Onko barbadoksenakerolan hedelmä kirkkaanpunainen luumarja?
Barbadoksenakerola
Hedelmä on kirkkaanpunainen luumarja. Se on halkaisijaltaan 1–3 senttimetriä ja painaa 3–5 grammaa. Luumarjat kasvavat pareittain tai kolmen ryhmissä, ja jokainen marja sisältää kolme kolmiomaista siementä. Marjat ovat mehukkaita ja sisältävät runsaasti C-vitamiinia ja muita ravintoaineita. Marjat jakautuvat kolmeen osioon ja ovat tavallisesti happamia tai hapahkoja, minkä vuoksi myös niiden maku on hapan. Viljellyn kasvin marjojen maku voi kuitenkin olla myös makea. Barbadoksenakerolan kemiallinen koostumus vaihtelee lajikkeen ja ympäristöolosuhteiden mukaan, mutta tavallisimmin koostumus on seuraavanlainen: proteiineja (2,1–8 g), lipidejä (2,3–8 g), hiilihydraatteja (35,7–78 g), kalsiumia (117 mg), fosforia (171 mg), rautaa (2,4 mg), pyridoksiinia (87 mg), riboflaviinia (0,7 mg), tiamiinia (0,2 mg), vettä (906–920 g) ja ravintokuitua (30 g)
Kiehkurakielo
Kiehkurakielo ("Polygonatum verticillatum") on ruskuskasvien heimoon ja kalliokielojen sukuun kuuluva kasvilaji. Kiehkurakielo on kooltaan suurehko ja se kasvaa lehdoissa. Lehdet ovat kapeita, suippoja, silposuonisia ja ne ovat asettuneet säteittäisesti. Kukat ovat vihertävänvalkoisia ja ne ovat kiinni lehtihangoissa yleensä pareittain. Kiehkurakielon hedelmä on punainen, myrkyllinen marja. Suomessa kiehkurakieloa kasvaa vain koristekasvina. Salohapero
Salohapero ("Russula graminea") on Ruotsissa, Suomessa ja Norjassa sekä epäilemättä Venäjälläkin kasvava suurikokoinen vihreälakkinen haperolaji. Se on keskittynyt kosteihin vanhoihin kuusikkoihin. Suomessa laji vaikuttaa pohjoispainotteiselta, Ruotsissa havaitut esiintymät ovat Pohjanlahden rannikolla erityisesti Ångermanlandissa ja Norjassa sitä on ainakin Oslon ja Trondheimin seuduilla. Se muistuttaa väriltään paljon koivuhaperoa, muilta ominaisuuksiltaan isohaperoa. Laji on julkaistu tieteelle uutena vasta vuonna 2012. Museonäytteitä on kuitenkin kymmeniä, ja lajin olemassaolo on varmistettu mikroskooppitutkimuksin sekä DNA-analyysein ja kermanväristen itiöiden mykologisella värivertailulla. Kyseessä on ilmeisesti kuusen juurisieni. Laji on määritelty uhanalaisuusluokituksessa silmälläpidettäväksi (NT). Myrkylliseksi sitä ei ole havaittu. Japaninangervo
Kukinnot ovat huiskilomaisia ja sijaitsevat haarojen latvoissa. Teriöt ovat punaisia, punavioletteja tai harvoin valkoisia. Heteet ovat terälehtiä pitempiä. Hedelmä on kalju tuppilo. Balanopaceae
"Balanops"-lajien lehtiasento on kierteinen tai näennäisesti säteittäinen. Kasvit ovat joko hede- tai emikasveja (kaksikotisuus). Hedekukat kasvavat norkkomaisissa kukinnoissa, emikukat yksittäin. Edellisissä on yksi suomumainen tukilehti ja tavallisesti 5–6 hedettä (vaihteluväli kokonaisuudessaan 2–12), jälkimmäisissä useita suojussuomuja ja kaksi tai kolme erillistä emilehteä. Hedelmä on terhoa muistuttava luumarja, ja siinä on yksi tai kaksi siementä. Oravanmarja
Hedelmä on aluksi harmaanvihreä, punapilkullinen, pyoreähkö, kypsänä tummanpunainen n. 6 mm marja. Siemeniä 1–3. Syksyllä kypsyvät tummanpunaiset marjat, kuten muutkin kasvin osat, jotka ovat lievästi myrkyllisiä. Vihertuoksumalikka
Vihertuoksumalikka ("Clitocybe odora") on kupera tai laakealakkinen suppilomainen siniharmaa tai harmaanvihreä malikkalaji. Vanhemmiten lakki voi olla miltei valkoinen. Heltat ovat vaalean harmaanvihreät. Malto on valkoista. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä melko yleisenä. Se on kelvollinen ruokasieni. Keltareseda
Keltareseda ("Reseda lutea") on kaksi- tai monivuotinen resedoihin kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa. Sen varsi on haarova ja kalju, 30:stä 50:een senttimetriä korkeaksi kasvava. Lehdistä useimmat ovat liuskaisia. Sivuliuskat ovat parittaisia ja muodoltaan tasasoukasta pitkulaiseen, päätöliuska on tavallisesti muita liuskoja leveämpi. Keltaresedan kukinto on latvaterttu, teriöt ovat vaaleankeltaisia. Kotahedelmä on tavallisesti pysty. Barbados
Barbadoksen luonnonvaraiset eläimet ja kasvit ovat suurelta osin joutuneet väistymään sokeriviljelmien tieltä, ja vain 19 prosenttia alkuperäismetsästä on jäljellä. Vuonna 1985 perustettiin kuitenkin luonnonsuojelualue, jonka 1,6 hehtaarin mahonkimetsässä elää vihermarakatteja ja hiilikilpikonnia ("Chelonoidis carbonaria"). Saarella tavataan myös kahdeksan lepakkolajia sekä jäniksiä, kolme liskolajia, viheltäviä sammakoita ja rupikonnia. Merinahkakilpikonna ja karettikilpikonna ovat löytäneet saarelta suojapaikan. Jotkut merikilpikonnat ovat niin kesyjä, että ihmiset uivat niiden joukossa. Barbadoksella on tavattu yli sata lintulajia, mutta vain parikymmentä pesii siellä, muut ovat muuttolintuja. Amygdaliini
Paitsi karvasmanteleissa, esiintyy amygdaliinia muidenkin "Prunus" -sukuun kuuluvien hedelmien, esimerkiksi luumujen, kirsikoiden, persikan ja aprikoosin siemenissä sekä omenan siemenissä. Sitä vastoin viljellyssä makeassa mantelissa sitä ei ole, minkä on aiheuttanut yhden geenin dominoiva mutaatio. Vastaava mutaatio esiintyy myös joillakin aprikoosi­lajikkeilla. Narsissit
Narsissit ("Narcissus") ovat narsissikasvien heimon ("Amaryllidaceae") suku. Ne ovat monivuotisia sipulikasveja. Kukat ovat yleensä väriltään keltaisia, valkoisia tai keltavalkoisia ja niissä on lisäteriötorvi. Lehdet ovat kapeita, tasasoukkia ja tylpähköjä. Luonnossa narsisseja kasvaa Etelä-Euroopasta Japaniin ulottuvalla vyöhykkeellä. Narsisseista on kehitetty jo satoja vuosia erilaisia puutarhanarsisseja eri lajien risteytysten tuloksena. Puutarhamuotojen ulkokiehkuran kehälehdet ovat joko samanvärisiä kuin torvikin tai erivärisiä. Suomessa niitä kasvatetaan hyvin yleisesti koristekasveina pihoilla, puutarhoissa ja kasvihuoneissa. Tunnetuin laji on keltanarsissi eli pääsiäislilja ("Narcissus pseudonarcissus"). Lännenvihermamba
Lännenvihermamba ("Dendroaspis viridis") on Afrikasta kotoisin oleva käärme. Lännenvihermamba on erittäin nopealiikkeinen ja tappavan myrkyllinen. Se kuuluu maailman kymmenen myrkyllisimmän käärmelajin joukkoon, mutta ei ole yhtä myrkyllinen kuin mustamamba. Lännenvihermamba syö ravinnokseen lintuja, nisäkkäitä ja liskoja. Se asuu yleensä puissa. Lännenvihermamba on kotoisin Länsi-Afrikasta mukaan lukien Liberian ja Norsunluurannikon. Se kasvaa noin kaksi metriä pitkäksi. Sillä on suuret vihreät suomut, joissa on musta reuna. Suomut sen pitkässä hännässä ovat keltaisia ja niissäkin on musta reuna. Se on pääasiassa päiväeläin, mutta voi saalistaa myös öisin. Sen luonnollista ravintoa ovat linnut, liskot ja nisäkkäät. Lännenvihermamballe hyvin läheistä sukua ovat vihermamba, jamesoninmamba ja mustamamba. Kellojambolaani
