Missä Muhammad Zahir Šah kuoli?
Muhammad Zahir Šah
Vuosia myöhemmin Afganistanissa valtaan noussut Taliban-hallinto kaatui Yhdysvaltain hyökättyä maahan Afganistanin sodassa vuonna 2001. Monet tahot Afganistanissa toivoivat nyt Zahir Šahin palaavan maahan jo ottavan mahdollisesti myös takaisin menettämänsä kruunun. Zahir Šah palasikin Afganistaniin huhtikuussa 2002, mutta ei asettunut ehdolle maan hallituksen johtoon, vaan tuki Hamid Karzaita. Hän sai kuitenkin seremoniallisen arvonimen "Kansakunnan isä". Viimeisinä vuosinaan Zahir Šah matkusti useampaan otteeseen ulkomaille sairauksiensa hoidon takia. Zahir Šah kuoli Kabulissa 23. heinäkuuta 2007. Muhammad Zahir Šah
Zahir Šah palasi Afganistaniin vuonna 2002 Taliban-hallinnon kukistumisen jälkeen ja hän kuoli Kabulissa vuonna 2007.
Fath Ali Šah
Fath Ali Šah syntyi vuonna 1771. Hänen edeltäjänsä Agha Muhammad Šah kruunautti itsensä hallitsijaksi vuonna 1796 ja loi näin Qajar-dynastian perustan. Kesäkuussa 1798 hän joutui kuitenkin omien palvelijoidensa murhaamaksi sotaretkellä Vuoristo-Karabahissa. Esimerkiksi Karim Khan Zandin kuollessa Persia oli ajautunut sisällissotaan, mutta Agha Muhammad Šah oli valmistellut kaukonäköisesti sisarenpoikansa Fath Ali Šahin nousua seuraajakseen ja esimerkiksi Qajar-heimon sisäiset ristiriidat oli ratkaistu. Azerbaidžanin alueella puhkesi levottomuuksia, jotka Fath Ali Šah kuitenkin tukahdutti taistelussa Qazvinin lähettyvillä. Fath Ali rankaisi edeltäjänsä murhaajia, ja Agha Muhammadin ruumis vietiin haudattavaksi Najafiin. Noruz-juhlassa 21. maaliskuuta 1798 Fath Ali kruunautti itsensä Persian hallitsijaksi. Agha Muhammad Šah
Agha Muhammad Khan syntyi Gorgānissa vuonna 1742. Agha Muhammad kuului qajarien heimoon, jonka vaikutusvalta oli lisääntynyt safavidien Persian hajotessa vuonna 1722. Hän päätyi Adil Šahin vangiksi vuonna 1747 tai 1748 ja hänet kastroitiin Adil Šahin käskystä vain viisi- tai kuusivuotiaana. Kastroinnin takia Agha Muhammad on esitetty aikalaispiirroksissa myöhemmällä iällään parrattomana ja riutuneena. Sittemmin häntä piti vankinaan Karim Khan, joka kohteli kuitenkin vankiaan ystävällisesti. Agha Muhammad pakeni pohjoieen Karim Khanin kuoltua, jossa hän nousi qajarien johtoon vakiinutettuaan asemansa sodassa veljiään vastaan. Yomut-turkkilaisten tuella hän myös karkotti zandien joukot kotiseuduiltaan Mazandaranista. Sotaretki zandeja vastaan jatkui Teheraniin, jossa paikalliset kieltäytyivät päästämästä häntä kaupunginmuurien sisäpuolelle. Teheranilaiset antoivat kuitenkin Agha Muhammadin ymmärtää kaupunkilaisten seuraavan Isfahanin hallitsijoita, joten sotaretki suuntautui zandien hallitsemaa kaupunkia vastaan. Isfahan kukistui vuonna 1785 ja voitokas Agha Muhammad palais Teheraniin maaliskuussa 1786. Teheran oli vielä tällöin vain pieni kylä, mutta Agha Muhammadin valtakaudella se kasvoi 15 000 asukkaan keskukseksi ja Persian pääkaupungiksi. Nadir Šah
Pääkaupungin kukistuttua Persialla oli edelleen kaksi suurta ulkoista vihollista. Osmanien valtakunta oli vallannut Persian kaoksen aikana alueita Länsi-Persiasta, kuten Kermanšahin ja Hamadanin. Lisäksi Venäjän keisarikunta oli lähettänyt joukkoja Persian luoteisiin maakuntiin estääkseen osmaneja valtaamasta aluetta. Vuonna 1730 Nadir löi osmanien joukot ja valtasi takaisin lähes kaikki Länsi-Persian aiemmin menetetyt alueet. Osmanit pakotettiin tunnustamaan ennen sotaa vallinnut raja. Venäjän keisarikunnan kanssa päästiin puolestaan neuvoteltuun ratkaisuun ilman sotaa ja he palauttivat Persialle maalta vallatut alueet. Nadir rakennutti myös maalleen laivaston, jonka avulla he valtasivat arabien hallitseman Bahrainin ja Omanin. Vuonna 1732 Nadir löi jälleen kapinoineet abdalit ja Herat vallattiin. Vuonna 1736 Nadir kutsui kokoon ylimystön ja uskonoppineiden neuvoston, joka julisti hänet Persian šaahiksi. Sittemmin Nadir tunnettiinkin paremmin nimellä Nadir Šah. Hotak-dynastian viimeinen tukikohta Kandahar kukistui vuoden piirityksen jälkeen maaliskuussa 1738, minkä jälkeen Nadir hallitsi jälleen yhtenäistä Persiaa. Šaikhilaisuus
Šaikhilaisuuteen liittyy myös tuhatvuotisen valtakunnan odottaminen, mutta varsinaisesti ei puhuta kätketyn imaamin, Mahdin, paluusta. Kuitenkin tutkijat eivät ole varmoja historiallisista tapahtumista, sillä alku-šaikhilaisuudesta saadut tiedot perustuvat baabilaisten kirjoittajien halusta liittää omat uskomuksensa "puhdasoppiseen" šaikhilaisuuteen. Todennäköisesti šaikhilaisuudessa oli odotus Mahdin paluusta, mutta jälkikäteen asiaa ei haluttu myöntää siinä vaiheessa kun myöhäisempi baabilaisuus ajautui ristiriitaan valtauskonnon kanssa. Sayyid Kazim kuoli joko 31. joulukuuta 1843 tai 1. tammikuuta 1844. Zarah Leander
Sittemmin Leander teki konttoritöitä Tukholmassa. Hän esiintyi useasti myös Suomessa ja järjesti jäähyväiskiertueensa vuonna 1973. Hän jäi eläkkeelle viihdemailmasta vuonna 1981. Samana vuonna hän kuoli Tukholmassa aivohalvaukseen. Mohammed Omar
Heinäkuussa 2015 Afganistanin turvallisuusvirasto tiedotti uutistoimisto AP:lle että Mullah Omar kuoli luonnollisesti sairaalassa Pakistanin suurimassa kaupungissa Karachissa jo vuonna 2013. Taliban vahvisti kuoleman ja valitsi uuden johtajan, joka on Akhtar Mansoor. Ahmad Šah Dorrani
Ahmadin uusi valtakeskus muodostui Kandahariin, jota hän alkoi jälleenrakentaa Nadirin valtakauden hävitysten jälkeen. Lähialueen mahdolliset kilpailijat olivat heikentyneet merkittväsäti. Nadir oli kukistanut Ghelzait ja uzbekit, ja mogulit olivat keskittyneet omiin sisäisiin selkkauksiinsa. Ahmad pystyi näin rauhassa alistamaan Hindukušin alueen turkmeenit, tadžikit ja hazarat. Herat kukistui piirityksen jälkeen vuonna 1750 ja hieman sen jälkeen vallattiin myös Mašhad ja Nišapur. Hän pakotti myös Khorasania hallinneen Nadirin pojanpojan Šahrokh Afšarin tunnustamaan oma yliherruutensa. Nopeat ja helpot valtaukset eivät kuitenkaan kestäneet ikuisesti. Yritys edetä syvemmälle Persiaan tyrehtyi Golestanissa kärsittyyn tappioon, minkä mukana jäivät myös haaveet Nadir Šahin vanhan valtakunnan yhdistämisestä. Mihály Zichy
Mihály Zichy (14. lokakuuta 1827 – 1. maaliskuuta 1906) oli unkarilainen taiteilija, taidemaalari, romantiikan mestari. Hän oli Venäjän tsaariperheen hovimaalari. Georgialaiset pitävät häntä kansallismaalarinaan, sillä hän kuvitti heidän kansalliseepoksensa "Pantterintaljainen". Kuvitukset olivat käytössä myös kansainvälisissä julkaisuissa. Hän kuvitti muun muassa myös Madáchin kirjan "Ihmisen murhenäytelmä". Shahrukh Khan
Nasreen Munni Kabir teki Khanista dokumentin "The Inner and Outer World of Shah Rukh Khan" vuonna 2005. Lontoon Madame Tussaudsin vahakabinetissa julkistettiin Khanin vahahahmo huhtikuussa 2007. Myöhemmin Khanin vahahahmoja asennettiin myös muissa kaupungeissa sijaitseviin Madame Tussaudsin kabinetteihin. Mundhir
Al-Mundhir (arab. المنذر) oli kuudes umaijadi-dynastiaan kuulunut Cordoban kalifaatin emiiri vuosina 886–888 isänsä Muhammad I:n jälkeen. Hän joutui kohtaamaan jatkuvia kapinoita ja maan ollessa hajoamisen partaalla hän kuoli hallittuaan vain kaksi vuotta. Hän jatkoi koko hallintokautensa ajan isänsä aloittamaa sotaa Umar ibn Hafsunia vastaan, ja kuolikin ibn Hafsunin tukikohdan piirityksessä Bobastrossa. Jotkin arabilähteet viittaavat siihen, että hän olisi kuollut luonnollisesti, kun taas toiset viittaavat siihen, että hänet murhasi lopulta hänen oma veljensä ja seuraaja Abdallah ibn Muhammad (888–912). Osama bin Ladenin kuolema
Osama bin Laden, islamistijärjestö al-Qaidan perustaja, kuoli Abbottabadissa, Pakistanissa varhain toukokuun 2. päivän aamuna vuonna 2011. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA:n johdolla suoritetun ja koodinimen Operaatio Neptunuksen keihäs ("Operation Neptune Spear") saaneen yhteisoperaation suoritti Yhdysvaltain merivoimien sodankäynnin kehitysryhmään (DEVGRU tai SEAL Team Six) kuuluva Navy SEALs-ryhmä apunaan Yhdysvaltain maavoimien johtama erityisoperaatioiden lennostorykmentti (160th Special Operations Aviation Regiment) sekä CIA:n toimijoita. Mohammad Ali Shah
Mohammad Ali Shah pakeni Odessaan Venäjälle. Mohammad Ali suunnitteli paluuta Iraniin ja lähti Odessasta ja saapui laivalla vuonna 1911 Astarabadiin, Iraniin, mutta hänet karkoitettiin maasta. 
