Milloin Ron Paul aloitti poliittisen uransa?
Ron Paul
Paul kiinnostui politiikasta 1960-luvulla tutustuttuaan itävaltalaiseen taloustieteeseen, ja varsinkin Friedrich von Hayekin teos "Tie orjuuteen" vaikutti hänen ajatteluunsa. Paul tutustui myös Ayn Randin, Ludwig von Misesin, Hans F. Senholzin ja Murray Rothbardin näkemyksiin. Richard Nixon irrotti Yhdysvallat 1971 kultakannasta, mikä sai Paulin vankasti uskomaan, että itävaltalainen koulukunta oli oikeassa.
Roman Polański
Lapsena Polański onnistui pakoilemaan holokaustia Puolan Krakovassa. Hän sai elokuvaoppinsa Puolassa ja teki siellä ensimmäisen pitkän elokuvansa vuonna 1962. Hän muutti sen jälkeen Pariisiin ja sitten Lontooseen, missä hän teki kolme elokuvaa ja nousi maailmankuuluksi elokuvaohjaajaksi. Polański muutti Yhdysvaltoihin 1968 mentyään naimisiin. Hänen vaimonsa Sharon Tate kuitenkin murhattiin. Polański teki Yhdysvalloissa vielä joitain elokuvia, kuten palkitun "Chinatownin", mutta pakeni Ranskaan 1978 kun häntä syytettiin alaikäisen tytön hyväksikäytöstä. Hänen elokuvansa 1980- ja 1990-luvuilla eivät olleet samanlaisia menestyksiä kuin aiemmat. Holokaustista kertova "Pianisti" (2002) nousi kuitenkin yhdeksi hänen päätöistään. Polański jatkaa edelleen elokuvantekoa. Paul McCartney
Paul sai kipinän musiikkiin äitinsä kuoltua. Hän hankki akustisen Zenith-kitaran ja opetteli soittamaan sitä. Hän kiinnostui uudesta skiffle-musiikista ja sen jälkeen rock and rollista. Paulin roolimalliksi nousi Elvis Presley, jota hän yritti jäljitellä pukeutumisellaan ja kampauksellaan. Paul alkoi kuljettaa kitaraa mukanaan koulussa ja kirjoittaa omia kappaleitaan, joista ensimmäinen oli nimeltään ”I Lost My Little Girl”. Pauli Räsänen
Pauli Räsänen opiskeli viulunsoittoa 6-vuotiaasta saakka ja esiintyi iltamissa ja juhlissa jo 8-vuotiaana vuonna 1936. Jatkosodan aikana hän oli mukana viihdytyskiertueilla Karjalassa muiden muassa Eugen Malmsténin, Harry Bergströmin ja Lasse Pihlajamaan kanssa. Räsänen oli ryhmän nuorin, mutta taitojensa perusteella jo täysivaltainen jäsen. Sodan aikana perustetussa tamperelaisessa "Vivo"-orkesterissa hän lauloi sekä soitti kitaraa ja viulua. Vuonna 1950 hän julkaisi ensilevytyksenään laulun "Mimmi eli uintiretki aamutuimaan". 1950-luvun alkuvuosina hän levytti muutamia kymmeniä lauluja, joukossa myös hänen itse kirjoittamiaan kupletteja, kunnes levytyksiin tuli pitkä tauko. Sean Paul
Sean Paul Ryan Francis Henriques (s. 9. tammikuuta 1973 Kingston, Jamaika), taiteilijanimeltään Sean Paul, on jamaikalainen Grammy-palkittu räppäri sekä reggae- ja dancehall-artisti. Debyyttialbuminsa "Stage One" hän julkaisi vuonna 2000. Vuonna 2002 valmistui toinen, menestynyt studioalbumi "Dutty Rock", joka sisälsi hittikappaleet "Gimme the Light" ja "Get Busy". Sean Paul vieraili myös Beyoncén "Baby Boy" -kappaleella ja Blu Cantrellin "Breathe"-remixissä. Hänen kolmas albuminsa, "The Trinity", ilmestyi vuonna 2005. Levyltä nousivat suurhiteiksi singlet "We Be Burnin'" ja "Temperature". Albumista tuli edeltäjänsä tavoin menestys. Noam Chomsky
Chomsky osallistui ensimmäisen kerran aktiivisesti poliittiseen protestiin vuonna 1962, jolloin hän puhui pienissä kokoontumisissa kirkoissa ja kodeissa Yhdysvaltain osallistumisesta Vietnamin sotaan. Kuitenkin vasta vuonna 1967 hän osallistui julkisesti keskusteluun Yhdysvaltain ulkopolitiikasta. Helmikuussa 1967 hän julkaisi laajasti luetun esseen The New York Review of Book:issa nimeltä ”"The Responsibility of Intellectuals"”, jossa hän kritisoi Yhdysvaltain osallistumista Vietnamin konfliktiin; essee perustui aikaisempaan puheeseen, jonka hän oli pitänyt Harvardin Foundation for Jewish Campus Life:ssa. Hän laajensi esseen väitöksiä tuottaakseen ensimmäisen poliittisen kirjansa "American Power and the New Mandarins", joka julkaistiin vuonna 1969 ja joka pian sijoitti hänet eturiviin yhdysvaltalaisissa toisinajattelijoissa. Hänen muita tämän ajan poliittisia kirjojaan olivat muun muassa "At War with Asia (1971)", "The Backroom Boys (1973)", "For Reasons of State (1973)" ja "Peace in the Middle East? (1975)", julkaisijana Pantheon Books. Vaikka The New York Review of Books julkaisi Chomskyn ja muiden vasemmistolaisten kannanottoja vuosina 1967–1973, Chomsky käytännössä jätettiin huomioimatta kokonaan valtavirran lehdistöissä 60-luvun lopulla ja 70-luvun alussa. Vuonna 1973 The New York Review of Booksin toimitus muuttui, ja se lopetti kokonaan Chomskyn ja vasemmistolaisten kirjoitusten julkaisemisen. John McCain
Syyskuussa 1999 McCain ilmoitti osallistuvansa republikaanipuolueen presidenttiehdokaskisaan. Hänen päävastustajansa oli puolueen suosikkiehdokkaana pidetty George W. Bush. McCain sai aluksi merkittävän voiton New Hampshiren esivaaleissa mutta jättäytyi pois kisasta kärsittyään huomattavan tappion esivaalien niin sanotun supertiistain aikana maaliskuussa vuonna 2000. Bush voitti sittemmin myös vuoden 2000 presidentinvaalit. McCain äänesti vaalien jälkeen esimerkiksi presidentin ajamia veroleikkauksia vastaan mutta tuki aluksi Afganistanin ja Irakin sotaa vastauksena syyskuun 11. päivän terroriteoille. Sodan pitkittyessä hän alkoi kuitenkin myös kritisoida presidentti Bushin ja puolustusministeri Donald Rumsfeldin sotapolitiikkaa. Ronald Reagan
Reagan oli vielä pitkään demokraattien jäsen mutta tuki taas Richard Nixonia tämän presidenttikampanjassa 1960. Reagan siirtyi 1962 demokraateista republikaaniseen puolueeseen. Hän piti televisiopuheen presidenttiehdokas Barry Goldwaterin kampanjan puolesta 1964. Puhe teki Reaganista tunnetun yhdessä yössä, ja republikaanien konservatiivisiipi alkoi kaavailla hänestä uutta johtajaa itselleen. Reagan hyödynsi uutta kuuluisuuttaan jatkamalla puhumista aktiivisesti republikaanien tilaisuuksissa. Ronald Reagan
Reaganin isä oli puoluekannaltaan demokraatti, kuten Ronaldkin nuoruusvuosinaan. Ronaldista tuli demokraattipresidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -politiikan suuri kannattaja vuoden 1932 jälkeen. Hän ei osoittanut nuorena vielä kiinnostusta puoluepolitiikkaan, vaikka olikin mukana collegensa opiskelijapolitiikassa. Paul Hirsch (poliitikko)
Berliinin yliopistossa lääketiedettä opiskellut Hirsch liittyi Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD) vuonna 1892. Hänet valittiin vuonna 1900 Berliinin Charlottenburgin kaupunginvaltuustoon ja vuonna 1908 Preussin maapäiville, jossa hänestä tuli SPD:n edustajaryhmän puheenjohtaja. Vuoden 1918 vallankumouksen yhteydessä Hirsch ryhtyi 12. marraskuuta johtamaan Preussin hallitusta yhdessä vasemmistososiaalidemokraattien (USPD) Heinrich Ströbelin kanssa. Hirsch oli maaliskuuhun 1919 saakksa myös Preussin sisäministeri. Tässä ominaisuudessa hän erotti tammikuussa 1919 Berliinin poliisipäällikkönä toimineen USPD:n tukijan Emil Eichhornin, mikä oli spartakistikapinan laukaissut tapahtuma. Maaliskuussa 1919 valittu Preussin perustuslakia säätävä kansalliskokous vahvisti Hirschin pääministeriyden. Hän erosi maaliskuussa 1920 Kappin vallankaappausyrityksen jälkeen hallintoonsa kohdistuneen arvostelun vuoksi, jolloin hänen seuraajakseen tuli Otto Braun. Hirsch oli Charlottenburgin apulaispormestarina vuosina 1921–1925 ja Dortmundin pormestarina 1925–1933, kunnes uusi kansallissosialistien hallinto pakotti hänet eroamaan. Artūras Paulauskas
Paulauskas aloitti poliittisen uransa olemalla presidenttiehdokas presidentinvaalissa 1997–1998. Hänen ehdokkuuttaan tuki muun muassa presidentin tehtävästä eroamassa ollut Algirdas Brazauskas. Paulauskas hävisi vaalit niukasti 49,6 % äänimäärällä, kun vastaehdokas Valdas Adamkus sai äänistä 50,4 %. Vaalien jälkeen hän perusti Uusi liitto -nimisen puolueen ja tuli sen puheenjohtajaksi 25. huhtikuuta 1998. Vuoden 2000 parlamenttivaaleissa puolue sai 19,6 % kannatuksen. Vaalien jälkeen hänestä tuli Seimasin puhemies. Jim Ryun
Ryun lähti mukaan politiikkaan vuonna 1996. Hän oli republikaanien ehdokkaana edustajainhuoneen vaaleissa Kansasin toisesta vaalipiiristä, kun entinen edustaja Sam Brownback pyrki senaattiin. Ryunin oli houkutellut ehdokkaaksi republikaanien edustaja Todd Tiahrt, kun Ryun oli ollut kantamassa Atlantan olympialaisten soihtua Wichitassa. Ryunin vaaliteemoja olivat verojen leikkaaminen ja valtionvelan pienentäminen. Ryun sai vaaleissa 52 % vaalipiirinsä äänistä, kun demokraattisen puolueen John Frieden jäi 45 %:iin. James Kirchick
