Kuka on suunnitellut Forssan kaupungin nykyisen vaakunan?
Forssan vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen vesiratas.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Forssan kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. kesäkuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. elokuuta samana vuonna.
Tornion vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”hopeakentässä punainen kirkontorni, jonka katto keski- ja kulmahuippuineen sekä ovi-, ikkuna- ja ampuma-aukot ovat siniset.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Tornion kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. maaliskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. kesäkuuta samana vuonna. Geta (kunta)
Getan vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja se on vahvistettu vuonna 1951. Joutsan vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 10. marraskuuta 1955. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kuusikoroinen tyviö sekä hirsittäinen jousi, jonka päällikkeenä paaluittainen nuoli, jousen jänne ja nuolen kärki ja sulat kultaa, muu hopeaa”. Nivalan vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”vihreässä kentässä yksipuolinen kultainen puuportti.” Vaakunan on suunnitellut nivalalaislähtöisen presidentti Kyösti Kallion poika Kalervo Kallio, Nivalan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 23. marraskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. helmikuuta 1965. Kinnulan vaakuna
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä kolme oksakoroista, musta-punakatkoista vastapalkkia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kinnulan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. syyskuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 2. tammikuuta 1959. Askolan vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 14. marraskuuta 1956. Vaakunan heraldinen selitys on ”hopeakentässä myllynkivi, josta kasvaa kolme ruusua; kaikki punaista.” Tampereen vaakuna
Tampereen vanha vaakuna oli käytössä vuosina 1839–1960. Sen hankkimista alettiin suunnitella pian sen jälkeen kun keisari Nikolai I yhtenäisti Tampereen kaupungin hallintoa samanlaiseksi muiden Suomen kaupunkien kanssa 1830. Huhtikuussa 1838 Tampereen pormestari Fredrik Sacklén lähetti Turkuun läänin kuvernööri Lars Gabriel von Haartmanille anomuksen Arvid von Cederwaldin suunnitteleman vaakunaehdotuksen hyväksymiseksi. Everstiluutnantti ja Pyhän Annan ritarikunnan 3. luokan ritari Arvid von Cederwald toimi tuolloin koskenperkausinsinöörinä Suomen senaatin talousosaston koskenperkausjohtokunnassa. Vaakunaehdotusta ei hyväksytty sellaisenaan. Pyöreää vaakunaehdotusta pyydettiin muuttamaan nelikulmaisen kilven muotoon sekä piirtämään se suurempana. Vaakunan muuttaminen pyydettyyn muotoon annettiin Helsingin maanmittauskonttorissa työskennelleen taiteilija Magnus von Wrightin tehtäväksi. Hän jätti valmiin vaakunan senaatin esittelijäsihteeri Berndt Federleylle 12. tammikuuta 1839. Keisari hyväksyi Tampereen vaakunan 20. maaliskuuta 1839 ja päätös hyväksymisestä saapui Turun lääninkansliaan 9. toukokuuta 1839. Vanaja (kunta)
Wanaja-seuran johtokunnan kokouksessa syksyllä 1956 herätettiin kysymys oman vaakunan hankkimisesta myös Vanajan kunnalle. Asiaa valmistelemaan valittiin toimikunta. Julistettuun kilpailuun saapui kaikkiaan 71 ehdotusta. Voittajaksi selviytyi tunnettu vaakunasuunnittelija Gustaf von Numers Helsingistä. Voittaneessa ehdotuksessa Vanajan vaakunaksi on virallisen vaakunaselityksen mukaan ”punaisessa kentässä hopeinen, sinivaruksinen ilveksen pää, korvatöyhdöt mustat”. Valtuusto hyväksyi voittajan kunnan vaakunaksi, ja ministeriö vahvisti sen 26. marraskuuta 1957. Kunnan lakkauttamisen jälkeen vaakuna on ollut Wanaja-seuran tunnuksena. Sievin vaakuna
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä apilakoroinen lakio (yliskenttä) ja aaltokoroinen hirsi; molemmat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Sievin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 24. maaliskuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. toukokuuta samana vuonna. Sotkamon vaakuna
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä sininen, yläreunaltaan kaarikoroinen hirsi.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Sotkamon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. tammikuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 9. kesäkuuta samana vuonna. Suodenniemen vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 24. lokakuuta 1955. Vaakunan selitys on ”sahakoroisesti sini-hopeahalkoisessa kilvessä kaksi paaluittaista uittohaan terää selätysten vuorovärisinä”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Suodenniemen kunta yhdistyi Vammalan kaupunkiin. Vuonna 2009 perustettu Suodenniemi-Seura ry otti samana vuonna vaakunan omaksi tunnuksekseen. Asikkalan vaakuna
Vaakunan selitys on ”kilpi nelilohkoinen, hopea-punainen; kussakin kentässä vuorovärinen, kultaemiöinen viisilehtinen kukka.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Asikkalan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. joulukuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 6. maaliskuuta 1952. Kaarinan vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme nousevaa kultaista, apilakärkistä sudenhammasta”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Piikkiön kunnanvaltuusto hyväksyi sen 21. joulukuuta 1954 tekemällään päätöksillä. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. helmikuuta 1955.
