Mitkä alueet kuuluivat Rooman tasavaltaan?
Rooman valtakunta
Apenniinien niemimaa oli kokonaan Rooman hallussa 270 eaa. Seuraavaksi laajeneminen jatkui läntisen Välimeren rannikoille, jolloin käytiin puunilaissodat Karthagoa vastaan. Puunilaissotien tuloksena Rooma sai haltuunsa Sisilian, Hispanian ja Pohjois-Afrikan. Sitten vuorossa oli Makedonia, jota vastaan roomalaiset kävivät ns. makedonialaissodat. Makedonia voitettiin 197 eaa.. Seleukidit lyötiin nykyisessä Syyriassa 189 eaa. Rooman sanottiin puolessa vuosisadassa levittäneen herruutensa Italiasta koko antiikin tuntemaan maailmaan.
Rooman ja Kiinan väliset yhteydet
Myös Yu Huanin (noin 239–265) teoksessa "Weilüe", joka on säilynyt Pei Songzhin vuonna 429 julkaisemassa "Kolmen kuningaskunnan kronikassa", on yksityiskohtaista tietoa Rooman valtakunnan itäisimmistä alueista, ja myös Välimeri mainitaan. Egyptin mainitaan jakautuvan kolmeen osaan: Niilin suistoon, Heptanomikseen ja Thebaidiin. Egyptistä kerrotaan myös muun muassa Aleksandrian sijainti sekä etäisyydet Niiliä pitkin. Song-dynastian aikainen Quanzhoun tullitarkastaja Zhao Rugua (1170–1228) kuvailee teoksessaan "Zhu fan zhi" muinaista Aleksandrian majakkaa. Sekä "Myöhemmän Han-dynastian kirja" että "Weilüe" mainitsevat myös Eufratin ylittäneen ”lentävän” ponttonisillan Anatolian Zeugmassa. "Weilüe" luettelee myös Rooman valtakunnan tärkeimmiksi katsotut vasallivaltiot, ja kirjassa välimatkat on arvoiitu kiinalaisina "li"-yksikköinä. Friedrich Hirth yritti vuonna 1885 tunnistaa teoksessa mainitut paikkakunnat ja vasallivaltiot mutta vuonna 2004 John E. Hill selitti hänen tulkinneen osan niistä virheellisesti. Hirthin mukaan esimerkiksi Si-fu (汜復) olisi Emesa, mutta Hillin mukaan monet kielitieteelliset ja myös sijaintiin liittyvät seikat osoittavat, että sillä tarkoitetaan Nabatean Petraa, joka Trajanuksen hallitsessa vuonna 106 liitettiin Rooman valtakuntaan.
Sekä "Tangshu" että "Xin Tangshu" mainitsevat, että arabit () lähettivät Konstantinopoliin komentajansa Mo-yin (摩拽), toisin sanoen Muawija I:n, joka toimi Syyrian kuvernöörinä ennen kuin hänestä vuonna 661 tuli kalifi, ja pakottivat tällöin bysanttilaiset maksamaan arabeille veroa. Samoissa kirjoissa mainitaan myös, että Konstantinopolia ympäröivät massiviiset graniittiset muurit ja että siellä oli kultainen miestä esittävä patsas, johon liittyi vesikello. Henry Yulen mukaan on melko yllättävää, että jopa Bysantin lähettiläs ”Yenyo” (patriisi Johannes Petzigaudias), joka lähetettiin Damaskokseen neuvottelemaan Umaijadien kanssa, mainitaan nimeltä kiinalaisissa lähteissä, samoin kuin se, että muutamia vuosia myöhemmin bysanttilaisilta vaadittiin vielä korkeampia pakkoveroja. "Xin Tangshu" ja "Wenxian Tongkao" kuvailevat myös Nubiaa Bysantin lounaispuolella sijaitsevana malarian tartuttamana autiomaana, jonka asukkailla oli musta iho ja jotka söivät pääasiassa taateleita. "Wenxian Tongkaossa" mainitaan myös Nubian (nykyisen Sudanin) kolme silloista pääuskontoa, joista käytetään nimityksiä "Ta-tsin" (kristinusko), "Ta-shih" (islam) ja "hsun-hsun" ja että ta-tshihin tunnustajat viettivät joka seitsemättä päivää lepopäivänä. "Xin Tangshun" tavoin siinäkin väitetään bysanttilaisten kirurgien harjoittaneen kallonporausta loisten poistamiseksi aivoista. Romania
Romania on saanut nimensä Rooman valtakunnalta. Keskiajalla se oli jakautuneena Valakian, Moldavian ja Transilvanian ruhtinaskunniksi. Maata hallitsivat osmanit ja Habsburgit. Toisen maailmansodan jälkeen Romaniasta tuli kommunistinen kansantasavalta, jota Gheorghe Gheorghiu-Dej ja Nicolae Ceaușescu johtivat yhteensä 40 vuoden ajan 1945–1989. Ceausescun syrjäyttäneen kansannousun jälkeen maasta on kehittynyt monipuoluedemokratia, joka liittyi Natoon ja Euroopan unioniin. Romanian ongelmia ovat korruptio, inflaatio ja maatalouden vanhanaikaisuus. Kurpfalz
Keskiajalta vuoteen 1803 Kurpfalz oli yksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vaaliruhtinaskunnista. Sen alueeseen kuului myös laajoja alueita Reinjoen länsipuolella nykyisessä Rheinland-Pfalzin osavaltiossa sekä Oberpfalzin maakunta Baijerissa. Kurpfalzin hallitsijoilla, Reinin pfalzkreiveillä (), oli vaaliruhtinaan arvo, eli he saivat osallistua Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin vaaleihin. Vaaliruhtinaiden () tittelistä juontuu myös Kurpfalzin nimi, sillä se on lyhenne nimestä "Kurfürstentum Pfalz" eli ”Pfalzin vaaliruhtinaskunta”. Kirkkovaltio
Kun Bysantin eksarkaatti kaatui langobardien hyökkäykseen 751 ja langobardit alkoivat uhata Roomaa, kirkko löysi uuden liittolaisen frankeista. Pipin Pieni lähetti armeijat Italiaan 754 ja 756. Hän voitti takaisin valloitetut alueet ja lahjoitti ne paavi Stefanus III:lle. Kaarle Suuri nimesi 781 alueet, joilla paavi hallitsi. Rooman herttuakunta oli näistä merkittävin, ja sen alueeseen liitettiin Ravenna, Pentapolis ja osia Beneventon, Toscanan, Korsikan ja Lombardian herttuakunnista sekä joitain kaupunkeja. Paavin turvallisuuden takasi Frankkien valtakunta. Sen hajottua vuonna 843 paavi Gregorius VII (1073–1085) sai liittolaisekseen Etelä-Italiaa hallitsevat normannit ja Innocentius III (1198–1216) laajensi jälleen kirkon omistuksia. Ranskan kuningas Filip III lahjoitti Gregorius X:lle 1274 Comtat Venaissin’in maa-alueen Avignonin ympäristössä Etelä-Ranskassa. Baskit
Baskien varhaishistoriasta ei ole selvyyttä. Roomalaiset kirjoittajat mainitsivat vaskoonien heimosta ("vascones") nykyisen Navarran alueella. Roomalaiset valloittivat baskien alueet 100-luvulla eaa. mutta eivät vaatineet heiltä veroja, asepalvelusta tai roomalaisen lain noudattamista. Baskien ja roomalaisten välit olivat rauhaisat ajanlaskun alusta Rooman valtakunnan loppuun asti. Baskit omaksuivat roomalaisilta viinirypäleiden ja oliivien viljelyn sekä hyödynsivät roomalaisia teitä kaupankäynnissään. Baskien palkkasoturiyksikkö taisteli Rooman joukoissa Britanniassa puolustaen esimerkiksi Hadrianuksen vallia. Campus Martius
Ennen Rooman perustamista Campus Martius oli alankoa, jota reunusti lännessä Tiber-joki, idässä Quirinalis-kukkula ja kaakossa Capitolium. Legendan mukaan alue oli aikoinaan Lucius Tarquinius Superbuksen, Rooman viimeisen kuninkaan, vehnäpelto, joka kuitenkin paloi Rooman tasavallan perustamiskahakoissa. Rooman keisarikunta
Rooman keisarikunta () oli muinainen laajoja alueita Välimeren ympäristössä hallinnut valtio. Keisariaika on yksi antiikin Rooman aikakausista: se alkoi vuonna 27 eaa. Rooman tasavallan kaatuessa ja jatkui vuoteen 395, kun valtakunta jakautui Länsi-Roomaksi ja Itä-Roomaksi; Länsi-Rooman viimeinen keisari syrjäytettiin vuonna 476, mutta Itä-Rooma jatkoi kukoistustaan Bysantin valtakuntana pitkälle keskiajalle. Claudius Gothicus
Claudiuksen tullessa keisariksi, Roomaa uhkasivat monet sotilaalliset vaarat sekä rajojen sisä- että ulkopuolelta. Valtakunta oli hajonnut kolmeen osaan; lännessä Gallian keisarikunta ja keisari Postumus hallitsi Britanniaa, Galliaa, Germaniaa ja Hispaniaa. Idässä Palmyran valtakunta oli kuningatar Zenobian johdolla laajentunut huomattavasti. Myös germaanit ja gootit olivat toistuvana uhkana Rooman hallitsemille alueille. Antiikin Rooman armeija
Antiikin Rooman armeija vaikutti merkittävästi Rooman valtakunnan historiaan. Se loi ja ylläpiti imperiumia, joka laajimmillaan ulottui Euroopasta Pohjois-Afrikkaan ja Lähi-itään. Varhaisen Rooman armeija oli pieni ja sen sodat koostuivat lähinnä ryöstöretkistä. Rooman tasavallan ajan armeija koostui tavallisista kansalaisista, jotka liittyivät armeijaan sodan ajaksi mutta palasivat sitten takaisin siviilielämään. Vasta tasavallan lopulla Rooman armeijasta muotoutui kurinalainen ammattiarmeija, jona monet sen yleensä tuntevat. Rooman provinssit
