Minä vuonna Helsingistä tuli Suomen pääkaupunki?
Helsinki
Helsinki on Suomen kulttuurillinen, hallinnollinen, poliittinen ja liike-elämän keskus, monen suuren yrityksen kotikaupunki ja maan suurin työnantaja. Kaupunki perustettiin Tallinnan kilpailijaksi Vantaanjoen suulle vuonna 1550 ja siirrettiin nykyiselle paikalleen vuonna 1640. Helsingistä tuli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuonna 1812 ja Suomen pääkaupunki maan itsenäistyessä vuonna 1917.
Hanoi
Nykyisen nimensä Hanoi kaupunki sai vuonna 1831. Ranska valtasi kaupungin vuonna 1884. Hanoista tuli Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörin päämaja ja kaupungissa aloitettiin infrastruktuurihankkeita. Kaupungin keskustaan rakennettiin suoria teitä ja Punaisen joen yli rakennettiin kenraalikuvernööri Paul Doumerin mukaan nimetty silta. Tyypillisimpiä ranskalaistyylisiä rakennuksia olivat kenraalikuvernöörin toimistot, oopperatalo ja Pyhän Joosefin katedraali. Ranskalaisten mukana tulivat myös raitio- ja rautatieliikenne. Toisaalta kaupungin sitadelli purettiin. Kun Vietnamin demokraattinen tasavalta perustettiin syyskuussa 1945 Hanoista tuli maan pääkaupunki. Indokiinan sodan lopussa vuonna 1954 Hanoilla oli kokoa noin 130 km² ja sen väkiluku oli noin 380 0000. Vuonna 1961 se käsitti jo 900 km². Vietnamin sodan aikana Yhdysvallat vältteli aluksi Hanoin pommittamista, mutta Richard Nixon hyväksyi kaupungin ilmapommitukset yrityksenä pakottaa Pohjois-Vietnam myönnytyksiin Pariisin rauhanneuvotteluissa. Etenkin Operaatio Linebacker II:n kohteena oli Hanoi ja sen ilmapuolustuksen pommittaminen. Kaupunki koki merkittäviä hävityksiä ja kaupungin jälleenrakentaminen alkoi sodan jälkeen. Sitten vuoden 1975 kaupunki on kasvanut tasaiseen tahtiin ja niellyt itseensä sitä ympäröineitä asutuskeskuksia. Kaupungin 1 000-uotissyntymäpäivä vietettiin 10. lokakuuta 2010. Suomen itsenäistyminen
Suomen itsenäistyminen oli tapahtumasarja, jonka tuloksena Venäjän keisarikuntaan vuodesta 1809 lähtien kuulunut autonominen suuriruhtinaskunta vuonna 1917 muuttui itsenäiseksi valtioksi. Itsenäistymismahdollisuuden käsittely Suomessa alkoi keväällä 1917. Itsenäisyysjulistus hyväksyttiin Suomen eduskunnassa 6. joulukuuta samana vuonna. Ennen Suomen itsenäistymistä maahan olivat vaikuttaneet sortovuodet, joiden aikana suomalaiset vähitellen menettivät luottamuksensa Venäjän keisariin Suomen erityisaseman turvaajana. Suomen itsenäistyminen liittyi Venäjällä ensimmäisen maailmansodan aikana tapahtuneeseen mullistukseen: Venäjän vallankumoukseen, jossa keisarivalta kaatui. Suomelle itsenäisyyden myönsi Venäjällä valtaan noussut bolševikkihallinto. Neuvosto-Venäjän bolševikkijohtaja Vladimir Lenin tunnusti Suomen itsenäisyyden, jolloin Suomen autonominen alue ei muodostunut osaksi Neuvosto-Venäjää ja myöhempää Neuvostoliittoa. Useimmat maat tunnustivat Suomen itsenäisyyden vuosina 1918–1919. Suomen itsenäiseksi julistamista edelsi sisäinen taistelu valtalaista ja sitä seurasi kansaa jakanut Suomen sisällissota kevättalvella 1918. Berliini
1920-luvun ensi vuosien taloudellisen hätätilan parannuttua vuodesta 1924 alkaen alkoi Berliinin kultakausi. Berliinistä tuli yksi Euroopan suurimmista teollisuuskaupungeista ja kulttuurikeskuksista. Paikallisjunaliikennekin sähköistettiin vuonna 1924, jolloin otettiin myös käyttöön Tempelhofin lentoasema. Uusi infrastruktuuri oli tarpeen neljän miljoonan asukkaan tarpeisiin. Lyhyt kukoistuskausi päättyi maailmanlaajuiseen talouskriisiin vuonna 1929. Samana vuonna kansallissosialistinen puolue sai ensimmäiset paikkansa kaupungin parlamentissa. 
Vuonna 1933 valtaan nousseen kansallissosialistisen puolueen johtaja Adolf Hitler halusi rakentaa Berliinistä uuden pääkaupunkinsa, Welthauptstadt Germanian. Suuri osa kaupungista oli tarkoitus purkaa ja rakentaa uudelleen. Rakennustöiden myötä kodittomiksi jääneille olisi hankittu asuintilaa karkottamalla juutalaiset kaupungista. Läheisin keskitysleiri oli 35 kilometrin päässä Oranienburgin pikkukaupungissa sijaitseva Oranienburg/Sachsenhausen. Helsingin alueellinen laajeneminen
Santahamina kuului Krimin sodasta lähtien Viaporin linnoitukseen. Suomen itsenäistyttyä maat siirtyivät Suomen valtion haltuun ja puolustusvoimien käyttöön. Valtioneuvosto päätti 22. joulukuuta 1924 liittää alueen Helsingin kaupunkiin. Kaupunginvaltuusto asetti liitokselle kuitenkin ehdon, ettei kaupungille saa koitua siitä kuluja. Siirto saattoi kirkollisessa suhteessa tapahtua vasta kun Helsingin pitäjän pappien palkansaanti on turvattu. Hallinnollisesti ja oikeudellisesti siirto voi tapahtua vasta pappien palkka-asian ratkettua. Koska palkka-asia ei ratkennut, toteutui siirto Helsinkiin vasta suuressa alueliitoksessa 1946. Suomen sisällissota
Punaisten puolella nostettiin punainen lyhty Helsingin työväentalon torniin vallankumouksen alkamisen merkiksi 26. tammikuuta 1918 illalla klo 23. Siltasaarelle keskitetyt punakaartilaiset marssivat Pitkänsillan kautta keskustaan ja miehittivät puhelinkeskuksen, rautatieaseman ja lennättimen. Punakaarti otti Helsingin haltuunsa aamulla 28. tammikuuta. Kaikkiaan kuusi senaatin jäsentä siirtyi pääkaupungista Vaasaan, missä he jatkoivat hallituksen työskentelyä Vaasan senaattina. Senaatin puheenjohtaja (nyk. pääministeri) Pehr Evind Svinhufvud yritti matkustaa Helsingistä Vaasaan Venäjän laivaston lentokoneella, mutta suomalainen lentäjä ei saanut konetta toimimaan. Svinhufvud pääsi lopulta jäänmurtaja Tarmolla Tallinnaan ja sieltä Saksan ja Ruotsin kautta Pohjois-Suomeen. Osa senaattoreista ja porvarillisista poliitikoista, muun muassa K. J. Ståhlberg, Lauri Ingman ja Kyösti Kallio jäivät piileskelemään punaiseen Helsinkiin ”maan alle” aina saksalaisten saapumiseen saakka. Kesäolympialaiset 1952
Helsingin kaupunkikuva sai selvästi uutta piristystä olympialaisista. Helsingin kehittäminen oli aloitettu jo 1930-luvun lopulla, ja tuolloin rakennettiin muun muassa Eduskuntatalo, Lasipalatsi ja Pääposti. Olympiahaaveet motivoivat monia rakennusurakoita. Helsingin huvi- ja yöelämä oli vaatimatonta aiempiin kisaisäntiin verrattuna. Kisoja varten kaupunkiin perustettiin monia tilapäisiä ravintoloita ja viihdykkeitä. Kaupunkiin oli suunniteltu tivolia jo vuosikymmenien ajan, mutta tällekin hankkeelle olympiaisännyys antoi viimeisen sysäyksen. Kisaisännyyden varmistuttua Helsingin kaupunki alkoi etsiä Alppilasta paikkaa huvipuistolle. Joulukuussa 1949 vuokratulle tontille avattiin 27. toukokuuta 1950 Linnanmäen huvipuisto. Kisojen alla avattiin myös esimerkiksi Suomenlinnaan kunnollinen lauttayhteys. Olympialaiset kehittivät lisäksi Helsingin infrastruktuuria, kun kaupunkiin rakennettiin muun muassa uusi lentoasema, Olympialaituri, uutta asfalttia ja kaupungin ensimmäiset liikennevalot. Helsingin alueellinen jako
Vuonna 1808 Helsinki siirtyi venäläisten hallintaan ja paloi lähes kokonaan saman vuoden marraskuussa. Haminan rauhan jälkeen alettiin suunnitella kaupungin uudelleenrakentamista. Keisari Aleksanteri I julistaa 8. huhtikuuta 1812 Helsingin Suomen pääkaupungiksi. Samana päivänä keisari myös vahvisti kaupungin asemakaavan Johan Albrecht Ehrenströmin suunnitelman mukaan. Siinä kaupunki jaettiin kahteen Erottajan jakamaan osaan: Suomi
Suomen tasavalta () eli Suomi () on Pohjoismaihin kuuluva valtio Pohjois-Euroopassa Itämeren rannalla. Se rajautuu idässä Venäjään ja siihen kuuluvaan Karjalan tasavaltaan, pohjoisessa Norjaan ja lännessä Ruotsiin. Etelässä lähin naapurimaa on Viro Suomenlahden eteläpuolella. Suomen pääkaupunki ja suurin kaupunki on Helsinki. Suomen sisällissota
Ensimmäisen maailmansodan yleiskuvaan kuului, että sen alussa keisarit, tsaarit ja kuninkaat siirtelivät omia kansalaisiaan pelinappuloina eri puolilla Eurooppaa päättäen heidän elämästään ja kuolemastaan. Sodan lopussa tilanne kääntyi päinvastaiseksi. Näin kävi Saksassakin, ja lopulta aivan tavalliset saksalaiset ratkaisivat syksyn 1918 vallankumouksellaan myös Suomen kohtalon. Saksan keisarikunta romahti ja maailmansota päättyi 11. marraskuuta 1918. Saksan armeija poistui Helsingistä 16. joulukuuta, ja prinssi Friedrich Karl luopui kuninkuudestaan 20. joulukuuta. Ja niin suomalaisten 6. joulukuuta 1917 saama itsenäisyys tuli täysimääräisenä voimaan Monarkia Suomessa
Vuonna 1742, sen jälkeen kun Venäjän armeija miehitti Suomea (pikkuviha) hattujen sodan aikana, Venäjän keisarinna Elisabet antoi epämääräisiä lupauksia tehdä Suomesta itsenäinen kuningaskunta. Suomen säädyt kokoontuivat Turun valtiopäiville ja päättivät pyytää Elisabetilta, että Suomen kuninkaaksi valittaisiin herttua Peter Holstein-Gottorp, joka oli edesmenneen kuningas Kaarle XII:n veljenpoika. Kuitenkin poliittinen tilanne muuttui nopeasti, ja ajatus Suomen itsenäisyydestä vaipui unholaan. Helsingin historia
Varsinainen kaupunkimaisesti rakennettu alue käsitti vain pienen alueen nykyisen Senaatintorin ympärillä, mutta kuningatar Kristiina lahjoitti Helsingin kaupungille koko Töölön kylän alueen, johon kuului suurin osa nykyistä kantakaupunkia. Suurin osa nykyisen kantakaupungin alueesta rakennettiin vähitellen kaupunkimaisesti 1900-luvun puoliväliin mennessä. Vuonna 1906 Helsinkiin liitettiin myös alueita naapurikylistä, muun muassa Meilahti sekä Kumpulan ja Käpylän alue. Helsingin historia
Tämä artikkeli käsittelee Suomen pääkaupungin, Helsingin, historiaa. Helsingin kaupungintalo
Kun Helsingistä 1800-luvun alussa ryhdyttiin rakentamaan Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunkia, Johan Albrecht Ehrenström suunnitteli sille uuden asemakaavan ja Carl Ludvig Engel piirsi sen tärkeimmät julkiset rakennukset. Hallinto- ja yliopistorakennusten, kirkkojen ja kasarmien lisäksi Ehrenström varasi asemakaavassaan paikan myös seurahuonerakennukselle, joka sisältäisi hotellin ja teatterin ja toimisi Helsingin huvielämän keskuksena. Seurahuoneen paikaksi oli alun perin määrätty Kasarmitorin etelälaita, mutta kun tämä tontti jouduttiin luovuttamaan Kaartin kasarmille, Ehrenström määräsi uudeksi paikaksi Kauppatorin pohjoislaidan.. 
