Kuka voitti Modok-sodan?
Modok-sota
Modok-sota oli konflikti Yhdysvaltain armeijan ja modok-intiaanien välillä 1870-luvun alussa. Konfliktit valkoisten tulokkaiden ja intiaanien välillä olivat alkaneet Kalifornian kultaryntäyksen aikana 1850-luvun alussa. Modok-konfliktin taistelut käytiin Pohjois-Kaliforniassa ja Oregonissa. Eadweard Muybridge valokuvasi sodan alkuvaiheet. Sota oli viimeinen Kaliforniassa tai Oregonissa käydyistä intiaanisodista, joissa Yhdysvaltain liittovaltio valtasi intiaanien alueita läntisessä Yhdysvalloissa eurooppalaisten siirtolaisten käyttöön.
Vorsklajoen taistelu
Voittoisan taistelun jälkeen mongolit valtasivat Kiovan, joka säästyi sen maksettua lunnaat. Mongolit jahtasivat taistelusta paennutta Tokhtamyshiä aina Valko-Venäjän Lutskin seuduille saakka ja surmasivat hänet lopulta muutamaa vuotta myöhemmin. Smolensk ja muutamat muut Liettuan vallan alaiset rusilaiset ruhtinaskunnat kapinoivat ja näitä kukistaessaan Vytautas joutui sotaan vävynsä Moskovan ruhtinas Vasili I kanssa vuosina 1406–1408. Liettualaiset menettivät asemansa Mustanmeren rannikolla ja heidän levittäytymisensä eteläiseen Rusiin pysähtyi. Kultainen orda oli kuitenkin liian heikko pitääkseen vallatut alueet ja Liettuan onnistuikin myöhemmin vallata ne takaisin. Vytautas hyödynsi mongolien häntä vastaan käyttämää taktiikkaa voitokkaassa Tannenbergin taistelussa vuonna 1410. Gorodok
Nestorin kronikan mukaan varjagiruhtinas Rurikin kuoleman jälkeen vallan peri hänen sotapäällikkönsä Olav eli Oleg Viisas. Hän järjesti vuonna 880 sotaretkiä Polatskia, Izborskia ja Smolenskia vastaan. Hän rakennutti Holmgardia suojaamaan useita linnoituksia eri suunnilta tulevia uhkia vastaan. Hän ymmärsi niiden turvaavan valtakuntansa rauhan. Tärkeimmät kohteet tulivat Ilmajärven jokien varsille, joita pitkin kauppareitit kulkivat eri ilmansuuntiin. Tidore
Tidore on nykyään Indonesialle kuuluva saari Molukkien pohjoisosissa Halmaheran länsipuolella. Tidoren ja viereisen sulttaanikunnan Ternaten kilpailu oli ennen eurooppalaisten tuloa kiivasta. Mausteneilikka oli yksi merkittävä syy Alankomaiden suorittamalle Molukkien ja sen ympäröimien maustesaarten valloitukselle.urooppalaisista kilpailivat aluksi portugalilaiset ja hollantilaiset, sittemmin myös britit. Alankomaiden Itä-Intia, johon myös Tidore kuului, siirtyi Indonesialle valtion itsenäistyessä. Jedit
Ennen pitkää Tasavalta alkoi turmeltua ja jedien määrä putosi noin kymmeneen tuhanteen. Jedejä oli liian vähän suojellakseen tasavaltaa. Sithit, jedien veriviholliset palasivat. Jedit kuvittelivat sithien tuhoutuneen kaksi vuosituhatta aiemmin, mutta sithit olivat todellisuudessa vielä olemassa. Ensimmäisen kerran jedit saivat tietää sithien paluusta, kun sith-lordi Darth Maul hyökkäsi jedimestari Qui-Gon Jinnin kimppuun. Maul vahingottui pahasti Naboon taistelussa ja menetti puolet vartalostaan. Qui-Gon Jin puolestaan kuoli ja jedeille kävi selväksi, että he olivat olleet väärässä sithien suhteen. Naboon taistelun voitti Tasavalta. Venäjän–Japanin sota
Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Carl Gustaf Emil Mannerheim oli sodassa mukana. Venäjän–Krimin sota (1552–1576)
Mongolit ja tataarit olivat tehneet ryöstöretkiä ja invaasioita Venäjälle 1200-luvulta lähtien. Vuonna 1223 käydyssä Kalka-joen taistelussa mongolit ja tataarit tuhosivat neljä kertaa suuremman venäläisarmeijan lähes täydellisesti. Mongolivaltakunta Kultainen orda alkoi kuitenkin menettämään valtaansa 1400-luvulla. Sen läntisissä osissa nousi useita kapinoita ja syttyi irtautumissotia, joiden seurauksena alueelle syntyi uusia ja itsenäisiä kaanikuntia. Keski-Volgan alueella sijainnut Kazanin kaanikunta itsenäistyi 1438, Krimin niemimaan ja sen pohjoispuolen tasangolla ollut Krimin kaanikunta 1449, Volgan alajuoksulla Kaspianmeren rannikolla sijainnut Astrahanin kaanikunta 1466 ja Uralin itäpuolella ollut Siperian kaanikunta itsenäistyi 1490. Lisäksi Venäjä onnistui lyömään Kultaisen ordan Ugran taistelussa 1480. Aikanaan mahtava mongolivaltakunta vetäytyi itäänpäin, jättäen aiemmin hallitsemilleen alueille valtatyhjiön, joka mahdollisti poistumista seuranneet kiistat ja sodat. Vietnamin–mongolien sota
Valloittaessaan Kiinaa mongolien johtaja Kublai-kaani yritti saada myös Kaakkois-Aasian maustekaupan hallintaansa. Kauppareitti kulki Vietnamin rannikolla, ja Kublai-kaani lähetti mongoliarmeijan maahan. Armeija kulki aluksi Punaista jokea alas Kiinasta Vietnamiin kohdaten vain vähäistä vastarintaa ja ryösti Hanoin vuonna 1257. Jalujoen taistelu
Jalujoen taistelu päättyi japanilaisten voittoon. Japanilaiset pääsivät ylittämään Korean ja Kiinan välisen rajan, ja heidän tappionsa olivat vain noin 2 000 miestä, kun taas Venäjän menetti 5 000 miestä. Ulkomaisten tarkkailijoiden havaintojen mukaan japanilaiset voittivat venäläiset taktiikassa, logistiikassa ja ennen kaikkea tiedustelutoiminnassa. Aasialaisen valtion voitto taistelussa eurooppalaisen suurvallan armeijaa vastaan poisti myös myytin eurooppalaisten täydellisestä ylivoimasta muihin verrattuna. Venäjän–Turkin sota (1828–1829)
Venäläiset saapuivat takaisin vuonna 1829 tällä kertaa kenraali Ivan Diebitchin johdolla. Silistra piiritettiin uudelleen ja turkkilaisista otettiin merkittävä voitto heidän yritettyään murtaa piiritys. Silistran lopulta kukistuttua venäläisten eteneminen jatkui kohti Burgasia. Eri turkkilaispäälliköiden hajanaiset joukot voitettiin yksitellen. Turkkilaiset kärsivät merisaarron takia myös nälästä ja miespulasta. Elokuussa venäläiset olivat edenneet Adrianopolin tuntumaan ja he piirittivät kaupungin. Mahmud päätyi nyt pyytämään rauhaa Nikolailta, johon tämä suostuikin. Toinen maailmansota
Japanin keisarikunnan sotilasmahdin murtumisella ja sen valloittamien maiden miehitysvallan päättymisellä oli kauaskantoisia poliittisia vaikutuksia Itä- ja Kaakkois-Aasian maihin. Sodan aikana Japani oli miehittänyt monet Euroopan maille kuuluneet Kaukoidän siirtomaat ja lakkauttanut niiden eurooppalaisen kolonialistisen hallinnon. Sodan jälkeen emämaat yrittivät valloittaa siirtomaansa takaisin, mutta näissä maissa vaikuttaneiden itsenäisyysliikkeiden vaikutuksesta emämaat eivät enää saavuttaneet poliittista jalansijaa. Vuonna 1947 itsenäistyi Britannian tärkein siirtomaa Intia, jonka itsenäistymissopimus loi hinduenemmistöisen Intian ja muslimienemmistöisen Pakistanin valtiot. Ranskan yritys saada takaisin Indokiinan siirtomaiden hallinta johti Indokiinan sotaan. Vuoden 1954 Geneven konferenssissa Ranska tunnusti Vietnamin itsenäisyyden, ja Ranskan häviö sodassa johti myös Laosin ja Kambodžan itsenäistymiseen. Vietnamin kahtiajako Pohjois- ja Etelä-Vietnamiin kuitenkin johti myöhemmin Vietnamin sotaan. Vuonna 1949 Alankomaiden Itä-Intian paikalle syntyi itsenäinen Indonesian valtio. Aasian maiden itsenäistymisaalto johti osaltaan siihen, että muuallakin maailmassa siirtomaat itsenäistyivät muutaman seuraavan vuosikymmenen kuluessa. Japanin miehitysvallan päätyttyä Filippiinit jatkoi itsenäisyysprosessin loppuun ja muuttui suvereeniksi valtioksi vuonna 1946. Vuonna 1948 Korean miehitysvyöhykkeille syntyivät kapitalistinen Korean tasavalta (Etelä-Korea) ja kommunistinen Korean demokraattinen kansantasavalta (Pohjois-Korea). Etelä- ja Pohjois-Korea kävivät vuosina 1950–1953 Korean sodan, josta ei allekirjoitettu lopullista aseleposopimusta. Kiinassa kenraali Tšiang Kai-šek hävisi sisällissodan Mao Zedongille, joka vuonna 1949 perusti Kiinan kansantasavallan. Tšiang Kai-šek kannattajineen pakeni Taiwanin saarelle, joka itsenäistyi vuonna 1950 Kiinan tasavallaksi. 1960-luvulla Etelä-Korea, Taiwan, Hongkong ja Singapore muuttuivat taloudellisesti kehittyneiksi ”Aasian tiikereiksi”, ja Kiinan kansantasavallasta tuli Aasian poliittinen ja sotilaallinen mahtimaa. Diadokki
