Minä vuonna Skotlanti on perustettu?
Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Tämä on luettelo Skotlannin kuningaskunnan hallitsijoista. Perimätiedon mukaan valtion perusti Kenneth I vuonna 843, vaikkakin nykyinen historiankirjoitus pitää hänen pojanpoikaansa Konstantin II:ta Skotlantia edeltäneen Alban kuningaskunnan perustajana. Itsenäisen kuningaskunnan luonne muuttui vuonna 1707 unionisopimuksen ("Act of Union") myötä, jolloin Englannin kuningaskunta ja Skotlanti yhdistyivät muodostaen Ison-Britannian kuningaskunnan. Englanti ja Skotlanti olivat olleet personaaliunionissa vuodesta 1603 lähtien, mutta mailla oli ollut omat parlamentit, jotka yhdistettiin unionisopimuksen myötä. Skotlannin kuningaskunta
Skotlannin kuningaskunta oli Ison-Britannian saaren pohjoisosassa Länsi-Euroopassa sijainnut valtio vuosina 843–1707. Englannin kuningaskunta esitti sille usein vaatimuksia, joilla Englanti pyrki saamaan alueella ylivallan. Lopulta vuonna 1707 Skotlanti solmi Englannin kanssa unionisopimuksen, jolla alueet liitettiin yhteen ja perustettiin Ison-Britannian kuningaskunta. Vuonna 1700 Skotlannin kuningaskunnan asukasluku oli noin 1,1 miljoonaa. Skotlannin historia
Ensimmäinen kristitty lähetyssaarnaaja oli pyhä Ninian, joka perusti lähetyskeskuksen Whithorniin. Hänen työtään jatkoi 500-luvulla pyhä Columba, joka pakeni Irlannista vuonna 563 ja perusti luostarin Ionan saarelle. Columban tuoma kristinusko onnistui yhdistämään skottien ja piktien heimot, ja seka-avioliitoista tuli yleisiä. Piktit ja Dál Riatan vuonna 843 yhdistänyt skottikuningas Kenneth MacAlpinkin oli piktiprinsessan poika. Kenneth MacAlpinin perustama Alban kuningaskunta laajeni Kennethin seuraajien aikana, ja vuoteen 1034 mennessä lähes koko nykyinen Skotlanti kuului jo Alballe. Aluksi Skotlannista oli muodostumassa lähes tyystin kelttiläinen kuningaskunta, poikkeuksena kapea saksien asuttama kaistale alamaitten itärannikolla. Tällöin pääkaupunkina oli Scone. Tämän kehityksen muutti kuitenkin Lothianin tulo osaksi Skotlantia vuonna 1018. Tämä englantilainen alue hedelmällisine maaperineen ja Edinburghin kalliolinnoituksineen sai aikaan muutoksen kelttiläisestä heimokuningaskunnasta anglonormannilaiseksi feodalistiseksi kuningaskunnaksi. Tällöin myös alun perin kelttiläiset Strathclyde ja Galloway englantilaistuivat. Skotlannin historia
Skotlannin historian ensimmäiset asukkaat saapuivat Irlannista ja Pohjois-Euroopasta noin 10 000 vuotta sitten. Neoliittisen kauden maanviljelijöitä Skotlantiin levisi noin 4500 eaa., ja kivikaudelta erityisesti Orkney- ja Shetlandsaarilta on säilynyt useita muinaisjäänteitä. Keltit tunkeutuivat Skotlantiin ensimmäisellä vuosituhannella eaa., ja roomalaiset saapuivat Britanniaan vuonna 43 jaa. Mons Graupiuksen taistelussa roomalaiset kukistivat Skotlantia asuttaneet piktit, mutta roomalaisten Skotlannin-valtaus oli lyhytaikainen.
Skotlannin historia
Varhaisimmat ihmiset saapuivat Skotlantiin Irlannista ja Pohjois-Euroopasta noin 10 000 vuotta sitten viimeisen jääkauden vetäydyttyä alueelta. Vanhimmat jäännökset ovat löytyneet länsirannikolta ja saarilta. Skotlannin maantiede
Törmäysten sarja tunnetaan kaledonisena orogeniana, joka muodosti vuorijonon, josta on edelleen todisteita muun muassa Norjassa ja Appalakeilla Pohjois-Amerikassa. Skotlannin osista ensin yhdistyivät pohjoiset alueet, ja noin 425 miljoonaa vuotta sitten ne liittyivät nykyisen Englantiin, jolloin muodostui myös Skotlannin eteläinen ylänköalue. Perth (Skotlanti)
Perth on ollut Skotlannin pääkaupunki keskiajalla ja Perthshiren kreivikunnan hallintokaupunki. Vuosisatojen ajan Skotlannin kuninkaat kruunattiin Sconessa Perthin lähistöllä. Kuningas Jaakko I surmattiin Perthissä 1437, ja hänen jälkeensä valtaistuin siirtyi pois sieltä. Edinburghista tuli virallisesti pääkaupunki 1450-luvulla. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Nykyisin Skotlanti on osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa Englannin, Walesin ja Pohjois-Irlannin ohella. Alueilla on yksi yhteinen hallitsija, mutta lisäksi muilla paitsi Englannilla omat parlamenttinsa. Skotlannin kirkko
On löytynyt arkeologisia todisteita kristinuskon läsnäolosta Whithornissa Etelä-Skotlannissa liittyen Ninianiin, 400-luvulla eläneeseen lähetyssaarnaajaan, josta tiedetään vain vähän varmaa. Enemmän tietoa on irlantilaisesta lähetyssaarnaajasta Columbasta, joka saapui Ionan saarelle vuonna 563. Täällä hän yhdessä muiden munkkien kanssa perusti luostariyhteisön sekä vesiyhteyksiä käyttäen julisti kristinuskon sanomaa Invernessissä asti. Columba kuoli vuonna 597, samana vuonna jolloin Augustinus Canterburylainen saapui Englantiin paavi Gregorius Suuren lähettämänä. Jonkin aikaa Brittein saarilla vaikuttivat rinnakkain roomalainen ja kelttiläinen kristillisyys, jotka erosivat joiltain osin toisistaan. Whitbyn synodin myötä vuonna 664 roomalaisesta kristillisyyden muodosta tuli vallitseva. Forewick Holm
Itsenäisyysjulistus perustuu Hillin mukaan lakiin. Shetlandinsaaret ovat hänen mukaansa olleet oikeudellisessa paitsiossa Tanskan kuningas Kristian I:n pantattua ne vuonna 1469 Skotlannin kuninkaalle Jaakko III:lle. Siitä lähtien saaret ovat olleet Skotlannin alaisuudessa. Hill ei tunnusta Isoa-Britanniaa eikä Euroopan unionia. Hänen mukaansa saaren pitäisi olla suoraan Britannian hallitsijan alaisena, kuten Kanaalisaaretkin ovat. Esimerkillään Hill yrittää saada Shetlandinsaaria irti Isosta-Britanniasta. Hänestä saaret olisivat eri asemassa, jos Pohjanmerestä pumpattavasta öljystä tulot menisivät suoraan Shetlandinsaarten pankkiin. Skotlannin historia
Skotlannin pinta-ala laajeni 1469, kun sijaishallitsija Boydin lordi järjesti nuoren kuninkaan Jaakko III:n avioliiton Norjan kuninkaan tyttären Margaret Tanskalaisen kanssa. Skotlantiin liitettiin myötäjäislahjana Orkney- ja Shetlandinsaaret. Jaakko III vastaan asettui useita salaliittolaisia, ja hän kuoli Sauchieburnin taistelussa, jonka jälkeen salaliittolaiset nostivat valtaan Jaakko IV:n.
