Miksi juutalaiset halusivat oman valtion?
Sionismi
Sionismi pyrki tarjoamaan vastauksen sekä juutalaisten identiteettiongelmaan että antisemitismin aiheuttamaan uhkaan. Useista kilpailevista ideologioista poiketen sionismi halusi korostaa juutalaisten omaa erityislaatua ja perustaa oman valtion. Sen sijaan reformijuutalaiset kehottivat juutalaisia sulautumaan valtaväestöön ja ortodoksijuutalaiset halusivat jatkaa eristäytynyttä ja perinteisiin tukeutuvaa elämää eurooppalaisten valtioiden sisällä. Myös ei-sionistinen juutalainen sosialismi houkutteli monia juutalaisia 1800-luvun lopulla, eikä siihen kuulunut käsitystä yhdestä yhtenäisestä juutalaisesta kansasta. Toinen maailmansota
Saksan aikainen kiivas antisemitismi ja juutalaisten kansanmurha holokaustissa voimistivat sionismin kannatusta ja vaatimuksia itsenäisen valtion perustamisesta turvapaikaksi maailman juutalaisille. 29. marraskuuta 1947 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti juutalaisvaltion luomisesta Palestiinan brittiläiselle mandaatille Lähi-idässä, joka oli laajalti selvinnyt sodan tuhoista koskemattomana. Suunnitelman mukaan entiselle mandaattialueelle oli perustettava juutalaisvaltion viereen myös valtio islaminuskoisille arabeille. Juutalaisyhteisö hyväksyi suunnitelman, mutta vastaavasti lähes kaikki arabijohtajat torjuivat sen, koska he eivät suostuneet jakamaan Palestiinaa juutalaisten kanssa. Ristiriitaa sionismin ja arabinationalismin välillä syvensi uskonnollinen kiista Palestiinassa sijaitsevasta Jerusalemista, joka on sekä juutalaisuuden että islamin pyhä kaupunki. Vuonna 1948 Israelin juutalaisvaltio antoi itsenäistymisjulistuksen, jota seurasivat Israelin itsenäisyyssota arabimaita vastaan ja Palestiinan pakolaiskysymys maanpakoon lähteneiden palestiinalaisten kohtalosta. Arabien–Israelin konfliktiksi kutsuttu vihamielisyys ja poliittinen jännitys arabimaiden ja Israelin välillä on jatkunut nykypäivään saakka. Sionismi
Vanhan testamentin mukaan juutalaisten yhteys Israeliin sai alkunsa juutalaisen historian alusta, kun Jumala neuvoi ensi sanoikseen Abrahamille tien maahan, jonne tämän tuli asettua. Sen jälkeen Israelin maalla on aina ollut juutalaisille erityinen asema, mikä on näkynyt muun muassa kertomuksissa Jaakobista, Mooseksesta ja Babylonin vankeudesta.
Juutalaisten territorialismi
Ennen vuotta 1905 jotkin sionistijohtajat suhtautuivat vakavasti ehdotuksiin juutalaisten kotimaista Palestiinan ulkopuolella. Theodor Herzlin kirja "Der Judenstaat" vaati juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan tai Argentiinaan. Useat sosialistiset sionistiryhmät olivat sionisteja jyrkempiä vaatimuksissaan. Sionismi
Sionismi on 1800-luvulla syntynyt juutalaisten kansallinen liike, jonka tärkeimpänä tavoitteena oli luoda juutalaisille oma valtio. Israelin valtio perustettiin vuonna 1948, ja nykyisin sionismi tarkoittaa käytännössä Israelin taloudellista ja poliittista tukemista. Juutalaiset
Juutalaisten kotimaaksi toisen maailmansodan jälkeen perustetun Israelin ja sen arabinaapurien konfliktien seurauksena arabimaissa ja Euroopassa on herännyt Israelin olemassaolon voimakasta vastustusta, jonka jotkut katsovat olevan "uusantisemitismiä", juutalaisvastaisuuden nykyaikaista muotoa. Konfliktien ja sotien seurauksena arabimaiden monimiljoonainen juutalaisväestö joutui pakenemaan Israeliin. Viime vuosina Euroopan juutalaiset ovat kyselytutkimuksissa kertoneet juutalaisten häirinnän taas yleistyneen. Juutalaiset
Nykyisen Israelin juutalaiset puhuvat uudelleen henkiin herätettyä hepreaa, ja muiden maiden juutalaiset puhuvat yleensä oman maansa kieltä, kuten englantia ja venäjää. Vielä 1900-luvun alussa Itä-Euroopan juutalaisten kielenä oli jiddiš, mutta holokaustin myötä sen käyttö väheni huomattavasti. Sefardijuutalaiset ovat puhuneet ladinoa, ja monilla pienemmillä juutalaisyhteisöillä on myös ollut omat kielensä. Juutalaiskielet ovat yleensä syntyneet asuinmaan kielen ja heprean sekoituksena. Kansallissosialismi
Kansainvälisen talouden kannalta voidaan nähdä, ettei kansallissosialistisen puolueen tavoitteena ollut niinkään yhdentää kolmatta valtakuntaa kansainväliseen talousjärjestelmään kaupan välityksellä, vaan pyrkiä omavaraisuuteen ja valloittaa voimavarat valtion haltuun asein. Omavaraisuuteen pyrkimisen syynä oli myös valmistautuminen tulevaan sotaan. Yleensäkin epäluuloa kansainvälistä kauppaa kohtaan lisäsi varmuus juutalaisen pankkiirisalaliiton hallussa olevista maailmanmarkkinoista, joka ajatuksena sopi hyvin juutalaisvastaiseen propagandaan. Taustalla oli ajatus siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat kykenevät hallitsemaan maita myöntämillään lainoilla ja niistä maksettavilla koroilla. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen niin kuin toisenkin maailmansodan jälkeen Yhdysvalloista tuli suuri luotottaja Euroopalle, Neuvostoliittoa sekä sen liittolaisia lukuun ottamatta. Itsenäinen Kroatian valtio
Kesä-heinäkuussa samana vuonna monen ensi-innostus oli muuttunut tyrmistykseksi. Asutuskeskuksiin ilmestyi murhanhimoisia propagandajulisteita ja listoja surmatuista ja vangituista uuden hallinnon vastustajista. Monissa kansalaisissa herätti ihmetystä se, miten aiemmin arvostettuina pidettyjä henkilöitä syytettiin nyt epäisänmaallisuudesta. Juutalaisten vainoamista kansa ei voinut ymmärtää. Maassa oli ollut antisemitismiiä, mutta suurin osa työväen- ja keskiluokasta ei sitä suvainnut. Suhteet serbeihin olivat monimutkaisemmat: heidän ylivaltaansa Jugoslaviassa inhottiin, mutta heidän surmaamistaan kannattivat vain ääriainekset. Murhaamisten ja karkotusten tultua suuren yleisön tietoisuuteen, moni katsoi velvollisuudekseen liittyä partisaaneihin. Tosin moni otti asenteen, että ei näe, ei kuule, eikä tiedä mitään. Juutalaiset
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Vahvistamattoman perimätiedon mukaan juutalaiset ovat polveutuneet kantaisä Abrahamista. Israelin kansa sai alkunsa Kanaaninmaassa yhdistyneistä heimoista, joiden yhteinen kuningas noin vuonna 1000 eaa. oli Daavid Juudan heimosta. Juutalaisten historian ensimmäinen ajanjakso vuosina 1000 eaa.–586 eaa. käsittää Raamatussa kuvatut Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Vuonna 586 eaa. babylonialaiset hävittivät Juudan pääkaupungin Jerusalemin ja veivät merkittävän osan juutalaisista maanpakoon Babyloniaan. Myöhemmin osa heistä palasi Juudaan, mutta osa jäi pysyvästi Babyloniaan. Palanneet rakensivat uuden temppelin Jerusalemiin ja uudistivat juutalaisen uskonnon. Juutalaisten historia
Valistusaate oli uskonnollista suvaitsemattomuutta vastaan, eikä juutalaisten enää katsottu muodostavan uhkaa kristityille, kuten keskiajalla vielä uskottiin. Juutalaisten oikeuksia paransi ensimmäisenä jo keisari Joosef II hallitsemillaan alueilla, ja täydelliset kansalaisoikeudet juutalaisille myönsi ensimmäisenä Ranska vuonna 1791. 1800-luvun puoliväliin mennessä lähes kaikki Länsi-Euroopan juutalaisryhmät olivat emansipoituneet, mutta itäisessä Euroopassa asemaan ei ollut tullut parannusta, vaan suhtautuminen juutalaisiin oli jopa väkivaltaista. Viimeisten juutalaisille tasa-arvon myöntäneiden valtioiden joukossa olivat Venäjä (1917) ja vasta sen vallasta itsenäistynyt Suomi (1918). Jerusalem
Kansainliitto ratifioi Balfourin julistuksen vuonna 1922 ja luovutti mandaatin Britannian hallintaan. Vuonna 1929 oli arabien kapina juutalaisten maahanmuuttoa vastaan. Peelin komissio ehdotti vuonna 1937 Palestiinan jakoa, mutta arabit vastustivat ja aloittivat vuosikausien kapinan Jerusalemissa. Vuonna 1947 YK äänesti suunnitelman puolesta, jonka mukaan juutalaiset ja arabit saisivat Palestiinasta omat valtionsa ja Jerusalem kansainvälistettäisiin. Juutalaiset hyväksyivät esityksen, mutta arabit eivät. Ympäröivien maiden arabit tunkeutuivat maahan ja alkoi Israelin ja arabien välinen sota, jossa Jordania valloitti Itä-Jerusalemin ja vanhan­kaupungin, siellä ollut juutalais­kortteli mukaan luettuna. Kristillinen sionismi
Ajatus juutalaisten paluusta Pyhään Maahan sai alkunsa uskonpuhdistuksessa Raamatun kansankielisten käännösten myötä erityisesti Englannissa puritaanien keskuudessa. Ennen sionismin syntyä puhutaan restoraatiosta, juutalaisten paluusta. Englanninkielisen Raamatun kirjaimellinen tulkinta kristillisen sionismien kannattajien näkemyksen mukaan todistaa, että Jumala pitää voimassa erityisen suhteensa juutalaisiin. Erityisesti tämä perustuu Roomalaiskirjeen 11. lukuun (): Sionismi
Sionismin vastustajia kutsutaan antisionisteiksi. Myös jotkut juutalaiset vastustavat sionismia. Heidän mukaansa jo juutalaisvaltio sinänsä on juutalaisen uskon vastainen, ja sen ristiriitaisuutta juutalaisuuden kanssa lisää Israelin syyllistyminen ihmisoikeus- ja sotarikoksiin, jotka ovat juutalaisen etiikan vastaisia. Kuitenkin valtiollisesti Israelin kansalaisuus perustuu sionistiselle ajatukselle siitä, että kuka tahansa juutalainen on oikeutettu Israelin kansalaisuuteen, jonka saaminen kestää muutaman kuukauden. Juutalaisten historia
Tällä aikakaudella juutalaiset olivat jakautuneet neljään suuntaukseen, jotka olivat farisealaiset, saddukeukset, essealaiset ja selootit. Keisari Neron hallituskaudella juutalaisten keskuudessa puhkesi seloottien johtama kapina, ensimmäinen juutalaissota. Kapinat kohdistuivat Rooman herruuteen ja veronkantoon. Eri juutalaisryhmien erilaisten näkökantojen vuoksi sekasorto alkoi saada sisällissodan piirteitä. Kapina johti vuonna 70 Jerusalemin sekä temppelin hävitykseen. Myöhemmät pienemmät levottomuudet muun muassa Kyproksella, Libyassa ja Mesopotamiassa roomalaiset kukistivat vaikeuksitta. Israelin ja Juudan historia
Kansallismieliset tappoivat Menahemin pojan, ja seuraava kuningas Pekah solmi liiton Aramin kanssa Assyriaa vastaan yrittäen turhaan saada Juudankin mukaan liittoon. Tiglatpileser III:n sotajoukko marssi Damaskokseen ja valtasi Israelin, siirsi osan sen väestöä pois ja kutisti Israelin aluetta. Etelässä Juudassa profeetat katsoivat Israelin tuhon johtuvan sen hallitsijahuoneen jumalattomuudesta, mutta myös Juudan kuningas Ahas jäljitteli Assyrian jumalanpalvelusmenoja. Pohjoisessa Israelissa nousi valtaan Hoosea, joka kapinoi Assyriaa vastaan lopettaen veronmaksun ja liittoutuen Egyptin kanssa. Niinpä Assyria Salmanassar V:n johdolla piiritti kolme vuotta Samariaa, israelilaiset joutuivat pakkosiirtolaisuuteen Assyriaan ja Israeliin siirrettiin Mesopotamian asukkaita. Itsenäinen Kroatian valtio
Ante Pavelić oli halunnut luoda itsenäisen Kroatian valtion, torjua kommunismin ja hävittää Jugoslavian. Kuitenkaan NDH ei milloinkaan hallinnut koko aluettaan, jokin osa oli aina partisaanien hallussa. Pavelićin hallitus joutui monissa asioissa seuraamaan Adolf Hitlerin Saksan ja Benito Mussolinin Italian määräyksiä. NDH:n kukistuttua sen tilalle nousi kommunistinen Jugoslavia. Kristillinen sionismi
Kaikkivaltias Jumala valitsi muinaisen kansan Israelin, Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin jälkeläiset, paljastaakseen suunnitelmansa maailman pelastamiseksi. He pysyvät Jumalan valittuina ja maailma ei voi pelastua ilman juutalaisia
Jeesus nasaretilainen on Messias, joka on luvannut palata Jerusalemiin, Israeliin ja maailmaan.
