Milloin Pierre de Coubertin kuoli?
Pierre de Coubertin
Paroni Pierre de Coubertin (syntyjään Pierre de Frédy, 1. tammikuuta 1863 Pariisi – 2. syyskuuta 1937 Geneve) oli ranskalainen pedagogi ja historioitsija, mutta parhaiten hänet tunnetaan nykyaikaisten olympialaisten perustajana.
Pierre Vergniaud
Pierre Victurnien Vergniaud (31. toukokuuta 1753 Limoges – 31. lokakuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, yksi girondistien tunnetuimmista johtajista Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Hänet tunnettiin puhujanlahjoistaan. Vergniaud teloitettiin niin sanottuna terrorin aikana. Pierre Henry
Pierre Henry (9. joulukuuta 1927 Pariisi – 5. heinäkuuta 2017 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä. Hän vaikutti huomattavasti konkreettisen musiikin kehitykseen. Hän aloitti opintonsa Pariisin konservatoriossa kymmenvuotiaana. Hänelle opetti pianonsoittoa Nadia Boulanger ja lyömäsoitinten soittoa Felix Passerone; lisäksi hän opiskeli Olivier Messiaenin johdolla. Tästä huolimatta Henry suosi ei-musiikillisten äänilähteiden hyödyntämistä musiikissa perinteisten soitinten kustannuksella. Pierre Lescot
Pierre Lescot (noin 1510 Pariisi – 10. syyskuuta 1578 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti. Hän oli Ranskan renessanssin merkittävimpiä arkkitehteja. Hän johti vuodesta 1546 Louvren rakennustöitä kuvanveistäjä Jean Goujonin kanssa. Heidän yhdessä rakentamansa on muun muuassa Papillon de Roi, joka on yksi Ranskan renessanssin merkittävimmistä saavutuksista. Lescot suunnitteli myös Musée Carnavalet'n ja Fontaine des Innocents -suihkulähteen. Pierre Degeyter
Pierre Degeyter (8. lokakuuta 1848 Ghent, Belgia – 27. syyskuuta 1932 Saint-Denis, Ranska) oli belgialaissyntyinen ranskalainen sosialisti ja muusikko, joka tunnetaan parhaiten työväenlaulu ”Kansainvälisen” säveltäjänä. Toisin kuin laulun sanoittaja Eugène Pottier, Degeyter ehti elinaikanaan nähdä sen kohoamisen kansainvälisen sosialistisen liikkeen tunnuslauluksi. Pierre Vidal
Pierre M. Vidal (1932 – 2. maaliskuuta 2008 Vincennes, Ranska) oli ranskalainen musiikkitoimittaja, joka tunnettiin suomalaisen musiikin ystävänä ja Sibeliuksen tunnetuksi tekijänä Ranskassa. Jacques Hébert
Jacques-René Hébert (15. marraskuuta 1757 – 24. maaliskuuta 1794) oli lehtimies ja vallankumousjohtaja Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Hébert kuului radikaaleimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin vallankumouksellisiin. Hän vastusti erityisen kiihkeästi kristinuskoa ja kuningasvaltaa. Hébertista tuli sanskulottien johtohahmo, ja hän painosti jakobiineja ottamaan käyttöön äärimmäiset voimakeinot. Hébertin kannattajista käytettiin nimeä hébertistit. Pierre-Narcisse Guérin
Guérin oli sekä Eugène Delacroix’n että Théodore Géricaultin opettaja. Hänen oppilaisiinsa kuului muitakin nimekkäitä taidemaalareita. Hän oli vuodesta 1815 Ranskan instituutin jäsen ja vuodesta 1816 École royale des beaux-arts -taideakatemian professori. Vuosina 1822–1828 hän toimi Ranskan Rooman-Akatemian johtajana. Guérin sai vuonna 1829 kuningas Kaarle X:ltä paronin arvon. Hän matkusti Roomaan hieman ennen kuolemaansa vuonna 1833. Kansainvälinen olympiakomitea
KOK perustettiin ranskalaisen paroni Pierre de Coubertinin johdolla vuonna 1894 Pariisissa amatööriurheilukonferenssin yhteydessä. Perustamiskokoukseen osallistui 79 edustajaa 13 maasta. KOK:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin kokouksessa kreikkalainen kirjailija Demetrius Vikelas, ja de Coubertin valittiin pääsihteeriksi. Kaksi vuotta myöhemmin de Coubertin valittiin KOK:n puheenjohtajaksi, missä virassa hän toimi vuoteen 1925 saakka. Cyrano de Bergerac
Cyrano kuoli 28. heinäkuuta 1655 maalla serkkunsa Pierre de Cyranon luona. Hänen pääteoksensa ilmestyivät postuumisti Le Bretin toimittamina vuonna 1657. Romaaneista ensimmäinen oli tuolloin nimetty "Les estats et empires de la Lune" ja toinen "Histoire de la République du Soleil". Vuoden 1657 painoksessa niiden yhteinen otsikko oli "Histoire comique", joskin sen jälkeen on useimmiten käytetty yhteisnimikettä "L’ Autre Monde". Cyranon päähän putosi puunkappale ikkunasta 1654, kun hän oli menossa tapaamaan Arpajonin herttuaa. Ei ole varmaa, oliko se vahinko vai murhayritys. Cyrano kuitenkin joutui vuoteen omaksi, aluksi viimeisen suojelijansa Tanneguy Renail des Boisclairin, myöhemmin Pierre de Cyranon luona. 14 kuukautta hän oli sairas ja viimeisteli romaaninsa sekä kirjoitti kolmannen, "L’Histoire de l’etincelle", joka kuitenkin katosi hautajaisten aikoihin. Cyranon kuolinsyytä ei tiedetä, mutta on mahdollista, että hän kuoli iskun jättämiin vammoihin tai kuppaan, jota lienee sairastanut kymmenisen vuotta. Jean-Marie Collot d’Herbois
Vuoteen 1793 mennessä Collot d’Herbois’ta ja hänen läheistä ystäväänsä Jean Nicolas Billaud-Varennea alettiin pitää tasavaltalaisten äärimmäisen siiven edustajina ja heidät yhdistettiin Jacques Hébertin ryhmään, hebertisteihin. Collot d’Herbois valittiin 13. kesäkuuta 1793 Kansalliskonventin puhemieheksi. Hänen johdollaan säädettiin muun muassa 26. heinäkuuta laki kuolemanrangaistuksesta enimmäishintoja kiertäville elintarvikkeiden salakauppiaille ("accapareurs"). Collot d’Herbois ja Billaud-Varenne valittiin 6. syyskuuta hebertistien tuella Yhteishyvän valiokuntaan, josta oli kehkeytymässä Ranskan tosiasiallinen hallitus. Lokakuun 1793 lopussa Collot d’Herbois lähetettiin Joseph Fouchén kanssa Kansalliskonventin erikoiskomissaareina rauhoittamaan Lyonia, jossa oli vastikään kukistettu vastavallankumouksellinen kansannousu. Collot d’Herbois järjesti kaupungissa joukkoteloituksia ja sai maineen säälimättömän terrorin edustajana. Hän palasi Pariisiin joulukuussa.