Jaakko IV osoittautui merkittävimmäksi Stuart-hallitsijaksi, ja hänen aikanaan muun muassa taide kukoisti. Renessanssin aikana muun muassa William Dunbar ja Gavin Douglas loivat tunnettuja runoja ja useita palatseja muokattiin renessanssityyliin. Jaakko IV onnistui myös vuoden 1493 kapinan jälkeen kukistamaan Lord of the Islesin vallan Skotlannin länsiosissa. Hän oli sopinut jo vuonna 1486 rauhasta Englannin kanssa, ja vuonna 1503 hän meni naimisiin Englannin kuninkaan Henrik VII:n tyttären Margareeta Tudorin kanssa. Tästä huolimatta Jaakko uudisti Ranskan kanssa solmitun "Auld Alliancen", kun Englannin uusi kuningas Henrik VIII uhkasi Ranskaa. Jaakko halusi puolustaa vanhaa liittolaistaan ja hyökkäsi elokuussa 1513 historian suurimmalla skottiarmeijalla Englantiin. Valloitettuaan muutamia englantilaisten kaupunkeja noin 30 000 -päinen skottiarmeija kohtasi englantilaiset Floddenin taistelussa, joka päättyi skotlantilaisten murskatappioon. Taistelussa kuoli noin 10 000 skotlantilaista; heidän joukossaan kuningas Jaakko ja useita aatelisia. Luettelo Skotlannin saarista
Tämä on luettelo Skotlannin saarista. Skotlanti on osa Ison-Britannian saarta. Skotlannissa on yli 790 rannikkosaarta, joista suurin osa kuuluu neljään pääryhmään: Shetlandsaariin, Orkneysaariin ja Hebrideihin, jotka voidaan jakaa Sisä-Hebrideihin ja Ulko-Hebrideihin. Skotlannin parlamentti
Skotlannin parlamentti (engl. "Scottish Parliament", gaeli. "Pàrlamaid na h-Alba", skot. "Scots Pairliament") on vuonna 1999 perustettu Skotlannin yksikamarinen itsehallintoelin Edinburghissa. Siitä käytetään Britanniassa ajoittain nimeä Holyrood sijaintinsa mukaan. Parlamenttiin kuuluu 129 vaaleilla nelivuotiskaudeksi valittua edustajaa. Edelliset vaalit pidettiin 5. toukokuuta 2016. Suurin puolue on Skotlannin itsenäisyyttä kannattava Skotlannin kansallispuolue (SNP), joka sai 63 paikkaa. konservatiivit sai 31 paikkaa ja Labour 24 paikkaa. Lisäksi vihreät saivat kuusi paikkaa ja liberaalidemokraatit viisi paikkaa. Sitoutumaton ehdokas sai yhden paikan. Skotlannin kirkko
Skotlannin kirkko erosi katolisesta kirkosta vuonna 1560, kun parlamentti hyväksyi uskonpuhdistaja John Knoxin ankaran kalvinistisen uskontunnustuksen. Skotlannin historia
Kristinuskon leviäminen 500-luvulla yhdisti monia kansoja, minkä ansiosta Kenneth MacAlpin pystyi perustamaan vuonna 843 Alban kuningaskunnan. Englannin kuningas Edvard I teki Skotlannista 1200-luvun lopulla vasallinsa, mutta hänen valtansa sai aikaan levottomuuksia, jotka henkilöityivät William Wallaceen. Robert Bruce otti ratkaisevan voiton Englannista Bannockburnin taistelussa, ja Skotlanti sai itsenäisyytensä takaisin. Stuart-suku nousi valtaan, kun Robert II kruunattiin vuonna 1371. Renessanssikuningas Jaakko IV hyökkäsi Englantiin suurella skottiarmeijalla, joka koki kuitenkin katastrofaalisen tappion Floddenin taistelussa. Englannin Henrik VIII pyrki naittamaan nuoren Maria Stuartin pojalleen Edvardille. Skottien hylättyä ehdotuksen Henrik aloitti 1544 "Rough Wooing" -nimellä tunnetun kampanjan. Uskonpuhdistus levisi Skotlantiin 1500-luvun alkupuoliskolla, ja Skotlannista tehtiin vuonna 1560 protestanttinen valtio. Skotlanti
Skotlannin kansallisena kirkkona toimii reformoitu Skotlannin kirkko "(Church of Scotland)". Se ei ole valtionhallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtionkirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Vuonna 2016 tehdyssä tutkimuksessa suurin vakaumusryhmä oli uskonnottomat väestöosuudella. Skotlannin kirkkoon kuului väestöstä, roomalais-katolisia oli ja muita kristittyjä . Lisäksi tunnusti islamia ja edusti hinduja, buddhalaisia , sikhejä ja juutalaisia . Muita uskontoja edusti väestöstä. Skotlanti
Maan suosituin urheilulaji on jalkapallo, ja Skotlannin jalkapalloliitto on lajissaan maailman toiseksi vanhin. Maailman ensimmäisessä maaottelussa Skotlanti kohtasi vuonna 1872 Englannin Glasgow’ssa. Skotlannin jalkapallomaajoukkue on pelannut kahdeksissa MM-kilpailuissa ja kaksissa EM-kilpailuissa. Skotlannin mestaruussarja on jalkapallon pääsarja. Skotlantilainen Celtic voitti vuonna 1967 ensimmäisenä brittiseurana Euroopan cupin. Skotlannin vapaakirkko (vuodesta 1900)
Vuonna 2000 osa vapaakirkon seurakunnista irroittautui siitä ja muodosti uuden kirkon nimellä Skotlannin vapaakirkko (jatkuva) ("Free Church of Scotland (Continuing)"). Eroamisen syyt juonsivat juurensa vapaakirkon pastoriin professori Donald MacLeodiin kohdistuneisiin syytöksiin koskien seksuaalista hyväksikäyttöä 1980-luvulla. Edinburghin sheriffioikeus totesi MacLeodin syyttömäksi, mutta tapauksesta syntyneet erimielisyydet kirkon sisällä johtivat jakautumiseen. Myöhemmin näiden kahden kirkon välillä oli kiistaa seurakuntien kiinteistöjen omistuksesta, esimerkiksi Skyen saarella olleesta Broadfordin kirkkorakennuksesta ja pappilasta käytiin kiistaa vielä vuonna 2011, jolloin Skotlannin vapaakirkko (jatkuva) hävisi omistusoikeuskiistan Skotlannin vapaakirkolle. Skotlannin episkopaalinen kirkko
Vuonna 1603, Englannin kuningattaren Elisabeth I:n kuoltua Englanti ja Skotlanti yhdistyivät kuningas Jaakko I:sen alaisuudessa. Hän halusi yhtenäistää kirkolliset käytännöt rajan molemmin puolin ja kannatti episkopaalista eli piispajohtoista järjestelmää. Knoxin johtama uskonpuhdistus oli rakentunut presbyteriaaniselle järjestykselle. Niinpä sekä Jaakon että hänen seuraajiensa Kaarle I:sen ja Kaarle II:sen aikana Skotlannin kirkon järjestys vaihteli presbyteriaanisen ja episkopaalisen välillä. Stuart-suvun kuninkaat uskoivat heillä olevan jumalallisen oikeuden hallita sekä kirkkoa että valtiota mutta heitä vastustivat voimakkaasti presbyteriaaniset uskonliittolaiset ("Covenanters"), jotka vuonna 1638 allekirjoittivat Presbyteerisen kansallisen liiton ("Presbyterian National Covenant"). Vasta vuonna 1690, Mainion vallankumouksen jälkeen maan valtakirkoksi vakiintui presbyteerisesti järjestynyt Skotlannin kirkko. Skotlanti
Skotlannin kirjallisuus on ollut historiassa hyvin arvostetussa asemassa. Skotlantilaiset kirjailijat ovat kirjoittaneet englanniksi, skotiksi ja gaeliksi. Gaelinkielisiä tekstiä on tunnistettu jo 500-luvulta. Musiikkiin liittyvä runous oli gaelinkielisen kirjallisuuden hallitseva muoto 1700-luvulle saakka. Ensimmäinen tunnettu skotiksi kirjoittanut kirjailija oli runoilija John Barbour. Skotlannin vapaakirkko (vuodesta 1900)
18. toukokuuta 1843 Skotlannin kirkosta erosi 474 pastoria Thomas Chalmersin johdolla vieden mukanaan suuren määrän seurakuntalaisiaan. Eron taustalla oli muun muassa valtion vaikutusvalta Skotlannin kirkkoon. Lähteneet perustivat Skotlannin vapaakirkon. Koska he eivät saaneet mukaansa seurakuntien omaisuutta joutuivat he aloittamaan tyhjästä vapaaehtoisen kannatuksen voimin. Vuoden aikana saatiin kuitenkin rakennettua yli 500 kirkkoa pappiloineen ja kouluineen sekä aloitettua oma lähetystyö. Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko yhdistyi kahden pienemmän vapaakirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon ("United free church of Scotland"). Tässä uudessa kirkossa oli 1 620 jäsentä ja se kilpaili koossa Skotlannin kirkon kanssa. 27 seurakuntaa, jotka sijaitsivat pääosin Skotlannin Ylämailla ei hyväksynyt yhdistymistä. Ne julistautuivat Skotlannin vapaakirkon laillisiksi jatkajiksi vaatien sen koko omaisuutta itselleen. Englannin parlamentin ylähuone päättikin heillä olevan oikeuden siihen. Päätöstä pidettiin kuitenkin sen verran kohtuuttomana, että päädyttiin lopulta jakoon, jossa Skotlannin vapaakirkkona jatkava joukko sai lähes puolet kirkon entisestä omaisuudesta. Stuart (suku)
Stuartit hallitsivat Skotlannin kuningaskuntaa 336 vuotta vuosina 1371–1707. Tudor-suvun viimeisen monarkin, Elisabet I:n, jälkeen Stuartit saivat vallan myös Englannin ja Irlannin kuningaskunnissa. Stuart-suku hallitsi kaikkia kolmea, personaaliunioniin liittynyttä kuningaskuntaa vuodesta 1603 vuoteen 1707, jolloin perustettiin unionisopimuksella Ison-Britannian kuningaskunta. Heidän jälkeensä valtaan astui Hannover-suku. Skotlanti
Skotlanti on tuottanut 1950-luvulta lähtien monien maailmanlaajuisesti menestyneitä populaarimuusikoita. ”Skifflen kuninkaaksi” tituleerattu Lonnie Donegan menestyi 1950- ja 1960-luvuilla, ja hänen rinnalleen on noussut useita tunnettuja yhtyeitä ja artisteja. Vuoden 2005 äänestyksessä Skotlannin parhaimmiksi yhtyeiksi valitut Belle & Sebastian, Travis ja Idlewind aloittivat kaikki uransa 1990-luvulla. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Toisaalta esimerkiksi ensimmäinen Stuart oli Robert I Brucen tyttärenpoika ja Bruce oli Dunkeld-suvun David I:n jälkeläinen. Ensimmäinen Dunkeld oli Alpin-kuninkaiden jälkeläinen. Siis kaikki Skotlannin kuninkaat ja kuningattaret olivat Kenneth I Alpinin (kuninkaana 843/848 – 858) suoria jälkeläisiä. Skotlannin kansallispuolue
Skotlannin kansallispuolue (, SNP, gaeliksi "Pàrtaidh Nàiseanta na h-Alba", skotiksi "Scots Naitional Pairtie") on keskusta-vasemmistolainen kansallismielinen puolue, jonka pääteema on Skotlannin itsenäisyys. SNP muodostui vuonna 1934 NPS:n ("National Party of Scotland") ja "Scottish Partyn" yhdistyessä. Vuoden 2007 vaalien jälkeen SNP on ollut Skotlannin parlamentin suurin puolue. Puolueen johtajana ja Skotlannin ensimmäisenä ministerinä on toiminut vuodesta 2014 Nicola Sturgeon. Skotlannin historia
Toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin perinteiset teollisuudenalat kukoistivat vielä hetken, mutta pian sen jälkeen kilpailu maailmanmarkkinoilla koveni, kun Saksa ja Japani palasi kaupankäyntiin. Skotlannissa uudistukset tulivat kuitenkin hitaasti. Talouden lisäksi toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin kaupunkeja alettiin uudistaa. Suuret kaupungit olivat liikakansoitettua, ja uusia asuntoja tarvittiin kipeästi. Ongelman ratkaisemiseksi 1940–1960-luvuilla perustettiin viisi uutta kaupunkia: ensimmäisenä alettiin rakentaa East Kilbridea (1947) ja Glenrothea (1948). Skotlannin historia
Skotlannin ja Englannin välit kärjistyivät 1700-luvun alussa sodan partaalle, mutta Englanti oli jo sodassa Ranskan kanssa eikä halunnut sen rinnalle toista sotaa. Englanti lähetti kesällä 1705 Argyllin herttuan John Campbellin neuvottelemaan unionisopimuksesta. Englanti käytti lopulta taloudellisen saartamisen ja sotilaallisen invaasion uhkaa neuvottelukeinoina. Unionisopimus hyväksyttiin heinäkuussa 1706, ja se astui voimaan 1. toukokuuta 1707. Se yhdisti Englannin, Walesin ja Skotlannin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Skotlannin jalkapalloliitto
Skotlannin jalkapalloliitto () on skotlantilaisen jalkapallon korkein järjestö. Se on perustettu vuonna 1873 ja on täten maailman toiseksi vanhin jalkapalloliitto Englannin jalkapalloliiton jälkeen. Liitto on kuulunut FIFA:an vuodesta 1910 lähtien ja UEFA:an vuodesta 1954 lähtien. Sen presidenttinä toimii George Peat. Skotlanti
Aleksanteri III:n kuoltua 1286 Englannin kuningas Edvard I asetti Skotlannin hallitsijaksi John Balliolin ja teki Skotlannista vasallinsa. Balliol purki sopimuksen 1295 ja teki Ranskan kanssa niin kutsutun "Auld Alliance" -liiton. Edvard valtasi tämän jälkeen haltuunsa lähes koko Skotlannin. Edvardin julmaa hallintoa kohtaan nousi vastustusta, joka henkilöityi William Wallaceen. Robert Bruce otti ratkaisevan voiton Englannista Bannockburnin taistelussa 1314. Paavi antoi 1320 Skotlannille luvan itsenäisyyteen niin sanotussa Arbroathin julistuksessa, ja Englanti tunnusti 1328 Skotlannin itsenäisyyden Northamptonin rauhassa. Englannin historia
Elisabetin kuolemaan päättyi Tudor-suvun valta Englannissa ja valtaan nousi Skotlannin hallitsijasuku Stuartit. Tapahtuma liitti maat yhteen personaaliunionilla ja huipentui vuoden 1707 unioniin, jossa syntyi Yhdistynyt kuningaskunta.