Provinssien hallinto pysyi lähes samana prinsipaatin ajaoista aina 300-luvun kriisiin asti. Vasta Diocletianuksen aikana provinssien hallintoa uudistettiin merkittävästi. Aluksi hän jakoi valtakunnan noin 50 provinssia, joiden koko vaihteli suuresti, sataan pienempään provinssiin. Yli puolet näistä provinsseista sijaitsi valtakunnan itäosassa, joka oli pinta-alaltaan pienempi, mutta väkirikkaampi. Provinssien kuvernöörit, jotka olivat aikaisemmin voineet komentaa alueillaan olleita joukkoja, saivat tästedes hoitaa vain siviilihallintoa. Valtakunta jaettiin kahteentoista diokeesiin (kreik. dioikesis), joiden johtajaksi tuli vicarius. Rooman valtakunta
Varhaisemmissa vaiheissa Rooma oli kuningasvaltainen. Tästä siirryttiin harvainvaltaiseen tasavaltaan, jota hallittiin monimutkaisella senaatin, virkamiesten ja vinoon jyvitettyjen kansankokousten järjestelmällä. Vähitellen tietyt yksilöt omivat yhä enemmän valtaa. Tästä syntyi käytännössä monarkistinen, aluksi ulkoisesti vanhat tasavaltalaiset muodot säilyttänyt keisarijärjestelmä Augustuksen ja hänen seuraajiensa aikana. Rooma
Kaupungin ympärille muodostunut Rooman valtakunta oli aina noin vuoteen 300 eaa. asti varsin tyypillinen Välimeren alueen kaupunkivaltio, joka toki sijaitsi erinomaisella paikalla etruski­alueen reunalla ja lähellä Etelä-Italian kreikkalaisten siirtokuntien alueita. Kauppareitit etelästä pohjoiseen kulkivat Rooman kohdalla Tiberjoen yli, ja rannikolta sisämaahan jokea pitkin kuljetettiin suolaa. 300-luvun lopun ja 200-luvun valloitukset nostivat kuitenkin Rooman valta­kunnan ensin paikalliseksi (Italian alueen) mahtitekijäksi, ja Karthagoa vastaan käytyjen puunilaissotien jälkeen koko läntisen Välimeren johtavaksi voimaksi. Kaupunki pysyi valta­kunnan kiistattomana poliittisena ja taloudellisena keskuksena 200-luvulle jaa. asti, mutta alkoi tällöin jäädä syrjään: sotilaallisesti Rooma oli syrjässä valtakunnan rajoilta ja keisarit harvoin muuta kuin kävivät siellä, ja taloudellisestikin Rooman merkitys oli vähentynyt. Vuonna 271 keisari Aurelianus määräsi Rooman ympärille rakennettavaksi kaupungin­muurin, joka suurimmaksi osaksi on säilynyt nyky­aikaan saakka. Italian kuningaskunta (1861–1946)
Italia soti pitkän aikaa omalla maaperällään Itävalta-Unkaria ja Välimerellä Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Sodan loputtua Etelä-Tiroli ja Istria liitettiin Italiaan, mutta loput Italialle luvatuista alueista liitettiin Jugoslaviaan. Tämä oli suuri pettymys. Habsburgien monarkia
Habsburgien hallitsemat alueet vaihtelivat eri aikoina, mutta sen keskeisimmän ja pysyvimmän osan muodostivat seuraavat:Eri aikoina Habsburgien hallinnassa olivat myös seuraavat maat, osa niistä suvun muiden jäsenten alaisuudessa:Näiden alueiden rajat vaihtelivat edellä ilmoitettuna ajan­jaksona, ja joitakin niistä hallitsivat Habsburgin suvun muut jäsenet kuin suvun päämies. Habsburgeille kuului myös Pyhän Rooman keisarin arvo vuosina 1438–1740 ja uudestaan 1745–1806. Lusitania
Lusitania oli Rooman provinssi likimain nykyisen Portugalin ja osittain Espanjan alueilla. Se nimettiin luultavasti alueen alkuperäisten asukkaiden, lusitaanien mukaan. Heidän alkuperänsä on epäselvä, mutta he saattaisivat olla kelttien ja ibereiden jälkeläisiä. Rooman provinssina oli vuodesta 25 eaa. alkaen Lusitania, joka aluksi käsitti Douron eteläpuolisen alueen. Sen pääkaupunki oli Emerita, nykyinen Espanjan kaupunki Mérida. Douron pohjoispuolta roomalaiset nimittivät Gallaeciaksi. Arkeologiset löydöt osoittavat, että roomalaisajan Lusitania oli vauras alue. Sen kehittyviä kaupunkeja olivat nykyiset Coimbra, Beja ja Évora. Africa
Africa oli Rooman provinssi, joka vastasi osapuilleen nykyisen Tunisian aluetta ja Libyan rannikkoa. Provinssin mukaan sai myöhemmin nimensä koko Afrikan manner. Kaarle V (keisari)
"Kaarle, Jumalan armosta Pyhä Rooman keisari, ikuinen Augustus, Saksan kuningas, Italian kuningas, koko Espanjan, Kastilian, Aragonian, Léonin, Unkarin, Dalmatian, Kroatian, Navarran, Grenadan, Toledon, Valencian, Galician, Mallorcan, Sevillan, Cordoban, Murcian, Jaénin, Algarvesin, Algecirasin, Gibraltarin ja Kanariansaarten kuningas, Molempain Sisiliain, Sardinian ja Korsikan kuningas, Jerusalemin kuningas, Länsi- ja Itä-Intian sekä valtameren saarten ja manteren kuningas, Itävallan arkkiherttua, Burgundin, Brabantin, Lorrainen, Styrian, Kärtnenin, Carniolan, Limburgin, Luxemburgin, Gelderlandin, Neopatrian ja Württenbergin herttua, Alsacen maakreivi, Schwabenin, Asturian ja Katalonian ruhtinas, Flanderin, Habsburgin, Tirolin, Gorizian, Barcelonan, Artois'n, Burgundin Pfalzin, Hainaut'n, Hollannin, Zeelandin, Ferretten, Kyburgin, Namurin, Roussillonin, Cerdagnen, Drenthen ja Zutphenin kreivi, Pyhän Rooman keisarikunnan, Burgaun, Oristanon ja Gocianon maakreivi, Frieslandin, Wendin marskimaan, Pordenonen, Biskajan, Molinin, Salinsin, Tripolin ja Mechelenin herra." Rooman valtaus
Maailmanpoliittinen tilanne muuttui Kirkkovaltion kannalta nopeasti vuonna 1870. Ranskan keisarikunta kävi vuonna 1870 sodan Saksaa vastaan. Sodan seurauksena Ranskan keisari Napoleon III kukistui, ja keisari­kunnan tilalle perustettiin uusi Ranskan tasavalta. Ranska veti Kirkkovaltiota suojaamassa olleet joukkonsa Italiasta, jolloin maata suojasivat enää vain paavin omaan armeijaan kuuluneet 15 000 sveitsiläiskaartilaista ja muuta palkkasotilasta. Italian hallitus päätti Kirkkovaltion liittämisestä Italiaan syyskuussa 1870, ja paavia tapaamaan lähetettiin edustusto. Alkuperäisenä tarkoituksena oli tehdä liitos ilman verenvuodatusta, ja paaville aiottiin jättää Vatikaanin ja Città Leoninan alueet sekä mahdollisesti myös maakaistale meriyhteyden luomiseksi. Pius IX ei kuitenkaan ollut valmis neuvottelemaan Italian hallituksen kanssa, jolloin tuloksena oli sotilaallinen yhteenotto. Katolisen kirkon historia
Myös lännen paavin ja idän patriarkan väliset keskinäiset valtariidat loivat kuilua kristittyjen välille. Ongelmien taustalla oli Rooman lopullinen jakautuminen Itä-Roomaan ja Länsi-Roomaan, joista Länsi-Rooma tuhoutui 400-luvulla. Itä-Rooma jäi elämään Bysantin valtakuntana. Nyt Konstantinopolista oli tullut ”uusi Rooma”: se oli valtakunnan uusi pää- ja hallintokaupunki. Tämän vuoksi Khalkedonin kirkolliskokous hyväksyi 28. kaanonissaan – mitä paavi Leo I ei suostunut vahvistamaan – paaville annettujen etuoikeuksien antamisen myös Konstantinopolin patriarkalle. Valtakiistat loivat vastakkainasettelua Rooman ja Konstantinopolin välille. Myös maallisten suhteiden eroavaisuus tuli julki: idän kristillisyys nojasi vahvasti Bysanttiin, kun taas Rooma otti etäisyyttä imperiumiin ja kääntyi mieluummin frankkien puoleen. Gregorius I
Gregorius Suuren aikana nykyisen Italian alue kuului Ravennan eksarkaattiin, joka kuului Bysantin valtakunnalle. Paavi Gregorius tunnusti tämän ylivallan. Vihollisten uhatessa Rooman kaupunkia Bysantin keisarista ja Ravennan eksarkista ei kuitenkaan ollut apua, joten olosuhteiden pakossa paavin oli neuvoteltava heidän kanssaan ja lahjottava heitä. Rooman maakunta
Rooman maakunta () oli yksi Italian maakunnista. Vuoden 2015 alussa sen korvasi Rooman metropolikaupunki. Maakunta sijaitsi Lazion alueella Italian keskiosissa. Maakunta sisälsi Rooman metropolialueen, mutta myös maaseutua, etenkin maakunnan pohjoisosissa. Po
