Missä maassa Le Mansin suuronnettomuus tapahtui?
Le Mansin onnettomuus 1955
Onnettomuus aiheutti paljon keskustelua moottoriurheilun turvatoimista, sillä urheilutapahtuman hirvittävä uhriluku oli vaikea hyväksyä. Kiivaimmissa puheenvuoroissa moottoriurheilu haluttiin kieltää kokonaan, tai sille povattiin loppua. Ranskan sisäministeriö esti ensi toiminaan moottoriurheilutapahtumien järjestämisen kokonaan: muun muassa vuoden 1955 Ranskan GP sekä 12 tunnin kilpailu Reimsissä jätettiin ajamatta, ja muitakin katuradalla ajettuja kilpailuja peruttiin - monet lopullisesti. Kilpailun järjestäjät muokkasivat oma-aloitteisesti Le Mans-rataa marraskuun 1955 - kesäkuun 1956 välisenä aikana merkittävästi: rataa levennettiin muun muassa pääsuoralla, pääkatsomoa muutettiin mittavasti ja varikkoalue uudistettiin, sen jälkeistä haastavaa Dunlop-mutkaa loivennettiin, ja monet näkyvyyttä tai ajoneuvon hallintaa vaikeuttaneet nyppylät (mm. "Maison Blanche"-ratakohdassa, ks. Hawthornen videoitu ratakierros 1956 ja muutosten selostus) tasoitettiin. Radan yhteyteen rakennettiin sairaalarakennus leikkaussaleineen, ja sairaankuljetusautojen määrä moninkertaistettiin kuudesta kolmeenkymmeneenviiteen. Mittavien ja kalliiden muutosten vuoksi vuoden 1956 kilpailu pystyttiin järjestämään vasta heinäkuussa 1956, kun se oli tavallisesti järjestetty kesäkuussa.
Madame Roland
Kun Ranskan suuri vallankumous syttyi vuonna 1789, Roland toimi Lyonin teollisuuslaitosten kuninkaallisena ylitarkastajana. Madame Roland otti innokkaasti osaa miehensä töihin, ja vallankumous antoi hänelle mahdollisuuden yrittää toteuttaa tasavaltalaista aatetta. Alusta alkaen molemmat tukivat kapinallisten tavoitteita. He toimivat ensin Lyonin kirjeenvaihtajina paikallisessa sanomalehdessä, jota julkaisi vallankumouksen hetkelliseksi johtohahmoksi noussut Jacques Pierre Brissot. Helmikuussa 1791 Roland nimitettiin neuvottelemaan lainan ottamisesta Pariisin kansalliskokoukselta, ja pariskunta muutti Pariisiin puoleksi vuodeksi. Madame Roland käytti ajan hyödykseen ja liittyi välittömästi äärivasemmiston nimekkäimpien edustajien Robespierren ja Camille Desmoulinsin seuraan. Kevään aikana hän avasi ensimmäisen salonkinsa Hôtel Britanniquessa. Loppukesästä pariskunta palasi Lyoniin, jossa Roland sai kuulla, että hänen tarkastuspiirinsä oli lopetettu eikä häntä enää tarvittu. Le Mansin onnettomuus 1955
Jäljelle jääneet Mercedes-Benz-tehdastiimin kilpa-autot, joiden kuljettajina olivat ennakkoon suuria odotuksia herättänyt legendapari Juan Manuel Fangio/Stirling Moss sekä Karl Kling/André Simon, vetäytyivät kilpailusta hieman ennen kello 2 yöllä (1.40-1.45 riippuen lähteestä) yhden kierroksen johtoasemassa kunnioittaakseen uhreja: tämä päätös oli kypsynyt Stuttgartissa johtokunnan hätäkokouksessa turman hirvittävän uhriluvun alkaessa valjeta. Aloitteen oli tehnyt Leveghin kilpailupari, amerikkalaiskuljettaja John Fitch (, viite 12), tallipäällikkö Alfred Neubauerin ja Stuttgartin päämajan päätyessä samalle kannalle (viite 4). Mercedes-Benz yritti myös saada Jaguar-tiimipäällikkö Frank Raymond Wilton “Lofty” Englandin vetämään tiiminsä pois, sillä se pelkäsi yksin vetäytyessään tunnustavansa syyllisyyden tapahtuneeseen (viite 4), mutta Jaguar-päällikkö ei voinut ymmärtää kilpailua selvästi johtavan saksalaistiimin päätöstä, eikä hänellä ollut aikomustakaan tehdä samoin. Jaguar jatkoi siksi kilpailua ja voitti sen, ajajinaan viimeisen ajovuoron saanut Mike Hawthorn ja Ivor Bueb. Voitto oli laiha lohtu Jaguar-johtaja Sir William Lyonsille, jonka poika John Michael Lyons oli menehtynyt tapaturmaisesti samaisen Le Mans-kilpailumatkan aikana. Kokonaiskilpailun toiseksi sijoittui Aston Martin DB3S-autolla kilpaillut pari Peter Collins/Paul Frère, ja kolmanneksi yksityinen Jaguar D-Type kuljettajaparinaan Jacques Swaters/Johnny Claes ("Écurie Francorchamps"-tiimi). Porsche otti 1 500-kuutioisilla 550/4 RS Spyder-mallisilla kilpureillaan sijat 4. (Richard von Frankenberg/Helmut Polensky), 5. (Wolfgang Seidel/Olivier Gendebien ("Écurie Belge"-tiimi)) sekä 6. (Helmut Glöckler/Jaroslav Juhan), iskutilavuusluokkansa kolmoisvoiton, sekä saavutti korkeimman suorituskyky-indeksin. Voittajapari joi perinteiset shampanjat ja juhli hillitysti, sillä osallistujamaiden liput jätettiin puolitankoon eikä voittajamaan kansallishymniä soitettu (viite 16), mutta se sai silti Ranskan lehdistön ja yleisön vihat päällensä voittajien kehdattua iloita voitostaan palkinnonjakotilaisuudessa. Mercedes-Benz menestyi kauden 1955 Le Mans-tragediaa edeltäneissä ja sen jälkeisissa kilpailuissa riittävän hyvin - muun muassa kaksoisvoitto Targa Floriossa - varmistaakseen Juan Manuel Fangiolle tuon surullisen vuoden niin urheiluautojen kuin Formula 1-luokan mestaruustittelit. Argentiinalaistähti ei vuoden 1955 katastrofin jälkeen enää halunnut kilpailla Le Mans-ajoissa. Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus
Moni ranskalainen oli taistelemassa Amerikan vallankumouksessa (1775–1783), ja kotiin tultuaan he halusivat levittää vapauden aatetta kotimaassaankin. Tästä ja yhteiskunnallisista epäkohdista puhkesi Ranskan suuri vallankumous vuonna 1789–1799. Grote Mandrenke
Grote Mandrenke (alasaksaksi "Suuri miesten hukkuminen", ) oli valtava myrsky Pohjanmerellä 16. tammikuuta 1362. Se on yksi Länsi-Euroopan historian pahimmista myrskyistä, ja sen seurauksena kuoli ainakin 25 000 ihmistä. Grote Mandreke oli seurausta ilmastonmuutoksesta, joka tunnetaan keskiajan lämpökauden päättymisenä. Le Mans (elokuva)
Le Mans on yhdysvaltalaisen ohjaajan Lee H. Katzinin ohjaama elokuva vuodelta 1971, jossa pääosaa esittää näyttelijä Steve McQueen. Elokuva kuvaa Ranskassa ajettavaa Le Mansin 24 tunnin ajoa vuodelta 1970. Subprime-kriisi
Yksi neljästä suuresta Wall Streetin investointipankista, Lehman Brothers hakeutui 15. syyskuuta 2008 Chapter 11 -menettelyn mukaiseen yrityssaneeraukseen. Se on suurin koskaan Chapter 11 -menettelyyn hakeutunut yritys. Lehman Brothersin kaatuminen tuli yllättäen, sillä pankki julkisti kesäkuussa 2008 ensimmäistä kertaa historiassaan tappiollisen osavuosikatsauksen. Trans World Airlines
Toinen onnettomuus muutti USAn lentoturvallisuutta. TWA:n Lockheed L-1049 Super Constellation törmäsi United Airlinesin Douglas DC-7 -koneen kanssa Grand Canyonin yllä. Molemmat koneet tippuivat Grand Canyoniin. Onnettomuudessa kuoli 128 ihmistä, ja tämä johti uraauurtaviin muutoksiin Yhdysvaltain lentoturvallisuudessa. Ranskalaiset
Kansainvaellusten ja ristiretkien jälkeen Ranskan väestö pysyi melko tasaisena. Poiketen muista suurista Euroopan kansoista, ranskalaisista vain pieni osa muutti Ranskan siirtomaihin. Suurimmat ranskalaiset siirtolaisryhmät muuttivat nykyisiin Nova Scotiaan, Louisianaan ja Quebeciin, sekä Ranskan länsi-Intiaan. Monet muuttajista olivt hugenotteja eli protestanttisia ranskalaisia. Ranskan kansallisvaltio syntyi 1789 Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen. Ranskaa yritettiin yhtenäistää hävittämällä paikalliset vähemmistökielet, Dreyfusin tapaus osoitti merkkejä myös antisemitismin noususta. Le Mansin 24 tunnin ajo 1953
Le Mansin 24 tunnin ajo 1953 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 13.–14. kesäkuuta 1953 Circuit de la Sarthen radalla. Kilpailun voittivat Jaguarilla ajaneet Tony Rolt ja Duncan Hamilton. Taistelu Mantšuriasta
Taistelu Mantšuriasta (tunnetaan myös nimillä Neuvostoliiton invaasio Mantšuriaan ja operaatio Elokuun myrsky) oli Neuvostoliiton suorittama sotilasoperaatio 9.–20. elokuuta 1945 välisenä aikana. Neuvostoliiton hyökkäys perustui 1943 pidettyyn Teheranin konferenssiin, jossa Neuvostoliitto saatuaan vakuutuksen Normandian maihinnoususta lupautui helpottamaan Tyynenmeren sotaa Yhdysvalloille hyökkäämällä Japania vastaan Kiinassa. Neuvostoliiton hyökkäys päätti Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimuksen, joka oli solmittu 13. huhtikuuta 1941 viiden vuoden ajaksi. Neuvostoliiton hyökkäys tapahtui kolmen kuukauden kuluttua Saksan antautumisesta Neuvostoliitolle. Yhdysvallat ei pitänyt enää välttämättömänä Neuvostoliiton tukea ydinasein voitettavaa Japania vastaan, koska siitä seurasi Neuvostoliiton ja kommunistien aseman vahvistuminen Kaakkois-Aasiassa, mutta Neuvostoliitto piti kiinni Teheranin konferenssin lupauksestaan. Itä-Aasiaan toimitettiin runsaasti Saksasta vapautuneita ensilinjan taistelujoukkoja ja ylivoima oli varmistettu. Le Mans
Autourheilun harrastajat tuntevat kaupungin Le Mansin 24 tunnin ajosta, joka on 24 tuntia kestävä autokilpailu ja yksi maailman tärkeimmistä urheilutapahtumista. Kilpailussa on tavoitteena vuorokauden yhtämittaisessa ajossa ajaa pisin mahdollinen matka. Kilpailu ajetaan Circuit de la Sarthen radalla lähellä Le Mansin kaupunkia. Suuri siirtomaasota
Suuri siirtomaasota alkoi kiistasta Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä Ohiojoen laakson hallinnasta ja laajemmassa mittakaavassa sodassa oli kyse kilpailusta vaikutusvallasta koko suuremmassa osassa Pohjois-Amerikkaa.