Mohammad Ali Shah pakeni Konstantinopoliin ja kuoli San Remossa, Italiassa 5. huhtikuuta vuonna 1924. Hänet on haudattu Imaami Alin mausoleumiin Karbalaan, Irakiin. Zuhair Mohsen
Zuhair Mohsen (arabiaksi: زهير محسن, tai "Zuhayr Muħsin", "Zahir Muhsein") (1936–1979) oli palestiinalainen PLO:hon kuuluvan, Syyrian valvoman baathilaisen al-Saikan johtaja 1971–1979. Mohsen oli pakolaisena Jordaniassa, jossa hän toimi Baath-puolueessa. Mohsen nousi siihen asemaan, kun Syyrian puolustusministeri Hafiz al-Assadista tuli Syyrian presidentti. Hän oli tukenut tätä aiempaa Salah Jadidin hallintoa vastaan. Dust Muhammad Khan
Sekava tilanne Afganistanissa herätti huolta ulkomailla niin sanotun suuren pelin, eli Venäjän keisarikunnan ja brittien Keski-Aasian valtakamppailun vallitessa. Britit olivat liittoutuneet afgaanien vihollisten sikhien kanssa. Sikhit olivat vallanneet Pešawarin, jota Dust Muhammad ei voinut hyväksyä. Afganistanin valtaistuimelle haluttiin hallitsija, joka myöntyisi sikhien valtaan Pešawarissa ja toisaalta olisi riittävän vahva pitääkseen venäläiset loitolla. Britit pyrkivät ottamaan tilanteen haltuunsa tukemalla Šudža' Šahin yritystä nousta valtaistuimelle vuonna 1834, mutta Dust Muhammad voitti Šudža' Šahin joukot lähellä Kandaharia käydyssä taistelussa. Tilanne kiristyi entisestään venäläisten alettua tukemaan Persiaa. Qadžarien Muhammad Šah teki vuonna 1837 sotaretken Heratiin, mikä olisi saattanut uhata brittien hallitsemaa Intian niemimaata. Lisäksi Dust Muhammadin hoviin saapui venäläisten edustaja kapteeni Ivan Viktorovitš Vitkevitš. Dust Muhammad avasi diplomaattiyhteydet Venäjälle toivoen voivansa näin painostaa brittejä luovuttamaan Pešawarin. Britit tämä vakuutti kuitenkin vain hallitsijan vaihtamisen tarpeellisuudesta. Persialaiset joutuivat vetäytymään brittien vallattua saaria Persianlahdella ja yhdessä Šudža' Šahin ja sikhien kanssa he alkoivat myös suunnitella Afganistanin vallanvaihdosta, joka johti ensimmäiseen afgaanisotaan. Abu Ayyub al-Masri
Abu Ayyub al-Masri (noin 1968 – 18. huhtikuuta 2010) (arab.أبو أيوب المصري ), tunnetaan myös nimellä Abu Hamza al-Mujahir, oli egyptiläinen islamisti, joka oli Irakin al-Qaidan johtaja vuodesta 2006 kuolemaansa 2010 asti. Hän nousi Irakin al-Qaidan johtoon edeltäjänsä jordanialaisen Abu Musab al-Zarqawin kuoltua Yhdysvaltain armeijan ilmaiskussa 7. kesäkuuta 2006. Kesäkuussa 2006 Yhdysvallat asetti tarjolle 5 miljoonan dollarin tappopalkkion hänestä. Intian historia
Baburia seurasi vallassa hänen poikansa Humayun. Hänen suurimmaksi uhkaajakseen nousi afgaani Sher Khan. Sher Khanin afgaanijoukot valtasivat Delhin vuonna 1540, ja Humayun vaelsi maanpakoon Persiaan. Hän vietti siellä lähes kymmenen vuotta ja sai tukijakseen Persian shaahin. Shar Khan kruunautti itsensä tällä välin kuninkaaksi ja otti nimekseen Sher Shah Suri. Shar Khan kuoli kuitenkin vuonna 1545 hänen ollessaan Keski-Intiassa piirittämässä rajputien Kalinjarin linnaketta. Ilman kuolemaa mogulivalta ei olisi ehkä enää koskaan palannut Intiaan. Samana vuonna Humayun sai persialaisten joukkojen avulla vallattua takaisin Kabulin ja Kandaharin. Kymmenen vuotta myöhemmin, vuonna 1555 Humayun joukkoineen valtasi Delhin ja Agran takaisin mogulivallan alle. Humayun ei ehtinyt hallita voittonsa jälkeen kauaa, sillä hän kuoli tapaturmaisesti vuonna 1556. Pjotr Zajev
Zajev kuoli Lipetskissä 61-vuotiaana 29. marraskuuta 2014. Osho
Osho, tunnetaan myös nimillä Acharya Rajneesh tai Bhagwan Shree Rajneesh; oikea nimi Chandra Mohan Jain (11. joulukuuta 1931 Kuchwada, Intia – 19. tammikuuta 1990 Pune, Intia) oli intialainen henkinen johtaja. Hän yhdisti opetuksissaan itämaista mystiikkaa, henkilökohtaista hartautta ja seksuaalista vapautta. Hän korosti suoran ja kokemuksellisen tiedon tärkeyttä, eikä halunnut antaa tietoa valmiina. Muhammad Šaibani
Muhammad Šaibani oli etenkin 1500-luvun alussa vaikuttanut šaibanidihallitsija, joka valloitti häntä tukevien uzbekkien kanssa timuridien ja tšagataiden hallitsemia alueita Keski-Aasiassa. Vuonna 1510 hän sai surmansa Persian safavidihallitsijaa Isma'il I:tä vastaan käydyssä taistelussa Mervin ulkopuolella. Mohammad Abdille Hassan
Sayyid Mohammad Abdille Hassan (, , 1856 Somalia – 21. joulukuuta 1920 Imi, Etiopia) oli somalialainen kansanjohtaja, joka perusti itsenäisen Dervišši-valtion vastustaakseen sekä naapurivaltion Etiopian laajentumispyrkimyksiä että eurooppalaisten valtakuntien Britannian ja Italian siirtomaahankkeita Afrikan sarven alueella. Vuosina 1899-1920 käydyn Dervišši-sodan aikana hän johti menestyksekästä vastarintaa valloittajien sotaretkikuntia vastaan. Mohammad oli myös uskonoppinut, runoilija ja uskonnollinen johtaja. Näkökulmasta riippuen häntä pidetään joko somalialaisena kansallissankarina ja itsenäisyystaistelijana tai uskonnollisena kiihkoilijana ja yksinvaltiutta tavoitelleena kapinoitsijana. Esimerkiksi Britannian aikalaislehdistössä häntä kutsuttiin pilkkanimellä "Hullu-mullah", vaikka hän ei ollut sen enempään hullu kuin mullah, eli alimman tason uskonoppinut. I. S. Johar
Inderjeet Singh Johar (16. tammikuuta 1920, Talagang, Brittiläinen Intia, nykyinen Pakistan – 10. maaliskuuta 1984 Mumbai, Intia) oli intialainen näyttelijä, käsikirjoittaja, tuottaja ja ohjaaja. Hän näytteli lukuisissa Bollywood-elokuvissa 1950-luvulta 1980-luvun alkupuolelle ja näytteli myös rooleissa kansainvälisissä elokuvissa kuten "Harry Black ja tiikeri" (1958), "Intiassa palaa" (1959), "Arabian Lawrence" (1962) ja "Kuolema Niilillä" (1978). Johar myös käsikirjoitti elokuvia ja ohjasi niitä. Johar oli naimisissa viidesti, ja hänen tyttärensä Ambika Johar esiintyi myös jossain elokuvissa 1970-luvun lopulla. Mohammad Reza Pahlavi
Liittoutuneet halusivat saada varmuudella Iranin öljykentät haltuunsa. Puolueeton Iran oli tehnyt öljykauppoja myös Saksan kanssa. 25. elokuuta 1941 Britannian ja Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Iraniin. Lyhyessä sodassa Iran menetti 800 miestä, 200 siviiliä, 2 tykkivenettä ja 6 lentokonetta, kun taas britit 20 miestä sekä tankin ja neuvostoliittolaiset noin 40 miestä sekä kolme lentokonetta. 16. syyskuuta šaahi Reza Pahlavi pidätettiin ja karkotettiin maanpakoon Etelä-Afrikkaan. Britit ja neuvostoliittolaiset painostivat hänet jättämään valtaistuimensa vanhimmalle pojalleen. Seuraavasta päivästä 17. syyskuuta lähtien Mohammed Reza Pahlavi oli Iranin šaahi. Britit ja neuvostoliittolaiset ajattelivat, että poika Mohammed Reza Pahlavi olisi enemmän suosiollinen liittoutuneille. Tämä oletus osoittautuikin paikkansapitäväksi. Aga Khan III
Aga Khan III (oikealta nimeltään sir Sultan Muhammed Shah, Aga Khan) (2. marraskuuta 1877 Karachi, Brittiläinen Intia - 11. heinäkuuta 1957 Versoix, Sveitsi) oli ismailiittišiiamuslimien nizari-lahkon 48. hengellinen johtaja (Aga Khan) eli imaami vuodesta 1885 kuolemaansa asti. ’Inajat Allah Khan
Brittien kuninkaallisten ilmavoimien lentokone evakuoi 'Inajat Allahin ja hänen perheensä Brittiläisen Intian Peshawariin. Myöhemmin hän asui Iranissa ja kuoli Teheranissa 12. elokuuta 1946. Bahadur Šah II
Abu 'l-Muzaffar Siradj al-Din Muhammad Bahadur Šah eli Bahadur Šah II (1775 – 1862) oli viimeinen timurideista periytyvä Intian suurmoguli. Hän nousi suurmoguliksi isänsä Akbar Šah II:n kuollessa vuonna 1837, mutta hänen valtansa oli lähinnä muodollinen, ja Intiaa hallitsi Englannin Itä-Intian kauppakomppania. Vuonna 1857 kapinoivat sepoyt nimittivät hänet nimelliseksi johtajakseen, ja brittien vallattua Delhin muutamaa kuukautta myöhemmin hänet vangittiin ja karkotettiin Yangoniin nykyiseen Myanmariin. Bahadur Šah kuoli karkotettuna vuonna 1862. Hänet tunnetaan epäonnistuneen kapinan johtajuuden ohella urdunkielisenä runoilijana ja suufilaisena pyhimyksenä. Randžit Singh
Lokakuussa 1831 Randžit neuvotteli brittien kanssa Sindhin alueen kohtalosta. Britit havittelivat Indusjoen liikenteen kannalta tärkeää Sindhiä ja Randžit suostui niiden vaatimuksiin huolimatta siitä, että britit uhkasivat näin saartaa hänen valtakuntansa. Randžit kykeni kuitenkin pitämään omalla kaudellaan britit poissa omilta alueiltaan. Vuonna 1838 Randžit solmi sopimuksen Intian varakuningas Aucklandin jaarli George Edenin kanssa, jonka mukaan hän auttaisi brittejä nostamaan Afganistanin valtaistuimelle brittien tukeman Šudža' Šahin. Vastineeksi sikhien tuesta sotaretkelle Afganistaniin britit tunnustaisivat kaikkien sikhien aiemmin miehittämien alueiden Indusin länsipuolella jäämisen osaksi Randžitin valtakuntaa. Ensimmäisen afgaanisodan puhjettua sikhit päätyivät kuitenkin lähinnä katselemaan sivusta brittien edetessä Afganistaniin. Sikhit ottivat kuitenkin osaa voitonparaatiin Kabulissa. Hieman myöhemmin Randžit sairastui ja hän kuoli Lahoressa 27. kesäkuuta 1839. Hamid Mirza