Roomalaisaikana Pon laakson gallialaiset olivat cispadaanisia (Pon tämä puoli) tai transpadaanisia (Pon toinen puoli) sen mukaan, asuivatko joen etelä- vai pohjoispuolella, eli tällä vai tuolla puolen Italiasta katsottuna. Tasavaltalaisten ranskalaisten vallattua Italian vallankumousaikana nimet otettiin uudelleen käyttöön Cispadaanisen ja Transpadaanisen tasavallan muodossa, joskin nämä yhdistettiin pian Cisalppiseksi tasavallaksi. Antiikin Gallia Cisalpinaa jotakuinkin vastaava käsite Padania nousi 1990-luvulla kuuluisuuteen pohjoisitalialaisen Lega Nord -puolueen vaadittua Pohjois-Italian (Pon laakso ympäristöineen) erottamista muusta Italiasta ja tuonnimisen uuden valtion perustamista. Käytännössä nämä vaatimukset eivät johtaneet mihinkään. Itävallan keisarikunta
Ennen keisarikunnaksi tuloaan Itävalta oli arkkiherttuakunta. Se oli yksi Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluneista käytännössä itsenäisistä valtioista, mutta sikäli erikoisasemassa, että sen arkkiherttuana oli useiden vuosisatojen ajan lähes poikkeuksetta sama henkilö kuin keisarinakin. Kun Habsburgien monarkia, johon Itävalta kuului, joutui toistuvasti sotiin Osmanien valtakuntaa vastaan, se valloitti vähitellen myös sille kuuluneita alueita, erityisesti Unkarin. Näitä ei kuitenkaan katsottu Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan kuuluviksi. Gallia Narbonensis
Gallia Narbonensis oli Rooman provinssi, jonka alue on nykyisin Ranskan kaakkoisosa. Unkari
Antiikin aikana nykyisen Unkarin tienoilla oli kaksi Rooman provinssia, Pannonia ja Daakia. Rooma menetti Pannonian 300-luvun lopulla, minkä jälkeen sen valtasivat ensin germaaniheimot, sitten slaavit. Kaarle Suuren johtamat frankit ottivat vuoden 800 tienoilla haltuunsa alueen länsiosan. Etelä- ja itäosat olivat löyhästi Bysantin ja Bulgarian vallassa. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Vuonna 1648 solmitun Westfalenin rauhan jälkeen keisarikunta lähestyi loppuaan. Westfalenin rauhassa ruhtinaskunnat saivat lähes täyden itsenäisyyden, ja ne saivat jopa itsenäisesti solmia liittolaisuuksia kolmansien maiden kanssa. Keisarikunta oli enää vain hyvin itsenäisten valtioiden löyhä liitto. Sen Habsburg-sukuun kuuluneet keisarit hallitsivat käytännössä vain niin sanottuun Habsburgien monarkiaan kuuluneita alueita, lähinnä Itävaltaa, Böömiä ja Unkaria, mutta näistä alueista, samoin kuin myöhemmin Preussistakin, vain osa luettiin keisarikuntaan kuuluviksi. Esseessään kansojen historiasta, tavoista ja hengestä Voltaire pilkkasi Saksaa sanoen: ”Ei pyhä, ei roomalainen, eikä keisarikunta”. Rooman tasavalta (täsmennyssivu)
Rooman tasavalta voi viitata seuraaviin: Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Valtakunta jakautui osavaltioita vastaaviin lääneihin, vapaakaupunkeihin, kirkollisiin ruhtinaskuntiin ja muihin samanlaisiin alueisiin. "Reichslehen"-läänitys oli suoraan keisarilta saatu. Rooman valtakunta
Theodosiuksen kuoltua vuonna 395 Rooma jakautui lopullisesti itäiseen ja läntiseen keisarikuntaan, joiden kohtalot alkoivat kulkea eri polkuja. Jako ei näyttänyt aikalaisista lopulliselta, mutta sellaiseksi se osoittautui. Rooman valtakunta
Roomalaiset kutsuivat valtiotaan tasavallaksi ("libera res publica"), mutta se ei missään historiansa vaiheessa ollut demokraattinen sanan nykymerkityksessä. Rooman poliittinen järjestelmä oli luonteeltaan konservatiivinen, ja uudistuksiin oltiin yleensä varsin haluttomia. Läpi Rooman historian keskeinen poliittinen kysymys oli maanomistus ja maan jakaminen. Riika
Kalparitaristo kärsi tappion semgalleille Saulen taistelussa vuonna 1236. Tämän jälkeen ritaristo liitettiin Saksalaiseen ritarikuntaan, joka vakiinnutti saksalaisten valtakauden Vanhan-Liivinmaan alueella. Preussin ja Liivinmaan tavoin Riika tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan suojelukseen, vaikka sitä ei liitetty keisarikunnan alueisiin. Noricum
Noricum oli antiikin aikana Rooman valtakunnan provinssi. Se oli yksi Rooman Keski-Euroopan provinsseista enimmäkseen nykyisen Itävallan alueella. Noricumiin kuuluivat osapuilleen nykyiset Itävallan osavaltiot Kärnten, Steiermark ja Salzburg sekä suurelta osin Ylä-Itävalta ja Ala-Itävalta Wienin länsipuolella. Lisäksi siihen kuului kaakkoisin osa nykyisestä Saksan Baijerista. Provinssin, kuten koko Rooman valtakunnan, pohjoisrajana oli Tonava. Sen alueella oli Alppien vuoriston itäosa. Noricumia reunustivat Rooman provinsseista Raetia lännessä, Pannonia idässä ja Dalmatia kaakossa. Etelässä ja lounaassa se rajoittui valtakunnan sydänmaahan Italiaan, mutta pohjoisessa, Tonavan takana, naapurina oli valtakuntaan kuulumattomia heimoja. Rooman tasavalta (1849)
Garibaldin johtamat Rooman puolustajat onnistuivat aluksi torjumaan ranskalaisten hyökkäyksen Janiculum-kukkulan luona. Toukokuussa Garibaldi sai lyötyä myös etelästä lähestyvän Ferdinand II:n armeijan Velletrissä. Rooman tasavallan edustajat onnistuivat voittamaan kahden kuukauden verran aikaa neuvottelemalla ranskalaisten kanssa, mutta sen jälkeen Ranskan joukot aloittivat uudelleen hyökkäyksensä kaupunkia vastaan. Garibaldi johti jälleen Rooman puolustusta, kun ranskalaiset kesäkuussa kävivät piirittämään kaupunkia. Rooman puolustus oli tuhoontuomittu, mutta urhoollinen vastarinta toimi myöhemmin "risorgimento"-liikkeen innoittajana. Hyödyttömältä näyttänyt vastarinta lopetettiin 1. heinäkuuta. Garibaldi ei hyväksynyt tappiota, joten hän murtautui tuhannen vapaaehtoisensa kanssa ulos Roomasta ja lähti marssimaan kohti Venetsiaa, auttaakseen sen puolustuksessa. Päästyään puolueettoman San Marinon pikkuvaltion alueelle hän jäi kuitenkin Itävallan armeijan saartamaksi ja joutui hajottamaan joukkonsa sekä pakenemaan kokonaan Italiasta.
Kansalliskokous hyväksyi pitkään valmistellun perustuslain 1. heinäkuuta ranskalaisten ollessa jo Rooman porteilla ja se julkistettiin keskipäivällä 3. heinäkuuta Rooman kaupungintalolla. Samana iltana ranskalaiset valtasivat kaupungin, ja lakkauttivat tasavallan. Englannin ja Yhdysvaltain konsulit auttoivat tasavallan johtajia pakenemaan väärillä passeilla ulkomaille. Mazzini lähti Roomasta heinäkuun puolivälissä ja palasi maanpakoon. Tasavallan kukistumisen jälkeen Pius IX nimitti kardinaaleista kootun komission hallitsemaan Roomaa omaan paluuseensa asti. Komissio kumosi kaikki tasavallan aikana tehdyt säädökset ja tukahdutti kaiken poliittisen radikalismin. Paavi palasi Roomaan huhtikuussa 1850 ranskalaisen varuskunnan turvaamana. Piemonte
Rooman vallan aikana nykyinen Piemonten alue jakautui Gallia Cisalpinan ja Rooman provinssien Alpes Cottiae, Alpes Maritimae ja Alpes Poenninae alueille. Roomalaisen aikakauden katsotaan päättyneen alueella Pollentian taisteluun vuonna 402. Tasavalta
"Monarkianvastaisuuden" ja "uskonnollisten erojen" tavoin republikanismin osuus vaihteli monien todellisten tasavaltojen synnyssä. Myöhäiskeskiaikaan asti muodostuneita tasavaltoja voidaan pitää tasavaltoina myös sanan nykyaikaisessa merkityksessä siitä huolimatta, että se, mitä niiden syntymiseen johtaneen tasavalta-aatteen määrästä ja laadusta tiedetään, rajoittuu usein valistuneeseen arvailuun ja perustuu lähteisiin, jotka tunnustetaan yleisesti osittain mielikuvitukseen perustuviksi. Tietomme esimerkiksi Roman tasavallan alkuperästä perustuu teoksiin, joita ovat kirjoittaneet Polybius, Livius, Plutarkos ja muut. Kaikki heistä kirjoittivat ainakin joitakin vuosisatoja tasavallan synnyn jälkeen — kaikilla on tarkkaa tietoa, mukaan lukien suhteellinen epävarmuus Rooman tasavallan syntyvuodesta. Rooman–Parthian sota (40 eaa.–33 eaa.)