Yhteishyvän valiokunnassa Collot d’Herbois oli alkuun tullut toimeen Maximilien Robespierren kanssa, mutta he ajautuivat erimielisyyksiin Collot d’Herbois’n asetuttua tukemaan radikaalia dekristianisaatio ("déchristianisation") -liikettä, joka hyökkäsi katolista kirkkoa vastaan. Robespierre syrjäytti ja teloitutti johtavat hebertistit maaliskuussa 1794, jolloin Collot d’Herbois ja Billaud-Varenne painostivat hänet tuhoamaan vastapainoksi myös jakobiinien oikean siiven, Georges Dantonin kannattajineen huhtikuussa 1794. Henri Admirat (”Lamiral”) -niminen virkamies yritti epäonnistuneesti salamurhata Collot d’Herbois’n 23. toukokuuta 1794, minkä jälkeen hänen suosionsa vallankumouksellisten keskuudessa kasvoi entuudestaan. Robespierre alkoi ilmeisesti tämän jälkeen pitää häntä mahdollisena kilpailijanaan ja alkoi mahdollisesti suunnitella myös hänen syrjäyttämistään. Henkensä puolesta pelännyt Collot d’Herbois oli keskeinen henkilö niin sanotussa Thermidorin vallankaappauksessa, jolla Robespierre syöstiin vallasta. Robespierren puhuessa Kansalliskonventille 27. heinäkuuta 1794 puhemies Collot d’Herbois aloitti hyökkäyksen häntä vastaan ja sai hetkessä muut puolelleen. Robespierre vangittiin ja teloitettiin seuraavana päivänä. Patrick O’Brian
Patrick O’Brian (alun perin Richard Patrick Russ, 12. joulukuuta 1914 – 2. tammikuuta 2000) oli englantilainen kirjailija ja kääntäjä. Hänet muistetaan parhaiten historiallisesta Aubrey-Maturin-romaanisarjastaan, joka tarkasti ja yksityiskohtaisesti kuvaa Napoleonin aikaista merielämää. Osa teoksista on suomennettu. Johann Schobert
Johann Schobert (n. 1720 – 28. elokuuta 1767) oli saksalainen säveltäjä ja klavikordisti. Hänen syntymäpaikastaan ei ole varmuutta, mutta hän eli elämänsä viimeiset seitsemän vuotta Pariisissa. Schobertin tuotanto koostuu pääosin sonaateista klavikordille. Schobert kuoli Pariisissa vuonna 1767 syötyään myrkyllisiä sieniä. Häntä kyllä varoitettiin niistä mutta hän ei uskonut että ne olivat myrkyllisiä ja sai muutkin uskomaan että ne ovat syötäviä. He söivät niistä valmistetun aterian kohtalokkain seurauksin. Hänen poikansa, piika ja neljä ystäväänsä kuolivat sienimyrkytykseen. Pierre-Joseph Cambon
Cambon vietti tämän jälkeen hiljaiseloa kotiseudullaan Montpellierissä. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana hänet valittiin Napoleonin perustamaan edustajainkamariin, jossa hän äänesti Bourbonien syrjäyttämisen puolesta. Restauraation myötä hänet karkotettiin vuonna 1816 maanpakoon. Hän kuoli vuonna 1820 nykyisessä Belgiassa. Victor Cousin
Victor Cousin (28. marraskuuta 1792 – 14. tammikuuta 1867) oli ranskalainen filosofi ja eklektikko. Hänen pääteoksensa oli "Du vrai, du beau et du bien". Pierre-Antoine Cousteau
Elokuussa 1944 Cousteau muutti Saksaan, Bad Mergentheimiin, jossa hän johti ranskalaista sanomalehteä ja radioasemaa. Saksasta hän pakeni Sveitsiin. Cousteau vangittiin Innsbruckissa ja tuomittiin kuolemaan marraskuussa 1946. Tuomio muutettiin kuitenkin elinkautiseen rangaistustyöhön. Hänet sai yleisen armahduksen vuonna 1954 ja hän alkoi toimittaa äärinationalistista "Rivarol"-lehteä sekä teki yhteistyötä Henry Costonin sanomalehtien kanssa. Pierre Janet
Pierre Marie Félix Janet [žane] (30. toukokuuta 1859 Pariisi – 24. helmikuuta 1947 Pariisi) oli uraauurtava ranskalainen psykologi, psykoterapeutti ja filosofi. Hän oli ensimmäisiä tutkijoita, jotka kiinnittävät huomiota potilaan traumojen ja elämänhistorian väliseen yhteyteen. Janet myös yhdisti työssään akateemisen psykologian tutkimuksen ja mielisairauksien hoidon käytännön menetelmät. Georges Couthon
Georges Auguste Couthon (22. joulukuuta 1755 Orcet, Ranska – 28. heinäkuuta 1794 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen vallankumouksellinen poliitikko ja asianajaja. Hän oli kansalliskonventin jäsen, yksi vuoripuolueen johtajista ja Maximilien Robespierren tärkeä liittolainen yhteishyvän valiokunnassa erityisesti niin sanottuna terrorin aikana 1793–1794. Couthon syrjäytettiin ja teloitettiin yhdessä Robespierren kanssa. Georges Couthon
Couthonin tuhon sinetöi lopulta Robespierren triumviraatin herättämä pelko muiden poliittisten johtajien keskuudessa. Jakobiiniklubin kokouksessa 21. heinäkuuta 1794 Couthon vaati puhdistamaan kansalliskonventista ”neljä tai viisi rikollista”, minkä jälkeen henkensä edestä pelänneet Collot d’Herbois, Jean Nicolas Billaud-Varenne ja Jean-Lambert Tallien päättivät ottaa riskin ja kukistaa Robespierren. Niin sanotun thermidorin vallankaappauksen yhteydessä 27. heinäkuuta Robespierre, Couthon ja Saint-Just määrättiin vangittaviksi. Heidän ollessaan piiritettyinä Pariisin kaupungintalolla Couthon yritti itsemurhaa, mutta jäi täpärästi henkiin vielä sen jälkeenkin kun vihainen väkijoukko oli paiskannut hänet kadulle ja pahoinpidellyt häntä siellä. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä giljotiinillä yhdessä Robespierren, Saint-Justin ja 19 muun henkilön kanssa. Couthon kannettiin giljotiiniin ensimmäisenä. Adolphe Delattre
Pierre Adolphe Delattre (tai De Lattre) (12. helmikuuta 1805 – 3. tammikuuta 1854) oli ranskalainen lintutieteilijä. Maurice de Coppet
Coppet kärsi masennuksesta ja oli hoidettavana Sveitsissä saatuaan 1929 hermoromahduksen. Hän päätyi varhaiseläkkeelle, jota hän vastusti. Pian eläkkeelle siirtymisensä jälkeen Coppet kuoli traagisesti Nyonin asemalla Sveitsissä 1930 heittäydyttyään ohikiitävän junan alle. Pierre Jeanneret
Pierre Jeanneret (2. maaliskuuta 1896 Geneve, Sveitsi – 4. joulukuuta 1967) oli sveitsiläinen arkkitehti ja muotoilija, joka teki pitkään yhteistyötä pikkuserkkunsa Le Corbusier’n kanssa. Hän oli suunnittelemassa monia Le Corbusier’n rakennuksia 1920-luvulla ja Chandigarhin kaupunkia 1950-luvulla. Heidän yhteistyönsä katkesi toisen maailmansodan takia. Pierre Boulle
Pierre-François-Marie-Louis Boulle (20. helmikuuta 1912 – 30. tammikuuta 1994) oli ranskalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia romaanejaan ovat "Kwai-joen silta" (1952) ja "Apinoiden planeetta" (1963), jotka tunnetaan myös elokuvasovituksistaan. Jacques-Yves Cousteau
