Milloin Aristoteles eli?
Aristoteles
Aristoteles (; 384–322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja tiedemies. Häntä pidetään opettajansa Platonin ohella yhtenä länsimaiseen ajatteluun eniten vaikuttaneista filosofeista.
Zenon Elealainen
Zenon Elealainen (, n. 490–420 eaa.) oli antiikin kreikkalainen esisokraattinen filosofi ja Parmenideen perustaman elealaisen koulukunnan jäsen. Zenon tunnetaan erityisesti hänen paradokseistaan, joiden avulla hän yritti todistaa, että liikkeen, moneuden, jatkuvuuden ja äärettömyyden käsitteet ovat ristiriitaisia. Aristoteles kutsui häntä dialektiikan keksijäksi. Antiikin tiede
Aristoteleen mielestä maailma oli jatkuvassa muutoksessa ja rakentui tulesta, vedestä, maasta ja ilmasta sekä eetteristä. Eetteri poikkesi muista alkuaineissa käytännössä siinä, ettei siihen liitetty ominaisuuksia kuten muihin ja taivaankappaleet rakentuivat siitä. Aristoteleen mukaan kaikki taivaalla havaittava oli ikuista, eikä siellä tapahtunut vastaavia muutoksia kuin Maassa. Ilma ja tuli olivat Aristoteleen mukaan kevyitä, kun maa ja vesi olivat raskaita, ja että kukin alkuaine pyrki jatkuvasi kohti sen ”luonnollisinta tilaa”. Alkuaineteoriallaan Aristoteles pyrki selittämään sen miksi raskaan kappaleen liike suuntautuu alaspäin ja miksi nuotiolla tuli näytti kulkeutuvan ylöspäin. Mitä enemmän kappaleessa oli maa-alkuainetta, sitä enemmän se Aristoteleen mielestä suuntautui kohti maata, mikä johtaa siihen, että raskaammat kappaleet tippuvat nopeammin kuin kevyemmät (todellisuudessa näin ei käy). Straton oli vuonna 320 eaa. ensimmäisenä esittänyt, että putoava kappale on kiihtyvässä liikkeessä. Aristoteleen biologia
Aristoteleen monille biologisille tieteille luoma pohja säilyi lähes sellaisenaan lähes 2000 vuotta, kunnes vasta renessanssin ja tieteellisen vallankumouksen aikana asioita alettiin tutkia kokonaan uudelta pohjalta. Aristotelismi
Roomalaisella keisariajalla, 100-luvun puolessa välissä, kommentaareja kirjoittivat muun muassa Adrastos Afrodisiaslainen ja Aspasios. Plotinos ja Porfyrios hyödynsivät niitä vielä kolme sukupolvea myöhemmin. Aspasioksen kommentti Aristoteleen etiikasta on vanhin säilynyt kommentaari aristoteeliseen tekstiin. Kolmannelle vuosisadalle tultaessa Aleksanteri Afrodisiaslainen oli merkittävin aristotelismin edustaja. Hänestä tuli pian arvostetuimpia Aristoteleen ajattelua välittäneistä hahmoista, ja hän oli myös eräs viimeisiä, joiden voidaan katsoa tulkinneen Aristotelesta autenttisemmin. Eläintiede
Tieteellisen eläinten tutkimisen varsinaisena perustajana pidetään Aristotelestä, joka keräsi eräiden aikaisempien kirjailijoiden tekemät hajanaiset eläimiä koskevat tiedot, liitti niihin omat monipuoliset havaintonsa ja muovasi näin saamansa aineiston yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. Hän ei rajoittunut vain kuvailemaan eläinten ulkomuotoa, rakennetta ja elintapoja, vaan tutki myös lisääntymisilmiöitä ja sikiönkehitystä, loi pohjan vertailevalle anatomialle ja laati eräänlaisen eläinsysteemin. Aristofanes
Aristofanes (, n. 450–385 eaa.) oli antiikin Kreikan aikainen komediakirjailija. Häntä on perinteisesti pidetty niin sanotun vanhemman attikalaisen komedian etevimpänä edustajana ja ankarana hallitsevan vallan arvostelijana. Pieniä tutkielmia
"Aistimisesta ja aistittavista" ("De sensu et sensibili") on Aristoteleen kirjoitus noin vuodelta 350 eaa. Se käsittelee aistien toimintaa ja perustuu hänen psykologisiin tutkimuksiinsa. Teos on keskeneräinen. Aleksanteri Afrodisiaslainen
Aleksanteri Afrodisiaslainen (myös "Aleksandros Afrodisiaslainen"; 200-luku) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli aikansa johtava peripateetikko ja Aristoteleen kommentaattori. Aristoteleen biologia
Laajojen tutkimusten ansiosta Aristoteles oli kuitenkin myös oikeassa monessa asiassa. Tämä oli ennen kaikkea hänen suorittamiensa lukuisten ruumiinavauksien ansiota. Hän leikkasi muun muassa kananmunia tarkkaan harkituin väliajoin tarkkaillakseen, kuinka elimet kehittyivät. Ensimmäisenä elimenä hän katsoi havainneensa sydämen. Tosiasiassa kyseessä oli kuitenkin selkäydin, mutta eron havaitseminen ei ollut mahdollista hänen aikansa tekniikalla. Myöhemmin avatuissa munissa hän havaitsi uusia elimiä. Tämän perusteella hän kehitti oman ns. epigeneettisen teoriansa elinten kehittymisestä hierarkkisessa järjestyksessä. Teoria asettui vastustamaan hänen aikanaan suosittua teoriaa, jonka mukaan kaikki elimet syntyvät samalla hetkellä ja niiden kehittyminen on ainoastaan niiden kasvamista. Tämä teoria eli silti 1700-luvulle saakka. Khalkis
Khalkis säilyi Ateenan alaisuudessa vuoteen 411 eaa. saakka. Tuolloin, keskellä peloponnesolaissotaa, se kapinoi jälleen yhdessä muiden euboialaisten kaupunkien kanssa. Tämän jälkeen kaupunki oli jonkin aikaa itsenäinen, mutta myöhemmin se oli jälleen Ateenan vallassa. 300-luvulla eaa. kaupunki tuli Makedonian vallan alle. Filippos II perusti kaupunkiin makedonialaisen varuskunnan vuonna 338 eaa., ja se toimi keskeisenä tukikohtana. Khalkiista olivat kotoisin muun muassa puhuja Isaios ja runoilija Lykofron. Filosofi Aristoteles eli kaupungissa viimeisen vuotensa ja kuoli siellä vuonna 322 eaa. De pomo
De pomo, koko nimeltään "Tractatus de pomo et morte incliti principi philosophorum Aristotelis" ("Omenasta" tai "Aristoteleen kuolema"; ) on keskiaikainen uusplatonilainen teos, joka on laitettu Aristoteleen nimiin, mutta kuuluu todellisuudessa tämän epäperäisiin teoksiin (Pseudo-Aristoteles). Teoksessa Aristoteles esitetään puolustamassa hyvin platonilaista näkemystä sielun kuolemattomuudesta. Aristoteelinen logiikka
Aristoteleen logiikan alan kirjoitukset, jotka tunnetaan yhdessä nimellä "Organon", ovat ainoat hänen töistään, jotka eivät ole missään vaiheessa olleet "kadoksissa". Muut hänen teoksensa olivat länsimaisen tiedeyhteisön kannalta käytännössä kadoksissa hänen kuolemastaan 1000-luvulle saakka. Organonia käytettiin Aristoteleen perustamassa Lykeionin koulussa, ja ainakin osa siitä on selvästi osa luentorunkoa. Andronikos Rhodoslainen kokosi teokset noin vuonna 50 eaa. Aristoteles
Myöhemmät tutkijat ovat nähneet Aristoteleen ei niinkään yhden valmiin filosofisen järjestelmän esittäjänä, vaan filosofina, joka kehitti ja muokkasi näkemyksiään läpi tutkielmiensa. Toiset tutkijat taas ovat paneutuneet syvällisesti yksittäisiin tutkimusalueisiin Aristoteleen teoksissa olettamatta, että näkemykset muodostaisivat mitään kokonaisuutta muualla esitettyjen näkemysten kanssa. Aristoteles
Aristotelesta sanotaan koko logiikan isäksi, ja hänen teoksensa muodostavat länsimaisen logiikan ja tieteenteorian perustuksen. Hänen logiikan pääteoksestaan käytetään nimitystä "Organon" ("Väline"), koska sen osa-alueiden hallitsemisen katsotaan antavan filosofille tarvittavat ajattelun välineet kaikkien muiden asioiden käsittelyyn, sekä tieteessä että yleensäkin kaikessa järkevässä ajattelussa ja väittelyissä. Ympäristötieteiden historia
Aristoteleen ja muiden antiikin filosofien kääntäminen latinaksi innosti luonnontutkimusta 1100-luvulla, ja uusi oppineisuus alkoi levitä myös Pohjois-Eurooppaan Välimeren alueen kääntämiskeskuksista. Aristoteleeseen suhtauduttiin aluksi epäluuloisesti, mutta ajan mittaan mm. hänen ikuisen maailmankaikkeuden teoriansa onnistuttiin sovittamaan yhteen Raamatun luomiskertomuksen kanssa. Albert Suuri (n. 1200-1280) ja etenkin Tuomas Akvinolainen (1225–1274) vaikuttivat merkittävästi kehitykseen, jonka myötä aristoteelisuus muuttui myöhäisen keskiajan johtavaksi filosofiaksi. Heidän linjaustensa myötä ihmisjärki saattoi tutkia luontoa vapaasti, kunhan tulokset kuvasivat aineellisen maailman jumalallista alkuperää. Aristoteles