Parthia oli alkujaan yksi Persian valtakunnan satraappikunnista, mutta 200-luvun eaa. puolivälissä parthialaiset nousivat kapinaan. Tuolloin Persiaa hallitsivat seleukidit, jotka myös olivat sodassa Rooman kanssa. Pian parthialaiset valtasivat suuren osan entisestä Persian valtakunnasta samalla kun Roomalaiset valtasivat seleukidien hallitsemat alueet. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Parthia oli suuri ja kukoistava valtakunta, jonka suurimmat ongelmat olivat sisäiset valtataistelut arsakidien hallitsijasuvun sisällä ja pitkien rajojen puolustaminen valtakunnan itäosissa. Rooman ja Parthian välinen konflikti koski yleensä kuka hallitsi Armenian kuningaskuntaa sekä Tigriksen ja Eufratin yläjuoksujen hallintaa, joiden kautta tärkeät kauppareitit kulkivat. Roomalainen Lucullus uhkasi hyökätä Parthiaan vuonna 69 eaa. sotiessaan Armeniassa. Pompeius teki puolestaan hyökkäyksen vuonna 66 eaa., mutta kumpikaan osapuoli ei ollut kovin kiinnostunut vastapuolen alueista. Lopulta Rooma voitti jonkin verran alueita, mutta Parthia liittoutui Armenian kanssa. Seuranneen vuosikymmenien aikana Parthia ja Rooma keskittyivät sisäisiin konflikteihin. Rauha rikkoontui kuitenkin vuonna 55 eaa. kun Crassus hyökkäsi Parthiaa vastaan. Hän kärsi kuitenkin raskaan tappion Carrhaen taistelussa vuonna 53 eaa. Roomassa Crassuksen tappiota pidettiin häpeällisenä. Parthialaiset eivät pystyneet käyttämään voittoaan hyväkseen ja he tekivät vain lyhyen ryöstöretken roomalaiselle alueelle vuonna 51 eaa. Ennen kuolemaansa Julius Caesar suunnitteli suurta sotaretkeä Parhiaan vastaan. Daakian sodat
Roomalaisten valtaamat alueet liitettiin Rooman valtakuntaan, jonka raja siirtyi nyt Tonavan pohjoispuolelle. Baanaatin tasanko liitettiin Moesia Superioriin. Etelä-Karpaattien alueelle roomalaiset rakensivat linnoituksia turvaamaan pohjoisen rajansa. Tärkeimpiä näistä linnoituksista olivat Legio IIII Flavia Felixin tukikohta "Colonia Ulpia Traiana Augusta Dacia", jota pian alettiin kutsua Daakian entisen pääkaupungin mukaan Sarmizegethusaksi, ja Legio XIII Geminan tukikohta Berzobis. Trajanus rakennutti myös sillan Tonavan yli, jotta joen toisella puolella olevia linnoituksia voitaisiin huoltaa kaikkina vuodenaikoina. Kreikkalaisen Apollodoros Damaskolaisen suunnittelemassa Trajanuksen sillassa ("pons Traiani") oli puinen ajotie ja kaksikymmentä kivipilaria. Rooman tasavalta (1849)
Rooman tasavalta oli Kirkkovaltion alueelle vallankumouksen yhteydessä 9. helmikuuta 1849 perustettu valtio, joka ehti olla olemassa neljän kuukauden ajan. Hieman ennen Rooman tasavallan kukistumista yleisillä vaaleilla valittu kansalliskokous ehti hyväksymään ajan oloihin nähden hyvin vapaamielisen ja edistyksellisen perustuslain. Rooman keisarikunta
Rooman tasavallan viimeisiä vuosikymmeniä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. häiritsivät sisällissodat. Tasavallan kaatumiseen johtivat useat tapahtumat: Julius Caesar nousi Rooman diktaattoriksi, vuonna 44 eaa. hänet salamurhattiin ja valtion johtoon nousi toinen triumviraatti, johon kuuluivat Marcus Antonius, Gaius Octavianus ja Marcus Aemilius Lepidus, ja lopulta Aktionin taistelun jälkeen Octavianus kruunattiin Rooman ensimmäiseksi keisariksi nimellä Augustus. Augustus loi hallintomuodon, jossa yhdistyivät perinteinen monarkia ja jotkin tasavallan ajan käytännöt. Hänen valtakautensa oli rauhanomainen, ja Rooman valtio alkoi kukoistaa jälleen. Rooman valtakunta
Rooma laajensi hallitsemaansa aluetta vähitellen. 400- ja 300-luvuilla eaa. käytiin monia sotia Italian muita valtioita ja heimoja vastaan. Aluksi Rooma oli vain yksi Italian monista kaupunkivaltioista. Voitokkaat sodat ja taitava diplomatia saattoivat kuitenkin vähitellen etruskilaiset, kreikkalaiset, latinalaiset, samnilaiset, kelttiläiset jne. yhteisöt Rooman valtaan. Niiden asukkaat eivät yleensä saaneet Rooman kansalaisoikeuksia. Vallonia
Seuraavina vuosisatoina wallonien alue oli integroitu roomalaiseen keisarikuntaan, sen alueella oli merovinkihallitsijoiden ydinalueet ja se oli osa karolingista valtakuntaa. Tämän jälkeen alue hajosi pieniksi keskenään kilpaileviksi ruhtinaskunniksi. Alue kuului 1400-luvulla Burgundin herttuakuntaan, jonka jälkeen se oli ensin osa Espanjan ja sittemmin Itävallan Alankomaita; vain Liègen ruhtinaskunta pysyi autonomisena alueena. Bithynia
Bithynia () oli alue Vähässä-Aasiassa Mustanmeren rannalla. Alueelle oli muodostunut valtakunta, jonka kuningas Nikomedes IV testamenttasi Roomalle 74 eaa., jolloin siitä tehtiin Rooman provinssi. Lusitaanit
Lusitaanit () olivat nykyisen Portugalin alueella asunut kansa. Taustaltaan he olivat indoeurooppalaisia ja heitä ympäröi useita kelttiläisiä tai kelttiläistyneitä heimoja. Lusitaanien omaa kelttiläistymisen astetta ei tunneta tarkasti. He tekivät raivokasta vastarintaa alueelle lopulta saapuneille roomalaisille, jotka kuitenkin liittivät lopulta heidän alueensa omaan valtakuntaansa. Rooman provinssi Lusitania sai nimensä lusitaanien mukaan. Italia
Wienin kongressin Napoleonin sotien jälkeen tekemän aluejaon jälkeen nykyisen Italian alueella oli kuusi valtiota: Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio, Toscanan suurherttuakunta, Parman herttuakunta, Modenan ja Reggion herttuakunta ja Sardinian kuningaskunta, johon Sardinian lisäksi kuului Pohjois-Italiassa alueita myös mantereella. Venetsian seutu ja Pojoen laakso kuuluivat Itävaltaan. Rooman tasavalta
Tasavallan johdossa oli kaksi konsulia, jotka kansalaiset valitsivat vuoden mittaisiksi virkakausiksi. Konsulien tärkeimpänä tehtävänä oli johtaa armeijaa sodassa. Hätätilanteessa saatettiin konsulien sijaan nimittää Rooman diktaattori, joka sai kuitenkin pitää armeijan ylipäällikkyyden korkeintaan puoli vuotta. Rooman senaatti oli Rooman vallan keskus, ja se koostui vain patriisisukujen edustajista. Vuonna 451 eaa. laadittiin ensimmäiset kirjalliset lait, jotka kirjattiin kahteentoista pronssitauluun ja asetettiin julkisesti nähtäville Forumille. Alankomaat
Nykyisten Alankomaiden alue oli aiemmin kelttien asuttama, mutta 100-luvulla eaa. he joutuivat väistymään germaanikansojen (friisit, bataavit) tieltä. Alue liitettiin 50-luvulla eaa. Rooman valtakuntaan, ja kansainvaellusten myötä se tuli frankkien hallintaan, kuten nykyinen Belgiakin. Frankkien valtakunnan vuonna 843 tapahtuneen jaon jälkeen alue pirstoutui vähitellen pieniksi ruhtinaskunniksi, jotka myöhemmin joutuivat Bourgognen alaisuuteen ja tulivat Maksimilian I:n avioliiton myötä vuonna 1477 Habsburgien omistukseen. Rome: Total War
"Barbarian Invasion" on lisäosa "Rome: Total War" -peliin. Siinä keskitytään ajanjaksoon, jolloin Länsi-Rooma alkoi rappeutua. Vuodet ovat 363–476. Lisäosa tuo mukanaan uskonnon merkityksen. Pelialue on jaettu kolmeen uskontokuntaan. Ne ovat kristinusko, zarathustralaisuus ja pakanat. Lisäksi pelissä kerrotaan hunnien tunkeutumisesta Eurooppaan. Koska "Barbarian Invasion" sijoittuu 350 vuotta alkuperäisen pelin jälkeen, ovat kansat ja provinssit hyvin erilaisia. Senaatti on vielä periaatteessa olemassa, mutta sillä ei enää "Barbarian Invasionissa" ole minkäänlaista valtaa, eikä Rooma enää kuulu sille. Roomasta on tullut valtakunta, joka on jakautunut kahtia: Itä- ja Länsi-Roomaksi. Egypti, Kreikka, Makedonia, Pontus, Karthago, Gallit, Numidia, Espanja, Britannia, Daakia ja Traakia ovat joutuneet osaksi Roomaa. Lisäksi Seleukidien valtakunta on jaettu Rooman ja Parthian kesken. Parthiassa valtaan on noussut uusi hallitsijasuku Sassanidit. Ympärysvallat
Ympärysvaltoihin kuuluivat Yhdistynyt kuningaskunta dominioineen (Kanada, Australia, Uusi-Seelanti, Etelä-Afrikka), Ranska , Venäjän keisarikunta, Serbia ja myöhemmin sotaan liittyneet valtiot, muun muassa Italia, Portugali, Romania, Kreikka, Japani ja Yhdysvallat. Italian kuningaskunta (1861–1946) liittyi ympärysvaltojen puolelle 1915, Romania ja Kreikan kuningaskunta myöhemmin. Monet pienemmät maat horjuivat ennen liittymistään Ympärysvaltoihin. Rooman valtakunta
Valtakunnan länsiosissa keskushallinto alkoi halvaantua 400-luvun alussa. Vuonna 410 kristityt visigootit hävittivät Roomaa Alarikin johdolla. Vaikka hävitys ei ollut totaalista, tämän tapahtuman merkitys oli aikalaisten silmissä suuri. Yleisesti tässä yhteydessä on puhuttu kansainvaellusten ajasta. Siirtyneet ihmismäärät lienevät kuitenkin olleet pieniä, korkeintaan joitakin kymmeniätuhansia ihmisiä kerrallaan. Germaaniheimot perustivat Rooman alueelle useita kuningaskuntia, joiden väestö oli lähes kokonaan roomalaista. Germaanit itse omivat monia roomalaisten tapoja ja hyödynsivät esimerkiksi roomalaista paikallishallinnon koneistoa.