Hedelmä on muodoltaan päärynämäinen, noin 4–6 senttimetriä pitkä marja. Sen hyvin ohut kuori on kiiltävä ja hieman vahapintainen. Kuoren väri vaihtelee vihertävän valkoisesta kirkkaanpunaiseen. Hedelmän sisällä on luonnossa yksi tai kaksi suurehkoa siementä, viljelyhedelmissä tosin ei usein ole ollenkaan siemeniä. Läpikuultava hedelmämalto on kellertävän tai vihertävän valkoista ja tuoksuvaa. Hedelmä on maultaan varsin mieto ja makea. Imeläkirsikka
Imeläkirsikka eli makeakirsikka ("Prunus avium"), aikaisemmin "linnunkirsikkapuu", on kirsikoiden "Cerasus"-alasukuun kuuluva puu, jossa kasvaa kirsikoita, punaisia luumarjoja. Se kasvaa villinä Euroopan keski- ja eteläosissa Ruotsia myöten, Pohjois-Afrikassa ja Aasian länsiosassa. Mango
Hedelmän kuori on sileän vahapintainen ja nahkamainen. Sen väri vaihtelee vihreästä keltaiseen ja punaiseen. Kuoressa on usein monenvärisiä läiskiä. Hedelmämalto on kypsänä pehmeää tai kuituista ja väriltään keltaista tai oranssia. Luumarjan sisällä on suuri soikea tai munuaismainen endokarppi eli ”kivi”. Kovan endokarpin sisällä on yksi siemen. Haurashapero
Haurashapero ("Russula fragilis") on kupera tai laakealakkinen violetti, purppuranpunainen tai oliivinvihreä haperolaji. Jalka on valkoinen. Malto on valkeaa ja haurasta, tuoksu hedelmäinen. Heltat ovat kermanvalkoiset. Haurashapero maistuu hyvin kirpeältä eikä ole ruokasieni. Se kasvaa lehti- ja havumetsissä harvinaisena. Terttuselja
Terttuselja kasvaa 2–4 metriä korkeaksi. Sirottavahaaraiset oksat ovat kellanharmaita. Lehdet ovat vaaleanvihreitä ja päätöparisia. Lehdykät ovat 4–12 cm pitkiä, suikeita ja hammaslaitaisia. Kasvi kukkii toukokuussa kellan- tai vihertävänvalkoisin kukin. Punaiset, lievästi myrkylliset marjat kypsyvät loppukesästä. Ulkonäkönsä puolesta terttuselja muistuttaa hieman pihlajaa, mutta seljan tympeä, voimakas haju estää ihmistä syömästä sen marjoja vahingossa. Monet linnut kuitenkin syövät sen marjoja, muun muassa kottaraisten näkee usein parvina ruokailevan seljapensaissa. Linnut myös levittävät tehokkaasti sen siemeniä. Terttuselja
Terttuselja eli euroopanterttuselja ("Sambucus racemosa") on punamarjainen, pari metriä korkea pensas. Sen luontainen kasvualue on Etelä- ja Keski-Euroopassa, mutta yleisenä puutarhakasvina se on levinnyt satunnaisesti luontoon laajalla alueella lähes koko Euroopassa ja Luoteis-Aasiassa. Terttuseljan marjat ovat lievästi myrkyllisiä. Belahedelmä
Hedelmät syödään tuoreina tai kuivattuina ja niistä voidaan valmistaa juomaa. Kypsällä hedelmällä on lievästi laksatiivinen vaikutus. Keitettyä raakaa hedelmää käytetään hoidettaessa punatautia ja ripulia. Kasvista on eristetty ainakin viisi alkaloidia. Belahedelmän siemeniä levittävät ilmeisesti hedelmiä syövät lepakot. Belladonna
Myrkkykoiso sisältää belladonna-alkaloideiksi nimitettyjä muskariinireseptoria salpaavia, antikolinergisiä aineita, atropiinia ja skopolamiinia. Myrkkykoiso on yksi eniten myrkytyksiä aiheuttavista kasveista Keski-Euroopassa. Sen myrkky aiheuttaa sydänvaivoja, voimakkaita hallusinaatioita ja suurilla annoksilla sekavuustilan. Myrkytys voi pahimmillaan johtaa kuolemaan. Harmaalakkiorneero
Harmaalakkiorneero, aikaisemmalta nimeltään valkouunintekijä ("Furnarius leucopus") on yleinen ja laajalle levinnyt eteläamerikkalainen varpuslintu. Se on selkäpuolelta vaalean kastanjanruskea ja vatsapuolelta valkoinen. Harmaalakkiorneeron laulu on kirkasta, ja linnut ääntelevät usein kaksi yksilöä rinnakkain. Barbadoksenakerola
Hedelmä on syötävä ja sitä käytetään laajalti lajin alkuperäisalueella ja viljellään muualla sen suuren C-vitamiinipitoisuuden vuoksi. 100 g hedelmää sisältää 1 677,6 mg C-vitamiinia. Aasiankilpikierto
Aasiankilpikierto on kahdesta kolmeen metriä pitkäksi kasvava köynnös. Se on kesävihanta, osittain tyvestä puutunut, osittain ruohovartinen, ohutvartinen, juurivesallinen ja kaksikotinen. Lehdet ovat pitkäruotisia ja kilpimäisiä, lehtiruoti on kiinnittynyt lähellä lehtilavan keskustaa. Kukinto on tiheä terttumainen huiskilo, jossa on pieniä yksineuvoisia kukkia. Terälehtiä on kuudesta kahdeksaan, ne ovat verholehtiä lyhyempiä. Aasiankilpikierron hedelmä on luumarja. Laji muistuttaa melko paljon pohjoisamerikkalaista lajia kanadankilpikiertoa ("Menispermum canadense"), jolla on lyhyemmät juurivesat. Marjaomenapensas
Marjaomenapensas ("Malus toringo" var. "sargentii") on japaninmarjaomenapuun muunnos. Se on leveä- ja jäykkäoksainen sekä voimakaspiikkinen pieniä omenoita syksyllä kasvattava 1–2 m korkea ja 3 m leveä pensas. Omenankukat ovat valkoiset ja omenat tummanpunaisia. Marjaomenapensaasta on olemassa myös punakukkainen lajike, jonka kukan terälehdet ovat vaaleanpunaiset. Tammensavurousku
Tammensavurousku ("Lactarius azonites") on kupera- tai laakealakkinen harmaanvalkoinen tai harmaanruskea rouskulaji. Sen heltat ovat aluksi kellanvalkoiset ja myöhemmin harmaanruskeat. Jalka on valkea ja vanhemmiten okranvärinen ja kosketuskohdista punertava. Malto on valkoista samoin kuin maitiaisneste. Maku on polttavan kirpeä. Tammensavurousku kasvaa kalkkipitoisissa tammimetsissä meillä harvinaisena Etelä-Suomessa. Sinimailanen
Sinimailanen ("Medicago sativa") eli alfalfa, joskus myös luserni, on valkuaisainepitoinen hernekasvi. Sen sinipunertavat kukat ovat tertuissa. Lehdet ovat kolmilehdykkäisiä. Kasvin varren pituus on 50–70 cm, ja sillä on voimakkaat juuret. Sinimailaselle kasvaa heinä-elokuussa pallomaiset siniset-sinivioletit kukat. Laji on levinnyt kaikkialle Eurooppaan Islantia lukuun ottamatta sekä Aasian länsipuolelle. Se on yleinen rehukasvi. Sinimailasen alalaji on sirppimailanen ("Medicago sativa" ssp. "falcata"), joka voi risteytyä sinimailasen kanssa. Purppurahappomarja
