Minkä kokoisia Honkobackharjun jätinkirkon kivivallit ovat?
Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko on puolisuunnikkaan muotoisen kivivallin erottama raivattu alue muinaisjäännösalueen eteläpäässä. Se on 25 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Kivivallit ovat 2–3 metriä leveät ja 50–70 senttimetriä korkeat. Ne on rakennettu 20–80 senttimetrin kokoisista kivistä. Pohjoisvallissa on kivien joukossa myös maata ja soraa. Jätinkirkon pituusakselin suuntaus on 3° pohjoissuunnasta vastapäivään eli lähes pohjoiseen. Eteläinen sivu on hieman viisto muihin sivuihin nähden, koska länsivalli on noin viisi metriä itäistä vallia pitempi. Itävallin sisäpuoli oli paikoin huolellisesti rakennettu kulmikkaita kiviä pinoamalla. Sen koillispäässä sijaitsevasta portista etelään päävallia seuraa toinen pienempi valli. Kaksoisvallin sisävalli on mahdollisesti rakennettu itävallin kivistä, koska se on rakenteeltaan epämääräisempi ja hajonneempi kuin muut vallit. Jätinkirkon suurin sisämitta on 18 metriä ja sen kohtisuora leveys on 9–12 metriä. Jätinkirkon sisäpiha on raivattu puhtaaksi kivistä kun taas sen ulkopuolinen alue on hyvin kivistä.
Euroopan megaliitit
Megaliittikulttuuri kukoisti noin 4800–2200 eaa. Alla megaliittien ajoituksia, jotka perustuvat muun muassa radiohiilimenetelmään ja termoluminesenssimenetelmään.
Suomessa rakennettiin joskus 2500–2000 eaa. Perämeren rannikoille jätinkirkkoja, jotka ovat yleensä 10–60 metrin läpimittaisia tavallisesti suorakaiteen muotoisia kivivalleja. Jätinkirkot on tuoreen tulkinnan mukaan rakennettu merkkipäivien auringon nousun ja laskun suuntien mukaisesti. Näin ollen ne on liitetty megaliittiperinteeseen, vaikka ne ovatkin megaliitteja vaatimattomampia. Jätinkirkkoihin liittyvä keramiikka on Pöljän ja Kierikin tyyppiä. Jääli
Laivakankaan ja Sivukankaan välissä sijaitsee soiden ympäröimä Linnansaari, jonka korkeus on noin 55 metriä merenpinnasta. Saaren korkeimmalla kohdalla sijaitsee Jätinlinnaksi kutsuttu kiinteä muinaisjäännös. Se on kivikauden lopulta, siis noin 2000 eaa., peräisin oleva kivinen kehävallirakennelma, jonka mitat ovat 24 x 34 metriä. Rakennelman korkeus on 60–90 senttimetriä. Tällaista muinaisjäännöstyyppiä, jota kansanomaisesti kutsutaan jätinkirkoksi, esiintyy ainoastaan Pohjanmaalla, ja esiintymiä tunnetaan vain muutamia. Jätinlinnan rakentamisaikana Linnasaari on ollut pieni, kivikkoinen meren saari. Rakennelman on aiemmin arveltu toimineen hylkeenpyytäjien tukikohtana, mutta nykyään ne käsitetään osaksi suurempaa elinkeinollista ja yhteisöllistäkin kokonaisuutta. Toinen jätinkirkkoa muistuttava kivikehä asuinpaikkajäänteineen sijaitsee Yli-Iihin vievän tien varressa Laivakankaalla. Tätä kohdetta ei ole tarkemmin tutkittu. Utajärven kirkko
Kirkkotarhasta on hyvin vähän asiakirjatietoja varhaisilta ajoilta. Vuonna 1833 mitattiin 20 kapanalan suuruinen metsäalue kirkkotarhan tulevia tarpeita varten, mutta vasta vuonna 1851 laaditussa isonjaon kartassa kirkkotarha on merkitty 0,560 tynnyrinalan suuruisena kuusikulmiona kirkon läheisyyteen. Kirkkotarhan hautausmaakäytöstä oli luovuttu pääosin jo 1779, kun Utajärvi oli saanut Syväojanniemelle hautausmaa-alueen. Siksi mainitun kartan arvellaankin esittävän kirkon alkuperäistä rakennuspaikkaa. Kirkkotarhan järjestelyihin vaikutti myöhemmin eniten sankarihauta, joka suunniteltiin kirkon eteläpuolelle arkkitehti Uki Heikkisen johdolla. Sankarimuistomerkin reliefin suunnitteli kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen, se paljastettiin 9. toukokuuta 1949. Vuonna 1958 kirkon luoteispuolelle pystytettiin Karjalaan jääneiden vainajien punagraniittinen muistomerkki. Vanhasta kirkkotarhasta on jäljellä vain 1852 kuolleen kappalaisen Emanuel Kolströmin haudalle pystytetty valurautaristi kivipylväineen ja kettinkeineen kirkon kaakkoispuolella. Kiviojakankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee alle 10 kilometriä Pattijoen kirkosta kaakkoon Kastellinperällä kylän eteläpuolella sijaitsevalla Kiviojakankaalla. Sekä Korvenkangas että Kiviojakangas ovat yli 15 metriä korkeita mäkiä, joiden laella on kivikkoa ja kiviröykkiöitä. Muinaismuistot sijaitsevat mäen laen itärinteessä. Kohteeseen tai sen lähelle ei johda tietä. Metelinkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee vaaran pohjoissivulla, johon muinaisen meren aallokko ja mereltä työntyneet jäät ovat muodostaneet vahvan puskuvallin, johon jätinkirkon sisäosa on raivattu. Kivirakka on kiistatta luonnonmuodostuma, mikä ilmenee pohjois- ja eteläpuolen reunoja tarkastelemalla . Itä- ja länsipuolen vallit taas ovat selvästi ihmisen raivaamia. Jätinkirkon sisäosa on suorakaiteen muotoinen, ja itä- ja länsipäässä on raivattu aukot, joita kutsutaan porteiksi. Kivivalli on ulkoa mitattuna 40 metriä pitkä ja 22 metriä leveä. Ulkomitat ovat selvästi suuremmat kuin raivatun sisäalueen mitat, jotka ovat pituus 25 metriä ja leveys 10 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 70 astetta pohjoissuunnasta myötäpäivään eli itäkoilliseen. Keskiosa on hieman kivikkoinen. Viereinen sorakuoppa ulottuu jätinkirkkon reunalle asti, mutta soranotto ei ole sitä vahingoittanut. Sen sijaan jätinkirkossa kiinni ollut kiviröykkiö on tuhoutunut. Käyräkankaan jätinkirkot
Pohjoisempi jätinkirkon kivivallit rajaavat 33 metriä pitkän ja 15 metriä leveän alueen, jonka laskennallinen pinta-ala on 500 neliömetriä (m²). Uloimmaisen kivivallin sisältä on havaittu myös toisen kivivallin jäänteitä. Jätinkirkon asento mitattiin Suomen jätinkirkkojen paleoastronomisten tutkimuksien yhteydessä. Sen pituusakselin suunatus on 75° pohjoissuunnasta myötäpäivään. Jätinkirkon lähellä sijaitsee tutkimaton kiviröykkiö. Racklen jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Pirttikylän kirkosta 4,5 kilometriä etelälounaaseen metsäisen ojitetun suon keskellä olevalla 60×50 metrisessä metsäsaarekkeessa. Valtatie 8 ohittaa kohteen 700 metrin päässä lännessä. Pirttikylän eteläpuolen turvetuotantoalueen kohdalla lähtee metsäautotie kaakkoon, jonka varrelta kohde saavutetaan helpoiten. Suomen esihistoria
Noin 3300-1300 eaa. Perämeren rantaviivan tuntumaan ilmestyivät ns. jätinkirkot, joiden tekijöistä on vain hatara kuva. Nämä vallimaiset rakenteet pohjautuivat luultavasti Keski-Euroopan ja Etelä-Skandinavian megaliittiperinteeseen. Parhaiten säilyneet ja suurimmat jätinkirkot portteineen on tuoreen tutkimuksen mukaan suunnattu päivänseisausten ja -tasausten auringonnousuihin ja -laskuihinLäpimitaltaan 60-metrinen Pattijoen Kastelli on maan suurin jätinkirkko. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Jätinkirkko on suorakaiteen muotoinen matala kivivalli, jonka ulkomitat ovat 30 metriä pitkä (Ridderstadin mukaan 33 metriä ) ja 16 metriä leveä. Rakennelman laskennallinen pinta-ala on silloin 480 neliömetriä (m²). Vallin korkeus on vain 30–80 senttimetriä, mutta se on yllättävän leveä. Sisäalueen pituus on 27 metriä ja leveys 4–6 metriä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 2° (astetta) vastapäivään eli pohjoiseen. Kivivallissa on matalampi kohta, jota kutsutaan portiksi. Se sijaitsee jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 106° pohjoisesta vastapäivään eli lähes tarkalleen lännessä. Enontekiön kirkko
Kirkkosali on kolmilaivainen ja muotokieleltään pelkistetty. Sen vaikuttavin osa on taiteilija Uuno Eskolan 1951 tekemä alttariseinä "Taivaaseen astuva Jeesus siunaa Lapin kansaa". Teos, joka on noin 14 metriä korkea ja alhaalta noin 8,7 metriä leveä, peittää lähes koko päätyseinän. Se kuvaa ylösnoussutta Kristusta, joka siunaa Lapin maata ja kansaa. Teoksen pohja, tunturimaisema, on tehty freskotekniikalla ja hahmot, lapinpukuinen mies ja nainen sekä jutaava porotokka, ovat mosaiikkityötä. Kirkon kattokruunut ovat Paavo Tynellin suunnittelemat. Saarnastuolin puuveistokset on tehnyt taiteilija Mikko Hovi. Punahonkainen kastepöytä on Lapin rajavartioston 3. komppanian lahjoittama ja kirkon urut on saatu lahjoituksena Länsi-Saksasta vuonna 1958. Honkobackharjun jätinkirkko