Turkiskauppa muodosti tärkeän tekijän sekä Ranskan hallitseman Uuden Ranskan, että englantilaisten siirtokuntien asukkaille Amerikassa. Ranskalaiset olivat vuonna 1727 rakentaneet irokeesien luvalla Fort Niagaran tukikohdan Niagarajoen suulle, josta käsin he hallitsivat turkiskauppareittien alkupäätä. Ranskalaisten hallussa oli ainakin periaatteessa myös Mississippijoen alue aina Suurilta järviltä Louisianaan. Ohiojoen laakson runsasriistaista aluetta uhkasivat kuitenkin pensylvanialaiset ja virginialaiset siirtolaiset. Uhan hallitsemiseksi Detroitin ranskalaiskomentaja Pierre-Joseph de Céloron de Blainville ehdotti Eriejärveltä Ohiojoelle ulottuvan linnoitusketjun rakentamista. Alueelle oli kuitenkin jo asettunut kauppiaita englantilaisista siirtokunnista. Virginian siirtokunta piti aluetta omanaan ja oli alkanut luovuttaa maata alueelta siirtolaisille vuodesta 1752 lähtien. Lisäksi Itävallan perimyssodan aikana monet alueen intiaaniheimoista olivat alkaneet käydä kauppaa englantilaisten kanssa ranskalaisten sijaan. Le Mansin 24 tunnin ajo 2017
Le Mansin 24 tunnin ajo 2017 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 17.–18. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kyseessä oli historian 85. Le Mansin 24 tunnin ajo. Kilpailu oli FIA World Endurance Championship -kauden 2017 kolmas osakilpailu. Pierre Levegh
Pierre Eugène Alfred Bouillin, ajajanimeltään Pierre Levegh, (22. joulukuuta 1905 – 11. kesäkuuta 1955) oli ranskalainen kilpa-autoilija. Levegh kuoli vuoden 1955 Le Mansin 24 tunnin ajoissa sattuneessa onnettomuudessa, kun hänen autonsa sinkoutui katsomoon. Leveghin lisäksi onnettomuudessa kuoli yli 80 katsojaa.Pisteitä Levegh ei saavuttanut. Le Mansin 24 tunnin ajo 1923
Le Mansin 24 tunnin ajo 1923 oli historian ensimmäinen Le Mansin 24 tunnin ajo. Se ajettiin 26.–27. toukokuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat André Lagache ja René Léonard. Le Mansin 24 tunnin ajo 2013
Le Mansin 24 tunnin ajo 2013 () oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 22.–23. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Allan McNishin, Tom Kristensenin ja Loïc Duvalin autokunta. Le Mansin onnettomuus 1955
Mercedes-Benz 300 SLR:n moottoriteho oli 266 hevosvoimaa, kun Jaguar D-Typen 3,4-litrainen (1954-1956) XK-moottori oli kestävyyden varmistamiseksi kuristettu mahdolliseksi mainitun 400 sijaan 275 hevosvoimaan (viite 1). C-Typeen verrattuna D-Typessä ohjaamon alue ("tub" engl. amme) oli toteutettu ilmailualan kaltaisena kevyenä ja lujana monokokkina. Vuoden 1955 Malcolm Sayerin uudistama pitkänokkainen kori (+7,5 tuumaa) oli aerodynaamisesti edeltävää vuotta onnistuneempi: sen vakauttava evä oli yhdistetty kuljettajan päätukeen, mikä virtaviivaisemman muodon lisäksi toi pienen säästön painossa, ja yhdessä pohjan tasoittamisen kanssa uusi versio saavutti 300 SLR:iin verrattuna 11,2 km/t korkeamman (281,9 km/t) nopeuden Mulsanne-suoralla - joskin Ferrarin "121 Le Mans" oli mitatussa suoranopeudessa vielä 9,7 km/t D-Typejä nopeampi. XK-moottoria oli kaudelle 1955 madallettu kallistamalla sitä 8,5 tuumaa pystyasennosta (tämä salli pidemmät imutorvet kaasuttimiin) ja muuttamalla voitelu kuivasumppujärjestelmäksi: litteämpi keula pienensi D-Tyypin otsapintaa. Moottorin venttiilien kokoa oli suurennettu, ja palotilat olivat tämän vuoksi epäsymmetriset. Muutosten ansiosta D-Type ja 300 SLR olivat hyvin tasaväkisiä, ja edellä vahvoja 4,4-litraisia, 6-sylinterisiä 121 LM-Ferrareja, kun aiemmin keväällä Mille Miglia-kilpailun voittaneiden Mercedes-Benz 300 SLR:ien oli ennalta odotettu olevan ylivoimaisia. Hawthorn ajaisi vuoden 1955 kilpailun aikana uuden Le Mans-kierrosennätyksen. Kilpailuasetelma herätti laajaa kiinnostusta, ja houkutteli paikalle ennätyssuuren katsojamäärän. Lockerbie
Kansainvälisesti Lockerbie muistetaan paikkana, mihin Pan Amin lento 103 syöksyi terroristien pommi-iskun takia 21. joulukuuta 1988. Suomessa tapaus tunnetaan yleisesti nimellä "Lockerbien pommi-isku", mutta Yhdistyneessä kuningaskunnassa tapaus tunnetaan parhaiten nimellä "Lockerbie Disaster ("Lockerbien katastrofi")" tai pelkästään "Lockerbie". Yksitoista Lockerbien asukasta menehtyi koneen kappaleiden syöksyessä kaupunkiin Sherwood Crescentin alueelle. Putoamispaikalle muodostui suurehko kraatteri. Operaatio Menace
Operaatio Menace oli liittoutuneiden epäonnistunut sotilasoperaatio vallata Dakar Ranskan Länsi-Afrikassa (nyk. Senegal), joka oli Vichyn Ranskan valvonnassa. Yrityksen tarkoituksena oli myös asettaa kenraali Charles de Gaulle Dakariin "kuvernööriksi". Operaatio toteutettiin 23.–25. syyskuuta 1940. Che Guevaran valokuva
5. maaliskuuta 1960 Havannan satamassa tapahtui räjähdys belgialaisella Le Coubre -laivalla, jossa sai surmansa 136 ihmistä. Räjähdyksen syytä ei saatu selville – se saattoi olla puhdas onnettomuus tai silkkaa sabotaasia. Laiva oli tuomassa salaista aselastia Kuubaan. Le Mansin 24 tunnin ajo
Vuoden 1955 onnettomuudesta on Ranskassa tehty Ylen kanssa yhteistuotantona sarjaan Arkistojen salat dokumentti "Le Mansin onnettomuus 1955", jonka Teema esitti 30. maaliskuuta 2012. Autourheilu
Kestävyysajoksi kutsutaan hyvin pitkiä ajokilpailuja. Kuuluisin kestävyysajo on Le Mansin 24 tunnin ajo. Kyse on hyvin pitkästä kilpailusta, jossa saattaa olla samaa autoa ajamassa useampi kuljettaja, jotka vaihtelevat vuoroa. Alfred Neubauer
Toinen maailmansota katkaisi Neubauerin työskentelyn, mutta sen jälkeen hän palasi takaisin Mercedes-Benzille. Siellä hän sai käskyn perustaa uusi kilpailuosasto edustamaan merkkiä kilparadoilla. 4. heinäkuuta 1954, samana päivänä, kun Saksa voitti jalkapalloilun maailmanmestaruuden, Neubauerin johtamat hopeanuolet asettuivat lähtöruutuihinsa 15 vuoden tauon jälkeen. Kisa ajettiin Ranskan Reimsissä, ja talli sai kaksoisvoiton. Seuraavana vuonna Le Mansin kisassa sattui paha onnettomuus, kun Mercedes-kuljettaja Pierre Leveghin auto suistui katsomoon. Onnettomuudessa kuoli 72 ja loukkaantui noin 150. Le Mansin onnettomuus 1955
Le Mansin suuronnettomuus tapahtui 11. kesäkuuta 1955 Le Mansin 24 tunnin ajossa (myös: "Grand Prix d`Endurance" ransk. l. Kestävyysajon GP), kun Pierre Levegh törmäsi Lance Mackliniin, ajoi ulos, ja hänen kilpurinsa osia sinkoutui katsomon väenpaljouteen. Leveghin lisäksi 83 katsojaa sai surmansa, ja 120 loukkaantui. Kyseessä on moottoriurheilun historian pahin onnettomuus. Le Mansin 24 tunnin ajo 2010
Le Mansin 24 tunnin ajo 2010 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 12.–13. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Pariisin kansannousu 1793
Pariisin kansannousu oli Ranskan suuren vallankumouksen aikana 31. toukokuuta – 2. kesäkuuta 1793 tapahtunut Pariisin alempien kansankerrosten eli sanskulottien kapina, joka pakotti kansalliskonventin erottamaan girondistipuolueen johtajat jäsenyydestään. Se muodosti päätepisteen vuoripuolueen ja girondistien valtakamppailulle, ja oli tosiasiassa eräänlainen vuoripuolueen ja jakobiinien veretön vallankaappaus. Tämä avasi tien vuoripuolueen diktatuurille ja terrorin ajalle. Le Mansin 24 tunnin ajo 2003
Le Mansin 24 tunnin ajo 2003 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 14.–15. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Bentleylla ajaneet Rinaldo Capello, Tom Kristensen ja Guy Smith. Le Mansin onnettomuus 1955
Putkiristikkorunkoiseen W196-monopostoon pohjautunut, moottoriltaan 2 983 cm³-iskutilavuuteen laajennettu 300 SLR (myös: W196S) oli Le Mans-kilpailua varten varustettu jo vuonna 1952 Dunlopin levyjarrut saaneiden Jaguar C- ja sittemmin D-tyyppien etua kompensoivalla, kahden hydraulisen työsylinterin avulla esiin/alas kääntyvällä aerodynaamisella jarrulla. Sitä käytettiin lähinnä radan pitkän ja vauhdikkaan Mulsanne-suoran (myös Hunaudières-suora ransk. "Ligne Droite des Hunaudières") päässä suunnitelmallisissa jarrutuksissa (vipu kojetaulussa, viite 1), ja kauhamainen, takaa saranoitu ilmajarru laskeutui automaattisesti kakkosvaihde (Mulsanne-mutkassa käytettävä vaihde) kytkettäessä. Tätä ilmajarrua Levegh ei ehtisi käyttää äkillisessä kilpailutilanteessa. Erikoisesti 300 SLR-kilpurin jarrurummut oli myös varustettu äkkiseltään järjen vastaiselta tuntuvalla öljyruiskutuksella (neljä erillistä pyöräkohtaista nappia kojelaudassa): järjestelmän logiikka juontui vaarasta, että kovalla rasituksella olevat jarrukengät saattaisivat kuumuuden vuoksi hirttää, eli aiheuttaa lukkiutumisvaaraa. Mercedes-Benz havaitsi, että öljytty kitkapinta tasoittuisi kuluessaan nopeasti taas pitäväksi, ja että yhden jarrurummun hetkellinen tehon heikennys, kilpurin puoltaminen jarrutuksessa mikä ei rumpujarrullisessa ajoneuvossa ollut tavatonta, oli parempi vaihtoehto kuin pyörän lukkiutuminen - eli mahdollinen hallinnan menetys, tai ainakin renkaan tärveltyminen vaihtokuntoon lukkojarrutuksen takia (viite 1). Rudolf Hess