Kaikkia teoksia ei pidetä Aristoteleen itsensä kirjoittamina, vaan ne saattavat olla joko hänen koulunsa tuotteita, jotka on kirjoitettu hänen valvonnassaan tai ohjeistuksestaan, kuten "Ateenan valtiomuoto", tai hänen oppilaidensa, kuten Theofrastoksen ja Stratonin, sekä Lykeionin myöhempien opettajien ja oppilaiden kirjoituksia, kuten "Väreistä". Jotkut teokset ovat puolestaan saattaneet päätyä Aristoteleen nimiin siksi, että ne muistuttavat Aristoteleen teoksia menetelmiensä tai sisältönsä puolesta tai koska niille on haluttu saada lisää arvovaltaa. Tällainen on muun muassa "Retoriikka Aleksanterille". Joidenkin teosten aitoudesta tutkijat ovat edelleen erimielisiä; tällaisia ovat esimerkiksi "Suuri moraalioppi" ja "Maailmankaikkeudesta". Epäaidot tai sellaisiksi epäillyt "Corpukseen" usein luetut teokset on merkitty luettelossa tähdellä (*). Aristoteleen dialogit
Samoin kuin "Aleksanteri", teos on mitä ilmeisimmin kirjoitettu Aristoteleen toimiessa Makedonian hovissa, mahdollisesti samoihin aikoihin kuin Aleksanteri peri vallan (336 eaa.) tai ennen sitä. Aristoteles neuvoi jommassakummassa (tai kummassakin) näistä dialogeista Aleksanteria valtakunnan ja uusien Aasiaan perustettujen siirtokuntien hallitsemisessa. Dialogista on säilynyt kaksi katkelmaa. Aristoteles
Aristoteles yhdisti metafysiikan monilta osin myös teologiaan, tosin hän käytti sanaa jossain määrin eri merkityksessä kuin nykyään. Hänelle teologia oli se metafysiikan osa, jossa tutkitaan aistihavaintojen ulkopuolella olevaa "ensimmäistä liikuttajaa". Hän opetti, että kaikki toimii syyn ja seurausten ketjuina, mutta että kaiken alussa täytyy olla myös joku, joka saa aikaan seurauksia, ilman että liikkuu itse. Tätä hän kutsui ensimmäiseksi liikkumattomaksi liikuttajaksi, tai jumalaksi. Platonin tavoin hän piti jumalaa aineettomana. Näin metafysiikka erosi fysiikasta nimenomaan siinä, että kun luonnontieteet tutkivat muuttuvia, liikkuvia ja aineellisia kohteita, metafysiikka puolestaan tutki myös ikuisia, muuttumattomia, liikkumattomia ja aineesta erillisiä kohteita. Aristotelismi
Vasta ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Andronikos Rhodoslainen toimitti kokoelman Aristoteleen luennoista tehdyistä muistiinpanoista, jotka oli tarkoitettu sisäpiirin oppilaille. Aristoteleen kirjoittamat dialogit, jotka sen sijaan oli tarkoitettu suurelle yleisölle, kuitenkin katosivat roomalaisella keisariajalla. Teoreettinen ja käytännöllinen filosofia
Kun filosofia syntyi antiikin Kreikassa, kaikki maailmaa koskevan tiedon hankinta luettiin filosofian alaan. Aristoteles jakoi ensimmäisenä tieteet kahteen osaan, teoreettisiin ja käytännöllisiin tieteisiin, mistä on peräisin nykyisinkin yleinen filosofian jako kahteen osaan, teoreettiseen ja käytännölliseen filosofiaan. 0 (luku)
Kreikkalainen Ptolemaios Aleksanterilainen käytti nollaa jännetaulukoissaan jo vuonna 130 jaa. osana kuusikymmenlukujärjestelmää. Muita lukuja hän merkitsi joonialaisilla kirjaimilla aikansa normaaliin tapaan. Ptolemaioksen nolla oli pieni ympyrä, jonka päälle oli vedetty pitkä viiva. Merkintä on saattanut tulla tyhjää merkitsevästä sanasta "ouden", jonka ensimmäinen kirjain omikron se olisi.
Aristoteles tunsi nollan tai tyhjän käsitteen mutta ei pitänyt sitä merkityksellisenä. Hänen mukaansa nolla ja ääretön olivat käsitteitä, jotka liittyivät lukuihin mutta jotka eivät olleet lukuja. Aristoteleen mukaan ei voi olla 0 jotakin; nolla jostakin tarkoittaa, että ei ole mitään jostakin. Tällöin ei ole mitään. Aristoteles perusteli nollan hyödyttömyyttä myös sillä, että nollaan ei ikinä päädytä jakamalla. Tavaroita voi jakaa siten, että joku saa 1:n tai jopa murto-osia 1:stä, mutta ei nollaa. Dialektiikka
Aristoteles oli kreikkalainen filosofi, joka kehitti dialektiikasta menetelmän, jota kutsutaan nykyisin logiikaksi. Filosofi kehitti eteenpäin Platonin näkemyksiä dialektiikasta. Aristoteleelle dialektiikka tarkoitti menetelmää, jota voitiin hyödyntää väittelyn voittamiseen tai totuuden etsimiseen. Kyse oli käytännöllisestä puhetaidonmenetelmästä, jonka avulla tutkittiin mielipiteen muodostumista. Aristoteleen dialogit
"Filosofiasta" (, "Peri filosofias") oli metafysiikkaa käsittelevä dialogi, jossa Aristoteleen näkemykset alkavat erota Platonin ajatuksista. Aristoteleen on täytynyt kirjoittaa dialogi sen jälkeen kun Platon oli kuollut ja hän itse oli lähtenyt Akatemiasta, ja se on todennäköisesti kirjoitettu samaan aikaan kuin "Metafysiikan" varhaisimmat osat. Aristotelismi
Metafysiikkaan sisältyy tärkeimpänä kaiken alkusyy, ja yleensäkin syyt kaikille olemassa oleville ja tapahtuville asioille. Aristoteles haluaa siis vastata samaan asiaan, jota joonialaiset luonnonfilosofit, pythagoralaiset ja Platon olivat pohtineet ennen häntä. Kemian historia
Tieteen historian merkittävin filosofi on kuitenkin Aristoteles. Aristoteles laajensi Empedoklen ajatuksen neljästä alkuaineesta: Aristoteleen mukaan alkuaineet pystyivät muuttumaan toisiksi, ne kaikki koostuivat perusaineesta ("proto hyle") ja kaikkeen aineeseen liittyy "muoto", joka aiheuttaa aineiden ominaisuudet. Demokritos oli väittänyt atomien liikkuvan tyhjiössä, mutta Aristoteles kumosi väitteen väittämällä liikkeen olevan aineen luonteenomaista taipumusta. Aristoteles myös päätteli, että tyhjiötä ei ole olemassa: hänen mukaan maahan putoavan kappaleen nopeus on verrannollinen sen massaan, ja koska vedessä putoaminen hidastui, hän oletti putoamisnopeuden olevan verrannollinen väliaineen vastukseen. Tyhjiössä ei olisi vastusta, joten se putoaisi äärettömällä nopeudella, mikä olisi mahdotonta. Aristoteleen ajatukset olivat suosittuja aina 1500–luvulle saakka ja vaikuttivat mm. alkemisteihin. Kallisthenes
Aleksanterin romanttisesta elämästä kirjoitettu romaanintapainen elämäkerta, Aleksanterista keskiajalla liikkeellä olleiden legendojen päälähde, sai alkunsa Ptolemaiosten vallan aikana, mutta nykyisessä muodossaan se kuuluu 200-luvulla eläneelle pseudo-Kallistheneelle. Julius Valerius Alexander Polemiuksen (300-luvun alku) latinankielisissä käännöksissä sen kirjoittajaksi mainitaan henkilö nimeltä Aisopos (tunnetuin Aisopos tosin eli yli 200 vuotta ennen Aleksanteri Suurta); kirjoittajaksi on mainittu myös Aristoteles, kyynikot Antisthenes ja Onesikritos, sekä Arrianos. Tästä elämäkerrasta tunnetaan myös syyrian-, armenian- ja slaavinkieliset versiot, neljän kreikankielisen (kaksi proosamuotoista ja kaksi runomuotoista) lisäksi. Aristarkhos
Aristarkhos Samoslainen (, noin 310 – 230 eaa.) oli antiikin kreikkalainen tähtitieteilijä. Hän oli ensimmäinen tunnettu tähtitieteilijä tai filosofi, joka ehdotti heliosentristä eli aurinkokeskistä aurinkokuntaa. Aristarkhoksen idea aurinkokeskisestä maailmankaikkeudesta on säilynyt selvimmin Arkhimedeen teoksessa "Hiekanjyvien laskija", jossa Arkhimedes käyttää Aristarkhoksen hypoteesia esimerkkinä maailmankaikkeudesta, joka olisi valtavasti oman aikansa arvioita suurempi. Aristarkhoksen mahdollinen oma teos ko. hypoteesistä ei ole säilynyt. Ateenan valtiomuoto
Teoksen on kirjoittanut joko Aristoteles tai joku peripateettisen koulukunnan oppilas hänen ohjauksessaan. Tutkielma on sisältönsä perusteella ajoitettu vuosien 328 ja 325 eaa. välille. Thales
Nykyään ei voida olla varmoja siitä, kirjoittiko Thales omia teoksia vai ei. Tiedetään ainakin, että Aristoteleella ei ollut käytössään yhtään Thaleen teosta, vaan hän joutui käyttämään toissijaisia lähteitä. Vaikka Thaleen historiallinen merkitys on selvä, tämä aiheuttaa kuitenkin epävarmuutta siitä, mitä hänen opetuksistaan tiedetään varmasti.