Purppurahappomarja on yleisnimitys japaninhappomarjan ("Berberis thunbergii") punalehtisille lajikkeille. Näitä lajikkeita ovat ainakin Atropurpurea, Atropurpurea Nana, Bagatelle ja Red Chief. Japaninhappomarjasta on jalostettu myös monia muita lajikkeita, kuten esimerkiksi mätäshappomarja ("Berberis thunbergii" 'Kobold'). Vahapensaat
Kaikki vahapensaat ovat myrkyllisiä ja ainavihantia. Lehdet ovat vastakkaiset, ehyet, kiiltävät, tummanvihreät ja nahkeat. Kaikissa kasvinosissa on valkoista maitiaisnestettä, jossa on ouabaiini-nimistä glykosidia. Kukat kehittyvät ylälehtien hankoihin ryhminä, ja ovat voimakastuoksuisia. Teriö on torvimainen ja laajenee suultaan viideksi lyhyeksi liuskaksi. Hedelmä on musta luumarja, jossa on yksi tai kaksi siementä. Lännenkonnanmarja
Lännenkonnanmarja muistuttaa suuresti Euraasiassa tavattavaa punakonnanmarjaa ("A. erythrocarpa"), mutta se on tätä selkeästi kookkaampi ja rotevampi. Imeläkirsikka
Imeläkirsikka voi kasvaa leikkaamattomana 15–30 metriä korkeaksi. Lehdet ovat soikeat, 7–14 senttimetriä pitkät ja 4–7 cm leveät. Niissä on heleän punainen tai oranssi syysväri. Kukat ovat puhtaan valkoiset. Hedelmä on halkaisijaltaan 1–2 cm punainen marja, jossa on suurehko kova siemen. Riekonmarja
Riekonmarja kasvaa korkeintaan 50 senttimetrin pituiseksi. Lehdet ovat lievästi hammaslaitaiset. Kukat puhkeavat varhain keväällä lumien sulettua. Kukan teriö on vihertävänvalkoinen ja kellomainen. Marjat ovat raakoina vihreitä, sitten punaisia ja kypsinä mustia. Ne ovat lintujen tärkeää ravintoa. Marjojen poiminta-aika on elokuun lopulta syyskuun loppuun. Niistä voidaan tehdä mehua ja sosetta. Riekonmarjan kromosomiluku on 2n=26. Ruska-aikana kasvin punaisiksi muuttuvat lehdet muodostavat huomattavan osan maaruskan väriloistosta. Kolumbianruohokolibri
Kooltaan kolumbianruohokolibri on noin 9 cm. Koiraan vatsa on kiiltävän turkoosinsininen ja muuttuu tummemman siniseksi kurkussa. Selkä ja pää ovat lajilla kirkkaan vihreät. Siipien kärjet ovat mustat ja kärjestään haarautunut pyrstö on sinimusta. Kolumbianruohokolibrin nokka on lähes täysin suora ja yläpuolelta musta ja alapuolelta punainen. Siniruohokolibrilla ("Lepidopyga coeruleogularis") ei ole kiiltävän sinistä mahaa, mutta voidaan sekoittaa kolumbianruohokolibriin sopivassa valaistuksessa . Armatocereus
Melko kookkaat kukat avautuvat öisin. Ne ovat putkimaisia tai kapean suppilomaisia, valkoisia tai harvoin punaisia. Kukkaperän ja pohjusmaljan areolit ovat nukkapintaisia ja tavallisesti piikkisiä. Heteet kiinnittyvät putkimaisen pohjuksen suulle tai yläosaan. Hedelmä on kookas, pallomainen tai munamainen, punainen tai vihreä. Malto on vaaleaa ja mehevää. Hedelmä on kypsänä piikitön; kehälehdet pysyvät siinä kiinni kuihtuneina. Hedelmässä on mustia ja isoja, soikeita tai munuaisen muotoisia siemeniä. Aprikoosi
Aprikoosi on sukua mantelin lisäksi luumuille, kirsikoille, persikoille ja karvasmantelille, joiden kivissä on amygdaliini-nimistä katkeraa ja myrkyllistä ainetta. Tämä aine puuttuu eräältä aprikoosilajikkeelta, jonka kiveä käytetäänkin elintarvikkeena mantelin tavoin Euroopassa ja Keski-Aasiassa muun muassa maustamaan erilaisia leivonnaisia ja hilloja sekä Amaretto-likööriä. Kääpiöpalmu
Lehtilapa on viuhkamainen. Pienet kirkkaankeltaiset kukat ovat yleensä piilossa lähellä runkoa lehtien takana. Syksyllä kääpiöpalmu kasvattaa pieniä halkaisijaltaan noin senttimetrin kokoisia luumarjoja, jotka ovat tummankeltaisia, ruskeita tai oransseja. Valkonarsissi
Valkonarsissi on monivuotinen sipulikasvi, joka kasvaa 20–45 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat 3–13 millimetriä leveät, muodoltaan tasasoukat ja väriltään tummanvihreän sinivihreät. Valkonarsissin tuoksuva, kirjavanvärinen kukka on 3,5–7 senttimetriä leveä. Kukan valkeat kehälehdet ovat 1,5–2,5 cm pitkiä. Keskellä oleva poimuilevareunainen lisäkehä on väriltään keltainen punainen tai oranssi. Valkonarsissin hedelmä on pallomainen kota. Se kukkii keväällä. Laji on ulkonäöltään muunteleva. Lamoherukka
Lamoherukka on puoli metriä korkea maanmyötäisesti kasvava pensas, jonka haarat ovat juurtuvia, tyvestä rentoja ja kärjestä kohenevia. Versot voivat olla jopa 1,5 m pitkiä. Lehtilapa on 6–10 cm pitkä ja 5–7-liuskainen. Kukinto on vaakasuora tai yläviisto terttu, jossa on 8–12 kukkaa. Kukat ovat kaksineuvoisia, punertavia tai valkoisia ja kukkapohjus maljamainen. Hedelmät ovat 8 mm kokoisia pallomaisia pohjusmarjoja, jotka ovat punaisia ja nystykarvaisia. Spagettikurpitsa
Spagettikurpitsa on ryhmä kurpitsan ("Cucurbita pepo") lajikkeita. Ne on kehitetty 1930-luvulla, mutta ne yleistyivät vasta 1980-luvulla. Spagettikurpitsa muistuttaa ulkonäöltään isoa hunajamelonia mutta saattaa vaihdella väriltänsä vaaleankeltaisesta oranssiin tai vihreään valkoisilla viiruilla. Nimensä se on saanut siitä, että sen malto on keitettynä spagettimaista. Raakana malto on kiinteä. Maultaan spagettikurpitsa on mieto. Rusojambolaani
Hedelmä on pyöreä, soikea tai päärynänmuotoinen 4–5 senttimetriä pitkä marja, jonka tyvessä on pysyvä vihreä verhiö. Sen kuori on ohut, sileäpintainen ja väriltään vaaleankeltainen tai punertavankeltainen. Malto on keltainen tai kellertävän valkoinen. Hedelmän keskellä on 1–4 pyöreähköä kovaa siementä. Palmaria decipiens
Palmaria decipiens on punaleviin kuuluva makrolevä, jota kasvaa Antarktisella alueella ja monilla subantarktisilla saarilla, kuten Kerguelenilla, Macquariensaarella ja Campbellinsaarella. Se on biomassaltaan yksi alueen hallitsevimpia lajeja. Lajin sekovarsi voi olla jopa 70 senttimetriä pitkä, ja se on punertavan tai purppuran värinen ja pinnaltaan kiiltävä ja liukas. Kardemumma
Kardemummapensaan lehdet ovat soikeita ja noin 2,5 metriä pitkiä. Niiden tyvessä on kardemumman hedelmiä, joissa mausteena käytettävät siemenet ovat. Hedelmät ovat noin 1,5 senttimetriä pitkiä ja muodoltaan venemäisiä. Siemenet leikataan käsin irti pensaan juuresta juuri ennen kuin ne ovat ehtineet täysin kypsyä. Kypsä hedelmä halkeaa ja mausteen aromaattinen öljy alkaa haihtua ilmaan, jolloin maku väljähtyy nopeasti. Saman kasvin hedelmät kypsyvät eri aikaan, joten poiminta on suoritettava käsin, jotta hedelmät osattaisiin poimia juuri oikeaan aikaan. Käsin poiminta on työlästä ja siksi kardemumma onkin maailman kolmanneksi kallein mauste sahramin ja vaniljan jälkeen. Poiminta-ajankohtaa ja kuivatusmenetelmää muuntelemalla kasvista saadaan erilaisia myyntituotteita. Vihreä kardemumma poimitaan kaikkein raaimpina ja käsitellään värin säilymisen vuoksi. Valkoinen kardemumma poimitaan kypsempänä ja valkaistaan rikkidioksidilla. Myös kellertävä kardemumma poimitaan kypsempänä, mutta se kuivataan auringossa. Rusohapero