Ylioppilas Gunnar Rosén tutki vuonna 1949 kaksi röykkiötä. Hän ei löytänyt niistä mitään, mikä olisi viitannut hautaukseen, mutta siitä huolimatta hän kutsui niitä haudoiksi. Röykkiöt koostuivat sorasta, pyöreistä rantakivistä ja muista kivistä. Röykkiön pohjakerros oli samanlaista kuin maaperän harjusora ja raja röykkiön ja maaperän välissä oli vaikea erottaa. Röykkiön reunaa ei oltu rajattu kiviasetelmilla eikä muitakaan rakenteita löytynyt. Mitään luita tai hauta-anteja ei löytynyt. Rosénille jäi epäselväksi, olivatko röykkiöt luontaisia vai ihmisen tekemiä. Pattijoen Kastelli
Jätinkirkon pohjoispuolella sijaitsee 8 kiviröykkiötä, jonka yhden vieressä sijaitsee suuri kuopanne. Neljä röykkiötä on tutkittu, joista kaksi lähinnä jätinkirkkoa olevat on ilmeisesti tutkittu vuonna 1920. Jätinkirkon eteläpuolella sijaitsee 15 röykkiötä, jotka seuraavat kiemurrellen mäen harjan linjaa. Röykkiöiden länsipuolella sijaitsee toinen kuopanne. Tätä kuoppaa ovat Ailio ja Pälsi tutkineet vuonna 1920 (katso alla). He kutsuivat sitä ”kaivomaiseksi rakenteeksi”. Sen nykyinen halkaisija on 10 metriä ja sen metrin syvän kuopan pohjalla on kosteaa maata. Kiviröykkiöt ovat halkaisijaltaan 4–6 metriä, mutta suurimmat ovat kymmenmetrisiä. Röykkiöt ovat yleensä matalia ja pyöreän muotoisia. Osa röykkiöistä ovat kumpumaisia, mutta yhdeksällä niistä on keskellä kuoppamainen painauma. Högryggenin jätinkirkko
Jätinkirkko on pitkänomainen ja suorakulmaisen muotoinen. Sen sammaloituneet kivivallit ovat 22 metriä pitkät ja 10 metriä leveät. Jätinkirkolle on myös saatu toisenlaiset mitat, jotka ovat 36 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Kivivallit ovat 1–2 metriä leveät ja noin metrin korkuiset. Jätinkirkon pituusakselin suuntaus on 5° vastapäivään eli pohjoinen. Vaikka mäen ympäristö on kivikkoista, ei jätinkirkon sisäpiha ole sitä. Sisäosan kivetön leveys on kuusi metriä. Jätinkirkolla on sekä pohjois- että etelävallissa matalammat kulkuaukot eli portit. Porttien kautta kulkee nykyään polku. Portit aukeavat jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 5° pohjoisesta länteenpäin ja 5° etelästä itäänpäin. Kontiolahden kirkko
Kontiolahden kirkko valmistui vuonna 1881. Muodoltaan se on uusgoottilainen, puinen ristikirkko, jonka pääsisäänkäynnin yläpuolella on kellotapuli. Kirkontornissa on kaksi kelloa, joista vanhempi on valettu Lokomolla vuonna 1962 ja uudempi hankittu vuonna 1989 Juutilan valimosta, Kaavilta. Kellojen käsisoitto muutettiin sähkökoneistolle 2009. Kirkon suunnittelivat Georg Wilenius ja Axel Hampus Dahlström . Kirkko on sakastin ja tapulin kanssa 42,3 metriä pitkä ja korkeutta on tornin huipulla 20,65 metriä. Istumapaikkoja parven kanssa kirkossa on noin 1 000 hengelle. Urut ovat urkurakentaja Gustav Normanin vuonna 1877 rakentamat, joten ne ovat vanhemmat kuin kirkko itse. Ne ostettiin 1943 Leppävirran seurakunnalta ja niissä on 14 äänikertaa. Alttaritaulun "Ristiinnaulittu" on maalannut Yrjö Ollila vuonna 1929. Kristuksen kirkastumisen katedraali
Kirkkosali on malliltaan suorakaiteen muotoinen, ja sen pinta-ala on 824 m². Ikonostaasi oli rakennettu puolikaareen, ja sen yläosan ikonit oli erotettu toisistaan pienillä puolipylväillä. Kuninkaanovien molemmin puolin oli pilarit, ja ikonostaasin molemmin puolin oli puolipyöreät seinäsyvennykset. Kellotornin seitsemästä kellosta suurin painoi 4 265 kiloa. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saaren pohjoispäässä 500 metrin päässä sijaitsee kalliolla 7,5 metriä pitkä ja 6 metriä leveä kiviröykkiö. Keskimmäisenkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Arkalan kylässä, noin 33 kilometriä Oulun keskustasta koilliseen. Se on Keskimmäisenkankaan pohjoisosassa kankaan laella. Jätinkirkko on kooltaan 25×15 metriä. Sen valli on 2,5–3 metriä leveä ja 0,7–1 metriä korkea. Jätinkirkon keskellä on laakea painanne, ja sen länsipuolella on kaksi rakkakuoppaa. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Kohde sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon ja tunnetusta Kastellista noin 1,3 kilometriä koilliseen. Se sijaitsee Liekokankaan itäpuolella olevassa kangasmetsäisessä saarekkeessa mäen korkeimmalla kohdalla. Jätinkirkolle pääsee parhaiten Raahesta lähtevältä yhdystieltä 8121 kääntymällä Alajärven jälkeen oikealle etelään johtavalle metsäautotielle. Metsätietä ajetaan 2,5 kilometriä, kunnes siitä erkanee polku länteen jätinkirkon suuntaan. Pentin linnavuori
Kallioisen mäen länsi- ja pohjoissivut ovat äkkijyrkkiä ja kulkukelvottomia. Loivemmille itä- ja etelärinteille on rakennettu vallituksia, joiden tukikiveykset ovat edelleen nähtävissä. Ne ovat pituudeltaan 16 ja 30 metriä, leveydeltään 1–3 metriä ja korkeudeltaan noin metrin. Valleissa on nähtävissä myös kaksi porttia, joista toinen on kuitenkin raivattu jälkikäteen eläinten kulkutieksi. Idänpuoleinen portti sen sijaan on ilmeisesti alkuperäinen. Kiveysten rajaama sisäpiha on noin 4 500 m²:n laajuinen. Asumusten pohjat ovat noin 3×9 metrin kokoisia kivilatomuksia. Lisäksi lännenpuoleisissa kallionkoloissa on kaksi kivitarhaa, joita pidetään mahdollisina hautoina. Kotakankaan jätinkirkko
Mahdollinen jätinkirkko on 25 metriä pitkä ja 10 metriä leveä (tai 26×14 metriä ), joten sen laskennallinen pinta-ala on 250 neliömetriä (m²). Kiveyksen pituusakselin suuta on 330° pohjoisesta myötäpäivään. Sisäosaa kiertää katkonainen kivivalli, joka muodostuu suurista kivenlohkareista. Kiveys ei ole varsinaisesti ladottu päällekkäin, joten se saattaa olla myös luonnonmuodostuma. Mahdollisen jätinkirkon kaakkoispäässä sijaitsee laakea kuoppa, jonka halkaisija on 4,5 metriä ja syvyys puoli metriä. Se on pääosin luonnollinen kuoppa, jota ihminen on saattanut muokata lisää. Hakovuori
Hakovuori on viereisen Hattelmalanharjun harjujakson osa, joka sijaitsee Vanajan kirkosta noin 1,5 kilometriä lounaaseen. Mäkilinnan ympäristö on harjualueelle tyypillistä ja siinä on suuriakin korkeuseroja. Mäki kohoaa 45 metriä Vanajaveden pintaa korkeammalle ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Erityisesti Hakovuoren länsi- ja itärinteet ovat jyrkkiä. Vuoren länsipuolelta on otettu myös hiekkaa , mutta vuori on pääasiassa moreeniselänne. Sen sijaan vuoren luoteis-, pohjois- ja eteläpuolelta on harjulle helppo nousta. Vuoren lakiosa on 240 metriä pitkä mutta vain 10 metriä leveä. Linnapihan pinta-alaksi tulee 1,5 hehtaaria. Laella erottuu kaksi pienempää nyppylää. Pohjoissivulla harjun laki päättyy terassimaiseen muodostumaan, jonka alareunassa on kahden kivivallin jäänteitä. Alempi kivivalli poikkeaa ylemmästä kivivallista siinä, että se on kasattu hyvin erikokoisista kivistä eikä se välttämättä kelpaisi puuvarustuksen tueksi. Etelärinteessä on myös kivivallin jäänteitä, jotka ovat ihmistoiminnan turmelemia. Vuonna 2007 eteläinen vallirakenne olisi jo hävinnyt kokonaan. Harjun laella on erotettavissa myös kolme portin paikkaa. Alueella on myös luonnon muodostamaa kivikkoa, joka on paikoin vaikeasti erotettavissa ihmistoiminnasta syntyneestä vallittamisesta. Kotkonlinna
Luoteis-kaakkosuuntainen Kotkonharju, joka sijaitsee Hauhon kirkolta kilometrin luoteeseen, on sivuiltansa erittäin jyrkkä ja sen rinteillä on kivinen valli, joka on noin 50 metriä pitkä, 1,5–2 metriä leveä ja metrin korkea. Aidan tarkoitus on epäselvä eikä sitä ole onnistuttu ajoittamaan. Hembackenin jätinkirkko
Kohde sijaitsee Ähtävän kirkosta 5,5 kilometriä itäkaakkoon Ähtävänjoen mutkasta 200 metriä pohjoiseen Staraholmarnan pohjoispuolella olevalla mäellä. Valtatieltä 68 poiketaan pohjoiseen Humlaan ja Hummelholmista jatketaan suoraan itään kaksi kilometriä mutkaan asti. Kohde on tien sivulla 40 metriä pohjoiseen. Jätinkirkko sijaitsee Hembackenin kaakkoisreunassa. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa. Riddarkilin viikinkivallit