Keisarius sortui valtakunnan länsiosassa vuonna 476 ostrogoottien valloittaessa Rooman kaupungin ja syrjäyttäessä viimeisen keisarin Romulus Augustuluksen. Rooman senaatti jatkoi kokoontumisia ilmeisesti pitkälle 500-luvulle asti. Itä-Rooma, josta nykyään käytetään nimeä Bysantti, säilytti mahtiasemansa vielä vuosisatoja. Se menetti itsenäisyytensä lopullisesti vasta vuonna 1453, joskin aikojen kuluessa se oli pienentynyt lähes pelkästään Konstantinopolin käsittäneeksi kaupunkivaltioksi. Yhdistynyt kuningaskunta
Ennen roomalaisaikaa Britanniassa asui walesilaisia kansoja, skotlantilaisia piktejä ja Britannian omaa kantaväestöä. Julius Caesar aloitti brittien valloituksen 55–54 eaa., ja Britannian provinssi, joka käsitti nykyisen Englannin ja Walesin, oli osa Rooman valtakuntaa 400-luvulle asti. Roomalaisten valloitettua Britannian saaret britit joutuivat tiiviiseen yhteyteen Manner-Euroopan kanssa. Roomalaisten jälkeen maahan hyökkäsivät anglit, saksit ja juutit 500-luvulla ja normannit 1066. Normannivallan aikana Englantiin alkoivat kehittyä nykyiset ominaispiirteet, kuten Lontoon asema talouden, kulttuurin ja politiikan keskuksena, kirkon vahva mutta erillinen asema, edustuksellinen hallinto ja vahva yliopistolaitos.
Skotlanti ajautui Englannin vallan alle, ja 1100-luvulla Henrik II valloitti myös Irlannin. Häntä seuranneet kuninkaat joutuivat yhteenottoihin papiston ja aateliston kanssa, minkä seurauksena Juhana Maaton joutui tekemään myönnytyksiä ja julkaisemaan säädöskokoelma Magna Cartan. Robert Bruce palautti Skotlannin itsenäisyyden 1314, ja Tudorit nousivat Englannin hallitsijaksi ruusujen sodan (1455–1485) jälkeen. Tudor-hallitsija Henrik VIII perusti Englannin kirkon ja liitti Walesin virallisesti osaksi Englantia. Henrik otti vuonna 1541 tittelin Irlannin kuningas, jonka jälkeen voidaan puhua Irlannin kuningaskunnasta. Englanti aloitti siirtomaavalloituksensa Elisabet I:n kaudella. Rooman provinssit
Provinssit () olivat Rooman valtakunnan suurimpia hallinnollisia alueita Italian niemimaan ulkopuolella. Provinsseja hallitsivat yleensä entiset konsulit (prokonsuli) tai preettorit (propreettori). Rooman provinssit
Sisiliasta tehtiin ensimmäinen provinssi vuonna 241 eaa. ensimmäisen puunilaissodan jälkeen. Toisen puunilaissodan jälkeen Espanjasta tehtiin kaksi provinssia. Makedonialaissotien aikana Makedonia ja Kreikka joutuivat Rooman vallan alle ja niistä tehtiin provinsseja. Raetia
Raetia oli Rooman imperiumin provinssina vuodesta 15 eaa. lähtien. Raetian väestöstä huomattava osa oli kelttejä. Heitä asui etenkin Rhône- ja Reinjokien laaksoissa. Rooman kansalaisuus
Rooman tasavallassa ja keisariaikana ihmiset voitiin karkeasti jakaa orjiin, kansalaisiin, naisiin ja muihin ihmisiin. Orjilla oli hyvin vähän oikeuksia. Myös naisilla oli varsin vähän virallista valtaa patriarkaalisen järjestelmän puitteissa, mutta heidän todellinen asemansa vaihteli. Kansalaiset olivat ”oikeita roomalaisia”, joilla oli täydet poliittiset ja lailliset oikeudet. Jäljelle jäi joukko valloitettujen alueiden asukkaita, joille myönnettiin eri aikoina ja eri paikoissa erityyppisiä oikeuksia. Esimerkiksi Rooman klienttivaltioille tai liittolaisille saatettiin myöntää rajoitetut kansalaisoikeudet. Tunnetuin näistä oikeustyypeistä oli niin sanotut latinalaiset oikeudet Italian latinalaisille kansoille. Balkan
Kahden viimeisen vuosisadan kuluessa ennen ajanlaskumme alkua koko Balkanin niemimaa joutui vähitellen Rooman valtakunnan alaisuuteen, ja sen pohjoisrajana oli pitkään Tonava. Keisari Trajanus valloitti 100-luvulla myös Daakian eli nykyisen Romanian Tonavan pohjoispuolelta. Andorra
Andorra kuului Rooman valtakuntaan, mutta Rooma ei ollut kovinkaan kiinnostunut syrjäisestä alueesta. Islaminuskoiset maurit valtasivat myös Andorran vallattuaan Pyreneiden niemimaan. Rooman valtakunta
Rooman kaupunkivaltion alkuperäinen kieli oli latina, ja Rooman laajetessa latina vähitellen syrjäytti paikalliset kielet imperiumin länsiosissa. Itäosissa ja Afrikassa paikalliset kielet pitivät paremmin pintansa. Latina oli myös pääasiallinen hallintokieli, mutta kreikan asema vahvistui jatkuvasti. Bysantissa kreikka syrjäytti lopulta latinan lähes täysin. Aurelianus
Aurelianuksen tullessa keisariksi tilanne Roomassa oli heikko. Valtakunta oli hiljattain hajonnut kolmeen osaan. Idässä Palmyran valtakunta oli Septimius Odaenathuksen ja kuningatar Zenobian johdolla irtautunut edeltäneinä vuosina Roomasta ja vallannut laajoja alueita Vähästä-Aasiasta, Syyriasta ja Egyptistä. Lännessä taas Gallian keisarikunta, joka oli irtautunut vuoden 260 tienoilla, hallitsi Galliaa, Germaniaa ja Britanniaa. Myös gootit ja germaanit uhkasivat toistuvasti Rooman Tonavan provinsseja. Moesia
Moesia oli Rooman valtakunnan provinssi nykyisen Serbian ja Bulgarian alueilla. Pohjoisessa provinssin rajana oli Tonava. Provinssissa asui etupäässä traakialaisia ja illyrialaisia. Nimensä provinssi oli saanut siellä asuneen traakialaisen moesi-heimon mukaan. Länsi-Rooman valtakunta
Länsi-Rooman valtakunnalla tarkoitetaan Rooman valtakunnan läntistä puoliskoa. Diocletianus jakoi Rooman valtakunnan kahtia itäiseen ja läntiseen puoliskoon vuonna 285. Itäistä puoliskoa kutsutaan historiankirjoituksessa Itä-Rooman valtakunnaksi, ja se tunnetaan myös Bysantin valtakuntana. 300-luvulla Konstantinus Suuri ja Julianus Apostata suorittivat Rooman valtakuntien uudelleenyhdistämisen. Theodosius I (375–395) oli viimeinen yhtenäisen Rooman keisari. Theodosiuksen kuoleman jälkeen vuonna 395 Rooman valtakunta jaettiin uudestaan ja pysyvästi. Bysantin valtakunta
Syntyessään Bysantti muodostui kolmesta erillisestä ja hyvin erilaisesta maantieteellisestä alueesta: Vähä-Aasiasta eli Anatoliasta, Balkanista sekä Levantista (Lähi-itä ja Egypti). Meri sekä erotti että yhdisti nämä alueet toisiinsa. Maa-aluetta luonnehtivat rannikkotasangot, ylängöt sekä vuoristot. Bysantin samoin kuin Rooman valtakunnan pääelinkeino oli maanviljely. Maanviljely oli keskittynyt rannikkoalueille, kun taas ylätasangoilla harjoitettiin enemmän karjataloutta. Egyptin merkitys sekä viljan- että verotulojen tuottajana oli erittäin suuri. Muita vauraita maakuntia olivat Syyria, Mesopotamia, Eufratensis, Osroene, Foinikia, Palestiina ja Kilikia. Näiden alueiden menetyksen seurauksena valtion tulojen arvioidaan pudonneen neljännekseen. Forum Romanum
Alue on yksi Rooman suosituimmista turistinähtävyyksistä ja esittää hienosti kaupunkitilan käytön Rooman valtakunnan aikana. Forum Romanum sisältää seuraavat huomattavat monumentit, rakennukset tai muinaiset rauniot:Juhlakulkuekatu "Via sacra" 'Pyhä tie' yhdisti Forum Romanumin ja Colosseumin. Rooman valtakunnan lopulla Via Sacra menetti jokapäiväisen käyttötarkoituksensa ja säilyi ainoastaan pyhänä paikkana. Bysantin valtakunta