Juutalaisten kokoontuminen Israelin maahan (Eretz Israel) ja Israelin valtion syntyminen ovat Raamatun profetioiden täyttymys Vanhan ja Uuden testamentin mukaan
Kirjoitusten mukaan kristittyjen on kunnioitettava uskonsa heprealaisia juuria ja osallistuttava Jumalan suunnitelman toteuttamiseen. Tämä tarkoittaa kaikkien juutalaisten kokoamista yhteen ja Israelin valtion perustamista meidän aikanamme Israelin ja Juudan historia
Valtakunnan jakauduttua kahtia Israelin kuningaskunnan johtaja Jerobeam muutti pääkaupunkinsa Sikemiin ja sijoitti temppeleihinsä Elohimiä kuvaavat vasikan kuvat. Tämä oli Mooseksen antaman kuvantekokiellon vastaista, ja pohjoisen Jahven papit vastustivat sitä. Israelissa taisteltiin noin 50 vuotta kuningashuoneesta, ja monia valtaistuimelle nousseita kuninkaita kuoli vain lyhyen hallintokauden jälkeen. Lopulta valtaan nousi voimakas kuningas Omri, joka voitti maata uhkaavat moabilaiset ja siirsi pääkaupungin Samariaan. Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset
Viitasaarelaisten mukaan juutalaiset olivat kommunismin, sosialismin, vapaamuurariuden ja liberalismin takana ja he käyttivät näitä liikkeitä hyväkseen päästäkseen valtaan. Juutalaiset muka hallitsivat jo Neuvostoliittoa ja rahoittivat sieltä käsin kommunistien toimintaa ympäri maailmaa. Sekä kommunismi että kansainvälinen suurkapitalismi olivat juutalaisten johtamia ja ne edistivät juutalaisen maailmanvallan syntymistä. Juutalaiset olivat viitasaarelaisten mukaan jo aikaansaaneet ensimmäisen maailmansodan ja he suunnittelivat jo uuden sodan aloittamista. Jos juutalaiset voittaisivat tämän sodan, he hallitsisivat koko maailmaa, mutta jos he häviäisivät sen, vaipuisivat he "nykyisten mustalaisten tasolle". Kristillinen sionismi
Kristillisen sionismin oppien raamatulliset perusteet juutalaisten asemasta perustuvat profeetallisiin ja didaktisiin teksteihin. Profeetallisten tekstien katsotaan kuvailevan väistämättömiä Israelia koskevia tulevaisuuden tapahtumia tulkittuina siten, että patriakka Jaakobin jälkeläiset tarkoittavat juutalaisia ja Juuda uskovaisia juutalaisia. Kirjaimellisen tulkinnan mukaan profetioiden mukaan Pyhällä Maalla tulee olla juutalainen valtio, joka hallitsee hallitsee Jumalan Abrahamille Raamatussa lupaamia alueita. Tämän profetian katsotaan usein täyttyneen nykyisen Israelin valtion synnyttyä. Uuden testamentin kirjeiden didaktisten tekstien tulkitaan sisältävän profetioiden tapahtumien ja niiden merkityksen selityksiä. Juudan kuningaskunta
Raamatun kertomuksen mukaan Juudan kuningaskunta syntyi, kun yhtenäisen Israelin kuningas Salomon kuoleman (926–922 eaa.) jälkeen Jerobeam I sai pohjois- ja keskiosat valtakuntaa alaisuuteensa ja Salomon poika Rehabeam jäi hallitsemaan vain eteläistä osaa eli Juudaa, jonka pääkaupunki oli Jerusalem. Traditionaalisen kronologian mukaan ajoitettu arkeologinen todistusaineisto ei kuitenkaan kerro yhteisestä israelilaisesta valtakunnasta ennen Jerobeamin aikaa. Theodor Herzl
Romaania on arvosteltu monin tavoin. Kirjassaan Herzl luo kuvan juutalaisvaltiosta. Kirja ei oikeastaan ole romaani, vaikka sen muoto sellainen onkin, vaan paremminkin ennustus siitä, mitä voi tapahtua yhden sukupolven kuluttua. Herzl kuvasi juutalaisvaltiota, jossa moderni juutalainen kulttuuri yhdistyisi parhaimman eurooppalaisen perinnön kanssa. Sitten Rauhan palatsi rakennettaisiin Jerusalemiin. Hän ei kuvitellut juutalaisasukkaiden valtiota uskonnolliseksi, mutta siitä huolimatta kansa kuitenkin kunnioittaisi uskontoa. Valtio olisi monikielinen, ja heprea olisi yksi kieli muiden joukossa. Herzl ei osannut ennustaa ristiriitoja juutalaisten ja arabien välillä. "Altneuland"-kirjan hahmo Rašid Bai, joka on paitsi arabi myös yksi ”Uuden Yhteisön” johtajista, on kirjassa hyvin kiitollinen juutalaisille naapureilleen näiden avusta Palestiinan taloudellisen tilan parantamiseksi. Juutalaisen kulttuurin uudelleentulemisen kannattajat, kuten Ahad Ha’am, suhtautuivat Altneulandiin kriittisesti. Juutalaiskysymys
Wannseen konferenssin tavoite oli löytää ”lopullinen ratkaisu juutalaiskysymykseen”. Nykyään juutalaiskysymys on yksi valkoisen nationalismin ja alt-right -liikkeen teemoista. Camp Davidin kokous 2000
Israelin itsenäisyyssodan aikana noin 700 000 pakolaista lähti kodeistaan. Palestiinalaiset ovat vaatineet täyttä paluumuutto-oikeutta. Israel ei ole suostunut tähän, koska silloin juutalaiset jäisivät vähemmistöön omassa valtiossaan. Sionismi
Sionismin tärkeimpiä esitaistelijoita ennen varsinaisen sionistisen liikkeen syntyä olivat rabbit Yehuda Alkalai (1798–1878) ja Zvi Hirsch Kalischer (1995–1874) sekä saksalainen sosialisti Moses Hess (1812–1875). Rabbien ajattelu nousi juutalaisesta uskonnollisesta perinteestä, ja heidän mukaansa juutalaisten paluu Pyhälle maalle nopeuttaisi Messiaan tuloa ja juutalaisten lopullista pelastusta. Hessin mukaan etninen antisemitismi tekisi juutalaisten assimiloitumisen länsimaiseen yhteiskuntaan mahdottomaksi, ja hän unelmoi sosialistisesta mallivaltiosta Palestiinassa. Leo Pinskerin (1821–1898) pamfletissa "Autoemanzipation" (1882) ovat jo mukana sionistisen teorian keskeiset elementit. Hänen mukaansa juutalaiset vapauttaisi jatkuvasta nöyryytyksestä ainoastaan emigraatio Euroopasta ja oman valtion perustaminen. Ensimmäinen ristiretki
Valtakuntaa luodessa syntyi erimielisyyksiä, mitkä johtivat sisällissotiin. Ensin syynä oli sukulaisten suosiminen ja myöhemmin šiiat vaativat, että kalifin tulisi olla Muhammadille verisukulainen, joksi he eivät sunnilaisia umaijaideja kelpuuttaneet. 700-luvun puolivälissä sunnalaisuutta tunnustaneet abbasidit kukistivat verisissä taisteluissa vallassa olleet umaijaidit ja perustivat oman kalifaatinsa. Valtamuutos ei vieläkään kelvannut šiioille, joiden mielestä vain Muhammadin serkun Ali ibn Abi Talibin jälkeläinen oli kyllin arvokas hallitsijaksi. Abbasidien dynastian valta Bagdadissa näytti rapistumisen merkkejä. Egyptissä nousi valtaan šiialaisuutta tunnustaneet fatimidit, jotka perustivat alueelle kilpailevan kalifaatin. Fatimidien alkutaival oli voitokas, sillä he saivat kaapattua abbasidien hallitsemia alueita. Fatimidikalifi Al-Hakim bi-Amr Allah määräsi Jerusalemin valloitettuaan Pyhän haudan kirkon tuhottavaksi. Länsi-Euroopassa teko ei saanut kiitosta. Juutalaisten historia
Sodan päätyttyä Israelin haltuun jäi suurempia alueita kuin YK:n jakosuunnitelmassa oli kaavailtu. Samalla Egypti miehitti Gazan ja Transjordania Länsirannan. Suuri määrä arabeja pakeni tai karkotettiin uuden juutalaisvaltion alueelta, YK:n mukaan 711 000. Näihin päiviin asti jatkuneen Lähi-idän kriisin vuoksi on pakolaiskysymys edelleen ratkaisematta. Israelin perustamisen jälkeen alkoi Euroopasta muuttaa alueelle suurin joukoin holokaustista selviytyneitä juutalaisia, ja maan väkiluku kaksinkertaistui ensimmäisen itsenäisyysvuoden aikana. Seuraavan vuosikymmenen aikana 600 000 juutalaista pakeni tai karkotettiin ympäröivistä arabimaista ja Iranista Israeliin. Sionismi
Theodore Herzl oli suunnitellut ensimmäistä sionistikongressia järjestettäväksi Saksassa. Sikäläiset juutalaisjohtajat eivät halunneet kuitenkaan olla tekemisissä separatistisen sionismin kanssa, joten kongressi järjestettiinkin Sveitsin Baselissa 1897. Ensimmäiseen kongressiin osallistui 204 edustajaa 19 maasta, ja Herzl sanoi jälkeenpäin perustaneensa juutalaisvaltion juuri tässä ensimmäisessä kokouksessa. Sionistikongresseja järjestettiin aluksi vuosittain, mutta myöhemmin harvemmin. Vuoden 1903 kongressissa Herzl ehdotti juutalaisten väliaikaiseksi kotimaaksi Ugandaa, josta Britannia oli hänelle tarjonnut aluetta. Kiihkeistä vastalauseista huolimatta kongressi päätti lähettää Ugandaan tutkimusretkikunnan. Herzl kuoli seuraavana vuonna ja Itä-Euroopan juutalaisten vastustuksen myötä myös Uganda-suunnitelma haudattiin. Levantti
Toisen maailmansodan alettua väkivalta Palestiinassa yltyi ja englantilaisten hallintoa vastustamaan syntyi jopa sionistisia järjestöjä kuten Lehi ja Irgun. Ranskan kaaduttua 1940 sen mandaatit joutuivat Vichyn hallituksen alaisiksi, kunnes Vapaan Ranskan ja Englannin joukot valloittivat ne. Vapaa Ranska kaavaili molemmille mandaateille heti sodan jälkeen itsenäisyyttä, joka sitten toteutuikin; myös Jordania itsenäistyi. Sen sijaan Palestiinan kysymyksestä tuli Yhdistyneille Kansakunnille polttava ongelma, koska se halusi taata sekä juutalaisten että arabien oikeudet tuossa maassa ja ehdotti siksi jakoa. Israelin itsenäistyttyä hyökkäsivät arabinaapurit välittömästi sen kimppuun, ja sodan tuloksena vuoden 1948 jaossa palestiinalaisten arabien alueet jaettiin Israelin ja sen naapurimaiden kesken. Venäjän juutalaiset