Cousteau otti virkavapautta merivoimista, ja kesäkuussa 1951 "Calypso" lähti ensimmäiselle koematkalleen tutkimusaluksena. Ensimmäinen virallinen tutkimusmatka alkoi marraskuussa 1951, jolloin "Calypso" suuntasi kohti Punaisenmeren koralliriuttoja Saudi-Arabian rannikolla. Helmikuussa 1952 Cousteau palasi Ranskaan ja alkoi tutkia uponneita aluksia. Marseillen edustalta hän löysi roomalaisen aluksen 200-luvulta eaa. ja tutki sukeltajineen sitä kahden vuoden ajan. Vuonna 1952 Calypsolla sattui vakava sukellusonnettomuus, jossa Jean-Pierre Servanti sai surmansa. Se sai Cousteaun harkitsemaan toiminnan lopettamista, mutta hän päätti kuitenkin miehistönsä kanssa jatkaa murheellisesta tapauksesta huolimatta. Jean Pépin
Jean Pépin (30. maaliskuuta 1924 – 10. syyskuuta 2005) oli ranskalainen filosofi, joka oli erikoistunut antiikin filosofian historiaan. Hänen työllään on ollut suuri vaikutus erityisesti uusplatonismin tutkimuksen alalla. Evoluutioteorian historia
Jean Baptiste Lamarck esitteli 1802 täydellisen evoluutioteorian ja täydensi sitä 1809 kirjassaan ""Eläintieteen filosofia"", mutta hänen työtoverinsa, kirjaimellisesti Raamattuun uskova aikansa vaikuttavimpia henkilöitä ollut, luonnonhistorian professori Georges Cuvier tyrmäsi sen arvovallallaan. Cuvier teki Lamarckin ajatukset naurettavaksi. Hän löysi niistä puutteita ja virheitä, mutta häneltä jäi huomaamatta että evoluutioteorian lukuisat kohdat, jotka olivat täysin oikein. Tärkein Lamarckin perusajatus oli, että eliöt ovat muuttuneet vähitellen ja sopeutuneet ympäristöönsä. Ehkäpä Cuvierin tunnetuin lentävä lausahdus oli "fossiilista ihmistä ei ole olemassa." Cuvier kuoli 1832 mutta hänen ehdoton auktoriteettinsa jäi painostamaan tutkijoita. Lamarckin ajatukset tehtiin naurettaviksi esimerkiksi kokeella, jossa eläviltä hiiriltä leikattiin hännät pois sukupolvi toisensa jälkeen, ja aina ne kasvoivat yhtä pitkiksi. Nykyisin moisen kokeen tekeminen tekisi lähinnä sen suorittajan naurettavaksi. Lamarck ei pystynyt vastaamaan kritiikkiin. Hän kuoli 85-vuoden iässä sokeutuneena ja unohdettuna. Lamarckin ajatukset kuitenkin vaikuttivat voimakkaasti myöhempiin ajatuksiin evoluutiosta, eikä vieläkään lamarkismi ole täysin kuollut. Eugenio Monti
Eugenio Monti (23. tammikuuta 1928 Dobbiaco, Italia – 1. joulukuuta 2003) oli italialainen rattikelkkailija. Hän on yksi kaikkien aikojen menestyneimpiä kelkkailijoita kuudella olympia- ja 12 maailmanmestaruusmitalillaan. Parhaiten hänet kuitenkin muistetaan vuoden 1964 Innsbruckin olympialaisissa ensimmäisenä Pierre de Coubertinin mitalin saajana todellisen olympiahengen osoittajana. Pierre de Coubertin
De Coubertin osallistui itse vuoden 1912 olympialaisiin taidelajeissa. Hänen runonsa "Oodi urheilulle" voitti kultamitalin. De Coubertin käytti kuitenkin salanimeä, ja teoksen kirjoittajiksi mainittiin saksalaiset Georges Hohrod ja Martin Eschbach. Hergé
Hergé kuoli 3. marraskuuta 1983, 75 vuoden ikäisenä. Hän oli sitä ennen sairastanut jo monia vuosia, mutta sairauden aiheuttaja oli epäselvä. Hänellä epäiltiin olevan erittäin harvinainen ja perinnöllinen verisairaus nimeltään porfyria. Hänen kuolemaansa kuitenkin edisti HIV, jonka hän oli saanut viikoittaisten verensiirtojensa aikana. Hänen kuolemansa takia viimeinen, kahdeskymmenesviides Tintti-seikkailu "Tintti ja aakkostaide" jäi keskeneräiseksi. Koska Hergé ei ollut eläessään sallinut kenenkään muun ottavan kunniaa Tintistä tai jatkavan sen piirtämistä hänen kuolemansa jälkeen, "Aakkostaide" julkaistiin keskeneräisenä Belgiassa 1986 ja Suomessa vasta 2003. Vuonna 1988 "Tintin Magazine" lakkautettiin. Roger Ebert
Roger Joseph Ebert (18. kesäkuuta 1942 Urbana, Illinois, Yhdysvallat – 4. huhtikuuta 2013 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Pulitzer-palkittu toimittaja, elokuvakriitikko ja elokuvakirjoittaja. Ebert kirjoitti viikoittaisia arvosteluja Chicago Sun-Times -sanomalehteen vuodesta 1967 lähtien. Lisäksi hän arvosteli elokuvia televisiossa, ensin 23 vuotta Gene Siskelin kanssa ja myöhemmin muutaman vuoden Richard Roeperin kanssa. Ebertin ja Siskelin ohjelma tuli tunnetuksi erityisesti ”kaksi peukkua ylös” -arviometodistaan. Giuseppe Cambini
Giuseppe Maria Cambini oli italialaissyntyinen säveltäjä ja viulisti. Hän syntyi todennäköisesti helmikuussa 1746 Livornossa, ja hänen on arvioitu kuolleen 1825, vaikka tämä on saattanut tapahtua jo monta vuotta aiemmin. Cambinin varhaiset vaiheet ovat hämärän peitossa. Hän asettui Pariisiin noin vuonna 1770 ja sai siellä musiikkiaan esitetyksi Concert Spirituel -konserttisarjan yhteydessä. Hän sävelsi yli 700 teosta ja saavutti aikoinaan suosiota soitinmusiikillaan, johon lukeutuu esimerkiksi 149 jousikvartettoa ja runsaasti sinfonia concertanteja. Cambinin teokset edustavat ranskalaista galanttia tyyliä. Guibert Gemblouxlainen
Guibert-Martin Gemblouxlainen (s. 1124 t. 1125– 22. helmikuuta 1213) oli belgialainen munkki, jonka kanssa Hildegard Bingeniläinen oli kirjeenvaihdossa. Guibert oli Hildegardin harras ihailija, ja hänestä tuli myöhemmin, Volmarin kuoltua, tämän kirjuri. Guibert oli 25 vuotta Hildegardia nuorempi. Vuonna 1175 Hildegard lähettää hänelle jäljennökset teoksistaan "Liber vitae meritorum" ja "Symphonia". Hän kirjoitti Hildegardin Vitaa vuosina 1177–1181., mutta työ jäi kesken, kun hänet kutsuttiin takaisin luostariin. Hän otti Vitan mukaan, mutta häneltä jäi aineistoa Rupertsbergiin. Sitä aineistoa Theoderic käytti hyväkseen laatiessaan Vitan osat 2 ja 3. Hän kuvailee kirjoituksissaan Hildegardin ja nunnien toimia Hänestä tuli 1193 Gemblouxin benediktiiniläisluostarin apotti. Gómez Pereira
Gómez Pereira (1500—1567 oli espanjalainen filosofi, lääkäri ja luonnonfilosofi. Pereira syntyi Medina del Campossa ja pyrki kumomomaan lääketieteessä keskiajalla vallinneita käsityksiä ja ehdotti empiiristen menetelmien käyttöönottamista. Filosofiassaan Pereiran ajatukset muistuttavat pitkälti René Descartes'n vastaavia. Pereiran sanotaan auttaneen Descartesia kehittämään kuuluisan ajatuksen sa cogito ergo sum (ajattelen, siis olen). Bertrand Barère de Vieuzac
Barère onnistui pakenemaan ja pääsi osalliseksi yleisestä armahduksesta; Napoleonin noustua valtaan hän totesi olevansa epäsuosiossa. Palaavat Bourbonit karkottivat vuonna 1815 Barèren maasta kuninkaanmurhaajana. Vuonna 1830 hän palasi ja sai pienehkön poliisipäällikön viran synnyinkaupungissaan Tarbesissa Pyreneillä. Sitä hän hoiti elämänsä viimeisen vuosikymmenen.