Thaleen sanotaan kuolleen vanhana katsellessaan urheilukilpailuja. Aristoteles-kommentaarit
Varhaiselta Rooman valtakunnan ajalta tunnetaan joitakin merkittäviä peripateetikkoja. Nikolaos Damaskoslainen kirjoitti useita tutkielmia Aristoteleen filosofiasta. Myös Aleksandros Aigailainen kirjoitti kommentaareja Aristoteleen teoksiin. Varhaisimmat säilyneet kommentaarit ovat Adrastos Afrodisiaslaisen ja Aspasioksen 100-luvulla kirjoittamia. Aleksanteri Afrodisiaslaista (n. 200) pidettiin myöhempien aristoteelikkojen parissa usein parhaana kommentaattorina, sekä kreikaksi ja latinaksi kirjoittaneiden että muslimien parissa. Häneltä on säilynyt useita teoksia, muun muassa tutkielma "Kohtalosta", jossa hän tukee ajatusta jumalallisesta kaitselmuksesta. Olemassaolo
Länsimaisen filosofian historiassa ensimmäiset laajemmat käsittelyt aiheesta ovat Platonin dialogit "Faidon", "Valtio" ja "Valtiomies", sekä Aristoteleen "Metafysiikka", vaikkakin myös aiemmasta ajattelusta on säilynyt joitakin tekstikatkelmia. Aristoteles kehitti olemassaolon teorian, jonka mukaan ainoastaan yksilöolioilla, substansseilla, on täysi olemassaolo, ja muilla olevan kategorioilla kuten suhteessa olemisella, kvantiteetilla, ajalla ja paikalla on ainoastaan yksilöolioista johdettu ja niistä riippuvainen olemassaolo. Uusplatonilaiset filosofit ja jotkut varhaiset kristilliset filosofit väittelivät siitä, onko millään todellista olemassaoloa muuten kuin Jumalan mielessä. Ariston Khioslainen
Ariston (, n. 320–250 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Khioksesta. Aristotelismi
Aristotelismiksi kutsutaan Aristoteleelle ominaista filosofista ajattelua ja Aristoteleen filosofian myöhempää systematisointia. Aristotelismi on saanut alkunsa Platonin ajatusten kriittisestä edelleenkehittelystä. Aristotelismia kuvaa teleologia, jossa Platonin ideat on palautettu maan pinnalle eri lajeille ominaisiksi sisäisiksi päämääriksi, jotka toteutuvat yksilöiden toiminnassa. Tämä näkyy muun muassa aristoteelisessa etiikassa ja aristoteelisessa käytännöllisen järjen ("fronesis") hyveessä. Eettinen naturalismi
Naturalismi kehittyi alun perin antiikin aikana ja sen ensimmäiseksi edustajaksi mainitaan usein Aristoteles. Hän uskoi ihmisen elävän hyvää elämää eläessään niin sanottua "normaalia ihmiselämää". Normaali ihmiselämä voidaan kartoittaa tarkkailemalla useiden ihmisten käytöstä ja vetämällä siitä yleisiä johtopäätöksiä. Ihmisten hyvyys nähdään tällöin lähes synonyyminä sanalle luonnollinen. Kun puhutaan hyvästä ihmiselämästä, tarkoitetaan ihmiselle yleisesti lajinomaisinta elämää. Aristoteles näki sosiaalisen elämän ihmisen luonnollisimpana ominaisuutena. Peripateettinen koulukunta
Aristoteles toimi koulun johtajana kolmetoista vuotta, vuoteen 323 eaa., kunnes hän joutui palaamaan Makedoniaan välttyäkseen vainoilta makedonialaiskytköksiensä vuoksi. Aristoteleen kuoltua vuonna 322 eaa. koulun johtoon tuli hänen oppilaansa Theofrastos. 
Jotkut nykyajan tutkijoista ovat sitä mieltä, ettei koulusta tullut muodollisemmin organisoitua laitosta ennen tätä.
Merkittävin peripateettisen koulun johtaja Aristoteleen jälkeen oli Straton, joka laajensi Aristoteleen filosofian naturalismia ja oli omaksunut eräänlaisen ateismin. Koulu alkoi taantua Lykonin tultua sen johtoon, koska hän ei ollut kovin kiinnostunut filosofiasta. Koulu oli kuitenkin toiminnassa ja sen johdossa oli joku nimetty filosofi keskeytyksettä Aristoteleen ajasta vuoteen 86 eaa. saakka. Lykonin jälkeen koulun johtajina toimivat todennäköisesti Ariston, Kritolaos, Diodoros Tyroslainen ja Erymneos. Aristobulos Kassandreialainen
Aristobulos (kuoli vuoden 301 eaa. jälkeen) oli makedonialainen historioitsija. Hän seurasi Aleksanteri Suuren mukana tämän sotaretkellä Persiaa vastaan. Hän kirjoitti myöhemmin Aleksanterin elämäkerran joka kuitenkaan ei ole säilynyt nykypäivään. Historioitsija Arrianos käytti Aristobuloksen teosta kirjoittaessaan oman Aleksanteri Suuren elämäkerran. Arrianoksen muuita lähteitä olivat Ptolemaioksen kirjoittama Aleksanterin elämäkerta ja Nearkhoksen "Indike". Demokritoksesta
Demokritoksesta () oli Aristoteleen kirjoittama teos, joka käsitteli nimensä mukaisesti esisokraatikkoihin luetun filosofi Demokritoksen ajattelua. Teos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan muiden antiikin aikaisten lähteiden kautta. Aristoteles
Joka tapauksessa Aristoteles yhdistettiin ateenalaisten mielissä Aleksanteriin, ja häntä pidettiin Makedonian edustajana. Hänellä oli hyvät suhteet muun muassa Makedonian varakuninkaaseen Antipatrokseen. Kun Aleksanteri kuoli, puhkesi levottomuuksia, ja Aristoteles joutui muiden makedonialaisten kanssa epäsuosioon. Häntä vastaan ei ollut kuitenkaan helppo nostaa syytteitä pelkästään poliittisin perustein. Lopulta Aristotelesta alettiin syyttää Anaksagoraan ja Sokrateen tavoin jumalattomuudesta, ja perusteet olivat vieläkin vähäisemmät: hierofantti Eurymedonin kirjoittaman syytteen mukaan hän oli kirjoittanut tietyn tyyppisen hymnin, "paiaanin", apelleen Hermiaalle. Paiaaneja sai kuitenkin kirjoittaa vain Apollonille. Myös joitakin Aristoteleen opetuksia käytettiin häntä vastaan. Ympäristötieteiden historia
Aristoteles halusi kehittää filosofian, joka pureutui voimakkaammin tietoon aineellisesta maailmasta. Hän omaksui mm. näkemyksen maapallon "klimoista" (vyöhykkeistä), jotka voitiin määrittää niiden saaman auringonvalon perusteella. Aristoteles piti maapallon perusrakennetta muuttumattomana, mutta ymmärsi kuitenkin, että luonnon prosessit muokkaavat jatkuvasti maanpintaa. Aristoteles
Aristoteles selvitti myös maailmankaikkeuden alkuperää ja ikää. Hänen mielestään maailmankaikkeus on ollut aina olemassa, ja se on myös ikuinen – jos maailmankaikkeus olisi syntynyt, sen tulisi myös hävitä. Syntymisen ja häviämisen sijasta taivaankappaleet ovat toisaalta mainitussa ikuisessa sfäärien pyörimisliikkeessä ja toisaalta sen elementit ikuisessa muuttumisliikkeessä. Aristoteles
Fysiikka on määritelmällisesti tiedettä luonnosta ("fysis"). Aristoteles ymmärsi fysiikan laajemmin kuin se nykyään ymmärretään: se sisälsi kaiken, mikä kuuluu luonnonfilosofian tutkimuspiiriin. Hän itse tutki luonnon ilmiöitä laajasti pyrkien paitsi ymmärtämään yleisiä aiheita, kuten liike, kausaatio, aika ja paikka, sekä syntyminen ja häviäminen, myös havainnoimaan ja selittämään erilaisia yksittäisiä luonnonilmiöitä. Aristoteleen mukaan luonto on muutoksen ja levossa olemisen sisäinen prinsiippi, toisin sanoen kaikella – kuten asioiden syntymisellä, häviämisellä, muuttumisella ja liikkumisella – on luonnollinen syy.