Englanti pyrki 1600-luvulla saamaan ison osuuden kauppamerenkulusta. Niinpä 1651 hyväksyttiin purjehdussääntö-niminen laki, jonka mukaan Englantiin ja sen siirtomaihin sai tuoda Euroopan ulkopuolelta tavaraa vain englantilaisilla laivoilla. Se oli tähdätty kauppamerenkulkua hallinnutta Hollantia vastaan. Kielto oli voimassa kahdensadan vuoden ajan vuoteen 1849. Hollanti oli 1600-luvun alkupuolella onnistunut laajentamaan kauppamerenkulkuaan ja siitä oli tullut Euroopan rikkain maa. Hollantilaisten kaukokauppa Aasiasta johti siihen, että englantilaiset jäivät syrjään tuottoisasta maustekaupasta. Lothian
Skotlannin kuninkaan Kenneth II:n vaatimuksesta Englannin kuningas Edgar tunnusti vuonna 975 Skotlannin oikeuden Lothianiin. Lopullisesti alue tuli kuitenkin osaksi Skotlantia vasta, kun kuningas Malcolm II valloitti sen Carhamin taistelussa vuonna 1018. Suunnilleen nykyiselleen Englannin ja Skotlannin raja vahvistettiin vuonna 1092. Skotlannin historia
Englanti tunnusti toukokuussa 1328 tehdyssä Northamptonin rauhassa Skotlannin itsenäisyyden ja Robert Brucen aseman Skotlannin kuninkaana. Robert Bruce kuoli seuraavana vuonna, ja hänen seuraajakseen tuli vasta kaksivuotias David II. Englannin kuninkaan Edvard III:n kannustamana Robert Brucea vastustaneet aateliset onnistuivat kruunaamaan Edward Balliolin kuninkaaksi. Edvard käytti tilanteen hyväkseen ja valtasi Skotlannin eteläosat, ja kymmenenvuotias David II lähetettiin turvaan Ranskaan. Robert Stewart onnistui valtaamaan maat takaisin englantilaisilta ja pystyi jo 1341 tuomaan Davidin takaisin Skotlantiin. Kaarle II (Englanti)
Kaarle I vangittiin 1647, pakeni, ja vangittiin uudelleen 1648. Hänen poikansa tekemistä pelastusyrityksistä huolimatta hänet mestattiin vuonna 1649 ja Englanti julistautui tasavallaksi. Samaan aikaan Skotlanti kuitenkin tunnusti Kaarlen isänsä seuraajaksi, koska ei halunnut antaa Englannin päättää kuningaskuntansa kohtalosta. Näin ollen Kaarle II julistettiin skottien kuninkaaksi Edinburghissa 5. helmikuuta 1649. Vuonna 1650 Kaarle solmi Bredan rauhan Skotlannin presbyteerien kanssa ja saapui Skotlantiin 23. kesäkuuta 1650. Kaarle hylkäsi anglikaanisen kirkon, ja vaikka tämä toi hänelle suosiota Skotlannissa, hänestä tuli epäsuosittu Englannissa. Kaarle alkoi pian halveksia skotlantilaisia isäntiään ja oletettavasti riemuitsi saatuaan uutisen kovenanterien tappiosta Dunbarissa syyskuussa 1650. Kaikesta huolimatta skotit säilyivät Kaarlen parhaana toivona valtaistuimelle palaamisesta. Kaarle II kruunattiin skottien kuninkaaksi Sconessa 1. tammikuuta 1651. Kun Cromwellin joukot alkoivat uhata Kaarlen asemaa Skotlannissa, päätettiin hyökätä Englantiin. Monet skotit (mukaan lukien Argyllin markiisi Archibald Campbell ja muut johtavat kovenanterit) kieltäytyivät osallistumasta, ja vain pieni joukko englantilaisia rojalisteja liittyi Kaarlen vahvuuteen. Kaarlen armeija siirtyi etelään, mutta maahanhyökkäys päättyi tappioon Worcesterin taistelussa 3. syyskuuta 1651. Kaarlen sanotaan piileksineen sen jälkeen Boscobel Housessa tammessa (joka tunnetaan nimellä Royal Oak). Parlamentti lupasi tuhannen punnan palkkion kuninkaan päästä ja kuolemantuomion jokaiselle joka auttaisi häntä. Kuuden viikon pakoilun jälkeen Kaarle onnistui lähtemään Englannista ja pakenemaan Ranskaan naamioituneena (katso myös: ). David Cameron
15. lokakuuta 2012 Cameron ja Skotlannin (alueellinen) pääministeri (englanniksi: First Minister) Alex Salmond allekirjoittivat sopimuksen (Edinburgh Agreement 2012) kansanäänestyksen järjestämisestä Skotlannin itsenäisyydestä. Skotlannin aluehallinnon parlamentti- ja hallitusstrategiaministeri Bruce Crawford (Skotlannin kansallispuolue), Britannian hallituksen Skotlannista vastaava ministeri Michael Moore (liberaalidemokraatit), sekä Skotlannin aluehallinon varapääministeri Nicola Sturgeon (Skotlannin kansallispuolue) kirjoittivat sopimuksen. Sopimuksessa sovittiin että äänestykselle tulee olemaan selvä oikeudellinen perusta, Skotlannin parlamentti saa äänestää äänestyksestä, äänestyksellä pitää olla kumpienkin alueparlamentin ja brittiparlamentin, kumpienkin hallitusten, sekä ihmisten tuki, ja äänestyksen pitää olla reilu testi skottien mielipiteestä sekä ratkaiseva mielipiteen osoitus, jonka tulosta kummatkin osapuolet tulevat arvostamaan. Skotlannin historia
Annan kuoltua vuonna 1714 Ison-Britannian kuninkaaksi nousi Yrjö I, jonka äiti Sofia oli kuollut vain hieman ennen Annaa. Yrjön nousu kuninkaaksi oli käynnistämässä jakobiittikapinaa. James Stuart otti yhteyttä kesällä 1715 Ranskasta Marin jaarliin John Erskineen, jota kutsui kokoamaan klaanit yhteen. John Erskine nosti syyskuussa 1715 jakobiittien lipun salkoon Braemarin linnassa ja vain kahdeksan päivää myöhemmin valtasi Perthin. Erskinen jakobiittijoukot olivat täysin yllättäneet hallituksen, mutta Erskine hidasteli etenemistään ja menetti näin yllätysetunsa. Hallituksen joukot vahvistuivat joulukuussa 6 000 hollantilaissotilaalla, minkä jälkeen kapina hajosi nopeasti. Kruunattavaksi Skotlantiin saapunut James Stuart joutui pakenemaan takaisin Ranskaan helmikuussa 1716. Kapinan jälkeen englantilaiset pyrkivät rauhoittamaan Ylämaita, ja kenraali George Wade aloitti 1720-luvulla kymmenvuotisen projektin, jonka aikana Ylämaille rakennettiin sotilasteitä ja linnakkeita. Teitä rakennettiin noin 420 kilometriä, ja niiden ansiosta brittihallitus sai paremman otteen Skotlannin ylämaista.
