyeestä kertova dokumenttielokuva "Ohikiitäviä tähtihetkiä". Ilkka Alanko ja Kode Koistinen esiintyivät 6. joulukuuta 2018 Linnan juhlien virallisilla jatkoilla Helsingin Hotelli Kämpissä. He esittivät tilaisuudessa Neljän Ruusun kappaleet ”Älä luovuta (Noli cedere)” ja ”Poplaulajan vapaapäivä”. Kummeli Stories
Kummeli Stories on vuonna 1995 ilmestynyt ensimmäinen "Kummeli-ryhmän" elokuva. "Kummeli Stories" oli vuoden 1995 toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Elokuva on myös esitetty neliosaisena sarjana ensimmäisen kerran syksyllä 1996 TV2:ssa. Sarjaa varten kuvattiin lisäsketsejä, joita ei itse elokuvassa ollut. Varsinainen elokuva esitettiin ensimmäistä kertaa kokonaisuudessaan televisiossa kesällä 2000 TV2:ssa. Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä 26. marraskuuta 2004 ja VL-Media uudestaan 3. heinäkuuta 2015. VL-Median julkaisema painos on nimetty elokuvan 20-vuotisjuhlajulkaisuksi. Yrjö Leino
Leino palasi julkisuuteen viimeisen kerran vuonna 1958 muistelmakirjalla "Kommunisti sisäministerinä". Kirjan käsikirjoitusta hän oli alkanut laatia jo useita vuosia aiemmin, ja sen muokkaamiseen osallistuivat Tammen silloinen toimitusjohtaja Untamo Utrio ja kustannusvirkailija Kalevi Sorsa. Kirjaa valmisteli Leinon kanssa pieni säännöllisesti Utrion luona kokoontunut työryhmä, ja pääosa kustannusyhtiön henkilökunnasta pidettiin asiasta tietämättömänä. Muistelmahanke paljastui kuitenkin Leinon oman varomattomuuden vuoksi juuri ennen kirjan suunniteltua julkistamista. Tapahtui kerran Kiinassa
Tapahtui kerran Kiinassa (eng. "Once Upon a Time in China") on vuonna 1991 julkaistu hongkongilainen taisteluelokuva. Elokuvan pääosia esittävät mm. Jet Li, Hung Yan-yan, Yuen Biao, Jacky Cheung, Rosamund Kwan, Kent Cheng, Yuen Kam-fai, Yen Shi-kwan, Jonathan Isgar, Steve Tartalia, Mark King, Lau Shun, Yau Kin-kwok ja Bruce Fontaine. Elokuvan on ohjannut Tsui Hark. Elokuva voitti neljä palkintoa yhdensillätoista Hongkongin Film Award tilaisuudessa mm parhaan ohjaajan, parhaasta editoinnista, parhaasta toimintakoreografiasta ja parhaasta elokuvamusiikista. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan "Tapahtui kerran Kiinassa 2". Nalle Puhin elokuva
Elokuvaa levittää Walt Disney Pictures ja se julkaistiin 15. huhtikuuta 2011 Britanniassa ja 15. heinäkuuta 2011 Yhdysvalloissa. Elokuvan tuonto alkoi syyskuussa 2009, kun John Lasseter tiedotti heidän haluavan luoda elokuvan, joka "yhdistää sukupolvia". Elokuva sisältää myös kuusi kappaletta Kristen Anderson-Lopezilta ja Robert Lopezilta, kuten myös näyttelijä ja muusikko Zooey Deschanelin tulkinnan "Nalle Puhin elokuvan" tunnuskappaleesta. Uuno Turhapuro
Suurimman osan elokuvista on ohjannut Ere Kokkonen ja käsikirjoittanut Spede Pasanen. Vuonna 1984 ilmestyneestä "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" -elokuvasta lähtien Kokkonen on käsikirjoittanut itse kaikki ohjaamansa Turhapurot. Kun MTV osti Spede Pasasen yritykset ja elokuvat 1980-luvun puolivälissä, Pasanen laittoi itse ehdoksi, että Kokkosen on tultava tuotantopäälliköksi ja ohjaajaksi, jolloin Kokkonen suostui vain jos pääsisi tulevien Uunojen käsikirjoittajaksi, sillä hänen mielestään Uunosta oli ajan myötä tullut liian ilkeä (mitä hän ei missään tapauksessa saisi olla) ja hän halusi pehmentää tämän luonnetta. Vuosina 1987–1990 sekä 1993 Pasanen asettui itse käsikirjoittajaksi riitaannuttuaan Ere Kokkosen kanssa, toimien Hannu Seikkulan ja Pertti Melasniemen ohessa myös ohjaajana. Elokuvien juoni ja monet yksittäiset vitsitkin ovat kuitenkin Pasasen, Kokkosen, Loirin ja joskus myös Simo Salmisenkin yhdessä kehittelemiä kunkin tuoden mukaan omia ideoitaan. Niistä sitten lopullisen käsikirjoituksen kokosi milloin Pasanen, milloin Kokkonen. Kulkurin valssi