Yhdysvalloissa synty kohu Kirchickin vuonna 2008 kirjoittamasta jutusta joka käsitteli tiedotteita, jotka oli julkaistu Texasin kongressiedustajan ja republikaanien presidenttiehdokkaan Ron Paulin nimissä. Jutun mukaan tiedotteissa oli rasistisia ja homoseksuaalisuuden vastaista aineistoa. Juttu nousi julkisuuteen 2012 presidentinvaalien yhteydessä. Televisioasema Fox19 väitti myöhemmin että Ron Paul ei ollut kirjoittanut niitä, vaikka ne oli julkaistu hänen nimissään, ja hän on ottanut niistä moraalisen vastuun. Tiedotteiden kirjoittajaksi Fox19 on maininnut joukon freelancetoimittajia. Raportin mukaan Kirchick ei ollut vastannut asiaa koskeviin tiedusteluihin. Huffington Postin Sam Stein mainitsi kuitenkin että eräässä vanhassa haastattelussa Ron Paulin myöntäneen kirjoittaneensa tuolloin osan tiedotteista. Ron Gilbert
Hänen uransa tietokonepeliteollisuudessa alkoi 1980-luvun alussa, kun hän myi "Graphics Basic" -nimisen ohjelman Human Engineered Softwarelle. Valmistuttuaan samoihin aikoihin tietojenkäsittelytieteissä Gilbert alkoi työskennellä vakituisesti Human Engineered Softwarelle. Hän vietti siellä noin puoli vuotta ohjelmoiden toimintapelejä Commodore 64:lle. Yhtään niistä ei ehditty julkaisemaan ennen kuin yritys meni konkurssiin. Paul McCartney
McCartney alkoi käyttää kannabista 1960-luvun puolivälissä ja käytti huumetta säännöllisesti vuoteen 2015 saakka. Hänet pidätettiin toisinaan kannabiksen hallussapidosta, esimerikiksi vuonna 1980 kymmeneksi päiväksi Japanissa. Apulanta
Laulaja Toni Wirtasen mukaan yhtyeen pitkäaikainen linja on, ettei yhtye ota julkisesti kantaa poliittisiin asioihin. Yhtyeen entinen basisti Tuukka Temonen oli avoimesti kokoomuslainen jo yhtyeessä ollessaan, joskin erosi puolueesta 2014. Vuonna 2004 esitetyn televisiosarjan Toni Wirtanen Undercover osassa EuroToni Wirtanen yrittää päästä Kokoomuksen ehdokkaaksi europarlamenttivaaleissa. Rumpali Sipe Santapukki oli vuonna 2012 mukana Sauli Niinistön vaalikampanjassa. Jan Vapaavuori
Vapaavuori aloitti poliittisen uransa vuonna 1992 Ben Zyskowiczin rekrytoitua hänet kokoomuksen eduskuntaryhmän tiedotussihteeriksi. Hän toimi kolmen eri ministerin erityisavustajana kolmessa hallituksessa. Vuosina 1993–1995 hän avusti ulkomaankauppaministeri Pertti Salolaista, vuonna 1995 oikeusministeri Sauli Niinistöä ja vuosina 1999–2001 ulkomaankauppaministeri Kimmo Sasia. Vapaavuori jätti tehtävät Niinistön avustajana nuoruuden rikostuomioidensa tultua esiin mediassa ja toimi vuodet 1995–1999 kokoomuksen kansainvälisten asioiden sihteerinä. Maaliskuussa 2001 hän siirtyi kesken vaalikauden urheilumarkkinointiyhtiö Track & Field Finland Oy:n toimitusjohtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2003, jolloin tuli toisella yrittämällä valituksi eduskuntaan. Paul Smith
Vuonna 1962 koulunsa lopettanut 16-vuotias Paul Smith työskenteli varastosiivoojana Nottinghamissa, Englannissa. Tuolloin hänen intohimonsa oli urheilu ja tavoitteenaan tulla kilpapyöräilijäksi. 17-vuotiaana hän loukkaantui vakavasti ja joutui sairaalaan puoleksi vuodeksi. Paul tutustui sairaalassa uusiin ystäviin, ja sairaalasta päästyään jatkoi heidän tapaamistaan paikallisessa taideopiskelijoiden suosimassa pubissa. He keskustelivat usein Warholista, Mondrianista, David Baileystä ja kuuntelivat Rolling Stonesia. Silloin Paul tiesi, että hän halusi olla osa tuota värikästä ideoiden ja kokeiluiden maailmaa. Tyttöystävänsä, nykyisen vaimonsa Pauline Denyerin tukemana ja pienen säästösumman avulla Paul Smith avasi ensimmäisen pienen liikkeensä Nottinghamissa vuonna 1970. Hän myös alkoi käydä iltaisin opiskelemassa räätälöintiä, ja Paulinen avustuksella Paul sai luotua mitä halusi. Vuonna 1976 hän esitteli ensimmäisen Paul Smith Ltd miestenmallistonsa Pariisissa. Dick Cheney
Cheneyn poliittinen ura alkoi 1969 Richard Nixonin hallinnon avustajana. Presidentti Gerald Fordin aikana Cheneysta tuli presidentin avustaja. Vuonna 1978 hänet valittiin edustajainhuoneeseen Wyomingista. Hänet valittiin uudelleen viisi kertaa, ja hän oli kongressimiehenä vuoteen 1989. Cheney vastusti muun muassa Etelä-Afrikan boikotoimista sen harjoittaman apartheid-politiikan vuoksi, koska hänen mielestään yksipuoliset boikotit eivät toimi. Tony Blair
Ennen vuoden 1992 vaaleja Blair työskenteli uudistaakseen Labourin julkisuuskuvaa. Hän kehitti puolueen vähimmäispalkkapolitiikan. Kinnock erosi puolueen johdosta uuden vaalitappion jälkeen ja Blair oli varjohallituksen sisäministerinä uuden puoluejohtaja John Smithin alaisuudessa. Labourin pidettiin heikkona rikollisuuden torjunnassa, mitä Blair yritti paikata. Hän määritteli linjan "kovana rikollisuutta vastaan, kovana rikollisuuden syitä vastaan" ensimmäisessä asemassaan pitämässään puheessa vuoden 1992 puoluekokouksessa. Little Rock
Ensimmäisen maailmansodanaikana Little Rockissa toimi Camp Pike -niminen koulutusleiri, joka avattiin jälleen toisen maailmansodan aikana nimellä Camp Robinson. Vuonna 1957 Little Rock oli valtakunnallisissa otsikoissa, kun Arkansasin kuvernööri Orval E. Faubus ja osavaltion kansalliskaarti yrittivät estää rotuerottelun päättämisen Little Rock Central High School -koululla. Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower lähetti kaupunkiin rotuerottelun päättämistä varmistamaan asevoimien joukkoja. Positiivisempaa julkisuutta kaupungille toi kaupungissa syntyneet Bill Clintonin valinta presidentiksi 1992. Little Rockiin avattiin Clintonin presidentillinen keskus vuonna 2004. Ron Johnson
Ennen politiikkaan lähtemistä Johnson työskenteli muoviteollisuuden parissa. Johnson opiskeli kauppatieteitä Minnesotan yliopistossa ja valmistui maisteriksi vuonna 1979. Poul Nyrup Rasmussen
Rasmussen syntyi köyhään työläisperheeseen ja aloitti työnteon jo seitsemänvuotiaana. 15-vuotiaana hän oli mukana ensimmäisen oppikoululaisille tarkoitetun sosiaalidemokraattisen järjestön perustamisessa. Rasmussen opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa taloustiedettä ja valmistui maisteriksi vuonna 1971. Opintojen päätyttyä hän työskenteli ekonomistina ay-keskusjärjestön talousosastolla. Andrés Nin
Vuonna 1935 Andrés Nin palasi Espanjaan ja perusti POUM:n yhdessä Joaquin Maurinin kanssa vastavoimaksi stalinistiselle PCE:lle. Uudesta puolueesta tuli nopeasti suosittu erityisesti Kataloniassa, jossa se kasvoi kilpailevaa PCE:tä suuremmaksi. POUM oli myös mukana tammikuussa 1936 perustetussa kansanrintamassa, joka voitti helmikuussa järjestetyt parlamenttivaalit. Syyskuussa hänet nimitettiin Katalonian hallituksen oikeusministeriksi. Nin erotettiin kuitenkin tehtävästä jo joulukuussa tasavaltalaisia sisällissodassa tukeneen Neuvostoliiton vaatimuksesta. Pääkonsuli Vladimir Antonov-Ovsejenko ilmoitti Neuvostoliiton aseavun ehdoksi trotskilaisten erottamisen sekä Espanjan toisen tasavallan että Katalonian hallituksista. Herman Paul
Paulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Johann Paul ja Dorothea Paul. Hän kävi lukion Berliinissä, opiskeli musiikkia ja toimi sitten eri tehtävissä musiikin piirissä kierrellen 1858–1862 viulistina Itämeren alueen maissa. Paul muutti Helsinkiin 1859, perusti sinne musiikkikaupan 1862 ja toimi mm. konserttien arvostelijana. Hän oli Helsingin yliopiston saksan kielen ylimääräinen lehtori 1869–1885 ja opetti saksaa ja venäjää eri oppilaitoksissa Helsingissä. Paul toimi myös Hufvudstadsbladetin vakituisena kriitikkona 1865–1878. Hän sai kollegineuvoksen arvon vuonna 1884. Paul Kagame
1990-luvun alussa monet Mosevenin joukoissa palvelleet ruandalaiset lähtivät silloisen Ugandan armeijan riveistä ja ryhtyivät perustamaan RPF-liikettä tarkoituksenaan Juvénal Habyarimanan hallituksen kaataminen Ruandassa ja pian RPF:n ylitettyä Ruandan rajan Kagame liittyi liikkeeseen. Hänestä tehtiin välittömästi liikkeen sotilaallinen johtaja kaatuneen ystävänsä Fred Rwigyeman tilalle. Ron Paul