Vallit sijaitsevat Inkoon kirkosta noin 11 kilometriä länsilounaaseen peltojen ympäröivällä metsäisellä niemekkeellä. Valleja on kolme sisäkkäin, joista sisimmän vallit ovat neljä metriä leveät ja hevosenkengän muotoiset. Sen sisään jää noin 40 m² laaja linnapiha. Seuraavat vallit sijaitsevat 15 metrin ja 35 metrin päässä sisimmästä vallista. Kaksi ulointa vallia ovat huonommin säilyneitä ja vallista puuttuu kokonaan yksi osa. Meri sijaitsee nykyään 600 metrin päässä Kuggvikenin lahdella, mutta muinoin merenpinnan korkeus oli korkeammalla. Lahti ulottui keskiajalla muinaislinnalle asti, mutta vallitukset saattavat silti olla esihistorialliset. Mäntyharjun kirkko
Mäntyharjun kirkko on valmistunut vuonna 1822. Se on istumapaikkamäärältään Suomen toiseksi suurin puukirkko ja samalla Suomen suurin lamasalvosrakenteinen hirsirakennus. Kirkon alttaritaulun on maalannut Berndt Godenhjelm. Lattiapinta-alaa on 1 616 m², ja penkeille sopii istumaan noin 1 700 henkeä, toiseksi eniten Suomen puukirkoista. Kirkon suunnittelijana toimi valtionarkkitehti Charles Bassi, jonka suunnitelmissa kirkkoon olisi mahtunut lähes 6 000 henkeä, mutta toteutusvaiheessa suunnitelmia supistettiin. Kellotapuli valmistui 1891. Kalevan kirkko
Kirkon koko julkisivu on vaaleakeltaisista laatoista. Laatat on poltettu seitsemästä erilaisesta englantilaisesta savilajista. Laattoja tarvittiin kaikkiaan 8 000 m² eli 150 000 kappaletta. Kilpailuehdotuksessa rakennus oli betonipintainen, ja laatat oli sijoitettu kirkon ulkoseinien sisäpintaan, mutta ne siirrettiin rakennuksen julkisivuun, kun kävi ilmeiseksi, että betoniraudoitukset olisivat ajan kuluessa aiheuttanut ulkoseiniin ruostevalumia. Pietilän mukaan saumauksen mittakaava on väärä, ja siksi veistoksellinen muoto heikkenee. Alun perin laattojen oli tarkoitus olla suurikokoisia. Karvian kirkko
Kirkon viereen kellotapulin valmisti vuonna 1806 Salomon Köhlström-Köykän vävy Simon Juvel appensa tyyliin. Kirkonkelloja valettiin kolme eri kokoa Tukholmassa. Pienin 51 kg:n painoinen kirkonkello valettiin 1796, keskimmäisen vuonna 1801 valetun painoksi tuli 144,5 kg ja suurimman samaisena vuonna valetun 365,5 kg. Suurin kelloista on valettu uudelleen 1987 Sompilla Lapualla. Högryggenin jätinkirkko
Jari Okkonen on sijoittanut jätinkirkon samaan rantavaiheeseen Honkobackharjun jätinkirkon kanssa. Ne ovat hänen mukaansa ajalta 1500 eaa. eli pronssikaudelta eli varhaismetallikaudelta. Hans-Peter Schulz on ajoittanut Honkobackharjun jätinkirkon 3600–2400 eaa. eli kivikauden lopulle. Hollolan keskiaikainen kivikirkko
Hollolan keskiaikainen kivikirkko, katolisella ajalla nimetty Pyhän Marian kirkoksi, on Hollolan seurakunnan kirkko ja Päijät-Hämeen alueen tärkeimpiä keskiaikaisia muistomerkkejä. Kirkossa on 550 istumapaikkaa, ja se on Suomen keskiaikaisista seurakuntakirkoista kolmanneksi suurin. Kirkko valmistui nykyiseen muotoonsa 1495–1510, ensin sakaristo 1495, sitten itse kirkkosali 1500 ja viimeiseksi asehuone vuoden 1505 jälkeen. Kirkko kuuluu kolmanteen suomalaiseen kivikirkkosukupolveen, johon kuuluvat kirkot rakennettiin 1480–1560. Kirkko on oletettavasti Hattulan kirkon jälkeen Hämeen vanhin kivikirkko ja yksi suurimmista keskiaikaisista kirkoistamme. Kansantarinan mukaan Hollolan kirkon rakensivat jättiläiset Hollo ja Martta. Kirkko on kuuluisa hyvin säilyneistä puuveistoksista. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkosta 80 metriä pohjoiseen sijaitsee 1,3 hehtaaria suuri röykkiöalue, mistä on löytynyt 10 kiviröykkiötä ja kaksi painannetta. Kolmen painanteen halkaisijat ovat 6–8 metriä ja seitseman vain 2–5 metriä. Painanteet ovat 4–6 metriä pitkät ja ne ovat kivivallien ympäröimät. Pattijoen Kastelli
He mittasivat jätinkirkon pituudeksi 58 metriä ja leveydeksi 33 metriä. Ailio oli ensimmäisellä matkallaan mitannut vallin korkeudeksi ulkopuolelta tarkasteltuna 2,25 metriä ja sisäpuolelta 0,17 metriä. Hän oli huomannut kuusi porttia ja että vallissa oli joissakin kohdissa muitakin painaumia. He avasivat myös vallia ja huomasivat, että se ei vaikuttanut ihmisen rakentamalta vaan kivet olivat lajittuneet. Tämä näkyi siinä, että vallin sisäosa koostui mullasta, hiekasta ja pienirakeisesta sorasta ja vallin pinnalla oli suuremmat kivet. Tutkiessaan vallikehän sisäosia vallipihan pohjoisosasta noin 30 m² alalta he löysivät sieltä kaksi liuskeista nuolenkärkeä, liuskeisen veitsen tai -sahan, iskukiven, kappaleen reikäkiven teelmää, kivihioimen, kvartsisen kaapimen sekä paljon kivien työstämisestä syntyneitä iskoksia. Kaikki esineet olivat rikkinäisiä ja niiden muotoilu viittasi kivikauteen. Vallialueen ulkopuolelta he tutkivat kahta kiviröykkiötä. Toisen röykkiön oli Calamnius tutkinut aiemmin ja toinen oli tutkimatta. Myös se vaikutti olevan luonnon paikalleensa muovaamaksi eikä ihmisen hautaamisesta löytynyt merkkejä. Vallin sisäosasta ei silloin löytynyt pitkäaikaisesta asumisesta kertovia merkkejä. Vallissa olevat ”aukot” selitti Ailio ihmisen itselleen ampuma-aukoiksi raivaamia. Kuopion tuomiokirkko
Pinta-alaa kirkolla on 1 091 neliömetriä. Istumapaikkoja on noin 1 500. Tyyliltään Kuopion tuomiokirkko edustaa 1800-luvun alun uusklassismia. Muodoltaan kivikirkko on tasavartinen ristikirkko. Itäpäädyssä kirkkoa on torni ja lännessä alttari. Kirkkoa on korjattu 1866, 1877, 1895, 1925 sekä 1961. Kirkon korkeus on kellotornin kattoon mitattuna 35,5 metriä, korkeutta Kallaveden pinnasta on 56,4 m ja merenpinnasta 138,20 m. Kirkonkelloja on kaksi, vuosilta 1928 ja 1951. Kirkkokari
Kaivauksissa saatiin näkyviin hirsikerros, jonka perusteella saarella oli sijainnut noin 7×11 metrin kokoinen kivi- tai hirsirakennus. Se oli peittänyt lähes puolet koko saaren pinta-alasta. Hautauksista ei kaivauksissa löydetty merkkejä. Nykyään Kirkkokarissa on nähtävissä kivijalkaa, mutta se ei kuitenkaan ole jäänne vanhasta kirkosta, vaan rovasti Salmisen ja vapaaherra Cedercreutzin johdolla kaivausten aikana rakennettu muistomerkki. Siihen kerättiin saarella olleita kiviä, jotka asettiin suurin piirtein keskiaikaisen kappelin seinälinjoille. Juutilan valimo
Juutilan valimon tunnetuimpia tuotteita ovat vaskikellot, joista suurimpia ovat kirkonkellot. Vaski tarkoittaa kuparipohjaisia metalliseoksia, pronssia ja messinkiä. Suurimmat yksittäisvalut ovat kooltaan jopa 500 kg. Jäknabackenin jätinkirkko
Alueella sijaitsee 13 kiviröykkiötä, joista osa on kivivallien sisäpuolella tai vallilla ja osa vallialueen ulkopuolella. Vuonna 1930 tutki Jacob Tegengren yhden röykkiön, jonka halkaisija oli viisi metriä ja korkeus puoli metriä. Itse röykkiö oli löydötön, mutta sen alta maanpinnasta ja maaperästä löytyi runsaasti hiiltä. Vuonna 1989 tutkittiin toinen röykkiö Päivi Kankkusen johdolla. Röykkiö sijaitsi kivivallin kaakkoispäässä ja se oli muodoltaan pitkänomainen tai soikea. Röykkiö oli 19 metriä pitkä, 7 metriä leveä ja 0,3 metriä korkea. Se tutkittiin vain osittain. Kummallakaan kerralla ei havaittu mitään hautaamiseen viittaavaa. Kankkusen mukaan röykkiössä ei ollut myöskään mitään rakenteita. Röykkiön kaivauksessa tehdyt löydöt liittyivät maaperän jäänteisiin, jotka kuuluivat asuinpaikan eivätkä röykkiön jäänteisiin. Röykkiöt oli Kankkusen mukaan rakennettu myöhemmin kuin mitä asuinpaikalla oli asuttu. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko vaurioitui syksyllä 2006 tehdyissä metsänhoitotöissä, jolloin koko jätinkirkon eteläosa tuhoutui metsäalueen äestyksessä. Äestys rikkoi eteläosan kivivallit ja kivivallien sisäpihan kulttuurikerros rikkoontui. Hollolan keskiaikainen kivikirkko