Elokuvatutkija Anu Koivunen analysoi "Kulkurin valssia" Ilta-Sanomissa 3. lokakuuta 1998: "Kaikki kohtaukset rakentuvat sen ympärille, että Tauno tanssii tai laulaa. Ansakin tulee mukaan vasta puolessa välissä elokuvaa. Palossa on sensuaalista voimaa, mistä syystä katsojakokemus on niin nautinnollinen". Koivunen jatkaa samassa lehdessä 24. lokakuuta 1998: "["Kulkurin valssi" on] romanssien romanssi, suomalaisen elokuvan ykkösparin Ansa Ikosen ja Tauno Palon seitsemäs ja ehkä kaikkein ikimuistoisin kohtaaminen". Härski Hartikainen
Vuoden 2004 viimeisessä Uuno-elokuvassa "Uuno Turhapuro – This Is My Life" viitataan Hartikaisen kuolleen. This Is My Life -ohjelmasta voittamillaan rahoilla Uuno pystyttää kuitenkin näköispatsaan Hartikaisen muistoksi.Tv-sarjat: Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit
Uuno Turhapuro esiintyi cameo-roolissa elokuvan viimeisessä kohtauksessa, jossa hän vannoi kostamaan veneileville Mutikaiselle ja koeputkiaikuiselle ostamalla perinnön saatuaan niin ison veneen, että "ajaa kaikki litteäksi". Uuno Turhapuro
Uuno Turhapuro on Vesa-Matti Loirin esittämä ja Pertti "Spede" Pasasen kanssa luoma Uuno Turhapuro -elokuvien päähenkilö. Hahmo esiintyi Spede Show -viihdeohjelmassa vuosina 1971–1976 ja 1984 sekä 20-osaisessa elokuvasarjassa vuosina 1973–2004. Philip Pullman
Pullman tunnetaan parhaiten kolmiosaisesta "Universumien tomu" -sarjastaan, jonka ensimmäinen kirja "Kultainen kompassi" julkaistiin 1995. Seuraava osa "Salaperäinen veitsi" ilmestyi 1997 ja kolmas "Maaginen kaukoputki" vuonna 2000. Trilogian kirjat ovat voittaneet useita palkintoja, kuten Carnegie-mitalin, Guardianin lastenkirjapalkinnon ja Whitbread-palkinnon. "Kultaisesta kompassista" tehty elokuvaversio sai ensi-iltansa joulukuussa 2007. New Line Cineman tuottaman elokuvan pääosissa olivat Dakota Blue Richards, Daniel Craig, Nicole Kidman ja Ian McKellen. Uuno Turhapuro (elokuva)
Uuno rakentaa viulun tee-se-itse-menetelmällä ja opettelee soittamaan kirjeopiston kautta. Viulistin suosio on suuri ja keikkoja tilataan, mutta samalla kuluu vapaa-aikaa. Niinpä Uuno päättää lopulta taas alkaa nauttia normaalista laiskasta elämästään.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Uunon perusidean olevan tässä ensimmäisessä elokuvassa tuoreimmillaan. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Tarmo Manni
Tarmo Mannin elokuvaura alkoi pienellä osalla Valentin Vaalan filmissä "Dynamiittityttö" vuonna 1944. Elokuvatähti Mannista tuli 1951. Tuolloin hänellä oli miespääosa Vaalan elokuvassa "Gabriel, tule takaisin". Manni näytteli huijaria, joka rakkautta teeskennellen vei monen lemmenkipeän vanhanpiian säästöt. Vastanäyttelijöinään hänellä olivat elokuvan vanhemmat naistähdet Emma Väänänen, Salli Karuna ja Ansa Ikonen. Matti Kassilan elokuvassa "Professori Masa" Manni tulkitsi kommunistiagitaattori Eemelin vahvasti tyypitellen. Edvin Laine oli joutunut usein Mannin pilkkaavien imitaatioiden kohteeksi. Hän antoi kostoksi Mannille Honkajoen roolin vuonna 1955 valmistuneessa elokuvassaan "Tuntematon sotilas". Rooli oli pienehkö ja se supistui vielä leikkausvaiheessa. Muun muassa Honkajoen kuulustelukohtaus poistettiin. Honkajoki oli hieman tärähtänyt pasifisti ja ikiliikkujankeksijä – roolin oli tarkoitus nolata Tarmo Manni. Siitä tuli kuitenkin taiteellinen voitto. Mannin tulkinta Honkajoesta on sekä traaginen että koominen, osa suomalaista elokuvahistoriaa. Simo Salminen