Eräs toisen maailmansodan merkillisimpiä tapahtumia sattui 10. toukokuuta 1941, kun Hess lensi Messerschmitt Bf 110 -koneella Isoon-Britanniaan tapaamaan Hamiltonin herttuaa. Koneeseen tuli vika, ja laskuvarjolla pelastautunut Hess laskeutui Floorsin maatilalle Eagleshamiin, Glasgow’n eteläpuolelle. Le Mansin onnettomuus 1955
Ilman valvottuja katsomoalueita järjestettyjen maantiekilpailujen kieltojen aiheellisuus selvisi viimeistään Guidizzolon tragediassa kaksi vuotta myöhemmin 12.7.1957. Vuoteen 1954 asti vain sarjavalmisteisille autoille tarkoitettu Mille Miglia-kilpailu oli avattu urheiluautoluokalle, jonka prototyyppi-kilpurit saavuttivat lähes 300 km/t huippunopeuksia. Vuoden 1957 kilpailussa viidennella sijalla ennen viimeistä osuutta ajava pari, Espanjan korkeimpaan aateliin kuuluva, upporikas ja monilahjakas nuori markiisi Alfonso de Portago ja kartturi Edmund Nelson, yrittivät Ferrari 335 S:llä raivoisasti tavoittaa tiimikavereitaan Olivier_Gendebieniä heikommalla Ferrari 250 GT:llä, sekä Wolfgang von Tripsiä ja kilpailua johtavaa Piero Taruffia 315-mallisilla Ferrareilla, kun kilpailua 335 S-mallilla johtanut Peter Collins oli Parmassa joutunut keskeyttämään tasauspyörästön rikkoon. Raivokkuuden kerrotaan juontuneen Enzo Ferrarin piikittelystä, kun vastentahtoisesti kilpailuun osallistunut de Portagon oli siihen asti esittänyt kovin säyseitä otteita, ja jäänyt isolla, tallikavereidenkin himoitsemalla V12-mallillaan (valmistusmäärä 4 kpl) Ferrarin hitaampaan 250 GT-malliin istutetun Gendebienin taakse: tilanne, minkä de Portago yritti korjata tavoittamalla edellään ajavat Ferrarit. Tuileries’n palatsin valtaus
Tuileries’n palatsin valtaus oli 10. elokuuta 1792 tapahtunut Ranskan suuren vallankumouksen käännekohta, Pariisissa puhjennut suunnitelmallinen kansannousu, jossa pariisilaiset kansanjoukot valtasivat kuninkaallisen Tuileries’n palatsin maakunnista saapuneiden vapaaehtoisten sotilaiden tuella. Sen seurauksena kuningas Ludvig XVI syöstiin vallasta, Ranskan monarkia kumottiin ja ensimmäinen tasavalta perustettiin. Tapahtumasarjaa kutsutaan myös ”Ranskan toiseksi vallankumoukseksi”, koska vuonna 1789 puhjennut vallankumous siirtyi sen jälkeen entistä radikaalimpaan vaiheeseen. Armeron onnettomuus
Armeron onnettomuus oli maanvyöry Armeron kaupungissa Kolumbiassa, joka tapahtui hieman ennen puoltayötä 13. marraskuuta 1985. Se sai alkunsa kello 15.05 paikallista aikaa, kun Nevado del Ruiz -tulivuori alkoi purkautua vapauttaen ilmaan tuhkaa, joka satoi kello 17 Armeroon. Vuorella tapahtui kello 21.08 räjähdys, joka irrotti ja sulatti kaksi prosenttia vuoren jääpeitteestä. Purkaus voimistui kello 21.30, ja vuoren rinteiltä valuva vesi aiheutti maanvyöryjä ja synnytti mutavirtoja. Virrat kertyivät Gualí- ja Lagunilla-jokien laaksoihin muodostaen 45 metriä syvän nopeasti liikkuvan massan. Le Mansin onnettomuus 1955
Kilparatojen turvallisuus koheni, mutta joutuisi 1970-luvulla uudelleen kriisiin, usean perinnekilpailun pois jättämiseen (mm. vanha Nürburgring, Mansaaren TT-ajot), ja nykyaikaisten huipputurvallisten moottoriratojen syntyyn. Sittemmin eri maissa on vakavien onnettomuuksien vuoksi ollut moottoriurheilu- tai lajikohtaisia kieltoja (mm. Israelissa 1990-luvulta vuoteen 2010, ja Norjassa rallien kielto 1972-1984), jotka on kuitenkin taas purettu. Onnettomuuksiin on reagoitu lukemattomia kertoja kiristämällä kilpailujen sääntöjä tai teknisiä seikkoja: esimerkki jäljemmästä on Formula 1-kilpailuissa kaudella 2018 käyttöön otettu "Halo"-järjestelmä, avo-ohjaamossa istuvan kuljettajan turvakaari, mikä oli vastaus paitsi ohjaamoon/kuljettajaan osuneiden esineiden tapauksiin kaudella 2009 (Felipe Massan vaikea vamma, Henry Surteesin kuolema), viimein myös Jules Bianchin sekä Justin Wilsonin kuolemantapauksiin vuosina 2014-2015. Casamancen konflikti
Casamancen konflikti on 1980-luvulla syttynyt aseellinen konflikti Senegalin Casamancen itsenäisyyttä ajavan Mouvement des forces démocratiques de Casamancen ja Senegalin valtion välillä. Konfliktin aikana osapuolet ovat solmineet useita tulitaukosopimuksia, jotka ovat kuitenkin rauenneet MFDC:n eri ryhmittymien kieltäytyessä noudattamasta niitä. Konflikti on johtanut eri arvioiden mukaan noin 1 500-3 500 henkilön kuolemaan ja kymmenien tuhansien pakolaisuuteen. Ranskan suuri vallankumous
Ranskan suuri vallankumous oli Ranskassa vuonna 1789 käynnistynyt yhteiskunnallinen vallankumous ja sitä seurannut, vuoteen 1799 kestänyt ajanjakso, jolloin aiemman ancien régimen ajan absolutistinen monarkia, feodaaliyhteiskunta ja säätyerioikeudet kumottiin. Ranskan vallankumousta pidetään yhtenä Euroopan historian merkittävimmistä tapahtumista, ja historiantutkimuksessa siitä katsotaan yleensä alkavaksi uusin aika, jolla porvarit ovat valtaapitäviä. Ranskan vallankumous seurasi Amerikan vallankumousta. Le Mansin 24 tunnin ajo 2014
‡ = Loïc Duval Audin nro 1 kuljettaja loukkaantui keskiviikon harjoituksissa sattuneessa rajussa onnettomuudessa. Duval ei loukkaantumisensa voinut osallistua kilpailuun, joten hänet korvattiin Audin varakuljettaja Marc Genéllä. Genén paikan LMP2:n nro 38 Jota Sportin ratissa otti Oliver Turvey. Manon Lescaut (Puccini)
Erämaa New Orleansin territorion rajalla. Maisema on paljas ja kumpuileva. Horisontti on kaukaisuudessa, taivas on pilvessä. Yö laskeutuu. Manon ja Des Grieux ovat lähteneet yhdessä Ranskan New Orleansista. Manon pyörtyy, ja Des Grieux yrittää virvoittaa häntä ja lähtee etsimään vettä. Manon kuvaa kovaa kohtaloaan upeassa loppuhuipentumassa "Sola, perduta, abbandonata" (Yksin, langenneena, hylättynä). Manon lysähtää Des Greiux’in käsille ja vakuuttaa rakkauttaan. Manonin huokaa viimeisiksi sanoikseen: Le mie colpe travolgerà l’oblio - ma l’amor mio ... non muor... (Minun syntini unohdetaan, mutta rakkauteni ei kuole koskaan). Rampe de Laffreyn onnettomuus 2007
Rampe de Laffreyn onnettomuus 2007 tapahtui 22. heinäkuuta 2007, kun puolalaisia pyhiinvaeltajia kuljettanut linja-auto ajautui ulos tieltä ja syöksyi rotkoon Vizillen kunnassa Isèressä, Ranskassa. Onnettomuudessa kuoli 26 ihmistä. Lisäksi 24 loukkaantui, heistä 14 vakavasti. Mancs
Mancsilla oli tärkeä rooli mm. Intiassa ja El Salvadorissa vuonna 2001 sattuneiden maanjäristysten pelastustöissä. Vuonna 1999 se tuli tunnetuksi pelastettuaan 3-vuotiaan tytön, joka oli viettänyt 82 tuntia loukussa İzmitin voimakkaan maanjäristyksen jäljiltä. Peugeot 908 HDi FAP
Peugeot 908 HDi FAP on Peugeot Sportin vuonna 2006 esitelty LMP1-luokan kilpa-auto. Peugeot Sport tulee ajattamaan kahta autoa LMS-sarjassa pääpainopisteen ollessa kuitenkin legendaariset Le Mansin 24 tunnin ajot. Sen kehitys aloitettiin 2005 ollen toinen dieselmoottorinen urheiluauto suurelta valmistajalta kilpailijansa, Audi R10 TDin, jälkeen. Peugeot oli osallistunut Le Mansiin edellisen kerran vuonna 1993 Peugeot 905 - autollaan. Auton numero koostuu poikkeuksellista mallia merkkaavasta luvusta "90", ja konseptiauto 907:aa seuraavasta numerosta "8", ja se jakaa nimensä konseptiauto 908 RC:n kanssa, jossa on myös sama V12-moottori. Petit Le Mans
Petit Le Mans on moottoriurheilun kestävyysajokilpailu, joka ajetaan Road Atlantan moottoriradalla Yhdysvalloissa. Petit Le Mansin perusti liikemies Don Panoz ja ensimmäinen kilpailu ajettiin vuonna 1998. Suomalaisista kisan voittoa on juhlinut Jyrki Järvilehto vuosina 2003 ja 2004. Vuodesta 2014 alkaen kilpailu on kuulunut WeatherTech SportsCar Championship -sarjaan. Heinäkuun vallankumous
Heinäkuun vallankumous eli Ranskan vuoden 1830 vallankumous oli heinäkuun 27. ja 29. päivän välillä vuonna 1830 Pariisissa tapahtunut kansannousu, joka johti kuningas Kaarle X:n vallastaluopumiseen ja Ludvig Filipin valtaannousuun. Kansannousu oli viime kädessä reaktio konservatiivisen Kaarle X:n julkaisemiin taantumuksellisiin heinäkuun ordonansseihin, joiden katsottiin kumoavan vuoden 1814 perustuslain periaatteet. Väkijoukko valloitti Tuileries’n, Louvren, arkkipiispan palatsin ja muita tärkeitä rakennuksia. Kaarle X luopui vallasta 2. elokuuta ja hänen tilalleen uudeksi kuninkaaksi nimettiin 9. elokuuta Ludvig Filip, jonka hallituskautta 1830–1848 kutsuttiin heinäkuun monarkiaksi.