Alkuperäinen Kaarinalle kunnanvaltuuston 25. tammikuuta hyväksymä ja sisäasiainministeriön 13. kesäkuuta 1955 vahvistama vaakuna oli myös Ahti Hammarin suunnittelema. Sen vaakunaselitys oli ”punaisessa kentässä hopeinen, yläreunaltaan rikottu teilausratas; päällikkeenä Pyhä Katariina, oikeassa kädessään miekka ja kohotetussa vasemmassa kädessään avonainen kirja; kaikki kultaa”. Pitäjä on nimetty vaakunassa kuvatun Pyhän Katariina Aleksandrialaisen mukaan, joka oli myös pitäjän 1200–luvulta peräisin olevan kivikirkon suojeluspyhimys. Taustalla oleva teilipyörä on puolestaan Pyhän Katariinan attribuutti. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa. Pellon vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä kolmoisvuori ja sen yläpuolella kolme kuusisakaraista tähteä asetettuina 1+2; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pellon kunnanvaltuusto hyväksyi sen 17. maaliskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. toukokuuta samana vuonna. Paraisten vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä paaluittainen, siivekäs vuorimoukari, jonka varren alaosa muodostaa ankkurinperän ja sen kourat, kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Paraisten kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 22. joulukuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta 1961. Ilomantsin vaakuna
Vaakunan selitys on ”puna-mustahalkoisessa kilvessä kolme hopeista, viisikielistä kannelta vieretysten; kielet mustia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Ilomantsin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. elokuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. marraskuuta samana vuonna. Kuopion vaakuna
Vaakunan hyväksyi 1823 käyttöön otettavaksi Aleksanteri I:n käskyn mukaisesti Kuopion maistraatti. Se oli tarkoitettu käytettäväksi itsenäistä kaupunkia kokonaisuutena edustettaessa sekä lähinnä kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden tunnuksena. Myöhemmin vaakunan käyttö löyheni ja sitä nähtiin esimerkiksi kaupallisissa yhteyksissä. Tällaista käyttöä varten mainostoimisto Result suunnitteli vuonna 2001 kaupungin niin sanotun naurislogon. Se uusittiin 2010 osana kaupungin visuaalisen ilmeen kokonaisuudistusta. Uuden logon pääelementtinä tuli olla Kuopion vaakuna. Aikaisemman logon valitsi kaupunginjohtaja Petteri Paronen. Uudesta päätöksen teki kaupunginhallitus. FC Mainonnantekijät Oy:n ehdotus nimeltä Kuningatar voitti. Ahlainen
Ahlaisten vaakunan suunnitteli Ilmari Sysimetsä ja se vahvistettiin vuonna 1954. Kauvatsan vaakuna
Vaakunan selitys on ”kulta-sinikatkoisen kilven yläkentässä musta, punavaruksinen silkkiuikun pää, alakentässä kolme kultanaurista lehtineen ryhmitettyinä 2+1”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kauvatsan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 20. joulukuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. huhtikuuta 1951. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1969 Kokemäen ja Kauvatsan kuntaliitoksen yhteydessä. Soinin vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä alainen, aaltokoroinen hirsi, jonka yläpuolella kruunu; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Soinin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 14. helmikuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 29. elokuuta samana vuonna. Kokkolan vaakuna
Vaakunan on vanhan vaakunan pohjalta suunnitellut Olof Eriksson ja Into I. Suominen, ja se vahvistettiin käyttöön 17. joulukuuta 1956. Vaakunan selitys on ”kultakentässä kyljellään musta tervatynnyri, jonka tapinreiästä ja pohjista lyövät punaiset tulenlieskat”. Tuulos
Tuuloksen vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1956. Suomussalmen vaakuna
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä neljä hopealipuketta ryhmitettyinä 1+2+1, kustakin nousee kultainen liekki.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Suomussalmen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 11. heinäkuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. syyskuuta samana vuonna. Föglö
Kunnan vaakunan ovat suunnitelleet Matts Dreijer ja A. W. Rancken, ja se on vahvistettu vuonna 1951. Tammelan vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 29. joulukuuta 1953. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme tammenlehteä, joiden varret yhtyvät haaruristiksi, varsien yhtymäkohdasta versoaa kummallekin sivulle terho; kaikki hopeaa”. Kuhmoisten vaakuna
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä kolme punaista, yläreunaltaan aaltokoroista hirttä.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Kuhmoisten kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. toukokuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. elokuuta samana vuonna. Sundin vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä sakarainen, tornilla varustettu kultainen harjamuuri; harjalla kultainen viiri.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Sundin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 27. joulukuuta 1947. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 19. joulukuuta 1951. Ypäjän vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Aukusti Tuhka, ja se vahvistettiin käyttöön 27. kesäkuuta 1949. Vaakunan selitys on ”halkoisen kilven oikeassa sinisessä kentässä hopeinen maalaiskirkon kellotapuli, vasemmassa hopeisessa kentässä punainen tähkä”. Vaakunan historia on siinä mielessä erityinen, että Ypäjän vaakuna oli yksi ensimmäisistä suomenkielisten maalaiskuntien vaakunoista. Suomenkielisten parissa innostuksen vaakunoihin herätti 1940–luvun lopulla professori Esko Aaltonen. Aukusti Tuhka piirsikin tämän vaikutuksesta usealle Lounais-Hämeen kunnalle epäviralliset vaakunat, mutta heraldisen asiantuntemuksen lisäännyttyä näistä vahvistettiin myöhemmin virallisesti ainoastaan Ypäjän vaakuna hieman muunneltuna. Konneveden vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeiset tukkisakset.