Vuonna 1745 käynnistyi uusi jakobittikapina, jota johti itse kruununtavoittelija Charles Edward Stuart, kun skotlantilaiset eikä englantilaiset jakobiitit olleet valmiita käynnistämään kapinaa eikä Ranskan kuningas Ludvig XV ollut halukas avustamaan. Charles nousi syyskuussa 1745 maihin Ulko-Hebrideillä ja alkoi kerätä joukkoja Ylämailta. Jakobiittiarmeija valtasi nopeasti Edinburghin ja jatkoi etelässä aina englantilaiseen Derbyn kaupunkiin asti. Charlesin neuvonantajien suosituksesta jakobiittijoukot vedettiin kuitenkin joulukuussa Derbyn luota takaisin Skotlantiin, josta he voisivat aloittaa keväällä uuden hyökkäyksen. Jakobiittien vetäytyessä brittihallitus sai koko ajan lisää joukkoja Flanderista. Ne koottiin Aberdeenissä Wilhelm Cumberlandin alaisuuteen. Charles päätti kohdata Cumberlandin joukot Invernessin lähellä. Cullodenin taistelussa kuoli noin 1 500 jakobiittia, ja Charles pakeni sen jälkeen takaisin Manner-Eurooppaan. Skotlanti
Skotlannin talous oli 1900-luvun alussa hiipumassa, mutta ensimmäinen maailmansota elvytti raskasta teollisuutta: Clydejoen varrella rakennettiin monia sota-aluksia ja Clydeside oli Britannian merkittävin ammusten tuottaja. Skotlannista tuli myös enemmän sotilaita asukaslukuun nähden kuin mistään muusta Britannian osasta. Se myös menetti enemmän asukkaistaan kuin suurin osa sotaa käyneistä maista. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Isänsä Jaakko V:n kuoltua Maria Stewart (1542–1587) nousi alle viikon ikäisenä Skotlannin kuningattareksi (1542-1567). Maria avioitui Ranskan kuninkaan Frans II:n kanssa, jolloin velipuoli hallitsi kuningattaren nimissä. Maria otti sukunimekseen Stuart, jotta ranskalaiset lausuisivat sen oikein. Vuonna 1560 Maria palasi kotimaahansa 18-vuotiaana leskenä. Katolisena hän joutui myöhemmin sisällissotaan velipuoltaan vastaan ja haki turvapaikkaa Jaakko V:n serkulta, Englannin kuningattarelta Elisabet I:ltä. Elisabet vangitsi Marian, koska tällä oli parempi oikeus Englanninkin kruunuun, nosti kaksivuotiaan Jaakko VI:n (1567–1625) Skotlannin kuninkaaksi ja teloitutti Maria Stuartin vuonna 1587. Skotlannin historia
Rooman keisari Claudius aloitti vuonna 43 jaa. Rooman Britannian-valtauksen. Roomalaiset pysähtyivät kuitenkin lähelle nykyistä Englannin ja Skotlannin rajaa. Britannian provinssin kuvernööri Gnaeus Julius Agricola teki vuosina 78–84 sotaretken pohjoiseen ja yritti alistaa valtaansa Skotlannin piktiheimoja. Hän onnistui kukistamaan piktit Mons Graupiuksen taistelussa ja pyrki eristämään vihamieliset heimot Ylämaiden alueelle, mitä varten hän oli rakennuttanut myös Inchtuthilin linnoituksen. Agricola palasi Roomaan vuonna 84, eikä hänen strategiaansa enää jatkettu. Skotlannin historia
Vilhelm oli vuosina 1689–1697 sodassa Ranskan kanssa. Skotlannissa kerätyt verot rahoittivat osittain sotaa ja sodassa taisteli skotlantilaisia joukkoja, vaikka monet skotlantilaiset, jotka muistivat edelleen "Auld Alliancen" vastustivat sotaa. Sota vaurioitti myös Skotlannin taloutta, johon vaikutti lisäksi englantilaisten kauppiaiden monopoliasema Englannin siirtomaissa. Tämän seurauksena laadittiin Darien-suunnitelma, jonka tarkoituksena oli perustaa skotlantilainen siirtomaa Panamaan. Uudisasukkaat lähtivät vuonna 1698, mutta siirtokunta epäonnistui täysin. Suunnitelma tuli maksamaan lopulta noin puolet Skotlannin koko varallisuudesta. Skotlannin historia
Uskonpuhdistus oli alkanut Manner-Euroopassa 1500-luvun alkupuoliskolla, ja aate levisi pian myös Skotlantiin. Suosittu pappi George Wishart teloitettiin vuonna 1546, jolloin syttyi joidenkin protestanttien lairdien kapina, joka päättyi ranskalaisten tuella seuraavana vuonna. Vangitut kapinalliset, muun muassa John Knox, lähetettiin Ranskaan. Pieni skottiaatelisten ryhmä perusti Lords of the Congregation -nimellä tunnetun ryhmän, jonka tavoitteena oli perustaa protestanttinen Skotlanti. Sijaishallitsija Marie de Guise sieti aluksi protestantteja, mutta toukokuussa 1559 hän kokosi armeijan protestantteja vastaan, kun Perthin kirkot olivat joutuneet hyökkäyksen kohteeksi Skotlantiin palanneen John Knoxin tulisen saarnan jälkeen. Protestanttien sotaonni kääntyi vuonna 1559, kun protestanttinen Elisabet I nousi valtaan Englannissa. Marie de Guise kuoli kesäkuussa 1560, ja Englannista lähetettiin sotilaallista tukea Skotlantiin. Heinäkuun alussa osapuolet allekirjoittivat Edinburghin sopimuksen, joka takasi sekä ranskalaisten että englantilaisten joukkojen vetäytymisen Skotlannista. Se myös päätti "Auld Alliancen" ja teki Skotlannista protestanttisen valtion. Luettelo Englannin hallitsijoista
Englannin perustukset luotiin jo kauan ennen kuin sitä saattoi sanoa yhtenäiseksi kuningaskunnaksi. Englannista muodostui valtio useassa vaiheessa Alfred Suuren ja tämän pojanpojan Athelstanin hallituskausien välillä. Vuonna 1707 kuningaskunta lakkasi unionisopimuksen myötä olemasta erillinen valtio ja se yhdistyi Skotlannin kuningaskunnan kanssa Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Skotlannin väestö
Skotlannin asukasluku on pysynyt melko vakaana 1960-luvulta lähtien. Vuonna 1974 asukasluku oli ennätyksellinen 5,24 miljoonaa, mutta sitten määrä rupesi laskemaan. Asukasluku oli vuonna 2002 laskenut 5,05 miljoonaan ja lähti sen jälkeen taas nousemaan. 2000-luvulla tapahtunut asukasluvun kasvu johtuu erityisesti positiivisesta nettomuutosta; lisäksi syntyneitä on ollut kuolleita enemmän. Skotlantiin muutti heinäkuun 2011 ja kesäkuun 2012 välisenä aikana 12 700 ihmistä enemmän kuin sieltä muutti pois. Muista Britannian osista Skotlanti sai muuton ansiosta 3 000 uutta asukasta ja muualta maailmasta 9 700. Samassa ajassa syntyneitä oli 4 223 enemmän kuin kuolleita. Skotlantilainen valistus
Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 1707 Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Tämä avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan, ja he ottivatkin siitä nopeasti haltuunsa valtaosan. Vaurastuminen tuki sivistystä, ja sen ansiosta skotlantilaiset oppineet alkoivat vaikuttaa entistä useammin Skotlannissa Manner-Euroopan sijaan. Englannin historia
Jo aiemmin personaaliunionissa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707. Skotlannin kirkko
Vuonna 1874 parlamentti poisti vihdoin patronaattioikeuden, mikä avasi mahdollisuuden jälleenyhdistymiselle. Tämä vei kuitenkin aikaa ja tapahtui vaiheittain. Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko ja Yhdistynyt presbyteerikirkko yhdistyivät nimellä Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko ("United Free Church of Scotland"), tosin Skotlannin vapaakirkosta vähemmistö erityisesti Ylämaiden alueella päätti pysyä itsenäisenä kirkkona. Yhdistynyt kirkko liittyi Skotlannin kirkkoon vuonna 1929. Tosin myöskään Skotlannin yhdistyneestä vapaakirkosta kaikki eivät hyväksyneet yhdistymistä, vaan jatkoivat itsenäisenä kirkkona. Skotlannin vapaakirkko (1843-1900)
Vuonna 1690 oli presbyteerisestä Skotlannin kirkosta tullut Skotlannin valtiokirkko. Jo 1700-luvulla siitä irtosi joitain pieniä ryhmittymiä, mutta vuoden 1843 irtautuminen oli näitä selkeästi merkittävämpi.Sen syyt juonsivat juurensa vuonna 1834 alkaneeseen riitaan oikeudesta nimittää papit seurakuntiin seurakuntien ja patronaattioikeuden haltijoiden välillä. Riita muodostui periaatteelliseksi kiistaksi valtiovallan ja kirkollisen vallan välillä. Valtio kumosi kaikki ne kirkolliset lait, jotka eivät olleet saaneet valtiollista vahvistusta ja atoivat rangaistuksia papeille, jotka kirkollisen hallinnon päätösten mukaisesti olivat vastustaneet valtion toimenpiteitä papinvirkojen täytössä. Toisaalta kirkon yleiskokous ("General assembly") erotti viroistaan ne papit, jotka noudattivat valtion määräyksiä. Yritykset sovitella tilannetta osoittautuivat turhiksi, ja 18. toukokuuta 1843 Skotlannin kirkosta erosi 474 pastoria seurakuntiensa innokkaalla tuella. Eronneiden joukkoa johti Thomas Chalmers. Eronneet pastorit luonnollisesti menettivät virkansa ja tulonsa Skotlannin kirkossa. Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014