Spede hyödynsi Simon pellehyppytaitoja parissa Turhapuro-elokuvassa. Salmisen voi nähdä hyppäävän Sörsselssönin roolissa pellehyppyjä elokuvissa "Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon" ja "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin". 1980-luvulla Simolla oli niin Speden televisio-ohjelmissa kuin elokuvissakin kaksi vakiohahmoa; Kultsi, "Auvo & Kultsi" -sketseissä ja elokuvassa sekä Väke "Pikkupojissa", joka myös esitettiin niin teatterissa kuin Spede Show'n jaksoissa. Speden televisiosarjan päätyttyä Simo jatkoi Vesa-Matti Loirin Vesku Show'ssa. Speden kuoltua Ere Kokkonen ohjasi vuonna 2004 jonkinlaisena jälkinäytöksenä elokuvan "Uuno Turhapuro – This Is My Life", joka on Simo Salmisen viimeinen esiintyminen valkokankaalla. Teuvo Tulio
Seuraavan elokuvansa "Nuorena nukkunut" Tulio sai valmiiksi vuonna 1937. Naispääosassa oli Regina Linnanheimo. Elokuva perustui Nobel-voittaja Frans Emil Sillanpään samannimiseen romaaniin. Tulio kävi tapaamassa Sillanpäätä saadakseen luvan filmatisoinnille ja kirjailija antoi lupansa. Hän jopa kirjoitti romaanin repliikit paremmin elokuvaan sopiviksi. Vesa-Matti Loiri
Kansansuosikiksi Loiri nousi esittämällään Uuno Turhapuro -hahmolla, joka syntyi Speden televisio-ohjelmissa ja nähtiin valkokankaalla ensimmäisen kerran elokuvassa "Uuno Turhapuro" 1973. Viimeinen Turhapuro-elokuva "Uuno Turhapuro – This Is My Life" tehtiin 2004, 31 vuotta myöhemmin. Loiri ei aluksi uskonut, että tv-sketseihin tehty hahmo toimisi myös pitkässä elokuvassa, mutta joutui pian muuttamaan mielensä. Turhapuro on Loirin komediahahmoista omaa luokkaansa jo pitkäikäisyytensä vuoksi. Muita tunnettuja hahmoja, jotka ovat esiintyneet sekä televisiossa että elokuvissa, ovat Nasse-setä, Jean-Pierre Kusela ja Tyyne. One Hot Minute
Maaliskuussa 2006 One Hot Minute uudelleenjulkaistiin iTunes Storessa alkuperäisellä masteroinnilla. Uudelleenjulkaistulla albumilla on myös neljä uudelleenmasteroitua bonus- raitaa, joista "Bob" ei ole ennen esiintynyt millään julkaisulla. Singlen "Warped" b-puoli "Melancholy Machanics" kuullaan elokuvassa Twister vuodelta 1996. One Hot Minuten aikainen kokoonpano äänitti myös cover-versiot kappaleisiin "Love Rollercoaster" (Ohio Players), joka julkaistiin myös singlenä, sekä "I Make My Own Rules", jonka yhtye äänitti yhdessä LL Cool J:n kanssa "Private Parts"in soundtrackille. Yhtye teki cover-version kappaleesta "I Found Out" John Lennon -tribuuttialbumille. Outo nauha
Outo nauha (tyyliteltynä OU_TO_NAU_HA.) on Julma-Henrin ja Laineen Kasperin vuoden 2009 lokakuussa julkaistu albumi. Albumin ensimmäisestä ”Meitsi on matafaka” -nimisestä kappaleesta on julkaistu Timo Turusen ohjaama musiikkivideo. Levyn julkaisi Ähky Records ja jakeli suomalainen Supersounds. Albumi nousi julkaisuviikollaan (45/2009) Suomen virallisen listan sijalle 22. "Outo nauha" ”audioelokuvassa” kuunnelman hahmot elävät lopun aikoja ylikansallisen yrityksen hallitessa maailmaa. Yrjö Parjanne
Parjanne tunnetaan erityisesti ministerinrooleistaan 1980-luvun Uuno Turhapuro -elokuvissa. Liikenneministeri Reino Reenpäätä hän näytteli elokuvissa "Uuno Epsanjassa" (1985) ja "Uuno Turhapuro muuttaa maalle" (1986) sekä ministeri Hujasta elokuvassa "Uuno Turhapuro – kaksoisagentti" (1987). Tämän lisäksi hän näytteli eversti Kaarnaa elokuvassa "Uuno Turhapuro armeijan leivissä" (1984). Tommi Rinne
Vuonna 1964 Rinne sai kiinnityksen Intimiteatteriin ja toimi teatterin johtajana vuosina 1969–1975. Rinteen ohjaustöitä olivat muun muassa "Viisi vekkulia", "Viktorian husaarit", "Lily Piper yllättää", "Tasapeli" ja "Tyttö sopassa". Intimiteatterin jälkeen seurasi televisio- ja radiotyötä ja vuodesta 1983 näyttelijäkiinnitys Kansallisteatteriin. Vuonna 1983 Rinne näytteli sivuosassa Spede Pasasen elokuvassa "Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin" ja kymmenen vuotta myöhemmin elokuvassa "Uuno Turhapuron poika". Vuonna 1993 Rinne jäi eläkkeelle Kansallisteatterista. 1990-luvulla hän näytteli vielä televisiosarjoissa "Tapulikylä", "Ihmeidentekijät" ja "Isänmaan toivot".