Paul on pientä ja rajattua perustuslaillista hallintoa sekä laajoja yksilönvapauksia puoltava konservatiivi ja libertaristi. Hän ei ole koskaan äänestänyt verojen korotuksen puolesta. Paul kannattaa liittovaltion veroviraston ja tuloverotuksen lakkauttamista. Paul on kultakannan kaltaiseen vakaaseen rahaan palaamisen puolestapuhuja ja tahtoo lakkauttaa Yhdysvaltain keskuspankkijärjestelmän. Hän ajaa kaiken verottamalla rahoitetun julkisen sosiaaliturvan ja kehitysavun alasajoa, joskaan hän ei tavoittele näiden valtion ohjelmien lopettamista välittömästi. Daniel François Malan
Malanista tuli James Hertzogin vuonna 1914 perustaman Kansallispuolueen äänenkannattajan "Die Burgerin" päätoimittaja vuonna 1915. Hän ajoi lehtimiehenä voimakkaasti afrikaanerien poliittista yhtenäisyyttä ja pääsi maan parlamenttiin vuonna 1918. Hän nousi puolueen Kapmaan osaston johtajaksi ja sai ministerinimityksen vuonna 1924. Kun Hertzog muodosti Jan Smutsin kanssa koalitiohallituksen vuonna 1933, Malan katsoi tämän pettäneen afrikaaneriaatteen ja hän perusti oman Puhdasoppisen kansallispuolueensa (). Montgomery (Alabama)
1940-luvulla alkoivat Jim Crow -lakien vastaiset levottomuudet ja vuonna 1955 Rosa Parks kieltäytyi antamasta istuintaan bussissa valkoiselle. Yhdysvaltain korkein oikeus määräsi rotuerottelun lopettamisesta busseissa vuonna 1956. Kansalaisoikeusliikkeen levottomuudet jatkuivat edelleen 1960-luvulle ja Montgomerystä kehittyi yksi liikkeen keskuksista. Rotuerottelua kannattanut George Corley Wallace valittiin kuvernööriksi vuonna 1962 ja hän piti tunnetuksi tulleen rotuerottelun puolustuspuheensa Alabama State Capitolin portailla. Vuonna 1965 Martin Luther King johti tuhansien ihmisten mielenosoitusta Montgomeryssä, jonka poliisi hajotti väkivaltaisesti. Mielenosoitukset jatkuivat ja lopulta Montgomeryyn oli kerääntynyt 25 000 mielenosoittajaa. Muutama kuukausi mielenosoitusten jälkeen presidentti Lyndon B. Johnson allekirjoitti Voting Rights Act of 1965 -lain, jota pidettiin merkittävänä kansalaisoikeusliikkeen voittona. Vuonna 1971 Morris Dees perusti Southern Poverty Law Center -järjestön Montgomeryssä. Robert F. Kennedy
Kennedy valittiin Yhdysvaltain senaattiin New Yorkin osavaltiosta demokraattina marraskuussa 1964. Hänen aloitteestaan New Yorkissa pantiin alulle useita projekteja esimerkiksi köyhien lasten ja vammaisten opiskelijoiden tukemiseksi sekä Brooklynin köyhien alueiden elinolojen ja työmahdollisuuksien parantamiseksi. Kennedy kävi puhumassa ihmisoikeuksien puolesta Itä-Euroopassa, latinalaisessa Amerikassa ja Etelä-Afrikassa. Hän oli aluksi tukenut presidentti Lyndon B. Johnsonin sotapolitiikkaa Vietnamin sodassa mutta alkoi julkisesti kääntyä sitä vastaan vuonna 1966. Vuonna 1967 hän kehotti Johnsonia lopettamaan Pohjois-Vietnamin pommitukset. Ron Brown
Ron Brownin suku on kotoisin Pennsylvanian saksalaisalueelta Steeltonista, jonne hänen isoisän isänsä rakensi talon 1897. Isä William Brown pääsi opiskelemaan Washington D.C.:n mustaihoisille tarkoitettuun Howard Universityyn, josta hän valmistui 1940 ja meni naimisiin Gloria Osbornen kanssa. Hän sai ensimmäisenä afroamerikkalaisena työpaikan silloisesta asuntoministeriöstä ensin Bostonista ja sitten New Yorkista, jossa hän vaihtoi hotellinjohtajan työhön Harlemissa. Paul Newman
Newman oli uransa aikana aktiivinen liberaalidemokraatti ja osallistui muun muassa Eugene McCarthyn vuoden 1968 presidentinvaalikampanjaan. Newman päätyi jopa tulevan presidentin Richard Nixonin kuuluisalle 20 pahimman vastustajan listalle sijalle 19. Lisäksi Newman vastusti Vietnamin sotaa ja tuki vasemmistolehteä The Nation. Paul Ryan
Paul Davis Ryan (s. 29. tammikuuta 1970 Janesville, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltain kongressin edustajainhuoneen puhemiehenä vuosina 2015-2019. Ryan valittiin edustajainhuoneseen Wisconsinin osavaltiosta ensimmäisen kerran vuonna 1999, ja vuonna 2011 hänestä tuli sen budjettivaliokunnan puheenjohtaja. Hän oli republikaanisen puolueen varapresidenttiehdokas vuoden 2012 vaaleissa presidenttiehdokas Mitt Romneyn rinnalla. Ryan valittiin edustajainhuoneen puhemieheksi 29. lokakuuta 2015 John Boehnerin erottua virasta. Hän oli valintahetkellä nuorin puhemieheksi valittu edustaja 146 vuoteen Yhdysvaltain historiassa. George Ryan
Ryan aloitti poliittisen uransa Kankakeen piirikunnassa ja eteni Illinoisin edustajainhuoneeseen. Hän istui siellä vuosina 1973–1983 edeten vähemmistöjohtajaksi ja puhemieheksi asti. Vuosina 1983–1991 hän toimi Illinoisin varakuvernöörinä ja sen jälkeen vuoteen 1999 "Secretary of Staten" asemassa. Kuvernöörin vaaleissa hän voitti demokraattisen vastustajansa Glenn Poshardin. Pol Pot
Saloth Sar palasi 1953 Kambodžaan ja toimi aktiivisesti maanalaisessa kommunistisessa vastarintaliikkeessä nimeltä Punaiset khmerit. Tuohon aikaan kommunistit johtivat kapinaa Ranskan Indokiinan miehitysvaltaa vastaan. Kansannousun keskus oli Vietnamissa, mutta kapinallisliikehdintää oli myös Kambodžassa ja Laosissa. Saloth Sar liittyi Việt Minhiin, mutta huomasi pian, että he keskittyivät ainoastaan Vietnamiin. 1954 Ranska vetäytyi Indokiinasta, mutta myös Việt Minh vetäytyi pohjois-Vietnamiin, Kuningas Norodom Sihanoukin järjestäessä vaalit. Sihanoukin johtama puolue voitti kaikki paikat kommunisteja vastaan - osin suosituimmuutensa takia, osin käyttämällä uhkailua. Paul Wahl
Wahl hankki 1830 itselleen kauppiaanoikeudet ja alkoi pian harjoittaa myös omaa itsenäistä liiketoimintaansa. Vuonna 1834 hän osti yhdessä helsinkiläisen Erik Johan Längmanin kanssa Varkauden ruukin johon kuului myös suuri vesisaha. Wahl hankki pääoman ruukin ostoa ja kehittämistä varten kun taas Längman johti paikan paalla ruukin toimintaa. Ruukin sahaustoiminta olikin hyvin kannattavaa mutta raudantuotantoa ei saatu yrityksistä huolimatta kannattavaksi. Ruukin yhteyteen perustettiin kuitenkin konepaja ja valimo. Vuonna 1846 Wahl osti Längmanin osuuden ruukista. Laivanvarustajan uransa Wahl aloitti 1840-luvulla. Hänen aluksillaan vietiin sahatavaraa ja metallituotteita sekä tuotiin suolaa, kahvia ym. kulutushyödykkeitä.
Wahl luopui Hackmanin kauppahuoneen osakkuudesta 1848 ja pari vuotta myöhemmin 1850 hän perusti Viipuriin oman "Paul Wahl & Co" nimellä toimineen kauppahuoneen. Wahlin kauppahuone omisti Saimaan vesistön alueella kymmenen vesisahaa ja sahateollisuus sekä puutavarakauppa olikin kauppahuoneen tärkein toimiala. Kauppahuone omisti myös Varkauden ruukin sekä muutamia muita pienempiä ruukkeja Itä-Suomessa. Varkauteen perustettiin myös teräsvalssaamo, laivatelakka ja puusepäntehdas. Wahlin kauppahuone omisti myös Ummeljoen vesisahan Anjalassa Kymijoen varrella ja kun höyrysahojen perustaminen tuli luvalliseksi kauppahuone omisti alueella Heikkilän ja Hietasen höyrysahat. Libertarismi
Libertaaripuolue on osallistunut moniin presidentinvaaleihin saamatta ehdokastaan valituksi. Esimerkiksi Yhdysvaltain presidentinvaaleissa 2008 oli ehdolla useita libertaristisin tunnuksin esiintyviä ehdokkaita, kuten Bob Barr, Ron Paul ja Tom Stevens, jotka kuitenkin jäivät ilman valitsijamiehiä. Ron Paul osallistui myös vuonna 2012 republikaanien esivaaleihin saamatta puolueen ehdokkuutta. Libertaareille ominaista on keskuspankkijärjestelmän, fiat-rahan, sotien, Patriot Actin, velan oton, verojen korotusten, säännöstelyn ja ylisuuren hallinnon kritisointi. He kannattavat vapaata markkinataloutta ja vakaata rahajärjestelmää, joka perustuu esimerkiksi kultakantaan, sekä laajoja yksilönvapauksia. Paul Muni
Paul Munin elokuvadebyytti oli vuonna 1929. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat mm. "Olen vainottu kahlekarkuri" (I Am a Fugitive from a Chain Gang, 1932), "Arpinaama" (Scarface, 1932), "Tri Louis Pasteur" (The Story of Louis Pasteur, 1936), "Hyvä maa" (The Good Earth, 1937), "Emile Zolan elämä" (The Life of Emile Zola, 1937) ja "Elämän liekki" (The Last Angry Man, 1959). John Russell
Russell syntyi brittiläiseen aristokraattisukuun. Russelin suku oli ollut whigien kannattajia 1600-luvulta lähtien, ja oli myös rikkaimpia aristokraattisia maanomistajasukuja maassa. Russell opiskeli Westminsterin koulussa ja Edinburghin yliopistossa.