Ranskassa oli alkanut teollistuminen 1800-luvun alussa. Tehtaita rakennettiin ja suurliikemiehet tekivät suuria voittoja ja rikkauksia. Kaupungeissa eli työväenluokka, joka kamppaili vaikeissa olosuhteissa jokapäiväisestä toimeentulostaan. Heidän keskuudessaan eli muisto vuoden 1789 vallankumouksesta ja jakobiineista, jotka tasasivat rikkaiden ja köyhien erot. Automobile Club de l’Ouest
Automobile Club de l'Ouest (lyhenteeltään ACO) on vuonna 1906 perustettu suurin autoalan ryhmä Ranskassa. Se järjestää muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajot. Martin Brundle
Brundle on yksi menestyksekkäimmistä F1-kuljettajista, jotka eivät koskaan saavuttaneet yhtäkään voittoa. Parhaiksi saavutuksiksi jäi kaksi kakkossijaa ja yhdeksän palkintopallisijoitusta. F1-uransa aikana ja myös sen jälkeen hän ajoi Le Mansin 24 tunnin ajoja, jossa hänen autokuntansa voitti vuonna 1990. Hänen viimeiseksi Le Mans -kisaksi jäi vuosi 2001. Hän teki myöhemmin paluun Le Mansin -kilpailuun vuonna 2012 osallistuen yhdessä Lucas Ordóñezin ja poikansa Alex Brundlen kanssa. Leipzigin taistelu
Leipzigin taistelu (myös kansojen taistelu) käytiin 16.–19. lokakuuta 1813 Ranskan keisarin Napoleon I:n ja liittoutuneiden joukkojen välillä Leipzigissa Saksin kuningaskunnassa. Taistelu kuuluu Napoleonin sotiin. Napoleon hävisi taistelun johtuen huonosta ja kokemattomasta armeijastaan ja vihollisen ylivoimasta, minkä vuoksi hänen oli vetäydyttävä Ranskaan. Taistelun seurauksena liittoutuneet saattoivat aloittaa taistelun Ranskasta selvällä ylivoimalla. Le Mansin onnettomuus 1955
Auto karkasi "L`Automobile"-lehden käsityksen ja piirroksen mukaan vasemmalle, osui tien viereisen valtaojan siltarumpuun, jatkoi korkeassa kaaressa puhelinpylvään lennossa katkaisten menosuuntaan, törmäsi valtaojan takarinteeseen, mistä se sinkosi tien yli vastakkaisen puolen ojaan. Autossa olleet saivat välittömästi surmansa avomallisen kilpurin kääntyessä tieltä suistumisensa aikana selälleen, ja yhä suuren liikevoiman omannut autonromu tai siitä singonneet osat osuivat tien varressa sen molemmin puolin kilpailua seuraavaan väenpaljouteen. Autossa olleiden lisäksi yhdeksän katsojaa (ml. viisi lasta) kuoli, ja usea loukkaantui. Onnettomuudesta syntyi laaja skandaali, jota lehdistön lisäksi kiritti jopa Vatikaani. Ferraria ja rengasvalmistaja Englebertiä vastaan nostetut syytteet ja vahingonkorvausvaatimukset torjuttiin piinaavan, neljä vuotta kestäneen tutkinnan ja oikeudenkäynnin jälkeen. Enzo Ferrari vetäytyi oikeudenkäynnin päätyttyä julkisuudesta, Englebert taas ryhtyi vuonna 1958 yhteistyöhön Uniroyal-rengasvalmistajan kanssa, mikä johtaisi niiden yhdistymiseen 1966 ja vuonna 1979 päätymiseen Continental-ryhmään, jolloin perinnemerkki jäi pois käytöstä. Lac-Méganticin öljyjunaturma
Lac-Méganticin öljyjunaturma tapahtui Kanadan Quebecissä 6. heinäkuuta 2013. Onnettomuus johtui siitä, että öljyjuna lähti kiihtyvällä vauhdilla vyörymään kiskoja pitkin ilman kuljettajaa, kunnes se kovan vauhdin takia putosi raiteilta ja aiheutti Lac-Méganticissa valtavan tulipalon. Onnettomuus vaati 42 ihmisen hengen, ja viisi ihmistä katosi. Ranskan Grand Prix
Ranskan Grand Prix on kuulunut Formula 1:n MM-sarjaan vuodesta 1950 lähtien, jolloin kilpailu ajettiin Reims-Gueuxin radalla, ja sen voitti Juan Manuel Fangio. Kaikkiaan Ranskan Grand Prix on ajettu seitsemällä eri radalla. Vuoteen 1964 saakka kilpailu ajettiin aina joko Le Mansissa, Reims-Gueuxissa tai Rouen-Les-Essartsissa. Clermont-Ferrandin rata isännöi kilpailua vuosina 1965, 1969, 1970 ja 1972. Vuonna 1967 Ranskan Grand Prix ajettiin Le Mansin radalla, mutta kilpailussa ei käytetty kuuluisan 24 tunnin kilpailun rataversiota, vaan lyhyempää ja hitaampaa Bugatti Circuitia. Rakkauden lähde
Manon ja Bernard menevät naimisiin ja Manon tulee raskaaksi. Le Papet on suruissaan veljenpoikansa itsemurhasta ja murtuu vielä pahemmin kun saa selville, että Manonin isä Jean oli itse asiassa hänen siittämänsä lapsi. Mies kuolee nukkuessaan. Testamenttikirjeessä hän jättää koko omaisuutensa Manonille, jonka nyt tietää poikansa tyttäreksi. Manon (baletti)
Nuori ja kaunis Manon saapuu veljensä Lescautin luo. Lescaut aikoo myydä teini-ikäisen siskonsa eniten tarjoavalle miehelle Monsieur G.M:lle. Manon tapaa nuoren opiskelijan Des Grieux'n ja he pakenevat yhdessä Grieux'n majapaikkaan. Lescaut ja Monsieur G.M saapuvat majapaikkaan Grieux'n olessa asioilla. Monsieur G.M tarjoaa Manonille rikkauksia ja luksusta, joita Manon ei voi vastustaa. Manon jättää Des Grieux'n ja lähtee Monsieur G.M mukaan. Manon ja Monsieur G.M saapuvat juhliin Madame X:n bordelliin. Juhlissa on myös vastahakoinen Des Grieux ja humaltunut Lescaut. Manon nauttii miesten huomiosta ja lahjoista, joita hän saa Monsieur G.M:ltä, mutta rakastaa edelleen Des Grieux'tä. Des Grieux ja Manon päättävät paeta yhdessä, mutta he huijaavat ensin rahaa korttipelissä. He jäävät kiinni ja pakevat yhdessä. Raivostunut Monsieur G.M ampuu Lescautin ja Manon pidätetään ja karkotetaan prostituoituna. Manon ja Des Grieux saapuvat vankilaivalla New Orleansiin. Paikallinen vanginvartija pakottaa Manonin olemaan kanssaan ja Des Grieux puukottaa vartijan. Suolla Louisianassa kuumeinen Manon näkee hallusinaatioita menneisyydestään ja kuolee Des Grieux'n käsivarsille.Suomen Kansallisbaletti on esittänyt teosta vuodesta 2011. Vuonna 2011 Helsingin Sanomien Jukka O. Miettinen kirjoitti arvostelussaan, että teoksella on monia edellytyksiä yleisön suosikiksi ja että riipaiseva loppukohtaus ei jätä tuskin ketään kylmäksi. Dugaldin junaturma
Dugaldin junaturma (myös Minakin junaturma turmassa osallisena olleen junan mukaan) tapahtui 1. syyskuuta 1947 Dugaldissa, Manitobassa, Kanadassa, kun Minakin asemalta, Ontariosta Winnipegiin matkalla ollut ylimääräinen henkilöjuna, "Minaki Campers’ Special" eli lyhyemmin "Minaki Special", törmäsi Dugaldin rautatieasemalle pysähtyneeseen "Continental Limitediin". Yhteentörmäyksessä ja sitä seuranneessa tulipalossa menehtyi 31 henkeä. Rampe de Laffreyn onnettomuus 1975
Rampe de Laffreyn onnettomuus 1975 tapahtui 2. huhtikuuta 1975, kun pyhiinvaeltajia kuljettanut linja-auto ajautui ulos tieltä ja syöksyi rotkoon Vizillen kunnassa Isèressä, Ranskassa. Onnettomuudessa kuoli 29 ihmistä. Onnettomuuden aiheutti jarruvika, jonka seurauksen linja-auton vauhti kiihtyi alamäessä 120 km/h:iin. Auto ajautui ulos tieltä ja putosi 75 metrin matkan rotkoon. Onnettomuus tapahtui Rampe de Laffreyn jyrkällä alamäkiosuudella, jossa oli aiemminkin tapahtunut vakavia onnettomuuksia. Se oli hyvin samankaltainen samalla paikalla kaksi vuotta aiemmin sattuneen onnettomuuden kanssa. Polyklooratut dibentsodioksiinit
Sevesossa Italiassa Hoffman-La Rochen omistamassa yrityksessä sattui 1976 vakava onnettomuus, jossa saastui TCDD:stä laajoja alueita. Manusin lento-onnettomuus 1945
Onnettomuuden jälkeen miehistö ja matkustajat julistettiin kuolleeksi, ja ruumiiden löytymisen jälkeen ne haudattiin Manusin saarelle. Sodan jälkeen ruumiit kaivettiin ylös ja kuljetettiin Filippiineille ja Yhdysvaltoihin. Neljä koneessa ollutta on haudattu Manilaan, loput tiettävästi Yhdysvaltoihin. Onnettomuuden syyksi epäiltiin sitä, että laskusiivekkeet olisi nostettu liian pian lentoonlähdön jälkeen. Indianapolis 500
Indianapolis 500 (lyhyemmin Indy 500) on Le Mansin 24 tunnin ajon ja Monacon GP:n ohella yksi legendaarisimmista moottoriurheilutapahtumista. Big Bayou Canotin junaturma