Lokakuussa 2012 Britannian pääministeri David Cameron ja Skotlannin pääministeri Alex Salmond allekirjoittivat sopimuksen kansanäänestyksen järjestämisestä. Alex Salmond on pohjustanut itsenäisyysäänestystä siitä lähtien, kun hänen keskustavasemmistolainen Skotlannin kansallispuolueensa (SNP) nousi suurimmaksi puolueeksi vuonna 2007. Vuonna 2011 se sai enemmistön Skotlannin parlamenttiin. Skotlannin kirkko
Vuonna 1517 Martti Luther julkaisi 95 teesiään Saksan Wittenbergissä. Lutherin katolisen kirkon opetusta ja käytäntöjä vastaan esittämä kritiikki levisi nopeasti kirjapainotaidon ansiosta. Ne innostivat myös Skotlannissa sellaisia henkilöitä kuin Patrick Hamilton, joka oli opiskellut Saksassa. Hän koki marttyyrikuoleman St Andrewsissa vuonna 1528. Kuitenkin tuli muita, jotka ajoivat asiaa eteenpäin, kuten George Wishart ja hänen tukijansa John Knox. Wishart koki Hamiltonin tavoin marttyyrikuoleman mutta Knox, joka sai voimakkaita vaikutteita Jean Calvinilta oleskellessaan Sveitsin Genevessä, selvisi ja jatkoi työtään. Elokuussa 1560 Skotlannin parlamentti hylkäsi paavin auktoriteetin ja teki katolisen messun laittomaksi. Heti seuraavana vuonna tilanne kuitenkin mutkistui, kun Skotlannin kuningatar Maria Stuart, joka oli katolisuuden innokas kannattaja, palasi Ranskasta. Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014
Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014 oli Skotlannissa 18. syyskuuta 2014 järjestetty kansanäänestys siitä, pitäisikö alueen jäädä osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa vai itsenäistyä. Äänestyksessä Skotlannin itsenäistymistä vastusti 55,3 % ja kannatti 44,7 % äänestäneistä. Äänestysprosentti oli 84,6. Skotlannin vapaa presbyteerikirkko
18. toukokuuta 1843 Skotlannin kirkosta erosi Thomas Chalmersin johdolla 474 pastoria, jotka veivät mukanaan suuren määrän seurakuntalaisiaan. Eron taustalla oli muun muassa valtion vaikutusvalta Skotlannin kirkkoon. Lähteneet perustivat Skotlannin vapaakirkon. Koska he eivät saaneet mukaansa seurakuntien omaisuutta, he joutuivat aloittamaan tyhjästä vapaaehtoisten tuella. Vuoden aikana rakennetiin kuitenkin yli 500 kirkkoa pappiloineen ja kouluineen sekä aloitettiin lähetystyö. Skotlanti
Skotlanti jaettiin vuonna 1996 32 hallintoalueeseen paikallishallinnon tehostamiseksi. Näiden yhden tason hallintoyksikköjen tehtävänä on tuottaa kaikki alueen julkiset palvelut, kuten opetus ja sosiaalityö sekä ympäristön ja teiden kunnossapito. Suurimmissa hallintoyksiköissä on vielä niiden alaisuudessa toimivia erillisiä komiteoita, jotka huolehtivat jonkun tietyn alueenosan palveluista. Skotlannin kansalliskirjasto
Skotlannin kansalliskirjasto (, lyh. NLS; , ) on Edinburghin kaupungissa toimiva Skotlannin kansalliskirjasto. Kirjasto on yksi Britannian kolmesta kansalliskirjastosta (British Libraryn ja Walesin kansalliskirjaston ohella) ja se on yksi kuudesta vapaakappaleoikeuskirjastosta Britanniassa tai Irlannissa. Skotlannin kansalliskirjaston vapaakappaleoikeus on peräisin vuodelta 1710. Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko
Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko yhdistyi Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon ("United free church of Scotland").. Tässä uudessa kirkossa oli 1 620 jäsentä ja se kilpaili koossa Skotlannin kirkon kanssa. 27 seurakuntaa, jotka sijaitsivat pääosin Skotlannin Ylämailla ei hyväksynyt yhdistymistä. Ne julistautuivat Skotlannin vapaakirkon laillisiksi jatkajiksi vaatien sen koko omaisuutta itselleen. Englannin parlamentin ylähuone päättikin heillä olevan oikeuden siihen. Päätöstä pidettiin kuitenkin sen verran kohtuuttomana, että päädyttiin lopulta jakoon, jossa Skotlannin vapaakirkkona jatkava joukko sai lähes puolet kirkon entisestä omaisuudesta. Skotlanti
Varhaisimmat tunnetut skotlantilaiset rakennelmat ovat esihistoriallisia kivirakennelmia, kuten Skara Braen ja Jarlshofin kylät Orkney- ja Shetlandsaarilla. Romaaninen arkkitehtuuri tuli Skotlantiin 1100-luvulla hallituskaudella. Tyyliä edustavat esimerkiksi Dunfermlinen luostari ja Pyhän Magnusin katedraali Kirkwallissa. Goottilainen tyyli levisi Skotlantiin romaanisen kauden jälkeen. Koristeellisemmalla keski- ja myöhäisgotiikan jaksolla rakennettiin muun muassa Dunkeldin ja Elginin katedraalit. Uskonpuhdistuksen jälkeen monia luostareita ja katedraaleja vahingoitettiin. Skotlannin historia
Skotlannin politiikkaa uudistettiin 1830-luvulla, mutta uudistukset eivät tuoneet kasvavalle työläisväestölle äänioikeutta, jonka he saivat vasta vuoden 1867 Reform Actin jälkeen. Whig-puolue sai runsaasti kannatusta uudistuksen ansiosta ja oli 1860-luvulla perustetun liberaalipuolueen kanssa Skotlannin hallitsevia puolueita. Skotlantilaista yhteiskuntaa muokkasi 1800-luvun puolivälissä myös Skotlannin kirkon jakautuminen. Skotlannin vapaakirkko erosi Skotlannin kirkosta vuonna 1843. Skotlanti
Skotlanti (, ) on maa Ison-Britannian saaren pohjoisosassa. Se käsittää suunnilleen kolmanneksen saaren pinta-alasta ja kuuluu Yhdistyneen kuningaskunnan eli Britannian valtioon. Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko
Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko (, , ), on skotlantilainen kirkkokunta, joka perustettiin vuonna 1900 Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon ja Skotlannin vapaakirkon enemmistön yhdistyessä. Kirkon enemmistö puolestaan yhdistyi vuonna 1929 Skotlannin kirkon kanssa. Vähemmistö päätti kuitenkin jatkaa toimimista itsenäisenä kirkkona. Sillä oli vuoden 2016 lopussa 53 seurakuntaa ja 2 466 jäsentä. Skotlannin parlamentti (lakkautettu 1707)
Parlamentin itsenäinen valta oli heikentynyt 1600-luvun alussa, jolloin kruunu alkoi suoraan nimittää Lords of the Articlesin jäsenet. Sen sijaan Englannin sisällissodan aikana 1638–1651 parlamentti käytännössä hallitsi Skotlantia ja sääti kuninkaan valtaa rajoittaneita lakeja. Oliver Cromwellin valtakautena Skotlannin parlamentti lakkautettiin kokonaan vuosikymmeneksi. Se aloitti toimintansa uudelleen Englannin restauraation myötä vuonna 1661, mutta joutui ensitöikseen palauttamaan kuninkaalle sisällissotaa edeltäneet valtaoikeudet. Parlamentti alkoi kuitenkin uudelleen kasvattaa valtaansa 1600-luvun lopulla. Kun parlamentti Englannin mainion vallankumouksen jälkeen vuonna 1689 hyväksyi Vilhelm I:n kuninkuuden, se ilmoitti samalla pidättävänsä itsellään oikeuden syrjäyttää vastaisuudessa jokainen hallitsija, joka yrittäisi puuttua parlamentin toimintavapauksiin. Lords of the Articles -komitea lakkautettiin seuraavana vuonna. Tämän jälkeen Englannin kruunu pyrki kontrolloimaan Skotlannin parlamenttia pääasiassa lahjonnan ja muun poliittisen ohjailun keinoin. Skotlannin vaakuna
Nykymuodossaan Skotlannin vaakuna periytyy kuningas Robert I Brucen aikaan ja Bannockburnin taisteluun 1314. Hän otti Skotlannin vaakunan omakseen entisen sukuvaakunansa (kultaisessa kentässä punainen lakio ja vinoristi) sijaan. Skotlannin parlamentti (lakkautettu 1707)
Englannin ja Skotlannin parlamenttien yhdistämistä oli ehdotettu ensi kerran jo vuonna 1604, eli pian sen jälkeen kun maiden välille oli syntynyt personaaliunioni. Sillä kerralla ehdotus hylättiin. Sata vuotta myöhemmin hanke kuitenkin toteutettiin. Skotlannin parlamentti hyväksyi 16. tammikuuta 1707 unionilain, jolla Skotlanti ja Englanti yhdistettiin yhdeksi valtakunnaksi. Skotlannin parlamentti hajaantui 25. maaliskuuta ja julistettiin lopullisesti hajotetuksi 28. huhtikuuta. Unioni astui voimaan 1. toukokuuta. Siitä alkaen Englannin parlamentti edusti myös Skotlantia, josta valittiin sinne 45 edustajaa. Ylähuoneessa tehtiin tosin 1713 ehdotus unionin purkamisesta, mutta se hävisi äänestyksessä täpärästi neljällä äänellä. Skotlanti sai uudelleen oman parlamentin vasta vuonna 1999. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Iso-Britannian ensimmäisenä kuningattarena Anna Stuart vielä toimi 1707–1714, mutta hänen kuoltuaan hänen 17 lastaan olivat jo kuolleet lapsina ja parlamentti sai vuonna 1701 antamansa asetuksen perusteella valita uuden hallitsijan. Valituksi tuli Stuartien protestanttinen pikkuserkku, Hannoverin vaaliruhtinaan Yrjö I:n, joka ei isälinjaltaan enää ollut Stuart vaan Hannover-sukua. Sen viimeisen edustajan, kuningatar Viktorian lapset katsottiin Viktorian miehen sukuun eli nykyiseen Windsor-hallitsijasukuun kuuluviksi. Iso-Britannian hallitsijat ovat siis yhä Stuartien suoria jälkeläisiä mutta eivät isälinjaltaan. Skotlannin historia