Vuonna 314 eaa. muut diadokit huomasivat, että Antigonoksesta oli tullut liian mahtava. Kolmannessa diadokkisodassa Antigonos taisteli Ptolemaiosta, Lysimakhosta ja Kassandrosta vastaan. Sota loppui tuloksettomana vuonna 311 eaa. Antigonos jatkoi taistelua Seleukosta vastaan, ja piiritti Babylonia vuonna 309 eaa. Seleukos löi kuitenkin Antigonoksen ja tämä joutui perääntymään. Neljäs diadokkisota alkoi vuonna 308 eaa. kun Antigonos lähetti poikansa Demetrioksen valtaamaan Kreikan. Antigonoksen lyötyä Ptolemaioksen Kyproksella vuonna 306 eaa. hän ja Demetrios julistivat itsensä kuninkaiksi. Kaikkien hyväksymät kuninkaat Filippos III ja Aleksanteri IV olivat kuolleet aikaisemmin (Olympias oli antanut murhata Filippoksen ja Kassandros oli tappanut Aleksanterin). Ptolemaios, Lysimakhos, Seleukos ja Kassandros seurasivat perässä ja julistivat itsensä kuninkaiksi. Antigonos kukistettiin lopullisesti Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. Modocin piirikunta
Modocin piirikunta on vanhastaan republikaaninen presidentin ja kongressin vaaleissa. Demokraattien viime voitosta piirikunnassa on aikaa yli 40 vuotta, silloin Lyndon Johnson äänestettiin voittoon prosentein 58,7–41,3. Venäjän–Turkin sota (1710–1711)
Venäläiset sotivat osmaneja vastaan Krimin omistuksesta ja Mustanmeren herruudesta seuraavan kerran Venäjän–Turkin sodassa 1735–1739, joka myös päättyi osmanien voittoon. Taas vuosina 1768–1774 käydyssä Venäjän–Turkin sodassa venäläiset saavuttivat viimein tavoitteensa. Tuolloin solmitun Kutšuk Kainardžin rauhan allekirjoittamisen ajankohdaksi sotamarsalkka Pjotr Rumjantsev valitsi huolellisesti saman päivämäärän, joka oli merkitty Prutin rauhan solmimispäiväksi. Moskovan taistelu
Saksalaiset jatkoivat syksyn kelirikon haitatessa etenemistä. Kaluga vallattiin 13. lokakuuta ja seuraavana päivänä kukistui Borodino, jossa Napoleon voitti vuonna 1812. Borodinossa esiintyi ensimmäistä kertaa T-34-panssari. Marokon sota
Kapinalliset heimot nostivat Marrakechissä 1907 kilpailevaksi sulttaaniksi Abd al-Hafizin, joka oli hallitsevan sulttaani Abd al-Aziz IV:n veli. Abd al-Aziz jätti pääkaupunki Fèsin syyskuussa 1907 ja pakeni Rabatiin. Hän pyysi tukea eurooppalaisilta, mutta tämä vain vahvisti kapinallisia, sillä teko nähtiin taipumisena eurooppalaisten tahtoon. Tammikuussa 1908 Abd al-Aziz menetti asemansa, kun uudeksi sulttaaniksi julistettiin Fèsissä Abd al-Hafiz. Abd al-Aziz jatkoi taistelua kapinallisia vastaan seuraavana kesänä, mutta hänet lyötiin ja hän luopui marraskuussa 1908 vaatimuksistaan eläkettä vastaan. Sith
Sidious onnistui manipuloimaan Kauppaliiton ahneita johtajia, jotka hänen neuvojensa alaisina asettivat rauhanomaisen Naboo-planeetan kauppasaartoon. Kriisin aiheuttamaa sekasortoa käyttäen Palpatine onnistui aloittamaan vaalit, joiden ansiosta hänet valittiin Galaktisen tasavallan valtionpäämieheksi. Hänen oppilaansa Darth Maul sai surmansa Kauppaliiton saarron päättäneessä Naboon taistelussa, mutta Sidious onnistui hankkimaan itselleen entistä voimakkaamman oppilaan jedimestari Dookusta. Dookun perustama separatistiliike aiheutti entisestään sekasortoa tasavallassa ja johti uskomattoman tuhoisaan konfliktiin, joka sittemmin tunnettiin kloonisotana. Sodan päätteeksi Dooku sai surmansa ja separatistit kukistettiin täydellisesti, mutta Palpatine käännytti pimeälle puolelle jediritari Anakin Skywalkerin, ja julisti tasavallan imperiumiksi ja itsensä keisariksi. Vihdoinkin sithit hallitsivat koko galaksia. MODOK
Ultimate Marvel -jatkumossa MODOK on George Tarleton -niminen mies, joka huijaa Ultimate-Visionin lataamaan itseensä Gah Lak Tuksen suunnattoman energiamäärän. Energia muuttaa Tarletonin hirviöksi, vaikkakaan ei aivan yhtä kammottavaksi kuin normaalijatkumon MODOK on. Badrin taistelu
Suuri joukko mekkalaisia oli saanut surmansa taistelussa ja heidän joukossaan oli Muhammadin vanha vihollinen Abu Jahl. Mekkalaisten kaatuneiden määrä oli noin 100 ja muslimien alle 20. Muslimien käsiin jäi suuri sotasaalis, josta voittajat alkoivat kiistellä keskenään. Muhammad päätti kiistan jakamalla saaliin tasan voittaneiden kesken ja kiistojen takia ilmoitettiin Koraanin kahdeksas, eli Sotasaaliiden suura. Suurassa voitto liitetään Jumalan toimintaan ja jae 17 mainitseekin "Kun sinä ammuit nuolen, et ampujana ollut sinä vaan Jumala". Muhammadin elämäkerran mukaan taistelu oli vain alkua muslimien valloitusretkille. Muhammad palasi joukkoineen Medinaan, josta lähdettiin vain viikon levon jkälkeen uusille sotaretkille. Myöhemmin muslimien mainitaan kärsineen tappion mekkalaisille Uhudin taistelussa, mutta heidät voitettiin sen jälkeen niin sanotussa vallihautasodassa. Lopulta muslimit valtasivat myös Mekan. Italian–Kreikan sota
Kreikan voitto Italiasta lokakuussa 1940 oli ensimmäinen liittoutuneen valtion voitto toisessa maailmansodassa ja auttoi parantamaan taistelumoraalia miehitettyssä Euroopassa. Jotkut historioitsijat, kuten John Keegan, väittävät, että se on saattanut vaikuttaa koko sotaan pakottamalla Saksan lykkäämään hyökkäystä Neuvostoliittoon. Viive tarkoitti sitä, että Saksan joukot olisivat saavuttaneet tavoitteensa hyökkäämällä Neuvostoliittoon, jos olisivat hyökänneet vuotta aikaisemmin, ennen ankaraa talvea, jonka vuoksi Saksa kärsi tappion Moskovan taistelussa. Hyökkäys alkoi Albanian kautta 28. lokakuuta 1940 ja päättyi italialaisjoukkojen perääntymiseen 23. huhtikuuta 1941. Kreikkalaisten saavuttama torjuntavoitto oli ensimmäinen liittoutuneiden saavuttama akselivaltoja vastaan käyty voittotaistelu maajoukkoja vastaan toisessa maailmansodassa. Taistelun seurauksena italialaiset joutuivat pyytämään apua Saksalta, joka valloitti maan Operaatio Maritan aikana. Mukdenin taistelu
Oyama sai oman Sedaninsa ja hän antoi kaikille armeijoilleen hyökkäyskäskyn. Kurokin 1. armeija murtautui edessään olevan Nikolai Linevitšin ja von Bilderlingin armeijoiden välissä olevan aukon läpi. Onni oli japanilaisten puolella, sää lauhtui mutta Hunhe-joki pysyi jäätyneenä ja siitä ei tullut estettä japanilaisten hyökkäykselle. Kuropatkinin joukot uhkasivat jäädä mottiin ja hän antoi käskyn pohjoiseen vetäytymisestä 9. maaliskuuta. Rooman–Syyrian sota
Rooman–Syyrian sota, joskus myös Syyrian sota tai Antiokhoksen sota, käytiin seleukidikuningas Antiokhos III:n valtakunnan ja Rooman tasavallan johtaman liittouman välillä vuosina 192-188 eaa. Sota alkoi kun toisen makedonialaissodan rauhanehtoihin tyytymätön Aitolian liitto kutsui Seleukidien valtakunnan Antiokhos Suuren armeijan ajamaan roomalaiset valloittajat pois Kreikasta. Kuitenkin vain muutamat kannattivat seleukideja ja suurin osa kreikkalaisista liittoutui roomalaisten kanssa sodassa Antiokhos Suurta vastaan. Seleukidien armeija lyötiin Thermopylain taistelussa vuonna 191 eaa. Sodankäynti siirtyi tämän jälkeen Vähään-Aasiaan ja muutamien pienempien tappioiden jälkeen, koko Antiokhoksen armeija lyötiin Magnesian taistelussa vuonna 190 eaa. Roomalaiset määräsivät Antiokhokselle ankarat rauhanehdot, joiden mukaan seleukidien laivasto supistettiin miltei olemattomiin ja kaikenlaiset liittoumat ja sodankäynti kiellettiin. Hullu Hevonen
Tulevissa sodissa siouxit, cheyennet ja arapahot saavuttivat suurimman voittonsa Little Big Hornin taistelussa, jossa everstiluutnantti Custer johdatti yli 200 miestään varmaan kuolemaan vihollisen järjestämään ansaan, jossa Hullu Hevonen ja hunkpapa-siouxien nuori johtaja Sappi (Gall) murskasivat taitavasti suunnitellulla pihtiliikkeellä Custerin seitsemännen ratsuväkirykmentin viimeiseen mieheen. Skoonen sota
Skoonen sota käytiin vuosina 1675–1679 Tanskan ja Ruotsin välillä. Sota oli osa Ranskan–Hollannin sotaa, jossa Tanska oli Alankomaiden ja Ruotsi Ranskan puolella. Skoonen sota päättyi kun pääsotatoimet Länsi-Euroopassa saatiin päätökseen, ja Ranska painosti Tanskaa miehittämällä Oldenburgin. Magongon taistelu
Magongon taistelu oli zulukuningas Dinganen ja hänen velipuolensa Mpanden kannattajien välillä helmikuussa 1840 käyty taistelu. Taistelu päättyi buurien tukeman Mpanden voittoon ja Dingane joutui pakenemaan pohjoiseen nyawos-heimon alueelle. Nyawot kuitenkin vangitsivat hänet, kiduttivat ja lopulta tappoivat. Taistelun tuloksena Mpande nousi zulukuningaskunnan kuninkaaksi. Amalarik