Bysantti oli monikansallinen valtakunta osin maantieteellisen laajuutensakin ansiosta. Kreikkalaisten lisäksi valtakuntaan kuului varsinkin sen varhaisina vuosisatoina muun muassa latinankielistä väestöä, syyrialaisia, egyptiläisiä, armenialaisia, slaaveja, albaaneja, bulgaareja ja juutalaisia. Väestöä yhdisti kreikan kieli ja varhaisina vuosisatoina myös latina, jota puhuttiin paitsi Italiassa ja Balkanilla myös erityisesti rannikkoalueilla. Latina toimi virallisena kielenä vuoteen 620 saakka ja sitä käytettiin erityisesti lainsäädännön kielenä. Tämän jälkeen kreikan kielen merkitys roomalaisuuden ylläpitäjänä kasvoi ja väestö kreikkalaistui yhä enemmän. Kreikkalaisuus korostui ennen kaikkea valtakunnan menetettyä suuren osan alueistaan vuosisatojen kuluessa. Bretagne
Vaikka keltit olivat tunnettuja sotaisuudestaan, heistä ei ollut vastusta laajenevalle Rooman valtakunnalle. Julius Caesar voitti alueen voimakkaimman heimon venetesit meritaistelussa Morbihaninlahdella, ja valloitetusta alueesta tuli Rooman valtakunnan Armorican provinssi. Ei ole tiedossa missä mittakaavassa roomalaisia muutti alueelle, mutta paikallinen yläluokka alkoi rakennuttaa roomalaisen yläluokan tapaan itselleen villoja, sekä kylpylöitä. Rooman vallan ajan jättämät merkit eivät kuitenkaan ole kovin laajoja. Rooman ja Kiinan väliset yhteydet
Rooman valtakunnan ja Kiinan väliset yhteydet olivat pääasiassa epäsuoria koko sen ajan, jonka Rooman valtakunta ja sen seuraajavaltio Bysantti eli Itä-Rooma olivat olemassa. Rooma ja Han-dynastian Kiina sijaitsivat Euraasian mantereen vastakkaisilla laidoilla, mutta niiden rajat lähestyivät toisiaan sitä mukaa, kun Rooma valloitti yhä laajempia alueita Lähi-idästä ja Kiina laajensi alueitaan Keski-Aasiassa. Niiden välisellä alueella oli kuitenkin voimakkaita valtakuntia kuten Parthia ja Kušana-valtakunta, jotka pitivät Rooman ja Kiinan pysyvästi siinä määrin erillään toisistaan, että roomalaisilla ja kiinalaisilla oli vain niukasti tietoa toisistaan. Karthago
Karthago teki vastaperustetun Rooman tasavallan kanssa sopimuksen vuonna 509 eaa. Sopimuksessa Libyan, Sisilian ja Sardinian rannikkoihin viitattiin karthagolaisten hallitsemina, ja roomalaisten laivojen pääsyä niille rajoitettiin. Sardinian karthagolaissiirtokunnat sijaitsivat etupäässä saaren lounaisrannikolla ja Sisilian siirtokunnat länsirannikolla. Sými
Sými, kuten muutkin Dodekanesian saaret, liitettiin vuonna 146 eaa. Rooman valtakuntaan. Länsi-Rooman hajoamisen jälkeen Sýmistä tuli osa Bysantin valtakuntaa. Bysantin vallan aikana Sými kuului muun muassa Kibyrrhaiotain teemaan eli hallinnolliseen alueeseen. Kibyrrhaiotain teema oli ”laivastoteema”, ja sen pääpaikka oli luultavasti Attaliassa. Muita teemaan kuuluneita kaupunkeja olivat esimerkiksi Miletos, Halikarnassos, Knidos ja Rodos. Bysantin aikana sýmiläiset rakensivat Bysantille korvetteja, pieniä sotalaivoja, sekä työskentelivät niissä. Bysantin valtakunta
Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma ( tai , "Politeia tōn Rhōmaiōn"; ; "Roomalaisten keisarikunta") oli Rooman valtakunnan itäosa, joka säilyi länsiosan romahdettua 400-luvulla ja jonka valtakausi kesti yli tuhat vuotta aina vuoteen 1453 saakka. Bysanttilainen identiteetti oli yhdistelmä roomalaisuutta, kreikkalaista (hellenististä) kulttuuria ja ortodoksista kristinuskoa. Bysantti katsoi viimeiseen saakka edustavansa keisarillisen Rooman valtakunnan perintöä keisari Konstantinus Suuren luomassa kristillisessä muodossa. Italia (provinssi)
Italia oli Rooman valtakunnan keskeinen provinssi, joka kattoi koko Apenniinien niemimaan. Nykyisin alueella sijaitsevat Italian tasavalta, San Marino ja Vatikaanivaltio. Perea
Perea oli historiallinen alue Palestiinassa. Se rajoittui lännessä Jordanjokeen ja Kuolleeseenmereen ja idässä Decapolikseen ja Nabateaan. Perea kuului aluksi Herodes Suuren kuningaskuntaan, kunnes hänen kuoltuaan alue jaettiin hänen lastensa kesken, jolloin Herodes Antipas sai Perean hallintaansa. Myöhemmin keisari Tiberius karkotti Antipaksen ja Herodes Agrippa nousi hänen tilalleen. Perea kuului sittemmin Rooman provinssiin, Iudaeaan. Rooman kuningaskunta
Rooman kuningaskunta oli Rooman kaupunkivaltion vaihe vuosina 753–509 eaa. Tänä aikana Roomaa hallitsi historiankirjoituksen mukaan seitsemän kuningasta. Kuningaskunta lakkasi, kun Roomasta tuli tasavalta. Kroatian historia
Rooman valtakunta hajosi vuonna 395, ja Kroatia jäi Länsi-Rooman alueelle. Länsi-Rooma kaatui kuitenkin vuonna 476 useiden barbaariheimojen hyökkäysten jälkeen. Gootit halltisivat Dalmatiaa vuoteen 535, jolloin Bysantin Justinianus I valtasi alueen. Rooman valtakunnan ruokakulttuuri
Rooman valtakunta käsittää jakson 600-luvulta eaa. 500-luvulle eli noin 1000 vuotta. Jos Itä-Rooman valtakunta lasketaan mukaan, on jakso yli 2000 vuotta. Tämän pitkän ajan kuluessa ihmisten kulinaariset tottumukset muuttuivat huomattavasti. Ruokakulttuurin muutoksissa on nähtävissä kreikkalaisen kulttuurin vaikutus, valtakunnan laajenemisen seurauksena provinssien asukkailta omaksutut menetelmät ja tavat sekä Rooman valtakunnan eri poliittisten vaiheiden erilaiset tavat. Valtakunnan historian kolme päävaihetta olivat kuningasaika, tasavallan aika ja keisariaika. Achaea
Achaea () oli Rooman provinssi. Siihen kuului Akhaian maakunnan lisäksi koko Peloponnesoksen niemimaa sekä muu eteläinen Manner-Kreikka. Pohjoisessa sen rajanaapureita olivat provinssit Epirus ja Macedonia. Levantti
Roomalaisajan alkuvaihe oli varsin myrskyisää, mutta juutalaiskapinan jälkeen tilanne rauhoittui. Myös kristinusko alkoi levittäytyä Levantista käsin muualle. Roomalle alue oli tärkeä siksi, että tärkeimmät karavaanireitit itään kulkivat sen kautta. Pax Romanan päätyttyä imperiumi ajautui 200-luvun kriisiin, jossa sen yhtenäisyys alkoi rakoilla. Vuoden 260 jälkeen syyrialainen kaupunkivaltio Palmyra voimistui nopeasti ja irrottautui täysin Rooman vallasta; sen kuningatar Zenobia yritti perustaa koko Välimeren itäpään käsittävän itsenäisen valtion. Rooma onnistui kuitenkin voittamaan Palmyran, ja seuraavan vuosisadan aikana tapahtuneessa imperiumin vähittäisessä kahtiajakautumisessa Levantti jäi osaksi voimakkaampaa itäistä puoliskoa. Pamfylia
Pamfylia oli antiikin aikana alue Vähän-Aasian etelärannikolla. Se sijaitsi Lyykian ja Kilikian välissä, nykyisen Turkin alueella. Pohjoisessa Pamfylia rajoittui Pisidiaan. Pamfylia joutui aluksi Lyydian vallan alle. Myöhemmin sen valloitti Persia. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen se joutui seleukideille. Myöhemmin Pamfyliasta tuli Rooman provinssi. Rooman valtakunta