Teoksissaan Aristoteles kommentoi laajasti edeltäjiensä, kuten joonialaisten (pääasiassa Anaksagoraan) ja pythagoralaisten luonnonfilosofien, teorioita maailman synnystä ja toiminnasta. Sen lisäksi hän esitti omat näkemyksensä. Fysiikan ala kattoi Aristoteleen mukaan lähes kaiken olevan. Ellei aineettomia muotoja, kuten liikkumaton liikuttaja, olisi olemassa, fysiikka olisi metafysiikan sijasta "ensimmäinen filosofia". Koska tällaisia on olemassa, fysiikka on niistä riippuvainen, ja tämän vuoksi vain "toinen filosofia". Näin metafysiikka ja fysiikka liittyvät läheisesti yhteen. Nikomakhos (Aristoteleen isä)
Nikomakhos () (n. 375 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri. Hän oli Makedonian kuninkaan Amyntas III:n ystävä ja hovilääkäri. Nikomakhos oli Aristoteleen isä. Antiikin tiede
Hänen mukaansa kaikella liikkeellä on syy, joka on kappaleeseen vaikuttava voima, ellei voimaa ole, kappale pysyy paikoillaan. Se on kuitenkin ristiriidassa havainnon kanssa, että jousella ammuttu nuoli liikkuu vaikkei mikään voima näytä sitä liikuttavan. Aristoteles yritti selittää nuolen liikkeen niin, että väliaine (ilma) aiheuttaa liikuttavan voiman. Aristoteles siis ajatteli, että mitä suurempi liikuttava voima kappaleeseen vaikuttaa, sitä nopeammin kappale etenee. Aristoteles hyväksyi kaarevan liikkeen ja suoraviivaisen liikkeen olemassaolon. Kaareva liike liittyi taivaankappaleisiin ja siksi se oli ikuista. Suoraviivainen liike sitä vastoin liittyi kuunaliseen maailmaan, jolloin sillä oli oltava alku- ja loppupiste Aristoteleen mukaan. Herodotos
Herodotos (, noin 485 eaa. – noin 420 eaa.) oli antiikin kreikkalainen historiankirjoittaja. Hän syntyi Vähän-Aasian Halikarnassoksessa (nykyisin Bodrum Turkissa). Se oli kreikkalainen kaupunki, mutta Herodotoksen aikaan Persian hallinnassa. Hän matkaili paljon mutta ilmeisesti asettui lopulta Ateenaan. Herodotosta pidetään kreikkalaisen historiankirjoituksen isänä. Hän oli ensimmäinen, joka kirjoitti historiasta muuten kuin eepos- tai kronikkamuodossa, ja lisäksi hän oli tiettävästi ensimmäinen historiankirjoittaja, joka pyrki selittämään historiallisia tapahtumia esittäen erilaisia versioita ja vertaillen näiden tapahtumien todenperäisyyttä. Hän matkusti paljon ja kuunteli ihmisten tarinoita, joiden avulla hän kirjoitti sitten historiaa. Herodotosta toisaalta syytettiin jo antiikissa liiasta ateenalaismyönteisyydestä, eikä hänen historiankirjoitustaan voida pitää täysin objektiivisena. Fysiikka
Aristoteleen työtä fysiikan ja tieteen parissa voidaan pitää tieteenhistoriallisesti vaikuttavana, sillä hänen oppejaan käytettiin vielä 1600-luvulle asti. Aristoteleen mielestä kaikella pitää olla luonnollinen syy. Hänen ajattelemansa fysiikka sisälsi myös luonnon filosofian. Aristoteles pohti paljon maailmankaikkeuden toimintaan, muotoon ja rakenteeseen liittyviä asioita. Hän kuvasi Empedokleen keksimille neljälle alkuaineelle niiden peruslaadut. Tuolloin kuvitellut alkuaineet olivat tuli, vesi, maa ja ilma. Aristoteleen mukaan maailmankaikkeus on aina ollut olemassa, eikä sillä ole varsinaista syntyhetkeä. Hänen mukaansa, jos maailmankaikkeus olisi joskus syntynyt, pitäisi sen joskus myös tuhoutua. Tästä hän päätteli maailmankaikkeuden olevan ikuinen. Aristoteles kirjoitti myös teoksen "Fysiikka", jossa hän selvittää kaikkeuden syvintä olemusta ja rakennetta sekä pohtii aikaan liittyviä asioita. Aristoteles myös hylkäsi atomiopin, koska piti tyhjiötä mahdottomana. Hänen mukaansa jos aine koostuisi atomeista, niin niiden väliin jäisi väistämättä tyhjiö. Aristoteles
Kun Aleksanteri aloitti omat sotaretkensä Aasiassa noin vuonna 335 eaa., Aristoteles palasi Ateenaan. Kaupunki ilmeisesti kutsui hänet. Aristoteles oli todennäköisesti toivonut ja odottanut pääsevänsä Akatemian johtoon Speusippoksen jälkeen. Ksenokrateen valinta oli hänelle lopullinen takaisku, jonka jälkeen hän seurasi Platonin esimerkkiä ja perusti oman filosofikoulun. Aristoteles alkoi opettaa filosofiaa kaupungin luovuttamassa voimistelusalissa, joka oli omistettu Apollon Lykeiokselle ja sijaitsi tämän temppelin läheisyydessä. Tästä koulu sai nimen "Lykeion". Tieteenfilosofian historia
Länsimainen tiede ja filosofia syntyivät yhtä aikaa antiikin Kreikassa noin vuonna 600 eaa. Kreikkalaisista ajattelijoista ennen kaikkea Platonin ja Aristoteleen ajattelulla on ollut pitkä vaikutus ajatuksiin tiedosta ja tieteestä. Platon kannatti jyrkkää rationalismia. Hänen mukaansa tieto (kreik. "episteme") kohdistuu ikuisiin ja muuttumattomiin asioihin, ja luulo (kreik. "doksa") ajallisiin ja muuttuviin asioihin. Siten Platonille tiedettä edustaa esimerkiksi matematiikka, kun taas aistein havaittavasta maailmasta ei voida saavuttaa tietoa. Theofrastos
Theofrastos (, n. 371–287 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen kouluun kuulunut filosofi. Hän oli Aristoteleen oppilas, ja hänestä tuli peripateettisen koulun johtaja tämän jälkeen. Aristoteles testamenttasi Theofrastokselle paitsi koulunsa, myös laajat kokoelmansa ja kirjastonsa. Aristoteles
Aristoteleen koulua kutsuttiin myös nimellä peripateettinen koulu. Nimitys tulee siitä, että Aristoteles mielellään käveli (kreikaksi "peripateo") ja filosofoi oppilaidensa kanssa koulun pylväskäytävillä, sen sijaan että olisi istunut, niin kuin filosofeilla oli yleensä ollut tapana. Aristoteles keräsi pian ympärilleen suuren joukon opiskelijoita koko helleenisestä maailmasta, ja koulu nousi pian maineessa Akatemian tasolle. Aristoteles opetti Lykeionissa kolmetoista vuotta (335–323 eaa.). Hänellä oli tapana opettaa luennoimalla ennemmin kuin keskustelemalla; hän piti yhden luennon aamupäivisin ja yhden iltapäivisin. Aristoteles
Näin Aristoteles pyrki teoksissaan etenemään erilaisista havainnoista ja edeltäjien käsityksistä kohti asioiden tieteellisempää ymmärtämistä. Sekä metafysiikassa että luonnontieteissä Aristoteles oli erityisesti innokas syiden etsijä, joka halusi löytää kaikille havaitsemilleen asioille syyn. Hän pyrki löytämään sellaisia selittäviä tekijöitä, jotka selittäisivät tyhjentävästi tutkitun ilmiön tai määrittäisivät tutkitun lajin olemukselliset piirteet. Aristoteles
Aristoteleen ajattelu palasi laajempaan keskusteluun vasta ensimmäisellä vuosisadalla eaa., kun hänen teoksensa julkaistiin laajemmin. Tätä seurasi useita filosofeja, jotka puolustivat jonkinlaista aristotelismia, usein yhdistellen sitä platonismiin ja stoalaisuuteen, mutta joskus asettaen sen suoraan hellenistisen ajan koulukuntia vastaan. Aristoteleen rooli ei kuitenkaan ollut vielä antiikin aikana erityisen merkittävä: merkittävimpänä ja jäljitellyimpänä filosofina pidettiin yleisesti Platonia. Aristoteleen merkitys nousi vähitellen myöhäisantiikin kuluessa ja huipentui keskiajan skolastisessa ajattelussa. Renessanssin myötä aristoteelisen ajattelun vastustus lisääntyi. Kivistä