Hotelli Seurahuone oli 1800-luvun Helsingin huvielämän keskus. Siellä sai kantaesityksensä Jean Sibeliuksen Karelia-sarja vuonna 1894, sekä vuonna 1896 Sibeliuksen ainoa ooppera "Neito tornissa". Samana vuonna Lumièren veljekset järjestivät rakennuksessa Suomen ensimmäisen elokuvanäytöksen. Euroopan kulttuuripääkaupunki
Suomesta kulttuuripääkaupunkeina ovat olleet Helsinki vuonna 2000 ja Turku 2011. Helsingin kulttuuri
8. huhtikuuta 1962 julkaistiin 30 markan arvoinen ruskea postimerkki "Helsinki pääkaupunkina 150 vuotta". Sen painos oli 2 000 000 kappaletta. Helsingin alueellinen jako
Vuoden 1946 suuren alueliitoksen jälkeen kaupungin alue jaettiin kantakaupunkiin (kaupunginosat 1–27) ja esikaupunkeihin (kaupunginosat 28–53; Vuosaari liitettiin Helsinkiin vuoden 1966 alussa). Tilastoissa jaettiin usein vielä kantakaupunki asemakaavoitettuun alueeseen ja asemakaavoittamattomaan alueeseen. Oslo
Norjan kuningassaagan mukaan Harald Ankara perusti Oslon noin vuonna 1050. Melko tuoreet arkeologiset tutkimukset ovat paljastaneet ennen vuotta 1000 peräisin olevia kristittyjen hautoja, ja niinpä Oslo juhli tuhatvuotista olemassaoloaan vuonna 2000. Osloa alettiin pitää pääkaupunkina kuningas Haakon V Maununpojan hallitsijakaudella vuosina 1299–1319. Vuonna 1387 Norjan kuningassuvun päätyttyä maa joutui heikommaksi osapuoleksi Tanskan kanssa muodostetussa unionissa, ja Oslon asema heikkeni Tanskan vallan hallintokeskukseksi. Suomen Kansallisteatteri
Suomalainen Teatteri viipyi Porissa vielä loka–marraskuun ajan, jonka jälkeen se jatkoi matkaansa Tampereelle. Ohjelmistossa oli muun muassa Aleksis Kiven kirjoittama "Kihlaus". Sen kantaesitys oli Porissa 25. lokakuuta ja myöhemmin näytelmää esitettiin myös Tampereella sekä Helsingissä. Seuraavana vuonna Suomalainen Teatteri asettui pääkaupunkiin, josta se sai tilat vanhasta Arkadia-teatterista nykyisen eduskuntatalon läheisyydestä. Teatterin johtajana jatkoi Kaarlo Bergbom yhdessä sisarensa Emilie Bergbomin kanssa. Alkuvuosinaan se jaettu puhe- ja lauluosastoihin, joista ensin mainittu kiersi ahkerasti myös Helsingin ulkopuolella. Merkittäviä esiintymispaikkoja olivat muun muassa Pori, Viipuri, Turku ja Oulu. Lauluosasto eli Suomalainen Ooppera aloitti näytöksensä Viipurissa marraskuussa 1873, mutta se lakkautettiin taloudellisten vaikeuksien johdosta jo vuonna 1879. Vaasa
Vaasa (, vuosina 1855–1917 virallisesti Nikolainkaupunki) on Suomen kaupunki ja Pohjanmaan maakuntakeskus, joka sijaitsee Pohjanlahden rannikolla, Pohjanmaan maakunnassa. Vaasa on yliopistokaupunki ja merkittävä suomenruotsalaisen kulttuurin keskus. Vaasa oli yksi Suomen merkittävimmistä ja asukasluvultaan suurimmista kaupungeista Suomessa 1900-luvun alkupuolella. Vaasassa toimi Suomen senaatti sisällissodan aikaan 29. tammikuuta – 3. toukokuuta 1918, ja kaupunki toimi Helsingin sijaan Suomen väliaikaisena pääkaupunkina kyseisen ajanjakson. Helsingin kulttuuri
Vuoden 1925 jälkeen Helsinkiin on noussut monia näkyviä rakennuksia. Funkkisrakennuksia Helsingissä on suhteellisen paljon ja modernismikin on edustettuna. Näkyvimpiä ajan töitä on J. S. Sirénin suunnittelema Eduskuntatalo (1926–1931), joka on tyyliltään heräävän funktionalismin piirteitä omaava, mutta lähinnä klassistinen. Eduskuntatalo on Suomen tunnetuimpia rakennuksia. Kaudella rakennettiin myös Suomen ensimmäiseksi pilvenpiirtäjäksi kutsuttu Hotelli Torni (1931). Mikko Armannon suunnittelema 146 metriä korkea Pasilan linkkitorni (1983) on Helsingin toiseksi korkein rakennelma, Salmisaaren voimalaitoksen piipun jälkeen. Helsingin historia
Helsingille oli myönnetty vuoden 1940 olympialaiset, mutta ne jäivät toisen maailmansodan takia pitämättä. Vuoden 1940 olympialaisia varten kaupunkia rakennettiin paljon funkis-arkkitehtuurin hengessä. Tältä ajalta ovat esimerkiksi Olympiastadion, Tennispalatsi, Käpylän olympiakylä ja Lasipalatsi. Vuonna 1952 pidettiin Helsingin olympialaiset. Helsingin historia
Turun palon jälkeen vuonna 1827 myös yliopisto, joka oli jäänyt pääkaupungin siirron yhteydessä Turkuun, siirrettiin Helsinkiin. Helsingistä kehkeytyi hallinto-, yliopisto- ja varuskuntakaupunki, ja se kasvoi maan todelliseksi teollisuuskeskukseksi. Vuonna 1840 kaupungissa oli jo 20 000 asukasta. Tärkeät rautatieyhteydet rakennettiin Hämeenlinnaan 1862 ja Pietariin 1870. 100 000 asukkaan rajan väkiluku ylitti 1900-luvun alkuun mennessä. Ensimmäisen maailmansodan aikana Helsingin ympärille rakennettiin kolme linnoitusvyöhykettä osana Pietarin puolustusta. Vuonna 1906 Viaporin kapinassa paukkuivat tykit muutaman päivän ajan Helsingin edustalla. Vaasa
Palon jälkeen vuonna 1862 kaupunkia siirrettiin noin seitsemän kilometriä nykyiselle paikalleen luoteeseen lähemmäs merta (leveysaste N63° 06', pituusaste E21° 37') Klemettilän (Klemetsön) niemelle. Vuosina 1855–1917 Vaasan virallinen nimi oli Nikolaistad (Nikolainkaupunki) edesmenneen suuriruhtinaan, Nikolai I:n, mukaan.