Rusohapero ("Russula rosea" syn. "Russula lepida") on kupera- tai laakealakkinen punainen haperolaji. Sienen lakin keskusta on kermanvärinen. Jalka on 4–10 senttimetriä pitkä, valkoinen tai punahäiveinen. Lisäksi se on hauras sekä ylhäältä jauheinen. Heltat ovat vaalean kermanväriset. Malto on valkoista ja kovaa. Maku on kirpeä. Hapero on syötävä, mutta se tulee esikäsitellä keittämällä. Se kasvaa harvinaisena Etelä-Suomen lehtimetsissä ja lehdoissa tammen seurassa. Punamarjakanukka
Punamarjakanukka ("Cornus mas") on kanukoiden sukuun kuuluva laji. Kasvi on pensas tai pieni puu. Se on yleensä 2-4 metriä korkea ja korkeintaan 8 metrin korkuinen. Uudet versot ovat keltavihreitä. Lehdet ovat muodoltaan soikeita tai puikeita ja niissä on 3-5 paria sivusuonia. Kukat ovat keltaisia. Hedelmä on munanmuotoinen ja kypsänä punainen. Kasvia esiintyy valoisilla paikoilla metsissä ja pensaikoissa. Sitä tavataan enimmäkseen Ranskassa, Albaniassa, Belgiassa ja Saksan eteläosissa. Marjat ovat syötäviä ja niitä voidaan säilöä. Lihansyöjäkasvit
Tötterölehdet on pohjoisamerikkalainen ruohovartinen perennakasvisuku, jota tavataan Yhdysvaltojen kaakkoisosissa (poikkeuksena yksi laji, Sarracenia purpurea). Useimmilla tötterölehdillä kannujen ylivuoto on ratkaistu läpällä, joka on periaatteessa leventynyt lehdykkä, joka peittää suppilomaisen lehden sisäänkäynnin ja suojaa sitä sateelta. "Sarracenia"-lajit erittävät entsyymejä, kuten proteaaseja ja fosfataaseja ruoansulatusnesteeseen kannun pohjalta. Kasvit kukkivat keväällä kasvattamalla hieman kannuja suuremman varren päähän kukan. Suurimmat suvun kannut voivat olla yli 1 m korkeita. Ainakin yksi laji, "Sarracenia flava", lahjoo hyönteisiä terästämällä metensä koniinilla, myrkyllisellä alkaloidilla, mikä todennäköisesti lisää ansaan pudonneiden päihtyneiden hyönteisten määrää. Toiset lajit, kuten "Sarracenia purpurea", eivät juurikaan tuota entsyymejä vaan turvautuvat saaliin sulattamisessa symbioottisiin bakteereihin. Punakonnanmarja
Punakonnanmarja on noin puoli metriä korkea, monivuotinen ruoho. Juurakko on lyhyt, viisto ja puutunut. Varret ovat pystyjä, kaljuja ja niiden tyvellä on kolme tai neljä suomua. Aluslehdet ovat pitkäruotisia. Väriltään lehdet ovat vaaleanvihreitä, ja etenkin syksyllä kellanvihreitä. Lehtilapa on kolmiomainen, jopa 40 cm leveä ja tavallisesti 4–5 kertaa sormilehdykkäinen. Pikkulehdykät ovat puikeita ja lyhyehköhampaisia, päättölehdykkä on kookas, tavallisesti tylppä- tai suippotyvinen. Keskiliuska on sivuliuskoja selvästi pitempi ja kärkihammas selvästi laidan hampaita pitempi. Varsilehtiä on yhdestä kolmeen ja ne ovat aluslehtiä pienempiä, vähemmän kerrannaisia ja lyhytruotisia. Kukinto on tiheä, pysty ja lieriömäinen terttu, jonka alapuolella on usein muutamia yksittäisiä kukkia. Joskus kukkaterttuja saattaa olla kaksi tai kolmekin kappaletta. Tuoksuttomat pienet kukat ovat väriltään valkoisia tai punertavia. Verholehtiä on 3–5, terälehtien määrä vaihtelee nollasta kahteen. Sekä verho- että terälehdet ovat heteitä lyhyempiä ja varisevat varhain. Suomessa punakonnanmarja kukkii kesäkuussa. Hieman punaherukan ("Ribes rubrum") marjoja muistuttavat monisiemeniset marjat ovat alle senttimetrin pituisia ja kypsinä kiiltävän punaisia. Marjojen alimmat hedelmäperät ovat 7–10, joskus jopa 20 mm pitkiä, ylimmät hedelmäperät 3–5 mm pitkiä. Marja on erittäin myrkyllinen. Marjan sisältävät siemenet ovat 2,5–3 mm pitkiä. Belladonna
Belladonna, myös myrkkykoiso ja lemmonmarja ("Atropa belladonna") on erittäin myrkyllinen koisokasvi, joka on melko yleinen Keski- ja Etelä-Euroopassa ja tavattu myös Vähässä-Aasiassa. Belladonnalla on pitkä lääkekäyttöhistoria muun muassa anestesia-aineena, ja sitä on käytetty myös maagisissa tarkoituksissa. Tesmayrttikasvit
Suomessa kasvavista kasvilajeista tesmayrttikasveihin on vanhastaan luokiteltu yksi laji, tesmayrtti ("Adoxa moschatellina"), joka on hento ja vaatimattoman näköinen keväisin kukkiva lehtojen ruohokasvi. Sen lisäksi tavataan luonnonkasveina kaksi kookasta pensasta, terttuselja ("Sambucus racemosa") sekä koiranheisi ("Viburnum opulus"). Näillä kolmella lajilla on hedelmänä luumarja. Juovakannusruoho
Juovakannusruoho kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sen kukat ovat väriltään valkoisen vaalean sinipunaisen kalpean violetteja ja sinipunajuovaisia. Kukan teriö on 8–15 millimetriä pitkä,ja kannus yhtä pitkä kuin verhiö, 2–4 mm. Hedelmänä on kota, jonka siemenet ovat kolmisärmäisiä. Juovakannusruoho risteytyy usein keltakannusruohon ("Linaria vulgaris") kanssa. Mustakoiso
Mustakoiso on mustamarjainen, 20-50 cm korkea kasvi. Sillä on ohuet, hammaslaitaiset lehdet, valkoiset tähdenmuotoiset kukat joiden keskusta on keltainen ja mustat, kiiltävät marjat. Se kukkii heinä-lokakuussa. Mustakoisoa muistuttava kasvi on eteläisessä Suomessa esiintyvä karvaiselta mustakoisolta näyttävä kehtokoiso ("Solanum physalifolium"). Mustakoiranköynnös
Mustakoiranköynnös ("Bryonia alba") on monivuotinen, myrkyllinen koiranköynnöslaji, jota viljellään koristekasvina. Sitä esiintyy Euroopassa. Kasvin kaikki osat ovat vahvasti myrkyllisiä, etenkin mukulamainen tyvi ja marjat. Valkoherukka
Valkoherukka eli valkoinen viinimarja ("Ribes" Rubrum-ryhmä) on pensasmarja, joka on alun perin geneettinen muunnos punaherukasta. Valkoherukasta puuttuu punaherukan marjan punaisen värin aiheuttava geeni. Valkoherukka ei ole maultaan niin väkevä kuin punaherukka vaan makeampi mutta silti melko hapan. Lakka (kasvi)
Heinä–elokuussa kypsyvä marja on puolipallon muotoon yhtyneistä hedelmyksistä muodostuva kerrannainen luumarja. Raakana se on kova, verholehtien peittämä ja valoon päin kääntyneeltä puolelta punainen, ja kypsyessään sen verholehdet avautuvat ja marjasta tulee kullankeltainen, pehmeä, mehevä ja aromaattinen. Marjan C-vitamiinipitoisuus on 3–4 kertaa suurempi kuin appelsiinissa. Suomessa kasvavista luonnonvaraisista hedelmistä ja marjoista siinä on tyrnin jälkeen toiseksi eniten C-vitamiinia. Lakan ja tyrnin elinolosuhteet edellyttävät kuitenkin aivan erilaisia piirteitä, tyrni viihtyy lakan sijaan soraharjuilla ja hiekkaisessa maastossa. Kukinnan onnistuminen on paljolti kiinni sääolosuhteista ja pölyttäjistä; kesäinen halla tai terälehdet irrottava rankkasade saattaa romahduttaa lakkasadon ja vaikuttaa vielä seuraavanakin vuonna heikentävästi kasvuun. Lakkasato vaihteleekin muita luonnonmarjoja enemmän. Karviaiskoiso