Neoliittisen kauden maanviljelijät saapuivat Skotlantiin myös Euroopan manneralueelta. Heitä alkoi tulla noin 4500 eaa. He raivasivat metsiä viljelmiään ja karjaa varten ja loivat näin pohjan Skotlannin nummimaastolle. Varhaiset maanviljelijät perustivat myös pysyviä asetuksia, kuten Skara Braen Orkneysaarilla. Kivikaudelta on säilynyt useita muinaisjäänteitä; Caithnessissa sekä Orkney- ja Shetlandinsaarilta on löytynyt erityisen hyvin säilyneitä esihistoriallisia kyliä, hautaröykkiöitä ja kivipaasia. Orkneysaarilta löytyvät Skara Braen lisäksi muun muassa Maeshowen hautakumpu ja Stonehengen tapainen Brodgarin kehä. Skotlannin vapaa presbyteerikirkko
Skotlannin vapaa presbyteerikirkko (, , ), on skotlantilainen kirkkokunta, joka syntyi vuonna 1893 Skotlannin vapaakirkosta eronneiden pastorien perustaessa uuden kirkon. Kirkolla on 29 seurakuntaa ympäri Skotlantia sekä lisäksi yksittäisiä seurakuntia ympäri maailmaa. Skotlannin historia
Robert II kuoli 1390, ja häntä seurasi Robert III, joka ei ollut toipunut viisi vuotta aiemmin saamastaan hevosen potkusta. Hän käytännössä erosi 1399 heikon terveytensä takia, ja seuraavan 25 vuoden ajan Skotlantia hallitsivat sijaishallitsijat. Robert päätti lähettää vuonna 1406 poikansa Jaakon turvaan Ranskaan, mutta englantilaiset merirosvot kaappasivat hänet ja veivät Lontooseen Henrik IV:n hoviin, jossa häntä pidettiin panttivankina. Robert kuoli pian tämän jälkeen, ja Jaakosta tuli Skotlannin kuningas. Sijaishallitsijana toimi Jaakon setä Albanyn herttua Robert Stewart, joka ei kunnolla pyrkinyt vapauttamaan Jaakkoa. Skotlanti
Skotlanti muodostaa pohjoisen kolmanneksen Ison-Britannian saaresta. Sen kokonaispinta-ala on . Skotlannilla on ainoan naapurinsa Englannin kanssa yhteistä rajaa . Se kulkee itärannikolta Tweedjoelta länteen Solway Firthiin. Skotlannin lounaiskärjestä päässä sijaitsee Irlanti, päässä koillisessa on Norja ja pohjoisessa Tanskan Färsaaret. Skotlantia ympäröivät Atlantti ja Pohjanmeri. Skotlannin parlamentti (lakkautettu 1707)
Skotlannin parlamentti () oli Skotlannin kuningaskunnassa lakiasäätävänä elimenä toiminut säätykokous. Se toimi keskiajalta aina vuoteen 1707, jolloin säädetty unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin valtiot. Skotin kieli
Skottien nimitys "Scot" on lainattu latinasta ja sillä tarkoitettiin Skotlantia. Alun perin skotin kielellä tarkoitettiin laajalti Skotlannissa puhuttua gaelin kieltä, mutta sen jälkeen kun skotit 900-luvulla olivat valloittaneet aiemmin Northumbriaan kuuluneen Lothianin maakunnan, nimitys siirtyi vähitellen tarkoittamaan siellä puhuttua englannin murretta. Muinaisenglantia oli puhuttu nykyisen Skotlannin eteläosissa jo 600-luvulla, mutta englannin varsinainen leviäminen alkoi vasta 1200-luvulla. Nykyinen skotti kehittyi Lothianin murteesta, ja viimeistään 1400-luvulla se alkoi kehittyä itsenäisesti englannin kieleen nähden. 1700-luvulla alkoi standardienglannin leviäminen, ja englanti korvasi monen aiemmin skottia puhuneen äidinkielen. 1840-luvulla Skotlannin opetushallitus päätti, että skotti on merkityksetön ja sen opettamista ei jatkettaisi. Skotti ei kuitenkaan kuollut käytöstä, mutta sen taantuminen jatkuu edelleen. Skotlannin kirkko
Vähitellen alkuperäiset eroamisten syyt vaipuivat menneisyyteen ja alkoi tapahtua paluuliikennettä. Mutta vuonna 1843 syntyi entistä paljon suurempi skisma. Vuoden 1843 hajaannuksena ("Disruption of 1843") tunnettu skisma johti yhden kolmasosan pastoreista ja seurakunnista eroon Skotlannin kirkosta sekä Skotlannin vapaakirkon ("Free Church of Scotland") perustamiseen. Jatkuva kiista seurakuntien oikeudesta kutsua itse pastorinsa yhdessä sen kanssa, että kirkollinen lainsäädäntö tehtiin voimattomaksi maallisen oikeuden toimesta olivat osaltaan hajaannuksen taustalla. Aiemmin eronneet ryhmät muodostivat vuonna 1847 Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon ("United Presbyterian Church of Scotland"). Vaikka osa ryhmistä pysyi edelleen itsenäisinä oli 1800-luvun puolivälissä Skotlannissa kolme merkittävää presbyteerikirkkoa, Skotlannin kirkko, Skotlannin vapaakirkko ja Yhdistynyt presbyteerikirkko. Iso-Britannia (saari)
Saarella oli ollut kolme maata: Englanti, Skotlanti ja Wales. Ison-Britannian kuningaskunta oli olemassa vuodet 1707–1801. Se muodostettiin vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin kuningaskunnan ja Skotlannin kuningaskunnan yhdistyessä. Vuoden 1801 liittosopimus muutti valtion nimen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi, josta tuli vuonna 1927 nykyinen "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Iso-Britannia-nimeä käytetään lähes aina tarkoittamaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Lyhenne "GB" (Great Britain) on myös jossakin yhteyksissä virallinen valtiosta käytetty lyhenne. Skotlanti
Unionisopimus avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan. Kauppaa ja vaurastumista seurasivat Skotlannin valistusaika ja teollinen vallankumous. Valistusajan merkittävimpiä henkilöitä olivat filosofit David Hume, Adam Smith, sosiologi Adam Ferguson, lääkäri William Cullen, kemisti Joseph Black, geologi James Hutton sekä kirjailijat Walter Scott ja Robert Burns. Skotlanti
Yhdistynyt kuningaskunta on hallinnollisesti katsoen yksi valtio, jolla on yksi virallinen parlamentti ja hallitus. Vaikka kuningaskunnan eri osille onkin myönnetty jonkun verran itsehallintoa, niiden parlamentit ja muut omat hallinnolliset elementit ovat Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alaisuudessa. Virallinen parlamentti voi myös päättää supistaa tai muuttaa niiden valtaa, joskin on todennäköistä ettei tärkeitä ratkaisuja kuten itsehallinnon lakkauttamista tulla tekemään ilman kyseisen alueen kansanäänestystä. Skotlanti
Työväenpuolueen Tony Blairin hallitukseen kuulunut Skotlanti-ministeri Donald Dewar johti Skotlannin uuteen parlamenttikansanäänestykseen vuonna 1997. Skotlannin parlamentin perustamista kannatti 75 prosenttia äänestäneistä. Parlamenttivaalit järjestettiin Skotlannissa jo 1999. Alex Salmondin johtama SNP otti vaalivoiton vuoden 2011 Skotlannin parlamenttivaaleissa ja käynnisti samalla itsenäisyysohjelman. Britannian pääministeri David Cameron ja Alex Salmond sopivat lokakuussa 2012 itsenäisyyskansanäänestyksen järjestämisestä. Syyskuussa 2014 järjestetyssä äänestyksessä reilut vastusti itsenäistymistä. Jakobiitti (puolue)
Skotlannissa syttyi 1700-luvulla kaksi merkittävää jakobiittien kapinaa: vuosina 1715 ja 1745. Jakobiitit yrittivät maihinnousua Espanjan laivaston tuella vuonna 1719 ja Ranskan avustuksella 1744. Viimeiset yritykset tehtiin vuonna 1751, minkä jälkeen Charles Edward Stuart tärveli suhteensa omiin tukijoihinsa, jotka hylkäsivät hänet. Skotlannissa hallitus tuhosi klaanijärjestelmän riistämällä klaanien päämiehiltä näiden valtaoikeudet, lakkauttamalla klaanien oikeuden vaatia asepalvelusta ja kieltämällä aseenkannon sekä kansallispukujen ja gaelin kielen käytön. Ylämaan tieverkkoa parannettiin, ja sinne perustettiin varuskuntia. Skotlanti
Toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin talous hiipui uudestaan, ja 1900-luvun jälkipuoliskolla maassa jouduttiin tekemään radikaaleja uudistuksia. Perinteisten teollisuuden alojen kaaduttua uudet alat, kuten elektroniikkateollisuus, palvelualat ja finanssiala, alkoivat elvyttää Skotlannin taloutta. Öljyn löytyminen Pohjanmereltä herätti uutta nationalismia, ja Skotlannin kansallispuolue (SNP) sai vuonna 1974 noin 30 prosenttia parlamenttivaalien äänistä. Estääkseen sotilaallisen nationalismin syntyä James Callaghanin brittihallitus järjesti vuonna 1979 kansanäänestyksen Skotlannin omasta parlamentista. Vaikka parlamentin kannattajat ottivatkin täpärän voiton, tulos ei ollut lainvoimainen, sillä äänestysprosentti oli jäänyt alle 40 prosentin. Scone
Scone [ˈskuːn] (, ) on kylä Skotlannissa, Perth ja Kinrossin hallintoalueella. Se sijaitsee Tay-joen varrella Perthin pohjoispuolella.