Suomen sisällissodan alussa kaupunki siirtyi Vaasan valtauksen myötä valkoisten hallintaan. Osa senaatin jäsenistä siirtyi Vaasaan ja muodosti Vaasan senaatin, joka toimi 29. tammikuuta – 3. toukokuuta 1918. Vaasa oli tuolloin niin sanotun valkoisen Suomen pääkaupunki. Senaatin istuntosalina oli Vaasan kaupungintalo ja tästä kiitokseksi senaatti myönsi toukokuun alussa 1918 kaupungille augmentin eli oikeuden liittää kunnialisäyksenä Vaasan vaakunaan vapaudenristin suurristin miekkojen kera. Helsinki
Vuonna 1952 pidettiin Helsingin olympialaiset ja vuonna 1975 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (ETYK) huippukokous. Vuonna 1982 avattiin Helsingin metro. Vuonna 2000 Helsinki oli yksi Euroopan kulttuuripääkaupungeista. Vantaa
Mielenkiintoisen tulevaisuuden mahdollisuuden Vantaalle ja koko pääkaupunkiseudulle tarjoaa Kehärata, joka mahdollistaa huomattavan sekä asuntojen että työpaikkojen kasvumahdollisuuden ja tarjoaa suoran junaratayhteyden pääradasta lentoasemalle. Kehärata vaati Vantaalta ainakin yli sadan miljoonan euron investoinnin. Helsinki puolestaan on jo vuosikymmeniä ajanut pääkaupunkiseudun kuntien yhdistämistä alueen kehittämiseksi. Vantaa, Espoo ja Kauniainen ovat joka kerta torjuneet ehdotuksen, joskin Vantaa hieman hitaammin kuin muut. Vantaan kunnan- ja kaupunginjohtajat ovat toistuvasti torjuneet ehdotuksen peläten Vantaan muuttumista Helsingin ”takapihaksi”. Helsinki on laajentunut Vantaan suuntaan läpi 1900-luvun, muun muassa vuoden 1946 suuri alueluovutus ja vuoden 1966 Vuosaaren menetys. Niin sanottu Sipoo-liitos katkaisi Vantaan viimeisenkin meriyhteyden.Helsinki-Vantaan lentoasema on Suomen suurin lentoasema. Vuonna 2017 sen matkustajamäärä oli 18,9 miljoonaa. Lentoasema on menestynyt hyvin kansainvälisissä vertailuissa. Lentoasema jakaa Vantaan karkeasti itä- ja länsiosaan: hallinnollinen keskus ja suurin väestökeskittymä sijaitsee pääosin Itä-Vantaalla. Suomen rautatieliikenne
Rataosuutta Helsinki-Hämeenlinna laajennettiin Toijalan kautta Tampereelle 22. kesäkuuta 1876. Näin maan kolme suurinta kaupunkia oli yhdistetty. Vuonna 1878 seurasi yhteys Tampereelta Haapamäen kautta Seinäjoelle ja Vaasaan ja 1884 myös Oulu oli liitetty Seinäjoelle. 1909 rautatiet veivät vihdoin myös Lapin pääkaupunkiin Rovaniemelle. Rautateiden rakentaminen loppui sen jälkeen pitkäksi aikaa, eivätkä sodat parantaneet tilannetta. Moskovan välirauhan katkaistua rautatieyhteyden Joensuusta Parikkalaan vuonna 1944, rakennettiin yhteys 1960-luvulla Parikkalasta Onkamoon. Vuosikymmeniä myöhemmin, 1960-luvulla ja 1970-luvulla saatiin vihdoin rakennettua lisää rataa, esimerkiksi oikorata (Tampere–)Lielahti–Parkano–Seinäjoki, joka lyhensi Etelä-Suomen ja Pohjois-Suomen välistä matka-aikaa selvästi. Helsingin historia
Helsingistä tuli itsenäisen Suomen pääkaupunki heti itsenäisyysjulistuksen myötä 6. joulukuuta 1917. Suomen sisällissota kuitenkin alkoi jo seuraavassa kuussa, 27. tammikuuta 1918, kun Hakaniemessä Helsingin työväentalon torniin sytytettiin punainen lyhty vallankumouksen alkamisen merkiksi. Punakaarti otti pian Helsingin haltuunsa, ja senaatti joutui lähtemään evakkoon Vaasaan. Korkeinta kunnallista valtaa kaupungissa käytti sodan aikana Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta. Suomen kansanvaltuuskunta ja muu punaisten johto pakeni 8. huhtikuuta Viipuriin, jonka jälkeen saksalaiset joukot kenraali Rüdiger von der Goltzin johdolla valtasivat kaupungin 12.–13. huhtikuuta, ja Mannerheimin johtama valkoinen armeija saapui Helsinkiin 16. toukokuuta. Sisällissodan jälkeen Viaporin linnoituksessa toimi Suomenlinnan vankileiri. Vuonna 1918 Viaporin linnoituksen nimeksi vaihdettiin Suomenlinna. Espoon historia
Vuonna 1809 Suomi siirtyi Venäjän vallan alle Suomen sodan päätyttyä. Kun Helsingistä tuli autonomisen Suomen pääkaupunki vuonna 1812, Espoon liikenne vilkastui jälleen huomattavasti. Monet virkamiehet ja porvarit ostivat itselleen kesähuviloita Espoosta. 1800-luvulla espoolaisten tärkein elinkeino oli maatalous. Espoo oli tuolloin noin 4000 asukkaan maalaispitäjä, joka koostui 60 pienestä kylästä. Vuosisadan puolivälissä jopa 90% väestöstä oli ruotsinkielisiä. Pitäjän ensimmäinen kansakoulu perustettiin vuonna 1873. Helsingin alueellinen laajeneminen
Kristiina-kuningattaren holhoojahallitus päättikin perustaa ja rakentaa Suomen suuriruhtinaskuntaan uuden kauppa-, meri- ja tapulikaupungin 13. marraskuuta 1638. Paikaksi valittiin Porvoon ja Helsingin välillä oleva Santahamina (Sandöön), joka sijaitsi sopivasti aavan meren rannalla. Helsinki
Suomi kaupungistui voimakkaasti 1960–1970-luvuilla. Helsingissä uusia asukkaita varten rakennettiin muun muassa Pihlajamäki, jossa käytettiin Suomessa ensimmäisen kerran laajassa mittakaavassa betonielementtimenetelmää. 1960-luvun arkkitehtuurin veistoksellisempia esimerkkejä ovat Kannelmäen ja Temppeliaukion kirkot sekä Helsingin kaupunginteatteri. Kaksi viimeksi mainittua ovat esimerkkejä myös suuren rakennushankkeen taitavasta sijoittamisesta ympäristöönsä. Tällaista suuntausta edustaa myös Alvar Aallon keskustasuunnitelmasta ainoana toteutettu Finlandia-talo. Kasvukaudella purettiin monia vanhoja arvorakennuksia, ja esimerkiksi Katajanokalla sijaineen Norrménin talon tilalle rakennettiin Stora Enson pääkonttori. Helsingin alueellinen laajeneminen
Helsingin suuri alueliitos toteutui vasta vuoden 1946 alussa, jolloin Helsinkiin liitettiin Helsingin maalaiskunnasta (nykyisestä Vantaasta) muun muassa Tali, Pakila, Tuomarinkylä, Suutarila, Pukinmäki, Malmi, Tapanila, Puistola, Viikki, Puotila, Mellunkylä, Herttoniemi, Herttoniemeen tuolloin kuulunut Roihuvuoren alue, Laajasalo ja Santahamina sekä osia Kaarelasta, Helsingin pitäjän kirkonkylästä ja Tikkurilasta. Lisäksi Helsinkiin liitettiin silloinen Haagan kauppala ja Huopalahden, Kulosaaren sekä Oulunkylän kunnat. Huopalahden kuntaan kuuluivat mm. Lauttasaari ja Munkkiniemi. Liitoksen seurauksena Helsinki sai 51 000 uutta asukasta ja kaupungin alue viisinkertaistui. Se oli vuoden 1946 alussa yli 160 neliökilometriä. Turun historia
Ruotsin vallan aikana Turku oli Suomen alueen suurin ja tärkein kaupunki. Se myös lukeutui koko Ruotsin valtakunnan merkittävimpien kaupunkien joukkoon. Suomen siirryttyä Ruotsin vallan alta Venäjän valtakunnan autonomiseksi osaksi Turku oli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuodesta 1809 vuoteen 1812, jolloin pääkaupunki siirrettiin Helsinkiin. Vuoden 1827 Turun palo oli suuri käännekohta kaupungin historiassa, sillä palon seurauksena kaupunki tuhoutui lähes kokonaan ja loputkin merkittävät virastot ja laitokset arkkipiispanistuinta lukuun ottamatta siirrettiin Helsinkiin. Victoria (Hongkong)
Victoria eli Victoria City, virallisesti City of Victoria (, yksinkertaistetuin merkein 维多利亚) oli yksi ensimmäisistä kaupunkimaisista asutuksista, jotka Hongkongiin perustettiin sen jälkeen, kun alueesta vuonna 1842 tuli Britannian siirtomaa. Sen nimi oli aluksi Queenstown, mutta se sai pian nimen Victoria, Ison-Britannian silloisen kuningatar Viktorian mukaan. Se oli Hongkongin pääkaupunkina vuodesta 1842 aina vuoden 1997 vallanvaihtoon saakka, ja lähes kaikki nykyisen Hongkongin itse­hallinto­alueen hallituksen virastot sijaitsevat yhä sen alueella. Suomen rataverkon historia
Suomen ensimmäinen yleiselle liikenteelle tarkoitettu rautatie, nykyinen päärata, Helsingistä Hämeenlinnaan valmistui vuonna 1862. Rautatieyhteys Helsingistä Riihimäen ja Viipurin kautta Pietariin avattiin vuonna 1870. Suomi oli tällöin autonomisena suuriruhtinaskuntana Venäjän vallan alla. Rata Riihimäeltä Pietariin rakennettiin sotilaallisista syistä syvälle sisämaahan, etteivät viholliset voisi käyttää sitä helposti omiin tarpeisiinsa. Helsingin historia
Ruotsalaiset tulivat Helsingin alueelle keskiajalla hämäläisiä vastaan tehdyn voitokkaan ristiretken myötä. Kolonisaatiolla pyrittiin vahvistamaan tuoreita aluevaltauksia. Helsingin vaakuna on suunniteltu myöhemmin kuvaamaan tätä tapahtumaa. Helsingin seudun ruotsalainen asutus on kuitenkin varsin nuorta verrattuna Sipooseen, Pernajaan ja Porvooseen, jotka olivat alueen tärkeimmät ruotsalaisen kolonisaation kohteet 1200-luvun lopulla ja erityisesti 1300-luvulla. Itäisen Uudenmaan ruotsalaissiirtolaisuuden on arveltu alkaneet yhdestä suuresta väestönsiirrosta Keski-Ruotsista Porvooseen, josta väki olisi sitten levinnyt alueelle. Paikannimen Helsinge (Helsinki) on tulkittu viittaavan siirtolaisten alkuperään Hälsinglandissa. Nykyisin käsitystä pidetään kuitenkin kyseenalaisena, sillä murretutkimuksen perusteella uudisasukkaat tulivat Uplannista ja sen lähiseuduilta. Osa pitäjän länsi- ja pohjoisosasta säilytti kuitenkin suomalaisen asutuksensa. Pitäjässä sijaitsikin kylä nimeltä "Tolkby", jossa on katsottu tapahtuneen tulkitsemista ja kääntämistä uusien ja vanhojen asukkaiden välillä. Helsingin pitäjän synty voidaan ajoittaa suunnilleen 1300-luvun loppuun. Heian-kyō