Prinssi Hamid Mirza Qajar (23. huhtikuuta 1918 – 5. toukokuuta 1988) oli Persian Qajar-dynastian Mohammad Hassan Mirzan poika, joka oli Ahmad Shah Qajarin Persian viimeinen Qajar-dynastian shaahi. Muhammad Nadir Šah
Afganistanissa Aman Allahin uudistukset nostattivat hallitsijan vastaisia kapinoita, joista vaarallisimmaksi osoittautui tadžikkipäällikkö Habib Allah Kalakanin kapina Kabulin pohjoispuolella tammikuussa 1929. Aman Allah pakeni luovuttaen kruunun veljelleen 'Inajat Allahille, mutta hän hallitsi vain muutaman päivän ennen kuin Kalakani pakotti hänetkin luopumaan kruunustaan. Uusi tadžikkitaustainen hallitsija ei ollut etenkään Afganistanin paštujen mieleen ja Nadir palasi vapaaehtoisesta maanpaostaan Ranskasta kuultuaan Kabulin valtauksesta. Hän saapui ensin Intiaan ja edelleen Afganistanin rajaseudulle, jossa hän alkoi koota laškar-joukkoja. Nadirilla oli huomattava maine afgaanisodan ajoilta, minkä lisäksi hänellä oli tukenaan viisi veljeä tai velipuoltaan, joilla oli kaikilla vaikutusvaltaa heimojen parissa. Nadirin joukot hyökkäsivät kohti Kabulia kesällä 1929 ja kaupunki kukistui elokuussa. Antautunut Kalakani teloitettiin ja Nadir Khan huudettiin kuninkaaksi nimellä Nadir Šah. Najaf
Khomeinin palattua Iraniin vallankumouksen jälkeen hän vetosi Irakin šiialaisiin pyytäen näitä osallistumaan mielenosoituksiin Baath-puoluetta vastaan islamilaisen valtion tuomiseksi Irakiin. As-Sadr puolsi kamppailua hallintoa vastaan ja hänet pidätettiin ja surmattiin Bagdadissa vuonna 1980. Tuhansia hänen kannattajiaan pidätettiin ja surmattiin Najafissa ja muualla maassa. Irakin kärsittyä tappion Persianlahden sodan jälkeen vuonna 1991 kaupungissa syntyi kapina, jonka tasavaltalaiskaarti kuitenkin kukisti verisesti. Vuonna 1992 hallinto tunnusti Muhammad Sadiq as-Sadrin suurajatollahina toivoen, että tämä olisi ohjailtavissa. Vuodesta 1998 hän alkoi kuitenkin tehdä pesäeroa itsensä ja hallinnon välillä. Vuonna 1999 hänet murhattiin Najafissa perjantairukousten jälkeen. Häntä pidetään edelleen merkittävänä hahmona Sadr Cityssä, Bagdadin šiialaisessa kaupunginosassa. Gustav Adolf Fischer
Fischer palasi Saksaan marraskuussa 1883. 1885 hän osallistui tutkimusmatkailija Wilhelm Junkerin veljen rahoittamalle ja varustamalle retkelle etsimään kadonnutta Junkeria ja hänen matkaseuralaisiaan Emin Pashaa ja Gaetano Casatia, muuta retkikunta joutui palaamaan tyhjin käsin päästyään Victoriajärven rantaan. Hän palasi Sansibariin kesäkuussa 1886 ja matkusti sitten Berliiniin, missä hän kuoli sairastamaansa trooppiseen kuumetautiin. Maher Meshaal
Saudi Gazette lehden mukaan Meshaal oli ennen liittymistään Isis-järjestöön huhtikuussa 2013 työskennellyt laulajana ja imaamina saudiarabialaisessa moskeijassa maan pääkaupunki Riadissa. Järjestön kannattajien Twitter-tilien mukaan hän kuoli Yhdysvaltojen tekemässä ilma-iskussa Syyrian Hasakassa. Toisten tietojen mukaan iskut tapahtuivat Deir ez-Zorin kaupungissa. Dschinghis Khan
Louis Hendrik Potgieter (tunnettu myös nimellä Patrick Bailey, 4. huhtikuuta 1951, Pretoria – 1993 tai 1996, Kapkaupunki) oli balettitanssija, kotoisin Etelä-Afrikasta. Hän tuli Münchenin teatteriin vuonna 1975. Sieltä musiikintekijä Ralph Siegel keksi hänet mukaan Dschinghis Khaniin. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Potgieter lähti takaisin Etelä-Afrikkaan töihin hotelliin. Hän kuoli AIDS:iin vuonna 1993 tai joidenkin lähteiden mukaan 1996. Mirza Ghulam Ahmad
Ahmad kuoli Lahoressa 26.5.1908. Hän teki työtä viimeiseen asti ja oli edellisenä iltana suunnittelemassa: Rauhan Viesti (The Message of Peace) nimistä dokumenttia. Baabilaisuus
Syyskuussa 1848 šaahi Mohammad Shah Qajarin kuolema johti maan poliittiseen sekasortoon. Baabilainen Husain Bushru’i käytti tilaisuutta hyväkseen ja marssi joukkoineen Māzandarāniin. Siellä he linnoittautuivat Tabarsin hautamuistomerkin ympärille. Baabilaiset taistelivat hallituksen joukkoja vastaan puolen vuoden ajan Tabarsin taistelussa. Lopulta piiritys johti verilöylyyn, joka samaistui baabilaisten silmissä marttyyrikuolemiin. Tämän jälkeen liike hiipui ja siirtyi maan alle. Alkuvuodesta 1850 baabilaiset kannattajat aloittivat paikallisia kapinoita ja hallitus turvautui äärimmäisiin toimenpiteisiin. Bab teloitettiin 9. heinäkuuta 1850, minkä jälkeen kapinointi väheni, mutta jatkui hajanaisena vuoteen 1853 asti. Om Shanti Om
Mukesh menee puhumaan asiat selviksi Omin kanssa, mutta he aloittavat tappelun. Yhtäkkiä Shantipriyan oikea aave ilmestyy ja kertoo Omille, että sinä iltana kun hän kuoli, Mukesh tuli hakemaan hänen ruumistaan tulipalon sammuttua. Mukeshin ihmeeksi Shanti ei ollutkaan kuollut, joten tämä hautasi naisen kattokruunun alle. Kun Mukesh yrittää tappaa aaveen luullen tämän olevan Sandy, Om ottaa Mukeshin aseen ja ampuu tätä jalkaan. Mukesh kaatuu suoraan kattokruunun alle siihen kohtaan, missä hänen ja Shantin piti mennä naimisiin. Om aikoo ampua Mukeshia uudestaan tappaakseen tämän, mutta Shantipriyan aave estää häntä ja tiputtaa kattokruunun Mukeshin päälle. Mukesh kuolee heti. Pian Om näkee Sandyn ja Pappun ja tajuaa silloin, että häntä ei auttanutkaan Sandy vaan oikea Shantipriya. Om kerkeää luoda Shantiin vielä silmäyksen ennen kuin tämä katoaa.
Elokuva loppuu siihen, että elokuvan tähdet tulevat ulos limusiinista kuin olisivat menossa elokuvan ensi-iltaan. Viimeinen autosta tuleva henkilö on elokuvan ohjaaja Farah Khan. Šamil Basajev
Basajevin ja kolmen muun tšetšeenivastarintataistelijan ilmoitettiin kuolleen räjähdyksessä 9. ja 10. heinäkuuta 2006 välisenä yönä viranomaisten erikoisoperaatiossa räjähteillä lastatun Kamaz-kuorma-auton räjähtäessä kahden kilometrin päässä Ekaževon kylästä Nazranin piirissä Ingušiassa. Kavkaz-Centerin mukaan räjähteiden varomattomasta käsittelystä seurannut räjähdys tapahtui yöllä ja viranomaiset vain löysivät ruumiit. Operaatio Kesäsade
Vain muutaman tunnin päästä Gilad Shalitin kaappauksesta ilmoitti palestiinalainen militanttijärjestö Kansan vastarinnan komitea (PRC) siepanneensa 18-vuotiaan pojan Eliahu Asherin. Siepatun ruumis löydettiin myöhemmin Israelin armeijan saamien tietojen perusteella Ramallahin alueelta. Operaation jo alettua palestiinalaisen Fatah-järjestön sotilaallinen siipi al-Aqsan marttyyrien prikaatit ilmoitti 28. kesäkuuta kaapanneensa 62-vuotiaan israelilaismiehen. Noah Moskovich löydettiin myöhemmin kuolleena Israelin armeijan etsinnöissä. Faruk
Maanpaossa Faruk eli ylellisesti. Hänen elämäntyyliinsä kuuluivat kasinot, yökerhot, naiset ja ylensyönti. Hän painoi parhaimmillaan (tai pahimmillaan) 136 kiloa. Faruk kuoli 45-vuotiaana Ile de France nimisessä ravintolassa Roomassa, kun hän tukevan illallisen jälkeen kaatui pöydässä. Faruk halusi että hänet haudattaisiin Al Rifa'i moskeijaan Kairoon mutta presidentti Nasser ei suostunut tähän joten hautaus piti tehdä Italiassa mutta Saudi-Arabian kuningas Faisal I antoi luvan että Farukin saisi haudattata maahan jonka jälkeen Nasser taipui ehdolla että entinen kuningas haudaisiin Al Rifai'nin moskeijan sijasta Ibrahim paššan hautausmaalle. Rabih al-Zubayr Ibn Fadl Allah
Rabih al-Zubayr Ibn Fadl Allah (1845–22. huhtikuuta 1900) oli Sudanista kotoisin ollut sotapäällikkö, joka vaikutti etenkin Keski-Afrikassa ja Ylä-Niilillä hyökäten alueen valtioiden maille ja orjuuttaen alueiden asukkaita. Hän sai surmansa taistelussa ranskalaisia vastaan huhtikuussa 1900. Rabihia pidetään Afrikassa vaihtelevasti sankarina tai hirmuhallitsijana. Tšadissa hänestä käytetään nimeä "Le Maudit" eli mokoma ja ranskan kielessä "Rabah". Sonny Listonin ja Muhammad Alin väliset nyrkkeilyottelut
Muhammad Ali jatkoi Liston-voittojensa jälkeen uraansa hallitsevana raskaansarjan WBC-liiton maailmanmestarina. Hän puolusti maailmanmestaruuttaan yhdeksän kertaa voitokkaasti ja voitti lopulta takaisin myös aiemmin menettämänsä WBA-liiton maailmanmestaruuden, kunnes joutui ottelukieltoon kieltäydyttyään lähtemästä Vietnamin sotaan vuonna 1967. Hän palasi vielä tämän jälkeen nyrkkeilykehään ja voitti maailmanmestaruutensa takaisin vuonna 1974. Sonny Liston taas piti vuoden tauon otteluista nöyryyttävän ensimmäisen erän tappionsa jälkeen ja palasi kehään yllättäen Ruotsissa vuonna 1966 käydyssä kamppailussa. Hän jatkoi uraansa aina vuosikymmenen loppuun asti kärsien vain yhden tappion tuona aikana NABF:n Pohjois-Amerikan mestaruusottelussa. Maailmanmestaruusotteluun hän ei enää päässyt. Liston löydettiin kuolleena vuonna 1971 kotoaan Las Vegasissa. Bahadur Šah I