Katariina II:n aikana 1700-luvulla Venäjä otti hallintaansa suuren osan Puolan alueista, joilla asui runsaasti juutalaisia. Katariina perusti juutalaisia varten laajan Venäjän juutalaisten asuinalueen Itämereltä Mustallemerelle, jonka sisäpuolella valtakunnan juutalaisten määrättiin asumaan. Alue käsitti muun muassa Valko-Venäjän ja laajoja osia nykyisen Ukrainan alueesta. Juutalaisten keskittäminen tälle alueelle helpotti heihin kohdistettujen hallinnollisten määräysten toimeenpanoa. 1800-luvulla Venäjästä muodostui juutalaismäärältään ylivoimaisesti maailman suurin valtio. Valko-Venäjän, Itä-Puolan, Liettuan ja Ukrainan kaupungit olivatkin 1800-luvulla ja vielä 1900-luvun puolellakin huomattavin osin juutalaisten asuttamia. Jeesuksen ristiinnaulitseminen
Kaifaksen luota Jeesus vietiin maaherran palatsiin. Pilatus kysyi mistä juutalaiset Jeesusta syyttivät, eikä tahtonut tuomita Jeesusta vaan toivoi juutalaisten tuomitsevan Jeesuksen heidän omien lakiensa mukaan. Tähän juutalaiset vastasivat, etteivät he voi tuomita ketään kuolemaan. Pilatus kysyi Jeesukselta, Oletko sinä juutalaisten kuningas? Jeesus vastasi, itsekö sinä niin ajattelet, vai ovatko muut sanoneet minusta niin? Pilatus sanoi, "olenko minä mikään juutalainen? Oma kansasi ja ylipapit sinut ovat minulle luovuttaneet. Mitä sinä olet tehnyt?" Jeesus vastasi: "Minun kuninkuuteni ei ole tästä maailmasta. Jos se kuuluisi tähän maailmaan, minun mieheni olisivat taistelleet, etten joutuisi juutalaisten käsiin. Mutta minun kuninkuuteni ei ole peräisin täältä." "Sinä siis kuitenkin olet kuningas?" Pilatus sanoi. Jeesus vastasi: "Itse sinä sanot, että olen kuningas. Sitä varten minä olen syntynyt ja sitä varten tullut tähän maailmaan, että todistaisin totuuden puolesta. Jokainen, joka on totuudesta, kuulee minua." "Mitä on totuus?" kysyi Pilatus. Tämän sanottuaan Pilatus meni taas ulos juutalaisten luo ja sanoi heille: "En voi havaita hänen syyllistyneen mihinkään rikokseen. Valtio (Zenon)
"Valtion" tarkoituksena oli hahmotella stoalaisiin periaatteisiin perustuva ihannevaltio eli utopia. Tällaisessa valtiossa hyveelliset miehet ja naiset eläisivät yksinkertaisen askeettista elämää tasa-arvoisessa yhteiskunnassa. Jotkut myöhemmät stoalaiset olivat häpeissään teoksen radikaaleista ajatuksista. William R. Perl
Perl pyrki suojelemaan Itävallan juutalaisia natsien toimilta. Hän kokosi nuorista sionisteista ryhmän "Die Aktion", joka omistautui itsenäisen juutalaisvaltion perustamiselle. Die Aktion järjesti juutalaisryhmän siirron silloin Ison-Britannian hallitsemaan Palestiinaan. Muiden sionistien ja kreikkalaisten salakuljettajien avulla Perl organisoi useita samankaltaisia laittomia maastamuuttoja. Operaatiota häiritsivät Gestapon lisäksi myös laitonta maahanmuuttoa vastaan toimineet brittiläiset agentit. Tästä huolimatta Perl onnistui saamaan arviolta 40 000 ihmistä turvaan natsivainoilta. Israelin–Palestiinan konflikti
Ensimmäisessä maailmansodassa Iso-Britannia otti alueen hallintaansa. Aikana ensimmäisen maailmansodan jälkeen muutto kiihtyi, koska tulijoita houkutti Britannian Balfourin julistuksessa lupaama oikeus perustaa "kansalliskoti" Palestiinaan. Vuonna 1922 Palestiinasta tehtiin Kansainliiton päätöksellä Britannian mandaattialue, josta kuitenkin pian erotettiin 3/4 eli Jordanjoen itäpuoli Transjordaniaksi. Toisen maailmansodan päättyessä juutalaisia oli alueilla jo 650 000 ja holokaustin juuriltaan ajamat Euroopan juutalaiset saapuivat suurena aaltona perustamaan uutta valtiota. Toinen juutalaissota
Vuonna 132 juutalaiset nousivat kapinaan Simon bar Kokhban ("Tähden pojan") johdolla . Kapinan alettua hän julisti Israelin itsenäiseksi valtioksi. Rabbi Akiba piti Bar Kokhbaa Messiaana. Kristillinen sionismi
Dispensationalismi sai ilmaa siipiensä alle juutalaisen Israelin valtion syntyessä vuonna 1948. Fundamentalististen kristittyjen mielestä Raamatun profetioiden toteutumisesta saatiin nyt lukea sanomalehtien etusivuilta. Aatteen yhtymäkohdat ajan poliittisiin tapahtumiin, vaikuttivat kannattajiin niin, että näistä tuli Israelin valtion aktiivisa tukijoita. Eräs tunnetuimmista amerikkalaisista dispensationalisteista, Hal Lindsey, on esittänyt tulkinnan, että laakso Galileasta Eilatiin täyttyy verellä ja 144 000 juutalaista kääntyy Jeesuksen puoleen ja pelastuu. Muut juutalaiset ja naapurikansat tuhoutuvat suuressa Harmageddonin taistelussa. Itsenäinen Kroatian valtio
Kroatian katolisen kirkon piispa Janko Šimrak protestoi uusia rasistisia lakeja Slavko Kvaternikille, joka totesi, että ei voi vaikuttaa asiohin. Hän totesi että lait on säädetty, jotta hallinnolle saadaan Saksan tuki. Juutalaisvainot olivat hänen mukaansa se hinta, joka oli maksettava liittolaisuudesta Hitlerin kanssa. Monia Uštasan jäseniä motivoi juutalaisvainoihin mahdollisuus saada haltuunsa juutalaisten luulotellut rikkaudet. Lähi-idän historia
Foinikialaisten valtakunta kukoistaa 1200-luvulla eaa. Yksijumalaisuus kehittyy valtauskonnoksi Israelin ja Juudan kuningaskunnissa, jotka saavat nauttia muutaman vuosisadan ajan itsenäisyydestä Egyptin vallan jälkeen. Assyria tuhoaa Israelin kuningaskunnan 722 eaa. ja Babylonia vie Juudan asukkaat 58 vuoden pakkosiirtolaisuuteen 597 eaa. Palattuaan Jerusalemiin juutalaiset rakentavat toisen temppelin ja juutalaisuus saa nykyisen muotonsa. Ensimmäinen juutalaissota
Juutalaisten seloottien tavoitteena oli karkottaa kaikki ulkomaalaiset Palestiinasta, he eivät myöskään pitäneet Syyrian legaatti Gaius Cestius Galluksen ja Juudean prokuraattori Gessius Floruksen hallinnosta. Nämä vainosivat juutalaisia ja kohtelivat heitä epäoikeudenmukaisesti, joten inho oli molemminpuolista. Caesareassa tapahtuneen kiistan jälkeen Florus asetti Jerusalemin temppelille ison sakon. Temppeli kieltäytyi maksamasta ja Florus saapui henkilökohtaisesti Jerusalemiin neuvottelemaan ison juutalaislähetystön kanssa, joka torjui roomalaisten vaatimukset edelleen. Florus suuttui tästä, keskeytti neuvottelut ja käski surmata 3 600 jerusalemilaista. Tämän jälkeen yleinen juutalaiskapina levisi nopeasti koko Palestiinaan ja selootit ottivat haltuunsa useita roomalaisten miehittämiä linnoituksia, muun muassa Masadan. Juutalaisuus
Juutalainen jumalakäsitys on ehdottoman yksijumalinen: Jumala on yksi (5. Moos 6:4), jakamaton, rajaton, vailla aineellista ruumista, alkua tai loppua, ja hänestä ei voi eikä saa tehdä kuvaa. Tähän jumalakäsitykseen nojaten juutalaisuus hylkää monijumalaisuuden, dualismin ja kolminaisuusopin. Tähän liittyen korostetaan, että ihmisen tulee osoittaa rukouksensa vain Jumalalle. Juutalaisuuden mukaan Jumala on luonut maailman, ja on kaikkitietävä, kaikkivoipa ja hyväntahtoinen. Klassisen juutalaisuuden mukaan Jumala on persoonallinen ja ohjaa maailman tapahtumia. Juutalaisten Jumalan nimi on JHWH, ja koska juutalaisuudessa on hyvin pitkään ollut kielto lausua tätä nimeä ääneen, sen alkuperäinen ääntämisasu on unohtunut. Syy tälle kiellolle on epäselvä, mahdollisesti ihmistä on pidetty liian ala-arvoisena lausumaan Jumalan nimeä. Perinteisen juutalaisen uskon mukaan Jumalan katsotaan ilmoittaneen tahtonsa Israelin kansalle suorana ilmoituksena Moosekselle Siinainvuorella sekä Tanakin profeettojen kautta. Nykyään eri juutalaisten suuntausten teologiassa on merkittäviä eroja Jumalan ilmoituksen suhteen. Ortodoksijuutalaisuuden mukaan Toora on Jumalan kirjoittama, ja myös ns. suullista Tooraa eli Talmudia ja muita rabbiinisia lähteitä pidetään Jumalan ilmoituksena vaikkakin ihmisten kirjoittamana. Konservatiivijuutalaisuus näkee Tooran olevan osaksi ihmisten kirjoittama ja osaksi jumalallinen, kun taas reformijuutalaisuuden mukaan Toora ja rabbiiniset kirjoitukset ovat ihmisten kirjoittamia. Israelin itsenäisyyssota
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdistynyt kuningaskunta otti nykyisen Israelin alueen hallintaansa mandaattialueena. Alueelle oli 1800-luvulta lähtien, mutta erityisesti toisen maailmansodan jälkeen siirtynyt runsaasti juutalaisia sekä juutalaisten luoman elinkeinoelämän houkuttelemana arabeja, ja maa-alueita oli siirtynyt maakauppojen seurauksena turkkilaisilta feodaaliruhtinailta juutalaisten käsiin. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä nykyisen Israelin, Länsirannan ja Gazan lisäksi myös Jordanian käsittävän alueen asukkaista noin 90 prosenttia oli arabeja ja noin 10 prosenttia juutalaisia. Nykyinen Israel on kuitenkin vain noin 20 prosenttia tästä alueesta. Suurin osa juutalaisista asui nykyisen Israelin alueella.