Karviaiskoiso, muilta nimiltään kapinkarviainen, kapinmarja, ananaskirsikka tai inka-marja ("Physalis peruviana", syn. "Physalis edulis"), on eteläamerikkalainen monivuotinen koisokasvi. Karviaiskoiso on sukua monelle tärkeälle ravintokasville, joista merkittävimpiä ovat tomaatti ("Solanum lycopersicum"), munakoiso ("Solanum melongena") ja peruna ("Solanum tuberosum"). Karviaiskoison pieni oranssi hedelmä on ohuiden vaaleanruskeiden lehtien keskellä. Se on läheistä sukua tomatillolle. Gávdos
Gávdos on karu kalliosaari, mutta sieltä on löydetty 460 eri putkilokasvilajia. Suuri osa lajeista on Afrikan pohjoisosille tyypillisiä. Osa näistä lajeista kasvaakin Euroopassa ainoastaan Gávdoksen saarella. Saari on gariguen ja katajien peittämä, ja sen sisäosissa kasvaa esimerkiksi turkinmäntyä ja villitimjamia.
Gávdoksella ja Gavdopoúlalla tavataan Afrikassa ja Lähi-idässä kasvavaa "Artemisia herba-alba" -nimistä marunoihin kuuluvaa aavikkokasvia, jota esiintyy Euroopan alueella ainoastaan Espanjassa ja osassa Ranskan lounaisosaa. Saaret ovat myös "Polygala venulosa" -linnunruoholajin elinpaikka. Muualla kasvia tavataan Etelä-Kreikassa, Anatoliassa, Kyproksella ja Aigeianmeren alueella. Kuputeurikka elää puolestaan Gávdoksen ja Gavdopoúlan lisäksi Libyassa, Egyptissä ja Anatoliassa, ja se on suojeltu Kreikassa presidentin asetuksella. Karambola
Karambola ("Averrhoa carambola") (käytetään myös nimeä tähtihedelmä) on vihertävän kellertävä, vaalea ja läpikuultava hedelmä, joka on poikkileikkaukseltaan tähden muotoinen. Se on kotoisin Intiasta ja Malesiasta, ja nykyään tätä pensasmaista puuta viljellään kaikkialla tropiikissa. Suomeen karambolahedelmiä tuodaan mm. Thaimaasta, Malesiasta ja Brasiliasta. Imeläkurjenherne
Imeläkurjenherne kasvattaa rennon, 50–150 cm pitkän kaljun varren. Lehdet ovat 3–7-parisia. Lehdykät ovat 2–4 cm pitkiä, soikeita tai puikeita. Kukintoperä on noin puolet tukilehden pituudesta. Kukinto on tiheä keltavihreä terttu. Kukan verhiö on kalju ja liuskat ovat kapeita. Hedelmä on 3–4 cm pitkä, kapea, kaareva ja kaksilokeroinen palko. Imeläkurjenherne kukkii kesä-heinäkuussa.
Imeläkurjenhernettä tavataan lähes koko Manner-Euroopassa Iberian niemimaata, Irlantia ja pohjoista Fennoskandiaa ja Pohjois-Venäjää lukuun ottamatta. Kasvia tavataan myös Kaukasuksella ja Turkissa. Yhdysvaltoihin laji on levinnyt ihmisen mukana. Mango (hedelmä)
Mangon kuori on sileän vahapintainen ja nahkamainen. Sen väri vaihtelee vihreästä keltaiseen ja punaiseen. Kuoressa on usein monenvärisiä läiskiä. Hedelmämalto on kypsänä pehmeää tai kuituista ja väriltään keltaista tai oranssia. Luumarjan sisällä on suuri soikea tai munuaismainen endokarppi eli ”kivi”. Kovan endokarpin sisällä on yksi siemen. Haarukkarousku
Haarukkarousku ("Lactarius insulsus") on suppilomainen tai kupera kellanvalkoinen rouskulaji. Sen heltat ovat kellanvalkoiset tai okranväriset. Jalka on valkea. Maitiaisneste ja malto ovat valkoiset. Sieni maistuu polttavan kirpeltä. Sieni kasvaa tammen seuralaisena Keski-Euroopassa eikä sitä esiinny Suomessa. Sir Crocodile
Sir Crocodile (kutsutaan monesti Crocodileksi tai Mr.0:ksi) on pääroisto Arabastasta osassa johon liittyvät myös osat Whiskey Peak ja Little Garden. Hän on yksi Kaapparilordeista (Shichibukai) ja hiekkahiekkamarjan (Suna Suna no Mi/Sand Sand Fruit) syönyt Baroque Works nimisen rikollisjärjestön johtaja. Luffy taistelee Crocodilea vastaan kaiken kaikkiaan kolmesti. Ensimmäisellä kerralla hän hävisi Crocodilelle jouduttuaan Sir Crocodilen koukun lävistämäksi ja toisella kerralla hävisi kun Crocodile imi hänestä kaiken veden. Molemmilla kerroilla Crocodile oletti Luffyn kuolleen joten Luffy selvisi molemmista kerroista. Kolmannessa taistelussa Crocodile hävisi. Karhunvatukka
Karhunvatukka ("Rubus fruticosus") on vatukoihin kuuluva kasvi. Se tuottaa mustia marjan tapaisia hedelmystöjä, jotka koostuvat monesta pienestä yhteen kasvaneesta luumarjasta.
Karhunvatukoita on monia eri lajikkeita ja lukuisia eri lajeja, jotka muistuttavat toisiaan. Suomessa useimmat lajikkeet menestyvät vain eteläisessä osassa maata, ja niitä kasvatetaan usein kasvihuoneissa. Siperialainen karhunvatukka löydettiin Venäjältä 1980-luvulla, ja se on otettu lisäykseen, ja sitä on saatavilla. Se menestyy jopa V-vyöhykkeellä taimistojen mukaan. Karhunvatukka on erittäin piikkinen, ja kasvaa korkeammaksi kuin tavallinen vadelma ("Rubus idaeus"). Mustaselja
Seljankukista tehdään mehua. Mustaselja on perinteinen eurooppalainen rohdoskasvi, jonka uutetta on käytetty muun muassa vatsavaivoihin ja kylmetykseen. Raaka seljanmarja on lievästi myrkyllinen, mutta kypsentäminen tai kuivattaminen tekee seljanmarjasta syömäkelpoisen. Saharansarvikyy
Saharansarvikyy ("Cerastes cerastes", vanh. "Cerastes cornutus") on Pohjois-Afrikan ja Lounais-Aasian autiomaissa elävä 60-85 cm pitkä myrkkykäärme. Sen nimi johtuu kahdesta silmän yläpuolella olevasta suuresta sarvimaisesta harjasuomusta, mutta myös sarvettomia yksilöitä esiintyy. Sarvien tehtävästä ei ole tarkkaa tietoa. Erään teorian mukaan ne voisivat toimia silmien varjostajina tai auringonvalolta suojaajina. Harmaanruskean käärmeen selässä on haalistuneita tummia laikkuja, mikä antaa niin hyvän suojan, että sekä vihollisten että saaliiden on lähes mahdotonta havaita sitä. Saharansarvikyy viettää päivät usein hiekkaan kaivautuneena tai koloissa kasvien suojassa, mistä käsin se tekee nopeita iskuja saalista kohti. Saharansarvikyy varoittaa uhkaajaa sahamaisella äänellä, jonka se saa aikaan hankaamalla karheita kyljen harjasuomuja toisiinsa. Käärme etenee irtonaisella hiekalla sivukelaustekniikalla, jolloin se jättää "S" muotoisen jäljen hiekkaan. Sen ravintoon kuuluu ennen kaikkea liskot, kuten skinkit ja ripsusisiliskot, mutta myös pikkunisäkkäät ja linnut.