Bahadur Šah ssyntyi 14. lokakuuta 1643 Burhanpurissa ja hän oli Suurmogulien valtakunnan hallitsija Aurangzebin poika. Hänen alkuperäinen nimensä oli Mu'azzam. Vuodesta 1663 hän edusti isäänsä Deccanissa Keski-Intiassa ja vuosina 1683–84 hän johti sotarekeä maratheja vastaan Portugalin siirtokunta Goaan. Ilman Portugalin tukea sotaretki päättyi tuhoisaan tappioon. Aurangzeb kuoli vuonna 1707 ja koska Suurmogulit eivät tavallisesti nimittäneet seuraajaansa, edellisen hallitsijan kuolema johti usein veriseen valtakamppailuun. Mu'azzam toimi isänsä kuollessa Kabulin kuvernöörinä ja joutui taistelemaan veljeänsä Azam Šahia vastaan ennen nousuaan valtaistuimelle hallitsijanimellä Bahadur Šah. Muhammad bin Tughluq
Hänen epäonnistuneisiin kokeiluihinsa lukeutui myös uuden valuutan liikkeelle lasku. Hän otti käyttöön pronssiset kolikot, minkä johdosta alettiin valaa suuria määriä rahaväärennöksiä. Tämä johti maan kaupan pysähtymiseen ja taloudellisiin vaikeuksiin. Uusi valuutta päätettiin vetää pois. Myös hänen hallintouudistuksensa epäonnistuivat, minkä johdosta virkamiehet eivät enää olleet sulttaanille uskollisia. Delhin valtaa vastaan kapinoitiin ja valtakunnan eri osat alkoivat irtautua Delhin vallasta. Muhammad bin Tughluq kuoli vuonna 1351 ja hänen jälkeensä sulttaaniksi nousi hänen serkkunsa Firuz Shah Tughluq. Tämä peri huomattavasti edeltäjäänsä pienemmän valtakunnan. Muhammad Nadir Šah
Muhammad Nadir Šah (s. 9. huhtikuuta 1883 – k. 8. marraskuuta 1933) oli Afganistanin kuningas vuosina 1929–1933. Nadir nousi hallitsijaksi hänen joukkojensa voitettua entisen hallitsijan kapinalla syrjäyttäneen Habib Allah Kalakanin. Kapinan taustalla olivat olleet kuningas Aman Allah Khanin rajut uudistukset, joita Nadir toteutti huomattavasti maltillisemmin. Ulkovaltojen kuten Neuvostoliiton ja Britannian suhteen Nadirin Afganistan noudatti puolueettomuuspolitiikkaa. Joissakin piireissä brittiläismielisenä pidetty Nadir murhattiin marraskuussa 1933 ja valtaan nousi Nadirin poika Muhammad Zahir Šah. Saur-vallankumous
Muhammad Daud Khan oli ottanut vallan Afganistanissa vallankaappauksella vuonna 1973. Kuningas Muhammad Zahir Šah oli syrjäytetty ja maa julistettu tasavallaksi. Muhammad Daudin suhteet Moskovaan ja Parčamiin olivat alkaneet rapistua 1970-luvun loppupuolella. Neuvostoliiton ja kommunistien vaikutusvaltaa yritettiin vähentää sijoittamalla Daudin kannattajia hallinnon avaintehtäviin samalla, kun kommunisteja siirrettiin vähäpätöisiin toimiin. Kommunistien kannattajia houkuteltiin Daudin puolelle vasemmistolaisella retoriikalla ja esimerkiksi tammikuussa 1977 kokoontuneessa luja džergassa puhuttiin kansan ja riistäjien vastakkainasettelusta, minkä lisäksi pankit ja tuotantolaitokset kansallistettiin. Myös kommunistien vaikutusta upseeriston piirissä pyrittiin vähentämään, mutta Khalq-ryhmittymän Hafizullah Aminin värväystoiminta korvasi nopeasti kommunistien menetykset. Daudin toiminta ei jäänyt huomaamatta Moskovassa ja huhtikuussa 1977 Brežnev syytti Moskovassa käydyissä neuvotteluissa Daudia Afganistanin liukumisesta arabirahoituksen avulla lännen valtapiiriin. Moskova alkoi myös painostaa Parčamia ja Khalqia liittoutumaan presidenttiä vstaan. Afganistanin kansandemokraattinen puolue (PDPA) yhdistyikin heinäkuussa 1977, vaikkakin yhdistyminen oli luonteeltaan todellisen yhdistymisen sijaan väliaikainen aselepo. Daudin ja kommunistien tulevan välienselvittelyn väistämättömyys alkoi käydä selväksi alkuvuodesta 1978. Tapahtumaketjun laukaisi Parčamin ideologi Mir Akbar Khaibarin murha 17. huhtikuuta 1978. Murhaajaa ei koskaan saatu selville, mutta tämä ei estänyt PDPA:ta syyttämästä murhasta Daudia. Khaibarin hautajaisista muodostui Daudin vastainen mielenosoitus ja Daud määräsi PDPA:n johtajat pidätettäväksi. Jostain syystä Hafizullah Amin vältti pidätyksen, mikä osoittautui ratkaisevaksi virheeksi Daudille ja tasavallalle tämän pystyen näin järjestämään vastaiskun presidentille liittolaistensa kanssa. Muhammad al-Bukhari
Abu 'Abd Allāh Muḥammad ibn Ismā'īl ibn Ibrāhīm ibn al-Mughīrah ibn Bardizbah al-Ju'fī al-Bukhari (; 19. heinäkuuta 810 – 1. syyskuuta 870), tai Bukhari (), jota kutsutaan yleensä nimellä Imaami al-Bukhari tai Imaami Bukhari, oli persialainen ulama (islamilainen uskonoppinut). Hän syntyi Buharassa, [[Uzbekistan]issa. Hänen kirjoittama [[Hadith|hadith-kokoelma]] tunnetaan nimellä "Sahih al-Bukhari". Sitä pidetään [[Sunnalaisuus|sunni-muslimien]] keskuudessa yhtenä alkuperäisimmistä ("sahih") hadith-kokoelmista. Toinen tunnettu hänen kirjoittamansa kirja on "Al-Adab al-Mufrad". Muhammad Sa’id al-Sahhaf
Ulkomailla Muhammad Sa’id al-Sahhaf tunnetaan hänen päivittäistä tiedotuksistaan Bagdadista Irakin sodan aikoina. Alussa Said tunnettiin nimellä "Bagdadin Bob". Tiedotukset olivat mielikuvituksellisia, värikkäitä ja valheellisia. Said väitti Irakin televisiossa 7. huhtikuuta 2003, ettei Bagdadissa ole amerikkalaisia joukkoja, että amerikkalaiset sotilaat tekevät joukolla itsemurhia Bagdadin porteilla ja että Saddamin mukaan "jumala grillaa vihollisten vatsat helvetissä", vaikka Bagdad kukistui kaksi päivää myöhemmin. Tästä hän sai yhdysvaltalaisissa viestimissä lempinimen ”Koominen Ali” () – viittauksena toisen irakilaispoliitikon Ali Hasan al-Majidin liikanimeen ”Kemikaali-Ali” ("Chemical Ali"). Tiedotusministerin viimeinen esiintyminen virassa tapahtui 8. huhtikuuta, jolloi hän totesi amerikkalaisten joko antautuvan tai palavan tankkeihinsa. Dervišši-sota
Vuonna 1920 Britit ja italialaiset käynnistivät suuren operaation ja hyökkäsivät derviššien kimppuun maalta, mereltä ja ilmasta. Talehia, joka oli toiminut Mohammadin hallinnon keskuksena ja jonka puolustusta hän oli vahvistanut rakennuttamalla useita linnakkeita, pommitettiin ilmasta käsin voimakkaasti. Se oli ensimmäisiä kaupunkeja, jotka joutuivat pommituksen kohteeksi. Derviššit joutuivat vetäytymään ja Mohammad kuoli flunssaan joulukuussa. Viimeiset derviššiyksiköt hajosivat hänen kuolemansa jälkeen. Koraani
Seuraavana vuonna 630 muslimit valtasivat kaupungin kohtaamatta suurtakaan vastarintaa. Profeetta Muhammad käski tuhottavaksi mekkalaisten palvomien jumalien patsaat, mutta jätti Kaaban rauhaan. Muhammad jäi Medinaan ja vahvisti uutta valtakuntaansa. Kahden vuoden kuluttua hän lähti toiselle pyhiinvaellusmatkalle Mekkaan. Matkalla Muhammad sai voimakkaan päänsärkykohtauksen, mahdollisesti aivoinfarktin, ja hän palasi takaisin Medinaan. Perimätiedon mukaan Muhammed kuoli tuolla matkalla 8. kesäkuuta 632 eli hidžran 10. vuotena. Muhammad Ibn Ishaq Ibn Yasar
Muḥammad ibn Isḥāq ibn Yasār ibn Khiyār (; 704 Medina – 767 Bagdad), tunnetaan yleisesti nimellä Ibn Isḥāq, oli arabialainen muslimihistorioitsija, joka kokosi Profeetta Muhammadin ensimmäisen elämäkerran Sirat Rasul Allah (Allahin profeetan elämäkerta). Tariq Aziz
Aziz kuoli 5. kesäkuuta vuonna 2015 irakilaisessa sairaalassa. Aziz oli siirretty sairaalaan vankilasta, missä hän oli ollut vankina. Humayun
Humayunin vaimo synnytti pariskunnan pojan Akbarin vuonna 1542 parin pakoillessa Sindissä. Vuonna 1544 Humayun siirtyi Persiaan, jossa hän sai turvapaikan safavidihallitsija Tahmasp I:tä käännyttyään sunnalaisuudesta šiialaisuuteen. Persian tuella Humayun valtasi Kandaharin vuonna 1545 luvaten palauttaa kaupungin Persialle. Hän toteutti myös kolme sotaretkeä veljeään Kamrania vastaan vallaten vuonna 1553 Kabulin. Humayunin toinen vanha vihollinen Šer Šah kuoli vuonna 1545 ja tämän poika Islam Šah Sur hallitsi vuoteen 1553. Islam Šah Surin kuleman jälkeen Sur-dynastia valtakunta jaettiin neljään eri osaan, joiden johdossa oli hänen sukulaisiaan. Hajaannus ja syntynyt nälänhätä johtivat yleisen mielipiteen kääntymiseen Sur-dynastian hallitsijoita vastaan. Humayun käytti tilannetta hyväkseen vallaten Lahoren helmikuussa 1555 ja kukisti Punjabia hallinneen Sikander Surin Sirhindin taistelussa vallaten Delhin ja Agran vakiinnuttaen asemansa Intian hallitsijana. Humayun kuoli seuraavana vuonna 1556 hänen kaatuessaan portaissa observatoriossaan Purana Qilassa. Muhammad Nadir Šah