Barére oli eräs niitä harvoja vallankumouksen huipun tuntumassa olleita todella päätöksentekoon osallistuneita vaikuttajia – kuninkaan kuolemaan tuominneen konventin istunnon puhemies – joka kuoli luonnollisen kuoleman omassa vuoteessaan. Toinen oli hänen ystävänsä Carnot, joka kuoli Saksassa hyvin arvostettuna. Lähes kaikki muut terrorin avainhenkilöt kuolivat joko mestauslavalla, kuten Billaud-Varenne maanpakolaisena kaukana, kuten Roland oman käden kautta tai kuten Lepeletier de Saint-Fargeau tai Marat kostomurhien uhreina. Sairauteen menehtynyt – Octave Aubryn mukaan juopottelulla itsensä tappanut – Mirabeau on toinen poikkeus, mutta hän kuolikin ennen kuin vallankumous todella pääsi vauhtiin. Franz Schubert
Franz Peter Schubert (31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävalta-Unkari – 19. marraskuuta 1828 Wien) oli itävaltalainen varhaisromanttinen säveltäjä. Schubertia pidetään yhtenä musiikinhistorian suurimmista säveltäjistä. Schubert sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä, lukuun ottamatta konserttoja. Schubertin keskeisintä sävellystuotantoa edustavat liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki. Pierre Androuët
Pierre Androuët’n isä Henri avasi juustokaupan Pariisissa rue d’Amsterdam -kadun varrella vuonna 1909, ja Pierre syntyi vuonna 1915. Kaupasta tuli pian kaupungin tunnetuin juustokauppa, ja Pierre alkoi työskennellä perheensä kaupassa 15-vuotiaana. Myöhemmin hän opiskeli arkkitehtuuria, mutta jätti opintonsa kesken työskennelläkseen isänsä kanssa. He matkustivat ympäri Ranskaa etsimässä uusia juustonvalmistajia ja pitämässä yllä suhteitaan vanhoihin. Monista muista tuolloisista juustokaupoista poiketen Androuët osti usein juustonsa raakana ja kypsytti ne kaupan omassa kellarissa. Juusto voitiin näin myydä juuri oikealla hetkellä. Pierrestä tuli kaupan omistaja vuonna 1948. Vuonna 1974 Pierre julkaisi kirjan "Guide du Fromage" joka käännettiin englanniksi nimellä "The Complete Encyclopedia of French Cheese". Kirjaa pidetään yhtenä kattavimmista juustokirjoista. Androuët’n kauppa myytiin vuonna 1989, minkä jälkeen sillä on ollut useita eri omistajia. Pierre Androuët kuoli vuonna 2005. Claude Debussy
Elämänsä loppuvaiheen tuotannossa Debussy näyttäytyy kokeilevampana kuin koskaan radikaalissa nuoruudessaan. Hän käyttää peittelemättä riitasointuja; sävellysten muoto on epäsäännöllinen ja katkonainen. Viimeisissä teoksissa on häivähdys Stravinskin vaikutusta sekä uusklassismia, joka tuli suosituksi vasta säveltäjän kuoleman jälkeen. Säveltäjä oli masentunut ensimmäisen maailmansodan kulusta, mikä heikensi hänen terveydentilaansa. Debussy kuoli paksusuolen syöpään Pariisissa 25. maaliskuuta 1918, Pariisin pommitusten aikaan, ja hänet haudattiin Cimetière de Passyn hautausmaalle. Ranskan sotatilanne oli huono, eivätkä olosuhteet sallineet juhlavien hautajaismenojen järjestämistä. Monet suunnitelmat ja jo aloitetut sävellykset jäivät kesken: Debussyllä oli aikeita muun muassa säveltää ooppera Edgar Allan Poen tekstiin "Usherin talon häviö". Jälkipolvet ovat tunnustaneet hänen asemansa yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä taidemusiikin säveltäjistä. Arthur de Gobineau
Joseph Arthur de Gobineau (14. heinäkuuta 1816 Ville-d’Avray, Ranska – 13. lokakuuta 1882 Torino, Italia) oli ranskalainen diplomaatti, kirjailija ja filosofi, joka tuli tunnetuksi valkoisen ylivallan kannattajana ja arjalaisen herrarodun teorian luojana ja joka vaikutti vahvasti muun muassa Saksan kansallissosialistien ajatteluun. Jigorō Kanō
Kanō oli olympialiikkeen isän Pierre de Coubertinin ystävä ja hän toimi Japanin IOK-edustajana vuosina 1909–1938. Hän otti osaa yhdeksään kokoukseen ja jokaisessa hän yritti myöskin saada jūdōnsa hyväksytyksi olympialajiksi. Kanō ajoi voimakkaasti pyrkimystä saada vuoden 1940 olympialaiset Japaniin. Berliinin kokouksessa 1936 Japani päihitti Suomen äänin 36–27. Toinen Kiinan-Japanin sota (1937–1945) aiheutti kuitenkin sen, että Japani joutui 1938 – Kanōn jo kuoltua – ilmoittamaan, ettei voi järjestää kisoja. Kairos­sa 1938 pidetyn kokouksen jälkeen Kanō matkusti Atenaan de Coubertinin muistotilaisuuteen ja sen jälkeen Parisiin. Ranskan jälkeen hän lähti vielä Yhdysvaltoihin ennen paluutaan Japaniin. Hän sairastui 1. toukokuuta 1938 ja pysyi vuoteessaan koko päivän, mutta osallistui päivälliselle. Hän valitti palelevansa, vaikka hänellä oli kuumetta. 2. toukokuuta hän pysyi hytissään ja laivan lääkäri hoiti häntä hauteilla. Kuume laski 40 asteesta 38 asteeseen. 3. toukokuuta lähtien laivan stuertti istui Kanōn hytin ulkopuolella. Kanōlle kehittyi keuh­kokuume. Seuraavana aamuna, 4. toukokuuta 1938, kello 6.33 hän kuoli hiljaa. Laiva saapui kaksi päivää myöhemmin Yokohamaan, jossa oli vastassa noin 3000 surijaa. Hänet haudattiin Shinto-menoin Kōdōkanissa 9. toukokuuta 1938 kello 10.00. David Hilbert
David Hilbert (23. tammikuuta 1862 – 14. helmikuuta 1943) oli saksalainen matemaatikko. Häntä pidetään yhtenä 1800- ja 1900-lukujen merkityksellisimmistä matemaatikoista. Hilbert työskenteli laajasti matematiikan eri aloilla korjaten muun muassa Eukleideen geometrisen aksiomatisoinnin virheitä. Myöhemmin hänen työnsä pohjalta syntyi Hilbertin avaruuden käsite. Jacques Aubert
Jacques Aubert (30. syyskuuta 1689, Pariisi – 18. toukokuuta 1753, Belleville) oli ranskalainen barokkisäveltäjä ja viulisti. Hän toimi vuodesta 1719 lähtien Bourbonin herttuan palveluksessa. Aubert sävelsi muun muassa viulukonserttoja, kamarimusiikkia ja baletteja. Hänen poikansa, Abbé Aubert oli näytelmäkirjailija. Charles Bobba de Montferrat
Charles Bobba de Montferrat (1577 – 10. helmikuuta 1636) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Saint-Jean-de-Mauriennen hiippakunnan johtoon 13. toukokuuta 1619, ja piisaksi vihkiminen seurasi 15. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Philibert François Milliet de Faverges. Bobba de Montferrat kuoli virassa. Pierre Louis Moreau de Maupertuis
Pierre Louis Moreau de Maupertuis (kastettu 28. syyskuuta 1698 Saint-Malo – 27. heinäkuuta 1759 Basel) oli ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Pierre Rode
Pierre Rode (16. helmikuuta 1774 Bordeaux – 25. marraskuuta 1830 Damazan) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli aikansa viulutaitureita. Rode sävelsi ranskalaiseen tyyliin 13 viulukonserttoa ja kamarimusiikkia. Pedagogisesti merkittäviä ovat hänen 24 kapriisiaan ja 12 etydiään sooloviululle. Dagobert III