Vuonna 1917 annettiin Balfourin julistus, jossa Iso-Britannia sitoutui tukemaan Maailman Sionistijärjestön tavoitetta juutalaisten ”kansallisen kodin” perustamisesta. Tämän jälkeen juutalaisten maahanmuuttajien määrä oli suorastaan räjähtänyt ja alueen kansanryhmien välit kiristyivät. Tasavalta
Jotkut maat tai valtiot ovat järjestäytyneet tasavalloiksi nimenomaan siksi, että näin ne ovat saaneet perustuslakiinsa pakollisen valtionuskonnon: islamilaiset tasavallat on yleensä luotu tältä pohjalta, mutta näin on tehty vaihtelevissa määrin myös esimerkiksi juutalaisessa Israelin tasavallassa ja katolisessa Irlannin tasavallassa. Yksi esimerkki on myös Protestanttisissa Alankomaissa, jossa katsottiin renessanssin aikaan, että Vilhelm Oranialainen oli aivan liian sallivainen katolisten suhteen ollakseen hyväksyttävä protestanttien kuningas. Kaifengin juutalaiset
Kaifeng, joka oli aikanaan toiminut Kiinan pääkaupunkina, oli sittemmin jäänyt paljolti kehityksen ulkopuolelle. Kaupunkiin alkoi kuitenkin sittemmin tulla turisteja, jotka olivat kiinnostuneita lähinnä nimenomaan paikallisesta juutalaisesta historiasta. Turistit alkoivat vaikuttaa käsitykseen juutalaisuudesta ensinnäkin paikallisten viranomaisten taholla tulonlähteenä, ja juutalaisten jälkeläisten keskuudessa syntyi jälleen ajatus heistä osana suurempaa juutalaista yhteisöä. Kehitys alkoi kiihtyä etenkin Israelin ja Kiinan solmittua täydet diplomaattiset suhteet vuonna 1992. Kaifengiin perustettiin muun muassa juutalainen koulu ja hautausmaa. Kehitykseen liittyen Kaifengin synagoga päätettiin jälleenrakentaa, vaikkakin tarkoituksena oli rakentaa uskonnollisen keskuksen sijaan siitä museo turisteille. Hanke kuitenkin kaatui, kun amerikkalainen tele-evankelista Sid Roth tuli vuonna 1995 ja pyrki seurueineen käännyttämään juutalaisia taide- ja musiikkiseurueeksi naamioituneena. Tapaus aiheutti kasvojen menetyksen paikallisille virkamiehille, jotka sittemmin epäsivät synagogan rakennusluvan. Arabien–Israelin konflikti
Juutalainen Israel ja islaminuskoiset arabit kiistelevät muun muassa pyhistä paikoista. Näin ollen monet arabit haluavat tuhota Israelin. Toisaalta Israelin uskonnollisessa äärioikeistossa on liikkeitä, joiden mielestä sekä Länsiranta että Gaza tulisi liittää Israeliin ja muodostaa uudestaan "Daavidin Israel". Jerusalem on sekä juutalaisten, kristittyjen että muslimien pyhä kaupunki. Näin ollen sekä arabit että Israel ovat vaatineet Jerusalemia tai ainakin osaa siitä itselleen. Molempia osapuolia tyydyttävään jakoon ei ole päästy. Uusi testamentti
Ajanlaskun alussa roomalaisten maaherrojen toimet herättivät tyytymättömyyttä. Erityisesti selootit yllyttivät kapinoimaan roomalaisia vastaan. Vuonna 66 juutalaiset alkoivat kapinoida avoimesti, mikä päättyi käytännössä Jerusalemin kukistumiseen vuonna 70. Juutalaissodan jälkeen Jerusalem menetti merkityksensä juutalaisen uskon keskuksena, ja Juudean itsehallinto lakkautettiin. Eliezer Ben-Jehuda
Ben-Jehuda kuitenkin siirtyi maalliseen oppiin ja ajautui aikakautensa poliittisiin pyörteisiin. Eurooppalaisten kansallisvaltioiden, kuten Bulgaria ja Kreikka, synty herätti Ben-Jehudassa monen muun juutalaisen tavoin unelman juutalaisten omasta valtiosta. Ben-Jehudan näkemys hepreankielestä juutalaista kansaa yhdistävänä tekijänä sopi hyvin yhteen juutalaisyhteisössä kyteneen sionistisen aatteen kanssa. Israelin historia
1800-luvun lopulla juutalaisten vainot, erityisesti Euroopassa, johtivat sionistisen liikkeen syntyyn. Sen jälkeen kun britit valtasivat Syyrian, ensimmäisen maailmansodan aikana annettiin Balfourin julistus ja Palestiinan brittiläinen mandaatti, "alija" eli juutalaisten muutto Israeliin lisääntyi ja johti kasvaviin jännitteisiin arabien ja juutalaisten välillä. Israelin itsenäistymiseen 1948 liittyi Israelin itsenäisyyssota ja massiivinen juutalaisten muutto sekä Euroopasta että muslimimaista, sekä arabien muuttoa pois Israelista, joka johti laajenevaan Arabien-Israelin -konfliktiin. Noin 42% maailman juutalaisista asuu nykyisin Israelissa. Israelin–Palestiinan konflikti
Israelin–Palestiinan -konfliktin juuret juontavat 1800-luvun loppuun ja sionismin sekä arabinationalismin syntyyn. Sionistit pyrkivät perustamaan juutalaisvaltion Raamatussa mainittuun Kanaaninmaahan, joka kuului 1800-luvun lopulla Ottomaanien imperiumiin. Tälle Palestiinan nimellä tunnetulle alueelle alkoi vuosisadan taitteessa muuttaa juutalaisia siirtolaisia. Juutalaisten muuttoa alueelle lisäsi myös Itä-Euroopan pogromit eli juutalaisvainot. Alueelle oli muuttanut sionisteja Theodor Herzlin kehotuksesta jo 1800-luvulta lähtien. Ensimmäinen ristiretki
Ajatus pyhästä sodasta muslimeja vastaan tuntui Euroopan uskonnollisista ja maallisista vallanpitäjistä sekä väestöstä yleensä ottaen hyväksyttävältä useista syistä. Yksi syy oli kristittyjen kuningaskuntien viimeaikainen menestys taistelussa muslimeja vastaan Välimerellä. Toinen syy oli poliittisen kristillisyyden herääminen. Kolmas syy oli Jerusalemin ja sitä ympäröivien paikkojen näkeminen pyhinä. Seldžukkien valtakunnan Lähi-idän alueetkin olivat varsin sekasortoisessa tilassa, mikä olikin laukaisevana tekijänä. Bysantti halusi käyttää tilaisuuden hyväkseen ja palauttaa aiemmin omistamansa alueet. Jiddiš
Jiddišiä puhui vielä 1930-luvulla äidinkielenään 10–11 miljoonaa ihmistä, kaksi kolmasosaa maailman juutalaisista. Holokaustissa 1940-luvulla Itä-Euroopan jiddišinkielinen kulttuuri katosi. Toisen maailmansodan jälkeen jiddišin asemaa edelleen heikennettiin Neuvostoliitossa juutalaisten pakkoassimilaatiotoimenpiteillä. Yhdysvaltoihin muuttaneet juutalaiset pyrkivät amerikkalaistumaan ja vaihtoivat kielensä englantiin vapaaehtoisesti. Israelissa otettiin heprea käyttöön virallisena kielenä maan perustamisen myötä 1948, mikä johti jiddišin käytön vähenemiseen. Kaifengin juutalaiset
Kaifengin juutalaisten juutalaisuus Israelissa ei ollut täysin selvä asia. He olivat historiansa aikana naineet paikallisia naisia, jotka eivät olleet koskaan kääntyneet juutalaisuuteen. Juutalaisen lain mukaan juutalaisuus taas periytyy äidiltä lapsille, eivätkä Kaifengin juutalaiset näin olleet varsinaisesti juutalaisia. Vuonna 1999 Kaifengin juutalaisista polveutunut Jin Guangyan vaimoineen ja tyttärineen onnistui muuttamaan Israeliin suomalaisen kristillis-sionistisen liikkeen avustuksella. He asuivat useamman vuoden Jerusalemissa ilman virallista statusta, sillä kansalaisuuden saamiseksi heidän tuli kääntyä juutalaisuuteen. Guangyan katsoi kuitenkin olevansa jo juutalainen ja vastusti siksi ehtoa kääntymisestä. Hän näki myös itsensä ennakkotapauksena muita Kaifengin juutalaisia ajatellen. Hän ja hänen perheensä kuitenkin taipuivat lopulta kääntymiseen ja heistä tuli vuonna 2005 ensimmäiset Israelin kansalaisuuden saaneet Kaifengin juutalaiset. Palestiinalaiset
Jotkut palestiinalaiset nimittävät itseään filistealaisiksi sen kansan mukaan, joka asutti Palestiinaa ennen muinaisten Israelin heimojen muuttoa sinne ja joilta alue on saanut nimensä. Palestiinalaisten kansallisidentiteetti muodostui vasta 1900-luvun kuluessa. Yleensäkin kaikki arabivaltiot ovat Ranskan ja Ison-Britannian siirtomaa-aikana luomia alueita ja niiden kansallisuus on syntynyt vasta 1900-luvulla. Palestiinan vapautusjärjestön (PLO) peruskirjan 1. artiklan mukaan palestiinalaiset ovat erottamaton osa arabikansaa. Palestiinalaisen identiteetin synty voidaan ajoittaa samaan aikaan, jolloin syntyi israelilainen identiteetti. Juutalaiset eivät ole koskaan kadonneet täysin alueelta, heitä on asunut siellä roomalaisajoista lähtien. Juutalaisten historia