Russell tuli valituksi Whig-puolueesta alahuoneeseen 21-vuotiaana 1813. Vuonna 1819 Russell käynnisti joukon parlamentaarisia uudistuksia ja johti Whig-puolueen uudistussiipeä 1820-luvun aikana. Kun Whigit tulivat valtaan 1830 jaarli Greyn hallituksessa, Russell aloitti armeijan talousjohtajana, ja pian hänet valittiin hallituksen kabinettiin. Russell oli yksi kuuluisimmista vuoden 1832 vaalilain uudistajista. Kun alahuoneen johtaja lordi Althorp oli valittu Spencerin jaarliksi, Russelista tuli Whig-puolueen alahuoneen johtaja, asemansa hän säilytti Whigien vallasta syrjäytymiseen 1841 vuoteen asti. Tässä asemassa, Russell jatkoi Whig-puolueen uudistussiiven johdossa. Russell toimi sisäministerinä brittiläisten kaupunkien demokratisoinnin puolesta. Russell toimi vuonna 1845 opposition johtajana viljalakien ja viljatullien poistamiseksi, mikä pakotti tory-pääministeri Sir Robert Peelin eroamaan. Yhdysvaltain republikaaninen puolue
Puolue perustettiin vuonna 1854 orjuuden laajentamista uusiin osavaltioihin vastustavien Whigien, pohjoisen demokraattien ja Free Soil Partyn yhteenliittymänä. Ensimmäisen kerran se pääsi valtaan Abraham Lincolnin tultua valituksi presidentiksi vuonna 1860. Republikaanit aloittivat tuolloin rohkean uudistussuunnitelman, johon kuului kansallispankin perustaminen, paperirahan käyttöönotto, Yhdysvaltain pohjoisosien teollisuuden suojelemiseksi säädetyt korkeat tuontitullit, länteen muuttaville uudisasukkaille annettu ilmainen maa sekä rautateiden rakentaminen. Suunnitelmat eivät miellyttäneet etelävaltioita, minkä seurauksena osa niistä päätti erota unionista ja Yhdysvaltain sisällissota syttyi. Moon Jae-in
Moonin vanhemmat olivat pakolaisia pohjoisesta, jotka tulivat Etelä-Korean puolelle Korean sodan aikana. Moon aloitti oikeustieteen opinnot vuonna 1972, mutta joutui vankilaan osallistuttuaan presidentti Park Chung-heen vastaisiin mielenosoituksiin. Hän suoritti tutkintonsa loppuun vankeusaikanaan. Vuonna 1976 hän siirtyi suorittamaan asepalvelustaan. 1982 hän avasi Busanissa asianajotoimiston yhdessä Roh Moo-hyunin kanssa. Toimisto keskittyi ihmisoikeuksiin ja kansalaisoikeuksiin. Heistä tuli demokratialiikkeen keskeisiä jäseniä. Roh valittiin Korean presidentiksi vuonna 2003, ja Moonista tuli hänen läheinen avustajansa. Robert Plant
Plant alkoi keikkailla vuonna 1964 Delta Blues Band -nimisen bluesyhtyeen laulajana. Sen hajottua hän lauloi paikallisilla bluesklubeilla useassa lyhytaikaisessa yhtyeessä. Modiksi ryhtyneen Plantin koulunkäynti kärsi musiikkin keskittymisen vuoksi, ja hän sai päättökokeissa hyväksytyn arvosanan vain historiasta. Kesällä hän uusi kokeet paljon paremmin arvosanoin. Hänet kuitenkin erotettiin koulusta ennen heinäkuuta, kertoman mukaan hänen poltettuaan tupakkaa kaupungilla koulupuku päällä. Norman Mineta
Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1967, kun San Josén kaupunginvaltuustoon pormestari Ron James osoitti hänelle paikan. Vuonna 1969 hänet uudelleenvalittiin ja hänestä tuli myös varapormestari. Vuonna 1971 hän asettui ehdolle 14 muun ehdokkaan kanssa pormestarin virasta. Mineta voitti jokaisen vaalipiirin ja yli 60 prosentin äänisaaliilla hänestä valittiin 59:s San Josén pormestari ollen ensimmäinen aasianamerikkalainen pormestari Yhdysvaltojen kaupungissa. Pormestarina Mineta lopetti kaupungin 20 vuoden vanhan nopean kasvun politiikan, joka perustui alueliitoksiin, luoden rakentamiselle vapaita alueita Itä- ja Etelä-San Joséen. Hänen varapormestarinsa Janet Gray Hayes jatkoi hänen kaupungin pormestarina vuonna 1975. Paul Nehlen
Nehlen oli Paul Ryanin vastaehdokas vuoden 2016 kongressivaalien esivaalissa republikaanien ehdokkaaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Wisconsinin 1. kongressipiiristä. Asettuessaan ehdolle hän sanoi olevansa teekutsuliikkeen linjoilla ja että Ryan oli pettänyt konservatiivit. Nehlen oli aiemmin tukenut Ryanin kampanjoita, mutta kertoi nyt kokevansa itsensä, vaalipiirinsä ja maansa petetyksi, koska Ryan tuki valtion liiallisia menoja, laitonta maahanmuuttoa ja tuontityövoimaa sekä kannatti ”työpaikkoja tappavaa” Trans-Pacific Partnership -vapaakauppasopimusta. Tukensa Nehlenille osoittivat Breitbart, Laura Ingraham ja Sarah Palin. Hän sai esivaalissa 10 864 ääntä eli 15,92 prosenttia äänistä ja Ryan valittiin puolueen ehdokkaaksi vaalipiirissä. Rob Paulsen
Paulsen kasvoi Grand Blancissa, Michiganissa, jossa hän high school aikoina osallistui usein pidettyihin näytelmiin. Siitä huolimatta Paulsenin ensimmäinen unelma ammatti kohdistui jääkiekkoon Gordie Howen kautta, joka pelasi paikallisessa NHL joukkueessa Detroit Red Wingsissä. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1974 Paulsen siirtyi opiskelemaan Michigan-Flint yliopistoon, jossa hänen toinen vaihtoehto oli näytteleminen, joka pian kääntyi ensimmäiseksi vaihtoehdoksi. Paulsen toimi myös perustamansa SASS-yhtyeen laulajana, jossa olivat Denis Ikeler koskettimissa, Dennis Briggs kitaristina, Jack Regis basistina ja Rich Allen rumpalina. Yhtye soitti pääosin covereita muun muassa Steely Danin, Led Zeppelinin, Emerson, Lake and Palmerin, Jethro Tullin, The Whon, David Bowien kappaleita. Paul Stewart (näyttelijä)
Stewart liittyi Orson Wellesin Mercury Theatre -näyttelijäryhmään vuonna 1938, jonka kanssa hän esiintyi muun muassa "Maailmojen sota -radiokuunnelmassa". Yhdessä Wellesin kanssa Stewart siirtyi Hollywoodiin ja teki elokuvadebyyttinsä Wellesin ohjaamassa "Citizen Kanessa" vuonna 1941. Hänen muihin elokuviinsa kuuluvat muun muassa "Ilmojen kotkat" (1949), "Laittomasti naimisissa" (1952), "Kitara kainalossa" (1958) ja "Vaaleanpunaisen pantterin kosto" (1978). Ron Paul
Presidentinvaalikampanjan jälkeen Paul kannattajineen piti ”Rally for the Republic” -varjokokoontumisen samaan aikaan (31. elokuuta – 2. syyskuuta 2008), kun republikaanisen puolueen puoluekokous nimesi McCainin virallisesti presidenttiehdokkaakseen. "Rally for the Republic" -kokoontumiseen osallistui noin 12 000 henkeä. Paul McCartney
Sir James Paul McCartney, MBE (s. 18. kesäkuuta 1942 Liverpool, Iso-Britannia) on brittiläinen muusikko ja lauluntekijä. McCartney nousi kuuluisuuteen 1960-luvulla The Beatles -yhtyeen basistina ja toisena keulahahmona. Hän sävelsi yhtyeelle lukuisia pop-klassikoiksi nousseita kappaleita sekä teki runsaasti sovitustyötä niin omiinsa kuin muiden jäsenten tekemiin lauluihin. The Beatlesin hajottua vuonna 1970 McCartney aloitti menestyksekkään soolouran, jonka lomassa hän perusti Wings-yhtyeen ja toimi sen keulahahmona ja johtajana aina viimeisen kokoonpanon hajoamiseen asti 1980-luvun alussa. McCartney on levyttänyt soolourallaan ahkerasti, ja vuoden 1989-1990 kiertueesta lähtien myös esiintynyt livenä usein. Hänen aktiivinen muusikon uransa jatkuu edelleen. Ron Howard
Howard aloitti näyttelijänuransa jo lapsena 1950-luvulla. Hänen tunnetuin roolinsa lapsinäyttelijänä oli Opie Taylorin rooli suositussa tilannekomediasarjassa "The Andy Griffith Show", jota esitettiin vuosina 1960–1968. Hän myös vieraili monissa muissa televisiosarjoissa ja esiintyi myös sekä televisio- että teatterielokuvissa. Sarjojen ja elokuvien tekijätietoihin hänen nimekseen merkittiin tuolloin ”Ronny Howard”. Ron Reagan
Ronald Prescott "Ron" Reagan (s. 20. toukokuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen poliittinen kommentaattori ja kirjailija. Hän on Yhdysvaltain entisen presidentin Ronald Reaganin nuorin poika. Ron Reagan tunnetaan liberaalisena ja ateistisena ajattelijana, mikä poikkeaa hänen isänsä konservatiivisesta arvomaailmasta. Vuonna 2011 ilmestyi kirja "My Father at 100: A Memoir", jossa Ron Reagan käsittelee isänsä nuoruusvuosia ja viimeisiä hetkiä Alzheimerin taudin murtamana. Kirjasta nousi kohu Yhdysvalloissa, kun Reagan esitti epäilyn, että hänen isällänsä oli Alzheimerin oireita jo toisen presidenttikauden vaaliväittelyssä. Ron Paul