Saharansarvikyyn lisääntyminen poikkeaa useimmista sukulaisistaan siinä, että se ei synnytä eläviä poikasia vaan munii 10-23 munaa. Rusokirsikka
Rusokirsikka kasvaa Suomessa yleensä 3-5 metrin korkuiseksi. Se on saanut suomenkielisen nimensä mahdollisesti lehdistään, jotka avautuvat keväällä erikoisen kuparinruskeina. Myös sen runko on punertavanruskea. Rusokirsikka kukkii ennen lehtien puhkeamista kauas näkyvin ruusunpunaisin kukin. Sen hedelmät ovat punamustia, sentin kokoisia yksisiemenisiä luumarjoja; Suomessa niitä muodostuu aniharvoin. Suomessa rusokirsikka on lähes aina vierasjuurinen, imeläkirsikkaan vartettu. Chile
Chilen eteläosassa tavataan paljon punasuppiloita ("Lapageria rosea"). Se on köynnöskasvi, jonka kellomaiset kukat ovat punaiset tai valkoiset. Mapuchejen pyhä puu kanelo on myös alueella yleinen. Pohjoisen kuivilla alueilla kasvaa "Prosopis"-sukuun kuuluvia tamarugoja ja johanneksenleipäpuita. Jopa Atacaman aavikolla nähdään, miten ”aavikko kukkii” kun vuodenvaihteen sateita seuraa lyhytaikainen kukkaloisto. Siinä rehottavia kasveja ovat "Rhodophiala"-suvun sipulikasvit ja guanakon tassu eli kisantti. Andien reunavuoristossa kasvavat "Laurelia philippiana", podokarpuskasveihin kuuluva havupuu prinssinkuusi ("Saxegothaea conspicua") ja "Luma apiculata". Reunavuoriston eteläosassa kasvaa myös araukarioita ja lehtikuusia. Viljellyissä metsissä kasvatetaan paljon montereynmäntyä ja eukalyptusta. Patagonian suurin puu on sypressikasveihin kuuluva uhanalainen patagoniansypressi, joka voi kasvaa 60 metriä korkeaksi ja elää 3 000 vuotta vanhaksi. Lehtikuusenvalmuska
Lehtikuusenvalmuska ("Tricholoma psammopus") on kellomainen tai kupera oranssinvalkoinen tai kellanruskea valmuskalaji. Lakissa on punaisia pilkkuja tai juovia. Vanhemmiten lakki muuttuu kellanruskeaksi. Heltat ovat valkoisen kellertävät ja muuttuvat vanhemmiten ruskealaikkuisiksi. Jalka on latvasta vaalea ja alhaalta kellanruskea. Jalan tyvi on oranssinpunainen. Malto on ainakin nuorissa itiöemissä valkoista tai kellanvalkoista. Maku on hieman karvas. Sientä pidetään toisinaan kirjallisuudessa syötävänä, muttei erityisen maukkaana. Myrkylliseksi sitä ei ole todettu. Se kasvaa lehtikuusen seuralaisena metsissä ja puistoissa ainakin Euroopassa; sirkumpolaarinen se ei liene. Lännenkonnanmarja
Lännenkonnanmarja ("Actaea rubra") on punamarjainen, Pohjois-Amerikassa kasvava myrkyllinen leinikkikasvi. Perunkoiso
Perunkoiso on yksivuotinen melko pahanhajuinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20:stä jopa 150:een senttimetriä korkeaksi. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Niiden verhiö on kellomainen, lähes tyveen liuskainen, liuskojen kärki otamaiseksi suippeneva. Sininen teriö on kellomainen. Hedelmä on pallomainen ruskea marja. Kermesmarjakasvit
Kermesmarjakasveissa on useita lääkekasveja (eräät kermesmarjat ja "Agdestis clematidea"), joita on käytetty vesikauhun ja kasvainten hoidosta hyönteisten puremien lääkitsemiseen. Tavallisimmin rohdos on peräisin kasvin juuresta. Lännenkermesmarjan ("Phytolacca americana") marjoista saadaan punaista väriainetta, ja eräiden kermesmarjojen lehtiä käytetään vihanneksena. Joitakin lajeja viljellään koristekasveina kirkkaanväristen marjaterttujen tai kauniin lehvästön vuoksi. Weberocereus
Kasvit ovat päällyskasveja (epifyyttejä tai litofyyttejä), rentovartisia tai kiipeileviä pensaita. Juuret ovat usein varteen kehittyviä jälkijuuria (adventiivijuuria). Nivelikkäät varret ovat poikkileikkaukseltaan pyöreitä, kulmikkaita tai litistyneitä. Uurteiden väliset harjut ovat liuskaisia tai hampaisia, ja niitä on kahdesta viiteen. Areolit ovat pieniä ja heikkopiikkisiä tai piikittömiä. Kukat sijaitsevat varren sivulla lateraalisesti ja ovat avoinna yöaikaan. Ne ovat muodoltaan kellomaisia tai lyhyen suppilomaisia, väriltään vaaleanpunaisia, hailakankeltaisia tai vihreäsävyisiä ja kooltaan kolmesta viiteen cm pitkiä. Kukkapohjuksessa on sukasten ja karvamaisten piikkien muodostamia tupsuja. Maljamaisen pohjuksen nielussa on hedekiehkura. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, mehevä, pinnaltaan usein kyhmyinen tai sukasellinen, väriltään keltainen tai punainen. Malto on valkoista tai purppuraista. Belahedelmä
Belahedelmä ("Aegle marmelos") on ruutakasvien heimoon ("Rutaceae") kuuluva kasvi, jota käytetään sekä ravinnoksi että lääkekasvina. "Aegle"-sukuun kuuluu kolme indomalaijilaisen alueen pientä puuta. Blue Congo
Blue Congo on sinipunertava perunalajike. Se on altis perunaruvelle. Lajikkeesta saadaan pieni sato, joten se on usein kallista.