Heian-kyō (, kirjaimellisesti ’rauhan ja turvallisuuden pääkaupunki’) on Japanin Kioton kaupungin alkuperäinen nimi. Heian-kyō perustettiin vuonna 794, kun keisari Kanmu siirtyi sinne aiemmasta pääkaupungista Nagaoka-kyōsta. Muodollisesti se pysyi Japanin pääkaupunkina yli tuhannen vuoden ajan vuoteen 1869 saakka, kunnes keisari siirtyi Tokioon – lukuun ottamatta lyhyttä ajanjaksoa vuonna 1180, kun pääkaupunki oli Fukuhara-kyōssa. Kirjaimellisesti pääkaupunkia merkitsevää nimeä ”Kioto” ("Kyōto") kaupungista alettiin käyttää vasta 1000-luvun loppupuolella. Vantaan historia
Ruotsista 1300-luvulla tulleet uudisasukkaat asettuivat asumaan nykyisen Vantaan alueelle ja he nimittivät paikalla virrannutta jokea "Helsinginjoeksi" ( tai "Helsingaa"). Vantaan alkuperäinen nimi, Helsingin pitäjä (Helsinge), sai nimensä tämän joen mukaan. Sama joki – tai oikeastaan yksi sen osista, Vanhankaupunginkoski, jonka nimenä oli aikoinaan "Helsinge fors" – Helsinginkoski) – on antanut nimensä myös Helsingille (Helsingfors). Uuden kuntajaon myötä vuonna 1865 Vantaan nimeksi tuli "Helsingin maalaiskunta", kun pitäjäjärjestelmä lakkautettiin. Helsingin päärautatieasema
Vuonna 1863 järjestettiin ensimmäisen kerran Suomen valtiopäivät, joille saapui vieraaksi myös keisari Aleksanteri II. Helsingistä ei tuolloin löytynyt tarpeeksi suurta tilaa juhlien järjestämiseen, joten juhlat päätettiin pitää rautatieaseman asemahallissa. Kiskoille rakennettiin tilapäinen lattia, katto peitettiin kukkaköynnöksin. Edustuskelvoton suo oli piilotettu tuohimaton alle. Paikalle saapui pari tuhatta kutsuvierasta. Helsingin historia
Ruotsi valloitti Pohjois-Viron ja Tallinnan vuonna 1561, mikä vähensi Helsingin kaavailtua tärkeyttä. Itämeren alueella käytyjen sotien vuoksi kaupungista tuli kuitenkin sotilaallinen keskus: laivaston talvehtimispaikka ja sotaväen lastauspaikka. Koska Vantaanjoen suu sijaitsi karikkoisen Vanhankaupunginlahden pohjukassa ja oli hankala rantautumispaikka suurille purjelaivoille, jo varhain oli suunnitelmia kaupungin siirtämisestä lähemmäksi avomerta. Alun perin tarkoituksena oli rakentaa Helsinki uudelleen Santahaminaan ja sitten nykyisen Sörnäisten alueelle, jonne oli jo asemakaavakin valmiina, mutta se todettiin liian pieneksi kasvua ajatellen. Helsingin kantakaupunki
Jo 1950-luvulla Suomenlinna (kaupunginosa numero 52) alettiin tilastoissa liittää kantakaupunkiin, jonne sen sijaintinsa vuoksi katsottiin kuuluvan. Monissa yhteyksissä myös Lauttasaaren (numero 31) katsottiin sopivan kantakaupungin yhteyteen. Höyrylotja
Lotjien purjehduskausi kesti keväästä aina jäiden tuloon asti. Tärkein kuormatavara oli puu. Ennen itsenäisyyttä moni lotja suuntasi Pietariin polttopuukuormineen. Itsenäistymisen jälkeen aina toiseen maailmansotaan asti tärkein purkupaikka oli pääkaupunki Helsinki. Sodan syttymisen jälkeen lotjat jäivät Saimaan sisäiseen liikenteeseen. Fredrik Stjernvall (kuvernööri)
Stjernvall toimi vuosina 1811–1812 Helsingin jälleenrakennuskomitean puheenjohtajana. Hänen aloitteestaan, jota Kustaa Mauri Armfelt asettui kannattamaan, keisari Aleksanteri I määräsi vuonna 1812 Suomen uudeksi pääkaupungiksi Helsingin. Helsinki
Helsinki () on Suomen pääkaupunki ja Uudenmaan maakuntakeskus. Se sijaitsee Suomenlahden pohjoisrannalla Uudenmaan maakunnan keskiosassa. Helsingin naapurikunnat ovat lännessä Espoo, pohjoisessa Vantaa ja idässä Sipoo. Kaupungissa on asukasta. Helsingin keskustaajama ulottuu usean naapurikunnan alueelle. Laajemmalla Helsingin seudun metropolialueella on 1 572 928 asukasta. Hồ Chí Minhin kaupunki
Saigon oli alun perin pieni kalastajakylä, joka sijaitsi samannimisen joen soisella suistoalueella. Sen asukkaat olivat todennäköisesti khmerejä ennen vietnamilaisten saapumista. Nguyễn Hữu Cảnh perusti kaupunkiin hallinnon vuonna 1698. Ranska teki Vietnamista oman siirtokuntansa 1800-luvun puolivälissä, kunnes vuonna 1954 kommunistinen Việt Minh löi ranskalaiset Điện Biên Phủn taistelussa. Ranska ei suostunut kuitenkaan luovuttamaan valtaa kommunisteille, vaan antoi tukensa keisari Bảo Đạille, joka teki Saigonista pääkaupunkinsa. Kun Vietnam jaettiin virallisesti kahtia, piti Etelä-Vietnam presidentti Ngô Đình Diệmin johdolla kaupungin pääkaupunkinaan. Helsingin yliopiston päärakennus
Vuonna 1812 keisari Aleksanteri I korotti Helsingin Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupungiksi. Suuriruhtinaskunnan uusi keskushallinto sijoitettiin Helsinkiin, ja saksalaissyntyinen arkkitehti Carl Ludvig Engel palkattiin piirtämään hallintovirastoille ja -virkamiehille edustavat rakennukset. Sen sijaan Suomen ainoa yliopisto, vuonna 1640 perustettu Turun akatemia, oli aluksi tarkoitus jättää vanhaan pääkaupunkiin Turkuun. Vuonna 1827 tuhoisa tulipalo kuitenkin hävitti lähes koko Turun kaupungin ja sen mukana akatemian tilat. Pian tulipalon jälkeen keisari Nikolai I antoi määräyksen, jonka mukaan akatemia oli siirrettävä Helsinkiin ja nimettävä Aleksanteri I:n mukaan uudelleen Keisarilliseksi Aleksanterin-Yliopistoksi. Kööpenhamina
Kööpenhamina oli 1100-luvun puoliväliin asti vähäinen kalastajakylä, kunnes piispa Absalon linnoitutti sen vuonna 1167. Tämä lisäsi kylän asukaslukua myös linnoituksen ulkopuolella. Edullisella paikalla sijaitseva satama edisti Kööpenhaminan nousua ja siitä tuli tärkeä kauppakeskus (kaupungin nimi tarkoittaa kauppasatamaa). Hansaliitto hyökkäsi sen kimppuun useasti havaittuaan sen potentiaaliseksi kilpailijakseen. Kaupungin perustamisasiakirja on vuodelta 1254 ja sen on allekirjoittanut arkkipiispa Jakob Erlandsen. Kööpenhaminasta tuli Tanskan pääkaupunki vuonna 1416. Uudenmaan historia
Helsingin voimakas kasvu ja suomenkielistyminen alkoi. Vuonna 1815 Helsinki oli Suomen toiseksi suurin ja Uudenmaan suurin kaupunki. Asukkaita Helsingissä oli noin 4 800. Loviisan väkiluku oli noin 2 400 ja Porvoon noin 2 200. Pienin uusmaalaiskaupunki oli Tammisaari: 1 095 asukasta. Vuosisadan kuluessa Helsingin väkiluku kasvoi yli 90 000 asukkaaseen muiden rannikon vanhojen kaupunkien jäädessä pikkukaupungeiksi. Vanha Suomi
Venäjän kiinnostusta Vanhan Suomen alueeseen lisäsi Neva-joen suuhun Inkerinmaalle vuodesta 1703 rakennettu Pietari-Paavalin linnoitus ja jo vuonna 1712 keisarikunnan pääkaupungiksi nostettu Pietarin kaupunki. Rauhansopimuksessa Venäjään liitetyt Vanhan Suomen alueet toimivat suojavyöhykkeenä uudelle pääkaupungille. Uudenmaan maakunta
Ensimmäisen kerran Uusimaa mainitaan historiallisissa lähteissä vuonna 1310 kun Ruotsin kuningas Birger ja hänen veljensä tekevät sopimuksen valtakunnan jakamisesta. Asutus oli harvaa ja ensimmäinen kaupunki, Porvoo, perustettiin vasta 1300-luvulla. Läntisen Uudenmaan keskukseksi perustettiin Raasepori. Molemmat keskukset jäivät vaatimattomiksi, sillä maakunnan kaupankäynnin keskus oli Tallinna. Ilmastonmuutokset johtivat lämpökausina väestön nopeaan lisääntymiseen ja viileinä kausina puolestaan väestön vähenemiseen. Muuta Suomea nopeampi väestönkasvu alkoi 1800-luvun puolivälissä: Helsingin nopea kasvu alkoi vaikuttaa koko maakuntaan ja sen valtakunnallinen painoarvo kasvoi vastaavasti. Helsingin merkityksen kasvuun vaikuttivat Suomenlinnan perustaminen 1740-luvulla ja pääkaupungin siirtäminen 1810-luvulla. Kesäolympialaiset 1952
Toisen maailmansodan päätyttyä Lontoo sai eräänlaiseksi hyvitykseksi järjestettäväkseen kesäolympialaiset 1948, kun kaupungille oli alun perin myönnetty sodan vuoksi peruuntuneet vuoden 1944 kisat. Helsinki jatkoi yritystä saada kisat järjestettäväkseen ja ilmoittautui hakijaksi seuraaviin eli vuoden 1952 kisoihin. Tukholmassa 21. kesäkuuta 1947 pidetyssä KOK:n kongressissa Helsinki valittiin isäntäkaupungiksi, Alankomaiden Amsterdam sekä Yhdysvaltain Los Angeles, Minneapolis, Detroit, Chicago ja Philadelphia jäivät Helsingin taakse. Helsingin valtteihin kuuluivat varsin valmiit kilpailujen suorituspaikat, jotka oli rakennettu vuoden 1940 kisoja varten. Helsinki