Kirkon suorakaiteiseen runkohuoneeseen liittyy kylkiäisinä sakaristo pohjoisella pitkällä sivulla ja asehuone eteläisellä pitkällä sivulla. Runkohuoneen ulkomitat ovat 42,1 × 17,8 metriä. Runkohuoneen päätykolmioiden tiilikoristelu on poikkeuksellisen runsas, ja tiilikoristelua on myös asehuoneen päädyssä. Lisäksi asehuoneen päädyssä on ns. ulkoisen saarnatuolin aukko. Runkohuoneen kulmissa on vaikuttavankokoiset kulmakivet. Haveråkersberget
Mäki on korkea kalliomäki, jonka pohjois- ja länsirinteet ovat luonnostaan jyrkät. Kallion laelta on hyvät näkymät lounaasta pohjoiseen. Rautakauden alussa merivesi ulottui mäen juurella asti. Mäen alla on etelärinteessä esilinnaksi tukittu vallirakennelma. Valli on muodostunut suurista kivistä. Esilinnan alueella tehtiin vuonna 1945 arkeologiset kaivaukset, jotka tosin jäivät löydöttömiksi. Esilinnaan kuuluu suorakulmion muotoinen ja 35x20 metrin kokoinen tasanne. Sitä reunustaa 1–3 metriä leveä ja noin 60 senttimetriä korkea kivivalli. Tasannetta on mahdollisesti tasattu kivillä ja hiekalla. Myös keittokuopan liesi ja nokimaata on löydetty mäen juurelta. Mäen laella on myös vallirakennelma. Valli on täällä rakennettu maasta ja kivistä. Paikalliset ovat purkaneet alavallia omiin rakennustarpeisiinsa, joten se ei enää ole täydellinen. Vanhankaupungin kirkkorauniot
Kirkko oli pohjaltaan suorakaiteen muotoinen, noin 20 metriä pitkä ja noin kymmenen metriä leveä. Sen sisäänkäynti oli asehuoneen kautta, vastakkaisella puolella oli sakaristo. Rakennus oli hirttä, puinen katto oli lautaa tai paanukatto. Кirkossa oli alkuun maalattia, ja penkit siihen tehtiin vasta 1600-luvulla. Kirkon kivijalka oli suurista luonnonkivistä, ja se on ainoa kirkosta nykypäiviin säilynyt osa. Lakiasuonvuoren kalliomaalaukset
Tämä on oikeanpuolinen eli pohjoisempi kuvakenttä, joka on suurempi, mutta pahoin haalistunut. Keskeinen kuvio on ääriviivoilla hahmoteltu hirvi, jonka pituus on 77 senttimetriä. Hirven jalat ovat hävinneet. Sen alla on kuvioiden katkelmia, jotka voivat esittää 41 senttimetriä pitkää koukkupolvista ihmistä ja osittain erottuvana kaarena 63 senttimetriä pitkää venekuviota tai hirvensarvea. Hirven takana saattaa olla vielä ihmishahmo. Tallbackharjun jätinkirkot
Toinen jätinkirkko sijaitsee harjun pohjoispäässä matalammalla mäellä, jonka kallion eteläpuolella jätinkirkko sijaitsee. Jätinkirkon sisäpiha on tasainen ja sitä ympäröi kolmelta sivulta kivivalli. Länsipuolen valli ei tarkastuksessa hahmottunut selvästi, mutta itäsivun valli on selvä. Jätinkirkko on 45 metriä pitkä ja 30 metriä leveä. Sen sisäpiha on 37 metriä pitkä ja 25 metriä leveä. Sen pituusakseli suuntautuu 32° pohjoisesta vastapäivään eli luoteeseen. Vaikuttaa siltä, että kivivallissa on kolme matalampaa kohtaa eli portit. Ne sijaitsevat jätinkirkon keskikohdasta katsottuna 160° pohjoisesta myötäpäivään eli eteläkaakkoon, 193° eli etelään ja 232° eli lounaaseen. Jätinkirkon pohjoispuolella on isoja lohkareita. Joensuun kirkko
Kirkkosalin sisätila on pohjakaavaltaan symmetrinen ja kolmilaivainen. Kirkon runkohuone jakaantuu 12 holviin, joista yhdeksän kattaa kirkkosalin päätilan, yksi kuorin, yksi sakariston yläpuolella sijaitsevien alkuperäisten urkujen koneiston vaatiman tilan sekä yksi nykyisten urkujen yläpuolella olevan tilan. Stenbäckille ominaiseen tyyliin kirkkosali on massaltaan lyhyt ja leveä ja tilaa hallitsee puurakenteinen, katettu saarnastuoli. Korkeamäen jätinkirkko
Alueen kiviset rakenteet on tunnettu kauan, mutta mäen eteläpäässä sijaitseva jätinkirkko on uusi havainto. Muut kiviröykkiöt sijaitsevat mäen pohjoispuolella. Pohjoispään keskittymä sijaitsee 75 metriä jätinkirkosta pohjoisluoteeseen ja toinen keskittymä sijaitsee 40 metriä siitä pohjoiseen. Röykkiöt ovat sammaleiden ja kasvuston peittämiä, mutta ne ovat pintamaata raivaamatta havaittavissa. Niitä on tulkintatavasta riippuen 4–7 kappaletta. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee viidestä metristä kahdeksaan metriin. Jokaista röykkiötä on kaiveltu niiden keskikohdasta. Mäellä on näiden lisäksi kaksi jätinkirkkoa pienempää latomusta, jossa on ilmeisesti keskeltä raivattu puhtaaksi alue luontaisesta kivikosta ja raivatut kivet on pinottu reunavalliksi. Toisen raivatun alueen halkaisija on 16 metriä ja toisena alueen mitat ovat 16×10 metriä. Rajakankaan kirkko
Jari Olkkonen laati jätinkirkoista korkeusmalleja lidar-keilauksen avulla ja niitä on julkaistu varjostettujen korkeuskuvien muodossa. Rajakankaan jätinkirkon korkokuvista erottuu toinenkin ympärysvalli, joka sijaitsee useita metrejä ulkovallin sisäpuolella. Korkokuvasta ei käy ilmi, onko se yhtä yhtenäinen kuin ulkovalli. Vallissa erottuu matalampia kohtia, joita kutsutaan usein porteiksi. Jätinkirkon länsinurkassa on yksi portti ja sen koillisvallin sivulla lähellä vastakkaista nurkkaa on toinen portti. Jätinkirkon kivivallien suunnat ja porttiaukkojen suunnat keskipisteestä katsoen nähden mitattiin jätinkirkkojen paleoastronomisen tutkimuksen yhteydessä. Koillisportti suuntautui 63° ja lounaisportti 272° pohjoisesta lukien myötäpäivään. Jätinkirkko
Tutkijat Marianna Ridderstad ja Jari Okkonen julkistivat vuonna 2009 kartoituksen, jonka mukaan jätinkirkkoja ja niiden porttiaukkoja on suunnattu tähtitieteellisesti merkittävien auringonnousujen ja -laskujen mukaan. Tämä on tyypillistä monille megaliittikulttuurin rakennelmille Keski-Euroopassa. Pohjanmaan jätinkirkot muistuttavat eniten eräitä Ranskan Carnacin varhaisia megaliittirakennelmia, kuten Crucunoa, Kermariota ja Le Maniota. Myös ne ovat suorakaiteen muotoisia rakennelmia, joissa esiintyy päivänseisausten ja -tasausten suuntauksia. Kiviojakankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on vain yksi Raahen Pattijoella sijaitsevista kivröykkiö- ja jätinkirkkokeskittymästä. Jätinkirkon pohjoispuolella sijaitsee Lidar-keilauksen mukaan viisi röykkiötä, joissa näyttäisi olevan yhteensä viisi kuoppaa. Kuopat muistuttavat niin sanottuja rakkakuoppia. Röykkiöiden halkaisijat ovat 5–7 metriä ja korkeus noin 60 senttimetriä. Suurin kuoppa vaikuttaisi olevan halkaisijaltaan useita metrejä ja se muistuttaa enemmänkin pyöreän muotoista kehävallia tai asuinpaikkavallia. Kalevan kirkko
Rakennuksen teräsbetonisten kattopalkkien leveys on neljä metriä, ja niitä on kymmenen metrin välein. Pisin palkeista on 35-metrinen. Kirkossa on kaikkiaan 18 lattiasta kattoon ulottuvaa suurta puukehyksistä ikkunaa, joiden ruudut ovat umpiolaseja, kaikki eri kokoisia. Myös ulko-ovia on 18 kappaletta. Hollolan keskiaikainen kivikirkko
Kirkko valmistui nykyiseen muotoonsa 1495–1510, ensin sakaristo 1495, sitten itse kirkkosali 1500 ja viimeiseksi asehuone vuoden 1505 jälkeen. Sillä oli hyvät yhteydet Vesijärvelle ja suurin piirtein yhtä pitkät etäisyydet tärkeimmille sen ajan kylille Kankaantakaan, Okeroisiin, Lahteen, Vesikansaan ja Asikkalaan. Muiden suurten keskiaikaisten, suomalaisten kirkkojen tapaan sen uskottiin olevan jättiläisten rakentamia. Erityisesti korostuu jättiläispari Hollon ja Martan merkitys, joista ensimmäisen mukaan kansa uskoi Hollolan pitäjän, ja sitä kautta nykyisen kunnan, saaneen nimensä. Erään tarinan mukaan jättiläiset yrittivät rakentaa kirkon Kapatuosian mäen päälle, mutta yön tullen perustuskivet vierivät alas nykyiselle paikalleen. Toisen tarinan mukaan yksi jättiläisistä olisi astunut lahden yli Pyhäniemestä tuodessaan kiviä rakennustyömaalle. Honkajoen kirkko
Honkajoen kirkon tornin yläosa edustaa pohjalaisen renessanssityylisiä tapuleita ja ulkoseinien ulkolaudoitus puolestaan empiretyyliä. Kirkkosalin seinillä on kapiteelein varustettuja matalareliefisiä marmoroituja pilastereita. Kirkkosalissa ei ole kattolistaa. Holvin keskellä sijaisee suuri sininen taivaspyörylä. Vaasalainen J. G. Hedman on tehnyt kirkon alttaritaulun ja sen kehyslaitteen. Alttaritaulu valmistui vuonna 1856 ja esittää Jeesusta Getsemanessa. Teuvan pitäjänmaalari Anders Gustaf Rönnlund on tehnyt ikkunoiden ja kuoriseinän draperiamaalaukset. Kehäkankaan jätinkirkko