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Konneveden kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 23. huhtikuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. elokuuta samana vuonna. Iniön vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. lokakuuta 1956. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä reunoihin ulottuva verkko, jonka päälikkeenä paalu; molemmat kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Iniön muodostaessa Houtskarin, Korppoon, Nauvon ja Paraisten kanssa Länsi-Turunmaan (nyk. Paraisten) kaupungin. Lohtajan vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 17. toukokuuta 1951. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroinen hopeakärki, jossa punainen, puna-kultaliekkinen masuuni”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Lohtajan liityttyä osaksi Kokkolan kaupunkia. Virtain vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 15. helmikuuta 1954. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroiset kolmoisjänteet, saatteena kummallakin puolella palkeittainen karhukeihäänkärki; kaikki hopeaa”. Paraisten vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultakruunuinen ankkuri”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin alkujaan Nauvon vaakunaksi 29. syyskuuta 1958. Vaakuna jäi hetkeksi epäviralliseksi tunnukseksi, kun Parainen, Nauvo, Korppoo, Houtskari ja Iniö yhdistyivät Länsi-Turunmaan kaupungiksi 2009. Muodostetun kaupungin nimestä nousseiden erimielisyyksien yhteydessä myös sen vaakuna jäi vahvistamatta, kunnes 28. huhtikuuta 2009 kaupunginvaltuusto vahvisti entisen Nauvon vaakunan Länsi-Turunmaan vaakunaksi. Tämä vaakuna jäi käyttöön, kun kaupungin nimi vuoden 2012 alussa muutettiin Paraisiksi. Forssan historia
Forssan kehitys teollisuustaajamaksi alkoi, kun ruotsalainen tehtailija Axel Wilhelm Wahren perusti vuonna 1847 Loimijoen varrelle, Kuhalankosken partaalle kehräämön ja myöhemmin kutomon, jotka myöhemmin yhdistettiin samaan yhtiöön. Wahrenin perustaman yhtiön nimi oli aluksi Forssa-osakeyhtiö, ja tästä ruotsin kielen koskea tarkoittavasta sanasta "fors" muodostui tehdasyhdyskunnan nimeksi "Forssa". Forssa on ainoa mannersuomalainen kunta, jonka suomenkielisessä nimessä on f-kirjain. Sipoon vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä aaltokoroinen, alainen hirsi ja yläpuolella sudenpää; kaikki hopeaa”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Sipoon kunnanvaltuusto hyväksyi sen 16. kesäkuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. helmikuuta 1955. Velkua
Velkuan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1968. Eurajoki
Eurajoen vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1950. Loimaan vaakuna
Loimaan vaakuna on Loimaan kaupungin tunnus, ja sen on suunnitellut Aake Kaarnama. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä paaluittain vehnäntähkä, jossa kaksi lehteä, saatteena neljä apilaristiä asetettuina 2+2; kaikki kultaa”, ja se on alun perin vahvistettu Loimaan maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 12. toukokuuta 1952. Vaakunan tähkä kuvaa alueen viljavia peltomaita, ja neljä apilaristiä viittaavat nuorempiin kuntiin, jotka on erotettu vanhasta Loimaan emäpitäjästä. Loimaan kaupunki otti vaakunan käyttöönsä Loimaan kunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2005.
Alkuperäinen Loimaan kauppalalle 8. elokuuta 1952 vahvistettu vaakuna oli Eino Vuoren suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kilvessä palkeittain puupuntari; saatteena sen molemmin puolin paaluittainen tähkä; kaikki kultaa”. Kunnan vanhassa sinetissä oli vaaka, joka vaakunassa on vaihdettu puntariksi. Tähkät viittaavat paikkakunnan keskeiseen sijaintiin maan viljavimmalla alueella. Tuusulan vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 28. tammikuuta 1953. Vaakunan selitys on ”puna-hopeahalkoisen kilven yläkentässä hopeinen pistoolinlukko ja alakentässä vihreä laakerinoksa, jonka marjat punaiset”. Kärsämäen vaakuna
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä tyviö ja vene, molemmat siniset, veneestä nousee seitsemän punaista tulikielekettä.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kärsämäen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. kesäkuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 5. lokakuuta samana vuonna. Oulaisten vaakuna
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä pystyssä kultainen rapu.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, Oulaisten kunnanvaltuusto hyväksyi nimeä ”rapu nurmella” kantaneen ehdotuksen kunnan vaakunaksi kokouksessaan 27. marraskuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. helmikuuta 1954. Kuusankosken vaakuna
Kuusankosken vaakuna oli Kuusankosken kaupungin tunnus. Sen on suunnitellut heraldikko Olof Eriksson vuonna 1951. Nurmeksen vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolme hopeista karhukeihäänkärkeä pystyssä vierekkäin.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Nurmeksen kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. marraskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. helmikuuta 1952. Pedersören kunnan vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kolmen naularistin ympäröimä ohrantähkä; kaikki kultaa.”, ja sen on suunnitellut Bo Aurén. Pietarsaaren maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan 9. huhtikuuta 1984, ja sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan 26. lokakuuta samana vuonna.