Amalarik oli vasta lapsi, kun hänen isänsä kaatui vuonna 507 taistelussa taistelussa frankkeja ja näiden kuningasta Klodvigia vastaan. Amalarik vietiin turvaan Espanjaan, jota hallitsi tuolloin Amalarikin isoisä äidin puolelta, ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri. Espanjassa valtaa käytti Teoderikia edustava varakuningas Theudis. Teoderikin luoltua vuonna 526 Amalarik sai kuninkaan vallan sekä Espanjassa että Languedocissa. Hän meni naimisiin Klodvigin tyttären Klotildan kanssa, mutta liitto oli riitaisa, sillä Amalarik oli areiolainen ja Klotilda katolinen. Tämä johti frankkien valloitukseen, jossa Amalarik sai surmansa. Kolmas Mithridateen sota
Kolmas Mithridateen sota (75-65 eaa.) oli kolmas ja viimeinen osa Mithridateen sotia, jotka käytiin Pontoksen ja Rooman välillä. Rooma voitti sodan Mithridateen tehtyä itsemurhan. MODOK
AIM ei ole ollut tyytyväinen MODOKin suuruudenhulluuteen ja surkeisiin johtajantaitoihin, ja hänet onkin usein syrjäytetty, mutta MODOK on aina palannut takaisin AIMin johtoon. Alkujaan tieteellisen AIMin tiedetoiminta lamaantui MODOKin keskittyessä kahinoimaan supersankarien kanssa, ja lopulta AIM:in muut johtajat palkkasivat salamurhaajia tappamaan MODOKin. George Tarlington -MODOK menehtyikin myöhemmin Matelijaryhmän hyökkäyksessä. MODOK
Tuoli itsessään liikkuu magnetismin avulla ja se sopii AIMin tiedemiesten luomaan valtaisaan robottikehoon, jonka avulla MODOK on taistellut jopa Hulkia vastaan. Ilman tuoliaan MODOK ei kykenisi liikkumaan ja luultavasti kuolisi. Xak II: The Rising of the Red Moon
Ensimmäisessä "Xak"-pelissä Latok Kart haastoi ihmisiä manipuloivan
Badu-demonin, joka oli aiemmin kärsinyt tappion otellessaan sodan jumala Duelin vastaan. Latok voitti Badun lopullisesti, mutta Necromangerin, joka kuului Badua palvelleisiin demoneihin, onnistui paeta Latokin ulottuvilta. Kolmen vuoden kuluttua Necromanger ja kolme demonivaltiasta suorittavat synkän rituaalin, jonka avulla he kutsuvat luokseen Zamu Gospelin, demonien legendaarisen sotapäällikön. Modok-sota
Välikohtauksen jälkeen modokit pakenivat kohti jokea seuraten kohti Kalifornian laavakenttiä Tulejärven etelärannalla jossa luonto oli muodostanut erinomaisia puolustusasemia halkeamiin ja luoliin. Täällä Kapteeni Jack uskoi pystyvänsä puolustautumaan miten suurta armeijaa vastaan hyvänsä. Paikka tunnetaan nykyisin Kapteeni Jackin turvapaikkana. Matkalla tälle paikalle modokit kuulivat laukauksia joen toiselta rannalta, jossa oli ollut leiriytyneenä joukko Pyydys-Jimin johtamia modokeja. Parin päivän päästä Kapteeni Jackin saavuttua turvapaikkaansa, Pyydys-Jimin joukko ilmestyi sinne ja kertoi joutuneensa siirtolaisten hyökkäyksen kohteeksi. Kostaakseen tämän he sanoivat tappaneensa 12 siirtolaista paikallisilta tiloilta. Toivo siitä että sotilaat jättäisivät modokit rauhaan oli nyt mennyt ja sotilaat saapuivatkin Frank Wheatonin johtamina 13. tammikuuta. Ensimmäinen modokien havaitsema ryhmä oli tiedustelupartio joka pakeni modokien ammuttua heitä kohti muutaman kerran. 16. tammikuuta saapui varsinainen pääjoukko johon kuului 225 ammattisotilasta sekä 104 vapaaehtoista Kaliforniasta ja Oregonista. Sotilaat leiriytyivät lähelle modokien tukikohtaa toivoen modokien näkevän heidän ylivoimansa ja antautuvan. Jack kutsui koolle modokien 51 miespuolista jäsentä jotka päättivät äänestää antautumisesta, mutta vain 14 modokia kannatti tätä ja 37 vastusti. Laatokan Karjalan mottitaistelut talvisodassa
Mottitaisteluiden lopputuloksena saavutettiin myös sangen merkittävä sotilaallinen voitto, jossa kaksi puna-armeijan divisioonaa ja yksi panssariprikaati menetti erittäin suuren osan taistelukyvystään. MODOK
MODOK () on Marvel-kustantamon luoma superroisto. MODOKin ensiesiintyminen oli "Tales of Suspense" -lehden numerossa 94. Espanjan perimyssota
Eugenen voitto oli antanut hänelle vaikuttavan hallinnan koko Pon laaksosta. Vaikka Savoijin herttuakunta ja Nizzan ruhtinaskunta säilyivät bourbonilaisissa käsissä, Victor Amadeus otti lopulta haltuunsa useimmat vuoden 1703 sopimuksessa hänelle luvatuista alueista. Kuitenkin Liittoutuneiden voitot vuonna 1706 eivät hillineet kasvavia erimielisyyksiä Suurliitossa, kun englantilaiset ja hollantilaiset ministerit moittivat Joosef I:tä tämän kieltäytymisestä lopettaa sotaa Unkarissa. Rákóczin kapina käänsi elintärkeitä itävaltalaisia resursseja pois taistelusta Ludvig XIV:tä vastaan, ja pelättiin myös että osmanit käyttäisivät tilaisuutta hyväksi ja aloittaisivat uudelleen sotatoimet keisaria vastaan. Sitä vastoin rannikkovaltioiden sympaattinen suhtautuminen kapinan johtajaa ja samaan uskontokuntaan kuuluvaa vastaan oli yhä katkeruuden lähde Wienissä. Päästäkseen sopuun Joosef I allekirjoitti 13. maaliskuuta 1707 Milanon sopimuksen, jonka ehtojen mukaan Ludvix XIV luovutti Pohjois-Italian vastineeksi Medavyn armeijan turvallisesta kulusta takaisin Ranskaan. Itävaltalaisille sopimus varmisti heidän täyden ja kiistattoman hallintansa Milanon ja Mantovan herttuakunnista, mutta se mahdollisti myös Joosef I:n tavoittelemaan dynastisia intressejään Etelä-Italiassa, ja toukokuussa kreivi von Daun, noin 10 000 miehellä, hyökkäsi etelään Napolin kuningaskuntaan. Napolin kaupunki antautui ilman vastarintaa ja Gaeta kukistui piirityksen jälkeen 30. syyskuuta. Itävalta oli nyt hallitseva valta Italiassa, ja Kaarle III julistettiin Napolin kuninkaaksi. Attalos I
Muutama vuosi Kaikoksen taistelun jälkeen galatialaiset hyökkäsivät jälleen Pergamoniin. Tällä kertaa heidän liittolaisenaan oli Antiokhos Hieraks, Persian kuninkaan Seleukos II:n nuorempi veli ja seleukidien Vähän-Aasian alueiden hallitsija. Attalos kukisti galatialaiset ja Antiokhoksen ensin Afrodisionin taistelussa ja myöhemmin toisessa taistelussa, joka käytiin jossain idempänä. Tämän jälkeen Attaloksen joukot kukistivat Antiokhoksen vielä Hellespontoksen Fryygiassa käydyssä taistelussa. Antiokhos oli ehkä paennut appensa, Bithynian kuninkaan Ziaelaan luokse. Attalos voitti Antiokhoksen myös Sardiksen lähellä vuoden 228 eaa. keväällä. Ratkaiseva taistelu käytiin Maiandros-jokeen laskevan Harpasos-joen rannalla Etelä-Kaariassa. Modokit
Modokit ovat intiaaniheimo, jotka elivät alun perin Luoteis-Kaliforniassa. Nykyisin he ovat jakautuneet Oklahoman ja Oregonin alueelle. Oregonin modokit ovat osa klamath-heimojen yhteenliittymää, johon kuuluvat modokien lisäksi klamathit ja yahooskinit. Heimoilla on reservaatti Oregonin eteläosassa. Oklahoman modokeilla on oma reservaattinsa Oklahoman luoteisosassa. Kapteeni Jack
1864 modokit elivät Tulejärven eteläpuolella perinteisellä asuinseuduillaan. Uudisraivaajat tavoittelivat aluetta, sillä se oli tuliperäisyytensä vuoksi hedelmällistä. Ongelmia modokien ja uudisasukkaiden välille syntyi koska modokit varastelivat uudisasukkaiden karjaa. Modocit sijoitettiin Klamath-reservaattiin, joka oli klamath-heimon kotiseutua.
1865 Kapteeni Jack johti modocit takaisin kotiseuduilleen, mutta Yhdysvaltain armeija palautti heidät reservaattiin 1869. Modocit kuitenkin toistivat paluunsa kotiseuduilleen vuonna 1870. Yhdysvaltain armeija lähetettiin jälleen palauttamaan Kapteeni Jackin joukko takaisin reservaattiin, mutta tällä kertaa jouduttiin aseelliseen yhteenottoon intiaanien kanssa ja modok-sota alkoi. K. M. Wallenius
Pelkosenniemen taistelussa 17.–19. joulukuuta Wallenius käytti ensimmäisenä niin sanottua mottitaktiikkaa, joskin tuo nimitys tuli käyttöön vasta myöhemmin. Kolme pataljoonaa saartoi ja pilkkoi venäläisen jalkaväkirykmentin JR 273:n. Taistelun jälkeen eloonjääneet neuvostosotilaat pakenivat sekasorron vallassa ilman raskasta kalustoaan. Tällä taistelulla pysäytettiin puna-armeija pohjoisessa. Mannerheim muisteli myöhemmin: "Voitto oli hyvin tärkeä koko Lapin puolustukselle. Joukkoja voitiin nyt irrottaa Kemijärven suunnalle, missä kaksi rykmenttiä sitten sitoi kahta divisioonaa sodan loppuun asti. Toinen Balkanin sota