Mäen korkeimmalla kohdalla on löydetty kaksi kiviröykkiötä, joiden halkaisija on 3–5 metriä ja korkeudet 30–40 senttimetriä. Jätinkirkoksi tulkittu rakenne on maan ja kivensekainen valli, joka on pyöreähkön muotoinen. Sen pituus on 21 metriä ja leveys 20 metriä. Sitä ei ole tutkittu, mutta sitä pidetään mahdollisena jätinkirkkona. Honkobackharjun jätinkirkko
Kohdetta on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1975 (Mirja Miettinen), 2003 (Pentti Risla) ja 2006 (Kaisa Lehtonen). Siinä on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1950 (Gunnar Rosen) ja 2007 (Hans-Peter Schulz). Harjavalta
Harjavallan järjestyksessä toinen puukirkko rakennettiin alun perin vuonna 1750 ja uudistettiin G.T. Chiewitzin suunnitteleman mukaan täydellisesti vuonna 1870. Kirkko on muodoltaan satulakattoinen tornillinen pitkäkirkko, jonka pitkillä sivuilla ovat päärakennusta matalammat kylkirakennukset. Kirkkoa on sittemmin 1900-luvulla korjailtu useaan otteeseen. Kirkon pinta-ala on 290 neliömetriä ja siellä on istumapaikat 340 ihmiselle. Kellotapulissa olevissa kahdessa kellossa on vuosiluvut 1688 ja 1740.Harjavallan suurteollisuuspuistossa toimii Boliden Harjavalta Oy:n kuparisulatto ja Norilsk Nickel Harjavalta Oy:n nikkelinjalostamo sekä useiden niiden toimintaa palvelevien yritysten muodostama teollisuuskombinaatti. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Jätinkirkosta ei ole Museoviraston Muinaisjäännösrekisterissä merkintää. Saarella on kuitenkin jo kaksi muinaisjäännöskohdetta ennestään. Jätinkirkon sisäpihaa reunustaa nelikulmainen kivivalli, joka on noin 2 metriä leveä. Jätinkirkon pituus on 23 metriä ja leveys 18 metriä. Kivivallin sisällä on Marianna Ridderstadin mukaan toinenkin pienempi kivivalli. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 19° pohjoisesta vastapäivään eli pohjoiskoilliseen. Kettukankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on osa 2,5 hehtaarin laajuista muinaisjäännösaluetta, jossa sijaitsee satakunta havaittua muinaisjäännöstä. Asumuspainanteita tiedetään olevan 30, kuoppia 6 ja kiviröykkiöitä 31 kappaletta. Kiviröykkiöistä 16 kappaletta on palokivikumpuja, joka ovat suomalaisessa arkeologiassa verrattain uusi muinaisjäännetyyppi, ja niitä tavattiin ensimmäisen kerran juuri Kettukankaalla. Kaivauksissa on löytynyt kivikauteen ajoitettavaa ja asuinpaikoille tyypillistä materiaalia. Aluetta voi pitää kokonaisuudessaan varsin hyvin säilyneenä ja erittäin kiintoisana muinaisjäänteenä. Raahe
Raahen huomattavin muinaisjäännös on Pattijoen Kastelli, joka on suurin Pohjois-Pohjanmaalla tavattavista luonnonkivistä ladotuista kivilatomuksista. Jätinkirkon yhtenäiset vallit ovat noin 7–11 metrin vahvuiset ja lähes 2 metriä korkeat ja ne muodostavat 36 × 62 m suuruisen suorakaiteen. Linnan tarkoitusta ei ole pystytty selvittämään. Se on saattanut olla hylkeenpyytäjien tukikohta. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saaren kaakkoiskärjessä on muitakin kiviröykkiöitä. Timo Jussila raportoi viidestä peräkkäin sijaitsevasta kivilatomuksesta, joista yksi on nyt tunnistettu jätinkirkko. Rannasta 30 metrin päässä sijaitsi pyöreä kivikehä, jonka halkaisija on 3,5 metriä. Tästä hieman pohjoiseen sijaitsee kiviröykkiö, jossa on keskellä kuoppa. Röykkiön halkaisija on 3 metriä. Seuraavaksi tulee jätinkirkko, joka jälkeen löytyy halkaisijaltaan 4 ja 6-metriset kivilatomukset. Viimeisen latomuksen keskellä on halkaisijaltaan 1,2-metrinen kivikasta. Honkobackharjun jätinkirkko
Hans-Peter Schulz mukaan portit oli raivattu maanpinnan tasalle ja hänen vaikutelmaksi jäi, että ne olisivat toimineet jätinkirkon kulkuaukkoina. Hän huomasi kaivausten aikana myös, että pohjoisvallin portin reunuskivet olivat voimakkaasti palaneet. Kivissä oli syvät halkeamat, jotka alkoivat pinnasta ja loppuivat kiven sisälle. Samanlaisia halkeamia oli myös maan alta pinnalle kaivetuissa kivissä, joten syy ei ilmeisesti ole metsäpalossa. Hän päätteli, että kivivallit olivat perustus hirsirakenteelle ja joka olisi palanut erittäin kuumana halkaisten hirsiä reunustavat kivet. Portin edusta ja osin kivivallin altakin maa oli muuttunut punaiseksi. Palanut maa on usein punaista johtuen raudan kuumuuden vaikutuksesta tapahtuvasta hapettumisesta. Palanutta maata oli monissa muissakin paikoissa. Palaneen maan päällä oli kuitenkin kerros puhdasta rantahiekkaa tai soraa. Schultz päätyi olettamaan, että sekä kivivalleja oli rakennettu ainakin kahteen kertaan ja että jätinkirkon sisäpihan maanpintaa olisi korotettu rantahiekkalla noin 10–15 senttimetriä. Sammallahdenmäki
Tunnetuimmat röykkiöistä ovat vallimainen ”Huilun pitkä raunio” ja nelikulmainen kivilatomus ”Kirkonlaattia”. Kirkonlaattian tapaista hautaa ei tunneta muualta Suomesta, ja sen muoto on poikkeuksellinen koko Skandinavian alueelta. Se saattaa olla hauta, koska sen sisällä oli 3,5 metriä pitkä paasiseinä, joka voidaan tulkita arkuksi. Ainoa todiste paasiseinästä on sitä 1891 tutkineen Volter Högmanin piirtämästä karttakuvasta. Honkobackharjun jätinkirkko
Noin 25 metriä jätinkirkon eteläisen kivivallin eteläpuolella erottuu mäen rinteessä muinaisrannan törmä. Sen ja jätinkirkon välissä on 170 neliömetrin (m²) laajuinen likamaa-alue, jonka äestysurissa pilkottaa kvartsinkappaleita. Likamaata, joka on muodostunut ihmisen toiminnasta, on 5–10 senttimetrin kerros. Likamaa-alueen koilliskulmassa havaittiin urissa kolme keskittymää rikkipalaneita kiviä ja aivan jätinkirkon kivivallin tuntumassa löytyi metrin levyinen ja 20 senttimetriä korkea palokivikumpu (röykkiö). Urissa olevat palokivet voivat olla palokivikumujen hajonneiden kasojen jäänteitä. Jätinkirkon pohjoisvallin pohjoispuolella sijaitsee kaksi halkaisijaltaan nelimetristä kiviröykkiötä, joiden korkeus on 50–60 senttimetriä. Kumpikin röykkiö oli rakennettu suuren maakiven viereen. Niitä ei olla tutkittu. Snårbackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee 6,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen ja 4,0 kilometriä Teerijärven Hästbackan kylästä pohjoisluoteeseen. Snårbacken on ympäristöstään 30 metriä ylemmäksi kohoava luode–kaakko-suuntainen mäenharjanne, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäelle pääsee Teerijärveltä seuraamalla yhdystietä 7450 Hästbackaan ja kääntymällä yhdystielle 17925 Kolamiin, jota ennen käännytään oikealle Krasslandetin suuntaan. Noin 1,4 kilometrin jälkeen tie sivuaa mäkeä, jonne johtaa lyhyt metsätie kaakkoon päin. Linnakankaan jätinkirkko
Europaeus suoritti vallipihassa jätinkirkon keskikohdan länsipuolella kaivauksen. Hän avasi 65 m² alueen, joka oli kovaa kivikkosoraa ja jonka joukossa sijaitsi maakiviä. Turpeen alla oli heti paljon hiiltä (metsäpalot?) ja kaivauksia jatkettiin jopa 40 senttimetrin syvyyteen. Löytyneet artefaktit olivat kuitenkin soran pinnassa ja koko kaivetulle alueelle levinneinä. Löytöjä olivat kvartsi-iskokset ja sädekiviliuskeisten esineiden katkelmia. Kaivausalue rajautui valliin, mistä vallilta alas vierineiden kivien altakin löytyi lisää kvartsi-iskoksia. Vallipihassa ei esiintynyt ihmistoiminnasta syntyvää niin sanottua likamaata. Racklen jätinkirkko
Jätinkirkko on verrattain suuri, sillä sen pituus on noin 50 metriä ja leveys 30 metriä. Se on suorakulmion muotoinen ja sen kivivallit ovat 2–4 metriä leveitä ja 0,5–1,0 metriä korkeat. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa pohjoissuunnasta 61° vastapäivään eli länsiluoteeseen. Vallit ovat erotettavissa itä-, länsi- ja pohjoispuolella, mutta eteläpuolella ne näyttävät puuttuvan. Paikalla vuonna 2014 otettu Lidar-keilaus vahvistaa tässä esitetyt vallihavainnot. Vallien kivet ovat erikokoisia, mutta niitä ei näy turvettumisen ja metsittymisen takia aivan joka paikassa. Voidaankin ajatella, että vallit ovat maansekaista kivikkoa ja että ne ovat osittain tai kokonaan kuin luontaiset rantavallit. Vaikka kohde on epäselvä, on sen kivivallien matalimmat kohdat tulkittu kulkuväyliksi eli porteiksi. Portit osoittavat jätinkirkon keskipisteestä katsoen pohjoisesta katsoen 14° myötäpäivään, 120° myötäpäivään eli kaakkoon, 220° myötäpäivään eli lounaaseen ja 61° vastapäivään eli länsiluoteeseen. Vallien sisäpuolisella piha-alueella kiviä on vähän ja piha on verrattain tasainen. Sisäalue on 35 metriä pitkä ja 25 metriä leveä. Käyräkankaan jätinkirkot