Helsinki kasvoi sodan jälkeen nopeasti, ja asukasluku nousi yli puolen miljoonan vuonna 1965. Helsinkiä uudisrakennettiin runsaasti 1970- ja 1980-luvuilla, ja tiivistä kaupunkirakennetta nousi muun muassa Malmille, Tapanilaan, Puistolaan ja itäisiin esikaupunkeihin. Keskusta-alueella asui 1970-luvulla lähinnä vanhuksia, mutta 1990-luvulla nuoriso alkoi muuttaa uudelleen kantakaupunkiin. Samalla sotien jälkeen lähiöihin muuttanut väestö on vanhentunut. Helsingin vaakuna
Helsingin vaakuna on Helsingin kaupungin tunnus. Sen alkuperä on 1600-luvun kaupungin sinetissä. Vaakuna laadittiin antikvaari Johannes Bureuksen toimesta Helsingin pitäjään tulleiden ruotsalaisten siirtolaisten kunniaksi vuonna 1599. Vaakunakuvio esittää laivaa, joka keinuu meren aalloilla näin kuvaten ruotsalaisten saapumista alueelle. Heinäkuun päivät
Heinäkuun päiviksi (, "Julskije dni") kutsutaan Venäjän tasavallan pääkaupungissa Pietarissa heinäkuussa 1917 syntynyttä spontaania väliaikaisen hallituksen vastaista kansannousua, joka oli osa Venäjän vallankumousta. Se alkoi 16. heinäkuuta anarkistimatruusien organisoimana työläisten mielenosoituksena ja jatkui seuraavana päivänä väkivaltaisesti tukahdutettuna bolševikkien johtamana puolen miljoonan ihmisen suurmielenosoituksena. Tämän jälkeen 18.–20. heinäkuuta väliaikainen hallitus pidätti kansannousun johtajia ja riisui mielenosoittajien puolella olleita joukkoja aseista. Toimenpiteiden seurauksena bolševikit menettivät vaikutusvaltaansa syyskuiseen Kornilovin kapinaan saakka ja tuleva lokakuun vallankumouksen johtohahmo Vladimir Lenin joutui pakenemaan Suomen suuriruhtinaskunnan puolelle. Helsingin valtaus
Kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin komentamat saksalaisjoukot aloittivat sotatoimet punaisten hallitsemaa Helsinkiä vastaan torstaina 11. huhtikuuta. Ensimmäisen päivän aikana taisteluja käytiin vain Espoossa, kunnes saksalaiset seuraavana aamuna hyökkäsivät kaupungin keskustaan nykyistä Mannerheimintietä pitkin sekä Töölönlahden pohjoispuolelta Pasilasta. Kiivaiden katutaistelujen jälkeen punakaartin päämajana toiminut Smolna antautui 13. huhtikuuta, minkä jälkeen saksalaiset aloittivat hyökkäyksen punaisten viimeiselle tukialueelle Pitkänsillan pohjoispuolisiin työläiskaupunginosiin Siltasaareen ja Hakaniemeen. Punaiset antautuivat vielä samana päivänä ja lopullisesti taistelu oli ohi 14. huhtikuuta, kun viimeinenkin vastarinta loppui. Helsingin Vesi
Vesihuollon ongelmaksi muodostui Vantaanjoen huono laatu. Veden laadun parantamiseksi ja säännöstelemiseksi Silvolaan rakennettiin tekoallas vuonna 1962. Viisi vuotta myöhemmin valmistui Hiidenvesi-tunneli, josta juoksutettiin lisävettä Vantaanjoen veden laadun parantamiseksi. Vuonna 1972 pääkaupunkiseudun kunnat sopivat yhdessä muutaman Keski-Uudenmaan kunnan kanssa Päijänne-hankkeesta: veden johtamisesta Päijänteen Asikkalanselältä pääkaupunkiseudulle. Päijännetunneli otettiin käyttöön vuonna 1982. Helsinki
Vuonna 1640 Pietari Brahe siirrätti kaupungin meren äärelle Vironniemelle, missä nykyisin sijaitsee muun muassa Senaatintori. Helsinki oli pitkään lähinnä vain pienikokoinen Uudenmaan ja Hämeen läänin maaherran hallintokaupunki, mutta sen merkitys alkoi kasvaa, kun kaupungin edustalle ryhdyttiin vuonna 1748 rakentamaan Suomenlinnan linnoitusta. Linnoitustyöt toivat lisää asukkaita ja varuskunta vilkastutti kaupungin seuraelämää, kaupankäyntiä ja laivaliikennettä. Helsingin väkiluku oli 1800-luvun alussa kohonnut neljään tuhanteen asukkaaseen. Jyväskylä
Paitsi että Jyväskylä on Keski-Suomen maakunnan keskus, se oli Keski-Suomen läänin pääkaupunki läänin olemassaolon ajan, vuosina 1960–1997. Vuoden 1997 lääniuudistuksessa Keski-Suomesta tuli yhdessä Turun ja Porin ja Vaasan läänien sekä Hämeen läänin pohjoisosien kanssa osa Länsi-Suomen lääniä, jonka pääkaupunki on Turku. Aiempina vuosisatoina Jyväskylä kuului muun Laukaan kunnan osana ensin Hämeen lääniin aina vuoteen 1775 asti, jonka jälkeen se kuului Vaasan lääniin aina Keski-Suomen läänin perustamiseen saakka. Suomi
Suomi säilytti Ruotsin vallan aikaisen virallisen kielen, uskonnon sekä lainsäädännön, ja sillä oli Ruotsin valtakauden lopusta poiketen oma hallinto ja oikeusjärjestelmä. Venäjän keskusjohdon ja suomalaisten aloitteellisuuden yhteisvaikutuksesta suuriruhtinaskunnalle muotoutui ajan myötä autonomia, joka laajeni 1800-luvun lopulle asti. Varsinaisesti kaikki Suomea koskevat asiat olivat suoraan Venäjän keisarin alaisuudessa. Vuoden 1809 vallanvaihdosta seurasivat uudistukset: Vanhan Suomen alue liitettiin muuhun Suomeen vuonna 1812, pääkaupunki ja Turun palon jälkeen myös yliopisto siirrettiin Turusta Helsinkiin ja maahan perustettiin senaatti ja keskusvirastoja. Suuriruhtinaskunnan aika oli Suomelle edistyksen aikaa. 1880-luvulta autonomiaa kuitenkin alettiin kaventaa ja kehitys kärjistyi 1900-luvun taitteen sortovuosiin ja Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin murhaan. Haaga (kauppala)
Helsinkiin liittämistä kannattivat vaikutusvaltaiset piirit pääkaupungissa, mutta komitea ei asiasta innostunut. Yhdyskunnan valtuusto käsitteli asiaa 1917 ja yhtyi komitean näkemyksiin. Valtuuston puheenjohtajana toiminut Lihr valtuutettiin jättämään hakemusasiakirjat senaattiin, joka käsitteli asiaa pitkään ja perusteellisesti. Sisällissota viivästytti asiaa, ja naapurikuntien lausuntojen valmistuminenkin vei aikaa. Silloinen sisäasiainministeri Heikki Ritavuori kannatti Haagan liittämistä Helsinkiin, ja vasta 1922 tapahtunut hallituksen vaihdos edisti asiaa. Uusi sisäasiainministeri Heimo Helminen ratkaisi asian Haagan eduksi, ja 8. huhtikuuta 1922 tasavallan presidentti vahvisti asetuksen kauppalan perustamisesta seuraavan vuoden alusta lähtien. Suomen lippu
Ylioppilaiden floranpäivän juhlassa Helsingissä 13. toukokuuta 1848 liehutettiin Helsingin ylioppilaskunnan lippua. Se oli juhlaa varten valkeasta silkkikankaasta ommeltu lippu, jonka keskelle oli kuvattu laakerilehvien ympäröimä Suomen suuriruhtinaskunnan leijonavaakuna. Tätä lippua tervehdittiin juhlassa Suomen lippuna eläköönhuudoin. Isänmaallisen juhlan pysyvä anti oli siellä lauletun Maamme-laulun ottaminen Suomen kansallislauluksi. Moskova
Moskovan ruhtinaskunta nousi 1400-luvulla Venäjän valtioiden johtoasemaan ja siten siitä muodostui tsaarin Venäjän pääkaupunki 1400-luvulta 1700-luvun alkuun. 1700-luvulla pääkaupunki siirrettiin keisari Pietari Suuren perustamaan Pietariin. Moskova paloi Napoleonin sodassa vuonna 1812, kun se oli vähällä jäädä Napoleonin käsiin ja Moskovan kuvernööri määräsi sen tuhottavaksi. Tsaarinvallan kaatumisen jälkeen maaliskuussa 1918 Lenin ja hallitus siirtyivät Moskovaan, josta tuli näin taas käytännössä pääkaupunki. Moskovan pääkaupungin asema vahvistettiin perustuslaissa Neuvostoliittoa perustettaessa joulukuussa 1922. Joulukuussa 1941 Saksan keskinen armeijaryhmä pysäytettiin kaupungin rajoille ja ajettiin pois talven aikana Moskovan taistelussa. Helsingin yliopisto
Vuonna 1827 Turun palon jälkeen akatemia määrättiin siirtymään suuriruhtinaskunnan uuteen pääkaupunkiin Helsinkiin. Yliopisto sai uudet statuutit vuonna 1828, ja samalla sen nimeksi tuli "Keisarillinen Aleksanterin-Yliopisto Suomessa" () keisari Aleksanteri I:n mukaan. Yliopisto aloitti toimintansa tilapäisissä tiloissa Helsingissä seuraavana vuonna, ja Carl Ludvig Engelin suunnittelema uusi päärakennus vihittiin käyttöön 19. kesäkuuta 1832. Helsingissä yliopisto sai käyttöönsä aikansa mittapuulla modernit tilat: opetussairaalan (1832), kasvitieteellisen puutarhan (1832), tähtitieteellisen observatorion (1834) ja kirjastorakennuksen (1840). Helsingissä yliopiston uudeksi tehtäväksi tuli kouluttaa virkamiehiä Suomen suuriruhtinaskunnan keskushallinnon tarpeisiin. Yhdysvaltain Helsingin-suurlähetystö
Yhdysvallat tunnusti Suomen itsenäisyyden vuonna 1919 ja perusti lähetystön Helsinkiin maaliskuussa 1920. Yhdysvaltain kongressi myönsi määrärahan oman lähetystötalon rakentamiseksi Helsinkiin vuonna 1935, kun kongressiedustaja Frank E. Hook oli puheessaan valittanut, että Helsingin-lähetystö joutui toimimaan häpeällisen vaatimattomissa tiloissa erään osuuskaupan yläkerrassa. Lähetystörakennuksen suunnitteli vuonna 1938 niin sanottu Bristolin arkkitehtiryhmä ja suunnittelua johti yhdysvaltalainen arkkitehti Harrie T. Lindeberg. Rakennus valmistui 1940-luvun vaihteessa. Punatiilisen rakennuksen esikuvana käytettiin 1700-luvulla Yrjöjen ajan tyyliin rakennettua Westoverin kartanoa Virginiassa. Rakennuksen paikalla sijaitsi aiemmin arkkitehti F. W. Mieritzin itselleen 1870-luvulla suunnittelema huvila, jossa toimi viimeksi leskirouva Lindbergin ylläpitämä täysihoitola Riviera. Monarkia Suomessa