Toinen Balkanin sota päättyi rauhansopimukseen, joka allekirjoitettiin 10. elokuuta Bukarestissa ja 29. syyskuuta Konstantinopolissa vuonna 1913. Bulgaria menetti kaikki ensimmäisessä Balkanin sodassa valloittamansa alueet sekä Dobrudzhan, joka on hedelmällistä viljelymaata, kun Serbia ja Kreikka jakoivat keskenään suurimman osan Makedoniasta. Serbia sai tuolloin sen alueen, joka nykyisin muodostaa Makedonian valtion, Kreikka taas nykyisen Kreikan Makedonian. Myös Salonikin kaupunki ja Thasoksen saari luovutettiin Kreikalle. Albaniasta tuli Saksan prinssi Wilhelmin johtama itsenäinen valtio. Kreeta siirtyi lopullisesti osaksi Kreikkaa, joka vaati alueita Epeiroksesta, joka siihen asti oli turkkilainen Albania. Osmanien valtakunnalle palautettiin osa sen ensimmäisessä Balkanin sodassa menettämistä alueista, muun muassa Adrianopoli, ja täten Euroopan puoleinen Turkki sai nykyiset rajansa. Turkin länsirajaksi tuli Maritsa-joki. Bulgarialle jäi kuitenkin vielä Länsi-Traakia, jossa sen alueet ulottuivat Egeanmereen saakka, mutta tämän alueen se menetti myöhemmin Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kreikalle. MODOK
Lopulta luotiin myös uusi MODOK, MODOK III, joka kuitenkin katosi toiseen ulottuvuuteen ja samalla MODAM tapettiin. Myöhemmin Kapteeni Amerikka sai selville, että oli olemassa vielä yksi MODOK (MODOK I), joka oli luotu jo ennen George Tarlingtonin muodonmuutosta. Lopulta MODOK III löysi tiensä takaisin omaan ulottuvuuteensa ja otti AIMin johtajuuden jälleen itselleen. Roderik
Tarinoiden mukaan Julius (siis Urbanus) pyrki saamaan itselleen valtaa Pyreneiden niemimaalla, minkä todenperäisyys on epävarmaa. Sen sijaan lienee varmaa, että Vitizan suku halusi goottien kruunun takaisin itselleen, ja että he olivat valmiita hyödyntämään tässä voimakkaan muslimivaltakunnan apua. Vitizan perilliset pyysivät apua Musalta, joka suostui mielihyvin: hän oli juuri saanut rauhoitettua Pohjois-Afrikan, ja vastakäännytetyt paikalliset maurit odottivat innokkaasti pääsevänsä sotimaan uuden islamilaisen uskonsa puolesta. Juliuksen ja vitizalaisten läheiset suhteet Tarikiin olivat tässä hyödyksi, ja Musan määrättyä Tarikin johtamaan armeijan Espanjaan, kuljettivat berberisotureita Roderikia vastustaneiden goottien laivat. Modok-sota
Karkuun lähteneet modokit tekivät tämän jälkeen muutamia hyökkäyksiä amerikkalaisia vastaan. Arpinaama Charley johti 26. huhtikuuta joukkoa modokeita Sand Butteen, johon oli leiriytynyt kapteeni Evan Thomasin komentamia joukkoja. Modokit tappoivat 13 ja haavoittivat 16. 10. toukokuuta modokit hyökkäsivät armeijan leiriin lähellä Dry Lakea. Aluksi amerikkalaiset panikoivat, mutta upseerit saivat joukkonsa järjestykseen ja komensivat nämä rynnäkköön ajaen modokit pakoon. Modokit olivat järjestäneet puolustusjoukkoja hyökkäävien modokeiden taakse, mutta amerikkalaisten onnistui vallata niidenkin asemat. Amerikkalaiset menettivät viisi sotilasta ja 12 haavoittunutta, modokien mukaan he menettivät samoin viisi soturia. Golyminin taistelu
Joulukuun alussa Kamenski yritti päästä takaisin Veiksel-joelle. Ranskalaiset onnistuivat kuitenkin ylittämään Veikselin ja sen sivujoen Narewin suulla olevan Modlin linnoituksen ja kohdalla tekemällä sen puolustusasemaksi. Kun vielä preussilaisten joukkojen kenraalimajuri L'Estocq epäonnistui valloittamaan Toruńin, Benningsen antoi vetäytymiskäskyn sekä käskyn asettua puolustukseen Wkra -joelle . Kosovo Poljen taistelu
Osmanit voittivat taistelun, vaikka Murad I kuoli taistelussa. Osmanien voitto johti Serbian romahtamiseen ja siihen, että Osmanien valtakunta ympäröi vastedes Bysantin valtakuntaa kaikilta sivuilta. Taistelusta on tullut aikojen saatossa merkittävä tarina. Tappio on yksi syy siihen, miksi monet serbit pitävät Kosovoa historiallisesti tärkeänä osana Serbiaa. Voitonpäivä
Ukrainassa taas arvioitiin uudelleen historiaa etenkin presidentti Viktor Juštšenkon oranssikoalition vuonna 2004 voittamien presidentinvaalien jälkeen, jolloin pyrittiin luomaan kansallismieltä ja ottamaan etäisyyttä Venäjään muun muassa pyrkimällä luomaan Holodomor-nälänhädästä oma ukrainalainen murhenäytelmänsä. Länsi-Ukrainasta koottiin galitsialainen sotajoukko Waffen-SS:ään taistelemaan neuvostojoukkoja vastaan toisen maailmansodan lopussa. Lisäksi Juštšenko myönsi puna-armeijaa vastaan taistelleelle Stepan Banderalle Ukrainan sankarin arvonimen. Marokon sota
Marokko oli vaikea maa valloittaa. Se oli laaja, suurimmaksi osaksi puoliaavikkoa sekä vuoristoa ja sen asukkaat olivat vihaisia ja itsenäisiä. Vastarinta oli kuitenkin hajanaista ja järjestäytymätöntä. Ranskan isoin riski Marokon sodassa oli Saksan provosoituminen. Vuosina 1905 ja 1911 maat ajautuivat sodan partaalle. Toinen Marokon kriisi ratkaistiin marraskuussa 1911 Fèsin sopimuksella, jolla Marokko jaettiin Ranskan ja Espanjan kesken. Modok-sota
28. helmikuuta Kapteeni Jackin serkku Winema, joka tulisi toimimaan myöhemmin tulkkina tapaamisissa, sekä kolme valkoista saapuivat modokien tukikohtaan. Jack oli ollut tekemisissä valkoisten kanssa aiemmin ja oli ystävällisissä väleissä heidän kanssaan. Tulijat selittivät Jackille että amerikkalaiset halusivat neuvotella rauhasta ja pyysivät tätä saapumaan neuvotteluihin amerikkalaisten valtuuskunnan kanssa Fairchildin maatilalle. Valtuuskunnassa oli klamathien reservaatin apulaisasiamies L. S Dyar, pastori Eleazer Thomas, modokien entinen asiamies Alfred Meacham sekä kenraali Edward Canby. Pyydys-Jimille ja muille uudisasukkaita tappaneille luvattiin armahdus mikäli he antautuisivat sotavangeiksi. Pyydys-Jim ja muut surmatöihin osallistuneet menivätkin paikalle etukäteen. Edward Canby ehti jo ilmoittaa sodan loppuneen kun Jim ja muut modokit kuulivat eräältä sotilaalta että heidät hirtettäisiin armahduksesta huolimatta Oregonin kuvernöörin painostuksesta. Modokit palasivat tukikohtaan ja varoittivat Jackiä olemaan menemättä neuvotteluihin kertoen hirttämisestä. Tämän johdosta Jack kieltäytyi neuvotteluista. Manuel de Godoy
Sota Ranskan ja Englannin välillä puhkesi uudelleen jo vuonna 1803, mutta tällä kertaa Godoy päätti aluksi pitää Espanjan puolueettomana. Joulukuussa 1804 hän määräsi kuitenkin uudelleen julistettavaksi sodan Englannille. Nyt hänestä tuli kaikkien Espanjan sotavoimien ja laivaston ylipäällikkö eli generalissimus. Espanja kärsi kuitenkin merellä katastrofaalisen tappion Trafalgarin taistelussa lokakuussa 1805. Godoy sai vähitellen parannettua suhteita Napoleoniin, ja vuonna 1807 Ranska ja Espanja sopivat Fontainebleaun sopimuksella jakavansa Portugalin. Tässä sopimuksessa Godoylle luvattiin oma ruhtinaskunta, Portugalin eteläosasta lohkaistava Algarve. Suunnitelma Portugalin jakamiseksi ei kuitenkaan toteutunut sopimuksen mukaisesti. Muutamaa kuukautta myöhemmin julkisuuteen tuli tieto, että Napoleon aikoi liittää joitain Espanjan alueita Ranskaan, mikä johti Espanjassa Bourbonien ja Godoyn vastaisen vihan purkautumiseen. Kun hovi oli pakenemassa maasta, he joutuivat Aranjuezissa 18. maaliskuuta kruununprinssi Ferdinandin yllytyksestä kapinaan nousseen väkijoukon vangeiksi. Kuningas Kaarle IV joutui luopumaan kruunusta Ferdinandin hyväksi. Godoy piestiin ja melkein tapettiin, mutta hän säästi henkensä julistamalla olevansa uskollinen uudelle hallitsijalle. Sen jälkeen kuningas Ferdinand VII vangitutti hänet. Godoy kuitenkin vapautettiin Napoleonin pyynnöstä jo toukokuussa 1808, jotta hän voisi osallistua Ferdinandin ja Kaarlen kanssa Bayonnessa pidettyyn kokoukseen, jossa molemmat kuninkaat joutuivat luopumaan kruunusta. FDF Mod
Vielä saman vuoden 28. joulukuuta kehittäjät julkaisivat modista version 1.2. Merkittävin lisäys oli yksinpelikampanja. Kampanjassa suomalainen rauhanturvaaja Petri Honka joutuu tehtäviin kuvitteelliselle Nogovan saarivaltiolle. Rauhanturvaoperaation alkupuoli on hyvin rauhallista partiointia ja siviiliväestön parissa toimimista, kunnes huhut Venäjän tukemien kommunistipartisaanien valtataisteluun palaamisesta muuttuvat todellisuudeksi. Mozdok
Mozdok perustettiin vuonna 1759 ja kaupunginoikeudet se sai 1785. Grigori Potjomkin perusti kylään linnoituksen vuonna 1763 ja siirrätti 517 perhettä Volgan kasakoita sinne. Murad I