Dagobert III (699–715) oli frankkien kuningas 711–715. Hän seurasi valtaistuimella isäänsä Kildebert III:tta. Dagobert oli kuitenkin vain nukkehallitsija, ja todellinen valta säilyi major domus Pipin Heristalilaisella, joka kuoli vuonna 714 . Pierre de Coubertin
Vaikka ensimmäiset kisat menestyivät, seuraavat kisat vuonna 1900 Pariisissa (de Coubertinin kotikaupungissa) ja vuonna 1904 St. Louisissa järjestettiin maailmannäyttelyiden yhteydessä eivätkä ne muun ohjelman seassa herättäneet juurikaan kiinnostusta. Coubertin kommentoi ylipäätään maailmannäyttelyinstituutiota sangen kriittisesti: hän syytti sitä viihteellistymisestä ja katsoi, että olympialaisten tapainen urheilullinen kilvoittelu ajaisi rauhanaatetta paremmin kuin teollinen kilpailu ja vertailu näyttelyissä. Sen lisäksi hän piti näyttelyissä pidettyjen tiedekonferenssien arvoa keskinkertaisina, koska tiedemiehet olivat näyttelyissä liiaksi lomatunnelmissa keskittyäkseen tieteen tekemiseen. Coubertin kuitenkin myönsi konferenssien olevan hyviä kontaktienluomispaikkoja, ja lisäksi hän kiitteli vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyä siitä, että vaikka sielläkin oli viihteellistyminen voimakasta, oli viihde erillisellä Midwayn alueella, kun taas vakavampi puoli oli White Cityssä. Guillaume de Nogaret
Guillaume de Nogaret sai 27. huhtikuuta 1311 paavi Klemens V:lta anteeksiannon paavi Bonifatius VIII:ttä vastaan tehdystä kapinasta ja pidätyksestä. Tätä anteeksiantoa aiempi paavi Benedictus XI ei ollut suostunut antamaan. Vastapalvelukseksi anteeksiannosta paavi vaati osallistumista ristiretkelle ja useissa pyhiinvaelluspaikoissa vierailemista. Mutta näitä riittejä hän ei koskaan suorittanut. Guillaume de Nogaret kuoli maaliskuun lopulla vuonna 1313, näin hän ei ehtinyt kuulemaan temppeliritareiden suurmestarin Jacques de Molayn suorittamaa Filip IV ja kaikkien temppeliherroja vastaan toimineiden kiroamista. Jean-Marie Collot d’Herbois
Pian Robespierren syrjättämisen jälkeen myös Collot d’Herbois’ta alettiin syyttää hänen osallisuudestaan suureen terroriin ja muun muassa edustaja Laurent Lecointre esitti syytöksiä häntä vastaan Kansalliskonventissa. Collot d’Herbois joutui eroamaan Yhteishyvän valiokunnasta syyskuussa 1794. Pariisissa 1. huhtikuuta 1795 puhjennutta ja nopeasti kukistettua ”Germinalkuun 12. päivän kansannousua” käytettiin tekosyynä useiden jakobiinijohtajien syrjäyttämiseen ja tässä yhteydessä Collot d’Herbois tuomittiin karkotettavaksi Ranskan Guyanaan. Hän kuoli siellä tammikuussa 1796 keltakuumeeseen. Jean Dubuffet
Jean Philippe Arthur Dubuffet (31. heinäkuuta 1901 – 12. toukokuuta 1985) oli yksi Ranskan 1900-luvun loppupuolen tunnetuimpia taiteilijoita. Jean Coulthard
Jean Coulthard (10. helmikuuta 1908 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia – 9. maaliskuuta 2000 Pohjois-Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen säveltäjä. Hänen tyylinsä on usein romanttista ja impressionistista. Hän teki yli 350 sävellystä, joista tunnetuimpiin kuuluvat pianokonsertto vuodelta 1963 ja "Twelve Essays on a Cantabile Theme" (1972). Coulthard opetti Brittiläisen Kolumbian yliopistossa 26 vuoden ajan ja jatkoi sävellystyötään vielä tämän jälkeen; viimeisen sävellyksensä hän sai valmiiksi joitain kuukausia ennen kuin kuoli 92 vuoden iässä. Pierre de Polignac
Ludvig II kuoli toukokuussa 1949, ja hänen seuraajakseen nousi Pierre de Polignacin poika Rainier III. Tällöin prinssi Pierre de Polignac valittiin poikansa jälkeen KOK:n jäseneksi vuonna 1950. Tässä tehtävässä hän oli kuolemaansa eli vuoteen 1964 asti. Charles de Foucauld
Charles Eugène de Foucauld (15. syyskuuta 1858 Strasbourg, Ranskan keisarikunta – 1. joulukuuta 1916 Tamanrasset, Ranskan Algeria) oli katolinen uskonnollinen hahmo ja pappi, joka eli tuaregien parissa Algeriassa. Hänet murhattiin vuonna 1916 tuaregien suojaamiseksi rakennuttamansa linnakkeen portilla. Katolinen kirkko pitää häntä marttyyrinä, ja hänet julistettiin autuaaksi vuonna 2005. Pierre Méchain
Pierre François André Méchain (16. elokuuta 1744, Laon – 20. syyskuuta 1804) oli ranskalainen tähtitieteilijä ja maanmittaaja, joka löysi Charles Messierin kanssa lukuisia syvän taivaan kohteita ja komeettoja. Charles Baudelaire
Charles Pierre Baudelaire (lausunta [budlöː]) (9. huhtikuuta 1821 Pariisi, Ranska – 31. elokuuta 1867 Pariisi) oli ranskalainen runoilija, kääntäjä, esseisti ja kriitikko. Hänen tunnetuin teoksensa on "Les Fleurs du mal" (suom. "Pahan kukat", 2011). Baudelaireen liitetään usein käsite "fin de siècle" ('vuosisadan loppu'), ja hänet luetaan Edgar Allan Poen ja Théophile Gautierin ohella dekadenttien johtohahmoihin. Baudelaire sai arvostusta myös Edgar Allan Poen teosten ranskantajana. Marat’n kuolema
David oli vallankumouksen jälkeen ryhtynyt jakobiinien jyrkän siiven eli vuoripuolueen kannattajaksi ja hänet valittiin vuonna 1792 Ranskan kansalliskonventtiin. Taiteilijana ja Ranskan taidehallinnon johtajana hän omistautui vallankumouspropagandan tuottamiselle. Monet Davidin noina vuosina aloittamat vallankumousaiheiset maalaukset eivät kuitenkaan koskaan valmistuneet, joten "Marat’n kuolemasta" tuli hänen ”jakobiinivaiheensa” kuuluisin teos. Pierre Dupuy
Dupuyn työtä arvostetaan edelleen, mutta sen on osittain korvannut julkaisu "Layettes du trésor" (4 osaa, toimitettu 1863–1902; yltää taaksepäin vuoteen 1270 saakka). Dupuy julkaisi myös yhdessä veljensä Jacquesin js heidän ystävänsä Nicolas Rigaultin kanssa Jacques Auguste de Thoun "Historian" (1620, 1626). Veljekset toimivat myös kuninkaallisen kirjaston hoitajina, ja toimittivat hakemiston kirjastosta (Nos. 9352–9354 ja 10366–10367 Ranskan kansalliskirjaston latinankielisessä kokoelmassa). Dupuy kuoli Pariisissa. Pierre-Joseph Cambon
Pierre-Joseph Cambon (10. kesäkuuta 1756 Montpellier, Ranska – 15. helmikuuta 1820 lähellä Brysseliä, Alankomaat) oli ranskalainen poliitikko, joka vaikutti merkittävästi Ranskan finanssiasioihin ensimmäisen tasavallan aikana. Pierre Colombier
Pierre Charles Henri Colombier (18. maaliskuuta 1896 Compiègne, Ranska – 25. tammikuuta 1958 Montrouge, Ranska) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Suurimman osan hänen elokuvistaan lavasti hänen veljensä Jacques Colombier. Louis de Bonald
Napoleonin syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1814 alkoi Ludvig XVIII valtaannousun myötä Bourbon-restauraation aika, jolloin de Bonald palasi aktiivipolitiikkaan vaikuttaen edustajainhuoneen ("Chambre des députés") jäsenenä vuosina 1815–1823 muun muassa avioeron kieltävän lain säätämiseen.