Joulukuussa 1917 Suomi julistautui itsenäiseksi Venäjästä, mikä oli reaktio lokakuun vallankumoukseen Venäjällä. Sisäiset levottomuudet Suomessa pian purkautuivat sisällissodaksi, jonka voitti valkoinen puoli. Sodan aikana valkoiset saivat tukea Saksalta. Eduskunta, josta puuttuivat vasemmistolaiset kansanedustajat, yritti saada liiton Saksan kanssa ja valitsi Friedrich Karlin Suomen kuninkaaksi arvonimellä ”Suomen ja Karjalan kuningas, Ahvenanmaan herttua, Lapinmaan suuriruhtinas, Kalevan ja Pohjolan isäntä”. Ennen kuin Friedrich Karl ehti saapua Suomeen, keskusvaltojen häviäminen ensimmäisessä maailmansodassa teki ajatuksen saksalaisesta Suomen kuninkaasta kestämättömäksi, ja ​​hän luopui Suomen kruunusta. Uusien vaalien jälkeen eduskunta, jossa oli nyt kaikkien puolueiden edustajia, hyväksyi vuoden 1919 hallitusmuodon. Suomi on ollut tasavalta siitä lähtien. Helsingin kantakaupunki
Helsingin kantakaupunki () oli alkujaan alue, joka kuului kaupunkiin ennen 1. tammikuuta 1946 tapahtunutta suurta alueliitosta. Alueliitoksen jälkeen käytettiin myös nimityksiä Kanta-Helsinki ja liitosalue, jotka yhdessä muodostivat Suur-Helsingin. Kantakaupunki eli Kanta-Helsinki tarkoitti kaupunginosia 1–27. Kaupungin hallinnossa käytettiin usein jakoa kantakaupunki – esikaupungit (ruotsiksi "stadskärnan" – "förstäderna"). Nimitykset liikekeskusta eli ""city"" ja ydinkeskusta alkoivat yleistyä 1960-luvulla. Helsingin päärautatieasema
Rautatie rakennettiin Helsinkiin 1860-luvulla. Arkkitehti Eliel Saarisen 1900-luvun alussa suunnittelema graniittinen asemarakennus on tunnettu kellotornistaan ja kuvanveistäjä Emil Wikströmin "Lyhdynkantajat"-patsaista. Helsingin päärautatieasemasta on tullut koko Suomen rautateiden symboli. Muun muassa VR käyttää Helsingin päärautatieasemaa ja sen pääsisäänkäynnin vieressä olevia kivipatsaita mainonnassaan. Tallinna
Vuonna 1989 Tallinnassa oli jo runsaat 482 000 asukasta, mutta Viron uudelleenitsenäistymisen jälkeen runsaasti venäläisasukkaita on lähtenyt kaupungista. Tallinnasta tuli jälleen itsenäisen Viron pääkaupunki vuonna 1991. Helsingin historia
Helsinki perustettiin alun perin Koskelan kylän alueelle Vantaanjoen suulle, nykyisen Arabianrannan lähettyville Vanhankaupunginlahden viereen. Kaupunki sai nimensä lähettyvillä olleesta Helsinginkoskesta. Nopeasti huomattiin kuitenkin, ettei kaupunki vastannut odotuksia, lähinnä Vanhankaupunginlahden mataluuden takia. Kenraalikuvernööri Pietari Brahe päätti siirtää kaupungin paremmalle satamapaikalle tuuliselle Vironniemelle vuonna 1640, nykyisen Kruununhaan eteläosaan. Missio Helsinki
Missio Helsinki oli evankelioimistapahtuma, joka pidettiin Helsingin Olympiastadionilla elokuun lopussa vuonna 1987. Pääpuhujana oli yhdysvaltalainen evankelista Billy Graham, ja mukana oli myös Kalevi Lehtinen, joka järjesti Missio Helsingin jälkeen omia evankeliomiskokouksiaan eli Missioitaan mm. Leningradissa ja Suomessa eri paikkakunnilla. Olympiastadionin tilaisuuksiin osallistui kuuden päivän aikana noin 180 000 henkeä. Tapahtuma oli yhteiskristillinen, ja sitä olivat järjestämässä niin Suomen evankelisluterilainen kirkko kuin vapaat suunnatkin. Johan Albrecht Ehrenström
Ehrenströmillä oli näkemys edustavasta pääkaupungista, jossa kadut olisivat leveitä ja aukiot avaria – Suomen uuden pääkaupungin oli oltava ennen kaikkea näyttävä. Hän oli kaupunkisuunnittelijana lähinnä valistunut harrastelija, mutta oli kuitenkin hankkinut hyvät piirustustaidot nuoruudessaan linnoitusjoukkojen maastokarttojen piirtäjänä. Aiempi Kocken suunnitelma Helsingin uudelleenrakentamisesta perustui kustannussyistä pääosin vuoden 1808 tulipaloa edeltäneiden katulinjojen ja palosta selvinneiden rakennusten säilyttämiseen kaupungin vanhalla alueella ja siinä hankalimmat maastonkohdat olisi jätetty rakentamatta. Sen sijaan Ehrenströmin suunnitelmassa koko kaupunkiin oli piirretty klassisen kaupunkisuunnittelun mukaiset uudet suorat kadut, maastonmuodoista piittaamatta. Mittakaava oli laadittu pääkaupungin arvolle sopivaksi aiemman pikkukaupungin sijaan. Suorien katulinjojen raivaaminen Kruununhaan kallioiseen maastoon tuotti aikanaan jossain määrin vaikeuksia, mutta ne toteutettiin silti pääosin suunnitelman mukaan.
Ehrenström täydensi 1812 tekemäänsä suunnitelmaa vuonna 1815 ja se valmistui lopullisesti 1817. Alkuperäisen suunnitelman mukaan Helsinki oli tarkoitus jakaa ”varsinaiseen kaupunkiin”, jonne rakennettaisiin vain kivitaloja, sekä puutalovaltaiseen Uudenmaan esikaupunkiin. Näitä kahta erotti toisistaan Esplanadin puisto. Vuoden 1814 kaavassa esikaupunkialuetta laajennettiin vielä kauemmas, Bulevardin ympäristöön. Ehrenströmin suunnitelman keskeiset osat toteutuivat, tosin esimerkiksi Kluuvinlahden ruoppaaminen kanavaksi jäi tekemättä ja lopulta lahti täytettiin kokonaan. Myös nykyisen Meritullintorin pohjoislaidalle suunniteltu keisarillinen palatsi puutarhoineen jäi rakentamatta. Suunnitelman keskukseksi muodostui Senaatintorin aukio, jonka ympärille keskeiset julkiset rakennukset sijoittuivat. Ehrenström otti tässä vaikutteita Tukholman Kustaa Aadolfin torista, jota ympäröivät samantyyppiset rakennusryhmät. Miss Helsinki
Miss Helsinki -nimellä järjestettyjä kauneuskilpailuja on ollut jo ennen Aitolehden perustamaa tapahtumaa. Esimerkiksi Armi Aavikko valittiin Miss Helsingiksi juhannuksena 1976. 1930-luvulla Miss Helsinki valittiin Golf Casino -ravintolassa Munkkiniemessä. Santahamina
Santahaminalla on vuosisatojen varrella ollut tärkeitäkin hetkiä Suomen historiassa. Nähtyään viikinkien ja varjagien lisäksi keskieurooppalaisia kauppiaita Santahamina oli kahteen eri otteeseen ehdolla Suomen pääkaupungiksi. Peking
Peking toimi Kiinan tasavallan pääkaupunkina aina vuoteen 1928 saakka, jolloin kansallismieliset siirsivät pääkaupungin Nanjingiin. Tänä aikana kaupunkia kutsuttiin sen vanhalla nimellä Beiping. Kiinaa uhkasi Japani, joka oli miehittänyt Mantšurian vuonna 1931. Marco Polon sillan välikohtaus heinäkuussa 1937 hieman Pekingistä lounaaseen sytytti Kiinan–Japanin sodan. Japanilaiset miehittivät Pekingin ja hallitsivat sitä vuoteen 1945 saakka. Toisen maailmansodan päättyessä kaupungin ottivat haltuunsa kansallismieliset, jotka kuitenkin hävisivät kommunisteille toisen maailmansodan loppua seuranneessa sisällissodassa. Kun kommunistit perustivat Kiinan kansantasavallan vuonna 1949, Pekingistä tuli maan pääkaupunki. Helsingin päärautatieasema
Uusi päärautatieasema vihittiin käyttöön keskiviikkona 5. maaliskuuta 1919 edelleen keskeneräisenä. Alun perin Venäjän keisarikunnan läntiseksi pääasemaksi suunnitellusta asemarakennuksesta tuli itsenäisen tasavallan pääasema. Aseman suunnittelukilpailusta oli ehtinyt kulua 15 vuotta, ja rakennus oli yhä sisustustöiltään keskeneräinen. Isänmaallisen avajaistilaisuuden aloitti Helsingin kaupunginorkesteri soittamalla Robert Kajanuksen johdolla "Finlandian". Avajaisvieraina olivat muun muassa arkkitehti Eliel Saarinen sekä valtionhoitaja Mannerheim. Helsinki
Kun Helsingistä tuli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki, kaupunkia piti rakentaa uudelleen tulipalon jälkeen. Uusi asemakaava ja uudet rakennukset syntyivät Johan Albrecht Ehrenströmin ja Carl Ludvig Engelin yhteistyönä. Kaupungille luotiin empiretyylinen keskusta, jonka perusilme on säilynyt 2000-luvulle asti. Ehrenströmin asemakaavassa Kruununhaka, Kluuvi, Kaartinkaupunki, Kamppi ja Punavuori saivat nykyisen korttelirakenteensa, mutta yksi- tai kaksikerroksiset empiretyyliset puutalot on purettu lähes kokonaan uudempien ja kookkampien kivirakennusten tieltä. Carl Ludvig Engel
Johan Carl Ludvig Engel (, ) oli saksalainen arkkitehti, joka työskenteli vuodesta 1816 Suomen suuriruhtinaskunnassa. Hänen arkkitehtuurinsa edusti uusklassista empiretyyliä. Engel loi pääkaupungiksi korotetulle Helsingille monumentaalikeskustan ja toimi koko suomalaisen rakennustaiteen suunnannäyttäjänä 1800-luvun alkupuoliskolla. Japanin viralliset suurkaupungit