Raakana perunat ovat tumman violetteja, keitettyinä vaaleampia ja sinisempiä. Mukulan antosyaaneihin kuuluva väriaine on samantyyppistä kuin mustikassa. Ruotsissa lajikkeen nimi kirjoitetaan Blå Kongo. Se on vanha lajike, joka on uudelleen suosiossa. Harakanmarjat
Harakanmarjat ("Corema") on kanervakasvien heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi lajia. Harakanmarjat ovat erityisen läheistä sukua variksenmarjoille ("Empetrum") ja muistuttavat niitä.Harakanmarja esiintyy luontaisesti Espanjan ja Portugalin rannikoilla ja Azoreilla, "Corema conradii" esiintyy itäisessä Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltojen New Jerseystä Kanadan Quebeciin. Amborella trichopoda
"Amborella trichopoda" on ainavihanta kaksikotinen pensas. Lehdet ovat ehyitä ja 8–10 cm pitkiä, ja lehtiasento on vuorottainen. Kukat ovat halkaisijaltaan 4–8 mm. Hedelmä on yksisiemeninen punainen 5–8 mm pitkä marja. Barbadoksenakerola
Barbadoksenakerola on ainavihanta pensas tai pieni puu, jonka oksat kasvavat lyhyestä rungosta. Se on yleensä 2–3 metriä korkea mutta voi joskus kasvaa 6 metrin pituiseksi. Boysenmarja
Boysenmarja on vadelman ("Rubus idaeus"), karhunvatukan ("Rubus fruticosus") ja näiden risteytymän ("Rubus" × "loganobaccus") risteytys. Boysenmarjojen tärkeimmät tuotantoalueet ovat Yhdysvaltain länsirannikolla, Chilessä ja Uudessa-Seelannissa. Kanariantaateli
Kanariantaateli kasvaa vähitellen suureksi ja puumaiseksi. Sen haaraton, tasapaksu runko on melko sileä. Runko on yleensä 10–14 metriä korkea ja jopa 75–90 senttimetriä paksu. Vanhojen lehtikantojen jäänteet varisevat ajan myötä pois rungosta, jättäen runkoon kauniin ruutumaisen kuvioinnin. Lehtilatvus on vanhemmiten 6–10 metriä halkaisijaltaan. Lehdet ovat hienoja, sulkamaisia, jäykästi kaarevia ja väriltään himmeän tummanvihreitä. Tyypillisesti ne ovat kuutisen metriä pitkiä, mutta voivat kasvaa jopa kymmenen metrin mittaisiksi. Lehdessä on lehdyköitä 300–400 kappaletta. Lehden keskiosassa ne ovat 30–40 cm pitkiä ja 2 cm leveitä. Tyviosan lehdykät ovat muuttuneet teräviksi oraiksi. Kukat ovat keltaisia. Ne sijaitsevat lehtien lomassa olevissa oranssinpunaisissa, runsashaaraisissa ja usein yli metrin pituisissa kukinnoissa. Kanariantaateli on kaksikotinen. Hedelmä on läpimitaltaan noin 2 cm pitkä, oranssi, mauton luumarja. Karvaslaipikka
Karvaslaipikka on pieni puu tai pensas, joka kasvaa 2–9 metriä korkeaksi. Sen matala ja leveän pensasmainen latvus on monihaarainen. Se muistuttaa paljon toista trooppista hedelmäpuuta, bilimbiä, joka ei kuitenkaan ole sille sukua. Lehdet ovat vuorottaisia, lyhytruotisia, usein puikeita ja 2–7,5 cm pitkiä. Pienet vaaleanpunaiset kukat ovat tertuissa, jotka kasvavat suoraan paksujen oksien lehdettömistä varsista. Kellertävät ja 1–2,5 cm pitkät hedelmät ovat luumarjoja. Niiden sisältämässä kivessä on 4–6 siementä. Syötävät hedelmät ovat mehukkaita mutta happamia. Valkea Kuulas
Valkea Kuulas on tarhaomenapuun ("Malus domestica") lajike, joka levisi Suomeen Baltiasta 1850-luvulla nimellä valkoinen kirkasomena. Sen siitepöly itää hyvin, ja siksi sitä pidetään yhtenä parhaimmista pölyttäjälajikkeista. Puu tuottaa joskus siemenettömiä hedelmiä. Ensimmäisen sadon puu tuottaa kaksi-kolmevuotiaana ja sadot ovat usein suuria. Maanlaadun suhteen puu ei ole vaativa ja usein se ei elä kovin vanhaksi. Japaninmarjakuusi
Japaninmarjakuusi ("Taxus cuspidata") on marjakuusiin kuuluva havupensas. Se kasvaa neljän metrin korkuiseksi ja on muodoltaan leveän kartiomainen. Neulaset ovat kiiltävän tummanvihreitä ja lyhyitä. Ne ovat myös litteitä ja alapuolelta vaaleampia. Punaiset emipensaissa kasvavat marjat (eli siemenvaipat) ovat myrkyllisiä, hedepensaiden marjat ovat puolestaan keltaisia. Cola nitida
Hedelmä on suurehko, pinnaltaan vihreä kota. Se muodostuu 1–6 enimmillään noin 13 senttimetriä pitkästä emin vartalosta. Jokaiseen emin vartalon muodostamaan liuskaan on kiinnittynyt 4–10 siementä. Siementen väri vaihtelee punaisesta valkoiseen. "Cola nitidalla" on tavallisesti kaksi sirkkalehteä. Haaparousku
Haaparousku on kookas ja kiinteämaltoinen sieni. Jopa 20-senttiseksi kasvava lakki on kupera ja violetinharmaa, vanhempana laakeneva ja ruskeanharmaaksi tai violettiin vivahtavaksi muuttuva. Kostealla säällä haaparousku on hyvin limainen. Heltat ovat valkoiset tai kermankellertävät, tasatyviset. Jalka on vaalea, ontto, keskeltä pullistunut tai tasapaksu. Maku on kirpeä. Maitiaisneste on valkoista, eikä se värjäänny. Suolattuna haaparouskun leikkauspinnat värjäytyvät maitiaisnesteen vaikutuksesta vihreiksi. Paraguaynanakonda
Paraguaynanakonda eli etelänanakonda eli keltainen anakonda ("Eunectes notaeus") on myrkytön kuristajakäärme Etelä-Amerikasta. Se on väriltään keltainen mustin täplin. Päässä sillä on musta tai ruskea nuolea muistuttava kuvio. Paraguaynanakonda on kykenevä kuristamaan kuoliaaksi vesisikoja, suuria kahlaajalintuja ja kaimaaneja. Keltainen anakonda viihtyy vesistöissä ja ruohomailla. Se lisääntyy synnyttämällä 4-20 poikasta. Okra
Okra ("Abelmoschus esculentus") on hieman palkohernettä tai palkopapua muistuttava vihreä kotahedelmä. Se on peräisin tropiikin alueelta, luultavasti Afrikasta tai Aasiasta. Okra levisi mustien orjien mukana ensin uudelle mantereelle, jossa sillä on edelleen vankka jalansija sekä kreolilaisessa että cajun-keittiössä. Mustamarjakanukka
Mustamarjakanukka ("Cornus sanguinea") on Euroopassa esiintyvä puuvartinen kanukkalaji, joka kasvaa yli kaksi metriä korkeaksi pensaaksi. Se on ulkonäöltän kuin pensaskanukka ("Cornus alba"), mutta suurimmissa lehdissä on vain kolmesta viiteen paria suonia. Huiskilokukinnossa on pieniä nelilukuisia kukkia, joiden terälehdet ovat 4–7 millimetriä pitkiä. Hedelmä on punamusta luumarja. Ruostehappomarja
Ruostehappomarja ("Berberis vulgaris") on happomarjakasveihin kuuluva, keltakukkainen ja piikikäs pensas. Lajia tavataan Euroopassa laajasti Pohjoismaiden eteläosia myöten sekä ihmisen levittämänä myös Pohjois-Amerikassa. Se on vanha hyötykasvi, jota on käytetty niin rohdoksi, ruoaksi kuin koristepensaanakin. Kurkkurusokas
Kurkkurusokas ("Entoloma hirtipes") on kellomainen, punaruskea tai harmaan-okransävyinen rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi harmaanvalkeat ja saavat sienen vanhetessa punertavaa vivahdetta. Sienen jalka on ohut, vaalea ja jauhoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa havumetsien sammalikoissa ja ruohikoissa kalkkimailla. Se on Suomessa kohtalaisen harvinainen. Oncothecaceae