Rooman valtakunta (usein myös antiikin Rooma) oli antiikin aikaisen Rooman kaupunkivaltion pohjalta kasvanut laaja imperiumi, joka käsitti koko Välimeren alueen. Varhaisimmat merkit asutuksesta Rooman kaupungin alueella ovat pronssikaudelta noin 1300-luvulta eaa. Kaupungistuminen lienee alkanut 700-luvulla eaa. Rooma kehittyi vuosisatojen aikana Välimeren ympäröiväksi maailmanvallaksi. Vuonna 395 valtakunta jakautui kahtia, Länsi- ja Itä-Rooman valtakunniksi, joista Länsi-Rooma kuitenkin kukistui jo vuonna 476, jolloin sen viimeinen keisari syrjäytettiin. Rooman valtakunnan yhdistämisyritykset Itä-Rooman johdolla päättyivät islamin nousuun 600-luvulla. Silti Itä-Rooma eli Bysantti oli olemassa, joskin alueeltaan huomattavasti pienentyneenä, Konstantinopolin turkkilaisvaltaukseen saakka 1453. Lisäksi Trebizondin keisarikunta säilyi vuoteen 1461 saakka ja Theodoron ruhtinaskunta vuoteen 1475. Syntyvyys Rooman valtakunnan tuhon syynä
Keisari Theodosiuksen kuoltua vuonna 395 Rooma jakautui itäiseen ja läntiseen keisarikuntaan. Länsi-Rooma kukistui vuonna 476, kun ostrogootit syrjäyttivät viimeisen Länsi-Rooman keisarin, Romulus Augustuluksen. Länsi-Rooman luhistuttua jäljelle jäi Bysantin valtakunta eli Itä-Rooma. Länsi-Rooman entiselle alueelle syntyivät barbaarikuningaskunnat, jotka säilyttivät roomalaisia vaikutteita ja loivat pohjaa varhaiskeskiajan eurooppalaisen kulttuurin synnylle. Split-Dalmatia
Nimi "Dalmatia" on peräisin illyrialaisheimosta nimeltä Dalmatae, jotka ensimmäisellä vuosituhannella asuivat Adrianmeren itärannikolla. Se kuului Illyrian kuningaskuntaan 300-luvulla Illyrialaissotiin (220-luku eaa. ja 168 eaa.) saakka, jolloin Rooman tasavalta perusti protektoraattinsa Neretva-joen eteläpuolelle. Dalmatiaa on käytetty maantieteellisenä nimenä todennäköisesti 100-luvun loppupuoliskolta saakka, ja sillä tarkoitettiin aluetta Adrianmeren itärannikolla Krka- ja Neretva-jokien välillä. Alue yhdistettiin hiljalleen Rooman alueisiin, kunnes Illyricumin provinssi perustettiin virallisesti noin 32–27 eaa. Roomalainen Kreikka
Kreikan niemimaa tuli Rooman hallittavaksi vuonna 146 eaa. Makedoniasta tuli Rooman provinssi, ja myös eteläistä Kreikkaa hallitsi Makedonian prefekti. Egeanmeren saaret liitettiin Roomaan vuonna 133 eaa. Ateena ja muut kreikkalaiskaupungit tulivat Rooman valtaan Sullan vallattua Kreikan niemimaan. Jotkut kreikkalaiskaupungit kuitenkin säilyttivät itsenäisyytensä ja verotusoikeuden. Itsenäinen Kroatian valtio
Suurin osa nykyisestä Kroatiasta kuului uuteen valtioon, mutta Dalmatia oli Italian ja Međimurje ja Etelä-Baranja Unkarin hallussa. Kroatia levittäytyi myös Bosnia ja Hertsegovinaan. Tällöin Kroatia omi alueet jotka olivat aikaisemmin Itävalta-Unkarin hallussa. Koillinen osa oli Saksan, lounainen Italian hallinnassa. Saksan vyöhyke oli Bosnian ja Kroatian sisämaassa, sen alueella olivat muun muassa Zagreb, Glina, Banja Luka, Vukovar ja Zemun Vojvodinassa sekä Sarajevo aivan lähellä Italian vyöhykkeen rajaa, joka kulki noin 160–220 kilometrin päässä Adrianmeren rannikosta. Italian vyöhykkeellä olivat Slunj, Bihać, Knin, Split ja Dubrovnik. Rooma
Rooman kunta, "comune speciale", on jaettu viiteentoista osaan, joiden nimitys on vuodesta 2001 "municipio", aiemmin "circoscriziono". Niiden lukumäärä ja rajat muuttuivat vuonna 2013. Municipioiden numerointi alkaa keskustasta ja kiertää myötäpäivään, siten että osat 1-10 ovat Tiber-joen etelä- ja itäpuolella, osat 11-15 joen pohjoispuolella.
Rooman kantakaupunki puolestaan jaetaan 22 kaupunginosaan ("rione", monikko "rioni"). Historialliset seitsemän kukkulaa ovat kaikki Tiberjoen itäpuolella, kolme niistä Montin kaupunginosassa. Länsipuolella ovat Pratin, Borgon ja Trasteveren kaupunginosat. Vatikaanivaltio oli osa Borgoa vuoteen 1929 asti. Trasteveressä ("toisella puolen Tiberin") on kapeita keskiaikaisia kujia, pienehköjä asuntoja ja paljon ravintoloita. Monet opiskelijat ja ulkomaalaiset asuvat siellä. Rionet on numeroitu 1–22 roomalaisin numeroin; nykyiset rajat ovat vuodelta 1921.Rooma panoraamakuvassa: Kreikkalaiset
Vuonna 395 Rooman valta­kunta kuitenkin jakautui kahtia. Itäisessä valta­kunnassa, Itä-Roomassa, jota nykyisin (mutta ei omana aikanaan) nimitetään usein myös Bysantiksi, kreikkalainen kulttuuri pääsi yhä vallitsevampaan asemaan varsinkin sen jälkeen, kun keisari Herakleios (575–641) määräsi kreikan valtakunnan viralliseksi kieleksi. Viimeistään silloin, mutta toden­näköisesti jo aikaisemmin, roomalainen ja kreikkalainen kulttuuri sulautuivat yhteen kreikkalais-roomalaiseksi maailmaksi. Latinalainen länsi tunnusti useiden vuosi­satojen ajan Itä-Rooman aseman Rooman seuraaja­valtiona, mutta sen jälkeen, kun paavi Leo III joulupäivänä 800 kruunasi Kaarle Suuren Rooman keisariksi, mikä johti Pyhän Rooman keisari­kunnan syntyyn, lännessä alettiin Itä-Roomaa nimittää "Kreikkalaisten keisari­kunnaksi" (). Andorran historia
Andorra kuului Rooman valtakuntaan, mutta Rooma ei ollut kovinkaan kiinnostunut syrjäisestä alueesta. Rooman valtakunnan kaaduttua visigootit kulkivat alueen halki, mutta hekään eivät olleet kiinnostuneet pysyvän asutuksen perustamisesta Andorraan. Rooman tasavalta
Tasavallan aikana Rooma alkoi laajentaa valtapiiriään. Aluksi tosin tasavallan alue pieneni ja sen väkiluku väheni, mutta Rooma onnistui vähitellen voittamaan kaikki Italian niemimaalla asuneet vihollisensa, muun muassa volskit, samnilaiset, etruskit ja umbrit. Osa voitetuista kansoista sai Rooman kansalaisuuden, osa säilytti itsehallinnon, mutta oli liitossa Rooman kanssa. Levantti
Rooman imperiumin hajottua lopullisesti kahtia 395 alkoi Itä-Rooman eli myöhemmän Bysantin valtakausi. Tänä aikana alue oli lähes täysin kristitty; tästä huolimatta uskonnollinen eripuraisuus oli voimakasta, sillä Itä-Rooman valtauskonto oli kreikkalaiskatolisuus (ortodoksisuus), mutta Levantissa tunnustettiin enimmäkseen Aleksandrian, Antiokian ja Jerusalemin patriarkaattien levittämiä ortodoksiuden muotoja, jotka kukin erosivat tietyiltä osin Konstantinopolin kreikkalaisesta uskosta. Suurvaltapoliittisesti aikakausi oli Bysantin ja persialaisen sassanidien valtakunnan välistä valtataistelua. Vuonna 603 alkaneessa lopullisessa sodassa sassanidit saavuttivat yhä suurempia voittoja ja kykenivät 610-luvulla valtaamaan koko Levantin, Egyptin ja Vähän-Aasian. Sota huipentui persialaisten ja avaarien Konstantinopolin piiritykseen 626, joka jäi tuloksettomaksi. Bysantin keisari Herakleios ajoi tämän jälkeen persialaiset takaisin Lähi-itään, jossa vuonna 627 tuhosi heidän armeijansa, ja Bysantti sai itäiset alueensa takaisin. Toinen triumviraatti
Toinen triumviraatti muodostettiin virallisesti Rooman kansankokouksessa 27. marraskuussa 43 eaa. säädetyn "Lex Titia" -lain myötä. "Triumvireille" annettiin oikeudet säätää ja kumota lakeja ilman senaatin tai kansan konsultointia. Triumvirien päätöksistä ei myöskään saanut valittaa ja he saivat nimittää kaikki valtion virkamiehet oman harkintansa mukaan. Lisäksi triumvirit jakoivat Rooman valtakunnan alueiden hallinnon keskenään Antonius sai Gallia Cisalpinan ja Gallia Transalpinan; Lepidus Narbonensiksen ja Hispanian; Octavianus puolestaan sai Korsikan, Sardinian ja Sisilian. Italia