Kohde on merkittävä muinaisjäännöskokonaisuus noin 9,5 kilometriä kaakkoon Tyrnävän kirkosta ja 0,8 kilometriä Ängeslevänjoesta länteen. Alue on muinaisten rantaterassien raidoittamaa soistuvaa metsämaata, missä kilometrin pituisen Käyräkankaan luoteispäässä kohde sijaitsee. Jätinkirkon alueeseen voidaan sisällyttää koko muinaisjäännöskompleksi, jolle on Museoviraston Muinaisjäännösrekisterissä varattu 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä suoja-alue. Sen sisällä sijaitsevat kaikki jätinkirkkojen yhteyteen kuuluvat muinaisjäännökset. Kiviojakankaan jätinkirkko
Kiviojakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva epävarma jätinkirkko. Epävarmuus johtuu rakenteen vaillinaisuudesta, sillä vain lounais- ja luoteissuunnissa erottuu selvät kivivallit. Kohde on vain yksi monista Pattijoen jätinkirkkokohteista. Lavansaaren kirkko
Lavansaarella oli ollut ennen viimeiseksi jääneen kirkon valmistumista, pieni puukirkko, jonka olivat rakentaneet joko espanjalaiset tai englantilaiset haaksirikkoutuneet 1600-luvulla. Kirkon rakennusaineena he käyttivät haaksirikkoutuneen laivansa osia. Tämä kooltaan pieni (6 x 8 metriä) sijaitsi Vanhankirkonmäellä. Kirkko oli kuitenkin rakennettu lentohiekalle, mikä ei ollut paras mahdollinen vaihtoehto. Pikkuhiljalleen kirkko hautautui lentohiekkaan ja luhistui. Pattijoen Kastelli
Kastellin kehävalli on lähes suorakulmion muotoinen, mutta sen ulkokulmat ovat pyöreitä. Sen suurin pituus on lähes yhdensuuntaisten sivujen suuntaisena noin 62 metriä (Aulis Forssin mukaan 58 metriä ) ja niiden kohtisuora mitattu leveys on noin 36 metriä (eri päissä 35 metriä ja 40 metriä Päivi Kankkusen mukaan ). Ulkomittojen mukaan sen laskennalliseksi pinta-alaksi saadaan 2 200–2 300 neliömetriä (m²). Vallipihan sisämitat ovat vastaavasti 43 metriä ja 20 metriä. Pihan laskennallinen pinta-ala on siten noin 850 m². Piha-alue on puhdistettu kivistä lukuun ottamatta keskellä sijaitsevaa pientä kivikeskittymää. Kastellin pituusakseli kääntyy pohjoisesta noin 14° itään. Jätinkirkko
Termi jätinkirkko liitetään yleisesti vain Suomen Pohjanmaalta löydettyihin rakennelmiin. Jätinkirkkoja jossain määrin muistuttavia kivikehärakennelmia on kuitenkin raportoitu myös Ruotsin puoleiselta Perämeren rannikolta, missä ne on tulkittu "asuinpaikkavalleiksi". Näiden mahdollista yhteyttä Pohjanmaan rannikon jätinkirkkoihin ei kuitenkaan ole tarkemmin selvitetty. Jyväskylän Karjusalmenkankaalla kerrotaan sijainneen Pohjanmaan jätinkirkkoja muistuttava kehävalli, joka kuitenkin tuhoutunut jo 1940-luvulla, joten asiaa ei voi enää varmistaa. Myös Haapajärvellä mahdollisesti sijainneesta "jätinlinnasta" on säilynyt mainintoja. Halikon kirkko
Vielä suuremmat laajennustyöt kirkkoon tehtiin vuosina 1813–1815, jolloin pitkäkirkko laajeni ristikirkoksi Charles Bassin suunnitelmien mukaan. Laajennustyön rahoittivat Joensuun kartanon kreivi Kustaa Mauri Armfelt ja Wiurilan kartanon kreivi August Armfelt. Kirkon uusien etelä- ja pohjoissakaroiden tieltä piti purkaa vanha sakasti, asehuone ja Horn-suvun hautakappeli. Hornien haudat jäivät kirkon alle. Eteläsiipeen rakennettiin uusi ovi ja Armfelt-suvun hauta, jonne on haudattu muun muassa Kustaa Mauri Armfelt sekä hänen isänsä Magnus Wilhelm Armfelt. Lopulta kirkko vielä uusittiin täydellisesti sisältä puuseppä Israel Caireniuksen johdolla. Kiviset holvit purettiin, ja ne korvattiin puisilla tynnyriholveilla. Keskiaikainen kivikirkko muuttui 1800-luvun uusklassistiseksi kirkoksi. Hattulan Pyhän Ristin kirkko
Kirkko on muodoltaan hallikirkko, jonka kolme laivaa ovat yhtä korkeita. Sivulaivat ovat kapeammat kuin keskilaiva. Kirkon pohjakaava on symmetrinen, ja se muodostaa latinalaisen ristin siten, että toisiaan vastapäätä olevat sakaristo pohjoispuolella ja pääsisäänkäynnin muodostava asehuone eteläpuolella ovat hiukan keskiakselista itään. Runkohuoneen ulkomitat ovat 28,2 × 17,2. Keskiajalla paljon käytetyn harmaakiven sijasta kirkko on rakennettu näkyvältä osaltaan lähes kokonaan tiilestä. Tiilimateriaali tekee siitä ainutlaatuisen ja yhdistää sen Hämeen linnan rakennusvaiheisiin, ja oletettavasti niillä on ollut sama rakennusmestari tai ainakin samalta taholta Saksalaisen ritarikunnan maista. Kirkon perustukset ovat kuitenkin harmaakiveä, jotta maaperän kosteus ei nousisi tiiliseiniin. Jäknabackenin jätinkirkko
Suomen arkeologiassa verraten uuden löytöryhmän muodostavat palokivikummut. Ne ovat palaneista kivistä, sorasta ja hiekasta, noesta ja hiilenmuruista koostuvia tunkioita. Niitä on Jäknabackenissa kuusi ja täälläkin ne sijaitsevat lähes samalla korkeuskäyrällä rivissä. Ne on yhdistetty intensiiviseen tulenpitoon rannan tuntumassa. Tutkimusten mukaan on varsin mahdollista, että tulenpito liittyi hylkeiden valmistamiseen ja siinä erityisesti traanin eli hylkeenrasvan valmistukseen. Ihonalainen rasva sulatettiin suurissa keraamisissa astioissa tulenpitokuopissa. Palokivikummut voivat olla tulenpitokuoppien tyhjennystunkioita. Kytäjän kirkko
Vaaleaksi rapatusta tiilestä 1939 rakennetun kirkon suunnitteli arkkitehti Väinö Vähäkallio, Kytäjän kartanon silloinen omistaja. Kirkon pinta-ala on 326 neliötä , istumapaikkoja kirkossa on 180. Kirkko on muodoltaan suorakaiteinen satulakattoinen pitkäkirkko. Sisäänkäynnin yllä on kampaniilityylinen kellotorni, jonka esikuva tulee italialaisista maalaiskirkoista. Tyyliltään kirkko edustaa klassismia. Hyvinkään seurakunnalle kirkko luovutettiin 1962. Alttaritaulun paikalla on krusifiksi. Saarnatuolin seinämässä on Kaapo Wirtasen "Apostolit"-maalaus, jonka malleina Wirtasella oli kytäjäläisiä miehiä, muun muassa Väinö Vähäkallion talvisodassa kaatunut poika Kai Väinö Vähäkallio. Kirkon vieressä on pieni hautausmaa ja veteraanien muistomerkki. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Selvästi erottuva suorakulmion muotoinen jätinkirkko on 18 metriä pitkä ja 13 metriä leveä. Sen pituusakselin suuta on 83° pohjoisesta katsoen myötäpäivään eli lähes itään. Sillä on vallissa matalampi kohta, jossa kiviä on vähemmän, ja tällaista kohtaa kutsutaan portiksi. Se aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen itään. Sisäpihalle on jätetty suurikokoisia kiviä. Jätinkirkon vieressä on toinenkin kivivalli, joka ei erotu yhtä selkeänä rakennelmana. Myös sekin voi olla jätinkirkko. Sen mitat ovat 18×13 metriä ja sen pituusakselin suunta on lähes sama kuin ensimmäiselläkin jätinkirkolla. Tämän kivivallissa ei kuitenkaan ole porttia. Itse jätinkirkkojen sisäalueet ovat olleet tallattua kivikkoa. Siihen ei ole muodostunut paksua kulttuurikerrosta, jollaiset ovat olleet tyypillistä esimerkiksi hiekkapohjaisilla kivikauden asuinpaikoilla. Tästä huolimatta alueen kaivauksissa on tehty paljon löytöjä. Pesuankankaan jätinkirkko
Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon asennon ja porttien sijainnit Suomen jätinkirkkojen arkeoastronomisessa hankkeessa. Jätinkirkon pitemmän sivun kivivallit osoittivat (kaakko-luode-suuntaisena) kohti 317° pohjoisen suunnasta myötäpäivään. Portteja oli mitattu kaksi, jotka aukesivat jätinkirkon keskipisteestä katsoen suuntiin 137° ja 317° pohjoissuunnasta myötäpäivään lukien. Samassa tutkimuksessa ilmoitettiin jätinkirkon lähellä sijaitsevasta kiviröykkiöstä ja yhdestä pystyyn nostetusta kivestä. Muuten jätinkirkon lähiympäristö on täysin tuhoutunut. Jätinkirkko