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Ensimmäinen ajanjakso noin vuodet 1200 eaa.–586 eaa. käsittää Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Seuraavien vuosituhansien aikana juutalaiset hajaantuivat ensin Lähi-idän alueelle ja myöhemmin ympäri Välimeren aluetta. Nykyään juutalaisia asuu hajallaan ympäri maailmaa, pääasiassa kuitenkin Yhdysvalloissa ja Israelissa. Historioitsija Josephus on ehkä kaikkein tunnetuin ja laaja-alaisin juutalaisen historian kirjoittaja. Arabien–Israelin konflikti
Alueen juutalaisten hallinto hyväksyi YK:n suunnitelman, arabien ei, samoin kuin ei yksikään arabimaa. Israel julistautui itsenäiseksi ja arabimaat kokosivat laajan liittokunnan Israelia vastaan: Egypti, Libanon, Syyria, Transjordania sekä Irak julistivat sodan Israelille. Syttyi Israelin itsenäisyyssota, tai kuten sitä arabiaksi nimitetään, katastrofi ("nakba", النكبة) ja Palestiinan pakolaisuus. Roman von Ungern-Sternberg
Vuonna 1920 Ungern-Sternberg erosi Semjonovista ja ryhtyi itsenäiseksi sotaherraksi. Hän uskoi monarkian olevan ainoa yhteiskuntajärjestelmä, joka kykenisi pelastamaan läntisen maailman korruptiolta ja itsetuholta. Hän haaveili myös Qing-dynastian palauttamisesta Kiinan valtaistuimelle ja kaukoidän kansojen yhdistymisestä sen alle. Fanaattisena juutalaisvihaajana hän oli julkaissut vuonna 1918 manifestin, jonka mukaan kaikki Venäjän juutalaiset ja komissaarit tulee tuhota. Hän toivoi myös syrjäytetyn Nikolai II:n nuoremman veljen Mikael II:n nousua Venäjän valtaistuimelle. Ungern-Sternbergin miehet teurastivat juutalaisia aina heitä tavatessaan, usein hyvin barbaarisella tavalla kuten nylkemällä heitä elävältä. Koska ensimmäinen maailmansota oli hajottanut Venäjän juutalaisille määrätyn asuma-alueen, monet heistä olivat paenneet kaukoitään. SS Exodus
1930- ja 1940-lukujen juutalaisvainoista selvinneet juutalaispakolaiset, joista monet olivat eläneet Euroopan sodanjäkeisillä piikkilanka-aidoin ympäröidyillä pakolaisleireillä, olivat ottaneet päämääräkseen asettua asumaan Israeliin, juutalaisten Luvattuun maahan, joka oli itsenäistymäisillään. Holokausti
Juutalaisten aseellisella vastarinnalla ei ollut sodan lopputuloksen kannalta mitään merkitystä, ja yleensä se vain joudutti ghettojen asukkaiden kuolemaa. Aseeseen tartuttiinkin usein koston saamiseksi tai vastalauseeksi. Ulkopuolista tukea juutalaiset saivat vain harvoin. Paikallisväestöt tai partisaanit eivät yleensä halunneet auttaa juutalaisia, osin välinpitämättömyydestä ja osin siksi että heillä oli omiakin vaikeuksia. Juutalaisten avustamisesta seurasi myös varma kuolema. Maan alla toimineet juutalaisjärjestöt yrittivät pelastaa juutalaisia esimerkiksi väärentämällä heille henkilöllisyyspapereita, hankkimalla ruokaa ja lääkkeitä sekä piilottelemalla lapsia. Juutalaisuus
Historiantutkijat määrittelevät juutalaisuuden erottuneen muista Lähi-idän uskonnoista 600-luvulta eaa. alkaen. Sitä ennen kautta Lähi-idän palvottiin samantyyppisin menoin useita keskenään sukulaisuussuhteissa olevia jumalia, joiden nimet saattoivat vaihdella paikasta toiseen. Ylijumala tunnettiin nimillä Anu, Assur, Marduk, Ēl ja Baalsamem. Muilla jumalilla oli omat tehtävänsä, ja ihmiset kääntyivät tarpeen tullen eri jumalan puoleen. Ehdottomaan auktoriteettiasemaan asetettuja pyhiä kirjoja ei ollut. Israelin ja Juudan kuningaskunnissa oli oma pääjumalansa Jahve, jolle kuningas Salomo oli rakennuttanut temppelin Juudan pääkaupunkiin Jerusalemiin. Kuningaskunnissa oli kuitenkin muidenkin jumalien kuin Jahven kultteja: tärkeä ja yleisesti palvottu oli etenkin naispuolinen Ašera, ylijumala Elin puoliso. Monoteismia ei vielä tunnettu, vaan oman kansallisjumalan kultti oli henoteistinen, yhtä jumaluutta suosiva. Israelin kuningaskunta
Ennen kuin israelilaiset saapuivat Kanaanin maahan, maassa oli asunut jo pitkään esihistoriallisena aikana muuta väestöä. Alussa israelilaisia hallitsivat patriarkat, myöhemmin tuomarit ja lopulta kuninkaat. Kuningasvallalla oli vastustajansa, sillä pelättiin kuninkaan osalle tulevan valtaa ja kunnioitusta, joka oli uskonnon mukaan varattu yksinomaan israelilaisten jumalalle. Israeliin syntyi laaja kuningaskunta vuoden 1000 eaa. tienoilla mm. siksi, että aluetta aiemmin hallinneet egyptiläiset, heettiläiset ja assyrialaiset olivat heikkoja. Välitön syy Israelin yhdistymiseen olivat filistealaiset ja muut Israelia ahdistelevat viholliset. Palestiinan brittiläinen mandaatti
Britit aikoivat jakaa Palestiinan juutalais- ja arabivaltioiksi. Eri osapuolia tyydyttävän ratkaisun löytyminen oli briteille vaikeaa, ja lopulta he halusivat vain vetäytyä pois Palestiinasta. Yhdistyneet kansakunnat perusti komitean ratkaisemaan asiaa, joka myös suositteli kahden itsenäisen valtion perustamista 31. elokuuta 1947 julkistamassaan raportissa. 29. marraskuuta YK:n yleiskokous hyväksyi suunnitelman äänin 33–13. Lähes kaikki arabijohtajat hylkäsivät jakosuunnitelman, mutta useimmat juutalaiset hyväksyivät sen, varsinkin Jewish Agency -järjestö. Irgunin johtaja Menachem Begin vastusti jakoa. Israelin historia
Sionististen aatteiden innostamana nykyisen Israelin valtion alueelle alkoi muuttaa juutalaisia vuosina 1881–1903. Tätä ensimmäistä aaltoa kutsutaan myös nimellä ensimmäinen "alija". Vuoteen 1903 mennessä noin puolet ensimmäisistä 35 000 maahanmuuttajasta oli kuitenkin lähtenyt pois alueelta. Toisen alijan aikana 1904–1914 Palestiinaan muutti noin 40 000 juutalaista pääasiassa Venäjältä pakoon pogromeja. Toisen alijan aikana alkoi muodostua Israelin tulevan itsenäisyyden keskeisiä kansallisia instituutioita: heprean kieltä ryhdyttiin elvyttämään, ja alueella syntyi hepreankielistä lehdistöä ja kirjallisuutta. Juutalaiset perustivat myös poliittisia puolueita ja ammattiyhdistyksiä. Noin puolet toisen alijan aikana alueelle muuttaneista juutalaisista poistui vuoteen 1914 mennessä, jolloin ensimmäinen maailmansota keskeytti maahanmuuton. Ortodoksijuutalaisuus
Moderniortodoksijuutalaisuus pitää juutalaista lakia normatiivisena ja sitovana, samalla nähden positiivisena arvona vuorovaikutuksen modernin maailman kanssa. Moderniortodoksisuudessa Israelin kansa on keskeinen käsite. Yleisesti moderniortodoksisuudessa Israelin valtiolla nähdään olevan paljon merkitystä sekä kansallisessa että uskonnollisessa mielessä. Tyypillisesti moderniortodoksijuutalaisuuden piirissä toimivat instituutiot ovat sionistisia. Muita moderniortodoksijuutalaisuuden keskeisiä arvoja on maallisen koultuksen arvostus ja tärkeys, naisten ja miesten koulutuksellinen tasa-arvo, ja itsensä ja perheensä elättämisen tärkeys. Sionismi
Karkotuksista huolimatta juutalaiset asuttivat Israelia aina 100-luvulle asti, jolloin suurin osa heistä joutui diasporaan roomalaisille hävityn toisen juutalaissodan myötä. Myöhemmin muslimien valtakaudella juutalaisten asema alueella vaihteli syrjitystä sorrettuun, ja ristiretkien seurauksena juutalaisasutus pyhässä kaupungissa Jerusalemissa hävisi välillä kokonaan. Roomalaisten Palestiinaksi nimeämä alue oli köyhää maata, ja pieni juutalaisasutus tuli toimeen pitkälti lahjoitusten turvin. Kukaan muukaan ei kuitenkaan pitänyt maata kotimaanaan, vaan arabit tunsivat Israelin Etelä-Syyriana ja Palestiinan arabiasukkaat tunnettiin syyrialaisina. Ku Klux Klan