Murad taisteli vahvaa Karamanidien emiraattia vastaan Anatoliassa ja serbejä, bulgarialaisia ja unkarilaisia vastaan Euroopassa. Hänen liikkeensä Balkanilla loivat Unkarin kuninkaan johtaman kristittyjen liiton, joka kuitenkin murskattiin Maritsan taistelussa 26. syyskuuta 1371, Muradin kykenevän luutnantti Lalaşahin, Rumilin ensimmäisen kuvernöörin ("beylerbeyi") johdolla. 1366 Serbian kuningas pakotettiin maksamaan veroa sulttaanille ja vuonna 1385 Sofia joutui Osmanien valloittamaksi. Vuonna 1389 osmanit voittivat serbit Kosovo Poljen taistelussa Muradin johdolla. Modocin piirikunta
Piirikunta perustettiin 17. helmikuuta 1874. Eurooppalaiset alkoivat asuttaa piirikuntaa 1870-luvulla ja tämä johti konflikteihin alkuperäisväestön kanssa. Välikohtaukset johtivat lopulta modoc-sotaan. Toisen maailmansodan aikana alueella oli japanilaissiirtolaisille tarkoitettu internointileiri lähellä Tulejärveä. Radomir Putnik
Ensimmäisen Balkanin sodan sytyttyä 1912 Putnik ylennettiin Serbian armeijan ensimmäiseksi voivodiksi eli marsalkaksi ja hänestä tuli käytännössä ylipäällikkö. Hän voitti turkkilaiset Kumanovon taistelussa lokakuussa ja Monastirin taistelussa marraskuussa 1912. Pitkälti hänen ansiotaan oli myös bulgarialaisten lyöminen toisen Balkanin sodan ratkaisevassa Bregalnican taistelussa kesä–heinäkuussa 1913. Näiden voittoisten sotien seurauksena Serbian koko kaksinkertaistui ja samalla saatiin tilaisuus maan armeijan modernisoimiseen. Maailmansodan alla Serbian armeijan osaaminen, varustus ja taistelutahto olivat hyvällä tasolla pääasiassa Putnikin ansiosta. Intian historia
Vuonna 1526 Baburin armeija löi Delhin sulttaanikuntaa hallinneen Lodi-dynastian armeijan Panipatin taistelussa. Baburin armeija oli 25 000 miehen suuruinen, kun Lodien armeijan on sanottu olleen 100 000 miehen suuruinen. Baburin armeijan aseistus ja taktiikka toi kuitenkin hänen armeijalleen musertavan voiton. Panipatin taistelun voitto kukisti Delhin sulttaanikunnan, mutta rajput-hallitsijat kokosivat 80 000 miehen armeijan Baburia vastaan. Moguliarmeija löi rajputit Khanuan taistelussa vuonna 1527. Nykyisen Rajasthanin alue säilyi vielä rajputien vallassa, mutta tappionsa jälkeen he eivät enää kyenneet uhmaamaan nousevaa mogulivaltaa. Voiton myötä mogulien vaikutusvalta ulottui suureen osaan Pohjoista-Intiaa, mutta afgaanipäälliköt eivät hyväksyneet Baburin valtaa. Hän joutui vielä kolmanteen suureen taisteluun Mahmud Lodin, Ibrahimin veljen, johtamaa afgaaniarmeijaa vastaan. Vuonna 1529 Patnan lähellä käydyssä taistelussa moguliarmeija kukisti Mahmud Lodin joukot, ja mogulien onnistui näin lujittaa otettaan Pohjois-Intian alueella. Babur ei ehtinyt kuitenkaan vakiinnuttaa valtaansa, sillä hän kuoli vuonna 1530. Hänen kuollessaan mogulien valta ulottui Afganistanista Bengaliin. Kangxi
Vuonna 1696 Kangxi itse johti kolmea armeijaa, vahvuudeltaan yhteensä 80 000 miestä, Zungaria vastaan. Qing-armeijan läntinen osasto voitti Galdanin voimat Jao Modon taistelusa, ja Galdan voitti seuraavana vuonna. Laatokan Karjalan mottitaistelut talvisodassa
Motti-sana tuli käyttöön vasta tässä vaiheessa Suomen sotilaallisessa kielenkäytössä. Sanan historiasta on olemassa erilaisia versioita, mutta tosiasia on se, että sana lyhyytensä ja iskevyytensä vuoksi levisi myös Suomen rajojen ulkopuolelle ja on edelleen käytössä useissa eri kielissä puhuttaessa saarretusta vihollisjoukosta.Mottitaisteluiden tavoitteena oli näännyttää vihollisen yksiköt väsymykseen ja nälkään. Lisäksi puna-armeijan yksiköiden toivottiin menettävän taistelukykynsä ammusten puutteessa ja joutuvan näiden syiden vuoksi luopumaan taistelusta. Rhodri Mawr ap Merfyn
Irlantilaisten annaalien mukaan Rhodri voitti viikingit taistelussa vuonna 856, mikä ilmeisesti toi hänelle kansainvälistäkin huomiota ja voitolla uskottiin omana aikanaan olleen suurempikin merkitys jopa Britannian ulkopuolella viikinkien muodostaman uhan kannalta. Kuuluisuudesta kertoo esimerkiksi irlantilaisen munkin Sedulius Scottuksen Rhodrille ("Roricus") omistama latinankielinen runo. Suuri siirtomaasota
Braddock johti hyökkäystä ranskalaisten Fort Duquesnea vastaan vuonna 1655. Käydyssä taistelussa huomattavasti pienempi ranskalaisten ja heidän intiaaniliittolaistensa joukko otti kuitenkin voiton englantilaisista. Braddockin joukot väijytettiin ja Braddock itse sai surmansa. Massachusettsin kuvernööri William Shirley oli samaan aikaan johtamassa joukkojaan Fort Niagaraa vastaan, mutta kuultuaan Braddockin tappiosta hän jätti hyökkäyksen sikseen. Brittien pohjoisten alueiden intiaaniasiamies William Johnson johti puolestaan rajaseutumiehistä ja irokeeseista koottua joukkoa hyökkäyksellä Champlainjäevelle. Matkalla he kohtasivat kuitenkin ranskalaisen kenraali Jean-Armand Dieskaun johtamaan ranskalaisista ja heidän intiaaniliittolaisista koottuun joukkoon. Verinen taistelu ei johtanut selvään lopputulokseen, mutta sen jälkeen kuvernööri Pierre Rigaud de Vaudreuil rakennutti Georgejärven pohjoispäähän Fort Carillonin linnoituksen. Sodan alkuvaiheen ainoan merkittävän voittonsa britit saavuttivat Chignectonissa Acadian pohjoisosassa, jossa eversti Robert Monctonin johtamat joukot valtasivat ranskalaisen Fort Beauséjourin linnoituksen keväällä 1755. Muuten sotaa hallitsivat selvästi ranskalaiset ja heidän intiaaniliittolaisensa. Slovenian historia
Sisä-Itävallan hallitsijaksi nousi vuonna1590 Ferdinand. Ferdinand oli katolilainen ja aloitti pian protestanttisuuden vastaisen kampanjan. Vuonna 1593 Sisakissa käydyssä taistelussa baanin, markkien ja Saksan yhdistetyt joukot voittivat ottomaanit. Voittoa juhlittiin Kroatiassa, Sloveniassa sekä valtakunnan pääkaupungissa Prahassa. Tappio kuitenkin yllytti ottomaanit uuteen sotaan, ja Pitkä sota kesti vuodet 1593–1606. Sota päättyi Zsitvatorokin rauhaan. Ottomaanit eivät onnistuneet valtaamaan alueita Kroatiassa, mikä nosti Kroatian alueen sotilaallista merkitystä. Karlovacin sotilasraja esti taisteluiden leviämisen muun muassa Sloveniaan. Alue muodostui tärkeäksi Sisä-Itävallan politiikassa, varsinkin Slovenian alueen maakunnissa. Näiden maakuntien tehtävänä oli kerätä verot sotilasrajan ylläpitämiseen. Lisäksi kruununmaiden aatelisille jaettiin rajalta sotilasvirkoja, mikä piti aateliset läheisinä vallanpitäjille. Moskovan Venäjä
1300-luvun puolivälistä alkaen mongolien voima alkoi heiketä sisäiseen kamppailuun ja suuriruhtinaat näkivät mahdollisuuden avoimeen mongoleita vastaan asettumiseen. Vuonna 1380 mongolit voitettiin Kulikovon taistelussa ja vaikka tämä ei vielä lopettanut Venäjän mongolivaltaa, toi se paljon mainetta suuriruhtinas Dmitri Donskoille, josta myöhemmin tehtiin pyhimys, ja vahvisti Moskovan johtavan aseman ruhtinaskuntien joukossa. Viipurin taistelu (1941)
Viipurin taistelu oli osa Karjalankannaksen takaisinvaltausoperaatiota 1941. Siinä Suomen Puolustusvoimat valtasi Moskovan rauhassa menetetyn Viipurin kaupungin ympäristöineen. Kaupunki vallattiin taisteluitta Neuvostojoukkojen vetäydyttyä sieltä. Samalla kaupungin eteläpuolelle jäi mottiin osia kolmesta neuvostoliittolaisesta divisioonasta. Syntynyt Porlammen motti oli Jatkosodan suurin. Osa joukoista onnistui pakenemaan motista maaston kautta, mutta vetäytyvät joukot menettivät raskaan kalustonsa. Viipurissa järjestettiin 31. elokuuta voitonparaati taisteluiden vielä ollessa käynnissä kaupungin lähimaastossa.
Suomi oli menettänyt Talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 toiseksi suurimman kaupunkinsa Viipurin. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuun 22. päivänä 1941 tarjoutui Suomen johdolle mahdollisuus hankkia talvisodassa menetetyt alueet takaisin. Suomen osalta jatkosodan katsotaan alkaneen 25. kesäkuuta Neuvostoliiton pommitettua Suomea. Suomen armeijalla ei ollut riittävästi voimia hyökätä yhtä aikaa koko itärajan pituudelta. Pohjois-Suomi jätettiin saksalaisten vastuulle. Suomalaisten hyökkäys alkoi ensin 10. heinäkuuta Laatokan Karjalassa, jossa hyökkäys pysähtyi Kannaksen operaation ajaksi 24. heinäkuuta. Karjalankannaksen joukot olivat jaettu kahteen armeijakuntaan. Itäisellä kannaksella II armeijakunta aloitti hyökkäyksensä 1. elokuuta. Se eteni elokuun puoliväliin mennessä syvälle Viipuria puolustavien neuvostojoukkojen sivustaan ylittäen Vuoksen Hopeasalmella 18. elokuuta. Viipuriin tehtävän saarrostavan hyökkäyksen edellytykset oli täten luotu.