Scone oli Skotlannin pääkaupunki piktien aikana, ja Skotlannin kuninkaat kruunattiin siellä satojen vuosien ajan. Uskotaan että skottikuningas Kenneth I MacAlpin toi skottien kruunajaiskiven Sconeen 800-luvulla. John Balliol oli viimeinen sillä kruunattu Skotlannin kuningas. Edvard I valloitti Skotlannin 1296 ja vei kiven Lontooseen. Hän rakennutti Westminster Abbeyhin kruunajaistuolin, jonka istuimeen kivi upotettiin. Nationalistit varastivat kiven 1950 ja palauttivat sen Skotlantiin. Se löytyi ja palautettiin 4 kuukautta myöhemmin, mutta vuonna 1996 Britannian hallitus palautti kiven Skotlantiin. Kivi on nykyisin Edinburghissa. Skotlannin historia
Taloudellisten ongelmien lisäksi Skotlantia kohtasi 1700-luvun alussa ongelma perimysjärjestyksestä. Vilhelm kuoli vuonna 1702, jolloin Englannin ja Skotlannin hallitsijaksi nousi Vilhelmin lapseton sisko Anna. Englannissa whig-poliitikot pelkäsivät toista Stuart-restauraatiota: protestanttinen Englanti ei halunnut Jaakko II:n katolisen pojan James Stuartin nousua kuninkaaksi. Englannin parlamentti olikin jo vuonna 1701 päättänyt, että Annan jälkeen kruunu menisi saksalaiselle Hannoverin Sofialle, joka oli Jaakko I:n tyttärentytär. Tämä aiheutti eripuraa skotlantilaisten kanssa, ja Skotlannin parlamentti päätti pian, että he voisivat valita oman monarkkinsa. Dalriadan kuningaskunta
Dalriadan Irlannin puoleinen osa alkoi rappeutua jo 500-luvun alussa, kun Irlannin hallitseva suku oli siirtynyt Skotlantiin. Viikinkien tunkeuduttua Irlantiin 800-luvulla Irlannin Dalriada menetti kokonaan poliittisen identiteettinsä. Piktit puolestaan alkoivat ahdistella Dalriadaa Skotlannissa. Dalriadan kuningas Kenneth I MacAlpin yhdisti viimein piktit ja skotit vuonna 843, ja siitä lähtien aluetta ryhdyttiin kutsumaan Skotlanniksi. Kennethistä tuli uuden Alban kuningaskunnan ensimmäinen kuningas. Ylämaat
Skotlannin klaanijärjestelmä käytti aikoinaan suurta vaikutusvaltaa Ylämailla. Stuartien suku (alun perin Stewartin klaani) oli Skotlannin hallitsijasuku vuosina 1371–1707, vuonna 1603 muodostetun personaaliunionin jälkeen he nousivat myös Englannin ja Irlannin valtaistuimelle. Legendaarisin Stuart-hallitsijoista oli Maria Stuart, jotka kutsutaan Skotlannissa usein nimellä "Mary, Queen of Scots". Skotlannin historia
Skotlannin ja Englannin kruunut yhdistyivät Elisabet I:n kuoleman jälkeen. Skotlannin Jaakko VI:stä tuli 1603 myös Englannin kuningas. Ensimmäiset yhteiset hallitsijat vastustivat Skotlannin presbyteerikirkkoa, ja Kaarle I uudistukset aloittivat Skotlannissa vuonna 1639 piispojen sodat. Englanti kärsi niissä tappion, mikä oli aloittamassa sisällissotaa, jossa skotlantilaiset asettuivat aluksi Oliver Cromwellin parlamentaristien puolelle. Osapuolet ajautuivat kuitenkin erimielisyyksiin, ja Cromwell valloitti Skotlannin. Skotlannin talous oli raunioina 1600-luvun lopulla. Sekä Englannissa että Skotlannissa etsittiin samaan aikaan seuraajaa lapsettomalle Annalle. Pitkien neuvotteluiden jälkeen Skotlanti ja Englanti tekivät vuonna 1706 unionisopimuksen. Ylämailta joukkoja keränneet jakobiitit kävivät 1700-luvulla kaksi kapinaa Ison-Britannian kruunua vastaan. Näiden seurauksena vuonna 1746 monet Ylämaiden kulttuuriin liittyvät symbolit, kuten kiltti kiellettiin. Skotlannin historia
Jaakko sai protestanttisen kasvatuksen ja otti vallan sijaishallitsijoilta 17-vuotiaana vuonna 1583. Skotlannin kirkosta oli tällä välin muodostunut John Knoxin ja Andrew Melvillen johdolla presbyteerinen. Jaakko vastusti presbyteeristä kirkkoa, koska siitä puuttui kuninkaan nimittävät piispat, mikä vähensi kuninkaan arvovaltaa. Jaakko ei kuitenkaan pystynyt vastustamaan uudistaja, kunnes hänestä kruunattiin 1603 Elisabet I:n kuoleman jälkeen myös Englannin kuningas nimellä Jaakko I. Lapsettomana kuolleelle Elisabetille ei ollut oikeastaan muita varteenotettavia seuraajia kuin Skotlannin Jaakko VI. Hän muutti Lontooseen, mutta vakuutti Skotlannissa palaavansa maahan säännöllisesti. Hänen ainoa vierailunsa Skotlantiin tapahtui kuitenkin vasta vuosien päästä. Jaakko vangitsi vuonna 1606 Melvillen ja seitsemän muuta pappia Lontooseen ja palautti piispajärjestelmän. Neljä vuotta myöhemmin Skotlannissa oli jälleen yksitoista piispaa ja kaksi arkkipiispaa. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuodesta 1801, jolloin Irlanti tuli osaksi kuningaskuntaa, vuoteen 1921, jolloin Irlanti itsenäistyi, valtion nimenä oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Tämän edeltäjänä oli Ison-Britannian kuningaskunta, joka muodostui vuonna 1707 Englannin ja Skotlannin kuningaskuntien yhdistyessä. Skotit
Maiden tiet lähenivät taas toisiaan kun Skotlannin kuningas Jaakko VI peri Englannin kruunun ja muutti hovinsa Lontooseen. Jaetun kuninkaan johdosta Skotlannin autonomia alkoi murentua pikku hiljaa ja siitä tuli kiinteämpi osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa. 1800-luvulla Skotlanti teollistui voimakkaasti Englannin tapaan ja maan väestö keskittyi Glasgowin lännessä ja Edinburghin idässä käsittävälle vyöhykkeelle. Suuria määriä skotteja muutti paitsi tälle vyöhykkeelle, myös muualle maailmaan ja erityisesti Ison-Britannian siirtomaihin. Muuttoliike siirtomaihin oli erityisen voimakasta gaelia puhuneilta alueilta. Yhdistyneen kuningaskunnan osat
Skotlanti on vuodesta 1996 asti ollut jaettu 32 hallintoalueeseen ("council area", katso Skotlannin hallintoalueet). Nämä ovat ainoa koko maan kattava paikallishallintojärjestelmä. Hallintoalueiden alapuolella on joillakin alueilla paikallisvaltuustoja, mutta näiden toimivalta on hyvin rajallinen. Skotlanti
Perinteisen oikeisto–vasemmistojaon lisäksi politiikkaan vaikuttaa itsehallintokysymys, jota Yhdistyneen kuningaskunnan puolueet ovat tukeneet enemmän tai vähemmän historiansa aikana. Nyt kun itsehallinto on jo saatu, kysymys koskee sitä, pitäisikö Skotlannin itsenäistyä. Vuoden 2004 kyselyssä skotlantilaisista kannatti itsehallinnon lisäämistä ja vain kaksi prosenttia halusi palauttaa määräysvallan Westminsteriin. Vuonna 2012 uutisoitiin, että kyselyissä enintään kolmasosa kansasta kannattaa itsenäisyyttä. Iso-Britannia (saari)
Britannia muodostui runsaat 400 miljoonaa vuotta sitten, kun kaksi maamassaa yhdistyi. Avaloniasta syntyi suuri osa nykyistä Englantia ja Laurentiasta Skotlanti. Niiden lisäksi pienestä Armoricasta syntyi Cornwall ja eteläinen Devon. Armoricasta syntynyt osa muistuttaa geologisesti enemmän Manner-Eurooppaa kuin muuta Britanniaa. Skotit
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvassa Skotlannissa on vähän yli 5 miljoonaa asukasta ja heistä 4,5 miljoonaa luki vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan itsensä skoteiksi. Muualla maailmassa skottilaisen taustan omaa noin 10–15 miljoonaa henkilöä, ja suurin osa heistä asuu muissa englantia puhuvissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Robert Brucen pojan David II:n kuoltua lapsettomana Brucen tyttärenpoika Robert Stewart peri kruunun lähimpänä perillisenä. Robert II (2. maaliskuuta 1316 – 19. huhtikuuta 1390) oli ensimmäinen Stewart- eli Stuart-sukuinen Skotlannin kuningas (1371–1390). Suku oli Skotlannin viimeinen kuningassuku: vuonna 1707 kuningaskunnat ja parlamentit yhdistettiin kuningatar Anna Stuartin alaisuudessa. Annaa kuitenkin seurasi hänen pikkuserkkunsa Yrjö I Hannover-suvusta (1714–1727). Skotlannin historia
Roomalaisten lähtö ajoitetaan perinteisesti vuoteen 410. Tuohon aikaan Skotlannissa asui ainakin kaksi alkuperäisheimoa, pohjoisen ja idän piktit ja lounaisosien britit. Piktiperintöä Skotlannissa ovat monet ”pit”-alkuiset paikannimet ja veistetyt symbolikivet. Britit puolestaan olivat todennäköisesti roomalaistuneita kelttejä, sillä monilla heidän johtajistaan oli roomalaiset nimet. Skotismi
Skotismi sai alkunsa vanhemmasta fransiskaanisesta koulukunnasta, joka hallitsi teologiaa keskiajalla. Tämä koulukunta seurasi alun perin augustinolaisuutta, joka hallitsi varhaiskeskiajan teologiaa. Skotlannin historia
Skotlannin talous lähti alamäkeen pian sodan jälkeen, ja 1970-luvulla työttömyyden noustessa kysymys itsehallinnosta nousi poliittisen keskiöön. Pohjanmereltä läheltä Skotlannin rannikkoa löydetyt öljyvarat olivat keskeinen kysymys Skotlannin kansallispuolueen (SNP) vaaliohjelmassa. Puolueen vuoden 1974 vaalislogan oli ”It’s Scotland’s oil!”, ja puolue sai vaaleissa 30 prosenttia Skotlannin äänistä ja 11 paikkaa Britannian parlamenttiin. Skotlanti