Jätinkirkoiksi kutsutut rakenteet ovat yleensä muodoltaan suorakaiteisia taikka soikeita kehävalleja. Niiden koossa on huomattavaa vaihtelua, pituuden ollessa 10–60 metriä, ja leveyden 10–40 metriä. Vallit koostuvat vaihtelevankokoisesta kivistä, jotka kuitenkin ovat yleensä kooltaan "miehenkannettavia". Toisinaan kiviaines on maansekaista tai turpeen peittämää. Kehävallien leveys vaihtelee 3–8 metrin välillä, ja korkeus muutamasta kymmenestä sentistä puoleentoista metriin. Kehävallissa on tyypillisesti kahdesta viiteen "porttiaukkoa", joskin myös muutamia portittomia jätinkirkkoja tunnetaan. Porttiaukot sijaitsevat yleensä symmetrisesti kehävallin muotoon nähden. Joissain jätinkirkoissa on ulomman kehävallin lisäksi vaatimattomampi sisempi kehävalli, taikka kehävallin ulkopuolisia vallirakenteita. Kehäkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10,5 kilometriä kaakkoon. Se sijaitsee Kastellinperältä 1,3 kilometriä etelään olevalla kivisellä kankaalla, jota kutsutaan Kehäkankaaksi. Se muodostaa pienen mäen Yhteisenkankaan länsipuolelle ja on soistuneiden metsien ympäröimä. Mäellä on kivikkoa, joista kiviröykkiöt on rakennettu. Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkot on tarkastettu erikseen tai yhdessä vuosina 1971 (Mikko Ahvenlampi), 2000 (John Finnäs) ja 2016. Porvoon tuomiokirkko
Kirkon runkohuone oli alun perin hirsinen. Muutamien historiallisten tietojen mukaan todennäköisesti vuosien 1410 ja 1420 välillä runkohuoneen ympärille rakennettiin kivinen runkohuone, joka oli suuruudeltaan noin 11 x 24 metriä. Tästä on enää jäänteitä kahdessa seinässä, jotka muodostavat nykyisen kirkon luoteisnurkan. Nähtävissä on myös entinen umpeen muurattu sisäänkäyntiovi. Jo tämä aiempi kivikirkko oli mitä ilmeisimmin pyhitetty Neitsyt Marialle. Runkohuonetta laajennettiin vuoden 1450 paikkeilla noin neljä metriä itään ja kuusi metriä etelään päin. Porvoon tuomiokirkko edustaa Suomessa 1400-luvun puolivälissä ilmestynyttä uutta rakennustapaa, jonka toi mukanaan Pohjois-Saksasta Suomeen muuttanut arkkitehti Pernajan mestari. Rakennystyyliä leimaavat muun muassa erikoinen länsi- ja itäpäätyjen koristelu sekä omaperäinen, 28-jakoinen tähtiholvirakenne. Porvoon tuomiokirkkoa pidetään yhtenä Suomen keskiajan ja koko historian merkittävimmistä rakennuksista. Tallbackharjun jätinkirkot
Tallbackharjun jätinkirkot on Pohjanmaalla Pedersören Ähtävässä sijaitseva kahden erillisen jätinkirkon yhteiskohde. Jätinkirkot sijaitsevat samalla harjualueella 700 metrin päässä toisistaan. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkon sisäpihan ja kivivallin kaivauksilta ei löydetty montaakaan esinettä. Suurin osa löydöistä (noin 1000 kappaletta) olivat kivikaudelle tyypillisiä kvartsi-iskoksia. Muutama prosentti löydöistä olivat kiventyöstöstä syntyviä kiven ytimiä. Kiviesineitä löydettiin vain viisi. Ne olivat kaavin, uurrin, kaksi esineen teelmää ja hiotun esineen kappale. Keramiikkaa löytyi neljä sirpaletta. Ne olivat asbestikeramiikkaa ja niiden kuviokoristelu muistutti Pöljän keramiikkaa. Koska löytöaineisto on vähäistä ja esimerkiksi palanutta luuta ei löytynyt, päätteli kaivauksien johtaja Hans-Peter Schulz paikan eroavan tyypillisestä kivikauden asuinpaikasta niin paljon, että varsinainen asuinpaikan täytyy sijaita muualla. Valkjärven kirkko
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen valkjärveläiset pääsivät vierailemaan kotiseudulleen. Kirkosta oli jäljellä vain kivijalka. Valkjärveläiset sopivat paikallisviranomaisten kanssa kirkonmäen siistimisestä. Kirkon kivijalan sisältä poistettiin puusto ja kivijalan sisäpuoli täytettiin soralla. Venäläiset asukkaat olivat löytäneen toisen Valkjärven kirkonkelloista kielettömänä järven pohjasta. Kellolle hankittiin uusi kieli ja sitä varten rakennettiin avonainen tapuli kirkon raunioiden viereen. Tapuli vihittiin käyttöön 11. kesäkuuta 1994 pidetyssä kenttäjumalanpalveluksessa ja samassa tilaisuudessa paljastettiin kirkon pääportaiden viereen pystytetty graniittinen kirkon muistokivi. Storbackenin jätinkirkot
Mäen laella on melko kivikkoista ja sieltä on löydetty monia kivivalleja. Osa valleista muodostavat suorakulmaisen muotoisia rakenteita, jotka on tulkittu jätinkirkoiksi. Suurempi niistä on 35–40 metriä pitkä ja 15–20 metriä leveä. Sen pituusakseli osoittaa 65° pohjoisesta myötäpäivään . Toinen jätinkirkoksi ajateltu vierekkäinen rakenne on suurin piirtein saman kokoinen, mutta kolmas, ja samalla viimeinen, on vain 25 metriä pitkä ja 15 metriä leveä. Paikan tarkastaja Tryggve Gestrin otaksui silloin, että rakenne olisi hahmotettavissa niin, että suuren kivivallin sisälle on raivattu kolme vierekkäistä kivivallia. Silloin ne tulkittiin kivivalliasumukseksi , joita oli kolme rinnakkain. Linnakankaan jätinkirkko
Jätinkirkon länsisivun valli on alkujaan luontaista rantakivikkoa, joka jatkuu jätinlinnasta koilliseen. Kivivalli on suorakaiteen muotoinen ja sen kulmat ovat hieman pyöristettyjä. Vallin ulkomitat ovat 23 metriä pitkä (25 metriä Marianne Ridderstadin mukaan ) ja 14 metriä leveä (15 metriä ). Jätinkirkon laskennallinen pinta-ala olisi silloin 320 neliömetriä (m²). Vallipihan sisämitat olivat Aarne Äyräpään mukaan (katso alla) 21,5 metriä pitkä ja 10–12 metriä leveä, jolloin vallipihan pinta-ala olisi noin 240 m². Kivivallin keskileveys oli Äyräpään mukaan 2 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Pohjoiskulmastaan valli oli sivuiltaan vain metrin leveää ja 0,5 metriä korkeaa. Kaakkoiskulmassa valli oli 2,5 metriä leveä ja yli puoli metriä korkea. Lounaissivu oli lähes maantasaista kivikkoa. Vallissa on silmämääräisiä katkoksia, joita kutsutaan porteiksi. Kaksi porttia sijaitsi Äyräpään mukaan viiden metrin päästä eteläkulmasta sen kummallakin sivulla, kolmas sijaitsi pitkän pohjoissivun keskellä ja neljäs puhkaisi päätysivun vallin itäkulmassa. Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkkojen paleoastronomisissa mittauksissa jätinlinnan asentoa ja sen pituusakselin suunta on noin 319° pohjoisesta myötäpäivään. Samalla kertaa mitattiin myös kolmen portin suunniksi noin 40°, 144° ja 294° pohjoisesta myötäpäivään. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Tammikuussa 2001 kulki jätinkirkon läpi telaketjuilla liikkuva kaivuri. Sen kulku-uraa tasoitettiin vielä traktorilla. Jätinkirkon etelävallista tuhoutui 4 metriä leveä kohta ja sen itäisen vallin sisäosaan tuli myös vaurioita. Pohjoisvallista ei ole jäljellä paljoakaan alkuperäistä kiveystä. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Alavetelin kirkosta noin 7 kilometriä itäkoilliseen. Sinne pääsee Alavetelistä joko yhdystietä 18007 pitkin Jolkkaan tai yhdystietä 17947 pitkin Paasilaan. Jos seuraa ensin mainittua tietä, jatketaan sitten Saarukkaan ja käännytään siellä etelään metsäautotietä pitkin Paasilan suuntaan. Jos tuleekin jälkimmäistä tietä, käännytään Paasilassa Stora Kutusträsketin kohdalla vasemmalle koilliseen johtavaa metsätietä pitkin. Honkobackharju sijaitsee metsätien keskivaiheilla. Harju on kilometrin pitkä ja noin 200–300 metriä leveä. Harjun lakialue on melko tasainen ja se on muodostunut sorasta ja suurista kivistä. Alempana rinteillä on pintamaassa hiekkaa. Laella on kolme muinaisjäännösryhmää. Keskellä on noin 10 röykkiön ryhmittymä, noin 200 metriä koillisessa on suuri ja pyöreä kivivalli ja noin 100 metriä etelässä sijaitsee jätinkirkko. Hartikan kirkkomaa
Kirkko oli pystyssä vielä 1750, kunnes lahosi lopullisesti. Sen sijainti on nähtävissä nurkkahirsien, sekä kivijalan jäännösten avulla. Rakennus on ollut 9,5 metriä leveä ja 12,5 metriä pitkä suorakaide. Nurkkakivet ovat olleet tasapintaisia, ja kahdessa nurkassa on käytetty perustana nyrkin kokoisia kiviä, joita on tilkitty pien ja tuohen sekoituksella. Kirkkomaalle johtavan portin sisäpuolella on kiviä, jotka ovat olleet kirkon eteläseinustalla sisäänkäynnin kynnyksellä ja asehuoneessa. Kirkon hirsiraunioita säilytetään säältä lukitun suojakatoksen alla. Oulun tuomiokirkko