Läntisestä Karjalankannaksesta vastasi kenraaliluutnantti Lennart Oeschin komentama IV armeijakunta vastuualueenaan rintamalinja Suomenlahdesta Vuoksen vesistöön. Ennen 21. elokuuta alkanutta hyökkäystä armeijakunnan lohkolla, rintama seuraili Moskovan rauhan 1940 linjaa. Äärimmäisenä oikealle oli ryhmitetty eversti Bertel Winellin komentama 8. divisioona välillä Suomenlahti–Viipurin rantatie. Suoraan armeijakunnan komennossa ollut vahvennettu jalkaväkirykmentti 25 vastasi Viipurin rantatiestä Saimaan kanavalle. Siitä eteenpäin vastuussa oli eversti Einar Vihman komentama 12. divisioona. Selustassa oli reservissä eversti Kaarlo Viljasen komentama 4. divisioona. Vuoksen toisella puolella oli II armeijakuntaan kuulunut 18. divisioona, jonka joukot olivat jo ylittäneet Vuoksen Hopeasalmella. Merovech
Suuri osa historioitsijoista on yksimielisiä siitä, että Merovech johti frankkien armeijaa, liittolaisinaan galloromaanit ja muut germaanit, verisessä Katalaunien kenttien taistelussa vuonna 451, lähellä nykyisiä Châlon-en-Champagnen ja Troyesin kaupunkeja. Taistelussa roomalaisen Aëtiuksen johtamat joukot voittivat Attilan, joka joutui vetäytymään kohden itäisempää Eurooppaa. Eräiden tietojen ja näkemysten mukaan Aëtiuksen liittolainen olisi kuitenkin ollut goottien Theoderik. Venäjän–Japanin sota
Ensimmäinen maataistelu Kiinan ja Korean rajalla Jalu-joella päättyi japanilaisten voittoon, ja venäläiset pysyivät puolustuskannalla odottaen vahvistuksia Siperian rautatietä pitkin. Japanilaiset kärsivät suuria tappioita hyökätessään venäläisten linnoitettuja asemia vastaan, mutta venäläiset eivät hyödyntäneet asemaansa. Japani voitti mantereella muun muassa Mukdenin taistelun Mantšuriassa. Mukdenin taistelu
Mukdenin taistelu () oli Venäjän–Japanin sodan taistelu, joka käytiin 20. helmikuuta – 10. maaliskuuta 1905 Mukdenin kaupungin (nyk. Shenyang) eteläpuolella Mantšuriassa. Se oli suurimpia maataisteluita ennen ensimmäistä maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan joukkoja komensi jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkin ja Japanin keisarikunnan armeijoita johti sotamarsalkka Ōyama Iwao. Taisteluun osallistui yli puoli miljoonaa sotilasta. Taistelu päättyi saarrostusta pelänneiden venäläisten vetäytymiseen ja Japanin voittoon. Mukdenin taistelu oli Venäjän–Japanin sodan viimeinen suuri maataistelu. Sokolovon taistelu
Sokolovon taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan joukkojen käymä taistelu Sokolovon kaupungin hallinnasta Ukrainassa, jota Neuvostoliiton puolella taistelleen ja Ludvík Svobodan komentaman Tšekkoslovakian 1. erillisen pataljoonan sotilaat puolustivat. 8.–13. maaliskuuta 1943 käyty taistelu päättyi tšekkoslovakialaissotilaiden torjuntavoittoon ja se esti saksalaisia etenemästä Mzhajokea pidemmälle. Taistelussa kaatuneesta luutnantti Otakar Jarošista (ylennettiin kuoleman jälkeen kapteeniksi) tuli ensimmäinen ulkomaan kansalainen, joka sai Neuvostoliiton sankarin kunniamaininnan. Pommerin sota
Sota päättyi vuonna 1762, kun kuningatar Loviisa Ulriikan välityksellä Ruotsi solmi rauhan Preussin kanssa Hampurissa ilman alueluovutuksia. Sodan seurauksena Ruotsin kuningasparin Aadolf Fredrikin ja Loviisa Ulriikan asema parani. Kuningasta nöyryyttänyt valtakunnan akti kumottiin juhlallisesti ja aateli merkitsi pöytäkirjaansa sydämelliset kiitokset kuningattarelle rauhanvälityksestä. Espanjan perimyssota
Vuonna 1702 sota Pohjois-Italiassa oli käynnissä sen toista vuotta. Itävallan alustavan menestyksen jälkeen Ludvig XIV lähetti marsalkka Vendômen komentamaan Bourbonin armeijaa, ja paljon suuremmalla vahvuudella alkoi dominoimaan ja pitää loitolla vastustajaansa. Vaikka prinssi Eugene pidätteli ranskalaisia Luzzarran taistelussa 15. elokuuta, itävaltalaiset olivat menettäneet paljon siitä mitä olivat saavuttaneet ensimmäisellä sotaretkellään, ja Bourbonit pitivät yhä lujasti hallussaan Milanon herttuakuntaa. Kesäkuussa 1703 Eugene palasi Wieniin johtamaan sotatuomioistuinvaltuustoa "(Hofkriegsrat)" ja aloitti uudelleenjärjestellä keisarillisia joukkoja jättäen Guido Starhembergin vastustamaan Vendômea. Vendôme oli saanut käskyn yhdistyä Baijerin vaaliruhtinaan kanssa Tiroliin hyökkäämistä varten, mutta hän edistyi huonosti tässä tavoitteessa johtuen osaksi huhuista, että Victor Amadeus, Savoijin herttua, oli aikeissa loikata Suurliittoon. Ludvig XIV ei ollut onnistunut tyydyttämään Amadeuksen vaateita Milanon herttuakuntaan, ja tämä oli pahastunut Ranskan rajalliseen taloudelliseen apuun. Lisäksi herttua järkeili, että jos Ranskan valta vakiinnutettaisiin Italiassa, hänen valta-alueensa olisi Versaillesista hallittujen maiden ympäröimä. Peläten ettei hänestä tulisi muuta kuin Ranskan vasalli, Amadeus sulki itsensä pääkaupunkinsa, Torinon, muurien sisälle ja julisti sodan Ranskalle 24. lokakuuta. Keisari voitti hänet puolelleen tukipalkkioiden ja alueellisten myönnytysten yhdistelmällä, ja Amadeus allekirjoitti virallisen sopimuksen keisarin kanssa 8. marraskuuta. Monongahelan taistelu
Monongahelan taistelu merkitsi loppua Braddockin tutkimusretkelle, jonka monet olivat uskoneet päättyvän Ohionlaakson sieppaamiseen Ranskalta. Tilanne johti nopeasti Englannin ja Ranskan väliseen seitsenvuotiseen sotaan. Seuraavan kolmen vuoden ajan ranskalaiset hallitsivat Ohionlaaksoa ja saivat puolelleen monia aiemmin puolueettomina pysyneitä heimoja. Englantilaisten huono intiaanipolitiikka vaikeutti heidän asemaa. Sodan edetessä brittiläiset joukot ottivat vallan ja ranskalaisia tukeneet intiaanit käsittivät valinneensa väärän puolen. Ranska ei pystynyt tarjoamaan intiaaniliittolaisilleen enää kylliksi lahjoja. Lopulta intiaanit väsyivät pitkään sotaan eivätkä nähneet riittävää syytä taistella eurooppalaisten sodassa kaukana kotiseuduiltaan. Sodan ratkaisuhetket käytiinkin pääasiassa valkoisten armeijoiden välillä. Britit valtasivat Fort Duquesnen, Quebecin ja Montrealin vuoden 1759 loppuun mennessä. Muualla maailmassa seitsenvuotinen sota jatkui vuoteen 1763, jolloin kirjoitettiin Pariisin rauha. Portugalin siirtomaasodat
Sota alkoi vuonna 1961, Mosambikissa vasta 1964. Kansallismieliset ja usein marxilaiset sissiliikkeet taistelivat Portugalin joukkoja vastaan. Myös Portugalilla oli mukana paljon afrikkalaisia sotilaita. Sota päättyi vuonna 1974 siirtomaiden itsenäistymiseen. Varsinaisessa sotilaallisessa kamppailussa Portugali pystyi kukistamaan Mosambikin ja Angolan sissit, vain Guinea-Bissaussa tilanne oli avoin. Vuoden 1974 sotilasvallankaappaus Portugalissa kuitenkin synnytti uuden poliittisen tilanteen ja sodassa tappiolle jääneet siirtomaat itsenäistyivät. Tämän jälkeen vastaitsenäistyneet maat ajatuivat pitkin sisällissotiin ja niiden talous taantui pahasti. Modok-sota
Tappion jälkeen Pyydys-Jim johti kannattajansa pois Jackin komennosta ja tälle jäi vain 37 soturia. Jim päätti antautua ja auttaa amerikkalaisia Jackin vangitsemisessa armahdusta vastaan. Jim tapasi Jackin ja kehotti tätä antautumaan, mutta Jimin petoksesta katkera Jack ei tähän suostunut. Modokit jatkoivat taistelua vielä parin päivän ajan, kunnes Jack ja kolme jäljelle jäänyttä soturia piiritettiin, ja Jack antautui 4. kesäkuuta. Operaatio Koltso
Operaatio Koltso (Sormus) oli Stalingradin taistelun viimeinen vaihe, jossa puna-armeija käynnisti ratkaisevan hyökkäyksen Saksan 6. armeijaa vastaan. Hyökkäys alkoi massiivisella tykistötulella saksalaisten asemiin 10. tammikuuta 1943 seitsemän Neuvostoliiton armeijan piirittäessä kaupunkia. Ensimmäisen kolmen päivän aikana puna-armeija menetti 26 000 miestä ja puolet panssarivaunuistaan. Läntinen puoli Stalingradin motista oli menetetty 17. päivä. Tämän jälkeen taistelut laantuivat neljäksi päiväksi, jolloin puna-armeijan joukot järjestettiin uudelleen seuraavaa vaihetta suunniteltaessa. 20. päivä taistelut käynnistyivät uudelleen. Gumrakin lentokenttä vallattiin saksalaisilta kaksi päivää myöhemmin, minkä jälkeen saksalaiset eivät enää voineet evakuoida haavoittuneita ilmateitse. 25. tammikuuta Saksan LI armeijakunnan komentaja Walther von Seydlitz-Kurzbach käski divisiooniensa komentajien päättää antautumisista. Seydlitz itse pakeni saksalaisten linjojen läpi tulitusta ja antautui Neuvostojoukoille. 26. tammikuuta Neuvostoliiton 21. armeijan ja 13. kaartindivisioonan joukot kohtasivat toisensa Mamajevin kurgaanin pohjoispuolella jakaen motin kahteen osaan Pauluksen joukkoihin etelässä ja kenraali Karl Streckerin XI armeijakuntaan pohjoisessa. Neuvostojoukot puhdistivat kaupungin keskustan 31. tammikuuta mennessä, jolloin Paulus antautui joukkoineen. Streckerin joukot antautuivat 2. helmikuuta päättäen Stalingradin taistelun Neuvostoliiton voittoon. Modok-sota
Yhdysvaltain armeija menetti 37 sotilasta, joista 12 kuolleina ja 25 haavoittuneina. Intiaaneja oli yhteensä 150 henkeä mukaan luettuina naiset ja lapset, heistä 53 oli taistelijoita. Modokit eivät kärsineet tappioita tässä taistelussa. Monet amerikkalaiset eloonjääneet kertoivat, etteivät olleet missään vaiheessa edes nähneet heitä tulittavia intiaaneja sumun takia. Modokit olivat lisäksi naamioituneet erinomaisesti ja käyttivät muun muassa kasveista tehtyjä päähineitä sulautuakseen ympäristöön. Modokit saivat käsiinsä kuolleiden amerikkalaisten kiväärejä ja ammuksia. Amerikkalaiset tulivat seuraavan päivän aamuna hakemaan kuolleitaan valkoisen lipun kanssa eivätkä modokit tulittaneet heitä. Taistelun seurauksena amerikkalaisten komentaja Frank Wheaton joutui eroamaan ja amerikkalaiset päättivät yrittää neuvotella rauhasta. Kultainen orda