Muhammad Nadir Khan syntyi 9. huhtikuuta 1883 Brittiläisen Intian Dehradunissa. Nadir kuului Mosaheban-perheeseen ja Barzakai-klaaniin. Mosaheban-perheen kantaisä oli hallitsija Dust Muhammadin veli. Britit olivat karkottaneet hänen isoisänsä Afganistanista Intiaan vuonna 1879, mutta Muhammad Nadirin ollessa 18-vuotias hänen isoisänsä sai luvan emiiri 'Abd al-Rahmanila palata perheineen takaisin Afganistaniin. Perheen jäsenet saavuttivat tärkeitä asemia Afganistanin hovissa. Muhammad Nadir itse aloitti sotilasuran yleten kenraaliluutnantiksi vuonna 1912. Kuningas Aman Allah Khanin valtakauden alussa vuonna 1919 syttyi brittien vastainen kolmas afgaanisota, jonka aikana Nadir johti afgaanijoukkoja Kurramin laaksossa. Kurramissa afgaanien onnistui miltei vallata brittien hallussaan pitämä Thalin linnoitus. Lyhyen sodan saavutukset jäivät muuten pieniksi, mutta britit suostuivat sodan päättäneellä Rawalpindin sopimuksella antaa Afganistanin harjoittaa itsenäistä ulkopolitiikkaa. Sopimuksen allekirjoituspäivä 19. elokuuta tunnetaan nykyisin Afganistanin itsenäisyyspäivänä ja Muhammad Nadirin osallisuus teki hänestä sotasankarin. Sodan jälkeen Nadirista tuli Aman Allahin sotaministeri, mutta hänen välinsä hallitsijan kanssa huononivat myöhemmin. Nadir uskoi Aman Allahin ajamien uudistusten menevän liian pitkälle ja Aman Allah piti puolestaan Muhammad Nadiria vaarallisena etenkin, koska hänellä oli sodan aikana muodostunutta vaikutusvaltaa Afganistanin rajaseutujen heimojen parissa. Nadir joutui eroamaan marraskuussa 1923. Eronsa jälkeen hänet nimitettiin Afganistanin Ranskan lähettilääksi ja hän toimi virassaan marraskuuhun 1926. Nadir erosi virallisesti terveyssyistä myös lähettilään virastaan ja hän jäi Etelä-Ranskaan. Mohammed Shahid
Shahid joutui maksaoireiden takia sairaalaan kesällä 2016. Hän kuoli 56-vuotiaana Gurgaonissa 20. heinäkuuta 2016. Mohammed Bijeh
Mohammed Bijeh () oli iranilainen sarjamurhaaja. Hän houkutteli avustajansa Ali Baghin kanssa lapsia aavikolle Teheranin eteläpuolelle väittäen, että oltiin menossa saalistamaan eläimiä. Kaksikko myrkytti tai tyrmäsi uhrinsa, käytti heitä seksuaalisesti hyväkseen ja hautasi heidät. Tekijöiden todettiin syyllistyneen 19–22:n ihmisen murhiin. Hän itse kertoi osasyyksi tekojensa motiiviksi oman ahdistuksen homoseksuaalisuuttaan kohtaan. Bijeh tuomittiin kuolemaan ja Baghi viidentoista vuoden vankeuteen. Osama bin Laden
Osama bin Ladenin olinpaikasta ja terveydentilasta liikkui syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen erilaisia tietoja. Marraskuussa 2008 CIA:n johtaja arvioi, että Osama bin Laden elää, mutta on syrjässä aktiiviterrorismista. CIA piti Osaman kiinnisaamista silti ensiarvoisen tärkeänä hänen symboliarvonsa vuoksi. Osama piileskeli pitkään Pakistanissa, vaikka hänen uskottiin erääseen aikaan olevan yhä Tora Boran vuoristossa missä hänet nähtiin viimeksi. Osama kuoli Yhdysvaltain laivaston erikoisjoukkojen iskuun 2. toukokuuta 2011, 40 minuuttia kestäneen tulitaistelun jälkeen. Muhammad Ali Jinnah
Muhammad Ali Jinnah (25. joulukuuta 1876 – 11. syyskuuta 1948) oli intialainen lakimies, Muslimiliiton johtaja ja Pakistanin perustaja. Hän oli merkittävä poliitikko ja valtiomies Brittiläisessä Intiassa aina 1900-luvun ensimmäiseltä vuosikymmeneltä lähtien. Ennen kuolemaansa hän ehti toimia vuoden ajan itsenäisen Pakistanin ensimmäisenä kenraalikuvernöörinä eli valtionpäämiehenä. Pakistanissa Jinnahia kutsutaan urdunkielisillä arvonimillä "Quaid-e-Azam" ("Suuri Johtaja") ja "Baba-e-Qaum" ("Kansakunnan Isä").
Jinnah kuului länsimaisen koulutuksen ja elämäntavat omaksuneeseen Bombayn sivistyneistöön, mutta hänellä oli vahva muslimi-identiteetti. Älykkääksi, sivistyneeksi ja karismaattiseksi luonnehdittu Jinnah aloitti uransa Kongressipuolueessa, josta erottamisen jälkeen siirtyi Muslimiliittoon 1913. Vuodesta 1934 lähtien hän toimi uudelleen järjestetyn Muslimiliiton johtajana nousten Kongressipuolueen ja sen johtajan Jawaharlal Nehrun pahimmaksi haastajaksi. Jinnahin tärkein poliittinen sanoma oli, että Intia muodostui kahdesta erillisestä kansakunnasta, joista toisen muodostivat muslimit ja toisen hindut. Näillä kahdella kansakunnalla ei ollut mitään muuta yhteistä kuin alisteisuus brittiläiselle sortovallalle. Aluksi hän vaati muslimeille erillistä autonomiaa ja lopulta Intian itsenäisyyden mahdollisuuksien kasvaessa erillisen muslimivaltion perustamista. Hänen mukaansa Intia tuli jakaa muslimien Pakistaniin ja hindujen Hindustaniin. Hän ei hyväksynyt, että Hindustaniksi määrittelemänsä alue ottaisi itsenäistyessään nimekseen Intia. Hän vaati muslimivaltion rajoiksi Bengalia (Itä-Pakistan) ja Balochistanin, Sindhin ja Punjabin muodostamaa Länsi-Pakistania. Ongelma muslimivaltion perustamisesta tuli 1947, kun sille alettiin käytännössä piirtämään rajoja. Mohammad Hassan Mirza
Mohammad Hassan Mirza (20. marraskuuta 1899 – 7. tammikuuta 1943) oli Persian šaahin Ahmad Shah Qajarin veli ja Mohammad Ali Shahin poika. Musa Džälil
Musa Сälil ([džälil] tataariksi Муса Җәлил, ; oikealta nimeltään Musa Mustafovitš Džalilov, ven. Муса Мустафович Джалилов, tat. Муса Мостафа улы Җәлилев, "Musa Mostafa ulı Cälilev"; 15. helmikuuta 1906 Mustafinon kylä, nykyinen Orenburgin alue – 25. elokuuta 1944 Berliini) oli neuvostoliittolainen tataarirunoilija. Suurmogulien valtakunta
Baburin kuoltua hänen poikansa Humayun (hallitsi 1530-56) peri hankalan tehtävän. Hän joutui sekä afgaanien ulkoisen että vallanperimysoikeuteensa kohdistuneen sisäisen paineen kohteeksi, ja joutui pakenemaan Persiaan vuonna 1540 Sher Shah Surin ottaessa vallan. Sher Shahin aikana valtakuntaa yhtenäistettiin ja virkamieskoneisto kehitettiin. Vuonna 1555 Humayun sai takaisin vallan Delhissä, mutta kuoli kuuden kuukauden päästä kompastuttuaan kirjastonsa portaissa. Riaz Ahmed Gohar Shahi
Joidenkin pakistanilaisten lähteiden mukaan hän kuoli 2001 tai 2003 ja Intialaisen uutistoimiston "PTI:n" mukaan (2008) Shahi on paennut Yhdistyneisiin Kuningaskuntiin saatuaan tuomion jumalanpilkasta Sindhin korkeimmassa oikeudessa. "Anjuman Serfaroshan-e-Islam" pitää Shahia kuolleena ja on rakentanut hänelle hautamuistomerkin Markazi Aastanaan Kotrissa, minne uskovaiset tekevät pyhiinvaellusmatkoja. "MFI" pitää häntä "kadonneena" tai että hän "kärsii elinkautista". Mohammad Hassan Mirza
Kun Reza Pahlavi syrjäytti Ahmed Shah Qajarin vuonna 1925, niin Mohammad Hassanin ja tämän perhe lähti maasta ja asettui asumaan Englantiin. Vuonna 1930 hän julisti itsensä šaahiksi ja kruununtavoittelijaksi. Mohammed Hassan Mirza kuoli 7. tammikuuta vuonna 1943 Maidenheadissa, Englannissa. Hänet on haudattu Karbalaaan, Irakiin. Agha Muhammad Šah
Zandit olivat menettäneet Isfahanin, mutta Agha Muhammadin asema etelässä ei kuitenkaan ollut vielä vakiintunut. Isfahan vaihtoi hallitsijaa vielä muutamaan otteeseen ja kumpikaan osapuoli ei kyennyt antamaan toiselle ratkaisevaa iskua. Vuonna 1789 zandien johtajaa Ja'far Khania seurasi Karim Khanin sukulaispoika Luft Ali Khan. Tämän ollessa sotaretkellä Isfahania vastaan vuonna 1791 zandien hallitsema Širaznousi kapinaan ja Luft Ali Khanin perhe lähetettiin vangittuna Agha Muhammadille avunpyynnön kera. Agha Muhammad johti joukkonsa etelään vuonna 1792. Qajarien armeijan leiriydyttyä lähellä muinaista Persepolista ja Istakhria Luft Alin joukot toteuttivat öisen yllätyshyökkäyksen. Hyökkääjät etenivät aina Agha Muhammadin yksityistilojen tuntumaan saakka, mutta Luft Ali luopui taistelusta saatuaan tiedon Agha Muhammadin paosta tämän eräältä hovimieheltä. Hän tajusi saamansa tiedon valheeksi vasta aamulla, jolloin qajarien joukot piirittivät hänen pienemmät joukkonsa. Luft Ali pääsi pakenemaan itään mukanaan noin tuhat miestään. Qajarit seurasivat pakenijaa kukistaen Kermanin lokakuussa 1794. Luft Ali pääsi jälleen pakenemaan, tällä kertaa Bamiin. Kukistuneen kaupungin vielä elossa olevat miehet Agha Muhammad määräsi sokaistaviksi. Hänen miehensä toivat koreissa todisteeksi käskyn toteuttamisesta 20 000 irtikaivettua silmämunaa. Ali Khan jäi myöhemmin kiinni Bamissa. Hänet Agha Muhammad määräsi turkkilaisorjiensa raiskattavaksi, sokaistavaksi ja viimein hän kuoli kidutuksessa. Agha Muhammad oli nyt Iranin ylätasangon kiistaton hallitsija. Šaahi
Šaahi () tarkoittaa entisen Persian hallitsijaa. Viimeinen šaahi oli Mohammad Reza Pahlavi, joka oli vallassa vuoteen 1979. Sana "šaahi" tulee muinaisen persian kielen sanasta "khšathra-pava" ’kuningas’. Mohammad Reza Pahlavi