Uusien aatteidensa takia Klan sai kannatusta lähinnä Keskilännessä eikä niinkään etelävaltioissa. Sen sijaan, että ensimmäinen Klan syytti etelävaltioiden köyhyyden johtuvan Yhdysvalloista eli pohjoisvaltioista, uusi Klan syytti joidenkin Euroopan radikaaliryhmien tapaan Yhdysvaltojen ongelmista vaikutusvaltaisia juutalaisia, joiden sanottiin käyttävän mustia välineenä valkoisia ja valkoisten kulttuuria vastaan. Ensimmäinen Klan oli ollut lähinnä sisällissodan jälkeinen viimeinen keino taistella Unionia vastaan etelävaltion oman demokratian ja itsenäisyyden puolesta. Theodor Herzl
Herzl kuoli sydänkohtaukseen 44-vuotiaana Wienissä vuonna 1904. Herzlin toive juutalaisvaltion perustamisesta toteutui lähes puoli vuosisataa hänen kuolemansa jälkeen, kun Israelin valtio perustettiin vuonna 1948. Vuotta myöhemmin Herzl sai viimeisen lepopaikkansa Jerusalemista Herzl-vuorelta, minne on haudattu myös muita Israelin merkkihenkilöitä, kuten Jitzhak Rabin ja Golda Meir. Herzlin kahden lapsen ruumiit on haudattu isänsä viereen. Israelin ja Juudan historia
Raamatun mukaan yhtenäinen Israelin kuningaskunta hajosi pian kuningas Salomon kuoleman jälkeen. Valtaan noussut Rehabeam vaati kansalta yhä enemmän veroja. Suurempi pohjoinen ryhmittymä halusi maan johtoon, ja verotus koetteli pohjoista kovemmin kuin etelää. Egyptin maanpaosta palannut Jerobeam julistautui Israelin kuninkaaksi vieden mukanaan kymmenen Israelin kahdestatoista heimosta, ja Rehabeamin johtama Juudan ja Benjaminin heimojen alue jäi omaksi alueekseen Israelista etelään. Jahven palvonnan pääalueeksi jäänyt Juuda oli Israelia pienempi ja karumpi maa, mutta vuoristoisena vaikeampi valloittaa. Jerusalemin kolmas temppeli
Ristiretkeläisten perustama Jerusalemin kuningaskunta hallitsi Jerusalemia vuosina 1099–1187 ja uudestaan 1229–1244. Tämän jälkeen se joutui jälleen muslimien hallintaan, mutta myös mongolit tekivät pian sota­retkiä Syyriaan ja Palestiinaan. Tällaisten sota­retkien aikana Nahmanides kirjoitti kirjeessään pojalleen seuraavanlaisen kuvauksen maasta ja temppelistä:
Toiveet temppelin jälleenrakentamisesta ovat joissakin piireissä virinneet uudelleen sen jälkeen, kun nykyinen Israelin valtio vuonna 1949 perustettiin, ja varsinkin sen jälkeen kun se kesäkuussa 1967, kuuden päivän sodassa sai vallatuksi muun muassa Jerusalemin vanhan­kaupungin, jossa Temppeli­vuorikin sijaitsee. Valta­virran juutalaisuudessa, myös ortodoksi­juutalaisuudessa, temppelin jälleen­rakentamisen odotetaan yleensä tapahtuvan vasta juutalaisten Messiaan saapuessa. On kuitenkin perustettu järjestöjä, joiden tarkoituksena on saada temppeli välittömästi rakennetuksi mahdollisimman pian, mutta ne edustavat vain pientä vähemmistöä edes ortodoksi­juutalaisista. Sellaisia järjestöjä ovat:Temppeli-instituutti on jopa valmistanut temppelin rakentamisessa käytettäviksi tarkoitettuja esineitä. Israelin valtio ei ole myöntynyt tällaisiin hankkeisiin eikä tukenut niitä, vaan se on jättänyt Temppeli­vuoren hallinnan islamilaiselle waqf-säätiölle. Sitä vastoin erään­laisena korvikkeena temppeli­alueen rajalla sijaitseva Länsimuuri eli Itkumuuri on saanut entistäkin korostuneemman uskonnollisen ja valtiollisen aseman. Juutalaiset
Juutalaiset ovat ympäri maapalloa levittäytynyt alun perin seemiläinen kansa. Yleisimmin juutalaiseksi mielletään ihminen, joka tunnustaa juutalaista uskoa, mutta moni mieltää itsensä juutalaiseksi myös kulttuurisista syistä. Nykyajan juutalaiset katsovat polveutuvansa Palestiinassa ensimmäisellä vuosituhannella eaa. asuneista israeliiteista, jotka levittäytyivät etenkin Babylonin pakkosiirtolaisuuden ja juutalaissotia seuranneiden karkotusten myötä koko Lähi-itään ja muualle maailmaan. Suurin osa maailman juutalaisista asuu nykyisin Israelissa ja Yhdysvalloissa, mutta ennen toista maailmansotaa ja Israelin itsenäistymistä myös Itä-Euroopassa ja islamilaisessa maailmassa oli suuria juutalaisyhteisöjä. Messias
Juutalaislähteet osoittavat, että tuohon ihmiset odottivat tuohon aikaan Jerusalemin vapautusta. Tuosta ajasta kerrotaan: ”He kaipasivat Daavidin huoneesta luvattua vapauttajaa, joka päästäisi heidät vihatun vierasmaalaisen vallananastajan ikeestä, lakkauttaisi jumalattoman Rooman hallinnon ja perustaisi oman rauhan ja oikeuden hallituksensa.” He yrittivät tehdä Messiaasta maallisen kuninkaan. Jeesus ei suostunut tähän ja monet hylkäsivät hänet. Isaac Deutscher
Ennen toista maailmansotaa Deutscher vastusti siionismia taloudellisesti kannattamattomana ja kiusallisena kansainväliselle sosialismille. Holokaustin jälkeen hän muutti sotaa edeltäneitä ajatuksiaan, ja arvioi Israelin perustamisen olevan "historiallinen välttämättömyys" antamaan koti henkiin jääneille Euroopan juutalaisille. Hänestä tuli arvostelevampi Israelin toimintaan palestiinalaisia kohtaan 1960-luvulla. Kuuden päivän sodan jälkeen 1967 hän mainitsi että Israelin olisi vetäydyttävä valloittamiltaan alueilta. "Tämän kuuden päivän ihmeen" hän sanoi olevan viimeinen ja myös kaikista helpoin voitto Israelin armeijalle, ja samalla tuhoisin Israelille itselleen. Israel
Israelin valtio eli Israel (, ) on valtio Välimeren ja Jordanjoen välissä Lähi-idässä. Israel perustettiin Palestiinan alueelle vuonna 1948. Se on valtiomuodoltaan parlamentaarinen demokratia ja olemukseltaan vahvasti "juutalainen valtio", mikä on virallisena ideologiana kirjattu lakiin. Väestöltään Israel on kuitenkin monikansallinen ja uskontopohjaltaan moninainen, eivätkä kaikki tunnusta juutalaisten kansallisvaltion periaatetta. Se onkin johtanut jatkuviin sisäisiin levottomuuksiin ja yhteenottoihin palestiinalaisten kanssa koko Israelin valtion olemassaolon ajan. Eidsvollin kansalliskokous
Samana päivänä alkoi väittely unioni- ja ulkopolitiikasta ja suhteesta suurvaltoihin. Tätä väittelyä päätettiin lykätä kaksi päivää, koska muun muassa Sverdrup totesi sen olevan perustuslakikeskustelun ulkopuolella. Väittely kuitenkin oli ryhmien välisen erimielisyyden ytimessä. Tilaisuudessa käytiin myös vilkasta keskustelua juutalaisista. Kysymys ratkesi, kun talonpoika Theis Lundegaard äkisti kehotti kaikkia niitä nousemaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö edustajista nousi seisomaan ja niin luotiin pohja perustuslain "juutalaisparagrafille". Tšekin käytävä
Panslavistit tukivat ehdotusta, koska se olisi luonut yhteisen rajan kahdelle slaavien yhtenäisyyttä edustaneelle valtiolle, Tšekkoslovakialle ja Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnalle. Lisäksi panslavistit sanoivat, että käytävä yhdistäisi pohjois- (länsislaavit) ja eteläslaavit. Tätä ajatusta tukivat myös kroaattinationalistit, jotka halusivat Burgenlandissa asuvat Burgenlandin kroaatit ja muutamissa Slovakian kylissä asuvat kroaatit osaksi Jugoslavian valtiota. Käytävän olemassaoloa tukivat sellaiset, joiden mielestä Itävallalla ja Unkarilla ei enää ollut mitään syytä yhteiseen rajaan, koska Itävalta-Unkaria ei enää ollut olemassa. Juutalaissiirtokunta
Israelissa siirtokuntia vastustavat ne, jotka haluaisivat rinnakkaiset Israelin ja Palestiinan valtiot.