Alkuperäinen Pietarsaaren maalaiskunnalle vahvistettu vaakuna oli Gustaf von Numersin suunnittelema, ja sen selitys kuului ”punaisessa kentässä kuularisti, jonka ympärillä reunuksittain asetettu köysi, molemmat kultaa.” Vaakunan aiheen risti kuvastaa vanhaa kirkkopitäjää ja sen keskiaikaista kivikirkkoa, joka on yksi Pohjanmaan vanhimmista. Köysi viittaa merenkulkuun. Pietarsaaren maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi tämän vaakunan kokouksessaan 2. toukokuuta 1957, ja sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 19. helmikuuta 1958. Pielisjärven vaakuna
Vaakunan selitys on ”kultaisessa kentässä musta palokärki, jonka päälaki ja kynnet punaiset, kentän oikea pieli musta”. Vaakunan on suunnitellut Tapio Vallioja, ja Pielisjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 24. tammikuuta 1953. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. toukokuuta samana vuonna. Pomarkun vaakuna
Vaakunan selitys on ”kultakentässä sininen, sahakoroinen lakio; viisi sakaraa ylöspäin.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Pomarkun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. syyskuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. joulukuuta samana vuonna. Maarianhamina
Maarianhaminan vaakunan on suunnitellut Nils Byman, ja se on vahvistettu vuonna 1951. Mikkelin vaakuna
Mikkelin kaupungin nykyinen vaakuna vahvistettiin 1943. Sen suunnitteli Gunnar Clément ja sen piirtäjä oli Eero Jokilehto. Vaakunan virallinen määritelmä menee näin: ”"Vaakunassa on poikittain jaettu kilpi, jossa kuvataan sen yläkentässä kultaisella pohjalla Suomen marsalkan, vapaaherra C. G. E. Mannerheimin marsalkansauvaa kaksin kappalein vinoristisuunnassa sekä alakentässä mustalla pohjalla ylöspäin suunnattu Savon maakunnan kultainen jousi, jossa jänne, nuolenkärki ja sulitettu pyrstö ovat hopeaa."” Jousiaihe on peräisin maakunnan vaakunasta ja marsalkan sauvat viittaavat Suomen armeijan päämajan sijaintiin kaupungissa sodan aikana. Kiimingin vaakuna
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä kolme hopeateräistä kultakahvaista vuolinrautaa asetettuina 2+1.” Vaakunan ovat suunnitelleet Oskari Jauhiainen ja Olof Eriksson, ja Kiimingin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 17. kesäkuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. lokakuuta samana vuonna. Sääksmäki
Sääksmäen vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1954. Suomen vaakuna
Suomen vaakunan nykyisen ulkomuodon on suunnitellut Olof Eriksson. Myös hän teki vuonna 1978 valmistuneeseen suunnittelutyöhönsä muutoksia Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä olevan vaakunan pohjalta. Olof Eriksson
Olof Werner William Eriksson () oli suomalainen heraldikko. Hän suunnitteli useita suomalaisia kunnallisvaakunoita ja yhteisöjen tunnuksia sekä piirsi nykyisin käytössä olevan Suomen vaakunan vuodelta 1978, joka perustuu Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä olevaan vaakunaan. Eriksson suunnitteli myös vuoden 1964 markan kolikon vaakunapuolen. Hänet palkittiin vuonna 1965 Pro Finlandia -mitalilla. Forssan kirkko
Forssan kirkko sijaitsee kaupungin keskustassa niin sanotulla Ståhlmanin kalliolla. Kirkko rakennettiin 1914–1917 Kalliomäen kaupunginosaan arkkitehti Josef Stenbäckin piirustusten mukaan. Punatiilinen kirkko edustaa uusgoottista ja kansallisromanttista tyyliisuuntaa. Imatran vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä kolme pystyasentoon asetettua kahtaalle suuntautuvaa yksipolvekkeista nuolenmuotoista kultakärkistä hopeasalamaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Imatran kauppalanvaltuusto hyväksyi sen 9. elokuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 25. lokakuuta samana vuonna. Kortesjärven vaakuna
Vaakunan heraldinen selitys on ”hopeakentässä tyviö, jonka yläpuolella Mantovan risti; molemmat vihreitä”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar ja se vahvistettiin 12. toukokuuta 1958. Kortesjärven liityttyä Kauhavan kaupunkiin vuonna 2009 vaakuna jäi kotiseutuvaakunaksi. Jämsän vaakuna
Jämsän kaupungin vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä siilirauta, jota ympäröi reunuksittain ketju; molemmat hopeaa”, ja se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Jämsänkoskelle 3. huhtikuuta 1954. Ketju on yhteinen teema emäpitäjän Jämsän ja sen tytärpitäjien Jämsänkosken ja Koskenpään vaakunoiden välillä. Myllynkivien etäisyyden säätämiseen käytetty siilirauta viittaa Jämsänkosken vanhoihin vesimyllyihin ja niistä alkaneeseen pitäjän teollistumiseen. Jämsä otti vaakunakseen Jämsänkosken vaakunan vuonna 2009 näiden kuntaliitoksen yhteydessä.