Šaahi joutui elämään loppuikänsä maanpaossa. Aluksi hän ja hänen perheensä asuivat muun muassa Egyptissä, jossa he saivat lämpimän vastaanoton presidentti Anwar Sadatilta. Myöhemmin he asuivat Marokossa kuningas Hassan II kutsumana, josta he menivät Bahamasaarille ja sieltä Meksikoon, jossa he asuivat Cuernavacassa, lähellä Méxicoa. Kun šaahin sappikivitauti alkoi käydä vakavaksi ja hän tarvitsi sairaalahoitoa, Yhdysvaltain silloinen presidentti Jimmy Carter antoi hänelle luvan tulla New Yorkiin sairaalaan David Rockefellerin painostuksella. Carterin päätös ärsytti Iranin uutta hallitusta ja iranilaisia siinä määrin, että 200 iranilaista mielenosoittajaa valtasi USA:n Teheranin suurlähetystön ja otti panttivangiksi kaikki lähetystön työntekijät (Iranin panttivankikriisi 
4.11.1979 – 20.1.1981). Šaahi siirrettiin Teksasissa olevaan sotilassairaalaan, lähti Yhdysvalloista ja asui vähän aikaa Isla Contadoralla, Panamassa. Lopulta hän palasi takaisin Egyptiin, jossa Sadat antoi hänelle viimeisen turvapaikan. Egyptissä Šaahille tehtiin pernaleikkaus Kairon Meadin sotilassairaalassa kuuluisan amerikkalaisen kirurgin Michael E. DeBakeyn johdolla. Muhammed
Muhammed (koko nimi Abū al-Qāsim Muḥammad ibn ʿAbd Allāh ibn ʿAbd al-Muṭṭalib ibn Hāšim (ابو القاسم محمد ابن عبد الله ابن عبد المطلب ابن هاشم)) ( noin 570 Mekka – 8. kesäkuuta 632 Medina) oli islamin uskonnon profeetta. Islamin opin mukaan on olemassa ainoastaan yksi Jumala, jonka lopullisen ja täydellisen ilmoituksen profeetta Muhammed välitti ihmiskunnalle. Perimätiedon mukaan vuodesta 610 alkaen Muhammed sai ilmestyksiä, joista koottiin hänen kuolemansa jälkeen Koraani. Muhammed saarnasi islaminuskoa aluksi Mekassa, mutta vuonna 622 hän siirtyi läheiseen Medinan kaupunkiin. Medinassa Muhammedista tuli niin uskonnollinen, sotilaallinen kuin poliittinenkin johtaja. Monivuotinen sota Mekkaa vastaan päättyi kaupungin valloitukseen vuonna 630. Muhammed kuoli Medinassa vuonna 632. Ahmad Šah Dorrani
Ahmad Šah menestyi paremmin Intian suunnalla. Koko elämänsä aikana hän teki kaikkiaan yhdeksän sotaretkeä Pohjois-Intiaan. Mogulit voittivat hänen joukkonsa Manupurin taistelussa vuonna 1748, mutta voitto jäi heidän viimeisekseen. Vuonna 1757 paštut ryöstivät mogulien pääkaupunki Delhin ja Alamgir II:n oli tunnustettava Ahmad Pandžabin, Kašmirin ja Sindin hallitsijaksi. Ahmadin voittojen myötä mogulit eivät enää olleet Pohjois-Intian valtiaina. Ahmad ei kuitenkaan kyennyt vakiinnuttamaan valtaansa moguleilta vallatuilla alueilla, vaan näiden paikalliset hallitsijat kapinoivat tilaisuuden tullen. Lisäksi mogulien ohella Ahmadilla oli Intiassa kaksi voimakasta vastustajaa, Marathivaltakunta ja Sikhivaltio. Hindulaiset marathit olivat aluksi taisteluissa niskanpäällä, mutta he kärsivät tappion Panipatin taistelussa vuonna 1761, minkä jälkeen he vetäytyivät takaisin tukialueilleen etelään. Sikhit olivat puolestaan nousseet voimatekijäksi Pandžabissa. Ahmad ajautui pitkään sotaan heitä vastaan, mutta sodalla ei ollut selvää voittajaa. Lahore vaihtoi omistajaa useaan otteeseen ja sikhien pyhä kaupunki Amritsar ryöstettiin vuonna 1762. Intiasta poiketen Ahmadin valtakunnan raja pohjoisessa oli suhteellisen rauhallinen Buharan emiiri oli aluksi yrittänyt vallata menettämiään alueita, mutta lopulta solmitun sopimuksen mukaisesti Buharan ja Ahmadin valtakunnan raja vedettiin Amurdarjalle. Ahmad Šah kuoli vuonna 1772 tai 1773 ja hänet haudattiin Kandahariin. Afganistanin historia
Zahirin pääministerinä oli vuosina 1953–1963 hänen serkkunsa Mohammed Daoud Khan. Daoud haki sotilas- ja talousapua sekä Yhdysvalloista että Neuvostoliitosta ja teki uudistusmielisiä sosiaalisia uudistuksia. Mohammed Daoud Khan syöksi serkkunsa kuningas Mohammed Zahir Shahin vallasta armeijan tuella vuonna 1973 vuosina 1971–1972 maata koetelleen kuivuuden jälkeen. Kakh
5. marraskuuta 1990 Kahane murhattiin pidettyään puheen New Yorkissa. Murhaaja oli egyptiläissyntyinen El Sayyid Nosair, joka oli Yhdysvaltain kansalainen. Häntä syytettiin murhasta, mutta lopulta hänet tuomittiin aseen hallussapitorikoksesta. Tässä tilanteessa Kakh hajosi kahtia Benjamin Ze'ev Kahanen (Kahanen poika) johtamaan Kahane Chai-ryhmittymään, joka pitää tukikohtanaan Kfar Tapuakhia (Israelin siirtokunta). Itse Kakh jatkoi rabbi Avraham Toledanon johdolla (myöhemmin hänet korvasi Baruch Marzel) Kiryat Arbassa. Kumpikin puolue suljettiin ulos vuoden 1992 vaaleista Kakhin seuraajina. Abu Talib
Abu Talib oli kuolinvuoteellaan, kun Mekan Quraishin johtajat tulivat vierailemaan hänen ja Muhammadin luona pyytääkseen heitä lopettamaan islamilaisen viestin saarnaamisen tai tehdäkseen uskonnollisen sopimuksen. Abu Talib kuoli vuonna 619 tai 623, samoihin aikoihin kuin Muhammadin vaimo Khadija. Tämä vuosi oli Muhammadin elämän surullisin vuosi, Aam al-huzn (). Sedän ja vaimon kuoltua, Muhammad oli menettänyt rakkaimpansa. Muhammad Šaibani
Muhammad Šaibanin elämäkerta ennen vuotta 1500 on epäselvä. Šaibanidit polveutuivat Tšingis-kaanin poika Jotšista ja heidän alkuperäiset alueensa sijaitsivat Araljärven pohjois- ja itäpuolella. Muhammad syntyi vuonna 1451 ja hänen isänsä kuoli vuonna 1459 tai 1450. Muhammad kasvoi heimoliittoa Syrdarjan alueella johtaneen isoisänsä huollettavana. Amudarjan takaisen alueen turkkilais-mongolialaiseen paimentolaisväestöön oli alettu viitata mongolikauden loppupuolen islamilaisissa lähteissä nimellä "uzbek" eli "özbek". Vielä tuolloin uzbekit käsitti terminä useita eri etnisiä ryhmiä. Muhammadin isoisän kuoltua vuonna 1468 hänen johtamansa heimoliitto alkoi hajota ja Muhammad pakeni veljensä kanssa Astrahanin kaanikuntaan, josta he joutuivat pakenemaan pian edelleen. Šaibani palasi Keski-Aasiaan, jossa hän palveli vaihtelevasti keskenään kiistelevien timuridihallitsijoiden ja Tšagatai-kaanien alaisuudessa. Hänen oma vaikutusvaltansa alkoi kasvaa 1480-luvulla, jollon lähteissä mainitaan hänen tehneen ryöstöretkiä Khorasanin. Joissain lähteissä mainitaan myös hänen osallistuneen sotaretkelle Taškentiin timuridien puolella tšagataita vastaan. Muhammadin sanotaan pettäneen timuridit ja liittyneen tšagataiden puolelle näiden käydessä taisteluun. Babur käsittelee taistelua teoksessaan "Baborname", mutta hän ei mainitse Šaibanin osallsituneen taisteluun. Selvemmin Muhammad mainitaan historiallisissa lähteissä vuodesta 1500 eteenpäin, jolloin hän valloitti pitkään timuridien keskuksena toimineen Samarkandin. Qazi Muhammad
Tämä tasavalta kesti n. vuoden. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iranin armeija otti alueen haltuunsa ja marssi Mahabadin kaupunkiin joulukuussa 1946. Qazi Muhammad hirtettiin Mahabadin keskustassa 27. maaliskuuta 1947. Kuolemanrangaistus Kiinassa
Julkisuudessa on paheksuttu muun muassa brittiläisen 53-vuotiaan Akmal Shaikhin kuolemantuomiota vuonna 2009 ja teloitusta 29. joulukuuta 2009. Miehen sanotaan kärsineen mielenterveyshäiriöistä ja olleen siten syyntakeeton. Hänet tuomittiin huumeiden salakuljetuksesta, mihin hän sanoi olleensa syytön. Edellisen kerran Kiinassa teloitettiin eurooppalainen vuonna 1951, jolloin italialaisen Antonio Rivan väitettiin suunnitelleen puhemies Mao Zedongin murhaamista. Muhammad ’Aijub Khan
Muhammad ’Aijub Khan (1857 - 7. huhtikuuta 1914) myös tunnettu nimellä Maiwandin voittaja tai Afganistanin prinssi Charlie ja jonkin aikaa Heratin maakunnan kuvernöörinä. Hän oli Afganistanin emiiri 12. lokakuuta 1879 - 31. toukokuuta 1880 ja afgaanien johtaja toisessa afgaanisodassa. Häntä pidetään Afganistanin kansallissankarina ja hänet on haudattu Peshawariin. Aman Allah Khan
Konservatiivisille piireille uudistukset alkoivat olla lopulta liikaa. Afganistanin maaseudulla levitettiin kuvaa hallitsijaparista ulkomaanmatkallaan, jossa kevyeen iltapukuun sonnustautunut Soraja esiintyy illallisilla ja vastaanottamassa käsisuudelmaa Ranskan presidentiltä. Villien huhujen mukaan kuningas itse aikoi luopua islamista. Täysimittainen kapina alkoi marraskuussam1928, kun šinwari-paštuttuhosivat kuninkaan talvipalatsin Jalalabadissa. Kuningas yritti hallita tilannetta myönnytyksillä, mutta kapina levisi pian myös muihin maakuntiin. Yhtä kapinallisjoukkoa Kabulin pohjoispuolella johti tadžikkitaustainen Habib Allah Kalakani, jonka joukot etenivät lopulta kohti pääkaupunkia. Lopulta tammikuussa 1929 Aman Allah päätti luopua kruunusta veljensä ’Inajat Allah Khanin hyväksi ja hän itse pakeni pääkaupungista Rolls-Roycellaan Afganistanin kuninkaiden tukialueelle Dorrani-heimon Kandahariin. Kabulissa Habib Allah Kalakani pakotti ’Inajat Allahin luopumaan kruunusta vain parin päivän jälkeen. Kandaharissa Aman Allah teki vielä muutamia yrityksiä Kabulin jälleenvaltaamiseksi, mutta yritykset epäonnistuivat. Lopulta Aman Allah ja Soraja pakenivat ensin Intiaan ja sieltä edelleen Eurooppaan. Aman Allah kuoli maanpaossa Sveitsin Zürichissa 25. huhtikuuta 1960. Aman Allah on sittemmin haudattu mausoleumiin Jalalabadissa. Krtsanisin taistelu