Ronald Ernest ”Ron” Paul (s. 20. elokuuta 1935 Pittsburgh, Pennsylvania) on teksasilainen libertaaripuolueen poliitikko ja entinen kongressiedustaja. Paul on ollut edustajainhuoneen jäsen vuosina 1976–1977, 1979–1985 ja 1997–2013. Hän pyrki Yhdysvaltain presidentiksi vuoden 1988 presidentinvaaleissa Libertaaripuolueen ehdokkaana ja tuli kolmanneksi saatuaan äänistä 0,47 prosenttia. Paul pyrki republikaanipuolueen ehdokkaaksi vuoden 2008 ja vuoden 2012 presidentinvaaleihin, mutta häntä ei valittu. Reaganismi
Reaganismi viittaa talouspolitiikkaan, jota Yhdysvaltojen presidentin Ronald Reagan ajoi 1980-luvulla. Tätä on kutsuttu myös Laissez-faire-talouspolitiikaksi. Reaganin talouspolitiikan neljä peruspilaria olivat: James Knox Polk
James Polk sairasteli nuorena usein, ja hänelle jouduttiin tekemään urolitiaasin takia vaativa leikkaus. Koska kipu- tai unilääkkeitä ei ollut vielä keksitty, hän sai "lääkkeeksi" vain konjakkia. Polk meni opiskelemaan Pohjois-Carolinan yliopistoon vuonna 1816 ja valmistui hyvillä arvosanoilla vuonna 1818. Valmistumisensa jälkeen hän ryhtyi opiskelemaan lakia arvostetun lakimies Felix Grundyn alaisuudessa. Polk sai lakimiehen oikeudet kaksi vuotta myöhemmin, jolloin hän avasi oman lakiopistonsa Columbiaan. Polk siirtyi politiikkaan vuonna 1823, kun hänet valittiin Tennesseen edustajainhuoneeseen. Seuraavana vuonna hän tuki Andrew Jacksonia tämän presidenttikampanjassa. Samana vuonna hän meni vielä naimisiin rikkaan perheen tyttären, hyvin koulutetun Sarah Childressin kanssa. Childress oli Polkia huomattavasti sosiaalisempi, mikä edisti Polkin myöhempää uraa politiikassa. Pari ei saanut koskaan yhteisiä lapsia. Darin de Paul
De Paul alkoi työskentelemään näyttelijänä 1981 esiintyen aluksi teatterissa ja televisiomainoksissa. Sittemmin 1989–1991 välisenä aikana hänet nähtiin televisiosarjassa "Miami Vice" ja elokuvissa "Oopperan kummitus" ja "American Tiger". De Paul esiintyi vielä 2003 televisiosarjassa "Kova laki", kunnes siirtyi tekemään äänirooleja näytelmäroolien sijaan. RuPaul
RuPaul nousi kuuluisuuteen hitillään ”Supermodel (You Better Work)” albumilta ”Supermodel of the World” (1993) ja myöhemmin duetolla Elton Johnin kanssa nimeltä ”Don't Go Breaking My Heart." Pol Pot
Saloth Sar tapasi salaisesti vuonna 1960 muiden kambodžalaisten kommunistien kanssa, ja he erottivat Indokiinan kommunistisesta puolueesta oman khmerien työväenpuolueen. Kahdessa vuodessa Saloth Sar kohosi puolueen pääsihteeriksi. Hän peri paikan hämärissä olosuhteissa kuolleelta Tou Samouthilta. Saloth Sar pakeni Sihanoukin salaista poliisia ja vietti vuosikymmenen piileskellen ja kouluttaen värvättyjä joukkoja. Kiinassa Saloth Sar vieraili hieman ennen kulttuurivallankumousta ja havainnoi monia kiinalaisen yhteiskunnan piirteitä, joita otti myöhemmin käyttöön Kambodžassa. Václav Klaus
Václav Klaus ryhtyi täyspäiväisesti politiikkaan vuoden 1989 samettivallankumouksen jälkeen. Kansalaisfoorumin jäsenenä ja myöhemmin puheenjohtajana hänestä tuli valtiovarainministeri. Huhtikuussa 1991 hän oli perustamassa kansalaisdemokraattista puoluetta (Občanská demokratická strana, ODS), josta tuli vahvin ja oikeistolaisin kansalaisfoorumista eronneista ryhmistä. Hän oli sen puheenjohtajana syksyyn 2002 asti. Valtiovarainministerinä hän aloitti laajan valtion omaisuuden yksityistämisen kansalaisille jaettavin kupongein. Paul Keating
Keating kasvoi Sydneyn lähiössä, lopetti koulun 14-vuotiaana ja tuli työväenpuolueen toimintaan ammattiyhdistysliikkeen kautta. Hänet valittiin parlamenttiin 25-vuotiaana. Arlo Guthrie
Helmikuussa 2008 Guthrie ilmoitti kannattavansa presidenttiesivaaleissa republikaanista Ron Paulia, joka muun muassa kannatti veroviraston ja tuloverotuksen sekä julkisen sosiaaliturvan ja kehitysavun lakkauttamista. Hän perusteli sitä sanomalla: ”Hän vaikuttaisi olevan ainoa presidenttiehdokas, joka oikeasti uskoo maamme perustuslakiin”. Robert F. Kennedy
Robert Kennedy toimi veljensä John F. Kennedyn senaatinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1952 ja presidentinvaalikampanjan päällikkönä vuonna 1960. Presidentiksi valittu John F. Kennedy nimitti Robert Kennedyn Yhdysvaltain oikeusministeriksi. Siinä virassa Kennedy toimi tammikuusta 1961 irtisanoutumiseensa asti syyskuussa 1964, jolloin hän aloitti oman vaalikampanjansa senaattiin. Robert William Paul
Yksinkertaisemman huumorin jälkeen R.W. Paul alkoi kehittää kuvallista ilmaisuaan. Hän teki paljon erilaisia muotoon liittyviä kokeiluja. Näistä kokeiluista on oiva esimerkki junaonnettomuudesta kertova elokuva "A Railway Collision" (1900), jossa R.W. Paul käytti pienoismalleja, jotka loivat yleisölle aidon ja pelottavan tunnelman. Vuonna 1901 R.W. Paul kiinnostui myös taikuuden esittämisestä elokuvan keinoin. Ronald Reagan
Presidenttinä Reagan leikkasi veroja ja kasvatti Yhdysvaltain puolustusmenoja. Hänen kaudellaan maa koki taloudellisen nousukauden, minkä ansiosta Reagan valittiin uudelleen presidentiksi 1984. Reagan vastusti ensimmäisellä kaudellaan voimakkaasti kommunismin leviämistä ja pyrki romahduttamaan Neuvostoliiton kiihdyttämällä kilpavarustelua. Toisella kaudellaan hän aloitti Neuvostoliiton johtajan Mihail Gorbatšovin kanssa lähentymisen. Tämä idän ja lännen lähentyminen johti kylmän sodan päättymiseen. Gordon Brown
Vuodesta 1976 Brown oli Glasgow College of Technologyn politiikan luennoitsija ja hänestä oli tulossa Skotlannin Labour Partyn merkittävin hahmo. Vuonna 1975 hän julkaisi esseekokoelman maan poliittisesta tulevaisuudesta nimeltä "The Red Paper on Scotland." Brown pyrki parlamenttiehdokkaaksi vuoden 1974 toisissa vaaleissa, muttei päässyt ja hävisi 1979 vaalit konservatiivien ehdokkaalle. Brown vaihtoi alaa toimittajaksi Skotlannin televisioon ja pääsi parlamenttiin vuonna 1983 vaalipiiristä, jossa työväenpuolueella oli vankka kannatus. Pol Pot
Pol Pot syntyi Kâmpóng Thumin lähellä olleessa kylässä vuonna 1925. Hänen alkuperäinen nimensä oli Saloth Sar. Hän oli yhdeksänlapsisen perheen toiseksi nuorin lapsi, ja hänen isänsä oli maanomistaja ja maanviljelijä Pen Saloth ja äitinsä Nok Sem. Saloth Sar lähetettiin kuusivuotiaana asumaan rikkaampien sukulaisten luokse monien muiden kambodžalaislapsien tapaan. Hänet lähetettiin Phnom Penhiin veljelleen, joka työskenteli kuninkaallisessa palatsissa. Radikaalinen Kansanpuolue
Joulukuussa 1944 puolue tunnustautui sosialistiseksi. Radikaalien kerrottiin olevan sosialidemokraateista vasemmalla mutta kommunisteista oikealla. Hentunen piti esikuvina Ranskan radikaalipuoluetta ja Léon Blumia. Loppuvuonna 1944 RadKP alkoi laajentaa toimintaansa Helsingin ulkopuolelle. Tampereen osasto perustettiin joulukuussa ja Turun tammikuussa. Osastoja muodostettiin yli kymmenelle paikkakunnalle. Äänenkannattaja Totuuden Torvi aloitti tammikuussa. Paul Samson