Alkuperäinen Jämsän kunnalle 29. joulukuuta 1953 vahvistettu vaakuna oli myös Gustaf von Numersin suunnittelema. Sen vaakunaselitys oli ”punaisessa kentässä nauhalla sidottu nuolikimppu, nuolet hopeaa, kärjet, sulat ja nauha kultaa; nuolikimppua ympäröi reunuksittainen hopeinen ketju”. Vaakunan nuolikimppu viittaa alueen muinaiseen merkitykseen hämäläisten eräretkien metsästysmaana. Nuolien lukumäärä symboloi Suur-Jämsästä muodostettuja seitsemää pitäjää. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2009 kuntaliitoksessa. Jyväskylän vaakuna
Jyväskylän vaakuna on Jyväskylän kaupungin virallinen tunnus, jonka aihe viittaa kauppaan ja alueen sisävesiliikenteeseen. Nykyinen vaakuna on Jussi Jäppisen suunnittelema. Toijalan vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä lakiopaalu, saatteena kaksi keihäänkärkeä; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Toijalan kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. maaliskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. toukokuuta samana vuonna. Forssa
Kaupungin nykyisen vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson vuonna 1962. Sen heraldinen selitys kuuluu: "Sinisessä kentässä hopeinen vesiratas." Tunnus kuvaa vesivoimaa ja kaupungin halki virtaavaa Loimijokea. Vaakuna vahvistettiin 29. elokuuta 1962. Posion vaakuna
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme hopeista kotaa ryhmitettyinä 2 : 1, oviaukot punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Posion kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. tammikuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. toukokuuta samana vuonna. Kuhmon vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä kolme kultaista kuusta asetettuina 2 + 1”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kuhmon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. joulukuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. maaliskuuta 1952. Sastamalan vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultainen, ulkoreunaltaan ristikoroinen vihkiristi”, ja sen on suunnitellut Lauri Ahlgrén. Kun Sastamalan kaupunki perustettiin 1. tammikuuta 2009, syntyneelle kaupungille valittiin vaakunaksi liitoksessa mukana olleeseen Vammalaan aiemmin liitetyn Karkun entinen vaakuna. Tottijärven vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä aaltokoroisesta hopeatyviöstä nouseva kultainen koira, jonka varukset ja kaulahihna punaiset.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Tottijären kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 7. joulukuuta 1957. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. maaliskuuta 1958. Teiskon vaakuna
Vaakunan selitys on ”vihreässä kentässä hopeinen Antoniuksen ristin muotoinen muurin siderauta.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Teiskon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 24. kesäkuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. lokakuuta samana vuonna. Siilinjärven vaakuna
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kaksi kassaraa (vesuria) vinoristikkäin, niiden alapuolella saatteena vesilehvä; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Siilinjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 8. toukokuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 17. heinäkuuta samana vuonna. Jyväskylän vaakuna
Jyväskylällä vahvistettiin ensimmäinen vaakuna 1838. Venäläisvallan päättymisen jälkeen tuli ajankohtaiseksi poistaa kaupunkien vaakunoista kaikki tsaariin viitanneet tunnukset, ja Jyväskylänkin uudeksi vaakunaksi tehtiin useita ehdotuksia. Näistä tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud hyväksyi 11. joulukuuta 1931 Kansallismuseon muinaistieteellisen toimikunnan ehdotuksen, joka säilytti aiemmasta vaakunasta ainoastaan värit, kilven jaon ja Merkuriuksen sauvan. Tämä vaakuna sisälsi kuitenkin heraldisia heikkouksia, ja kaupunki järjesti jälleen suunnittelukilpailun uudesta vaakunasta 1951. Kun kilpailun jälkeen kävi ilmi, ettei kokonaan uudesta vaakunasta saavuteta kaupungissa yhteisymmärrystä, kilpailun voittajaa, heraldikko Olof Erikssonia pyydettiin korjaamaan vanhaa vaakunaa heraldisesti oikeaoppisemmaksi. Erikssonin tärkein muutos oli korjata vanhan vaakunan suurin heraldinen heikkous, irtonaiset aallot kilven reunasta reunaan yltäviksi aaltoviivoiksi, ja uudelleen piirretty vaakuna otettiin käyttöön 1953. Vaakunasta oli olemassa useita hieman toisistaan poikkeavia versioita erilaisia käyttötarpeita varten. Sastamala
Sastamalan vaakuna on entisen Karkun kunnan vaakuna, jonka on suunnitellut Lauri Ahlgrén. Tohmajärven vaakuna
Tohmajärven vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä musta alasin, josta nousee punainen lieska”, ja se on alun perin vahvistettu Värtsilän kunnanvaakunaksi 1. lokakuuta 1958. Vaakunan aihe viittaa seudun vanhaan rautateollisuuteen. Tohmajärvi otti vaakunan käyttöönsä kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2005.
Alkuperäinen Tohmajärvelle 20. huhtikuuta 1953 vahvistettu vaakuna oli myös Erikssonin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”musta-punahalkoisessa kilvessä hopeinen koivunoksa paaluittain”. Vaakunan aihe viittaa Karjalan koivumetsiin. Forssan vaakuna
Forssan vaakuna on Forssan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe pohjautuu kauppalalle ennen kuntalain voimaantuloa 1947 tasavallan presidentin asetuksella vahvistamaan vaakunaan, jonka yhtenä aiheena on vesipyörä. Vaakuna viittaa vanhoihin myllyihin kosken rannalla, joiden ympärille nykyisen teollisuusyhdyskunnan rakentuminen sai alkunsa. Kotkan vaakuna
Kotkan vaakuna on Kotkan kaupungin tunnus. Kaupunki perustettiin vuonna 1879 ja ensimmäinen vaakuna vahvistettiin vuonna 1881. Kotkan kaupunginvaltuusto joutui kuitenkin uudistamaan vanhaa vaakuna vuonna 1954, koska se ei täyttänyt heraldisia vaatimuksia. Uuden vaakunan suunnitteli Olof Eriksson vuonna 1957, Eriksson säilytti uudessa vaakunassa kotkan päätunnuskuvana. Nykyisen vaakunan kuvista ankkuri kuvastaa Kotkan merkitystä satamakaupunkina ja Merkuriuksen sauva kauppaa, teollisuutta ja liikennettä. Kurikan vaakuna
Kurikan vaakunan on suunnitellut jurvalainen Kirsi-Maaria Markus, ja se on hyväksytty Kurikan vaakunaksi Kurikan kaupunginvaltuuston juhlaistunnossa 31. joulukuuta 2008. Vaakunan heraldinen selitys on ”Siniseen ja hopeaan lohenpyrstökoroilla halkaistu kilpi.” Kurikan ensimmäisen vaakunan suunnitteli taiteilija Ahti Hammar, ja se vahvistettiin syyskuussa 1951. Vuoden 2009 alusta Jurva liittyi Kurikkaan, minkä vuoksi Kurikalle valittiin kilpailulla uusi vaakuna. Äetsän vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä nahkatyömeisti, sen varren molemmilla puolilla saatteena kolmiapila; kaikki kultaa”. Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander. Vaakuna muuttui epäviralliseksi 2009, kun Äetsä yhdistyi Vammalan ja Mouhijärven kanssa Sastamalan kaupungiksi. Alastaron vaakuna
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kaksi paaluittaista tulusrautaa selätysten, niiden kummallakin puolella apilanlehti; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Pentti Vakkamaa, ja Alastaron kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksissaan 19. kesäkuuta ja 18. joulukuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 7. tammikuuta 1963. Oulunsalon vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen, kultavaruksinen, seisova kuovi, siivet koholla.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Oulunsalon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 4. toukokuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. lokakuuta samana vuonna. Äänekosken vaakuna
Äänekosken vaakuna on Äänekosken kaupungin tunnus, ja sen on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kolme lentävää hopeakurkea, keskenään järjestettyinä oikealle suunnatun kärjen tapaan”, ja se on alun perin vahvistettu kunnanvaakunaksi Suolahden kauppalalle 12. helmikuuta 1952. Vaakuna on saanut aiheensa paikkakunnalle nimensä antaneesta soisesta lahdesta, jota kurjet käyttävät levähdyspaikkanaan. Äänekoski otti vaakunan käyttöönsä vuonna 2007 Äänekosken, Suolahden ja Sumiaisten kuntaliitoksen yhteydessä.