1340-luvun Musta surma heikensi merkittävästi Kultaista ordaa. Vuonna 1357 kun kaani Jani Beg murhattiin, Orda joutui pitkään sisällissotaan, jossa kaani vaihtui seuraavan viiden vuosikymmenen aikana keskimäärin vuoden välein. Tänä aikana Moskova, Astrahan ja Kovaresmia pyrkivät eroon Ordasta, ja Dnepr-joen alajuoksun alue siirtyi Puola-Liettualle. Mamai – kenraali joka ei ollut muodollinen hallitsija – pyrki palauttamaan Ordan vallan Venäjällä. Dimitri Donskoi löi hänen komentamansa tataarit Kulikovon taistelussa vuonna 1380. Mamaita seurannut Tokhtamysh valloitti Sinisen ordan alueen ja palautti Kultaisen ordan hetkeksi alueelliseksi mahdiksi. Hän hävitti Moskovan kostona kapinasta vuonna 1382. Marokon sota
Vaikka Fèsin sopimus ratkaisi Marokon kohtalon lopullisesti, se oli silti vasta alkua Ranskan yrityksille saada koko maa hallintaansa. Viimeinen kolkka alistui ranskalaisten valtaan vasta vuonna 1934. Inkerin sota
Inkerin sota käytiin 1610–1617 Ruotsin kuningaskunnan ja Moskovan Venäjän välillä. Sota päättyi Stolbovan rauhaan, jossa Ruotsi sai haltuunsa Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan. Goottisota (402–403)
Visigootit solmivat Alarikin johdolla Tonavan liiton alaanien ja vandaalien kanssa. Vuoteen 401 mennessä liitto hyökkäili Pohjois-Italiaan ja erityisesti Milano oli hyökkäysten kohteena. Stilikon joukot ajoivat Tonavan liiton armeijan länteen päin ja löi ne Pohjois-Italiassa verisessä Pollentian taistelussa vuonna 402. Stiliko otti taistelussa vangiksi Alarikin perheen ja vaimon ja pakotti Alarikin perääntymään takaisin Illyricumiin. Alarik kuitenkin hyökkäsi vuoden sisällä takaisin Pohjois-Italiaan ja alkoi piirittää Veronaa. Stiliko olisi voinut lyödä Alarikin joukot taistelussa, mutta koska hän halusi nousta Itä-Rooman hallitsijaksi, teki hän sen sijaan sopimuksen Alarikin kanssa vuonna 403. Sopimuksen tavoitteena oli yhteinen hyökkäys Itä-Roomaan. Sopimus epäonnistui, koska goottipäällikkö Radagaisus hyökkäsi Italiaan vuonna 405. Aleksanteri Suuri
Hydaspesjoen taistelussa Aleksanteri kukisti Poroksen, joka antautui taistelun jälkeen. Taistelun jälkeen Aleksanteri perusti kaksi uutta kaupunkia Nikaian ja Bukefalan (hevosensa mukaan, joka oli kuollut ennen taistelua). Poros sai pitää kuningaskuntansa ja Aleksanteri nimitti hänet sen satraapiksi. Poroksen kuningaskunnan itäpuolella Ganges-joen varrella oli vielä kuningaskunta, joka tunnettiin nimellä Magadha. Tämänkin Aleksanteri päätti liittää jo valtavaan kuningaskuntaansa. Samoihin aikoihin alkoivat monsuunisateet ja monet joet tulvivat niin ettei niitä pystynyt turvallisesti ylittämään. Armeijan piti kuitenkin ylittää kaksi Induksen sivujokea ennen kuin se pääsi Hyphasis-joelle. Tähän mennessä sotilaat olivat saaneet tarpeekseen. Nythän ei edes sodittu enää persialaisia vastaan, vaan maata, joka ei edes koskaan ollut kuulunut Persialle. Sotilaat olivat myös ymmärtäneet, kuinka laaja Intia tosiasiassa oli. Aikaisemmin oli myös tapahtunut kuunpimennys, jota pidettiin huonona enteenä. Aleksanterin oli pakko luopua aikeistaan vallata Magadha. Kane (Command &amp; Conquer)
Nämä tapahtumat aloittivat "issa" kerrotun "ensimmäisen tiberiumsodan" Nodin ja Global Defense Initiativen välillä. GDI voitti sodan hyökkämällä Sarajevon temppeliin ionikanuunalla. Myöhemmin löydetty turvakameran video näyttää Kanen nähneen ionisäteen tuottaman valon juuri ennen kuin temppeli räjähti sen voimasta. Appelsiinien sota
Napoleon oli vuonna 1800 vaatinut Portugalia taipumaan taloudelliseen ja poliittiseen yhteistyöhön Ranskan kanssa sekä luovuttamaan huomattavan osan alueistaan Ranskalle. Portugalin kieltäydyttyä ranskalaiset joukot saapuivat maahan huhtikuussa 1801. Espanjan armeija aloitti hyökkäyksensä Portugaliin Manuel de Godoyn johtamana 20. toukokuuta 1801. Espanjalaiset saavuttivat heti sodan alussa merkittävän voiton valtaamalla lähellä rajaa sijainneen Olivenzan kaupungin. Pian voiton jälkeen Godoy lähetti Elvasin luota poimittuja portugalilaisia appelsiineja Espanjan kuningattarelle merkiksi siitä, että hän aikoi jatkaa etenemistään Lissaboniin saakka. Sota sai tästä nimen ”appelsiinien sota”. Sotaretki voitiin kuitenkin pian tämän jälkeen lopettaa, sillä Olivenzan katastrofaalisen tappion jälkeen Portugali oli valmis rauhaan. Kesäkuussa solmitussa Badajozin rauhassa Portugali myöntyi sulkemaan satamansa brittiläisiltä aluksilta, antamaan Ranskalle etuaseman ulkomaankaupassaan, maksamaan sotakorvauksia sekä luovuttamaan Olivenzan Espanjalle ja osan Brasiliasta Ranskalle. Venäjän–Turkin sota (1828–1829)
Nikolai ei halunnut suututtaa ranskalaisia ja brittejä liian kovilla rauhanehdoilla osmaneille. Sitä paitsi Diebitchin joukot olivat kärsineet sotaretkellään raskaita tappioita etenkin tautien takia. Mahmud ei puolestaan halunnut ulkovalloilta apua Venäjää vastaan, sillä apu olisi tehnyt hänet riippuvaiseksi auttajistaan. Venäjän ja Osmanien valtakunnan välinen rauhansopimus allekirjoitettiin Adrianopolissa vuonna 1829. Osmanit saivat takaisin venäläisten miehittämät alueet Balkanilla. Toisaalta Serbia sai suuremman autonomian ja myös Valakian ja Moldavian asema vahvistui. Mahmud sitoutui 102 miljoonan ruplan sotakorvauksiin ja venäläiset liittivät valtakuntaansa osmanien Anapan alueen Kaukasuksella. Venäläisten voitettua sekä turkkilaiset että persialaiset aiemmassa sodassa Etelä-Kaukasiasta tuli kiinteä osa Venäjän valtakuntaa. Operaatio Polkovodets Rumjantsev
Operaatio Polkovodets Rumjantsev oli toisessa maailmansodassa toinen Neuvostoliiton joukkojen vastahyökkäys Saksan operaatio Zitadellen torjumiseksi. Siihen osallistuivat Neuvostoliiton Voronežin rintaman ja Arorintaman joukot . Operaation tarkoituksena oli vallata takaisin Belgorodin ja Harkovan kaupungit sekä kukistaa Saksan 4. panssariarmeijan ja taisteluosasto Kempfin joukot alueella. Operaatio alkoi 3. elokuuta 1943 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 23. elokuuta 1943. Belgorod vallattiin takaisin Belgorodin taistelussa 14. elokuuta mennessä ja Harkova neljännessä Harkovan taistelussa 23. elokuuta mennessä. Operaation seurauksena saksalaiset vetäytyivät Ukrainan itäosista Dneprin länsipuolelle, mikä johti Toiseen Kiovan taisteluun syksyllä 1943. Uhudin taistelu
Uhudin taistelu oli vuonna 625 käyty taistelu Muhammadin johtamien Medinan muslimien ja Mekan kaupungin välillä. Taistelua aikaisemmin oli käyty muslimien voittoon päättynyt Badrin taistelu, mutta Uhudissa muslimit kärsivät tappion. Tappio ei kuitenkaan lopulta estänyt islamin leviämistä, sillä sen voittaneet mekkalaiset eivät osanneet hyödyntää voittoaan. Laatokan Karjalan mottitaistelut talvisodassa
IV Armeijakunta saavutti vastahyökkäyksellään ja sitä seuranneilla mottitaisteluillaan varsinaisen päätavoitteensa eli esti vihollisjoukkojen etenemisen Kannaksen armeija:n selustaan ja näin osaltaan varmisti talvisodan päättymisen niissä olosuhteissa siedettävään, joskin rauhanehdoiltaan ankaraan rauhaan. Kreivi Dooku
Hieman ennen Naboon taistelua Dooku sai tehtäväkseen johtaa sadan jedin iskujoukkoa Galidraanin taistelussa, jossa jedit surmasivat kaikki mandalorialaiset palkkasoturit, lukuun ottamatta Jango Fettiä ja Montrossia. Taistelu kuitenkin aiheutti jedeille pahoja tappioita, ja Dooku alkoi pitää tasavaltaa liian korruptoituneena ja heikkona hallituksena. Niinpä entisen oppipoikansa Qui-Gon Jinnin kuoltua Dooku erosi vapaaehtoisesti jediritarikunnasta ja hylkäsi lopullisesti uskonsa tasavaltaan. Hän palasi takaisin kotiinsa Serennossa ja otti vanhan aatelisarvonsa kreivin. Mpande
Voortrekkerit halusivat zulujen johtoon heihin Dinganea suopeammin suhtautuvat kuninkaan ja ryhtyivät tukemaan Mpandea sotilaallisesti. Buurien tuella Mpande löi Dinganen joukot Magongon taistelussa 1840 ja nousi zulujen kuninkaaksi. Mpanden poikien 
Cetshwayon ja Mbuyazin välisessä sisällisodassa hän tuki Mbuyazia, mutta lopulta Cetshwayo voitti sodan 1857. Estääkseen Cetshwayota horjuttamasta hänen asemaansa Mpande haki tukea sekä briteiltä että buureilta. Brittiläisen Theophilus Shepstonen välittämänä Cetshwayo ja Mpande sopivat erimielisyytensä ja Mpande säilyi kuninkaana kuolemaansa asti. Ukraina
Mongolien etujoukot tekivät 1222–1223 sotaretken Asovanmeren pohjoispuolitse Krimille ja Ukrainan eteläosiin. Kalkajoella (Kaltšyk) he löivät kiptšakit ja näiden avuksi tulleiden Kiovan Rusin, Tšernihivin ja Galitsian ruhtinaiden joukot keväällä 1223. Mongolijoukot kuitenkin palasivat itään jo samana vuonna. Varsinainen mongolien invaasio Kiovan Rusin alueelle alkoi 1237. Moskovan, Jaroslavlin ja Tverin kukistettuaan joukot suuntasivat etelään. Vuosina 1238–1240 joukot viipyivät Donin ja Donetsin välisillä mailla nykyisen Ukrainan itäosissa. Useiden hyökkäysten jälkeen Tšernihiv kaatui syksyllä 1239. Joulukuussa 1240 Kiova vallattiin usean viikon piirityksen jälkeen. Mongoliarmeija jatkoi länteen kahtena sotajoukkona. Eteläisempi ryhmä suuntasi Halytšiin ja toinen Volodimiriin, Volynian länsiosiin. Molemmat kaupungit kaatuivat lyhyiden piiritysten jälkeen. Sotajoukot jatkoivat edelleen lännemmäksi. Batu-kaanin johtama pääjoukko jatkoi Halitšista Karpaattien yli Unkariin. Pohjoisempi mongolijoukko jatkoi Puolaan (mm. Krakova) ja kierteli laajalti Puolan, Tšekinmaan ja Unkarin alueella. Vuonna 1242 joukot yhdistyivät Unkarissa ja pääjoukko jatkoi Tonavalle ja sieltä Mustanmeren pohjoispuolitse itään Volgan alajuoksulle. Sinne perustettiin uuden valtakunnan, Kultaisen ordan keskus. Kangxi