Paul Samsonin ensimmäinen yhtye oli 1969 perustettu dartfordilainen The Innocence, jossa hän toimi kitaristilaulajana. Bändin hajottua hän liittyi kokoonpanoon nimeltä Refugee, joka saavutti 1970-luvulla pienimuotoista menestystä Lontoossa ja pääsi lämmittelemään muutamia sen ajan suuruuksia (Magnum, Supertramp). Refugeen soittolista koostui enimmäkseen cover-kappaleista ja muutamista bändin jäsenten omista sävellyksistä. Paul jätti bändin elokuussa 1973 ja toimi sen jälkeen studiokitaristina pari kuukautta, kunnes perusti Kellyn muutamien Refugeen ex-jäsenien kanssa. Lopulta Kellykin hajosi, lähinnä sen soittajien muiden bändiprojektien vuoksi. Paul jatkoi jälleen studiokitaristina aina Front Roomin perustamiseen asti. Tässä kokoonpanossa hän tutustui ensimmäistä kertaa basisti Chris Aylmeriin, josta tulisi myöhemmin Samson-yhtyeen jäsen. Front Roomissa toimi vokalistina Dennis Wilcox (eli Dennis Wilcock), joka puolestaan liittyi Iron Maideniin, kun Front Room hajosi jo pari viikkoa perustamisensa jälkeen. Jäsenet ehtivät soittaa yhdessä vain yhden keikan tuona aikana. Aylmer perusti Maya-nimisen yhtyeen Paulin uudelleenlämmitellessä Kelly-bändiä. Maaliskuussa 1977 Samson otti osaa basistilaulaja John McCoyn ja rumpali Roger Huntin bändikyhäelmän, nimeltään McCoy, keikoille. Basisti McCoyn kanssa Paul kirjoitti muutamia kappaleita, joista osa päätyi aikanaan Samson-yhtyeen "Survivors"-levylle. Syyskuussa 1977 sekä Hunt että McCoy kuitenkin jättivät yhtyeen (McCoy tulisi toimimaan kuitenkin myöhemmin tuottajana ensimmäiselle Samson-levylle). Paul Samsonin jäätyä yksin hän hankki uudeksi basistiksi jo aiemmin tuntemansa Aylmerin ja rumpaliksi löytyi Clive Burr. Aylmerin ehdotuksesta "McCoy-projekti" uudelleennimettiin Samsoniksi, ja yhtyeen ensimmäinen keikka tällä nimellä ja kokoonpanolla oli Leas Cliff Hallissa Folkstonessa, missä he lämmittelivät Steve Gibbons Bandia. Paul toimi itse edelleen kitaristina ja laulajana. Mouvement Républicain Populaire
Puolue perustettiin 26. marraskuuta 1944, pian sen jälkeen Ranska oli vapautunut saksalaismiehityksestä. Koko 1940-luvun jälkipuoliskon ajan se sai säännöllisesti vaaleissa noin 25 prosentin kannatuksen ja toimi tuona aikana Ranskan hallitusten selkärankana. Kylmän sodan alettua poliittinen kenttä kuitenkin polarisoitui, ja keskustapuolueena MRP menetti kannatustaan sekä oikealle että vasemmalle. Vuoden 1951 vaaleissa sen kannatus putosi 12,6 prosenttiin eikä sen jälkeen enää palannut entisiin lukemiin. Puolueen suuruuden päivinä sen tunnettuja johtajia olivat muun muassa pääministereinäkin toimineet Georges Bidault ja Robert Schuman. Monet puolueen perustajista olivat olleet sodan aikana mukana vastarintaliikkeessä ja sodan jälkeen MRP:n katsottiin olevan puolueista lähimpänä Charles de Gaullea. MRP ei kuitenkaan hyväksynyt kaikkia de Gaullen linjauksia ja viidennen tasavallan aikana suhteet presidenttiin huononivat. Robert Baden-Powell
Baden-Powellilla ei ollut alkuperäisenä tarkoituksenaan perustaa uutta poikajärjestöä, vaan hän halusi tarjota Isossa-Britanniassa jo toimiville järjestöille poikiin vetoavan ohjelman. Tästä huolimatta partioinnostus riistäytyi käsistä. Vuoden 1909 lopulla Isossa-Britanniassa arvioitiin olevan jo 100 000 partiopoikaa. Partioliike levisi hämmästyttävällä vauhdilla Isosta-Britanniasta ulkomaille, Yhdysvallat sekä Chile käynnistivät partiotoimintansa vuonna 1909, Aasian ensimmäinen oli Japani vuonna 1911 ja lähes jokaisessa eurooppalaisessa maassa oli partiolaisia ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Baden-Powell jäi armeijasta eläkkeelle vuonna 1910 ja ohjasi voimavaransa partiojärjestön kehittämiseen. Hän matkusti ympäri maailmaa rohkaisemassa ja avustamassa liikkeen leviämistä. Lokakuussa 1912 hän meni naimisiin apulaisensa, Olave Soamesin, kanssa kymmenen kuukautta ensitapaamisensa jälkeen. Olave oli miestään kolmekymmentäkaksi vuotta nuorempi. He saivat myöhemmin kolme lasta, Peterin, Bettyn ja Heatherin. Puolan historia
Vuoden 1947 vaalien jälkeen johtoon nousi Puolan yhdistynyt työväenpuolue ("Polska Zjednoczona Partia Robotnicza", PZPR) stalinisti Bolesław Bierutin johdolla. Vuonna 1952 Puola julistettiin virallisesti kansantasavallaksi ("Polska Rzeczpospolita Ludowa"). Stalinin kuoleman jälkeen Puolan johtoon nousi Władysław Gomułka. Kesäkuussa 1956 työläiset kapinoivat Poznańissa kulutustavaroiden puutteen ja ruuan hinnan vuoksi. 1960-luvulla Puolan talousongelmat olivat jatkuvia. Vuoden 1970 levottomuuksien jälkeen Gomułkan korvasi Edward Gierek. Länsilainojen turvin Puolan talouskasvu oli 1970-luvun alussa maailman nopeimpien joukossa. Yhdysvaltain presidentit Nixon, Ford ja Carter vierailivat kukin vuorollaan maassa. Vuoden 1973 öljykriisi johti uuteen talouskriisiin ja hinnankorotukset levottomuuksiin, erityisesti 1976 Radomissa. Puolalainen Krakovan piispa Karol Wojtyła valittiin lokakuussa 1978 paaviksi nimellä Johannes Paavali II. Hän vieraili kotimaassaan kesäkuussa 1979.
1980-luvun alussa maa oli raskaissa veloissa ja yritys nostaa lihan hintaa 1980 johti lakkoihin ja ammattiliitto Solidaarisuuden perustamiseen. Sitä johti Gdańskin Lenin-telakan sähkömies Lech Wałęsa. Solidaarisuus pakotti hallituksen neuvotteluihin. Syyskuussa 1980 Gierekin korvasi Stanisław Kania. Opposition voiman kasvun ja puolueen vallan murenemisen vuoksi johtoon nimitettiin 1981 puolustusministeri kenraali Wojciech Jaruzelski, joka julisti maan sotatilaan. Lähes kaikki Solidaarisuuden johtajat pidätettiin. Länsimaat asettivat Puolan ja Neuvostoliiton boikottiin ja levottomuudet jatkuivat vuosia. Sotatila kumottiin vähitellen ja vangitut vapautettiin 1980-luvun kuluessa. Paul Rand
Rand opiskeli Pratt Institutessa 1929–1932, Parsons-taideoppilaitoksessa 1932–1933 ja Art Students Leaguessa 1933–1934. Hän aloitti uransa aikakauslehtien kuten "Esquire" ja "Apparel Arts" graafikkona ja taittajana ja työskenteli sitten vuosina 1941–1954 Weintraub-mainostoimistossa muun muassa sittemmin mainosalan legendaksi nousseen Bill Bernbachin kanssa. Mainosgraafikolle epätyypilliseen tapaan Rand oli hyvin kiinnostunut työnsä filosofiasta ja teoreettisista kysymyksistä. Yritysgrafiikan lisäksi Rand suunnitteli julisteita, pakkauksia ja tekstiilejä sekä kuvitti lastenkirjoja. Paul Déroulède
Déroulède opiskeli lakitiedettä ja osallistui vapaaehtoisena Ranskan–Saksan sotaan 1870–1871. Hän jäi vangiksi Sedanissa, mutta pakeni sotavankeudesta Breslaussa ja liittyi vielä sodan loppuvaiheessa kenraali Bourbakin armeijaan. Hän teki debyyttinsä runoilijana "Revue Nationale" -lehdessä salanimellä Jean Rebel. Déroulèden julkaisemat isänmaalliset ja saksalaisvastaiset runoelmat "Chants du soldat" (1872) ja "Nouveaux chants du soldat" (1875) muodostuivat hyvin suosituiksi. Hän julkaisi myös useita historiallisia näytelmiä. Vuonna 1882 hän perusti Ligue des Patriotes (”Patrioottien liiga”) -nimisen poliittisen järjestön, jonka puheenjohtajaksi hän tuli. Puoluerajat ylittävänä liittona esittäytynyt järjestö oli omistautunut revansismille ja vaati Ranskan liittoutumista Venäjän kanssa sekä Ranskan perustuslain uusimista. Déroulède julkaisi myös järjestön lehteä "Le Drapeauta". Ron Brown
Ronald Harmon Brown (1. elokuuta 1941 – 3. huhtikuuta 1996) oli Yhdysvaltain kauppaministeri vuodesta 1993 kuolemaansa saakka. Hän oli ensimmäinen afroamerikkalainen tässä tehtävässä. Brown kuoli lento-onnettomuudessa Kroatiassa Yhdysvaltain Boeing-737 T34:n pudottua. Onnettomuudessa kuoli 35 ihmistä ja se johtui useasta samanaikaisesta virheestä. Recep Tayyip Erdoğan
Erdoğan aloitti poliittisen uransa 1970-luvun lopulla kansallisessa pelastuspuolueessa Milli Selâmet Partisi, joka kiellettiin vuoden 1980 sotilasvallankaappauksen jälkeen. Vuodesta 1983 hän vaikutti hyvinvointipuolueessa Refah Partisi, joka kiellettiin vuoden 1997 vallankaappauksen jälkeen perustuslainvastaisena sen uhattua Turkin maallista luonnetta. John McCain