Vuonna 1822 hän vaikutti merkittävästi lehdistövapauden lakkauttamiseen.
1823 Ludvig XVIII myöntää de Bonaldille varakreivin arvon.
Vuonna 1827 Kaarle X nimittää de Bonaldin sensuurista vastaavan komitean johtoon.
Vuoden 1830 heinäkuun vallankumouksen myötä Orleansin herttua Ludvig Filip I tuli kuninkaaksi syrjäyttäen Kaarle X. De Bonald kieltäytyi vannomasta uskollisuutta uusille vallanpitäjille ja palasi takaisin kotiseudulleen Millauhin, jossa kuoli vuonna 1840. Albert François Cousineau
Cousineausta tuli 29. kesäkuuta 1953 Cap-Haïtienin piispa, ja 2. huhtikuuta 1968 hänelle myönnettiin arkkipiispan henkilökohtainen arvonimi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli 79-vuotiaana virassa. Pierre Augereau
Charles Pierre François Augereau (21. lokakuuta 1757, Faubourg Saint-Marceau, Pariisi – 12. kesäkuuta 1816, La Houssaye-en-Brie, Seine-et-Marne) oli Castiglionen herttua, ranskalainen sotilas, myöhemmin kenraali ja yksi Napoleon I:n valtakauden 26:sta Ranskan keisarikunnan marsalkasta. Augereau osallistui Ranskan vallankumoussotiin ja Napoleonin sotiin. Hervé Guibert
Vuonna 1985 Guibert julkaisi teoksen "Des aveugles", joka on novelli hänen toiminnastaan nuorten kuurojen instituutissa. Siellä hän luki kirjoja sokeille lapsille. Tätä ennen, vuonna 1983 ja vuotta ennen filosofi Foucault'n kuolemaa aidsiin. Myös hänen miesystävällaan Hans Georg Bergerillä oli todettu myös hiv-positiivisuus. Myöskään Guibert ei säästynyt sairauden vitsaukselta. Tästä muodostui nuoren kirjailijan läpimurron perusta. Hänen kirjansa "À l'ami qui ne m'a pas sauvé la vie" (suom. "Ystävälle joka ei pelastanut henkeäni", 1991) julkaistiin vuonna 1990. Tässä teoksessa hän kertoo avoimesti tartunnastaan ja sairaudestaan. Samalla hän paljasti myös Foucault'n sadomasokistiset mieltymyksen. Yhtäkkiä kirjan ilmestymisen jälkeen kirjailija totesi olevansa tiedotusvälineiden huomion keskipisteessä. Hänestä kirjoittivat niin sanomalehdet, aikakauslehdet kuin kirjallisuusjulkaisutkin, ja hän oli läsnä useiden televisiokanavien kulttuuriohjelmissa. Guibert'n seuraava teos "Le protocole compassionnel" ilmestyi vuonna 1991. Philibert Louis Debucourt
Philibert Louis Debucourt (1755–1832) oli ranskalainen kuparinpiirtäjä, taidemaalari ja graafikko, jota Janinet'n ohella pidetään värillisen kuparinpiirrännän etevimpänä edustajana. Hän tuotti vaikuttavaa väritehoa humoristisissa akvatintasyövytyksissään, jotka kuvaavat hienoston elämää ja joista osassa hän käytti jopa yhdeksää väriä. Hän oli arvioiden mukaan havainnoissaan terävä mutta myötätuntoinen ihmiskuvaaja. Joséphine Baker
Bakerin viimeiseksi esiintymiseksi jäi Bobino-teatterin gaala 8. huhtikuuta 1975 Pariisissa, jossa 68-vuotias tähti esitti läpileikkauksen yli puolivuosisataiselta uraltaan. Muutamaa päivää myöhemmin hän vaipui koomaan ja kuoli 12. huhtikuuta kello viisi aamulla aivoverenvuotoon. Hänen hautajaisiinsa Église de la Madeleineen osallistui yli 20 000 ihmistä ja Ranskan valtio ampui 21 tykinlaukausta hänen kunniakseen. Hän oli ensimmäinen Ranskassa sotilaallisin menoin haudattu amerikkalaisnainen. Hänen hautansa on "Cimetière de Monacon" hautausmaalla Monacossa. Pierre Plantard
Pierre Athanase Marie Plantard (8. maaliskuuta 1920 – 3. helmikuuta 2000) oli ranskalainen harrastelijatoimittaja ja piirtäjä, itseoppinut hermetisti, mielestään "harmaa eminenssi", Siionin luostaria koskevien tarinoiden keksijä. Hän perusti ja rekisteröi "järjestön" Ranskassa, Annemassessa 1956. Perustettaessa järjestö julkaisi lehteä "C.I.R.C.U.I.T.", jossa kuvattiin tavoitteet: paikallisten vuokra-asuntojen ja niiden asukkaiden olosuhteiden parantaminen. 1960-luvulla Plantard loi upouuden historian samalle nimelle, ja tuolloin järjestö esiintyi merovingien sukujuurten ylläpitäjänä. Plantard itse kuvitteli olevansa Dagobert II:n jälkeläinen, laati väärennetyt sukutaulut ja vaihtoi sukunimekseen Plantard de Saint Clair. Pierre Augereau
Vuonna 1797 Bonaparte lähetti Augeraun takaisin Ranskaan rohkaisemaan jakobiinien direktoraattia. Augereau joukkoinen painosti moderaatteja, ja toteuttivat 4. syyskuuta 1797 eli vallankumouskalenterin mukaan "18. fructidorkuuta vuonna V" monarkisteja vastaan suunnatun vallankaappauksen. Palkkioksi hänet nimettiin komentajaksi Saksan armeijaan (), joka oli syntynyt 29. syyskuuta 1797 Sambren ja Meusen armeijan ja Reinin ja Moselin armeijan () yhdistyttyä. Augereau toimi Saksan armeijan komentajana 7.10–13.12.1797. Armeija jakautui kuitenkin jo 9. joulukuuta 1797 kahtia Mainzin armeijaksi () ja Reinin armeijaksi (). Augereau otti Reinin armeijan komentoonsa ajaksi 14.12.1797–3.2.1798. Georges Cuvier
Georges Léopold Chrétien Frédéric Dagobert Cuvier (23. elokuuta 1769 Montbéliard – 13. toukokuuta 1832 Pariisi) oli ranskalainen naturalisti ja monipuolinen eläintieteilijä. Elämänsä aikana Cuvier kohosi itseoppineesta harrastelijasta yhdeksi aikansa merkittävimmäksi eläintieteilijäksi. Cuvier oli sotamiehen poika, suoritti juristin tutkinnon, oli eläinten tutkimisesta innostunut kotiopettaja, Napoleonin paroni, Ludvig Filipin Ranskan pääri (1831), Ranskan opetuslaitoksen ylitarkastaja ja protestanttisten kirkollisasiain ministeri. Pierre Jeanneret
Le Corbusier pyysi 1950 Jeanneret’ta mukaan intialaisen Chandigarhin suunnittelutyöhön. Jeanneret eli yli vuosikymmenen ajan rakennettavassa kaupungissa ja johti siellä töitä. Hän asui 15 vuotta Chandigarhissa, ja hänen merkittävin rakennuksensa on Panjabin yliopiston Gandhi Bhawan. Jeanneret jätti Intian sairastuttuaan 1965, ja hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Hänen tuhkat ripoteltiin Chandigarhissa sijaitsevaan järveen.