Theofrastos eli ja kirjoitti 300-luvun lopulla ja 200-luvun alussa eaa. Hän oli Aristoteleen oppilas peripateettisessa koulukunnassa ja myöhempi koulun johtaja, ja kirjoitti lukuisia teoksia filosofian ja luonnontieteen aloilta. Theofrastos oli kotoisin Lesboksen Eresoksesta. Seudun erikoinen ja tuliperäinen kivimaailma, joka näkyy nykyisinkin muun muuassa Lesboksen kivettyneessä metsässä, on saattanut olla eräänä innoittajana hänen kiviä käsittelevälle teokselleen, sillä hän on ensimmäinen, jonka tiedetään kirjoittaneen alueen fossiileista. Aristoteleen biologia
Aristoteleen biologian tunteminen antaa paitsi kuvan luonnontieteen historiasta ja filosofiasta, myös auttaa ymmärtämään hänen muita töitään. Monet keskeiset biologiset konseptit esiintyvät myös Aristoteleen muissa kirjoituksissa, kuten psykologiaa, etiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevissä teoksissa. Biologisissa teoksissaan Aristoteles kirjoitti laajasti erityisesti eläinten lajeista, rakenteesta, syntymisestä ja kehittymisestä. Biologisia tutkimuksia hän harjoitti sekä havainnoimalla että suorittamalla leikkauksia eri eläimillä. Fysiikan historia
Ennen Aristotelesta Demokritos ja hänen opettajansa Leukippos olivat kehittäneet opin, jonka mukaan kaikki aine koostuu pienistä jakamattomista ”jyvistä”, joita he kutsuivat nimellä "atomos" (jakamaton). Heidän mukaansa kaikella on luonnollinen syy eikä mitään yliluonnollista ole olemassakaan. Demokritoksen ja Leukippoksen ajatukset vastaavat pitkälle nykyajan käsitystä maailman rakenteesta. Demokritoksen ja hänen opettajansa mukaan atomos-jyvät olivat jakamattomia. Nykyään atomilla tarkoitetaan hiukkasta, jota voidaan vielä jakaa pienempiin osasiin. Aristoteles vaikutti vahvasti myös tässä teoriassa, tosin negatiivisesti: hän oli eri mieltä atomiopista ja hylkäsi sen täysin. Koska Aristoteleen opetukset hallitsivat tieteen alalla ja kirkko esti tieteen kehittymistä, oli atomiopin kehitys pysähdyksissä lähes 2000 vuotta. Sokrates
Platonin kautta Sokrateen opetukset vaikuttivat myös Aristoteleehen, joka itse syntyi vasta viisitoista vuotta Sokrateen kuoleman jälkeen. Platon ja Aristoteles perivät Sokrateelta muun muassa dialektisen lähestymistavan sekä sofistiikan ja eristiikan vastustamisen. Aristoteles antoi Sokrateelle kunnian ennen kaikkea induktiivisen päättelyn ja käsitteiden yleisen määrittelyn kehittämisestä. Hän piti näitä välttämättöminä koko tieteelliselle menetelmälle. Aristoteles oli kuitenkin sitä mieltä, ettei sokraattinen menetelmä sovi etiikan tutkimiseen, mihin Sokrates niitä nimenomaisesti käytti. Aristotelismi
Skolastinen aristotelismi syntyi, kun varhaiset islamilaiset, juutalaiset ja myöhemmin kristityt filosofit omaksuivat Aristoteleen ajattelun. Tunnetuimpia keskiajan aristoteelisia filosofeja ovat Averroes, Maimonides ja Tuomas Akvinolainen. Averroismi oli eräs oppisuunta, joka pyrki yhdistämään aristoteelista ajattelua islamin ja kristinuskon oppeihin. Sen mukaan oli olemassa yksi totuus, mutta sen saavuttamiseen kaksi tietä. Tuomas sen sijaan katsoi, että kristinuskon ilmoitus täydentää Aristoteleen opetukset ja tekee ne täydelliseksi. Katolinen kirkko otti Tuomaalle ominaisen eli tomistisen ajattelun uudelleen käyttöön 1870-luvulta alkaen (uustomismi). Aristoksenos
Aristoksenos syntyi Taraksessa Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Häntä opetti ensin hänen isänsä Spintharos, Sokrateen oppilas, ja myöhemmin pythagoralaiset Lampros ja Ksenofilos, joilta hän oppi musiikin teoriaa. Lopulta hän opiskeli Aristoteleen alaisuudessa Ateenassa. Sanotaan, että hän oli syvästi harmissaan, kun Theofrastos valittiin Lykeionin koulun johtoon Aristoteleen kuoltua. 158 kaupungin valtiomuodot
Kokoelma on kadonnut jo antiikin aikana, eikä se näin ollut osana läpi keskiajan välittynyttä Aristoteleen teosten tekstikorpusta ("Corpus Aristotelicum"). Sen olemassaolo tunnetaan antiikin aikaisista teosluetteloista, joihin lukeutuu muun muassa Diogenes Laertioksen antama Aristoteleen teosten luettelo. Diogenes vaikuttaa olevan ensimmäinen, joka on kutsunut kokoelmaa 158 kaupungin perustuslaeiksi. Aristoteles itse viittaa kokoelmaan "Nikomakhoksen etiikan" lopussa, jossa hän kehottaa opiskelijoitaan tutkimaan olemassa olevia perustuslakeja ja tämän jälkeen kääntymään "Politiikassa" esitettyihin kysymyksiin, kuten esimerkiksi kysymykseen siitä, mikä hallintomuoto on paras. Aristotelismi
Aristoteleen ajattelu on vaikuttanut suuresti koko länsimaiseen tieteelliseen ajatteluun. Alun perin aristotelismi eli Ateenan peripateettisessa koulussa. Myöhemmän antiikin aikana se vaikutti muun muassa stoalaisuuteen ja keskiplatonismiin. Keskiajalla se eli ennen kaikkea skolastiikassa, sekä kristittyjen, islamilaisten että juutalaisten skolastikkojen parissa. Nykyisin aristotelismi vaikuttaa edelleen niin kutsuttuna uusaristotelismina. Ympäristötieteiden historia
Aristoteles käytännössä perusti tieteellisen luonnonhistorian teoksellaan Eläinoppi. Teos sisältää paljon eri lajeja koskevaa tietoa, ja suuri osa tiedoista kerättiin alkuperäisistä havainnoista ja leikkelemällä. Osa Aristoteleen keksinnöistä vahvistettiin vasta 1800-luvulla. Hän ei kuitenkaan pystynyt irrottautumaan ajan voimakkaasti ihmiskeskeisestä ajattelusta, vaan piti edelleen ihmiskuntaa luonnon huipulla. Myöhemmin Aristoteleen oppilas Theofrastos vei eteenpäin mm. kasvien ja mineraalien tutkimusta. Puheviestintä
Puheviestinnän tieteenalalla on liki 2500 vuotta vanhat perinteet. Tieteenalan historia ulottuu aina antiikin retoriikkaan saakka. Aristoteles laati ensimmäisen systemaattisen kuvauksen puhetaidosta, vaikuttamisen perusteista sekä puhujan ja kuuntelijoiden suhteesta Retoriikka-teoksessaan jo noin 330 vuotta ennen ajanlaskumme alkua. Retoriikalla oli valistuksen aikoihin saakka merkittävä asema osana yleissivistävää koulutusta, ja se oli myös eurooppalaisten yliopistojen keskeisimpiä oppiaineita ja tieteenaloja. Aristoteles
Tämän seurauksena Aristoteles joutui lähtemään maanpakoon. Useiden antiikin lähteiden mukaan hän olisi sanonut edeltäjiensä kohtaloihin viitaten, että hän ei anna ateenalaisille kolmatta mahdollisuutta rikkoa filosofiaa vastaan, ja pakeni ennen oikeudenkäyntiä. Aristoteles muutti vuoden 322 eaa. alkupuolella maaseutuasunnolleen Khalkikseen Euboiaan. Hän kuoli siellä vielä saman vuoden elokuun alussa noin 63 vuoden ikäisenä pitkän sairauden murtamana. Joidenkin kertomusten mukaan hän olisi tehnyt itsemurhan joko jumalanpilkkasyytteiden vuoksi tai koska ei osannut selittää vuorovesi-ilmiötä, mutta kumpikaan ei todennäköisesti pidä paikkaansa. Hänen ruumiinsa kuljetettiin Stageiraan, ja hänen muistokseen järjestettiin vuosittaiset juhlat. Tieteen historia