1920- ja 1930-luvuilla kaupungeille annettiin Japanissa vähitellen laajempi itsehallinto. Tähän liittyen Tokion kaupunki liitti itseensä vuonna 1932 suuria alueita, niin että sen pinta-ala laajeni viisinkertaiseksi. Toisen maailmansodan aikana paikallishallinto kuitenkin lakkautettiin, ja Tokion kaupunki asetettiin suoraan keskushallinnon alaisuuteen prefektuurina. Sodan jälkeen voimaan astui uusi laki Tokion erityisasemasta maan pääkaupunkina. Sen myötä Tokio jaettiin erillisalueisiin, joista kukin sai samantyyppiset oikeudet kuin muilla kaupungeilla. Uusi paikallishallintolaki vuonna 1947 palautti itsehallinnon kaikille kunnille. 1950-luvun kuluessa sitä muutettiin antamaan lisää valtaa maan suurimmille kaupungille. Vuonna 1956 laissa määriteltiin Tokion jälkeen tärkeimmät viisi kaupunkia, joissa oli yli miljoona asukasta – Kioto, Osaka, Jokohama, Nagoya ja Kōbe – virallisiksi suurkaupungeiksi. Suomi 1980-luvulla
1980-luvulla etenkin pääkaupunkiseudun väkiluku nousi. 1960- ja 1970-luvuilla voimakas muuttoliike maaseudulta kaupunkeihin oli kuitenkin hidastunut. Vuosikymmenen lopulla noin 60 prosenttia väestöstä asui kaupungeissa. Suomen suurimmat kaupungit vuoden 1988 lopulla olivat Helsinki (489 965 asukasta), Tampere (171 068 asukasta), Espoo (167 734 asukasta), Turku (159 917 asukasta), Vantaa (151 157 asukasta), Oulu (98 933 asukasta) ja Lahti (93 251 asukasta). Suomen suuriruhtinaskunta
Vuosina 1899–1905 ja 1908–1917 emämaa Venäjä kohdisti Suomeen suuriruhtinaskuntaan yhtenäistämis- eli venäläistämispolitiikan, jota suomalaiset ovat kutsuneet "sortokausiksi" ja "routavuosiksi". Aiemmat valtakunnallistamista eli integraatiota koskeneet historiantulkinnat ovat korostaneet ajanjakson taustalla panslavismia ja Venäjän suurvaltapoliittisen aseman heikentymistä. Saksan keisarikunta nousi merkittäväksi valtatekijäksi Keski-Euroopassa 1800-luvun puolivälissä. Saksa muodosti yhdessä Italian ja Itävalta-Unkarin kanssa valtapoliittisen kolmiliiton. Lisäksi Turkki ja Britannia etelässä sekä Japanin vahvistuminen idässä Aasiassa haastoivat Venäjän mahtia. Sotilaspoliittiset tekijät olivat yksi keskeisimpiä tekijöitä Venäjän reaktioissa reuna-alueillaan. Keisarikunnan luoteisessa kulmassa Suomen suuriruhtinaskunnan merkitys pääkaupunki Pietarin etuvartiona kasvoi entisestään. Unioninkatu
Kun Johan Albrecht Ehrenström vuonna 1812 laati Suomen pääkaupungiksi määrätylle Helsingille uuden asemakaavan, tuli Unioninkadusta keskeinen katu, joka johti Pitkältäsillalta viivasuorana etelään, silloiselle Ulriikaporinvuorelle (nyk. Tähtitorninmäelle) saakka. Samalla kadun eteläpäähän päätettiin rakentaa tähtitorni. Nimensä katu sai, kun keisari Aleksanteri I kävi Helsingissä 1819 ja saapui kaupungin keskustaan tätä katua pitkin. Silloin Helsingin kaupungin johto esitti, että kadulle annettaisiin keisarin mukaan nimi Aleksanterinkatu ja että eräälle siitä itään johtavalle poikkikadulle hänen puolisonsa Elisabetin mukaan nimi Elisabetinkatu. Keisari kuitenkin määräsi, että sille oli annettava nimi Unioninkatu Porvoon valtiopäivillä vahvistetun Suomen ja Venäjän unionin kunniaksi. Elisabetinkadun nimen hän kuitenkin hyväksyi, ja sillä on vielä nykyisinkin ruotsiksi nimi Elisabetsgatan, suomeksi kuitenkin Liisankatu. Nimi 
Aleksanterinkatu annettiin myöhemmin 1833 eräälle sen poikkikadulle.. Lauttasaari
Helsingin kantakaupungista Lauttasaareen johtaa kaksi siltaa. Lauttasaaren silta johtaa Ruoholahdesta Lauttasaarentielle, ja Lapinlahden silta sen pohjoispuolella on osa Helsingistä länteen johtavaa moottoritietä, Länsiväylää, joka rakennettiin 1960-luvulla Lauttasaaren pohjoisosien kautta. Valmistuessaan Lapinlahden silta oli Suomen pisin silta. Ennen Länsiväylän rakentamista Lauttasaarentie oli osa Helsingistä länteen johtavaa päätietä. Länsiväylän edeltäjä, Jorvaksentie, alkoi sen länsipäästä. Kustaa Vaasa
Valtiontaloudessa Kustaa sovelsi varhaismerkantilismia, eli ulkomaankauppa määrättiin käytäväksi ainoastaan kaupungeissa. Kustaa perusti Helsingin kaupungin 12. kesäkuuta vuonna 1550 kilpailemaan Itämeren kaupankäynnistä Räävelin, nykyisen Tallinnan kanssa. Kustaa Vaasa määräsi, että Rauman, Ulvilan, Tammisaaren ja Porvoon kauppiaiden piti muuttaa Helsinkiin. Osa porvareista muuttikin Helsinkiin, mutta varsinkin kauempana asuvat Rauman ja Ulvilan porvarit olivat hyvin uppiniskaisia. Ennen pitkää heidänkin oli taivuttava kuninkaan tahtoon.
Aluksi tämä "Baabelin vankeus" näytti toimivan, mutta jo 1550-luvun lopulla osa kauppiasta sai paluuluvan takaisin kotikaupunkiinsa. Suurimpana syynä tähän oli se, ettei Helsingistä muodostunut sellaista vastapainoa Tallinnalle, jota siitä alun perin suunniteltiin, koska kauppalaivat eivät päässeet satamaan sen mataluuden takia. Samaan aikaan käytiin myös Venäjän vastaista sotaa. Suomen rataverkon historia
Helsingin-Hämeenlinnan rataosan jatke Toijalan kautta Tampereelle sekä haararata Toijalasta Turkuun avattiin liikenteelle 22. kesäkuuta 1876. Näin maan kolme suurinta kaupunkia oli yhdistetty. Vuonna 1883 seurasi yhteys Tampereelta Haapamäen kautta Seinäjoelle ja Vaasaan ja 1886 myös Oulu oli liitetty Seinäjoelle.. Vuonna 1909 rautatiet veivät vihdoin myös Lapin pääkaupunkiin Rovaniemelle. Sen jälkeen uusien ratojen rakentaminen väheni pitkäksi aikaa, eivätkä sodat parantaneet tilannetta. Koska tärkein Joensuuhun kulkenut, Viipurista alkanut rata joutui rauhansopimuksessa 1944 suurimmalta osaltaan Neuvostoliitolle, rakennettiin sitä korvaamaan vuonna 1966 yhteys Parikkalasta Onkamolle. Seuraavalla vuosikymmenellä saatiin vihdoin rakennettua lisää rataa, esimerkiksi oikorata Tampere–Lielahti–Parkano–Seinäjoki, joka lyhensi Etelä-Suomen ja Pohjois-Suomen välistä matka-aikaa selvästi. Helsingin historia
Napoleonin ja Aleksanteri I:n valtapolitiikan vuoksi Ruotsi vedettiin sotaan Venäjää vastaan 1808. Suomen sodassa venäläiset valloittivat Helsingin kaupungin 1808. Viaporin piirityksen aikana kaupungissa syttyi tulipalo, joka tuhosi lähes koko kaupungin. Helsinki
Suomen sodan aikana 1808 venäläiset valtasivat Helsingin, ja samana vuonna suuri tulipalo hävitti kaupunkia. Helsingistä tuli Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki vuonna 1812. Turun palon jälkeen vuonna 1827 myös yliopisto siirrettiin Helsinkiin. Helsingistä kehkeytyi hallinto-, yliopisto- ja varuskuntakaupunki, ja se kasvoi maan todelliseksi teollisuuskeskukseksi. Vuonna 1840 kaupungin väkiluku oli noussut noin 20 000:een asukkaaseen. Turun historia
Suomen pääkaupunkina Turku ehti virallisesti olla vain kolme vuotta, mutta suurimpana kaupunkina Turku pysyi vielä parikymmentä vuotta tämän jälkeen. Uuden pääkaupungin suunnittelijaksi valittiin arkkitehti C. L. Engel, ja viimeisetkin Turkuun jääneet virastot siirrettiin Helsinkiin Turun palon (1827) jälkeen. Turun akatemia, joka oli vielä tuolloin maan ainoa yliopisto, siirrettiin Helsinkiin 1828. Se nimettiin samalla uudelleen "Suomen Keisarilliseksi Aleksanterin Yliopistoksi" ja myöhemmin Suomen itsenäistyttyä siitä tuli Helsingin yliopisto. Uudenmaan historia
Suomen sodan aikana keväällä 1808 Venäjän joukot piirittivät Viaporin linnoitusta. Piiritys päättyi linnoituksen antautumiseen toukokuussa. Porvoossa pidettiin valtiopäivät vuonna 1809. Sota oli tuolloin vielä käynnissä. Suomen pääkaupunki siirrettiin Varsinais-Suomesta Uudellemaalle Helsinkiin Venäjän vallan myötä. Uusimaa lakkasi olemasta rajamaakunta, kun Vanha Suomi liitettiin muun autonomisen Suomen yhteyteen 1812. Mannerheimintie (Helsinki)
Kun Johan Albrecht Ehrenström laati 1812 pääkaupungiksi korotetulle Helsingille uuden asemakaavan, kaupunki levisi yli Turuntien Kampin ja Punavuoren alueille. Turuntien alkupää Erottajalta Turun kasarmille (nykyisen Lasipalatsin kohdalle) kaavoitettiin kaduksi ja sai nimen "Henrikinkatu" () ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinderin mukaan. 1830-luvulla Henrikinkadusta muokattiin leveä kaksiosainen puistokatu. Kadunpuolikkaat saivat nimet "Itäinen" ja "Läntinen Henrikinkatu" (), ja niiden väliin jäi kolminkertaisten lehmusrivien reunustama puistokujanne, "Henrikin esplandi", myöhemmin "Heikinpuisto" (). Vuonna 1928 kadunpuoliskot saivat virallisiksi suomenkielisiksi nimikseen "Läntinen" ja "Itäinen Heikinkatu" ja puisto nimettiin "Heikinpuistoksi" ("Henriksallén"). Helsingin päärautatieasema