Pierre Jeanneret'n kotimuseo Chandigarhissa Pêro da Covilhã
Pêro da Covilhã (käytössä myös nimimuodot "Pedro de Covilham" ja "Covilhão", 1460-1526) oli portugalilainen diplomaatti ja tutkimusmatkailija. Hänet lähetettiin Lähi-itään etsimään kanelia ja muita arvokkaita mausteita. Retkikunta lähti liikkeelle 1487. Hän kulki Napolin ja Aleksandrian kautta Kairoon, jatkoi sieltä arabien kanssa Suakiniin ja Adeniin sieltä monsuunituulten mukana Intiaan, palasi Punaiselle merelle ja Kairoon ja jatkoi sieltä Afrikan itärannikkoa etelään aina Sofalaan asti. 1492 - 1493 hänen karavaaninsa saapui Abessiniaan, jossa hän vietti loppuelämänsä. Johannes Daubert
Daubertin kuoltua vuonna 1947 hänen käsikirjoituksensa jäivät maatilalle, ja ne siirrettiin kirjastoihin vasta vuonna 1967. Daubertin käyttämän erikoisen pikakirjoituksen vuoksi vasta Karl Schuhmann kykeni vuonna 1976 tulkitsemaan hänen käsikirjoituksensa, ja niitä alettiin julkaista. Collioure
Historiallisia romaaneja kirjoittanut brittiläinen kirjailija Patrick O'Brian asui kaupungissa vuodesta 1949 aina vuonna 2000 tapahtuneeseen kuolemaansa saakka, ja hänen romaaninsa "The Catalans" kuvaa havainnollisesti elämää Colliouressa ennen suuria muutoksia. Hän myös kirjoitti elämäkerran Picassosta, jonka hän tunsi. O'Brian ja hänen vaimonsa Mary on myös haudattu kaupungin hautausmaalle.
Kaksikymmentä Matissen ja Derainin teosten jäljennöstä on esillä juuri sillä samalla paikalla, missä nuo kaksi fauvismin mestaria 1900-luvun alussa maalasivat alkuperäiset teokset. Jean-Baptiste Audebert
Jean-Baptiste Audebert (1759 Rochefort–1800 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä ja taiteilija. Carel Godin de Beaufort
De Beaufort kuoli onnettomuudessa Nürburgringillä Saksan GP:n harjoituksissa 1964. Hänen Porschensa ajautui yllättäen ulos surullisenkuuluisisassa Bergwerk-mutkassa, jossa monet kuljettajat olivat menehtyneet. Hän kärsi pahoja pää-, rinta- ja jalkavammoja, ja hänet siirrettiin Kölnin neurokirurgiseen sairaalaan. Hän kuoli saamiinsa vammoihin kolme päivää myöhemmin. Jean Baptiste Joseph Fourier
Jean Baptiste Joseph Fourier (21. maaliskuuta 1768 Auxerre – 16. toukokuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko ja fyysikko. Fourier'n tärkein teos "Théorie analytique de la chaleur" (Analyyttinen lämpöteoria) julkaistiin 1822. Sillä oli suuri merkitys lämpöopille ja siinä esitettiin kuuluisat Fourier'n sarjat. Siinä selitetään, miten lämmön johtuminen kiinteässä kappaleessa voidaan laskea päättymättömän matemaattisen sarjan avulla. Matemaattisen fysiikan voidaan katsoa alkaneen edellä mainitun teoksen julkistamisesta. Pierre Samuel
Pierre Samuel (12. syyskuuta 1921 – 23. elokuuta 2009) oli ranskalainen matemaatikko. Hän kuului tunnettuun Nicolas Bourbaki -ryhmään. De revolutionibus orbium coelestium
De revolutionibus orbium coelestium () oli tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikuksen kirja, jossa esitettiin aurinkokeskinen maailmankuva. Kopernikus aloitti kirjan kirjoittamisen vuonna 1506 ja sai sen valmiiksi vuoteen 1530 mennessä. Kirja julkaistiin vasta Kopernikuksen kuoleman jälkeen, vuonna 1543. Pierre Alechinsky
Pierre Alechinsky (s. 19. lokakuuta 1927 Bryssel, Belgia) on belgialainen taiteilija ja graafikko. Hän kuului Cobra-taiteilijaryhmään vuosina 1948–1951. Simone de Beauvoir
Simone de Beauvoir (ääntämys: , "Simone Lucie Ernestine Marie Bertrand de Beauvoir", 9. tammikuuta 1908 Pariisi – 14. huhtikuuta 1986 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija, filosofi ja feministi. Beauvoir oli yksi ranskalaisista eksistentialistifilosofeista Albert Camus’n ja Jean-Paul Sartren rinnalla. Eksistentialistina de Beauvoir oli sitä mieltä, että ihmiset ovat vastuussa siitä, millaisia merkityksiä he antavat elämälleen. Jokainen yksilö on pohjimmiltaan oma maailmansa. Jean Cocteau
Jean Maurice Eugène Clément Cocteau (5. heinäkuuta 1889 – 11. lokakuuta 1963) oli ranskalainen surrealistinen runoilija, kirjailija, muotoilija ja filmintekijä. Hänellä on monipuolinen ja laaja tuotanto, jossa aiheita on käsitelty uudella tavalla. Philippe Buonarroti
Karkotuksen sijasta Buonarroti vietti useita vuosia vankeudessa Cherbourgissa ja Oléronin saarella. Vuonna 1806 Napoleonin poliisiministeri Joseph Fouché salli hänen asettua Sveitsiin, jossa hän jatkoi vallankumouksellista toimintaansa. Hän yritti vuonna 1812 nostattaa Napoleonin vastaisen kansannousun Grenoblessa, minkä epäonnistuttua hän piileskeli kolme vuotta Genevessä. Sen jälkeen Buonarroti asui Brysselissä aina vuoteen 1830, jolloin hän palasi heinäkuun vallankumouksen jälkeen Ranskaan. Hän sai itselleen tukijoita varsinkin käsityöläisten parista ja johti vielä vanhoilla päivillään vallankumouksellisen salaseuran toimintaa, kunnes kuoli Pariisissa vuonna 1837. Pierre-Antoine Cousteau
Pierre-Antoine Cousteau jätti kommunismin 1930-luvulla ja ajautui enemmän kannattamaan antisemitismiä ja vastustamaan demokratiaa. Hän kirjoitti "Coup de Patte" - ja "Je suis partout" -lehtiin. Jälkimmäisessä hän oli lähellä Pierre Gaxottea, joka vakuutti Cousteaun fasismista. Cousteau matkusti Natsi-Saksaan vuonna 1936 natsimyönteisten Robert Brasillachin ja Georges Blondin kanssa sekä vuonna 1938 Espanjaan Brasillachin ja Maurice Bardèchen kanssa. Cousteau osallistui myös Nürnbergin puoluepäiville ja vaikuttui matkojensa aikana kansallissosialismista, vaikka myönsi, että siinä on myös puutteita. Pierre Baillot
Baillot opiskeli viulunsoittoa Giovanni Battista Viottin johdolla. Hän opetti viulunsoittoa Pariisin konservatoriossa. Hän kirjoitti konservatorion virallisen viulunsoittomenetelmän yhdessä Pierre Roden ja Rodolphe Kreutzerin kanssa sekä kirjoitti yksin teoksen "J'art du violon" (1834). Baillotilla oli perustavanlaatuinen rooli viulun teknisessä ja musiikillisessa kehityksessä aikana, jolloin virtuositeettia pidettiin avoimesti arvossa. Hän johti myös Pariisin oopperaa, antoi sooloresitaaleja ja oli huomattava kamarimuusikko. Hän kuoli Pariisissa. Charles Cousin-Montauban
Charles Guillaume Marie Apollinaire Antoine Cousin-Montauban, Palikaon kreivi (24. kesäkuuta 1796 Pariisi – 8. tammikuuta 1878 Versailles) oli ranskalainen kenraali, joka toimi Ranskan toisen keisarikunnan viimeisenä pääministerinä Ranskan–Saksan sodan aikana elo–syyskuussa 1870. Charles Ferdinand (Berryn herttua)