Länsimaisen tieteen historian voidaan katsoa alkaneen antiikin niin sanotuista joonialaisista luonnonfilosofeista ja muista esisokraatikoista. Ensimmäisiä järjestelmällisiä pyrkimyksiä korkeamman koulutuksen järjestämiseen oli Sokrateen oppilaan Platonin Akatemia, jonka kasvatti oli myös Aristoteles. Platonin idealismi, platonismi, ja sen perustalle rakentunut uusplatoninen dualismi kahlitsivat kokeellista luonnontiedettä vuosisatoja. Aristoteles taas oli monialainen kokeellisen luonnontieteen uranuurtaja, jonka filosofia vaikutti tieteeseen vielä tuhansien vuosien jälkeenkin, tosin suuremmassa määrin vasta arabien valtakauden jälkeen, kun hänen teoksiaan käännettiin latinaksi. Antiikin tieteellisiä saavutuksia ei pidä millään muotoa väheksyä: esimerkiksi Aleksandrian akatemiassa 500-luvulla vaikuttanut Johannes Filoponos muotoili jo oleellisesti uudella ajalla Newtonin mekaniikassaan esittämiä luonnonlakeja. Aristoteles
Aristotelesta on pidetty koko länsimaisen tieteen isänä ja monien yksittäisten tieteenalojen perustajana. Hän oli ensimmäinen, joka luokitteli inhimillisen tietämisen aloja omiksi oppialoikseen, kuten matematiikka ja biologia. Monet näistä luokitteluista ovat edelleen käytössä. Aristoteleen kiinnostuksen kohteet olivat hyvin laaja-alaiset, ja tämä näkyy myös hänen teoksissaan, jotka käsittelevät monia aiheita. Luonnontieteissä Aristoteles tutki muun muassa anatomiaa, tähtitiedettä, embryologiaa, maantiedettä, geologiaa, meteorologiaa, fysiikkaa ja eläintiedettä. Filosofiassa hän kirjoitti muun muassa estetiikasta, taloudesta, etiikasta, metafysiikasta, hallinnosta, politiikasta, psykologiasta, retoriikasta ja teologiasta. Hänen kirjoituksensa koskettivat myös koulutusta, kirjallisuutta ja runoutta. Herakleitos
Herakleitos (, noin 535–475 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja merkittävimpiä esisokraatikkoja. Filosofin näkemysten monitulkintaisuuden vuoksi aikalaiset antoivat hänelle lempinimen ”Hämärä” ("Skoteinos"). Herakleitos käytti tiettävästi länsimaisen filosofian historiassa ensimmäisenä kreikan "logos"-sanaa sen arkimerkityksen 'puhe' ylittävässä merkityksessä '(maailman)järki'. Hänen ajatuksensa vaikuttivat Sokrateehen, Platoniin ja stoalaisuuteen. Myös 1800-luvun filosofia kiinnitti paljon huomiota Herakleitokseen. Fanias Eresoslainen
Fanias Eresoslainen (joskus "Fainias", ) (n. 332 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän on merkittävä Aristoteleen välittömänä oppilaana ja kommentaattorina. Sokrates
Sokrates (, 470/469 eaa.–399 eaa.) oli antiikin Kreikassa Ateenassa vaikuttanut filosofi. Hän on yksi kaikkien aikojen merkittävimpiä filosofeja, ja häneen viitataan usein koko länsimaisen filosofian isänä. Tieteenfilosofian historia
Aristoteleen on sanottu olevan merkittävin yksittäinen tieteenfilosofi. Hän vastusti Platonin jyrkkää rationalismia, ja pyrki hyödyntämään sekä havaintoja, arkijärkeä että abstraktia ajattelua. Aristoteleen mukaan tieteet pohjautuvat aksioomiin eli peruslauseisiin, joista voidaan johtaa teoreemoja. Aksioomat ilmaisevat olioiden muuttumattoman olemuksen, ja ne päätellään aistihavainnoista induktiolla. Aristotelesta voidaan pitää jos ei nykyaikaisena niin ainakin oman aikansa empiristinä; hänellä ei kuitenkaan ollut varsinaista teoriaa tieteellisestä tutkimuksesta. Aristoteleen matematiikka
Aristoteles pyrki matemaattisia ontologisia ongelmia käsitellessään ennen kaikkea välttämään platonistista ideaoppia. Aristoteles oli Platonin kanssa yhtä mieltä siitä, että on olemassa ymmärrettäviä universaaleja olioita, jotka täyttävät tiettyjä Parmenideen määrittelemiä ehtoja, kuten muuttumattomuus ja ikuisuus. Aristoteles kuitenkin hylkäsi Platonin näkemyksen siitä, että näillä universaaleilla olisi itsenäinen olemassaolo varsinaisten kappaleiden ohella. Diogenes Apollonialainen
Diogenes Apollonialainen (, n. 460 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut luonnonfilosofi. Häntä pidetään usein viimeisenä esisokraatikkona. Platon
Platon (, 427–347 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja Akatemian perustaja, jota pidetään yhtenä antiikin ja koko historian vaikutusvaltaisimmista filosofeista. Hän oli Sokrateen kuuluisin oppilas ja Aristoteleen opettaja. Aristoteleen biologia
Yhtenä merkittävimmistä virheistä voidaan pitää sitä, että Aristoteles ajatteli ajattelun sijoittuvan sydämen ympärillä olevalle alueelle, eikä aivoihin, jota hän piti elimistöä viilentävänä elimenä. Toiseksi, hän ajatteli miesten olevan lämpimämpiä kuin naisten. Tosiasiassa tilanne on päinvastoin. Kolmanneksi, hän laittoi liikaa painoa miehen osuudelle lisääntymisessä. Hänen mukaansa miehet tarjoavat hedelmöittymiselle vaikuttavan, muotoa antavan ja lopullisen syyn, kun taas naiset tarjoavat sille vain materiaalisen syyn — eli miehet antavat lapselle muodon ja naiset aineen. Neljänneksi, hän erehtyi useissa pienissä yksityiskohdissa. Yleisesti viitataan hänen virheelliseen väitteeseensä, jonka mukaan naisilla olisi vähemmän hampaita kuin miehillä. Viidenneksi, hän opetti, että syntymistä voi tapahtua spontaanisti. Esimerkiksi hän havaitsi, että eläinten lannasta saattoi syntyä kärpäsiä, vaikka huolellisellakaan tarkkailulla ei voitu havaita yhdenkään kärpäsen paritelleen ja munineen lantaan. Hänelle ei ilmeisesti tullut mieleen, että lannassa saattoi olla jo valmiiksi munia. Aristoteelinen logiikka
Aristoteelinen logiikka eli syllogistiikka on yksinkertaista yksipaikkaisten (subjekti-objekti-predikaatti) väitelauseiden logiikkaa, jonka on kehittänyt Aristoteles. Se on saanut alkunsa hänen teoksissaan "Ensimmäinen analytiikka" ja "Tulkinnasta", jotka ovat osa kokoelmaa "Organon". Se kehittyi myöhemmin perinteiseksi logiikaksi eli termien logiikaksi. Fysiikka (Aristoteles)
Aristoteleen teosten täsmällistä kirjoittamisjärjestystä ei tunneta, mutta on todennäköistä, että ainakin jotkut osat "Fysiikasta" ovat suhteellisen varhaisia ja syntyneet Aristoteleen ensimmäisellä Ateenan-kaudella, toisin sanoen tämän toimiessa Platonin Akatemiassa. Osa puolestaan saattaa olla myöhäisempiä lisäyksiä ja täydennyksiä, kun Aristoteleen ajattelu kehittyi ja hän luennoi luonnontieteistä laajemmin. Teos vaikuttaa Aristoteleen johdannolta luonnontieteisiin, jolloin se olisi toiminut tämän muiden luonnontieteellisten opetusten perustana. Eläinten kehittymisestä
Eläinten kehittymisestä () on Aristoteleen eläinoppia käsittelevä tutkielma. Se liittyy läheisesti eläinten liikkumiseen ja jäseniin keskittyneeseen tutkielmaan "Eläinten liikkeestä". Aristoteles perusti taksonomiansa pitkälti eläinten rakenteellisiin erityispiirteisiin. "Eläinten kehittymisestä" selvittää, kuinka eläimet kehittyvät rakenteeltaan ja liikkumiseltaan erilaisiksi. Eläinten syntymisestä
Eläinten syntymisestä (; ) on Aristoteleen kirjoittama eläinopillinen teos. Se sisältää viisi kirjaa. Teos käsittelee eläinten syntymistä ja kehittymistä, sekä siihen liittyviä elimiä. Viides kirja ei kuitenkaan ole alun perin kuulunut samaan teokseen. Se käsittelee muutoksia, joista ruumiin eri osat kärsivät. Aristofanes Byzantionlainen