Kasvit ovat ainavihantia puita, joiden versot ovat kaljuja. Lehdet ovat lyhytruotisia. Haarainen kukinto sijaitsee lehtihangassa ja siinä on pieniä kukkia, joissa on enemmän tai vähemmän erilehtinen verhiö ja tyvestä asti haarova vartalo. Hedelmä on luumarja, jonka kivi on yksisiemeninen. Amurinkorkkipuu
Amurinkorkkipuu on kesävihanta, tavallisesti kaksikotinen puu, joka kasvaa lyhytrunkoiseksi ja laajalatvuksiseksi. Kaarna on syväuurteista ja korkkimaisen pehmeää. Lehdet kasvavat vastakkain, murskattuina ne ovat pihkantuoksuisia. Lehtilapa on päätöparinen, 5–13-lehdykkäinen ja 20–30 cm pitkä. Lehdykät ovat pituudeltaan 5–10 cm ja sahalaitaisia, alta kaljuja tai lyhytkarvaisia ja sinertävänvihreitä. Kukinto on harsu huiskilo. Kukat ovat yksineuvoisia, vaatimattomia ja vihertäviä. Hedelmä on musta, viisiluinen luumarja. Sinappihapero
Sinappihapero, aiemmin "kirpeä keltahapero", ("Russula ochroleuca") on kupera tai laakealakkinen okranvärinen tai kellertävä haperolaji. Sen jalka on valkoinen ja vanhemmiten hiukan harmahtava. Heltat ovat kermanväriset. Sienen malto on valkoista ja maku on mieto. Sieni kasvaa Etelä-Suomessa pyökin ja kuusen seuralaisena. Se kelpaa syötäväksi. Antikolinergit
Antikolinergisiä tropaanialkaloideja sisältäviä kasveja ovat ainakin belladonna, pasuunat, hulluruohot, hullukaali ja rohtomandrake eli alruuna, sekä useat muut koisokasvit. Belladonna-alkaloidit eli atropiini ja skopolamiini sekä niitä läheisesti muistuttavat alkaloidit ovat näiden kasvien vaikuttavia aineita. Atropiini onkin juuri klassinen, kaikkia muskariinireseptoria estäville antikolinergeille tyypillisiä ominaisuuksia omaava esimerkki. Alkaloidipitoisuudet vaihtelevat kasvinosien välillä: esimerkiksi hulluruohoissa lehdet ja siemenet ovat myrkyllisimmät kasvinosat, hullukaalissa siemenet ja juuret. Japaninluumu
Hedelmät kypsyvät heinä- tai elokuussa. Hedelmä on muodoltaan yleensä pallomainen luumarja. Se on kypsänä useimmiten punainen tai keltainen. Hedelmä on yleensä halkaisijaltaan 3,5–5-senttimetrinen, mutta viljelylajikkeiden hedelmät saattavat olla suurempiakin. Luumarjan kivi on yleensä munanmuotoinen. Karvasvalmuska
Karvasvalmuska ("Leucopaxillus gentianeus") on jalomalikoihin kuuluva sieni. Sen lakki voi kasvaa jopa 15 cm leveäksi ja on pinnaltaan kuiva ja samettimainen. Väriltään se on punaruskea. Jalka voi olla korkeimmillaan 8 cm pitkä. Heltat ovat valkoiset ja tiheässä. Ikääntyneissä yksilöissä heltat tulevat pilkukkaiksi. Haju on jauhomainen ja maku on erittäin karvas.Kasvaa havumetsissä vanhojen kuusten läheisyydessä. Käyttökelvoton pahan makunsa takia. [1] Barbadoksenakerola
Kukat ovat kaksineuvoisia. Ne kasvavat 3–5 kukan kukinnossa, jotka ovat varrettomia tai lyhytvartisia viuhkoja. Ne ovat halkaisijaltaan 1–2 senttimetriä leveitä. Teriön väri vaihtelee vaaleanpunaisesta syvänpunaiseen ja terälehtiä on viisi. Kukissa on kymmenen hedettä ja kuudesta kymmeneen rauhasta verhiössä. Hapankirsikka
Morellikirsikan marjat ovat tavallisesti tumman punaisia ja niiden mehu on voimakkaan tumman punaista. Morellit tuottavat hyvin siitepölyä ja ne ovat itsepölytteisiä. Ne myös pölyttävät hyvin amarellikirsikoita. Morellien sato onkin säännöllisempi ja runsaampi, mutta maku on karvaampi. Hunajameloni
Hunajameloni ("Cucumis melo" Hunajameloni-ryhmä) on yksi melonin lajikeryhmä. Hunajameloni on yleensä noin 15–22 cm pitkä ja hieman soikea. Sen paino vaihtelee 1,8–3,6 kg:n välillä. Hedelmän liha on vaaleanvihreätä ja sileän kuoren väri vaihtelee vihreästä keltaiseen. Hunajamelonin liha on mehukasta ja makeaa ja hedelmää nautitaan usein jälkiruokana. Hedelmiä myydään ympäri maailmaa. Longaani
Hedelmä on pieni, noin 1–2,5 cm läpimitaltaan. Sen punaisenruskea kuori on ohut, epätasainen ja murtuu kypsänä helposti painettaessa. Hedelmäliha on läpikuultavaa, väriltään valkoista. Hedelmän keskellä on yksi suurehko, kova, musta ja kiiltäväpintainen siemen. Maultaan hedelmä on mieto ja makea. Barbadoksenakerola
Barbadoksenakerola on isäntäkasvi "Chiomara asychis" -perhosen, "Ephyriades brunneus" -perhosen, ja "Timochares ruptifasciatus" -perhosen toukille. "Anthonomus macromalus" -kärsäkkään toukat syövät hedelmiä, kun taas aikuiset kärsäkkäät syövät kasvin nuoria lehtiä. Labradorinnoutaja
Labradorinnoutaja on väriltään joko musta, keltainen tai harvinaisempana ruskea. Keltaisen värityksen sävy vaihtelee miltei valkoisesta kermankeltaiseen, vaikkakin näyttelylinjassa keltaisia näkee lähes yksinomaan kermanvärisiä. Aivan kuten kultaisennoutajan tapauksessa, punaisia koiria löytyy lähinnä käyttölinjasta. Pieni valkoinen täplä rinnassa hyväksytään. Keltaisen koiran kirsun ja ihon toivotaan olevan mahdollisimman tummat. Ruskea tunnetaan englanninkielisissä maissa ”suklaanruskeana” ("Chocolate"). Kirjotulikruunu
Kirjotulikruunu kasvaa 2–3 metriä korkeaksi pensaaksi. Varret ja lehdet ovat karvaisia. Lehdet ovat muodoltaan soikeita, hammaslaitaisia ja teräväkärkisiä, 5–13 cm pitkiä ja 2,5–5 cm leveitä. Lehtien tuoksu on epämiellyttävä. Kukinto on usein monivärinen, halkaisijaltaan 2,5–5 cm ja kupumainen. Kukat ovat pieniä, tavallisesti oransseja mutta joskus myös keltaisia, pinkkejä ja punaisia. Kirjotulikruunun hedelmä on pieni, vihertävän sinimusta ja hohtava luumarja. Kasvin kaikki osat ovat lievästi myrkyllisiä. Mustakoivu
Mustakoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii huhti–toukokuussa. Sen kukinto on 3-liuskaisten suomujen peittämä norkko, jossa on vain joko hede- tai emikukkia. Hedenorkot ovat enintään 7,5 senttimetriä pitkiä, riippuvia ja keltaisia. Ne muodostuvat oksien kärkiin syksyllä mutta kypsyvät vasta seuraavan vuoden keväällä, jolloin niistä vapautuu runsaasti siitepölyä – mustakoivu onkin yksi pahimmista allergeeneistä levinneisyysalueellaan. Eminorkot ovat pystyjä ja vihreitä ja hedenorkkoja pienempiä. Ne ilmestyvät puihin samaan aikaan lehtien kanssa ja kypsyvät hedelmänorkoiksi jo loppukeväästä tai alkukesästä. Hedelmänorkot ovat 2–4 senttimetriä pitkiä, ruskeita, pystyjä ja kartiomaisia tai lähes pallomaisia. Hedelmä on loppukeväästä tai alkukesästä kypsyvä pähkylä, jossa on kapeat siipipalteet. Tuuli tai virtaava vesi levittävät siemenet puun ympäristöön. Kirjonahkahapero
Kirjonahkahapero ("Russula olivacea") on kupera tai laakealakkinen viininpunainen tai kellansävyinen haperolaji. Heltat ovat aluksi valkoiset ja vanhemmiten muuttuvat kellertäviksi. Jalka on ylhäältä karmiinin tai roosanpunainen ja tyvestä kellertävä. Malto on valkoista. Maku on mieto ja sieni on hyvä ruokasienilaji. Se kasvaa harvinaisena kuusikoissa lehtimetsissä kalkkipitoisilla paikoilla Etelä-Suomessa.