Agha Muhammad kruunattiin šaahiksi vuonna 1796 palattuaan Persiaan. Erekle II palasi Tbilisiin jälleenrakentamaan kaupunkia, mutta pääkaupungin tuhoutuminen oli kuolinisku hänen toiveilleen ja hankkeilleen. Katariina II julisti sodan Persialle saadakseen Venäjän arvovallan takaisin ja lähetti armeijan Valerian Zubovin komennuksessa qadžarien alueille, mutta hänen seuraajansa Paavali I veti sen pian takaisin. Agha Muhammad Šah salamurhattiin, kun hän suunnitteli uutta hyökkäystä Georgiaa vastaan vuonna 1797, ja Erekle II kuoli vuoden 1798 alussa. Seuraavat kolme vuotta olivat sekasorron aikaa. Vuonna 1801 Venäjä liitti helposti itseensä heikentyneen Georgian kuningaskunnan, jonka pääkaupunki oli raunioina. Mohammad Reza Pahlavi
Lopulta 15. elokuuta 1953 šaahi lähti maanpakoon ja lensi Bagdadin kautta Roomaan kirjoitettuaan ensin kaksi kuninkaallista määräystä, joissa toisessa erotettiin Mossadeq ja toisessa hänen tilalleen nimitettiin kenraali Fazlollah Zahedi. Tämä tilanne johti jälleen uusiin katuyhteenottoihin, joissa kuoli 300 ihmistä. Lopulta 19. elokuuta 1953 (28 Mordad 1332) Iranin kuninkaallinen armeija teki Zahedin johdolla sotilasvallankaappauksen, jota tukivat Britannian ja Yhdysvaltojen viranomaiset, MI6 ja CIA. Sotilasvallankaappauksessa Zahedi julisti itsensä pääministeriksi ja 20. elokuuta Mosadeq pidätettiin. 22. elokuuta 1953 šaahi palasi lyhyestä maanpaostaan voitokkaana. Lokakuussa 1953 käytiin Mossadeqin oikeudenkäynti, jossa hänet tuomittiin maanpetoksesta kolmeksi vuodeksi sotilasvankilaan. Tuomionsa jälkeen Mossadeq siirrettiin kotiarestiin kyläänsä Teheranin lähettyville, jossa hän kuoli 5. maaliskuuta 1967. Muhammad Zahir Šah
Ulkopoliittisista ongelmista huolimatta Afganistanin katsottiin maailmansodan jälkeen olevan sisäisesti vakaa. Vuonna 1946 uusi pääministeri Šah Mahmud Khan toteutti poliittisia uudistuksia. Afganistanin uuden nykyaikaisen eliittin mielestä valtion ja kuninkaan tuli olla länsimaiseen tapaan erillisiä persoonattomia instituutteja, joita hallitsevaat lait ja säädökset. Kuitenkin perinteisempi eliitti piti valtiota kuninkaan haltuun uskottuna omaisuutena. Lyhyt liberaali kokeilu päättyi kasvavaan arvosteluun 1950-luvun alussa. Mohammad Hassan Mirza
Mohammad Hassan Mirzan poika Hamid Mirza jatkoi kruununtavoittelijana ja oli brittien ehdokas šaahiksi Reza Pahlavin tilalle, kun tämä syrjäytettiin Neuvostoliiton ja Ison-Britannian johdolla toisen maailmansodan aikana. Mohammed Hassan Mirza ei kelvannut, sillä hänen äidinkielensä ei ollut persia vaan englanti. Ahmad Zahir
Ahmad Zahir (14. kesäkuuta 1946 Kabul, Afganistan – 14. kesäkuuta 1979 Kabul) oli afganistanilainen muusikko, säveltäjä ja runoilija. Hän kuoli 33-vuotissyntymäpäivänään vuonna 1979. Häntä pidetään afganistanilaisen musiikin ikonina. Mohammad Ali Shah
Mohammad Ali Shah Qajar ()‎ (21. kesäkuuta 1872 – 5. huhtikuuta 1924) oli Persian šaahi 8. tammikuuta 1907–16. heinäkuuta 1909. Aleksandr Alehin
Alehin kuoli hotellihuoneessaan 24. maaliskuuta 1946 Estorilissa suunnitellessaan maailmanmestaruusottelua Botvinnikia vastaan. Alehin kärsi pitkälle edenneestä maksakirroosista ja pohjukaissuolen tulehduksesta. Kuolinhetken olosuhteet ovat vieläkin kiistanalaisia. Tarjoilija löysi Alehinin kuolleena aterian äärellä viedessään hänelle aamiaista. Tarjoilijan mukaan Alehin ei ollut koskenutkaan ruokaan, vaikkakin oli laittanut jo lautasliinan kaulaansa. Kuolleesta Alehinista otetun kuvan mukaiset olosuhteet poikkeavat tarjoilijan tarinasta, mikä on yksi syy monille salaliittoteorioille. Yleensä kuoleman on arveltu johtuneen sydänkohtauksesta, mutta " Chess Life" -lehden kirjeen mukaan ruumiinavauksessa todettiin, että kuolema johtui tukehtumisesta lihaan. Lihaan tukehtuminen olisi taas ristiriidassa tarjoilijan tarinan kanssa. Joidenkin arvelujen mukaan Alehinin olisi murhannut Ranskan hallituksen salainen murharyhmä. Syynä olisi ollut Alehinin yhteistyö natsien kanssa. Myös itsemurhaa on arveltu kuolinsyyksi, sillä tutkimuksen Alehinin toimista toisen maailmansodan aikana oli määrä valmistua Alehinin kuolemaa seuraavana päivänä. Alehinia ei haudattu kolmeen viikkoon, mutta vihdoin Portugalin shakkiliitto järjesti Alehinin ruumiin hautakammioon paikalliselle hautausmaalle. Vuonna 1956 FIDE järjesti jäännösten siirtämisen pariisilaiselle hautausmaalle, jossa ne ovat nykyäänkin. Akhtar Mansour
Yhdysvaltojen hyökättyä Afganistaniin vuonna 2001 Mansour pakeni Pakistanin puolelle Quettaan. Myöhemmin hänestä tehtiin Talibanin kokoonpaneman Kandaharin varjohallinnon kuvernööri. Pakistanin viranomaisten pidätettyä Talibanin puolustusministeri Mullah Obaidullah Akhundin vuonna 2007 Mansourista tuli hänet korvanneen Mullah Abdul Ghani Baradarin avustaja. Bardar pidätettiin vuonna 2010, minkä jälkeen Mansour nousi Talibanin käytännön johtajaksi. Teoriassa järjestöä johti Mullah Omar, joka ei kuitenkaan ollut esiintynyt julkisuudessa sitten Taliban hallinnon kukistumisen jälkeen vuonna 2001. Yhdysvallat oli luvannut hänestä kymmenen miljoonan dollarin palkkion ja hän joutui pitämään matalaa profiilia. Mullah Omarin kuolemasta alkoi liikkua huhuja ja lopulta vuonna 2015 hänen uutisoitiin kuolleen kaksi vuotta aiemmin. Akhtar Mansour valittiin vuonna 2015 Talibanin uudeksi johtajaksi (emiiriksi), vaikkakin nimityksellä oli myös vastustajia. Akhtar Mansourin sanottiin olevan Pakistanin tiedustelupalvelun sätkynukke ja hänen väitettiin jopa murhanneen Mullah Omarin. Tilanne järjestön sisällä kuitenkin rauhoittui ja myös al-Qaidan johtaja Aiman al-Zawahri tunnusti Mansourin Talibanin johtajaksi. Muhammad Zahir Šah
Heinäkuussa 1973 Zahir Šah matkusti Italiaan hoidattamaan noidannuoltaan mutakylpylässä lähellä Napolia. Muhammad Daudin johtama vallankaappaus käynnistyi 17. heinäkuuta. Sotilasosastot miehittivät Kabulin avainkohteet ja asevoimien komentaja 'Abd al-Wali Khan pidätettiin. Vallankaappaus oli lähes veretön ja Zahir Šah ei voinut vastata siihen kaukana Euroopassa. Daud julisti Afganistanin tasavallaksi ja itsensä maan presidentiksi. Zahir Šah ilmoitti 24. heinäkuuta luopuvansa kruunusta ja jäävänsä Roomaan. Näin sai päätöksensä Afganistanin 226 vuotta vanha Dorrani-dynastia. Osama bin Ladenin kuolema
Vuonna 2010 erään toisen epäillyn kuuntelulaite poimi keskustelun al-Kuwaitin kanssa. CIA:n puolisotilaallinen toimintayksikkö paikallisti al-Kuwaitin elokuussa 2010 ja seurasi häntä bin Ladenin majapaikkaan Abbottabadissa. Kuriiri ja hänen sukulaisensa (joko veli tai serkku) kuolivat iskussa toukokuun 2. päivänä 2011. Jälkeenpäin eräät paikalliset asukkaat tunnistivat miehet pataaniheimoon kuuluviksi ja heidän nimikseen Arshad ja Tareq Khan. Arshad Khanilla oli siruton pakistanilainen henkilökortti, jossa sanottiin hänen olevan kotoisin Khat Kurunasta, joka on Charsaddan lähellä sijaitseva kylä Luoteis-Pakistanissa. Paikalliset viranomaiset eivät kuitenkaan ole löytäneet sieltä merkkejä Arshad Khanista ja epäilevät miesten käyttäneen väärää henkilöllisyyttä. Abu Omar al-Shishani
Abu Omar al-Shishani () eli oikealta nimeltään Tarkhan Teimurazovitš Batirashvili (11. tammikuuta 1986 Akhmeta Gruusian SNT, Neuvostoliitto – maaliskuu 2016 Rakka, Syyria) oli Isis-järjestön keskeinen johtaja ja sotilaallinen komentaja. Maaliskuun 2016 alussa julkaistujen vahvistamattomien viranomaistietojen mukaan hän sai surmansa Koillis-Syyriassa al-Shadadin kaupungissa Yhdysvaltain tekemässä ilmaiskussa. Muhammad Zahir Šah
Syyskuussa 1953 entisen pääministeri Šah Mahmudin paikalle kohosi hänen veljenpoikansa ja Zahir Šahin serkku Muhammad Daud Khan. Mosaheban-perhe kävi läpi sukupolvenvaihdosta. Muhammad Daud Khan oli vakaumuksellinen paštunationalisti, mikä johti jälleen välien kiristymiseen Pakistanin kanssa. Pakistan oli tällä välin suuntautunut kohti Yhdysvaltoja, kun taas Afganistan kääntyi taloudellisen, sotilaallisen ja logistisen avun toivossa Neuvostoliiton puoleen. Pakistan oli liittynyt Neuvostoliiton vastaiseen CENTO-puolustusliittoon, mikä lisäsi Neuvostoliiton mielenkiintoa Afganistania kohtaan. Neuvostoliiton pääsihteeri Nikita Hruštšov käynnistikin suurimittaisen taloudellisen ja sotilaallisen avun Afganistanille. Neuvostoliiton antamilla suurilla lainoilla käynnistyettiin rakennushankkeita, joihin lukeutui esimerkiksi Kabulin Pohjois-Afganistaniin yhdistänyt tuolloin maailman korkeimmalla sijainnut Salang-tunneli. Infrastruktuurin lisäksi kehittyivät asevoimat ja koululaitos. Agha Muhammad Šah