Aristofanes Byzantionlainen (; n. 257–180 eaa.) oli antiikin kreikkalainen, hellenistisellä ajalla elänyt grammaatikko, kirjallisuudentutkija ja oppinut. Hän oli kotoisin Byzantionista ja toimi Aleksandriassa. Elämän tarkoitus
Aristoteles esitti elämän tarkoitukselle teorian, jonka mukaan ihminen on järjellinen eläin, joka lähestyy omaa ihanteellista ja lajilleen tyypillistä olemustaan hankkiessaan teoreettista tieteellistä tietoa maailmasta ja käytännöllistä moraalista tietoa oikeasta ja väärästä. Hänen lähtökohtanaan oli periaate, jonka mukaan jokaisen toimivan olennon korkein hyvä on hänen mahdollisuuksiensa täysi kehittyminen järjellisenä olentona. Ihmiselämän päämäärä (samoin kuin kaikkien muidenkin olioiden) on siis toteuttaa lajilleen ominaisia toimia. Kun ihminen toimii kuten hänen lajilleen on ominaista, hän toimii auttamatta oikein ja elää hyvää elämää. Aristoteleen mukaan tämä ihmisen ihanne on "homo politicus" eli yhteisöllinen ihminen. Aristoteleen mukaan ihmiselämän päätavoite on siis yhteisölliseen toimintaan osallistuminen. Aristoteles eli aikana, jolloin vapaat miehet usein viettivät aikansa toreilla keskustelemassa tai väittelemässä politiikasta tai muista sen aiheista. Aristoteleen mukaan tieto siitä, millainen elämä on ominaista jollekin oliolle, saadaan tutkimalla suuren olioryhmän toimintaa tietyssä tilanteessa ja vetämällä siitä johtopäätös yleisestä menettelytavoista. Aristoteles olettaa tämän päämäärän koskevan kaikkia ihmisiä. Pythias (Aristoteles)
Pythias (noin 362 eaa. – 335 eaa.) oli Atarneuksen tyranni Hermiaan adoptiotytär ja Aristoteleen ensimmäinen vaimo. Pythias kuoli Ateenassa jo ennen Aristotelesta. Tämä tiedetään Aristoteleen testamentista, joka esittää hänen toiveekseen, että hänen vaimonsa luut haudattaisiin yhdessä hänen kanssaan. Aristoteleen psykologia
Aristoteles määritteli psykologian tieteeksi, joka tutkii sielua (kreik. "psykhe", lat. "anima") ja sen ominaisuuksia. Sen keskeisimpiin piirteisiin kuuluu näkemys sielusta kaikki elävät olennot elävöittävänä tekijänä. Aristoteleen psykologia on todennäköisesti muotoutunut hänen kypsemmän kautensa aikana, kun hän johti omaa Lykeionin peripateettista kouluaan (334-323 eaa.). Aristoteles
Suurin osa Aristoteleen teoksista on kadonnut, lähinnä antiikin ajan jälkeen. Diogenes Laertioksen Aristoteleen elämäkerrassa antama kirjaluettelo – 155 teosta, 445 270 riviä tekstiä – näyttää, että tunnemme hänen tuotannostaan vain pienen osan. Luettelo saattaa olla peräisin juuri Aleksandrian kirjastosta. Lukács on laskenut, että noin yksi neljäsosa teoksista, 110 000 riviä, on säilynyt. Käytännössä yksikään nykyaikaan säilynyt Aristoteleen teosten käsikirjoitus ei ole 800-lukua varhaisempi. Teosten korpus on siis välittynyt meille monimutkaisen käsikirjoitushistorian kautta. Aristoteleen dialogit
Kaikki Aristoteleen kirjoittamat dialogit ovat kadonneet myöhäisantiikin aikana tai sen jälkeen, samoin kuin suurin osa muistakin Aristoteleen teoksista. Diogenes Laertioksen Aristoteleen elämäkerrassa antama kirjaluettelo – 155 teosta, 445 270 riviä tekstiä – näyttää, että tunnemme hänen tuotannostaan yleensäkin vain pienen osan. B. Lukács on laskenut, että noin yksi neljäsosa teoksista, 110 000 riviä, on säilynyt. Aristoteles
500- ja 1200-lukujen välillä Aristoteleen teoksia ei ollut lännessä saatavilla eivätkä ne näin ollen olleet juurikaan tunnettuja. Aristotelesta kuitenkin tutkittiin edelleen bysanttilaisessa maailmassa sekä islamilaisessa kulttuuripiirissä, sillä antiikin Kreikan filosofinen perintö päätyi muslimien haltuun heidän valloitettuaan Aleksandrian, Syyrian ja Sassanidien valtakunnassa sijainneen Gundishapurin akatemian. Aristoteleen teoksia käännettiin arabian ja syyrian kielille, ja islamilaiset oppineet, tunnetuimpina Averroës (Ibn Rušd) ja Avicenna (Ibn Sina), kommentoivat teoksia laajasti pyrkien yhdistämään ne islamilaisen teologian kanssa. Aristotelismin harrastus levisi myös islamilaisen maailman juutalaisten oppineiden keskuuteen, jotka puolestaan pyrkivät yhdistämään Aristoteleen opetukset oman uskonsa kirjoituksiin. Aikakauden tunnetuin juutalainen Aristoteles-oppinut oli rabbi Maimonides. Syntymisestä ja häviämisestä
"Syntymisestä ja häviämisestä" on Aristoteleen teosten joukossa suhteellisen varhainen. Se liittyy läheisesti teokseen "Taivaasta". Aristoteles pyrkii teoksessaan muun muassa esittämään oman fysikaalisen teoriansa vastaukseksi atomistien näkemyksille, joita hän vastusti. Teos on samalla merkittävä lähde atomistien ajatteluun Aristoteleen "Metafysiikan" ja "Fysiikan" ohella. Aivastaminen
Fotogeenistä aivastusta on tutkittu vuosisatoja. Aristoteles oli yksi ensimmäisistä. Aristoteleen teorian mukaan nenä hikoilee auringon lämmöstä ja nenä hikoaa aiheuttaen mekaanisen aivastusrefleksin pitääkseen kosteuden poissa. Teoria on todistettu vääräksi 1700-luvulla Francis Baconin toimesta. Antiikin tiede
Aristoteleen jalanjälkiä seurasi hänen oppilaansa Theofrastos, joka kehitti kasvien luokittelua. Tämän vuoksi Theofrastosta pidetään botaniikan eli kasvitutkimuksen perustajana. Apunaan hän oli käyttänyt aiempien ajattelijoiden kirjoituksia sekä maanviljelijöiden ja lääkäreiden kokemuksia. Hän tunnisti noin 550 kasvilajia. Roomalainen Lucretius ehdotti noin vuonna 50 eaa. kirjoitetussa "De rerum natura" -runoelmassaan, että eläimille oli kehittynyt ympäristössä elämiseen edullisia sopeutumia ja lisäsi, että ne yksilöt joilta sopeutuma puuttui, kuolivat pois. Taloustieteen historia
Antiikin aikana huomattavin talouden tutkija oli Aristoteles, joka piti sekä rahaa että vaihdantaa tärkeinä yhteiskunnan ilmiöinä. Aristoteles ei vielä käyttänyt kreikan kielen taloutta tarkoittavaa sanaa "oikonomia", josta oppisana "ekonomia" on peräisin. Rahalla oli Aristoteleen mielestä merkitys sekä arvon mittana että vaihdon välineenä. Aristoteleen biologia
Yleensä Aristoteleen biologisiin kirjoituksiin luetaan ainakin "Eläinoppi", "Eläinten osista", "Eläinten liikkeestä", "Eläinten kehittymisestä", "Eläinten syntymisestä" ja "Kasveista", sekä useat "Pieniin tutkielmiin" kuuluvat kirjoitukset, ennen kaikkea "Elämän pituudesta ja lyhyydestä", "Elämästä ja kuolemasta" ja "Hengittämisestä". Näiden lisäksi myös suuri osa psykologian alan teoksista, merkittävimpänä "Sielusta", voidaan lukea myös biologian alaan. Lisäksi useat Aristoteleen kadonneista teoksista käsittelivät biologiaa. Näistä teoksista tunnetaan ainoastaan niiden nimiä, kuten Diogenes Laertioksen mainitsemat "Leikkelyitä", joka käsitteli oletettavasti anatomiaa, "Hedelmättömyydestä", "Yhdistetyistä eläimistä" ja "Kirjoitus fysiognomiasta". Thessalonikin Aristoteles-yliopisto