Big Bayou Canotin junaturma tapahtui yöllä 22. syyskuuta 1993 Big Bayou Canotin joen ylittävällä rautatiesillalla Mobilen kaupungin pohjoispuolella Alabamassa Yhdysvalloissa, kun kansallisen matkustajajunayhtiö Amtrakin operoima matkustajajuna "Sunset Limited" ajoi lähes täydellä matkanopeudella paikaltaan siirtyneeseen siltajänteeseen. Junan kaikki kolme veturia sekä neljä ensimmäistä vaunua syöksyivät sillalta jokeen. Onnettomuudessa menehtyi 42 matkustajaa ja 5 henkilökunnan jäsentä, ja loukkaantuneita oli 111. Onnettomuus on Amtrakin historian pahin matkustajajunaliikenteen onnettomuus. Le Mansin onnettomuus 1955
Onnettomuudesta on tehty Arte Francen ja Yle Teeman yhteistuotantona Arkistojen salat -sarjaan dokumentti "Le Mansin onnettomuus 1955", jonka Teema esitti 30. maaliskuuta 2012. Charles Manson
Charles Milles Manson (12. marraskuuta 1934 Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat – 19. marraskuuta 2017 Bakersfield, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen rikollinen, jonka 1960-luvulla johtama nuorista koostunut kultti, ”Perhe”, syyllistyi useisiin murhiin. Mansonin kannattajat murhasivat elokuvaohjaaja Roman Polańskin vaimon, näyttelijä Sharon Taten, sekä Leno ja Rosemary LaBiancan raa’alla tavalla kahdessa erillisessä joukkomurhatapauksessa. Manson suunnitteli ja määräsi murhat tehtäväksi mutta ei osallistunut tappamiseen itse. Circuit Bremgarten
Bremgartenin radalla ei ole ajettu virallista moottoriurheilutapahtumaa vuoden 1955 jälkeen, koska autourheilu, jossa oli katsojia, kiellettiin Sveitsissä Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1955 sattuneen 80 katsojan hengen vaatineen onnettomuuden jälkeen. Silti Sveitsin Grand Prix ajettiin kerran vuonna 1982, tosin rata sijaitsi Dijonissa Ranskassa. FIA World Endurance Championship
Sarjan järjestää Automobile Club de l’Ouest yhdessä FIA:n kanssa. Renkaat toimittaa Michelin ja Dunlop. Sarjassa ajetaan Le Mans Prototype- ja Grand Tourers-autoilla. Sarjaan kuuluu neljä luokkaa Le Mans Prototype 1 (LMP1), Le Mans Prototype 2 (LMP2), Le Mans Grand Touring Endurance — Professional (LMGTE Pro) ja Le Mans Grand Touring Endurance — Amateur (LMGTE Am). Sarjan mestaruus jaetaan luokittain eniten pisteitä keränneelle valmistajalle, tallille ja kuljettajalle. Sarjan osakilpailuja ajetaan Euroopassa, Aasiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, pääkilpailun ollessa Le Mansin 24 tunnin ajo. Le Mansin 24 tunnin ajo 2007
Le Mansin 24 tunnin ajo 2007 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 16.–17. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Marco Werner, Emanuele Pirro ja Frank Biela. Proteus Airlinesin lento 706
Proteus Airlinesin lento 706 oli ranskalaisen Proteus Airlinesin sisäinen reittilento Ranskassa Saint-Exupéryn kansainväliseltä lentoasemalta Lorient-Lann Bihouén lentoasemalle 30. heinäkuuta 1998. Lähestyessään määränpäätään lentoa operoinut Beechcraft 1900D poikkesi kurssistaan kohti SS Norway -alusta, jonka ympärillä oli paljon pienkoneita. Kello 15:58 siihen törmäsi Cessna -mallinen kone, ja molemmat putosivat mereen. Kaikki 14 Beechcraft -koneessa ollutta matkustajaa ja miehistön jäsentä, sekä yksi Cessnassa ollut lentäjä saivat surmansa. Le Mansin 24 tunnin ajo 1988
Le Mansin 24 tunnin ajo 1988 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 11.–12. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Jaguarilla ajaneet Jan Lammers, Johnny Dumfries ja Andy Wallace Freginalsin linja-autoturma
Linja-auto oli palaamassa Autovía A-7 -moottoritietä Valenciassa järjestetystä Las Fallas -juhlasta kohti Barcelonaa, kun kuljettaja menetti auton hallinnan. Auto osui kaistoja erottavaan metalliseen aitaan ja kaatui kyljelleen törmäten vastaantulevaan autoon. Viranomaisten mukaan kuljettaja ei ollut alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, vaan onnettomuus johtui ensitietojen mukaan kuljettajan inhimillisestä virheestä. Kuljettajan fyysiset vammat eivät olleet vakavia. In Aménasin panttivankikriisi
In Aménasin panttivankikriisi oli terroristinen hyökkäys In Aménasin syrjäisen öljyntuotantolaitoksen alueelle Algerian aavikolla tammikuussa 2013. Algerian kansallisen kaasuyhtiön, Statoilin ja BP:n omistama kenttä vastasi 10 %:sta Algerian maakaasun tuotannosta. Hyökkäyksen toteutti noin 30 militanttia islamistia, jotka hyökkäsivät ensin kahteen työntekijöitä kuljettaneeseen bussiin ja sitten työntekijöiden asuintiloihin 16. tammikuuta. Grand Canyonin lento-onnettomuus
Grand Canyonin lento-onnettomuus tapahtui lauantaina 30. kesäkuuta 1956 Grand Canyonilla, kun United Airlinesin lento UA718 törmäsi Trans World Airlinesin lentoon 2. Molemmat koneet putosivat kanjoniin. Onnettomuudessa sai surmansa yhteensä 128 henkilöä. Pariisin ilmailunäyttelyn lento-onnettomuus 1973
Pariisin ilmailunäyttelyn lento-onnettomuus 1973 tapahtui 3. kesäkuuta 1973, kun näytöslennolla olleen Tupolev Tu-144S:n rakenne ylikuormittui ja hajosi ja kone syöksyi maahan Goussainvillessä lähelle Pariisin Le Bourget’n lentoasemaa. Lento oli osa Pariisin ilmailunäyttelyn lentonäytöstä. Maahansyöksyssä kuolivat kaikki kuusi miehistön jäsentä sekä kahdeksan ihmistä Goussainvillessä, ja lisäksi 28 ihmistä loukkaantui. Onnettomuuspaikka oli vain muutaman kilometrin päässä paikasta, johon Air Francen lennolla 4590 ollut Concorde syöksyi vuonna 2000. Le Mansin onnettomuus 1955
Kisaa jatkettiin onnettomuudesta huolimatta. Viralliseksi syyksi jatkamiselle kerrottiin, että useiden lähteiden arvioima jopa 300 000 katsojan ennätyksellisen suuri väkijoukko - mukaan lukien suurta kaksintaistelua Jaguarin ja Mercedeksen välillä varten Le Mansiin saapunut, aiempia kilpailuja suurempi brittikatsojien joukko (viite 16) - olisi mahdollisesti paniikinomaisesti radalta pois pyrkiessään tukkinut radan lähitienoon tiet ambulansseilta ja siten estänyt pelastustoimet. Rata ei myöskään ollut onnettomuuden vuoksi tullut ajokelvottomaksi, mikä olisi kilpailun sääntöjen mukaan ollut edellytys sen keskeyttämiselle: sääntöjen vastainen keskeyttäminen olisi mahdollisesti johtanut järjestäjiin kohdistuneisiin suuriin vahingonkorvausvaatimuksiin. Hawthorn-elämänkerran kirjoittaja Shepherd tosin esittää, että kilpailutoimitsija olisi pian onnettomuuden jälkeen kiertänyt tiedustelemassa ainakin Jaguar-tiimiltä mahdollista halua keskeyttää kilpailu. Päätös herätti runsaasti kritiikkiä niin heti turman tapahduttua kuin etenkin suuronnettomuutta seuranneina aikoina, joskin brittiläinen MOTOR-lehti 13/1955-julkaisussaan muistuttaa myös Farnborough’n ilmailunäyttelyn 6.9.1952 jatkuneen, vaikka D.H. 110-yliäänikoneen siipien rikkoutumisesta aiheutunut maahansyöksy oli vaatinut 29 kuolonuhria ja 60 loukkaantunutta. Ymmärrettävänä seurauksena suurkatastrofi keskeytti Le Mans-kilpailun tiedotustoiminnan, mahdollisesti yleisön pakokauhun välttämiseksi, ja myös kilpailutilanteen seurannassa oli tilapäisiä häiriöitä. Radio Luxemburg uutisoi ensimmäisenä suuronnettomuudesta tapahtumapäivän iltana klo 19.15, ja muut kanavat Euroopassa seurasivat perästä 19.30 lähtien, mutta esimerkiksi Ranskan valtiollinen RTF pysyi tapahtuneesta pitkään vaiti (viite 16). Sunnuntain valjetessa lehdistön erikoispainokset kertoivat ensi tietoja suuronnettomuudesta. Le Mans-kilpailun loppu käytiin ankeassa sadesäässä, ja kärkitiimeistä enää Jaguar ja Aston Martin olivat mukana - Mercedes-Benz oli vetäytynyt, ja kaikki Ferrarit olivat keskeyttäneet. Jo kilpailusunnuntaina vietettiin myös ensimmäiset kirkolliset surumessut uhrien ja Leveghin muistoksi. Normandian maihinnousu