Useat palestiinalaiset vastustavat Israelin siirtokuntia,
koska ne haittaavat ja estävät elinkelpoisen palestiinalaisvaltion syntyä. Niiden perustaminen ja laajentaminen vie maata ja resursseja pois palestiinalaisilta. Siirtokunnat ovat vallanneet palestiinalaislta lähteitä, jotka ovat elintärkeitä kuivassa ilmastossa. Juutalaisten territorialismi
Natsien vaikutusvallan kasvaessa ja juutalaisiin kohdistuneen uhan vallitessa Isaak Steinberg perusti Yhdysvalloissa Freeland Leaguen vuonna 1935. Organisaatio pyrki, epäonnistuneesti, ajamaan juutalaisten autonomiaa hankkimalla laajoja maa-alueita Ecuadorista, Australiasta ja Surinamesta. Yksi kuuluisimmista suunnitelmista oli Kimberley plan, jonka tavoitteena oli asuttaa 75 000 Euroopasta paennutta juutalaista Kimberley]n alueelle läntiseen Australiaan. Israelin valtion perustamisen jälkeen vuonna 1948 Steinberg kritisoi sionistihallituksen politiikkaa, ja jatkoi pyrkimyksiään luoda ei-nationalistisia juutalaisalueita eri puolille maailmaa. Steinbergin kuoltua vuonna 1957 Freeland Leaguen toimintaa johti Mordkhe Schaechter, joka vähitellen siirsi yhdistyksen toiminnan painopisteen juutalaiskulttuuria tukevaan toimintaan. Juudea
Juudea eli Juuda on historiallinen alue Palestiinan eteläosassa. Nimi Juuda viittaa Juudan heimoon ja sen alueelle muodostuneeseen Juudan kuningaskuntaan, Juudea puolestaan roomalaiseen maakuntaan samalla alueella. Raamatun mukaan Juudan kuningaskunnan alue koostui Juudan ja Benjaminin heimojen asuma-alueista. Juudan kuningaskunta oli Israelin kuningaskunnan ohella toinen pääosin juutalaista uskontoa noudattanut valtakunta. Juudan, Israelin, Moabin ja Edomin kuningaskunnat kävivät toistuvasti sotaa keskenään, kun ne eivät olleet egyptiläisten tai assyrialaisten alaisuudessa. Juutalaisten historia
Uuden ajan alussa Eurooppa oli jakautunut useiksi pienemmiksi valtioiksi, eikä vainojen ja erimielisyyksien vuoksi suuria juutalaisyhteisöjä syntynyt muualle kuin muutamiin suuriin kaupunkeihin kuten Wieniin. 1600-luvun alussa syntyi Länsi-Eurooppaan, Amsterdamiin, suurempi juutalaisten keskus, ja myöhemmin syntyi erityinen "hovijuutalaisten" luokka, jolla oli hyvät taloudelliset suhteet ruhtinaihin. Hovijuutalaiset eivät useinkaan noudattaneet juutalaisten tiukkoja lakeja ja aškenaasien elämäntapoja, mutta he kuitenkin esimerkiksi saattoivat toimia juutalaisyhteisön edustajina virkamiehille. Hovijuutalaisia eivät myöskään asumisrajoitukset koskeneet, ja näin he kykenivät perustamaan uusia juutalaisia astutuskeskuksia. Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen 2. edustajakokous
Juutalaisten asemasta puolueessa käytiin kovasanaista keskustelua. Juutalaisjärjestö Bund vaati itselleen yksinoikeutta toimia juutalaisiin liittyvissä asioissa. Kysymys oli siitä tulisiko juutalaisten toimia puolueessa erillisasemassa vai sulautua täysin venäläiseen työväenliikkeeseen. Asiaa käsiteltäessä jyrkimmät puheenvuorot käytiin Bundin johtaja Mark Liberin ja myös juutalaisen, mutta erillisasemaa vastustavan Lev Trotskin välillä. Lopulta juutalaisilla todettiin olevan oikeus oman kulttuurinsa edistämiseen, muttei mitään poliittista erityisasemaa puolueen sisällä. Jodensavanne
Britit antoivat Jodensavannen juutalaisyhteisölle merkittäviä erivapauksia vuonna 1665, ja hollantilaiset jatkoivat niiden voimassaoloa omalla valtakaudellaan. Yhteisö sai poliittisen ja uskonnollisen itsehallinnon ensimmäisenä ja ainoana juutalaisyhteisönä ennen Israelin valtion perustamista. Se sai perustaa esimerkiksi oman hautausmaan ja koulun. Israelin itsenäisyyssota
Vuonna 1922 Palestiinasta tehtiin Kansainliiton päätöksellä Britannian mandaattialue, josta kuitenkin pian erotettiin 3/4 eli Jordanjoen itäpuoli Trans-Jordaniaksi (nyk. Jordania), jonne juutalaisilla ei ollut pääsyä. 1930-luvun lopulla juutalaisia oli jäljelle jääneellä alueella, joka oli noin neljännes alkuperäisestä mandaatista, jo puoli miljoonaa eli noin kolmannes alueen väestöstä. Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan Saksassa maahanmuutto vain kiihtyi, ja toisen maailmansodan päättyessä juutalaisia oli jo 650 000. Sionismi
Sionistisen liikkeen perusti Theodor Herzl, joka vuonna 1896 esitti sionismin perusperiaatteet kirjassaan "Juutalaisvaltio" ja järjesti maailman ensimmäinen sionistisen kongressin Sveitsissä vuonna 1897. Juutalaisten kotimaaksi suunniteltiin Palestiinan ohella myös Argentiinaa ja Ugandaa, mutta vuoden 1906 sionistikongressi määritteli juutalaisten kotimaaksi Palestiinan. Juutalaiskasaarien kirjeenvaihto
Kirjeenvaihdon aloitti Hasdai ibn Šafrut, joka oli korkea-arvoinen juutalainen Cordoban kalifin Abd ar-Rahman III hovissa. Hasdai oli kalifaatin toiseksi korkein henkilö. Hän vastasi taloudesta ja diplomatiasta kalifaatissa. Hänen pyrkimyksenään oli yhdistää eri maissa sijaitsevia juutalaisyhteisöjä. Hän kuuli Cordobaan saapuneilta Horasanin kauppiailta kasaareista, joilla on oma valtio ja he ovat juutalaisia. Tämä tieto aiheutti hänelle aikamoisen ihmetyksen. Hän oli hyvin epäileväinen tuosta tiedosta, koska juutalaisten kapinan jälkeisen hajaannuksen jälkeen heillä ei ollut enää omaa valtiota. Jonkin aikaa Horasanin kauppiaiden vierailun jälkeen Cordobaan saapui Bysantin lähettiläitä, jotka vahvistivat Hasdaille sen, että Bysantin naapurina oli Kasaarien kaanikunta ja sen nykyinen keisari oli nimeltään Joosef. Tuon jälkeen Hasdai kirjoitti Joosefille kirjeen, jossa hän kovasti ihaili juutalaisen valtion olemassaoloa, kertoi itsestään sekä pyysi Joosefia kertomaan hänelle omasta maastaan, Kasaariasta. Arabien–Israelin konflikti
Toinen syy konfliktin jatkumiseen on myös erilaisten kansojen taistelu alueen resursseista kuten viljellystä maasta ja vedestä. Palestiinalaiset haluavat lopettaa alueensa miehityksen ja perustaa Länsirannalle ja Gazaan oman valtionsa. Kun Israel perusti siirtokuntia Golanille, Gazaan ja Länsirannalle, se valtasi arabeilta maata vastoin YK:n julkilausumia. Israeliin muuttaa jatkuvasti juutalaisia, ja palestiinalaisten väestönkasvu on nopeaa. Vesi on Lähi-idässä niukka luonnonvara, mikä lisää Israelin halua pitää Länsirannan tietyt alueet hallinnassaan. Golan hiertää Israelin ja terrorismia tukevan Syyrian välejä. Kauempana oleva Iran taas tukee Syyriaa. Näin konflikti pysyy laajana, mikä vaikeuttaa sen ratkaisua. Antisemitismi
1800-luvulla alkaneet vainot johtivat laajaan juutalaiseen pakolaisuuteen, etenkin natsien noustua valtaan Saksassa 1930-luvulla, Yhdysvaltoihin ja esimerkiksi Etelä-Amerikkaan ja Israeliin. Israelin itsenäistyttyä 1948 muuttoliike ja sionismi voimistuivat entisestään. Juutalainen kansa oli viimein saanut oman valtion. Israelin historia
Britannia luovutti ongelman YK:n ratkaistavaksi. YK:n yleiskokouksessa annettiin esitys alueen jakamisesta arabi- ja juutalaisvaltioihin marraskuussa 1947. Esitystä tukivat sekä Yhdysvallat, erityisesti presidentti Harry S. Truman, että Neuvostoliitto YK:n esitys jakoi alueen kahteen suurin piirtein yhtä suureen osaan monimutkaisten rajanvetojen avulla ja lisäksi Jerusalemista tehtäisiin kansainvälisesti hallinnoitu erillisalue. Tavoitteina olivat alueiden taloudellinen yhtenäisyys ja avoimet rajat. Ehdotuksen tekemisen aikaan alle puolet alueen maista oli palestiinalaisten omistuksessa, vähän alle puolet oli "kruununmaita" ja vain 8 % juutalaisten hallussa. Palestiinassa asui noin 600 000 juutalaista ja 1,2 miljoonaa arabia. Suunnitelman toimimattomuus selvisi pian. Palestiinaa ympäröivät arabivaltiot vastustivat esitystä ja kieltäytyivät tunnustamasta juutalaisvaltiota, kun taas Israelin tuleva, ensimmäinen pääministeri David Ben-Gurion hyväksyi suunnitelman. Shlomo Sand
Tom Segev kirjoittaa, että Sandin kirja "on tarkoitettu tukemaan ajatusta, että Israelin valtion pitäisi olla kaikkia sen kansalaisia varten – juutalaisia, arabeja ja muita – eikä siten kuin se on julistanut identiteettinsä: "juutalaiseksi ja demokraattiseksi' valtioksi ja että kirja on yleisesti ottaen "hyvin kirjoitettu" ja siinä on "paljon faktoja ja oivalluksia, joita monet israelilaiset lukevat ihmeissään ensimmäistä kertaa". Moses Hess
Hess julkaisi vuonna 1862 varhaisen sionistisen teoksen "Rom und Jerusalem, die letzte Nationalitätsfrage" (”Rooma ja Jerusalem, viimeinen kansallisuuskysymys”). Siinä hän julisti, ettei juutalaisia hyväksyttäisi kansaksi kansojen joukkoon ennen kuin heillä olisi oma kotimaa. Hess halusi tulevasta juutalaisvaltiosta sosialistisen ja häntä pidetäänkin yhtenä sosialistisen sionismin perustajista. "Rom und Jerusalem" käsittelee kuitenkin itse asiassa enimmäkseen suuria maailmanhistoriallisia kysymyksiä ja Saksan tulevaisuutta eikä niinkään uuden juutalaisvaltion perustamista. Hess yhdisti teoksessa spinozalaiset, hegeliläiset ja marxilaiset vaikutteensa juutalaiseen uskonnolliseen filosofiaan. Teos ei ilmestyessään herättänyt laajempaa huomiota, mutta se vaikutti myöhempiin sionistisen liikkeen johtajiin, kuten Theodor Herzliin ja Ahad Ha’amiin. Juutalaisten historia
Raamatun mukaan Egyptissä syntynyt Mooses johti Israelin kansan pakoon Egyptistä heidän oltuaan siellä 430 vuotta. Tapahtumasta käytetään nimitystä exodus. Jumala auttoi israelilaisia muun muassa avaamalla aukon Punaiseen mereen, ja hukuttamalla egyptiläisten sotajoukon. Israelilaiset vaelsivat pitkään Siinain erämaassa kohti Israelia, luvattua maata. Tältä ajalta on Raamatun mukaan peräisin myös Mooseksen laki ja sen tärkein osa, kymmenen käskyä. Menelik