Thessalonikin Aristoteles-yliopisto () on yliopisto, joka toimii Thessalonikissa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1925 ja nimetty filosofi Aristoteleen mukaan. Yliopisto on Kreikan suurin. Aristoteles
Aristotelesta voidaan pitää länsimaisen tieteen ensimmäisenä biologina. Hän näki elävien olentojen ja erityisesti eläinten tutkimisen keskeisenä osana luonnon teoreettista tutkimusta, ja niinpä huomattava osa, noin kolmannes, hänen säilyneistä teoksistaan käsittelee biologiaa ja noin neljännes eläinoppia. Aristoteleen näille tieteille luoma pohja säilyi lähes sellaisenaan lähes 2 000 vuotta, kunnes vasta renessanssin aikana asioita alettiin tutkia uudelta pohjalta. Aristoteles
Aristoteleen filosofia voidaan jakaa klassisen jaon mukaan kahteen osaan, teoreettiseen ja käytännölliseen filosofiaan tai "tieteeseen". Teoreettiseen filosofiaan kuuluvat fysiikka ja metafysiikka sekä niiden työkaluna toimiva logiikka, ja käytännölliseen filosofiaan kuuluvat etiikka, politiikka sekä estetiikka (kuten retoriikka ja poetiikka). Tieteenaloihin Aristoteles luki näiden kahden lisäksi myös tuotannolliset tieteet tai taidot, kuten lääketiede, laivanrakennus sekä musiikki ja muut taiteet. Aristoteles
Tällöin Aristoteles myös kirjoitti suurimman osan teoksistaan. Ne näyttävät, kuinka hyvin hän käytti Aleksanterin antamia resursseja ja kuinka laajalti hän harjoitti tutkimuksia luonnonilmiöiden maailmassa. Aristoteles oli hyvin perehtynyt kaikkien edeltäjiensä opetuksiin, ja hän kykeni saattamaan yhteen heidän ajattelunsa. Strabon on kirjoittanut, että Aristoteles oli ensimmäinen, joka kokosi suuren kirjaston. Plinius vanhemman mukaan Aleksanteri asetti Aristoteleen käyttöön kaikki kuningaskunnan metsästäjät, kalastajat ja linnustajat sekä kaikki kuninkaallisten metsien, järvien ja karjatilojen valvojat. Aristoteleen saavutukset eläinopissa tekevät tämän kertomuksen uskottavaksi. Athenaios puolestaan kertoo Aleksanterin lahjoittaneen koululle 800 talenttia, mikä olisi ollut huomattava summa. Dionysia-juhlien voitot
Aristoteles on kirjoittanut teoksen Ateenassa toisella jaksollaan, vuosien 334-323 välillä. Ateenasta on löydetty piirtokirjoitus, josta käytetään nimitystä "Fasti", joka liittyy sisällöltään Aristoteleen luetteloon. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että Aristoteleen teos olisi toiminut piirtokirjoituksen lähteenä, mutta tämä ei välttämättä pidä paikkaansa ajoituksellisista syistä. Aristoteles
Aristoteles kehitti logiikkansa todennäköisesti Akatemiassa saamiensa kokemusten perusteella. Platon oli jo kehittänyt Sokrateen menetelmää dialektiseksi filosofiaksi, jossa totuus pyritään samaan selville kysymysten ja vastausten avulla. Aristoteles jatkoi tätä työtä, ja periaatteena hänellä oli se, että tällaisen logiikan avulla väittelijä (alun perin: sokraattiseen keskusteluun osallistuva) voi puolustaa ja kritisoida erilaisia väittämiä pelkästään niiden loogisen totuusarvon perusteella, välittämättä siitä, mitä mieltä itse on kyseisistä väittämistä. Kemia
Antiikin Kreikan filosofit kehittivät teorioita aineiden rakenteista. Empedokles (noin 490-luku eaa.–430 eaa.) väitti, että maailma koostuu neljästä perusaineesta: tulesta, vedestä, maasta ja ilmasta. Leukippoksen oppilas Demokritos (noin 460-luku eaa.–370 eaa.) esitti aineen koostuvan atomeista, joita ei voi jakaa pienempiin osiin. Hänen mukaansa uudet aineet syntyvät, kun atomit järjestyvät uudelleen. Aristoteles (384 eaa.–322 eaa.) rakensi oman teoriansa neljän alkuaineen pohjalle, mutta hän ei hyväksynyt atomioppia. Aristoteleen näkemyksiä pidettiin valtaosin oikeina 1500-luvulle saakka. Aristotélis (kunta)
Aristotélis ( eli Δήμος Αριστοτέλη, "Dímos Aristotéli") on Kreikan kunta, joka sijaitsee Chalkidikín alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 739,9 neliökilometriä ja väkiluku 18 294 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Ierissós. 6123 Aristoteles
6123 Aristoteles on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Roženin observatoriossa observatoriossa belgialainen tähtitieteilijä Eric Walter Elst vuonna 1987. Pikkuplaneetta sai nimensä antiikin kreikkalaisen filosofin Aristoteleen mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin tunnuksella 1987 SH2. Koska Aristoteleksen absoluuttinen magnitudi (H) on 13,7, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 5–12 kilometriä. Polis
Ensimmäisenä poliksia tutki järjestelmällisesti Aristoteles. Hän kirjoitti aiheesta erityisesti teoksessaan "Politiikka", sekä kokosi kaupunkivaltioiden valtiomuotoja kokoelmaansa "158 kaupungin valtiomuodot". Aristoteleen mukaan polisten synty oli luonnollisen kehityksen tulosta. Hän määritteli valtion ("polis") olevan täydellisin ihmisen muodostamista yhteisöistä ("koinōniā"), ja katsoi, että ”kaupunkivaltio kuuluu luonnostaan olemassa oleviin asioihin ja että ihminen on luonnostaan kaupunkivaltiossa elävä olento”. Tämä oli seurausta siitä, että ihminen on luonnoltaan moraalinen olento, päin vastoin kuin eläimet, ja toisaalta vailla jumalten kaltaista itseriittoisuutta, ja tällaisten olentojen yhteisöistä tulee luonnostaan tilayhteisöjä ja kaupunkivaltioita. Näistä kaupunkivaltio on ensisijainen, sillä kokonaisuus on aina ensisijainen osiinsa nähden. Jos joku ihminen eli poliksen ulkopuolella, tämän täytyi olla joko peto tai itseriittoinen kuin jumala. Aristoteles
Aristoteles syntyi vuonna 384 eaa. Stageirassa, joka kuului Khalkidiken joonialaisiin siirtokuntiin. Hänen isänsä Nikomakhos oli Makedonian kuninkaan Amyntas III lääkäri ja ystävä sekä useiden luonnontieteellisten teosten kirjoittaja. On uskottu, että lääkärin toimi oli ollut Aristoteleen esi-isien hoidossa useiden Makedonian kuninkaiden aikana. Hänen äitinsä Faistis oli khalkidikelaista sukua. Aristoteles sai todennäköisesti vaikutteita isältään ja oli näin ollen tottunut luonnonilmiöiden tarkasteluun jo ennen kuin aloitti laajat opintonsa. Isä kuoli ennen kuin Aristoteles oli täyttänyt seitsemäntoista vuotta, ja hänet uskottiin erään Proksenoksen suojelukseen. Vuonna 367 eaa., täytettyään seitsemäntoista, Aristoteles muutti Ateenaan opiskelemaan Platonin Akatemiassa. Platon oli tuolloin Sisiliassa. Platonin palattua Ateenaan vuonna 365 eaa. Aristoteleesta tuli hänen oppilaansa. Aristoteles
Aristoteleen teoksista on vaikea määritellä kronologisesti hänen filosofista kehitystään. Hän todennäköisesti työskenteli useiden aiheiden parissa samanaikaisesti, saattoi palata useammin kuin kerran samojen asioiden pariin ja lisäili uusia näkemyksiä aiempiin tutkielmiinsa. Vastaavasti monet Aristoteleen teokset vaikuttavat enemmän työpäiväkirjoilta tai keskustelujen muistiinpanoilta kuin julkaistaviksi tarkoitetuilta teoksilta. Näin teosten voidaan nähdä heijastelevan enemmän filosofin ajatteluprosessia itseään kuin mitään kiinteitä näkemyksiä.