Normandian maihinnousu oli läntisten liittoutuneiden armeijoiden Pohjois-Ranskaan tekemä suuri maihinnousu toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Sitä kutsuttiin nimellä Operation Overlord. Natsi-Saksa oli miehittänyt tuolloin Ranskan ja menetti alueitaan itärintamalla. Liittoutuneet pyrkivät avaamaan uuden rintaman Saksaa vastaan. Saksalaiset olivat rakentaneet pitkää "Atlantin valliksi" kutsututtua puolustusketjua jo vuodesta 1940. Saksassa tiedettiin, että maihinnousu tulisi, muttei sen tarkkaa aikaa ja paikkaa. Iso-Britannian sotilas- ja tiedusteluviranomaiset harhauttivat saksalaiset uskomaan, että maihinnousu tapahtuisi Calaisin lähellä. Liittoutuneet pommittivat Pohjois-Ranskaa kuukausia ennen maihinnousua ja pudottivat laskuvarjojoukkoja joihinkin kohtiin jo yöllä. Pari tuntia ennen hyökkäystä laivatykistö ja pommikoneet alkoivat moukaroida Atlantin vallin asemia. Aamulla 6. kesäkuuta kello 6:30 1944 koitti D-Day:ksi kutsuttu hetki, jolloin liittoutuneiden maihinnousualukset rantautuivat Normandiaan monessa eri kohtaa. Yhdysvaltain, Iso-Britannian, Kanadan ja Vapaan Ranskan armeijat onnistuivat siirtämään jo ensimmäisen hyökkäyspäivän aikana noin 150000 miestä erillisiin sillanpäihin. Saksalaiset viivyttelivät apujoukkojen siirrossa 12 tuntia. Suuria tappioita tuli liittoutuneille kahdella kaistaleella, Juno Beachilla ja Omaha Beachilla. Liittoutuneet kykenivät yhdistämään sillanpään eri asemat 13. kesäkuuta. Sitten hyökkäys juuttui pitkäksi aikaa lähes paikoilleen saksalaisten ankaran vastarinnan ja rikkonaisen maaston takia. Mutta toisaalta saksalaisten voimat eivät riittäneet sillanpään tuhoamiseen. Saksalaisilla oli parempi panssari- ja tykistöaseistus ja taitoa torjua liittoutuneiden tankkeja, mutta mies-, tarvike- ja ammuspulaa. Saksan armeijan pääosa oli sidottu itärintamalle. Liittoutuneilla oli ilmaylivoima ja he saattoivat täydentää joukkojaan. 
Normandian rintama alkoi liikkua vasta heinäkuun lopussa, kun Yhdysvaltain "operaatio Cobra" menestyi. Saksalaisten tuolloinen vastahyökkäys muuttui joukkopaoksi. Vasta elokuussa liittoutuneiden hyökkäykset etenivät kauas sisämaahan. Liittoutuneet vapauttivat Pariisin syyskuussa. Vuodenvaihteessa saksalaiset yrittivät vastahyökkäystäArdenneilla, mutta se hiipui hyvän alkumenestyksen jälkeen. Seveson onnettomuus
Seveson onnettomuus oli Italian Sevesossa 10. heinäkuuta 1976 kello 12.37 tapahtunut räjähdysonnettomuus, jossa kemiantehdas ICMESA:n rakennus-B:ssä olevasta kemiallisesta reaktorista vapautui venttiilin avauduttua huonojen turvajärjestelyjen takia ilmaan 6 tonnia kemikaaleja, josta 1 kg oli dioksiini TCDD:tä. TCDD on yksi voimakkaimmista synteettisistä myrkyistä ja karsinogeeni. Amédée Bollée
Vuonna 1878 Amédée vanhempi suunnitteli " La Mancelle" -nimisen höyryauton, jota voitaneen pitää ensimmäisenä sarjavalmisteisena ajoneuvona, koska sitä valmistettiin 50 kappaletta. Nimi La Mancelle tarkoittaa femiiniä lemansilaista. La Mancelle omaa useita, omana aikanaan edistyksellisiä ominaisuuksia. Kattila sijaitsi matkustamon jälkeen, ajoneuvon takaosassa ja itse kone oli edessä. Höyrykoneelta voima siirtyi kampikoneistolta hammaspyörälle, josta oli ketjuveto taka-akselille. Kuljettaja istui etummaisena, höyrykoneen takana ja ajoneuvon ohjaus etuakselile oli järjestetty pystysuoran akselin ja ohjauspyörän avulla. Kaikki neljä pyörää ovat erillisjousitetut. Tämä konfiguraatio muistuttaa myöhempien autojen rakennetta huomattavasti enemmän kuin monissa muissa höyryautoissa. Yksi alkuperäinen yksilö on säilynyt ja se on näytteillä Musée des 24 Heures du Mans -automuseossa. Intercontinental Le Mans Cup
Intercontinental Le Mans Cup oli Automobile Club de l’Ouest järjestämä kestävyys- ja urheiluautokilpailusarja. Sarjaa ajettiin vuosina 2010 ja 2011. Vuodeksi 2012 sarja muuttui FIA World Endurance Championship -sarjaksi. Le Mans Prototype
C-ryhmän autot olivat erittäin nopeita, ja kehityksen jatkuessa kuljettajien turvallisuus vaarantui. Vuonna 1989 Mercedes Sauber C9 -auto saavutti Le Mansin radan Mulsanne -suoralla yli 400 kilometrin tuntinopeuden, ja järjestävä seura "Automobile Club de l’Ouest" joutui lisäämään pitkälle suoralle kaksi shikaania nopeuksien rajoittamiseksi. Viimeisen kerran C-ryhmän autoilla ajettiin Le Mansin 24 tunnin kilpailussa vuonna 1994. Le Mansin onnettomuus 1955
Portago/Nelson esittivät viimeisellä osuudella häikäisevää vauhtia. Autokunta oli osuuden viimeisellä huoltotauolla ennen maalia kieltäytynyt aikasyistä vaihdattamasta renkaita, vaikka de Portagon 335:n vasen eturipustus oli kovan yrittämisen aiheuttamassa lipsahduksessa taipunut, ja hankasi rengasta. Arviolta 240-250 km/t vauhtia pitkää suoraa nykyisen tie SP236:n osuutta Cerlongosta päin Guidizzolon kylää lähestyessään, noin 65 kilometriä ennen maalia Bresciassa, kilpuri hipaisi tien varren pylvästä, ja jo kymmenisen tuntia ratissa ollut Portago menetti autonsa hallinnan. Onnettomuustutkinta ei pystynyt selvittämään rikkoutuiko auton ennestään vaurioitunut eturipustus, tai räjähtikö autosta rengas joko loppuun kulumisen, rikki hankautumisen, tai Portagon hipaiseman tienvarsitolpan heijastinmerkin leikkaaman viillon (Ferrarin/Englebertin tulkinta) vuoksi. Tutkimuksissa kävi lisäksi ilmi, että käytetyn Englebert-rengastuksen sallittu maksiminopeus oli vain 220 km/t, kun 335-malli saavutti 280 km/t huippunopeuden: seikkaa oli yritetty korjata nostamalla rengaspaineita, mikä kuitenkin aiheutti renkaan kuumenemista ja kulumisen keskittymistä kuvion keskiosaan. Useimmat lähteet ilmoittavat ulosajon syyksi renkaan rikkoutumisen. Le Mansin onnettomuus 1955
Moitteitta ei selvinnyt liioin britti Lance Macklin, joka äkillisen väistöliikkeensä vuoksi ajautui Leveghin eteen: Hawthorn vieritti muistelmakirjassaan syyllisyyden onnettomuudesta Macklinin harteille, jonka hän epäili seuranneen kriittisellä hetkellä takaa tulevia (tilannetta pohdittaessa täydellä kilpavauhdilla hänet ohittanut Hawthorn ei tosin antanut viitteitä aikovansa pysähtyä varikolle, eikä Macklin voinut tietää hänen taktiikastaan tai Jaguar-tiimin varikkomerkkeistä, joten saavuttava kärki oli hänelle luonnollisin päähuomion kohde), ja siksi myöhästyneen jarrutuksensa aloittamisesta. Myöskään peräänajo ei ollut optio, sillä jarrutuksessa niin Macklinin kuin Hawthornin autojen perät olisivat painonsiirron takia keventyneinä olleet alttiita kääntymään törmäyksestä rajuun luistoon: hallinnasta lähteneet autot olisivat potentiaalisesti tukkineet varikkosuoran juuri pääjoukon saapuessa kovalla vauhdilla kohdalle, ja aiheuttaneet suurten nopeuserojen vuoksi pahan massakolarin. Macklinin vastavetona nostama kunnianloukkaussyyte raukesi vuonna 1959, kun terminaalisesta munuaisten vajaatoiminnasta kärsivä Hawthorn oli menehtynyt suistuttuaan viritetyllä Jaguar-sedanillaan A3-maantieltä lähellä Guildfordia. On esitetty, että syvää saksalaisvihaa hautonut brittitähti kilpaili ennen ulosajoansa hyvän ystävänsä, F1-tiimipäällikkö ja "Johnny Walker"-tislaamon perillisen, Rob Walkerin kanssa tämän hankittua Mercedes-Benz 300 SL-urheiluauton - Walker kiisti tutkimuksissa toki kilpailutilanteen - ja että laukaisevana tekijänä oli Hawthornin Jaguariin hiljattain asennettujen, uudentyyppisten "Dunlop Duraband"-vyörenkaiden aiempia ristikudosrenkaita äkäisempi ääritilannekäytös sateisella tiellä. Le Mansin 24 tunnin ajo 2000
Le Mansin 24 tunnin ajo 2000 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 17.–18. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Frank Biela, Tom Kristensen ja Emanuele Pirro Vargasin tragedia 1999
Vargasin tragedia 1999 oli erittäin runsaiden rankkasateiden seurauksena 14.–16. joulukuuta 1999 Venezuelan Vargasin osavaltiossa tapahtunut suuronnettomuus, jossa erityisesti tuhansien maanvyöryjen seurauksena menehtyi eri arvoiden mukaan 10 000–30 000 ihmistä. Tämä on jopa 10 prosenttia koko Vargasin maakunnan silloisesta väestöstä. Le Mansin 24 tunnin ajo 2015
Le Mansin 24 tunnin ajo 2015 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 13.–14. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Earl Bamberin, Nick Tandyn ja Nico Hülkenbergin autokunta. Gerboise Bleue