Vartuttuaan aikuiseksi Menelik halusi mennä tapaamaan isäänsä. Äiti antoi Menelikille sormuksen matkaan. Jerusalemissa kaikki kuitenkin tunnistivat hänen yhdennäköisyytensä isäänsä. Isä syleili poikaa heti tämän nähtyään eikä pojan tarvinnut todistella sukulaisuuttaan. Isä halusi pojan jäävän kanssaan Jerusalemiin, mutta jonkin ajan päästä poika halusi takaisin äitinsä luokse omaan maahansa. Menelek totesi, että Salomon poika Rehoboam perisi Israelin valtaistuimen, eikä hänen kannata jäädä Jerusalmiin, joten hän pyysi päästä palamaan kotiin. Kuningas päätti, että kaikkien aristokraattien vanhimpien poikien pitää lähteä Menelikin kanssa. Menelikin tuli perustaa juutalainen valtion Etiopiaan. Israelin–Palestiinan konflikti
Yhdistyneet kansakunnat esitti vuonna 1947 suunnitelman Palestiinan jakamiseksi juutalais- ja arabivaltioon. Molemmat osapuolet olivat tyytymättömiä jakoon. Kumpikaan valtioista ei olisi saanut yhtenäistä maa-aluetta ja Jerusalem olisi jäänyt arabivaltion alueelle. Juutalaisvaltioon olisi myös jäänyt suurehko arabivähemmistö. Juutalaiset ja arabit ajautuivat sotaan heti YK:n jakosuunnitelman tultua julki 30. marraskuuta 1947. Sodan ensimmäistä vaihetta nimitetään Palestiinan mandaattialueen sisällissodaksi. Israel julistautui itsenäiseksi 14. toukokuuta 1948 brittien poistuttua maasta. Juutalaisten autonominen alue
Neuvostoliiton hallitus julisti alueen juutalaisten kansalliseksi alueeksi 1928. Se oli tarkoitettu Neuvostoliiton juutalaisille, vaikka juutalaisilla ei ollut minkäänlaista historiallista yhteyttä alueeseen. Piirikunnasta tuli autonominen alue 7. toukokuuta 1934. Juutalaisten historia
Sionistinen liike, jonka mukaan juutalaisilla on oltava oma kansallisvaltio, sai alkunsa 1890-luvulla. Liikkeen alullepanija oli Theodor Herzl, joka esitti sionismin perusperiaatteet vuonna 1896 kirjassaan "Juutalaisvaltio" ja järjesti maailman ensimmäinen sionistisen kongressin Baselissa Sveitsissä vuonna 1897. Sionismin syntyyn vaikutti Venäjällä 1800-luvulla voimistunut antisemitismi, minkä seurauksena Venäjältä muutti kolme miljoonaa juutalaista Yhdysvaltoihin ja joitain myös Palestiinaan. Litani
Eräiden siionistien mukaan koko Galilea olisi liitettävä Israeliin. Joen veden ohjaamista etelään ehdotettiin jo 1905 Palestiinan tulevien tarpeiden täyttämiseksi. Litania ehdotettiin 1919 liitettäväksi juutalaisten kansallisen valtion yhteyteen, mutta Kansainliitto hylkäsi ehdotuksen. Myöhemmin David Ben-Gurion ja Moshe Dayan vaativat etelä-Libanonin miehittämistä ja Litanin liittämistä Israeliin. Valtakunnanpakovero
Kolmannen Valtakunnan aikana pakoveron tarkoitus ei enää ollut niinkään estää rikkaiden kansalaisten muuttoa. Pikemminkin juutalaisten lähtö oli toivottua ja sallittua — jopa Puolan valtauksen jälkeen — kunnes Heinrich Himmler kielsi juutalaisten maastamuuton 23. lokakuuta 1941. Siihen asti veroilla pakkolunastettiin osa maasta ajettujen juutalaisten omaisuudesta. Leo Mechelin
Mechelin tähtäsi vallan keskittämiseen Suomen ja Venäjän suhteissa suomalaisille instituutioille, erityisesti valtiopäiville. Hän piti myös tärkeänä yksityisyritteliäisyyden suosimista ja teollisuuden kehittämistä, sillä hän uskoi niiden johtavan taloudelliseen ja yhteiskunnalliseen edistykseen. Hän oli taloudellisen liberalismin ja vapaakaupan kannattaja. Mechelin ajoi myös uskonnonvapautta. Hän esitti 1872 ensimmäisenä valtiopäivillä juutalaisten maahantulokiellon kumoamista, jotta maahan saataisiin sivistyneitä ja eteviä juutalaisia talouselämää kehittämään. Puolustaessaan esitystä valtiopäivillä hän korosti kansallisia hyötynäkökohtia ja huomautti, että sivistymättömät juutalaiset muuttaisivat maahan joka tapauksessa. Vaikka ehdotus tyrmättiin, Mechelin ajoi sitä vuosien ajan valtiopäivillä, senaatissa ja jopa kirkolliskokouksessa 1886. Juutalaisten kansalaisoikeudet toteutuivat Suomessa kuitenkin vasta vuoden 1917 lopussa. Theodor Herzl
Ensimmäisen kerran Herzl kiinnostui juutalaisten asemasta vuonna 1881, jolloin hän kuuli Venäjän pogromista. Uutinen teki hänen mieleensä pysyvän vaikutuksen. Huhtikuussa 1896 Herzl julkaisi kirjan nimeltään "Der Judenstaat" (suom. "Juutalaisvaltio", 2010). Kirja toi Herzlille mainetta etenkin juutalaisissa piireissä. Herzlistä tuli sionismin suurimpia puolustajia. Suurin vaikuttaja oli Dreyfusin tapaus, jossa ranskalaisen kapteeni Alfred Dreyfusin väitettiin välittäneen saksalaisille sotasalaisuuksia. Dreyfus menetti kapteenin arvonsa, ja hänet tuomittiin sotaoikeudessa. Tärkeimpänä syynä Dreyfusin tuomioon olivat luultavasti hänen juutalais-elsassilaiset sukujuurensa. Sotaoikeudessa hänet tuomittiin osittain väärennettyjen todisteiden perusteella. Samalla voimakas antisemitismin aalto levittäytyi ympäri Eurooppaa. Dreyfusin tapaus levisi muun muassa Wieniin, ja itävaltalainen poliitikko Karl Lueger ylisti Dreyfusin kohtaloa ja antisemitismiä. Luegerin puheet ja vainot vuonna 1895 antoivat Herzlille käsityksen "juutalaisvaltion" perustamisesta ainoana mahdollisena aatteena antisemitismin välttämiseksi. Levantti
Levantti oli koko 1800-luvun loppupuoliskon osa Turkkia, mutta vain löyhästi. Ulkomainen vaikutus oli nyt voimakasta: ranskalaiset solmivat yhteyksiä Syyriaan ja Libanoniin, englantilaiset tekivät samaa Palestiinassa. Ranska halusi erityisesti vahvistaa Libanonin kristittyjen asemaa, Englannissa taas kasvoi ajatus juutalaisten kotimaasta, Israelista, joka perustettaisiin Palestiinaan. 1900-luvun puolelle tultaessa Turkki oli jo epätoivoinen Euroopan valtioiden murentaessa sen valtaa alusmaihinsa, ja nuorturkkilaisen liikkeen kaivaessa maata sulttaanin jalkojen alta. Ensimmäisessä maailmansodassa Turkki asettui Saksan puolelle, ja Englanti ja Ranska valloittivat sen Lähi-idän alueet nopeasti. Israel
Hannu Juusolan mukaan Israelin suuret poliittiset kysymykset ovat asioita, jotka nuori valtio tavallisesti joutuu ratkaisemaan heti itsenäistyttyään. "Ulkoinen ikuisuuskonflikti" palestiinalaisten kanssa odottaa ratkaisemista ja maan rajat odottavat lopullista määrittelyä. Toinen ongelma on, että maalla ei ole perustuslakia. Kolmas "perimmäinen kysymys" koskee ulkoista asemaa: onko Israel osa Lähi-itää, eurooppalaisen kulttuurin tai jopa kolonialismin ikuinen linnake kolmannessa maailmassa vai peräti eräänlainen Yhdysvaltain etäinen "osavaltio". Holokausti
Kaikesta tiedosta huolimatta länsiliittoutuneet eivät ryhtyneet juurikaan toimenpiteisiin juutalaisten auttamiseksi, vaikka niillä olisi ollut kuljetuskapasiteettia pakolaisten pelastamiseksi ja mahdollisuudet pommittaa tuhoamislaitoksia ja niille johtavia rautateitä. Länsiliittoutuneiden hallitusviranomaiset asettivat juutalaisten kohtalon Euroopassa poliittisen agendan pohjalle. Britanniassa ja Yhdysvalloissa uskottiin sodan yleisempään päämäärään, että juutalaiset pelastuisivat kun kansallissosialistinen Saksa tuhotaan. Toisaalta Yhdysvallat kyllä perusti vuonna 1944 Euroopan juutalaisten pelastamiseksi tarkoitetun organisaation The War Refugee Board, joka auttoi 200 000 juutalaisen pelastamisessa. Juutalaisilta pakolaisilta oli kuitenkin rajoitettu maahanmuuttoa sodan aikana ja sitä ennen, sillä heitä pelättiin Hitlerin vakoojiksi. Britit pelkäsivät lisäksi suuren määrän juutalaisia maassa vaikeuttavan Britannian Palestiinan-politiikkaa. Nationalismi
Juutalainen kansallisuusaate eli sionismi syntyi 1800-luvulla reaktiona yleiseen kansalliseen heräämiseen ja juutalaisten vainoihin. Juutalaisten emansipaatiosta huolimatta assimiloituminen Euroopan uusien kansakuntien jäseneksi etenkin Itä-Euroopassa osoittautui ongelmalliseksi, sillä juutalaiset eivät jakaneet asuinmaidensa historiaa, kieltä, kulttuuria ja verenperintöä. Massaliike sionismista tuli 1900-luvulla antisemitismin vahvistuessa myös Länsi-Euroopassa. Palestiinaan alkoi jo 1800-luvulla muuttaa juutalaissiirtolaisia, ja sionismin pohjalte sinne perustettiin vuonna 1948 Israelin valtio. Kakh
Muusta israelilaisesta äärioikeistosta poiketen Kahane ei kannattanut "territoriaalista maksimalismia" eli Israelin rajojen maksimaalista laajentamista. Vuonna 1967 haltuunotetut maat toki piti liittää Israeliin, mutta muuten ei tullut tavoitella Suur-Israelia. Kahanismi myös eroaa muusta israelilaisesta äärioikeistosta avoimella rasistisuudellaan. Arabit oli Kahanen mukaan uhka Israelin turvallisuudella ja kansan rodulliselle puhtaudelle. Kahane vihjasi arabien pyrkivän saamaan itselleen juutalaiset naiset ja vaatikin lakia, joka estäisi juutalaisten ja ei-juutalaisten väliset avioliitot ja sekoittumisen. Kahanen rasismi perustui siihen teologiseen käsitykseen, että Israelin kansa erottui täysin muista kansoista. Israel oli Valittu Kansa, joten kansainväliset normit ja lait eivät sitä sitoneet. Israelin valtion olemassaolo oli kosto pakanoille näiden aiheuttamista kärsimyksistä Valitulle Kansalle. Muusta äärioikeistosta eroten kahanismi myös hyväksyy väkivallan ja terrorin käytön. Kaikki arabit niin kansalaiset kuin ei-kansalaisetkin oli karkotettava Israelin maan alueelta palestiinalaiset lukien. Vain ne arabit, jotka vannoisivat absoluuttista uskollisuutta Israelilla, saattaisivat ehkä saada oikeuden elää Israelissa, mutta eivät täysivaltaisina kansalaisina. Kahame myös suhtautui muusta äärioikeistosta poiketen vihamielisesti myös Israelin poliittiseen johtoon ja halusi hengiltä Israelin olemassaoloa vaarantavat poliitikot. Jerusalemin juutalaiskortteli
Korttelin asutus ei ollut puhtaasti juutalaista, eikä se koskaan ollutkaan sen enempää juutalaisten asukkaiden kuin osmanihallitsijoidenkaan tavoitteena. Osmanien valtakaudella (1517-1917) suurimman osan alueen taloista omistivat muslimit, jotka vuokrasivat ne juutalaisille. Tämä olikin ynteä syynä siihen, että kun juutalaisia alkoi suurin joukoin muuttaa maahan 1800-luvun lopulta lähtien, he asettuivat enimmäkseen vanhan kaupunginmuurin ulkopuolelle, jonne syntyi uusi kaupunginosa ja jossa rakennusmaata oli helpompi hankkia.