Charles Ferdinand de Bourbon, Berryn herttua (24. tammikuuta 1778 Versailles – 14. helmikuuta 1820 Pariisi) oli ranskalainen prinssi, tulevan kuningas Kaarle X:n nuorempi poika. Hänen murhansa vuonna 1820 vaikutti merkittävästi Ranskan poliittiseen ilmapiiriin. Pierre de La Rue
Pierre de La Rue (1460–1518), alankomaalainen renessanssisäveltäjä, lienee ollut oikealta nimeltään Van der Straeten. La Rue oli aikalaisensa Josquin Desprezin tavoin taiturimainen säveltäjä ja kykeni säveltämään mm. neliäänisen "Agnus Dein" kirjoittamalla vain yhden äänen: muut äänet kehiteltiin suoraan siitä. Hän sävelsi myös muun muassa kuusiäänisen messun "Ave sanctissima Maria", jossa on vain kolme kirjoitettua ääntä: kolme muuta ääntä olivat kaanoneita kirjoitetuista osuuksista. La Ruen mestariteos on kuitenkin "Missa pro defunctis" (eli requiem), jonka sävelala on huomattavan matala ja vaikutelma tumman juhlava. Monet La Ruen teokset ovat luonteeltaan melankolisia. François Poullain de la Barre
François Poullain de la Barre (1647, Pariisi – 1725, Geneve) oli ranskalainen filosofi. Hän toimi pappina ja kääntyi protestantiksi. Nantesin ediktin kumoamisen 1685 jälkeen hän joutui pakenemaan Geneveen. Ruusulinja
Philippe de Chérisey kertoi dokumentissaan "Stone and Paper" ("Kivi ja paperi") tarinan, jonka mukaan Roseline oli myös hänen seuralaisensa nimi. Sen mukaan hänen tuntemansa Roseline kuoli 6. elokuuta 1967, Kristuksen kirkastumisen juhla­päivänä, poistuessaan autolla nolla­meridiaanilta. Toisessa Chériseyn dokumentissa nimeltä "Circuit" tähän lisätään, että Roseline sai surmansa auto-onnettomuudessa, kun kuvattiin elokuvaa "La beauté sur la terre" ("Kauneus maan päällä"), jossa hänen oi määrä esiintyä.. Samassa elokuvassa esiintyi myös Philippe Chérisey taiteilijanimellä Amédée. Kertomuksessa Roselinesta mainitaan myös kuvitteellinen Charlot-niminen henkilö. Molemmat henkilöt ovat selvästi kuvitteellisia ja esiintyvät eräässä Chériseyn surrealisisissa teoksissa. Ferdinand Kübler
Ferdinand ”Ferdi” Kübler (24. heinäkuuta 1919 – 29. joulukuuta 2016 Zürich) oli sveitsiläinen maantiepyöräilijä. Hän aloitti pyöräilyn ammattitasolla vuonna 1940 ja voitti vuonna 1950 Ranskan ympäriajon. Pierre Abélard
Pierre Abélard (Petrus Abelardus, 1079 – 21. huhtikuuta 1142) oli ranskalainen teologi, skolastinen filosofi ja säveltäjä. Hän on skolastisen metodin perustaja yhdessä Alexandre de Halesin kanssa. Hänen rakkaustarinastaan Héloïsen kanssa on tullut legendaarinen. Miguel de Cervantes
Cervantesin ja Shakespearen kuolinajat sattuivat samalle päivämäärälle. Tuolloin Espanjassa oli jo käytössä gregoriaaninen kalenteri, mutta Englannissa seurattiin vielä juliaanista kalenteria. Gregoriaanisen kalenterin mukaan Shakespeare kuoli 3. toukokuuta. Yhteensattuman kunniaksi Unesco julisti 23. huhtikuuta kansainväliseksi kirjan ja tekijänoikeuksien päiväksi ("World Book and Copyright Day"; katso myös "Kirjan ja ruusun päivä"). Cervantesin mukaan nimetty Alicanten yliopiston ylläpitämä Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes on maailman laajin espanjankielistä kirjallisuutta ja historiallisia teoksia sisältävä tietokanta. Pierre Teilhard de Chardin
Pierre Teilhard de Chardin (1881–1955) oli ranskalainen jesuiittapappi, filosofi ja paleontologi. Gustave Courbet
Jean Désiré Gustave Courbet (10. kesäkuuta 1819 Ornans, Doubs – 31. joulukuuta 1877 La Tour-de-Peilz, Vaud, Sveitsi) oli ranskalainen taidemaalari. Pierre de Coubertin
Pierre de Coubertin väistyi KOK:n johdosta ja olympiakomitean jäsenyydestä Pariisin 1924 kisojen jälkeen vuonna 1925 mutta toimi järjestön kunniapuheenjohtajana kuolemaansa asti. De Coubertin on haudattu Lausanneen, mutta hänen sydämensä on haudattu erilleen monumenttiin vanhan Olympian raunioiden lähelle. Pierre Abélard
Abélard kuoli 21. huhtikuuta 1142 Saint-Marcelin luostarissa lähellä Chalon-sur-Saônnea. Abélardin perustaman luostarin raunioita on nykyisinkin nähtävissä lähellä Troyesin kaupunkia. Abélardin ruumiin jäännöksiä, tai ainakin sellaisina pidettyjä, on siirretty monesti. Nykyisin Abélard on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle. Johannes Daubert
Johannes Philipp Wilhelm Erich Daubert (8. kesäkuuta 1877 Braunschweig, Saksa - 11. joulukuuta 1947) oli saksalainen filosofi ja fenomenologi, joka kuului realistiseen Münchenin fenomenologiseen suuntaukseen. Édith Piaf
Piaf kuoli 47-vuotiaana maksasyöpään 10. lokakuuta 1963 Ranskan Rivieralla, josta hänen ruumiinsa tuotiin Pariisiin. Piaf kuoli samana päivänä kuin hänen ystävänsä Jean Cocteau. Pariisissa tieto hänen kuolemastaan julkistettiin 11. lokakuuta, joka on myös hänen virallinen kuolinpäivänsä. Hänet on haudattu Père-Lachaisen hautausmaalle. François-Joachim de Pierre de Bernis
François-Joachim de Pierre, Bernisin kardinaali (22. toukokuuta 1715 Saint-Marcel-d'Ardèche Ranska – 3. marraskuuta 1794 Rooma Italia) oli ranskalainen kirjailija, prelaatti ja diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Venetsiassa, valtioministerinä Ranskassa ja ulkoministeriön valtiosihteerinä, kunnes hänet oli vihitty papiksi ja nimitetty asiainhoitajaksi Pyhän istuimen luokse Roomaan. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen. Pierre Curie
Curie kuoli liikenneonnettomuudessa aamulla 19. huhtikuuta 1906. Matkalla laboratorioonsa hän jäi rankkasateessa kärryjen alle ollessaan ylittämässä "rue Dauphinea" Pariisissa. Hänen päänsä murtui ja Curie kuoli nopeasti. Ennen kuolemaansa Pierre Curie kiinnostui spiritismistä ja osallistui alan istuntoihin. Robert Couturier
Couturier oli mukana perustamassa Salon de Maita ja voitti vuonna 1966 Wildestein-palkinnon. Hän eli 103-vuotiaaksi. Wenlockin olympialaiset kisat
Nykyaikaisen olympialiikkeen perustaja ranskalainen paroni Pierre de Coubertin kuuli 1880-luvun lopulla Wenlockin kisoista ja aloitti kirjeenvaihdon Brookesin kanssa. Miehet jakoivat yhteisen haaveen kansainvälisistä olympiakisoista ja Coubertin lainasi Brookesin ajatuksia usein omassa kampanjassaan olympialaisten elvyttämiseksi. Coubertin vieraili Wenlockissa vuonna 1890 ja perusti paljolti näiden kokemuksiensa ja Brookesin kanssa käymänsä ajatustenvaihdon pohjalta kansainvälisen olympiakomitean, joka järjesti ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset vuonna 1896. William Penny Brookes kuoli vain neljä kuukautta ennen kisoja. Pierre Corneille
Pierre Corneille (6. kesäkuuta 1606 Rouen – 1. lokakuuta 1684 Pariisi) oli merkittävä ranskalainen näytelmäkirjailija. Hän vaikutti samanaikaisesti komediakirjailija Molièren ja Jean Racinen kanssa.