Gerboise Bleuen myötä Ranskasta tuli neljäs ydinasevalta Yhdysvaltain, Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan jälkeen. Gerboise Bleue oli 70 kilotonnin räjähdysvoimallaan siihenastisista ensimmäisistä ydinkokeista kaikkein voimakkain, voimakkaampi kuin Yhdysvaltain ”Trinity” (20 kt), Neuvostoliiton ”RDS-1” (22 kt) tai brittien ”Hurricane” (22 kt). Seuraavaksi voimakkain ensimmäinen ydinkoe oli Pakistanin vuonna 1998 räjäyttämä ”Chagai-I” (40 kt). Vertailun vuoksi Nagasakissa räjäytetty Fat Man oli räjähdysvoimaltaan 22 kilotonnia. Journey to Le Mans
Journey to Le Mans on Charlotte Fantellin ohjaama brittiläinen dokumenttielokuva vuodelta 2014. Elokuva kuvaa Ranskassa ajettavaa Le Mansin 24 tunnin ajoa vuodelta 2014. Ydinaseonnettomuus
Palomaresin kalastajakylän yläpuolella Espanjassa tapahtui vuonna 1966 tuhoisa ydinaseonnettomuus jossa Yhdysvaltain ilmavoimien B-52 Stratofortress -pommikone hajosi ilmatankkaukseen yhteydessä ja syttyi tuleen. Neljä miehistön seitsemästä jäsenestä onnistui pelastautumaan heittoistuimilla. Stratotanker-tankkauskoneen polttoainekuorma räjähti, ja koneen koko nelihenkinen miehistö menehtyi. Koneiden romut levisivät yli kahdensadan neliökilometrin alueelle. Carrera Panamericana
Osittain päällystämättömillä tieosuuksilla käyty, kovavauhtinen kilpailu osoittautui vaaralliseksi jo 1950, kun se vaati neljä kuolonuria (kaksi katsojaa, yksi kartturi sekä yksi kilpailija, guatemalalainen Enrique Hachmeister, joka ajoi ylikovaa rautatien tasoristeykseen ensimmäisellä etapilla, ja menetti autonsa hallinnan). Järjestäjät lisäsivät turvallisuutta kohentavia toimia reaktiona vuoden 1950 kilpailun paljastamiin ongelmiin. Lehdistön innostus muuttui kuitenkin protesteiksi ja raivoksi, kun korkea uhriluku jatkui myös vuonna 1951, ja vei maalta kaksi kuuluisuutta: autokauppias José Estrada Menocal ja hänen kartturinsa Miguel Gonzáles menehtyivät ensimmäisen etapin ulosajon seurauksiin, ja Meksikon ilmailun pioneeri Carlos Panini toisena kilpailupäivänä (ks. Trivia-osio). Vuonna 1952 menehtyi onneksi vain yksi henkilö, meksikolaiskuljettaja Santos Letona, syynä ulosajo ja hänen Jaguar XK120-avoautonsa päätyminen katolleen. Vuoden 1953 kilpailu oli uhriluvultaan synkin, sillä sen aikana menehtyi kuusi katsojaa sekä kolme kilpailijaa: Lancia D24:llä kilpailua johtanut Felice Bonnetto missasi hieman ennen Léon-välipistettä Silao de la Victoriassa oman varoitusmerkintänsä, ajoi ylikovaa tien painanteeseen, ja hallinnasta lähtenyt monoposto-auto törmäsi sähköpylvääseen ja tienvarren rakennukseen. Surmansa saivat myös Antonio Stagnoli ja hänen kartturinsa Giuseppe Scotuzzi, kun heidän Ferrari 375 MM:stä räjähti rengas, ja auto syöksyi tieltä. Myös vuoden 1954 yhä ammattimaisemmaksi muuttuneessa kilpailussa kuoli seitsemän henkeä. Vuoden 1955 Le Mansin onnettomuus, jossa kuoli 84 henkilöä, oli viimeinen sykäys lakkauttaa Carrera Panamericana-kilpailu, sillä sen pitkää reittiä oli mahdoton valvoa, onnettomuuden uhrit saattoivat joutua odottamaan avun saapumista jopa tuntien ajan: Meksikon valtio ei halunnut enää kantaa mahdollisesta suuronnettomuudesta koituvan huonon julkisuuden riskiä (presidentti Adolfo Ruíz Cortines oli alkuvuonna 1955 julkistanut päätöksen keskeyttää Carrera Panamericana-kilpailun järjestäminen), ja myös vaikutusvaltainen maan katolinen kirkko oli asettunut vastustamaan kilpailua sen katsojakunnan korkean uhriluvun vuoksi. Kilpailun kehittyminen harrastepohjaisesta täysammattilaisten kovavauhtiseksi kilvanajoksi paljon alkuperäistä suurempiin nopeuksiin kykenevällä kalustolla (ks. Motorsport Memorial-viite, vuoden 1950 keskinopeuden 78mph nousu vuonna 1954 lähes 30 mph korkeammaksi, nopeimpien autojen huippunopeuden noustessa 1954 jo 180 mailiin tunnissa) oli analoginen Le Mans-kilpailun kehitykselle, ja nosti tuon riskin sietämättömäksi. 
Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (viite 24), kärkikolmikon lisäksi poimintoja tulosluettelon muista kiinnostavista autokunnistaLähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1951)Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24 sivut 1952)Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1953)Lähde: Racing Sports Cars tulosarkisto (ks. viite 24, sivut 1954). Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Öljyvuotojen laajuutta on yleisesti vaikea arvioida. Monissa yhteyksissä "Exxon Valdezista" vuotaneen öljyn määräksi on arvioitu Exxonin ilmoittama noin 41 miljoonaa litraa. Mother Nature Networkin mukaan vuonna 2010 onnettomuus oli laajudeltaan vasta 36. suurin. Esimerkiksi "Amoco Cadizista" oli päässyt vuonna 1978 yli 260 miljoonaa litraa öljyä Englannin kanaaliin. "Amoco Cadizista" vuotanutta öljyä oli "Exxon Valdezista" vuotaneen öljyn tavoin vaikea kerätä merestä. "Amoco Cadizin" vuodon korjaamista vaikeutti kova myrsky, ja se aiheutti Ranskan Bretagnen rannikolla suuren ympäristökatastrofin, jossa kuoli enemmän eläimiä kuin missään aiemmassa öljyonettomuudessa. "Amoco Cadizinkin" onnettomuus on pieni verrattuna vuonna 2010 tapahtuneeseen Meksikonlahden öljyonnettomuuteen, jossa vuosi mereen noin 780 miljoonaa litraa öljyä. Le Mansin 24 tunnin ajo 2006
Le Mansin 24 tunnin ajo 2006 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 17.–18. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailu oli Le Mansin 24 tunnin ajojen historian ensimmäinen, joka voitettiin dieselmoottorisella autolla. Suuri vetäytyminen (länsirintama)
Suuri vetäytyminen tarkoittaa länsirintamalla ensimmäisessä maailmansodan alussa tapahtunutta Ranskan ja Englannin joukkojen perääntymistä kohti Pariisia saksalaisjoukkojen menestyksekkään sodankäynnin pakottamana. Suuri vetäytyminen alkoi Monsin taistelusta (23. elokuuta 1914) ja päättyi Marnen taisteluun. Mercedes-Benz 600
Saksan liittotasavalta nousi toisen maailmansodan tuhoista vahvalla ”talousihmeellään”. Se vaurastui paitsi Yhdysvaltain 1940-luvun lopulla kommunismin torjumiseksi jakaman Marshall-talousavun vuoksi, myös hoitamalla talousasiansa hyvin. Vuonna 1957 silloinen Länsi-Saksan talousministeri Ludwig Erhard uskalsi jo luvata kirjassaan "Wohlstand für Alle" vaurautta koko kansalle. Sodasta elpynyt Daimler-Benz AG palasi jo 1950-luvun alussa edustus- ja urheiluautojen luokkiin 300-mallinsa eri versioilla, ja aloitti pian myös osallistumisen moottoriurheiluun uudelleen. Tämä urheilutoiminta sai kuitenkin murheellisen lopun, sillä vuoden 1955 Le Mans -kilpailun aikana tapahtui traaginen onnettomuus. 300 SLR -urheiluautolla (W196S) kilpaillut Pierre Levegh osui Lance Macklinin rumpujarruilla varustettuun Austin-Healey 100 STC-kilpuriin, kun tämä joutui törmäyksen välttääkseen väistämään levyjarrullisella Jaguarilla äkisti varikkokäyntiä varten hidastanutta Mike Hawthornea. 300 SLR sinkoutui Macklinin luiskaperäiseen kilpuriin törmättyään korkeassa kaaressa radan reunaesteisiin, sen putkiristikkorunko murtui, ja kilpurin raskas moottori sekä etuakselisto lensivät täpötäydelle katsomoalueelle. 83 katsojaa sekä Levegh itse saivat surmansa, ja 120 katsojaa loukkaantui, eli kyseessä oli moottoriurheilun pahin onnettomuus. Suurkatastrofin takia Mercedes-Benz vetäytyi moottoriurheilusta johtokuntansa päätöksillä vuosien 1956–1987 ajaksi. Samalla yhtiön legendaarinen moottoriurheiluosasto ja sen johtaja, 300 SLR:n isä, tohtori Rudolf Uhlenhaut, jäivät vaille töitä – eli suunnittelukapasiteettia vapautui kriittisellä hetkellä sarjatuotanto-ajoneuvoihin. Le Mansin 24 tunnin ajo 2011
Le Mansin 24 tunnin ajo 2011 oli Intercontinental Le Mans Cup -sarjan kauden kolmas osakilpailu, joka ajettiin 11.–12. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Nr. 2 Audi -kuljettajat Marcel Fässler, André Lotterer ja Benoît Tréluyer. Le Mansin onnettomuus 1955