Kirkon uudelleenrakentamispiirustukset tilattiin Yleisten rakennusten intendentinkonttorista vuonna 1826. Intendentti Carl Ludvig Engelin piirustukset valmistuivat maaliskuussa 1827. Vaikka kirkon ulkomuoto muuttuikin huomattavasti, piirustukset hyväksyttiin sekä senaatissa että Oulun seurakunnassa. Runkona toimivat alkuperäiset Sofia Magdalenan kirkon kiviseinät; uutta olivat keskuskupoli, katto ja kellotorni. Kirkon korjaustyöt valmistuivat 1832, ja kellotorni nousi harjakorkeuteensa 1845. Kellotornin korkeus katutasosta ristin huippuun on 56,5 metriä. Hankasalmen vanha kirkko
Rukoushuoneesta on jälkipolville säilynyt varsin vähän tietoja. Se oli 42 kyynärää (25 metriä) pitkä ja saman verran leveä puinen ristikirkko, jossa oli torni, pieni kirkonkello sekä alttari ja saarnastuoli. Rakennuksen piirustuksia on tuskin ollutkaan, ainakaan niitä ei ole säilynyt, ja rakennustyöstäkään ei tiedetä mitään, eikä tiedetä, johtiko työtä joku kirkonrakennusmestari. Rakennustyö on saatettu tehdä talonpoikien omana työnä, jota on johtanut joku kansanrakentaja. Rakennuksen ristimuotoa kutsutaan tavanomaiseksi, mikä viitannee tasavartiseen suoranurkkaiseen ristikirkkoon. Ristivarsien tarkkaa leveyttä ei tiedetä, mutta perustusten jäänteistä on päätelty leveyden olleen noin 15 kyynärää (9 m). Rukoushuone oli siis varsin kookas, kun sitä käyttävien asukkaiden määrä oli noin 800 henkeä. Honkobackharjun jätinkirkko
Noin 300–400 metriä etelään korkeudella 43–45 metriä (mpy) sijaitsee asuinpaikka, jonka keramiikka ei ole samaa tyyppiä kuin jätinkirkosta löydetty. Tässä keramiikassa ei käytetty asbestikuituja ja se on karkeapintaista. Sen arvellaan olevan kivikauden loppupuolelta. Asuinpaikka sijaitsee sellaisella korkeuskäyrällä, että meri ulottui tänne asti kivikauden loppupuolella. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Pikku Liekokankaan jätinkirkot on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva jätinkirkoksi tulkittava kohde. Varmasti tunnistetun jätinkirkon vieressä on toinen, mutta samalla epävarmempi, jätinkirkko. Alueen löydöt ja sijainti rannansiirtymän kronologiassa ajoittavat jätinkirkon 2200–2100 eaa. eli kivikauden loppupuolelle. Östersundomin kirkko
Uuden kappelin rakentaminen entiselle paikalleen alkoi vuonna 1753 ja rakennustyö valmistui seuraavana vuonna. Puinen rakennus on tornillinen, matalaseinäinen, korkeakattoinen, päädyistään särmätty ja aumattu pitkäkirkko. Sisäkatteena on särmikäs puuholvaus. Kirkkorakennukseen liittyy koillisnurkassa sakasti ja länsipäädyssä eteinen, jonka päällä on korkeahuippuinen torni. Sen kellot ovat vuosilta 1755 ja 1773. Kirkon pinta-ala on 200 neliötä, 6-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 1968. Kirkon alttaritaulu "Jeesus tyynnyttää myrskyn" on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Hjördis Nyberg. Votiivitaulu pohjoisseinällä kuvaa Kustaa II Aadolfia ja Kaarle XII:ta Kristuksen ristin juurella. Muu kirkossa oleva irtaimisto on saatu pääasiassa lahjoitusten kautta. Lehterikaiteen tussipiirrokset on tehnyt 1700-luvun jälkipuoliskolla Georg Christopher Killian. Valkjärvi (Kärkölä)
Järvi sijaitsee peltojen keskellä ja se on pyöreän muotoinen. Sen pinta-ala on 143 ha ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 5,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa alavaa peltorantaa. Länsirannalla on kuitenkin Himmankallio, joka kohoaa jyrkkänä vedestä 25 metrin korkeuteen. Myös etelärannalla oleva Teerimäki pistää silmään 15 metrin korkeudella. Kantatie 54, joka on seurannut Riihimäki–Lahti-rataa, ohittaa järven kaakkoisrannat ja jättää vielä Kärkölän taajaman asuinalueet tien toiselle puolelle. Järven koillisrannassa sijaitsee kurssikeskus. Outokummun kirkko
Outokummun kirkko on Outokummussa sijaitseva suorakaiteinen rapatusta tiilestä tehty pitkäkirkko. Kirkon suunnittelun aloitti Bertel Liljeqvist ja viimeisteli Samuel Salvesen. 
Kirkon toiselta sivulta ulkonee kaksikerroksinen siipirakennus ja alttaripäädystä kapeampi ja matalampi kuori, jonka sivulla on sakasti. Siipirakennuksen seurakuntasali voidaan yhdistää kirkkosaliin. Kirkossa on jyrkkälapeinen satulakatto, toisen sivun ikkunat ovat tasa- ja toisen kiilapäätteiset. Sisäkatteena on puinen taitekatto. Kattoratsastaja toimii kellotelineenä pääsisäänkäynnin harjalla. Kirkon pinta-ala on on 245 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 350 + 300 hengelle. Kirkon 20 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1956. Alttarilla on risti. Jätinkirkko
Jätinkirkkoja esiintyy lähinnä Pohjanmaalla ja muualla Perämeren pohjoisilla rannoilla, missä niitä tunnetaan laskentatavasta riippuen nelisenkymmentä kappaletta. Suurin jätinkirkko on 60-metrinen Raahen Pattijoen Kastelli. Muita tunnettuja paikkoja ovat esimerkiksi Haukiputaan Rajakangas, Siikajoen Pesuankangas ja Pedersören Jäknabacken. Kåtabackenin jätinkirkko
Jacob Tegengren tutki kohdetta vuonna 1928 osittain tuhoutuneen kiviröykkiön. Se oli muodoltaan lähes nelikulmainen ja mitoiltaan 5x5 metriä. Kiveyksen alta löytyi runsaasti hiiltä, mutta mitään hautaamiseen viittaava hän ei löytänyt. Pentti Risla suorittu kohteessa tarkastuskäynnin vuonna 2005. Hän kulki jätinkirkon kivivallit läpi GPS-paikantinen kanssa ja hahmotti sillä jätinkirkon karkeat muodot. Linnakankaan jätinkirkko
Aarne Europaeus eli myöhemmin Äyräpää mainitsee vuonna 1914 laatimassaan kaivauskertomuksessaan, että Anders Snellman on julkaissut jätinkirkosta oman tutkielman ja että Hjalmar Appelgren olisi käynyt täällä myös tutkimassa jätinkirkkoa. Hän kuvasi sen kivirakenteet tarkasti ja julkaisi siitä yksityiskohtaisen pohjapiirroksen. Piirroksesta mittaamalla voidaan päätellä sen olleen silloin noin 25 metriä pitkä ja noin 17 metriä leveä, mikä vastaa jätinkirkon nykymittoja. Hän huomasi myös, että vallipiha oli kivetöntä maata ja ettei siinä kasvanut oikeastaan mitään. Vallien ulkopuolella kasvoi nuorta metsää, sillä paikallisten mukaan metsä oli palanut useita kertoja. Lounaissivun portin sisäpuolella sijaitsi 3 metriä pitkä ja metrin levyinen maan- ja kivensekainen kumpu. Sen vieressä oli kuopanne, jota hän epäili ”aarteenetsijöiden” tekemäksi. Vallin pohjoissivulla erottuu pohjapiirroksesta kivikossa kuoppa, joka voisi olla auki tongittu. Metelinkirkko
Uloimmassa kivivallissa näkyy matalampia kohtia, jotka voisivat olla kulkuväyliä. Näitä kutsutaan tässä porteiksi. Portteja sijaitsee ainakin kivivallin nurkkauksissa, mutta erään tulkinnan mukaan niitä olisi kuusi. Marianna Ridderstad on osana jätinkirkkojen arkeoastronomista selvitystä mitannut niiden sijainnit Metelinkirkon keskikohtaan nähden: 75°, 115°, 165°, 265°, 295° ja 330° (mitattuna pohjoisesta myötäpäivään). Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkosta 150 metriä pohjoiseen samalla harjanteella on pieni jätinkirkko tai pikemminkin vallien ympäröimä painanne. Se on noin 16 metriä pitkä ja 10 metriä leveä, mutta sisäpiha on vain 7x4-metrinen. Painanne voi olla kivikkoon raivattu asumuspainanne. Rapakivi
Kvartsi, sarvivälke ja biotiitti muodostavat yhdessä noin 15 tilavuusprosenttia kivestä. Nämä mineraalit esiintyvät 1–3 mm:n kokoisina rakeina. Sarvivälke ja biotiitti ovat tummia mafisia mineraaleja. Kvartsin muoto on pisaran mallinen. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkko on nelikulmainen mutta pyöreäkulmaisen muotoinen kivivalli, joka on äestyksestä huolimatta edelleen hyväkuntoinen. Se on 65 metriä pitkä ja 35 metriä leveä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 32° pohjoisesta vastapäivään eli pohjoisluoteeseen. Kivivallissa on yksi kohta, joka on jätetty matalammaksi eli siinä on niin sanottu portti. Portti osoittaa jätinkirkon keskipisteestä 148° myötäpäivään eli eteläkaakkoon ja sijaitsee siten jätinkirkon pituusakselilla.