Helsingin ensimmäinen asema oli mitoitettu silloiselle pienelle pääkaupungille, jossa oli 1860-luvun alussa hieman yli 20 000 asukasta. Helsingin kaupungistuminen aiheutti 1800-luvun lopulla suuria muutoksia. Kaupungin väkiluku kasvoi lähes 70 000 asukkaalla 1860-luvun ja 1900-luvun välisenä aikana. Rautatieliikenne Helsingin asemalta kasvoi, ja rautatiehallituksen tilantarve kasvoi. 1800-luvun lopulla vanha asemarakennus osoittautui aivan liian pieneksi rautatieliikenteen tarpeisiin. Helsingin yliopisto
Helsingin yliopisto sai nykyisen nimensä 18. helmikuuta 1919 Suomen itsenäistymisen jälkeen. Vuonna 1924 sille myönnettiin uudet statuutit, joissa määriteltiin sen asema Suomen tasavallassa. Aiemmin keisarille kuuluneen ylimmän määräysvallan otti valtioneuvosto, jossa yliopistoasiat liitettiin opetus- ja kirkkoasiain ministerin toimialaan. Yliopisto säilytti kuitenkin hallinnollisen autonomiansa, joka vahvistettiin vuoden 1919 hallitusmuodossakin. Siinä säädettiin myös, että yliopistoa koskevista laeista ja asetuksista on yliopiston konsistorin annettava lausuntonsa. Kanslerista tehtiin yliopiston ja valtionhallinnon välinen yhdyshenkilö, jolla on oikeus osallistua valtioneuvoston istuntoon yliopistoa koskevia asioita käsiteltäessä. Ruiskumestarin talo
Alun perin Ruiskumestarin talon rakennutti merimiehen leski Kristina Wörtin. Työt käynnistyivät aikana, jolloin Helsinkiä rakennettiin muutoinkin kiivaasti. Muun muassa Keisarillinen Suomen Senaatti päätettiin rakentaa tuolloin Kruununhakaan. Helsingistä oli tullut Suomen pääkaupunki kuusi vuotta aiemmin vuonna 1812. Ruiskumestari Alexander Wickholm osti rakennuksen Kristina Wörtiniltä vuonna 1859. Tontti rakennuksineen säilyi Wickholmin suvussa vuoteen 1974, jolloin ruiskumestarin tyttärentytär Martta Bröyer myi sen Helsingin kaupungille. Museo avattiin yleisölle 1980. Sitä ennen se peruskorjattiin 1978-1980. Peruskorjauksen suunnitteli Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehti Aino Tandefelt-Laurila. Kansallisarkisto
Senaatin arkiston ensimmäiseksi arkistonhoitajaksi nimitettiin Johan Henrik Calonius 29. tammikuuta 1817. Hänen alaisuudessaan arkisto siirtyi Helsinkiin, josta vuonna 1812 oli tullut Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki. Arkistot sisältäneet puulaatikot kuljetettiin Helsinkiin sadan hevosen kolonnassa, joka lähti Turusta 15. maaliskuuta 1819 ja saapui Helsinkiin neljä päivää myöhemmin. Ne sijoitettiin aluksi nykyisen Eteläesplanadin alkupäässä sijainneisiin kivimakasiineihin, mutta siirrettiin samalla tontilla sijainneeseen kivitaloon, kun makasiinit havaittiin kosteiksi. Senaatti pääsi muuttamaan Carl Ludvig Engelin suunnittelemaan Senaatintaloon syyskuussa 1822, ja ilmeisesti myös arkisto siirtyi silloin sinne. Senaatin käyttökirjasto sijoitettiin alempaan kerrokseen, kun taas Ruotsista siirretty historiallinen arkisto sijoitettiin vintille. Tästä seurasi se, että kun tutkijoiden annettiin vapaasti työskennellä vinttitiloissa, sieltä vietiin tuhansia asiakirjoja ja monista jäljelle jääneistäkin sinetit. Historiallisen arkiston alennustilaan kiinnitettiin huomiota vasta vuonna 1843, jolloin arkistoa järjestämään ja luetteloimaan palkattiin Helsingin keisarillisen Aleksanterin yliopiston dosentti Edvard Grönblad. Tehtävää ei annettu arkistonhoitajille, sillä Caloniuksen seuraajat Gustaf Adolf Öhman, Gustav Erik Adolf Estlander, Johan Jakob Nyberg ja Gustaf Pehrman olivat kaikki juristeja, joita historiantutkimus tai arkistohallinnan kehittäminen ei kiinnostanut, eikä kukaan heistä ollut virassa kauaa. Helsinki
Helsingistä tuli itsenäisen Suomen pääkaupunki joulukuussa 1917. Suomen sisällissota puhkesi tammikuussa 1918, kun Hakaniemessä Helsingin työväentalon torniin sytytettiin punainen lyhty vallankumouksen alkamisen merkiksi. Punakaarti otti kaupungin haltuunsa, ja senaatti joutui lähtemään evakkoon Vaasaan. Saksalaiset valtasivat Helsingin huhtikuussa 1918, ja Mannerheimin johtama valkoinen armeija saapui Helsinkiin seuraavassa kuussa. Helsingin pormestari
Helsingillä oli kaupunginjohtaja 1921–2017. Vuonna 2017 siirryttiin pormestarimalliin. Pormestariksi valittiin Jan Vapaavuori. Monarkia Suomessa
Vuosina 1855–1917 Vaasan kaupungin nimi oli Nikolainkaupunki keisari Nikolai I:n mukaan. Helsingin Maneesikatu oli vuoteen 1836 asti Nikolainkatu ja vuosina 1836–1928 nykyisen Snellmaninkadun nimi oli Nikolainkatu. Nikolai ja hänen puolisonsa keisarinna Aleksandra Fjodorovna vierailivat Helsingissä vuonna 1831 ja sen johdosta Kauppatorille on pystytetty Carl Ludvig Engelin suunnittelema Keisarinnankivi (1835) Aleksandran kunniaksi. Keisarinnankivi paljastettiin suurin juhlallisuuksin Nikolain päivänä 18. joulukuuta 1835. Venäläiset matruusit rikkoivat veistoskokonaisuuden vuonna 1917 ja se korjattiin vuonna 1971. Helsingin Sanomat
"Helsingin Sanomista" tuli Pohjoismaiden suurin aamulehti vuonna 1981, kun sen arkilevikki ylitti 400 000 kappaleen rajan. Ajanjakson tunnettuihin toimittajiin kuuluivat muiden muassa teatteriarvostelija Jukka Kajava ja musiikkiarvostelija Seppo Heikinheimo sekä lehden pitkäaikainen pilapiirtäjä Kari Suomalainen. Seuraavien vuosikymmenten aikana lehteen perustettiin kaksi liitettä. Vuonna 1983 aloitti ilmestymisensä pitkiä aikakauslehtimäisiä artikkeleita sisältävä, kiiltävälle paperille painettu "Kuukausiliite". Viihteellisempi, nuorekkaalle lukijakunnalle tarkoitettu viikkoliite "Nyt" alkoi ilmestyä 1995. Lehden internet-versio avattiin vuonna 1996 nimellä Verkkoliite. Verkkopalvelun nimi ja verkko-osoite ("www.helsinginsanomat.fi") muuttuivat muotoon "HS.fi" vuonna 2006. Tallinna
Vuonna 1918 Viro julistautui itsenäiseksi saksalaisten hyökättyä Latviasta Viron kautta kohti Pietaria Brest-Litovskin rauhanneuvotteluiden juututtua Neuvosto-Venäjän passiiviseen vastarintaan. 24. helmikuuta 1918 annetun itsenäisyysjulistuksen jälkeen Viron itsenäisyyshallitus joutui painumaan maan alle, koska saksalaiset eivät hyväksyneet itsenäisyyttä. Kun Saksa hävisi ensimmäisen maailmansodan, virolaishallitus kykeni toimimaan ja Tallinnasta tuli maan pääkaupunki. Vuodenvaihteessa 1918–1919 neuvostovenäläiset joukot hyökkäsivät kuitenkin idästä, ja rintama siirtyi kymmenien kilometrien päähän Tallinnasta. Suomalaisia, ruotsalaisia ja tanskalaisia vapaaehtoisia tuli Viroon puolustuksen tueksi. Senaatintori
Helsingin keskusta on sijainnut Senaatintorin alueella siitä lähtien, kun kaupunki vuonna 1640 siirrettiin nykyiselle paikalleen. Nykyisen Senaatintorin kaakkoiskulmassa sijaitsi Ruotsin vallan aikana kaupungin keskustori Suurtori, jota reunustivat kaupungin julkiset rakennukset, raatihuone, triviaalikoulu ja päävartio. Sen eteläreunassa kulki pääkatu Suurkatu (nykyinen Aleksanterinkatu), jonka varrella olivat rikkaimpien porvareiden talot. Torin länsipuolella taas oli kaupungin kirkko, jota ympäröi hautausmaa-alue. Suomen rautatieliikenne
Rautateiden rakentaminen alkoi Suomessa suhteellisen myöhään. Ensimmäinen rataosuus avattiin 31. tammikuuta 1862 Helsingin ja Hämeenlinnan välillä; tästä muodostui myöhemmin Suomen päärata. 1870 valmistui yhteys Pietariin, joka siihen aikaan oli tärkeä yhteys keisarikunnan pääkaupunkiin. Koska Suomen suuriruhtinaskunta oli osa Venäjän valtakuntaa, täällä alettiin käyttää venäläistä raideleveyttä (1 524 mm / 5', Venäjällä nykyisin 1 520 mm). Helsingin historia
Uudenmaan läänin maaherra Gustav Fredrik Stjernvall teki 1810 ehdotuksen pääkaupungin siirtämisestä Helsinkiin. Ehdotus keräsi kannatusta muun muassa Viaporin linnoituksen ansiosta, ja lopullisesti pääkaupunki siirrettiin Turusta 4 000 asukkaan Helsinkiin vuonna 1812 kolme vuotta sen jälkeen kun Suomi oli siirtynyt Venäjän keisarikunnan osaksi. Venäjän keisari ja Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I halusi Suomen pääkaupungin lähemmäksi Pietaria ja kauemmaksi Ruotsista. Samassa yhteydessä Carl Ludvig Engel valittiin suunnittelemaan Helsingin keskusta uudelleen palon jäljiltä, enemmän keisarikunnan hallintokaupungin näköiseksi. Rakennustöiden toinen johtaja oli helsinkiläinen Johan Albrecht Ehrenström, joka loi myös Helsingin asemakaavan. Monet Helsingin uusklassisista rakennuksista, erityisesti Senaatintorin ympäristö Tuomiokirkkoineen ovat Engelin käsialaa. Helsingin kantakaupungin monien kaupunginosien katukuvaa vallitsevat tyyliltään jugendia edustavat rakennukset ovat kuitenkin peräisin 1800- ja 1900-lukujen vaihteen tienoilta.