Alkuperäinen Äänekosken kauppalalle 14. lokakuuta 1954 vahvistettu vaakuna oli Gustaf von Numersin suunnittelema. Sen vaakunaselitys oli ”mustassa kentässä aaltokoroinen hopeapalkki, jossa kolme hirsittäistä punaista torvea hihnoineen”. Se sai aiheensa paikkakunnan nimestä ja oli siten puhuva vaakuna – aaltokoroinen palkki kuvastaa koskea ja siinä olevat torvet ääntä. Kurikan vaakuna
Alkuvuodesta 1951 vaakunatoimikunta päätti antaa vaakunan suunnittelun taiteilija Ahti Hammarille, joka oli suunnitellut muun muassa edellisenä vuonna naapuripitäjä Ilmajoen vaakunan. Hammar suunnitteli yli kymmenen ehdotusta vaakunaksi. Ehdotusten aiheina oli nuija (tai tappara) ja hirvi. Osassa ehdotuksista molemmatkin. Kurikan kunnanvaltuusto pyysi kolmesta Hammarin ehdotuksesta lausuntoa Maalaiskuntien liitolta eli nykyiseltä Suomen Kuntaliitolta. Maisteri Kauko Pirinen Maalaiskuntien liiton vaakunatoimikunnasta asetti kolmesta ehdotuksesta parhaimmaksi vaakunan, jossa on sininen kävelevä hirvi hopeisessa punaisin nuolenkärjin sirotellussa kentässä. Taiteilija Hammar piti parhaimpana puolestaan ehdotusta, jossa oli kaksi ristikkäin olevaa piikkinuijaa sinisessä kentässä sekä jokaisessa kulmassa kullanvärinen nuolenkärki. Hammar piti heikoimpana ehdotusta, jossa oli sininen hirvenpää punaisine hampaineen ja kielineen hopeisessa yläkentässä ja sinisessä alakentässä puolestaan ristikkäin kaksi hopeanväristä piikkinuijaa. Kurikan kunnanhallitus esittikin Hammarin näkemystä arvostaen kunnanvaltuustolle hyväksyttäväksi vaakunaa, jossa oli ristikkäin kaksi piikkinuijaa. Kunnanhallituksen kaksi jäsentä kahdeksasta oli kuitenkin vaakunan, jossa oli yläkentässä hirvenpää ja alakentässä ristikkäin piikkinuijat, kannalla. Lopulta kunnanhallitus toi kaikki kolme ehdotusta kunnanvaltuuston kokoukseen. Vaakunasta päättävä kunnanvaltuuston kokous pidettiin 7. heinäkuuta 1951, jossa oli paikalla 27 valtuutettua. Tiukassa äänestyksessä valituksi tuli 14 äänellä vaakuna, jossa on yläkentässä hirvenpää ja alakentässä piikkinuijat ristikkäin. Hammarin parhaana pitämä vaakuna, jossa on kaksi piikkinuijaa ristikkäin tuli toiseksi 13 äänellä. Kolmas ehdotus eli Pirisen suosittelema vaakuna, jossa oli kävelevä hirvi ja punaisia nuolenkärkiä, ei saanut lainkaan kannatusta. Kunnanvaltuusto valitsi siis vaakunan, jonka asiantuntijat olivat arvioineet heikoimmaksi. Kunnanvaltuuston pöytäkirjassa ei ole perusteluita valinnalle. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan 14. syyskuuta 1951. Turun vaakuna
Elokuussa 1950 Turun kaupunki jätti Valtionarkistolle lausuntopyynnön Turun kaupungin tunnuksesta, joka perustui jo tuolloin vuoden 1309 sinettiin. Valtionarkisto vastasi toteamalla kaupungin perinteisesti käyttämän sinetin hyväksyttäväksi ja pyysi Turun kaupunkia vahvistuttamaan kyseisen vaakunan uuden kunnanvaakunalain mukaan. 5. maaliskuuta 1951 kaupunginvaltuutettu ja taidemaalari Weikko Puro tekikin kaupunginvaltuustossa aloitteen, jonka mukaan vaakuna-asiaa vielä pohdittaisiin erikseen sitä varten perustettavassa komiteassa. Samana vuonna 16. syyskuuta komitea asetettiin ja sen puheenjohtajaksi tuli museonjohtaja Niilo Valonen. Jäseniksi valittiin professori Svante Dahlström, dosentti Arvo Viljanti sekä päätoimittaja ja taidemaalari, komiteasta aloitteenkin tehnyt, Weikko Puro.