McCain päätti uransa laivastossa vuonna 1981, ja hänet valittiin Yhdysvaltain kongressiin Phoenixin kaupungista Arizonasta. McCain oli presidentti Ronald Reaganin tukijoita, ja hän kannatti Reaganin tiukkaa linjaa Neuvostoliittoa vastaan. McCain kannatti myös Nicaraguan vastavallankumouksellisten contra-liikkeen aseistamista. Hän kuitenkin vastusti Yhdysvaltain osallistumista rauhanturvaoperaatioon Libanonissa, koska ei pitänyt tavoitteiden saavuttamista mahdollisena. Senaattiin hän oli ehdolla vuonna 1986 Barry Goldwaterin jäätyä eläkkeelle, ja hänet valittiin vapaaksi jääneelle paikalle. Hän piti puheen republikaanien vuoden 1988 puoluekokouksessa, jolloin lehdistö mainitsi hänet George H. W. Bushin mahdollisena varapresidenttiehdokkaana. Ron Brown
Vuonna 1962 Ron Brown valmistui valkoihoisenemmistöisestä Middlebury Collegesta Vermontissa. Siellä hänen arvosanansa eivät olleet riittäneet lääketieteen opintoihin, joten hän vaihtoi valtiotieteisiin. Seuraavat vuodet Brown vietti armeijan palveluksessa Yhdysvaltojen lisäksi Saksassa ja Etelä-Koreassa vuoteen 1967 saakka, jolloin hän aloitti opinnot St. Johnin yliopiston lakikorkeakoulussa Queensissä ja toimi opintojen ohella lyhyen aikaa sosiaalityöntekijänä, kunnes sai paikan afroamerikkalaisten etuja ajavasta järjestöstä National Urban Leaguesta 1968. Brown valmistui lakimieheksi 1971 ja eteni 11 palvelusvuoden aikana järjestössä apulaisjohtajaksi. Saatuaan 1973 asemapaikaksi järjestön Washingtonin-toimiston Brown alkoi luoda suhteita pääkaupungin poliittisiin piireihin. Vuonna 1979 hän oli mukana senaattori Edward Kennedyn kampanjassa demokraattipuolueen presidenttiehdokkuudesta. Hän sai vuonna 1981 paikan washingtonilaisesta asianajotoimisto Patton, Boggs & Blow’sta ensimmäisenä afroamerikkalaisena juristina. Vuonna 1989 Ron Brown valittiin demokraattipuolueen kansallisen komitean puheenjohtajaksi; siinäkin hän oli ensimmäinen musta puheenjohtaja USA:n puolue-elämässä. Ansioistaan Bill Clintonin presidentinvaalikampanjassa Brown sai 1993 tehtävän Clintonin hallituksen kauppaministerinä. Paul Potts
Potts oli nuoruudessaan koulukiusattu, mikä vaikutti kielteisesti hänen itsetuntoonsa. Hän harjoitteli pienestä pitäen laulamista ja rakastui oopperaan 16-vuotiaana kuultuaan ensimmäisen kerran "La Boheme" -oopperaa. Ennen kuuluisuuttaan hän lauloi useissa amatööriproduktioissa, muttei koskaan uskaltanut pyrkiä ammattilaiseksi, sillä hän pelkäsi torjutuksi tulemista. Potts työskenteli ennen Talent-kilpailuun osallistumistaan muun muassa supermarketissa ja myyjänä matkapuhelinmyymälässä. Vuonna 2000 hän lähti säästämillään rahoilla kolmen kuukauden laulukurssille Italiaan, missä hänen kykyjään kehuttiin ja hän sai lopuksi esiintyä kurssinsa priimusten kanssa ihailemalleen Luciano Pavarottille. Vuonna 2003 laulajanhaaveet kokivat kuitenkin kovan takaiskun, kun hänen umpisuolensa puhkesi ja hänen lisämunuaisestaan löydettiin kasvain. Leikkauksesta toipuessaan hän kaatui ajaessaan pyörällä ja mursi solisluunsa. Näistä onnettomuuksista parantuminen kesti kuukausia. Ralph Gonsalves
Gonsalvesin edeltäjä oli ollut Arnhim Eustace. Gonsalves aloitti poliittisen uransa 1960-luvulla. Linus Pauling
Pauling allekirjoitti Russell–Einsteinin manifestin vuonna 1955. Siinä varoitettiin maailman johtajia ydinpommin vaaroista ja kehotettiin etsimään rauhanomaisia ratkaisuja konflikteihin. Julistuksen allekirjoittivat Max Born, Percy W. Bridgman, Albert Einstein, Leopold Infeld, Frédéric Joliot-Curie, Herman J. Muller, Linus Pauling, Cecil F. Powell, Józef Rotblat, Bertrand Russell ja Hideki Yukawa. Manifestin saaman julkisuuden seurauksena Cyrus S. Eaton (Pugwash, Nova Scotia) tarjosi rahoitusta kokoukselle, joka pidettiin heinäkuussa 1957. Se oli ensimmäinen Pugwash-liikkeen kokous. Raymond Barre
Barre aloitti poliittisen uransa 1959 teollisuusministeriössä entisen professorinsa alaisuudessa. Barre ei ikinä liittynyt puolueeseen, mutta hänet liitettiin UDF:aan. Barre oli Euroopan talousyhteisön komissaarina talous- ja rahoitusasioissa 1967–1973 ja kommission yhtenä varapuheenjohtaja, jossa hän kehitti tulevan Euroopan unionin talouspolitiikkaa. Donald Tusk
Solidaarisuus-liike hajosi kommunistihallinnon päätyttyä vuonna 1989, jolloin Tusk päätyi perustamaan Liberaalidemokraattista kongressipuoluetta (KLD). Puolueen tavoitteissa korostuivat vapaa markkinatalous, yksityistäminen, kansalaisvapaudet sekä Puolan EU-jäsenyyden tavoittelu. Tusk johti puoluetta vuodesta 1991 ja saman vuoden parlamenttivaaleissa se sai 37 paikkaa Sejmiin. Seuraavissa vuoden 1993 vaaleissa KLD ei kyennyt samanlaiseen menestykseen ja päätyi yhdistymään suuremman Demokraattinen liitto -puolueen (UD) kanssa Vapausliitoksi (UW). Tusk valittiin Vapausliiton varapuheenjohtajaksi ja vuoden 1997 vaaleissa hän tuli valituksi senaattiin. Robert Peel
Peel aloitti poliittisen uransa 21 vuoden iässä, jolloin hänet valittiin parlamenttiin Irlannista Cashel Citystä Tipperarysta. Vaalipiiriin kuului vain 24 äänestäjää ja Peel valittiin ilman vastaääniä. Vaalikampanjan rahoittajiin kuului Peelin isän lisäksi Arthur Wellesley, tuleva Wellingtonin herttua, joka toimi Peelin poliittisen uran vaikuttajana seuraavat 25 vuotta. Peelin avajaispuhe alahuoneessa oli sensaatiomainen, ja puhemies kuvasi sitä parhaaksi ensimmäiseksi puheeksi sitten William Pitt nuoremman. Paul Bley
Bleyn ensimmäinen studioäänitys on marraskuulta 1953 Charles Mingusin ja Art Blakeyn kanssa. Bley teki uransa aikana lisäksi yhteistyötä Chet Bakerin, Lester Youngin, Ornette Colemanin, Don Cherryn, Charlie Hadenin, Billy Higginsin, Herb Spanierin ja Dave Piken kanssa. Vuonna 1957 Bley meni naimisiin Karen Borgin (myöhemmin Carla Bley) kanssa. Paul muutti vuonna 1957 Kaliforniaan, mutta siirtyi vuonna 1959 puolisonsa kanssa New Yorkiin. Vuonna 1961 Bley teki ensimmäisen Euroopan-matkansa. Rob Paulsen
Eräässä antamassaan haastattelussa Chicago TV asemalla, Paulsen kuvaili itseään laulajaksi, joka päättikin tulla näyttelijäksi. Hän esiintyi ensi kerran televisiossa 1980-luvulla mainoksissa ja esiintyi vuonna 1983 elokuvassa Polttava katse, sekä vuotta myöhemmin televisiosarjassa Sairaalan syke. Ron Paul
Paul pyrki ensi kerran kongressiedustajaksi 1974, mutta tuli valituksi vasta vuoden 1976 erikoisäänestyksessä, kun Robert R. Caseyn paikka vapautui. Ensimmäinen jäsenyys päättyi 1977. Vuoden 1979 uudelleenvalinnan jälkeen Paul istui vuoteen 1985 saakka. Paul oli ensimmäinen kongressiedustaja, joka ehdotti edustajainhuoneen jäsenten toimikausien rajoittamista. Vuonna 1984 hän oli ehdolla Yhdysvaltain senaattiin, mutta hävisi ja menetti myös edustajanpaikkansa. Vuoden 1988 presidentinvaaleissa hän oli Libertaaripuolueen ehdokas ja sai äänistä 0,47 prosenttia. Vuonna 1996 Paul valittiin uudelleen kongressiedustajaksi. Lokakuussa 2002 Paul jätti kongressin käsiteltäväksi sodanjulistuksen Irakia vastaan ja ilmoitti samalla, ettei itse aio äänestää sodan puolesta. Hän totesi, että jos kongressi haluaa aloittaa sodan, sen tulee noudattaa Yhdysvaltain perustuslakia ja antaa virallinen sodanjulistus. Richard Nixon
Nixon lähti mukaan valtakunnanpolitiikkaan toisen maailmansodan veteraanina, kuten monet muutkin aikalaisensa. Hänet valittiin 1946 kongressin edustajainhuoneen jäseneksi republikaanien ehdokkaana. Nixon istui edustajainhuoneessa vuoteen 1950, jolloin hän nousi senaattiin toisena Kalifornian osavaltion senaattorina. Kongressiaikanaan Nixon toimi aktiivisesti edustajainhuoneen epäamerikkalaista toimintaa tutkineen komitean (Un-American Activities Committee) jäsenenä. Nixon hyödynsi antikommunismia uransa edistämisessä ja osallistui näkyvästi komitean järjestämiin kommunisteiksi epäiltyjen henkilöiden kuulusteluihin. Tämä toi hänelle elinikäisiä vastustajia mediaan. Paul Kagame