Tutkintakomission virallisessa lausunnossa silmänräpäyksessä kehittynyt tilanne todettiin kuitenkin kilpaonnettomuudeksi. Komission lausunnon mukaan onnettomuuden hirvittävä uhriluku johtui riittämättömistä turvajärjestelyistä, joskin eri lähteet kertovat radan paitsi täyttäneen myös jopa ylittäneen silloin voimassa olleet turvamääräykset. Kilpa-autojen nopeudet olivat Le Mans-kilpailun yli 30 vuoden aikavälillä nousseet jopa kolminkertaisiksi, mutta rata ei ollut olennaisesti muuttunut. Vuoden 1955 23:nnen Le Mans-kilpailun johtajana toimi yhä eräs Le Mans-kilpailun isistä vuodelta 1923, 81-vuotias insinööri, kilpa-ajaja ja lehtikustajtaja Charles Ernest Faroux (1872-1957), joka oli harjoitusajojen jälkeen tyrmännyt mm. Neubauerin esittämät, turvallisuutta parantavat ehdotukset tarpeettomina (viite 4). Hän jatkaisi samassa virassa vielä vuoden 1956 Le Mans-kilpailussa, joka järjestettiin merkittävästi muutetulla radalla, mutta menehtyisi korkeassa iässä helmikuussa 1957. M/T Gunny
M/T Gunny oli ahvenanmaalaisen Sally-varustamon omistama vuonna 1951 valmistunut tankkilaiva, jonka keulassa tapahtui räjähdys 28. kesäkuuta 1977 laivan lähdettyä tyhjänä Seten satamasta Marseillen lähellä. Räjähdyksessä kuoli laivan matruusi ja jungmanni, lisäksi toistakymmentä miehiston jäsentä loukkaantui. Räjähdys rikkoi satoja ikkunoita lähiseudulla, ja mereen valunut öljy syttyi tuleen. M/T "Gunny" vaurioitui korjauskelvottomaksi. Laivan keulaosa romutettiin Setessä ja peräosa hinattiin Marseilleen romutettavaksi. Le Mans Series
Le Mans Series (lyhenteeltään LMS) (alun perin Le Mans Endurance Series) oli eurooppalainen urheiluautokilpasarja, joka perustui Le Mansin 24 tunnin ajon ympärille. Sarjaa pyöritti Automobile Club de l'Ouest, ja ensimmäinen kausi ajettiin vuonna 2004 ja viimeinen 2011. Sen katsotiin korvanneen yhden kauden kestäneen European Le Mans Series -sarja, joka teki paluun takaisin kaudeksi 2012, kun sarja nimettiin uudelleen European Le Mans Series. Le Mans Series on samantapainen kuin Yhdysvalloissa ajettava American Le Mans Series. Boeing 747
Boeing 747 -koneet ovat olleet osallisena kahdessa ilmailuhistorian pahimmassa onnettomuudessa. Pahin onnettomuus tapahtui 27. maaliskuuta 1977, kun kaksi 747-konetta törmäsi toisiinsa Teneriffan pohjoisella lentoasemalla. Onnettomuudessa kuoli 583 ihmistä. Toiseksi pahin onnettomuus oli uhrimäärältään lähes yhtä suuri: Japan Airlinesin lennon 123 sivuperäsin irtosi ja hydraulijärjestelmät lakkasivat toimimasta äkillisen paineistuksen menettämisen seurauksena. Miehistö sai pidettyä koneen ilmassa 32 minuuttia, mutta se törmäsi lopulta vuoreen ja 520 ihmistä kuoli. Morgan Depotin räjähdys
Morgan Depotin räjähdys oli 4. lokakuuta 1918 tapahtunut räjähdysonnettomuus T.A. Gillespie Companyn ammustehtaassa Sayrevillessä New Jerseyssä. Ensimmäinen räjähdys aiheutti tulipalon, jonka aiheuttamat muut räjähdykset jatkuivat kolme päivää. Ammustehdas, joka oli tuohon aikaan yksi maailman suurimmista, ja 300 muuta rakennusta tuhoutui. Onnettomuuden syyksi on arveltu vahinkoa, yhtiön laiminlyöntiä tai saksalaisten sabotaasia. L’Humanité
Kylmän sodan aikana lehti oli linjaltaan neuvostomyönteinen. Marraskuussa 1956, kun kansainvälinen tilanne on erittäin kiristynyt, joukko äärioikeistolaisia militantteja hyökkäsi lehden ja kommunistisen puolueen keskuskomitean rakennukseen tarkoituksenaan polttaa talo. Hyökkäys johti kolmen ihmisen kuolemaan lehden henkilökunnan ja puolueväen puolustaessa rakennusta. Nykyisin "L’Humanité" on tiedettävästi ainoa ranskalainen sanomalehti, joka puolustaa kaikkialla maailmassa vapautusliikkeitä. Erityisesti kohteina ovat olleet Algerian vapaussota ja Vietnamin sota. Rendleshamin ufotapaus
Rendleshamin ufotapaus tarkoittaa Englannin Suffolkissa Rendleshamin metsässä joulukuun lopussa 1980 tehtyjä havaintoja selittämättömistä valoilmiöistä ja niihin liittyviä väitteitä tuntematonta alkuperää olevan aluksen tai alusten laskeutumisesta. Tapaus sattui tuolloin Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä olleen Woodbridgen tukikohdan ulkopuolella. Tapahtumien silminnäkijöinä oli kymmeniä ilmavoimien miehistön jäseniä kahden tai kolmen päivän aikana. Eräät ufotutkijat pitävät sitä Britannian kenties merkittävimpänä ufotapauksena ja yhtenä maailmanlaajuisesti tunnetuimmista. Samoin kuin Berwynvuoren ufotapausta, sitä on vertailtu Roswellin tapaukseen Yhdysvalloissa, ja siihen on monesti viitattu "Britannian Roswellina". Le Mansin 24 tunnin ajo 2001
Le Mansin 24 tunnin ajo 2001 oli kestävyysajokilpailu, joka ajettiin 16.–17. kesäkuuta Circuit de la Sarthen radalla Le Mansissa Ranskassa. Kilpailun voittivat Audilla ajaneet Frank Biela, Tom Kristensen ja Emanuele Pirro. Ranskan Grand Prix 1967
Ranskan Grand Prix 1967 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta 1967 kuuluisan Le Mansin radan sisään rakennetulla Bugatti Circuit’lla. Kilpailun voitti hallinnut maailmanmestari Jack Brabham oman tallinsa autolla. Tämä Ranskan GP jäi ainoaksi Bugatti Circuit’lla ajetuksi. Bhopalin onnettomuus
Bhopalin onnettomuus on Intiassa vuonna 1984 sattunut maailman kaikkien aikojen pahin teollisuusonnettomuus. Onnettomuus tapahtui aamuyöllä 3. joulukuuta, kun yhdysvaltalaisen Union Carbiden omistamalta hyönteismyrkkytehtaalta purkautui Bhopalin kaupunkiin myrkyllistä metyyli-isosyanaattia. Eri arvioiden mukaan 8 000–30 000 ihmistä kuoli myrkkykaasuihin. altistui kaasulle, ja heistä 20 000:n arvellaan myöhemmin kuolleen altistumisen seurauksiin. Eloon jääneillä ilmeni pahoja keuhko- ja silmävaurioita. Le Mansin 24 tunnin ajo
Le Mansin 24 tunnin kilpailu järjestettiin ensi kertaa 26.–27. toukokuuta vuonna 1923, ja on sen jälkeen järjestetty vuosittain kesäkuussa lukuun ottamatta vuotta 1956, jolloin ajettiin heinäkuussa, ja 1968 syyskuussa maan poliittisen kuohunnan takia. Vuonna 1936 kilpailua ei taloudellisten vaikeuksien vuoksi järjestetty, eikä toisen maailmansodan vuoksi vuosina 1940–1948. Kilpailun järjestävä seura on "Automobile Club de l’Ouest". Vic Elford
Elford muistetaan vuoden 1972 Le Mansin kilpailusta siitä, että nähtyään palavan Ferrarin edessään hän pysähtyi auttamaan kuljettajaa, joka oli ehtinyt jo pois autosta. Elford huomasi pian toisen auton törmänneen puuhun ja ryntäsi pelastamaan Jo Bonnieria, joka kuoli onnettomuudessa. Elfordin teot saatiin nauhalle, ja Ranskan presidentti Georges Pompidou myönsi hänelle Ordre national du Mériten chevalierin arvon. Le Mansin onnettomuus 1955
Saksalaisen käsityksen mukaan pääaiheuttaja oli Hawthorn: varikkokäyntiin kehottavat viestit vaikuttivat jääneen Hawthornilta huomaamatta ajoissa, minkä vuoksi hän ohitti Macklinin tarpeettomasti, ja joutui heti sen perään jarruttamaan poikkeuksellisen voimakkaasti tehdäkseen stoppinsa. Hän pysähtyi vasta 80 metriä oman varikkopilttuunsa jälkeen, Cunningham-boksien edessä, ja joutui virheensä vuoksi jatkamaan ajoa vielä kierroksen ennen tuloa tankkaus- ja kuljettajanvaihtostopilleen. Alfred Neubauerin kilpailusta pitämien muistiinpanojen, ja myös ranskalaisten aikalaisten kertomusten (viite 16) mukaan Hawthorn sai heti tapahtuman jälkeen hermoromahduksen ja itkukohtauksen aiheuttamakseen luulemastaan onnettomuudesta, eikä ilman tiimipäällikkö Lofty Englandin pakottamista olisi halunnut enää palata radalle. Hän meni myöhemmin myös Austin-Healeyn varikkopilttuuseen pyytämään kyynelissään anteeksi maanmieheltään Macklinilta, joka ei kiivaan ja tunteikkaan sananvaihdon jälkeen suonut Hawthornille anteeksiantoa (ZDF History, 31.17-31.35). Kansallismielinen Hawthorn, joka oli kilpailua varten koristellut kilpurinsa RAF-rondellilla maailmansodan kauhujen ollessa vielä eri kansallisuuksien tuoreessa muistissa, kielsi myöhemmin kaiken syyllisyytensä, ja brittilähteet (pois lukien mm. Sir Stirling Moss) ovat hänen kanssaan laajalti yksimielisiä.