Vaakunan valintakomitean jäsen dosentti Arvo Viljanti sai vuonna 1956 Turun kaupungilta apurahan tutkiakseen vaakunan taustoja Euroopassa. 28. helmikuuta 1959 Viljanti päätti tutkimuksensa ja jätti lausuntonsa kaupunginhallitukselle, joka päätti saman vuoden kesäkuussa pyytää vielä lausunnon myös toiselta komitean jäseneltä professori Svante Dahlströmiltä. Dahlström jätti oman lausuntonsa 31. tammikuuta 1960. Kaksi saatua lausuntoa olivat yhteneväiset vaakunan kuvan suhteen, mutta erimielisiä vaakunan väristä. Tähän mennessä komiteassa ei enää ollut muita jäseniä, koska Niilo Valonen oli muuttanut pois Turusta ja Weikko Puro oli kuollut. Nokian vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 25. lokakuuta 1951. Vaakunan heraldinen selitys on ”kultakentässä sininen, alainen aaltokoroinen palkki, jonka yläpuolella musta punavaruksinen näätä pystyasennossa.” Olof Eriksson
Olof Eriksson suunnitteli Suomessa yhteensä 80 maalaiskunnan, 16 kaupungin ja 10 kauppalan vaakunat ja oli siten Suomessa eniten kuntien vaakunoita suunnitellut heraldikko. Hän piirsi muun muassa seuraavien kuntien vaakunat:Lisäksi Olof Eriksson on suunnitellut seuraavat käytöstä poistuneet vaakunat: Kurikan vaakuna
Kurikan kaupunginvaltuusto hyväksyi 31. joulukuuta 2008 pidetyssä juhlaistunnossaan parhaimmaksi asetetun, nimimerkin ”Lohenpyrstöliitosta veistellen”, vaakunan Kurikan uudeksi vaakunaksi. Samassa istunnossa paljastettiin myös, että vaakunan oli suunnitellut kuva-artesaani Kirsi-Maaria Markus Jurvasta. Mirja Koivisto ja Kati Alho olivat toiseksi ja kolmanneksi parhaiden ehdotusten tekijät. Voittajatyön suunnittelija sai 1 200 euron palkinnon. Istunnossa vaakunasta vastannut toimikunta sai moitteita vaakunavalinnan huonosta hoidosta. Kaupunginvaltuutetuilla ei valtuutettu Lasse Mukkalan mukaan ollut aikaa tutustua eri vaakunavaihtoehtoihin kuin lyhyen ajan. Siitä huolimatta valtuusto hyväksyi vaakunan yksimielisesti. Kurikan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Pekka Heikkilä toivoi uuden vaakunan muodostavan yhteishenkeä uuden kaupungin asukkaiden välille. Kurikan ja Jurvan kuntaliitos tuli voimaan vuoden 2009 alussa. Paraisten maalaiskunnan vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä nouseva, reunoihin ulottuva, porttiholvilla varustettu muuri, jonka yläpuolella kolme simpukkaa; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Paraisten maalaiskunnan valtuusto hyväksyi sen 24. toukokuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti sen käyttöön 12. joulukuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1967 Paraisten maalaiskunnan liityttyä Paraisiin. Valkeakosken vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kilvessä on vastaviistoon kulkeva hopeinen virta, jonka yläkentässä on kultainen kuusi ja alakentässä kultainen hammasratas.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja tasavallan presidentti vahvisti vaakunan käyttöön 23. huhtikuuta 1948. Rengon vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 1. heinäkuuta 1953. Vaakunan selitys on ”kultakentässä kävelevä punainen härkä, kantaen oikealla etujalallaan punaista lippua, jossa hopeasimpukka; härän sarvet, sorkat ja nenärengas sekä lipputangon nuppi hopeaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009 Rengon liityttyä Hämeenlinnan kaupunkiin. Someron vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”hopeisessa kentässä musta havupuun kanto, josta punaiset, kultasydämiset liekit nousevat ylös ja sivuille.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Someron kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. maaliskuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 30. toukokuuta samana vuonna. Kangasala
Kangasalan vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1951. Sodankylän vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”mustassa kentässä alainen hopeinen hirsi, jossa yläreunastaan liekkikoroinen punainen varras, hirren yläpuolella hopeinen 6-sakarainen tähti”. Vaakunan on suunnitellut A. Liuksiala, ja Sodankylän kunnanvaltuusto hyväksyi sen 30. joulukuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. maaliskuuta seuraavana vuonna. Euran vaakuna
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 9. elokuuta 1954. Vaakunan selitys on ”kultakentässä sinisen, sakarakoroisen reunuksen ympäröimänä musta, punavaruksinen karhu pystyasennossa, oikeassa kämmenessään iskuun kohotettu sininen miekka”. Varsinais-Suomen maakunta
Varsinais-Suomen vaakuna on osa Kustaa Vaasan 7. syyskuuta 1557 silloiselle Suomen herttuakunnalle ja pojalleen Juhanalle myöntämää vaakunaa. Vaakuna esiintyy monien muiden maakuntavaakunoiden ohella myös Uppsalan tuomiokirkossa samassa Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä, jossa on myös vanhin tunnettu Suomen vaakuna. Siinä nykyisen Varsinais-Suomen vaakunan yhteydessä lukee kuitenkin ”Södra Finland” (Etelä-Suomi) ja Satakunnan vaakunan yhteydessä ”Norra Finland” (Pohjois-Suomi). Porvoon vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä hopeinen, tulusraudanmuotoinen C-kirjain.” Vaakunan on piirtänyt uudelleen Gustaf von Numers, ja Porvoon kaupunginvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. maaliskuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 1. kesäkuuta samana vuonna. Korsnäsin vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä ristikkäin kaksi ylös työntyvää harppuunaa, joiden kärjet hopeaa ja varret kultaa; yläkulmassa saatteena kultainen Mantovan risti.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Korsnäsin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 9. maaliskuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 8. kesäkuuta samana vuonna. Pihtiputaan vaakuna