Kagame valittiin ensimmäisissä kansanmurhan jälkeisissä presidentinvaalissa 2003 presidentiksi. Kagamen kaudella Ruandan talous on kasvanut ja maan olot vakautunut. Hänen aikanaan opposition toimintaa on kuitenkin vaikeutettu. Presidentinvaaliin 2010 Kagame ei saanut kunnollisia vastaehdokkaita, sillä vaikutusvaltaisimmilta oppositiopoliitikoilta evättiin ehdokkaaksi pääseminen. Neljän ehdokkaan vaalissa Kagame sai yli 90 prosenttia äänistä, ja hänet valittiin siis jatkokaudelle. Perustuslakimuutoksen jälkeen hänet valittiin elokuussa 2017 kolmannelle kaudelle. Ennen lakimuutosta samaa henkilöä ei voitu valita kolmannelle kaudelle. Kagame sai noin 99 prosenttia äänistä. Ron Brown
Ronald Harmon Brown syntyi Harlemissa 1941. Hän tutustui moniin isänsä hotellissa asuneisiin persoonallisuuksiin, joihin kuuluivat viihdetaiteilija Joséphine Baker, nyrkkeilijä Joe Louis ja jazzlaulaja Dinah Washington. Ron Brown kävi pääosin valkoisille tarkoitettua Hunter College Elementary Schoolia ja sitten White Plains High Schoolia ja Rhodes Schoolia Manhattanilla. Donald Rumsfeld
Vuonna 1957 hän tuli Washingtoniin kongressimiehen apulaiseksi. Investointipankkiuran jälkeen hänet valittiin edustajainhuoneeseen Illinoisista vuonna 1962 ja uudelleen 1964, 1966 ja 1968. Jim Rogers
Vuonna 2008 Rogers antoi tukensa Ron Paulille Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa. Rand Paul
Paul tavoitteli puolueensa presidenttiehdokkuutta vuoden 2016 presidentinvaaleihin, mutta jäätyään Iowan esivaalissa viidenneksi ilmoitti luopuvansa. Paul Reynaud
Reynaud oli koulutukseltaan lakimies ja palveli armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän oli edustajainkamarin jäsen vuosina 1919–1924 ja uudelleen vuodesta 1928. Vuosina 1930–1932 hän oli useassa lyhytikäisessä hallituksessa valtiovarain-, siirtomaa-asioiden sekä oikeusministerinä. Sen jälkeen Reynaud oli kuuden vuoden ajan sivussa hallituksista kannattaessaan lähes yksinään tiukkaa Saksan-vastaista politiikkaa ja sotilaallista varustautumista. Hän kannatti myös Charles De Gaullen ajatusta motorisoituun sodankäyntiin valmistautumisesta. Huhtikuussa 1938 oikeusministeriksi nimitetty Reynaud vastusti Britannian ja Ranskan myönnytyspolitiikkaa Saksan suhteen ja jopa erosi protestina omasta puoluestaan Münchenin konferenssin jälkeen. Toimiessaan valtiovarainministerinä marraskuusta 1938 maaliskuuhun 1940 Reynaud ajoi tiukkaa talouspolitiikkaa. Pablo Iglesias Turrión
Pablo Iglesiasin poliittinen ura alkoi Espanjan kommunistisen puolueen nuorisoliitossa, jossa hän oli jäsenenä 1990-luvulla. Anders Fogh Rasmussen
17-vuotiaana Rasmussen liittyi liberaalinuoriin ja hänen uransa eteni nopeasti. Hänet valittiin Tanskan parlamenttiin 25-vuotiaana vuonna 1978. Puolueensa varapuheenjohtaja hänestä tuli 32-vuotiaana. Vuosina 1987–1992 hän toimi ministerinä Poul Schlüterin hallituksessa. Hän oli aluksi veroministeri ja joulukuusta 1990 myös talousministeri. Hän erosi ministerin tehtävistä kun veroministeriössä paljastui epäselvyyksiä kirjanpidossa. Roh Moo-hyun
Roh syntyi maanviljelijäperheeseen lähellä Busania. Vuonna 1960 hän johti koulussaan protestia maan presidenttiä Syngman Rheeta ylistävää ainekirjoitustehtävää vastaan. Hän opiskeli itsekseen lakimieheksi ja läpäisi kokeen 1975 ja perusti oman lakitoimistonsa. Hän alkoi puolustaa kielletyn kirjallisuuden hallussapidosta syytettyjä opiskelijoita 1981 ja osallistui vuoden 1987 kesäkuun kamppailuun silloin hallinnutta Chun Doo-hwania vastaan. Hän lähti politiikkaan 1988 ja hänet valittiin samana vuonna kansalliskokoukseen Yhdistyneestä demokraattisesta puolueesta. Hän pääsi meri- ja kalastusasioiden ministeriksi 2000. Winston Churchill
Churchill käytti lehtimiehenä saavuttamaansa mainetta hyväkseen aloittaessaan poliittisen uransa, joka kesti kaikkiaan 65 vuotta. Hän asettui parlamenttiehdokkaaksi 1899 ja toimi alahuoneen edustajana vuodesta 1900 vuoteen 1922 sekä vuodesta 1924 vuoteen 1964. Aluksi hän oli konservatiivien edustaja. Vuonna 1904 hän loikkasi konservatiiveista liberaaleihin, koska ei hyväksynyt konservatiivien ehdotusta suojatulleista. Joe Borg
Ennen uraansa komissaarina Borg toimi Maltan ulkoministerinä vuosina 1999–2004 ja johti neuvotteluja maan liittymisestä Euroopan unioniin. Hän toimi Maltan nationalistisen puolueen kansanedustajana vuodesta 1995. Borgin poliittinen ura alkoi Maltan ulkoministerin erikoisavustajana EU-asioissa vuosina 1989–1995. Hän toimi Maltan keskuspankin johtokunnan jäsenenä vuosina 1992–1995. Lisäksi hän on hoitanut useita tieteellisiä tehtäviä Maltan yliopistossa vuodesta 1979. John McCain
McCainin ilmoitettiin valinneen Alaskan kuvernöörin Sarah Palinin varapresidenttiehdokkaakseen 29. elokuuta 2008. Palin oli ensimmäinen nainen republikaanien varapresidenttiehdokkaana. 24. syyskuuta McCain ilmoitti keskeyttävänsä vaalikampanjansa, suositteli Barack Obamaa tekemään samoin ja ehdotti vaaliväittelyiden siirtämistä, jotta hän voisi toimia finanssikriisin selvittämisessä. 1. lokakuuta hän äänesti 700 miljardin dollarin elvytyssuunnitelman puolesta. Viimeisessä pääehdokkaitten väittelyssä 15. lokakuuta hän yritti ottaa etäisyyttä istuvaan presidentti Bushiin, vertasi Obaman verokantoja sosialismiin ja nosti ”putkimies-Joen” Obaman talouspolitiikkaan epäilevästi suhtautuvien amerikkalaisten pienyrittäjien vertauskuvaksi. McCain kielsi käyttämästä Jeremiah Wrightin lausuntoja Obamaa vastaan suunnatuissa mainoksissa, mutta Bill Ayers nostettiin säännöllisesti esille. Colin Powell
Vuosina 1979-1981 Powell toimi presidentti Jimmy Carterin hallinnossa energiaministerin avustajana ja apulaispuolustusministerin vanhempana sotilasneuvonantajana. Tämän jälkeen hän toimi presidentti Ronald Reaganin hallinnossa puolustusministeriön alaisuudessa sotilasneuvonantajana ja vuosina 1983-1986 puolustusministeri Caspar Weinbergerin vanhempana sotilasneuvonantajana. Tänä aikana hän oli vuonna 1983 toteuttamassa Grenadan miehitystä ja vuonna 1986 Yhdysvaltain ilmaiskuja Libyaan. Pol Pot
Demokraattinen Kamputsea perustettiin 5. tammikuuta 1976 ja 2. huhtikuuta kuningas Sihanouk syrjäytettiin. Khieu Samphanista tuli uuden hallinnon valtionpäämies ja Pol Potista pääministeri. Saloth Sar oli valinnut vallankumousnimekseen Pol Potin, ja hän pystyi pitämään oikean identiteettinsä salassa yli vuoden ajan. Vasta vuonna 1979 hän myönsi haastattelussa alkuperäisen nimensä. Länsimaissa Kambodžan uudesta hallinnosta ei tiedetty juuri mitään, ja vasta syyskuussa 1977 Pol Pot esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa. Hän piti pitkän puheen Kambodžan kommunistisen puolueen 17-vuotispäivänä. Paul Rogers (poliitikko)
Paul Grant Rogers () oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän syntyi pienessä Ocillan kaupungissa Georgiassa, valmistui lakimieheksi Floridan yliopistosta ja palveli vuosina 1942–1946 Yhdysvaltain armeijassa. Paul Painlevé
Painlevén poliittinen ura alkoi, kun hänet valittiin Ranskan edustajainkamariin Pariisin edustajana vuonna 1906. Hänestä tuli sittemmin pienikokoisen tasavaltalaissosialistien puolueen johtava hahmo. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän osoitti suurta kiinnostusta Ranskan sodanjohtoon ja strategiaan. Painlevé tuli lokakuussa 1915 opetus- ja keksintöministeriksi Aristide Briandin hallitukseen ja maaliskuusta syyskuuhun 1917 hän toimi sotaministerinä Alexandre Ribot’n hallituksessa. Sotaministerinä Painlevé asettui vastustamaan ylipäällikkö Robert Nivellen suunnittelemaa hyökkäystä Aisnejoella, mutta suunnitelma oli jo niin pitkällä ettei hän voinut enää peruuttaa sitä. Huhti–toukokuussa 1917 toteutettu niin sanottu Nivellen offensiivi epäonnistui, minkä jälkeen Painlevé järjesti kenraali Philippe Pétainin nimityksen ensin huhtikuussa yleisesikunnan päälliköksi ja toukokuussa uudeksi ylipäälliköksi Nivellen tilalle.