Antiikin aikana Apenniinien niemimaa oli muinaisen Rooman valtakunnan sydänalueita. Ennen roomalaisia Italiaa asuttivat muun muassa etruskit. Vuonna 476 jakautuneen Rooman imperiumin länsiosa hajosi, ja yli tuhat vuotta alue oli jakautunut pieniin ruhtinaskuntiin. Osaa alueesta hallitsivat aika ajoin myös muun muassa Bysantti ja Espanja. Myös ranskalaisilla normanneilla oli keskiajalla Etelä-Italiassa ja Sisiliassa kuningaskunta. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Näihin alueisiin kuuluivat ruhtinaiden ja herttuoiden hallitsemat alueet. Keisarikunnan alaisten alueiden hallitsijat eivät saaneet julistaa itseään kuninkaiksi (Böömi muodosti ainoan poikkeuksen keskiajalla). Kirkollisia alueita olivat hiippakunnat, joita johti piispa tai ruhtinaspiispa, sekä keisarilliset luostarit. Keisarilliset vapaakaupungit olivat kaupunkeja, jolla oli samanlainen itsehallinto kuin muillakin valtakunnan osilla. Romagna
Romagna on italialainen historiallinen alue, joka suunnilleen vastaa nykyisen Emilia-Romagnan alueen kaakkoisosaa. Perinteisesti se on rajattu lounaassa Apenniineihin, idässä Adrianmereen sekä pohjoisessa ja lännessä Reno- ja Sillarojokiin. Campagna di Roma
Campagna di Roma, "Rooman Kampanja", it. "campagna romana" tai "Campagna", on Rooman ympäristössä oleva kumpuileva mäkimaa, joka yltää Civitavecchiasta Pontisiin soihin. Joskus nimi viittaa pelkästään via Appian molemmilla puolilla olevaan puuttomaan tasankoon. Alueella on runsaasti roomalaisia hautamuistomerkkejä ja vesijohtojen (akvedukti) jäännöksiä. Sveebien kuningaskunta
Rooman valtakunnan aikainen Pyreneiden niemimaa säilyi vuosisatojen ajan ilman ulkopuolisia uhkia. Tämä muuttui sveebien, vandaalien ja alaanien muodostaman löyhän heimojen liittouman ylittäessä Pyreneet Galliasta vuonna 409 jaa. Ei ole täysin selvää, mitä välittömästi seurasi. Tapahtumia vuosien 409 ja 411 välillä käsitteleviä yksityiskohtaisia historiallisia lähteitä ei ole säilynyt nykypäiviin. Sveebit ja vandaalit olivat germaaniheimoja, kun taas alaanit olivat taustaltaan iranilaisia. Kaikkiaan maahantunkeutujia on arvioitu olleen noin 200 000 ja heistä noin 30 000 sveebejä. Rooman valtakunnan vallan romahtaessa nopeasti lähes ilman vastarintaa valloittajat päättivät jakaa alueet Pyreneiden niemimaalla keskenään. Alaanit saivat Lusitanian ja Carthaginensisin provinssit hasdingi-vandaalien ja sveebien jakaessa Gallaecian provinssin. Baetica päätyi silingi-vandaaleille ja Roomalaisvalta säilyi vain Tarraconensisissa. Rooman maakunta
Rooman maakunnan pinta-ala oli 5 352 neliökilometriä ja asukasluku toiminnan päättyessä 4 321 244. Maakunta muodostui 121 kunnasta, pääkaupunki oli Rooma. Didyma
Antiokhos III:n hävittyä roomalaisille vuonna 191 eaa. Miletos ja Didyma joutuivat Rooman ja sen liittolaisen Pergamonin valtapiiriin, mutta säilyttivät autonomiansa. Vuonna 133 eaa. alueesta tuli osa Rooman "Asia"-provinssia. Roomalaiset arvostivat suuresti Didyman oraakkelia, ja se kukoisti roomalaiskaudella. Vuonna 84 eaa. roomalaiset ottivat Didyman juhlat omaan hallintaansa sen jälkeen, kun Miletos oli kannattanut Mithridatesta. Julius Caesar laajensi Didyman temppelin aluetta, joka toimi turvapaikkana. Myöhemmin keisari Tiberius antoi Rooman senaatille oikeuden tutkia kreikkalaisten temppeleiden turvapaikkaoikeuksia. Ilmeisesti temppelien turvaan oli etsiytynyt rikollisia. Senaatti hyväksyi Didyman oikeuden turvapaikkana. Didymalla oli myös muita erityisoikeuksia Rooman vallan aikana, sillä se oli yksi kahdeksasta temppelistä, jotka saivat ottaa vastaan maata testamenttien perusteella. Itävallan historia vuoteen 1815
Tonavan pohjoispuolella Germaniassa asui lukuisia germaaniheimoja. 100-luvun jaa jälkipuoliskolla ne tekivät ryöstö- ja hävitysretkiä Rooman alueille. Rooman armeijat ja diplomatia pitävät kuitenkin järjestystä yllä 300-luvun lopulle asti, jolloin mm. ostrogootit, visigootit ja vandaalit perustivat asumuksiaan Rooman alueelle Tonavan eteläpuolelle. Rooman provinssin puolustus kävi lopulta mahdottomaksi, ja suuri osa roomalaistuneesta, kristitystä väestöstä pakeni 488. Vuonna 493 ostrogootit valtasivat Italian ja saivat hallintaansa Länsi-Rooman viimeiset alueet. Rooman vaikutus Alppien alueella päättyi. Britannia (provinssi)
Aulus Plautiusta seuranneiden maaherrojen aikana roomalaiset ottivat valvontaansa suurimman osan Etelä- ja Keski-Englannin alueesta. He pyrkivät saamaan vallattujen alueiden hallitsevat luokat puolelleen myöntämällä näille etuoikeuksia ja osoittamalla edut, joita Rooman valtakuntaan kuuluminen toisi mukanaan. Roomalaiset perustivat Britanniaan kaupunkeja ja tieverkoston, joka yhdisti satamat ja kaupungit. He tehostivat alueen maataloutta ja kaivostoimintaa. Bathiin rakennettiin kylpylöitä. Yläluokkaiset britit alkoivat käyttää latinan kieltä. Roomalaisvallan myötä saarelle tuli myös kaukaisia maahanmuuttajia omine uskontoineen. Itä-Francia
Itä-Francia oli Ludvig Saksalaisen maa, jonka hän sai Verdunin sopimuksessa 843, joka jakoi Frankkien valtakunnan kolmeen osaan. Itä-Franciasta kehittyi myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Ei ole varmaa, missä vaiheessa Itä-Francia muuttui saksalais-roomalaiseksi keisarikunnaksi, mutta viimeistään 962, kun Otto I Suuri kruunattiin keisariksi, on Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan täytynyt olla olemassa. Jugoslavia
Vielä 1800-luvun alkupuolella nykyisten Serbian, Makedonian, Kosovon ja Bosnia-Hertsegovinan alueet kuuluivat Osmanien valtakuntaan, Slovenian ja Kroatian alueet sen sijaan Itävaltaan. Montenegro oli itsenäinen valtio. Rooman valtakunta
Rooman laajetessa vallattuja alueita hallittiin provinsseina. Ensimmäinen näistä oli Sisilia, jonka Rooma valtasi ensimmäisen puunilaissodan aikana. Provinssia hallitsi rauhan aikana roomalainen virkamies. Ajan myötä provinssien määrä kasvoi Rooman vallatessa lisää alueita, mutta myös koska isompia provinsseja jaettiin pienemmiksi. Kun Augustuksesta tuli Rooman ensimmäinen keisari, hän järjesti provinssit uudelleen. Provinsseja joissa oli roomalaisia sotajoukkoja Augustus hallitsi itse, muut provinssit hän jätti senaatin hallittaviksi vanhaan tapaan. Omiin provinsseihinsa Augustus nimitti legaatteja, jotka hallitsivat niitä Augustuksen nimissä. Rooman tasavalta
Kun Roomasta kasvoi suurvalta, se joutui väistämättä hankaluuksiin Välimeren muiden suurvaltojen kanssa. Rooman pahimmaksi vastustajaksi osoittautui Karthago, jota vastaan roomalaiset kävivät kolme ns. puunilaissotaa, hävittäen lopulta vihollisensa kokonaan.