Vaakunan selitys on ”hopeaan ja mustaan nelitahkoisen kilven toisessa ja kolmannessa kentässä hopeiset nuolenkärjet.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Pihtiputaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. kesäkuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. lokakuuta samana vuonna. Västanfjärdin vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kaateinen polviorsi ja yläpuolella saatteena laivakello; molemmat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Västanfjärdin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 29. kesäkuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. joulukuuta samana vuonna. Kouvolan vaakuna
Kouvolan vanhan vaakunan on suunnitellut taiteilija Gustaf von Numers vuonna 1952 ja vuoden 2009 alussa se siirtyi kotiseutuvaakunaksi. Tunnuksen aiheena on Kouvolan maantieteellinen asema. Savonlinnan vaakuna
Vaakuna perustuu A. W. Ranckenin ehdotukseen, jonka pohjalta sen on suunnitellut Carolus Lindberg. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kultainen kolmitorninen linna, sen alapuolella hopeinen, alainen, aaltokoroinen hirsi, jonka alapuolelle jää musta tyviö, jossa pystyssä viritetty kultainen jousi; jousen jänne, nuolen kärki ja sulitettu pyrstö hopeaa.” Sen jälkeen kun 1938 vahvistettu vaakuna havaittiin heraldisesti vajavaiseksi, vaakuna selityksineen uusittiin Savonlinnan 350-vuotisjuhliin. Siikajoen vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisellä kilvellä yläreunaltaan sahakoroinen ja alareunaltaan aaltokoroinen hirsi, jonka yläpuolella kolme kuusisakaraista tähteä rinnakkain ja alapuolella siika, kaikki hopeaa.” Vaakunan suunnittelijoiksi on nimetty Ruukin ja Siikajoen valtuustot, kunnanjohtajat Kaisu Tuomi ja Tommi Lepojärvi sekä Pekka Tuokila, ja uuden Siikajoen kunnanvaltuusto päätti sen vaakunaksi kokouksessaan 19. joulukuuta 2006 seuraavan vuoden alussa aloittavalle kunnalle.
Alkuperäinen Siikajoelle vahvistettu vaakuna on Olof Erikssonin suunnittelema, ja sen selitys on ”sinisessä kentässä kolme uivaa hopeasiikaa alakkain.” Vaakuna perustui vanhaan pitäjänsinettiin, ja sen aihe teki siitä puhuvan. Siikajoen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 11. syyskuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 15. marraskuuta samana vuonna. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Siikajoen ja Ruukin kuntaliitoksessa 2007. Muhoksen vaakuna
Vaakunan selitys on ”aaltokorokatkoisen kilven sinisessä yläkentässä hopeinen lohi ja hopeisessa alakentässä kolme sinistä yksipolvekkeista salamaa vierekkäin.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, Muhoksen kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 12. joulukuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 6. helmikuuta 1956. Mustasaaren vaakuna
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä reunoihin ulottuva kolmoisriu’un ja kaksoisvartaan muodostama risti, jonka risteyskohtaa ympäröi rengas, kaikki kultaa; kuviot ovat toisiinsa punottuina.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Mustasaaren kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. syyskuuta 1974. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. tammikuuta 1975.
Mustasaaren aikaisempi vaakuna oli myös von Numersin suunnittelema. Sen selitys kuului ”punaisessa kentässä risti, jonka kolme ylintä sakaraa kapenevat keskustaa kohti ja ovat suippokärkisiä alimmaisen muodostaessa alaspäin levenevän, kolmoisvuorella seisovan paalun; ristin sakaroiden päälikkeenä rengas; kaikki hopeaa paitsi kolmoisvuori kultaa.” Alavuden vaakuna
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä nyhäkoroinen kärki, josta nousee kaarisakarainen risti; molemmat hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Töysän kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 23. joulukuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1959. Ilmari Sysimetsä
Sysimetsä suunnitteli Helsingin olympialaisten virallisen kisajulisteen. Jo vuoden 1940 olympialaisia varten järjestettiin kisajulisteen suunnittelukilpailu 1938, jonka Sysimetsä voitti. Kun uusista kisoista tehtiin päätös 1947, julisteeseen ainoastaan muutettiin kisojen järjestysluku ja päivämäärät sekä sen karttaan päivitettiin Suomen raja. Hän on suunnitellut myös Ahlaisten vaakunan. Lieksan vaakuna
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä tyvestä nouseva käsijousella ampuva mies, karvalakki päässä, kirves vyöllä; kaikki hopeaa”. Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 20. huhtikuuta 1953.