Unionisopimuksen jälkeen 1707 Skotlannin menetettyä itsenäisyytensä monet poliittisesti turhautuneet skotlantilaiset halusivat määritellä kansallista kirjallista perinnettä. Tällaisia kirjailijoita olivat muun muassa Allan Ramsay ja Robert Fergusson. Heidän jälkeen nousivat merkittävimmät skottikirjailijat, Robert Burns ja Walter Scott. Burns oli romantiikan ajan edelläkävijä, ja Scott modernin historiallisen romaanin kehittäjä. Hän oli lisäksi ensimmäinen julkisuuden henkilöksi noussut brittiläinen romaanikirjailija. Walter Scottin lisäksi 1800-luvun tunnetuimpia skottikirjailijoita olivat Robert Louis Stevenson, joka kirjoitti muun muassa "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyden" ja Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Levottomuuksien vuoksi rojalistit voittivat Englannin parlamenttivaalit, ja parlamentti kutsui Kaarle II:n kuninkaakseen, jolloin tästä tuli jälleen myös Skotlannin kuningas (1660–1685). Kaarle II hajotti Skotlannin parlamentin ja nimesi veljensä Jaakon Skotlannin kuvernööriksi. Katolisesta Jaakosta tuli Englannin (Jaakko II) ja Skotlannin (Jaakko VII) kuningas (1685–1688). Koska Jaakkokin suosi katolisia ja pyrki itsevaltaan, anglikaaninen aateli kutsui Jaakon vävyn ja sisarenpojan, Alankomaiden käskynhaltija Vilhelm III Oranialaisen hallitsijaksi vaimonsa, Jaakon vanhimman tyttären Maria II Stuartin kanssa. Vilhelm kukisti Jaakon mainiossa vallankumouksessa (1688–1689), ja pian myös Skotlannin parlamentti hyväksyi avioparin Skotlannin hallitsijoiksi (1689–1702; Maria kuoli 1694). Lapsetonta pariskuntaa seurasi Marian sisar Anna (1702–1707). Skotlanti
Maria Stuartin poika Jaakko VI nousi myös Englannin kuninkaaksi vuonna 1603 Elisabet I:n kuoleman jälkeen. Jaakko ja hänen poikansa Kaarle I hallitsivat käytännössä molempia valtakuntia Englannista käsin. He myös kannattivat kuninkaan jumalallista oikeutta eivätkä kannattaneet Skotlannin presbyteerikirkkoa. Kaarle ja arkkipiispa William Laud pyrkivät 1630-luvulla yhdistämään Skotlannin ja Englannin kirkot. Presbyteerien ja kuninkaan kiistat kärjistyivät 1639–1640 käytyihin piispojen sotiin. Alexander Leslien johtama skottiarmeija kukisti vuonna 1640 englantilaiset Newburnin taistelussa ja valtasi Newcastlen. Kaarle joutui seuraavana vuonna tekemään rauhan. Skotlannin kuningaskunta
Skotlannin yhdisti sen ensimmäinen kuningas Kenneth I MacAlpin vuonna 843. Seuraavan 850 vuoden aikana maahan kehitettiin oma laki- ja opetusjärjestelmä, jotka sillä on käytössä vielä tänäkin päivänä. Skotlannilla oli myös oma raha- ja mittajärjestelmä. Aluksi kuningaskunnan alueet sijoittuivat Forth- ja Clydejokien pohjoispuolelle, Lounais-Skotlannin ollessa yhä Strathclyden hallitsijoiden alaisuudessa. Kaakkois-Skotlanti puolestaan oli ollut Bernicia-kuningaskunnan hallinnassa noin vuodesta 638, myöhemmin Northumbrian kuningaskunnan alla. Tästä alueesta kilvoiteltiin Konstantin II:n aikaan ja lopulta se liitettiin Skotlannin kuningaskuntaan vuonna 1018, jolloin Malcolm II työsi rajan etelässä aina Tweedjoelle asti. Lähes sama raja on edelleen Skotlannin kaakkoisrajana. Edinburgh
Ensimmäinen historiallinen viittaus Edinburghiin on 600-luvulta, jolloin mainitaan linnake Din Eidyn. Anglosaksit valloittivat linnakkeen 638 ja nimesivät sen Edinburghiksi. Lothianin maakunta, jossa Edinburgh sijaitsee, kuului tuolloin Northumbrian kuningaskuntaan, mutta skotit ja piktit valloittivat sen vuonna 954, ja vuonna 1018 se ja sitä ympäröivä Lothianin maakunta liitettiin lopullisesti Skotlantiin. Kuningas Malcolm III aloitti nykyisen linnan rakentamisen, ja linnan ympärille kehittyi vakituista asutusta. Kuningas David I teki Edinburghin linnasta kuninkaallisen linnan, ja hän myös perusti Edinburghiin Holyrood Abbeyn luostarikirkon vuonna 1128. Edinburghista tuli kasvava satamakaupunki. Skotlannin historia
Kaarle II:n jälkeen kruunun sai hänen veljensä Jaakko VI (Englannissa Jaakko II). Hän oli lähes 120 vuoteen Skotlannin ensimmäinen katolinen monarkki. Kaarlen II:n aikana kuninkaan vastustus oli ollut lähinnä paikallista, mutta katolisen kuninkaan aikana vastustus laajeni. Whig-tahojen kutsumana hollantilainen Vilhelm Oranialainen nousi maihin Englannissa marraskuussa 1688. Jaakko lähti maanpakoon helmikuussa, ja Vilhelm ja hänen vaimonsa Maria II julistettiin Englannin ja Skotlannin hallitsijapariksi. Varsinkin Ylämaiden alueella Jaakko tuettiin edelleen. John Graham keräsi Ylämailta jakobiittijoukot. Jakobiitit voittivat 27. heinäkuuta 1689 Vilhelmin joukot Killiecrankien taistelussa, jossa he kuitenkin menettivät johtajansa John Grahamin ja kolmanneksen joukoistaan. Ensimmäinen jakobiittikapina hiipuikin seuraavan vuoden aikana. Kuningas Vilhelm tarjosi elokuussa 1691 armahdusta kaikille kapinallisille, jos he vannoisivat valan kuninkaan puolesta vuoden loppuun mennessä. Glencoen päällikkö Alasdair MacIain pystyi antamaan valan noin viikon myöhässä, minkä seurauksena Stairin jaarli John Dalrymple suunnitteli Glencoen verilöylynä tunnetun tapahtuman, jossa tapettiin 38 ihmistä. Tapaus herätti laajaa kuohuntaa, ja vaikka kuningas pyrkikin peittelemään ensin asiaa, hän joutui käynnistämään asiasta lopulta virallisen tutkimuksen. Skotlannin väestö
Skotlannin väestö muodostuu 5 327 700 asukkaasta. Maan suurimmat kaupungit ovat Glasgow ja Edinburgh. Väestön kokonaismäärä on pysynyt suhteellisen vakaana 1900-luvun puolivälistä lähtien. Vuonna 1974 väkiluku oli 5,24 miljoonaa, mistä se laski vuoden 2002 5,05 miljoonaan. Tämän jälkeen se lähti taas nousemaan erityisesti positiivisen nettomuuton ansiosta. Skotlannin väestö
Skotlannin kansallisena kirkkona toimii reformoitu Skotlannin kirkko ("Church of Scotland"). Se ei ole valtionhallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtionkirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti julisti sen itsenäiseksi vuonna 1921 ("Church of Scotland Act 1921"), mikä sovitti vuosisatoja jatkuneet ristiriidat valtionhallinnon ja kirkon välillä. Glasgow’n yliopisto
Paavi Nikolaus V perusti yliopiston vuonna 1451 Skotlannin kuninkaan Jaakko II:n kehotuksesta. Jaakko tahtoi Skotlantiin kaksi yliopistoa vastaamaan Englannin Oxfordia ja Cambridgea. Yliopisto on Skotlannin toiseksi vanhin vuonna 1413 perustetun St Andrewsin yliopiston jälkeen ja neljänneksi vanhin koko Britanniassa. Aberdeenin, St Andrewsin ja Glasgow’n yliopistot ovat kirkollisen tahon perustamia kun taas Edinburghin yliopiston perusti kaupunki. Skotlannin historia
Levottomuuksien jälkeen kirkonmies Alexander Henderson ja lakimies Archibald Johnston alkoivat laatia niin sanottua National Covenant -asiakirjaa, jonka useat skotlantilaiset merkkihenkilöt allekirjoittivat Greyfriars Kirkissa helmikuussa 1638. Asiakirjan allekirjoittaneet lupasivat puolustaa Skotlannin kirkon puhtautta. Niin sanotun presbyteerien liiton kannattajat nousivat nopeasti poliittiseksi ja uskonnolliseksi voimaksi Skotlannissa. Presbyteerien ja kuninkaan kiistat kärjistyivät vuosina 1639 ja 1640 käytyihin piispojen sotiin. Englannin joukot kärsivät molemmissa piispojen sodassa varojen ja tuen puutteesta. Toisessa piispojen sodassa Alexander Leslien johtama skottiarmeija valtasi Newcastlen ja voitti englantilaiset Newburnin taistelussa. Englannin armeijan taistelutahto musertui, ja Kaarlen oli pakko tehdä rauha elokuussa 1641. Skotlannin historia
Vuonna 1057 valtaan noussut Malcolm III uudisti skotlantilaista yhteiskuntaa. Hän oli viettänyt edelliset 17 vuotta Englannin hovissa, josta hän toi Skotlantiin uusia ajatuksia. Malcolm ja hänen seuraajansa perustivat Skotlantiin vallanperimysjärjestyksen ja feodalismin. Skotlannin kirkon uudistamisen aloitti Malcolm III:n englantilainen vaimo Margaret. Skotlanti
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Skotlannin asukkaista oli syntynyt Skotlannissa ja kymmenen prosenttia muualla Britanniassa. Niistä seitsemästä prosentista, jotka eivät ole syntyneet Britanniassa, on syntynyt Puolassa ja kuusi prosenttia Intiassa ja Irlannissa. Skotiksi itsensä määrittelee Skotlannin aikuisväestöstä. määrittelee itsensä sekä skotiksi että englantilaiseksi. Edinburgh
Edinburgh ([], [], ) on Skotlannin pääkaupunki. Edinburghista tuli Skotlannin pääkaupunki vuonna 1437, ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut yksi Skotlannin paikallishallintoalueista. Skotlannin parlamentti perustettiin Edinburghiin vuonna 1999. Edinburghin uusi ja vanha kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995. Kaupungin asukasluku on 471 650 (2006), ja se on Glasgow’n jälkeen Skotlannin toiseksi suurin kaupunki. Westminsterin tunnustus
Vaikka tunnustus laadittiin Englannissa omaksuttiin se suuremmalla innolla Skotlannissa, sillä Skotlannin kirkon synodi hyväksyi sen tunnustuskirjakseen heti samana vuonna kuin se laadittiin ja Skotlannin parlamentti hyväksyi sen vuonna 1649. Englannin kirkko puolestaan hyväksyi sen lisäyksin ja raamattuviittein varustettuna vuonna 1648. Kuningasvallan palattua vuonna 1660 se kuitenkin menetti asemansa Englannissa ja siitä tuli siellä vain pienten vapaakirkkojen tunnustus. Skotlannissa tekstin asema kuitenkin säilyi, ja vuonna 1690 anglikaanien hallussa ollut Englannin parlamenttikin joutui tunnustamaan sen Skotlannin kirkon tunnustukseksi.