Khalkha-mongolit olivat muutoin säilyttäneet itse­näi­syy­tensä, mutta joutuivat maksamaan veroa Qing-valta­kunnalle. Kuitenkin Tümen Jasagtu-kaanin ja Tösheetü-kaanin välinen konflikti johti Tiibetin buddha­laisuuden vaikutuksesta siihen, että khalkhat riitaantuivat zungarin kaani­kunnan kanssa. Vuonna 1688, kun khalkhat olivat joutuneet alueensa pohjois­osissa sotaan venäläisiä kasakkoja vastaan, Zungarien johtaja Galdan Boshugtu -kaani hyökkäsi khalkhoja vastaan lännestä ja tunkeutui heidän alueelleen. Khalkhojen kuninkaalliset perheet, ensimmäisenä Jebtsundamba Khutuktu, kulkivat Gobin autiomaan poikki ja etsivät apua Qing-valta­kunnalta suostuen samalla alistumaan heidän valtansa alle. Vuonna 1690 zungarit ja Qingin sota­joukot kohtasivat toisensa Ulaan Butunin taistelussa Sisä-Mongoliassa, missä Qing lopulta voitti. Kylmä sota
Kylmän sodan syntyä on haluttu lännessä perinteisesti vierittää Josif Stalinin niskoille, mutta luottamuspula oli pääasiassa molemminpuolinen. Ne tutkijat, jotka näkevät taloudellisten tekijöiden näytelleen keskeistä osaa korostavat lännessä koettua pettymystä kun Stalin puheessaan vuonna 1946 palasi vanhaan kommunistiseen retoriikkaan. Hän julisti Neuvostoliiton voittaneen sodan juuri kommunistisen järjestelmänsä ansiosta. Sodan aikana Stalin oli puhunut vielä isänmaallisesta sodasta ja lännessä oli jo ehditty laskea, että Neuvostoliitto oli luopumassa kommunistisesta ideologiastaan. Stalin myös vetäytyi Marshall-avusta ja kielsi avun vastaanottamisen itäblokin valtioilta. Vuonna 1947 itäblokki asetettiin kauppasaartoon (CoCom), jossa kiellettiin huipputeknologian vienti lännestä. Modest Musorgski
Musorgski syntyi Karevossa Pihkovan kuvernementissa. Hänen perheensä oli Venäjän ensimmäisen hallitsijan Rurikin jälkeläisiä. Nuori Modest valmistautui vanhempiensa toiveiden mukaisesti sotilaalliselle uralle, mutta säveltäjä Mili Balakirevin vaikutuksesta Musorgski erosi asepalveluksesta 22-vuotiaana ja liittyi Viiden ryhmään, venäläiseen viisikkoon, joka oli omistautunut luomaan erityisesti venäläistä musiikkia. Hänen ensimmäiset julkaistut työnsä olivat oopperakatkelma "Salambbo" ja eräs laulusarja. 29-vuotiaana hän sävelsi oopperan "Boris Godunov", joka perustuu Aleksandr Puškinin näytelmään. Mordvalaiset
Venäläislähteiden mukaan mordvalaiset eivät muodostaneet valtiollista kokonaisuutta vaikka mainintoja mordvalaisruhtinaista löytyykin. Ersäläisten ryhmään kuulunut Purgas-niminen mordvalaisruhtinas mordvalaisalueen pohjoisosasta oli liitossa Volgan bolgaarien kanssa ja taisteli venäläisen Vladimirin ruhtinaskunnan kanssa Volgan ja Okan hallinnasta. Purgasin joukkoihin liittyi myös veroja paenneita venäläistalonpoikia. Venäläiset kronikat mainitsevat samalta ajalta Pureš nimisen mordvalaisruhtinaan eteläiseltä alueelta. Pureš liittoutui venäläisten kanssa ja hänen poikansa voitti Purgasin. Venäläisten ja mordvalaisten taistelut päättyivät, koska idästä saapuneet mongolit alistavat molemmat kansat valtansa alle. Koljonvirran taistelu
Eversti Sandelsin komentamat suomalaiset voittivat ylivoimaisen venäläisosaston, joka yritti päästä Koljonvirran yli siltaa pitkin. Venäläisten komentaja ruhtinas Dolgoruki kaatui taistelun loppuvaiheessa. Sodan lopputulokseen voitolla ei silti ollut vaikutusta ja Sandelsin joukotkin jatkoivat perääntymistään. Taistelu antoi Johan Ludvig Runebergille aiheen Vänrikki Stoolin tarinoiden Sven Dufva -runoon. Pultuskin taistelu
Joulukuun alussa Kamenski yritti päästä takaisin Veiksel-joelle. Ranskalaiset onnistuivat kuitenkin ylittämään Veikselin ja sen sivujoen Narewin suulla olevan Modlin linnoituksen ja kohdalla tekemällä sen puolustusasemaksi. Kun vielä preussilaisten joukkojen kenraalimajuri L'Estocq epäonnistui valloittamaan Toruńin, Benningsen antoi vetäytymiskäskyn sekä käskyn asettua puolustukseen Wkra -joelle . Molukkien valtaus
Molukkien valtaus oli toisessa maailmansodassa japanilaisten ja hollantilaisten välinen taistelu Molukeista Hollannin Itä-Intiassa. Taistelut alkoivat 30. tammikuuta 1942 japanilaisten tehtyä maihinnousun Ambonille. Japanilaiset valtasivat seuraavana päivänä Batugongin ja Passon kaupungit. 3. helmikuuta japanilaiset valtasivat Kudamatin kaupungin, jolloin saari antautui japanilaisille. Myöhemmin japanilaiset valtasivat myös Seramin, Arun, Babarin, Kain ja Tanimbarin saaret heinäkuuhun 1942 mennessä. Ambonilta käsin pystyttiin pommittamaan Australiaa. Osa Darwinin pommitukseen osallistuneista koneista lähtivät juuri Ambonin lentokentältä. Gondor
Sauronin hävittyä Ihmisten ja Haltioiden Viimeisen Liiton takia Isildur luovutti Gondorin kuninkuuden Barad-dûrin piirityksessä kuolleen Anárionin ainoalle pojalle Meneldilille. Gondorin seitsemäs kuningas Ostoher teki Minas Anorissa kesäasuntonsa ja lähetti poikansa Tarostarin taistelemaan Gondoriin hyökänneitä itäläisiä vastaan. Tarostar voitti itäläiset sai lisänimen Rómendacil, "Idänvoittaja". Rómendacil nousi isänsä kuoltua kuninkaaksi, mutta kaatui taistelussa itäläisiä vastaan. Hänen poikansa Turambar kosti itäläisille ja valtasi Gondorille suuria alueita idästä. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
5. marraskuuta 1937 Japanin hallitus esitti Kiinalle yhteenottojen sopimista, jos Kiina suostuisi Japanin pääministerin Hirota Kōkin vuonna 1934 muotoilemiin ehtoihin: 1) kaiken Japanin-vastaisen toiminnan estäminen, 2) Mantšukuon tunnustaminen ja Kiinan, Japanin ja Mantšukuon ystävälliset suhteet sekä 3) taistelu yhdessä kommunismia vastaan. Kuomintang kieltäytyi aluksi ja muutti asennettaan vasta 2. joulukuuta. Tässä vaiheessa Japani oli kuitenkin jo valloittanut Shanghain. Japani ei ollut enää valmis sopimaan samoin ehdoin, vaan asetti tiukempia vaatimuksia, kuten Pohjois-Kiinan ja Sisä-Mongolian demilitarisoinnin. Kiinan hallitus ei suostunut uusiin vaatimuksiin. Vielä pitkään 1930-luvulle Kiina uskoi Kansainliiton auttavan maata Japania vastaan, ja Kuomintang-hallitus oli sisällissodassa kommunistien kanssa. Tšiang Kai-šek kuuluisasti sanoikin: "japanilaiset ovat ihotauti, kommunistit taas sydäntauti". Vaikka kolme kuukautta kestäneet taistelut Shanghaissa päättyivätkin japanilaisten voittoon, ne osoittivat Kiinan kykenevän vastarintaan, mikä paransi Kiinan mahdollisuuksia myös muun maailman silmissä. Kolmas pyhä sota
Makedonian kuningas Filippos II halusi lisätä valtaansa Kreikassa ja ryhtyi tukemaan Thebaa sodassa. Tämä pakotti Spartan ja Ateenan tukemaan Fokista. Filippoksen avulla Theba valloitti Fokiksen vuosina 351–347. Venäjän–Turkin sota (1828–1829)
Venäjän–Turkin sota oli sota Osmanien valtakunnan ja Venäjän keisarikunnan välillä vuosina 1828–1829. Sota syttyi epäsuorasti Kreikan vapaussodasta ja Navarinon lahden taistelusta. Venäjä ei pyrkinyt kokonaisvaltaiseen voittoon osmaneista muiden suurvaltojen, kuten Ranskan ja brittienmuodostaman uhan takia. Heidän uhatessaan kuitenkin Istanbulia Adrianopolin piirityksellä Mahmud II suostui lopulta pyytämään rauhaa Venäjän Nikolai I:ltä. Adrianopolin rauha vuonna 1829 palautti osmaneille heidän alueensa Balkanilta, mutta alueet Etelä-Kaukasiassa menetettiin venäläisille. Vietnamin–mongolien sota
Vietnamilaiset menestyivät sodassa, koska he välttelivät avoimia kenttätaisteluja sekä piirityksiä, jotka olivat mongoliarmeijan vahvimpia osa-alueita. Sen sijaan vietnamilaiset pyrkivät taistelemaan soisessa maastossa ja joilla. Mongolit kärsivät lisäksi trooppisista taudeista ja huolto-ongelmista, vietnamilaisten häiritessä kuljetuksia. Kreikan–Turkin sota (1919–1922)
Lokakuussa 1918 Turkki teki voittaja­valtioiden kanssa Mudroksen aseleposopimuksen. Voittaja­valtiot miehittivät tällöin Istanbulin. Traidenis
Traidenis soti vuodesta 1274 vuoteen 1276 myös Kultaisen ordan mongolien tukemaa Galitsia-Volynian vastaan. Traideniksen onnistui kuitenkin vahvistamaan asemiaan Mustassa Rusissa, ja liettualaiset ottivat haltuunsa Novgorodokin, Grodnon ja Slonimin. Traidenis teki ryöstöretkiä Puolan alueelle. Hän jätti kuitenkin rauhaan Masovian, johon Traidenis oli luonut suhteet naittamalla tyttärensä Gaudemundan Masovian ruhtinas Boleslav II:lle. Modok-sota
Tämän välikohtauksen jälkeen Yhdysvaltojen armeija ryhtyi hyökkäämään linnoitusta vastaan 11. huhtikuuta Jefferson Davisin komentamina. Taistelu alkoi mörssärien tulivalmistelulla ja kesti päivän ajan, eikä armeija pystynyt etenemään mainittavasti. Yöllä amerikkalaisten onnistui kuitenkin estää intiaanien vedensaanti Tulejärvestä. Aamulla, kun intiaanit huomasivat tämän, he lähtivät perääntymään ja amerikkalaisten hyökkäys osui tyhjään. Modokit olivat paenneet lukuisia halkeamia ja luolia pitkin amerikkalaisten huomaamatta. Taistelun aikana oli kuollut upseeri ja kuusi sotilasta. Modocit menettivät vain kaksi poikaa, jotka olivat kuolleet räjähdyksessä yrittäessään avata amerikkalaisten tykinkuulaa kirveellä.