Agha Muhammad Šah (s. 1742 – k. 1797) oli Persian šaahi ja qajarien dynastian perustaja. Persia oli hajonnut safavidien romahduksen jälkeen, mutta lapsena kastroidun Agha Muhammadin onnistui kukistaa kilpailijansa zandit ja yhdistää suuret osat entistä valtakuntaa valtansa alle. Hänen valtakautensa tunnettiin toisaalta myös julmuuksista ja monet Persian kaupungeista hävitettiin. Agha Muhammadin perustama ajarien dynastia halltisi kuitenkin Persiaa aina vuoteen 1925 saakka. Jawaharlal Nehru
Nehru suosi ulkopolitiikassa liittoutumattomuutta ja hän toimi Sitoutumattomien maiden liikeen johtajana jonka hän oli perustanut yhdessä Jugoslavian presidentin Titon ja Egyptin presidentti Nasserin kanssa. Nehru joutui kohtaamaan Pakistanin vastarinnan, tuloksena oli ensimmäinen Intian–Pakistanin sota (1947–1949). Nehru ei vastustanut kiinalaisten Tiibetin valtausta. Tosiasiassa se tarkoitti puskurivaltion muodostumista Kiinan ja Intian välillä, vaikkakin Dalai-lama oli asettunut pakolaishallituksen johtoon Intiassa. Intia kärsi sotilaallisen tappion Kiinan kansantasavallalle Kiinan–Intian sodassa lokakuussa 1962 jolloin Nehrun terveys romahti nopeasti ja hän kuoli vuonna 1964. Nehrun tuhka ripoteltiin Yamuna-jokeen Baha’ullah
Akkonissa Baha’ullah joutui aluksi suhteellisen tiukkaan vankeuteen vuosina 1868–1870. Tämän jälkeen hänet siirrettiin kotiarestiin, mistä hän saattoi johtaa liikettä. Osmanit antoivat toiminnan jatkua, koska sen katsottiin heikentävän perivihollisen Persian sisäistä yhtenäisyyttä. Baha’ullahin eläessä bahai tekivät pyhiinvaelluksia hänen luokseen. Kotiarestin pitkittyessä Baha’ullah vetäytyi syrjään käytännön johtamisesta ja antoi tilaa pojalleen Abbas Efendille eli Abdulbaha’lle. Elämänsä loppuaikana Baha’ullah kirjoitti teoksen Kitab-i ahd, jossa hän testamenttasi liikkeensä Abdulbaha’lle, jonka jälkeen seuraajaksi oli määrä tulla tämän vanhempi veli Mirza Muhammad Ali. Baha’ullah kuoli Akkossa vuonna 1892. Muhammad bin Qasim
Kun kalifi Walid bin Abdul Malik kuoli, valtaan nousi hänen veljensä, joka oli Muhammadin sedän vihamies. Uusi kalifi määräsi Muhammadin palaamaan kotiin, tämä totteli, joutui vankilaan ja kuoli noin 20-vuotiaana. Mohammed Alim Khan
Alim Khan seurasi isäänsä emiirinä tämän kuoltua 1910. Venäjän vallankumouksen jälkeen Mihail Frunzen komentama puna-armeija miehitti Buharan syyskuussa 1920, jolloin Alim Khan pakeni Afganistaniin. Hän kuoli Kabulissa vuonna 1944. Takeshi Kaikō
Kaikō kuului 1960–1970-lukujen aikana Yhdysvaltain toimintaa Vietnamin sodassa vastustaneeseen Beheiren-ryhmään. Sodan aikana hän toimitti myös Asahi Shimbunia. Hän kuoli ruokatorvensyöpään vain 58-vuotiaana. Aiša
Muhammedin kuoltua vuonna 632 Aiša jäi leskeksi 18-vuotiaana, eikä hänellä ollut lapsia. Hän ei osallistunut politiikkaan ennen kolmannen kalifin Uthmanin aikaa 644–656, jolloin hän oli mukana lietsomassa kapinaa kalifia vastaan. Aiša johti Uthmanin seuraajaa Alia vastaan käynyttä sotajoukkoa, mutta kärsi tappion ja joutui elämään hiljaista elämää Medinassa, missä hän kuoli 678. Dust Muhammad Khan
Brittien kokoama 22 000:n sotilaan Induksen armeija lähti liikkeelle joulukuussa 1838 edeten Quettan kautta Bolanin solan läpi Afganistaniin. Kandahar kukistui huhtikuussa 1839 ja hieman myöhemmin myös Ghazni. Elokuussa joukot etenivät Kabuliin, jossa valtaistuimelle asetettiin Šudža' Šah. Dust Muhammad joutui pakenemaan pohjoiseen uzbekkiemiirien hallitsemille alueille, jossa hän oli käytännössä vankina. Myöhemmin hän yritti nostattaa brittienvastaista kapinaa Afganistanin pohjoisosissa, mutta epäonnistuttuaan hän antautui lopulta briteille. Vankina häntä kohdeltiin melko hyvin, joskin hänet vietiin Intiaan. Afganistanin sotaretken onnistuttua suurin osa briteistä palasi Intiaan, mutta Šudža' Šah osoittautui heikoksi hallitsijaksi. Brittien varuskunta Kabulissa joutui käytännössä piiritetyksi. Dust Muhammadin poika Muhammad Akbar Khan oli nostattanut tyytymättömiä afgaaneja brittejä vastaan. William Elphinstone päätti lopulta evakoida Kabulin tammikuussa 1842. Brittien Kabulista lähtenyt kolona väijytettiin ja lähes kaikki surmattiin tai otettiin vangeiksi. Šudža' Šah oli saanut surmansa Kabulissa. Britit päättivät nyt lopua Afganistanin seikkailuistaan. Dust Muhammad vapautettiin vankeudesta Intiassa ja hän valtasi Kabulin tammikuussa 1843 aloittaen näin toisen kautensa maan emiirinä. Šiialaisuus
Ghadir Khumm on paikka lähellä Mekkaa. Kun profeetta oli kulkemassa tämän paikan ohi 18. päivänä Dhu'l Hijja -kuukautta (10. maaliskuuta 632) paluumatkallaan jäähyväispyhiinvaellukseltaan, jae "Profeetta, julista sitä sanomaa, jonka olet Herraltasi saanut..." ilmestyi. Täten hän pysähtyi julistamaan ilmoituksen pyhiinvaeltajille, jotka olivat tulleet hänen seurakseen Mekasta ja joiden oli määrä jatkaa siitä risteyspaikasta kunkin omaan suuntaansa. Profeetan määräyksistä erityisen puun oksista tehty saarnatuoli rakennettiin hänelle. Keskipäivän rukouksen jälkeen profeetta istui saarnatuoliin ja piti viimeisimmän julkisen puheensa suurimmalle väkijoukolle ennen kuolemaansa kolme kuukautta myöhemmin. Muhammad ibn Idris
Kun Azmorin Isa hyökkäsi Muhammadin kimppuun, tämä pyysi veljeltään Quasimilta apua, jota ei kuitenkaan saanut. Quasimin kieltäydyttyä toinen veli Umar löi azmorilaisten joukot ja tämän jälkeen rankaisi veljeään Quasimia. Umar kuoli 835 ja seuraavana vuonna kuoli Muhammad, joka oli ennen kuolemaansa saanut 9-vuotiaan poikansa Ali ibn Muhammadin julistettua kruununperijäksi. Umar kasvatti valtaansa ja liitti Quasimin valtakunnan omaansa. 70 vuotta myöhemmin Umarin jäkeläinen Yahya ibn Idris ibn Umar tuli alueen hallitsijaksi. Ahmad Šah Dorrani
Ahmad Šah Dorrani oli alkuperäiseltä nimeltään Ahmad Khan ja hän syntyi vuonna 1723. Taustaltaan hän oli Abdalien ylimystöä ja hän kuului Saduzai-klaanin Popalzai-alaklaaniin. Ahmad Khanin isä Muhammad Zaman Khan oli entinen Heratin hallitsija. Abdalit vastustivat aluksi Persian hallitsija Nadir Šahia ja Ahmad Khanin veli oli johtanut Heratin puolustajia. Abdalit liittyivät kuitenkin lopulta Nasirin joukkoihin ja Ahmad eteni sotilasurallaan Nasirin alaisuudessa. Vain 25-vuotiaana hän kuului Nadirin luottoupseereihin ja hän oli toiminut Mazandaranin kuvernöörinä. Nadir murhattiin sotaretkellä vuonna 1747, mikä johti afšaridien Persian nopeaan hajoamiseen. Ahmad palasi Persiasta Kandahariin ja matkallaan hänen johtamiinsa abdaleihin liittyi suuri joukko sotaretkeltä palaavia kizilbašisotureita, jotka kuulivat nyt hallitsijansa murhasta. Ahmadilla oli näin hänen saapuessaan Kandahariin tukenaan karaistunut sotajoukko ja näiden mukana olleen ryöstösaaliin tuomia varoja. Hamid Mirza
Sodan jälkeen Hamid Mirza palasi töihin Mobiliin ja vuonna 1957 hän palasi Iraniin ensimmäistä kertaa sen jälkeen, kun hän oli sieltä nelivuotiaana lähtenyt. Hamid Mirzan ollessa Iranissa saahi Mohammad Reza Pahlavin salainen poliisi SAVAK pidätti hänet kaksi kertaa. Hän lähti Iranista vuonna 1971 takaisin Lontooseen.
Hänen sedästään tuli Qajar-dynastian päämies 24. syyskuuta 1975, kun hänen serkkunsa, prinssi Fereydoun Mirza, kuoli. Nadir Šah
Nadir Šah jatkoi kuitenkin valloitusretkiään Persian ulkopuolelle. Kandaharista hän jatkoi Intian niemimaata hallinneita moguleja vastaan, joilta hän valtasi ensin Ghaznin, Kabulin ja Jalalabadin. Hänen armeijansa eteni edelleen Khaibarsolan läpi ja Nadir kohtasi mogulien pääarmeijan Karnalin taistelussa keväällä 1739. Voitettuaan mogulit tässä taistelussa mogulien valta ei päättynyt kokonaan, mutta heidän valtakuntaansa ennen kuuluneet Induksen länsipuoliset alueet menetettiin Persialle. Muhammad Šah jäi valtaan Delhissä. Nadirin tarkoituksena oli ollut vallata koko Intiaa, vaan lähinnä ryöstää sen rikkaudet. Persiaan kuljetettiin esimerkiksi kuuluisa Riikinkukkovaltaistuin ja sittemmin Britannian kruununjalokiveksi päätynyt Koh-i-Noor -timantti. Nadirin ryöstösaalis oli niin suuri, että se vaikutti merkittävästi jalometallien arvoon Keski-Aasiasta. Keskiaasialaisten kauppiaiden mukana suuria määriä intialaisia hopearupioita välittyi aina Venäjälle saakka. Askia Mohammad Ture
Askia Mohammad Ture (noin 1442–1538) oli afrikkalaisen Songhain valtakunnan johtaja. Mohammad Ture sai kunnianimen "askia", 'voimakas', taisteluidensa seurauksena, ja nimi periytyi hänen seuraajilleen. Mohammad Turen hallituskaudella Songhai vahvistui ja laajeni Länsi-Afrikan kaikkien aikojen suurimmaksi valtioksi. Songhai hallitsi lännessä entisen Malin kuningaskunnan alueita ja laajeni hausojen maille nykyiseen Nigeriaan asti.