Milloin viikinkiaika oli?
Viikinkiaika
Suomessa viikinkiaika oli rautakauden jakso, joka seurasi merovingiaikaa ja edelsi ristiretkiaikaa. Skandinaavista tutkimusta seuraillen viikinkiaika on Suomessakin ajoitettu noin vuosiin 800–1050. Monet arkeologit ovat kuitenkin alkaneet suosia viikinkiajan takarajana vuotta 1025. Jälkimmäinen vuosiluku ajoittanee tarkemmin ajankohdan, jona ristiretkiaikaiset korutyypit tulivat käyttöön. Viikinkiaika
Viikinkiaika on Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, jota leimasivat viikinkien ryöstöretket ja valloitukset. Viikinkiretkien lähtölaukauksena on usein pidetty Lindisfarnen luostarin ryöstöä vuonna 793 ja joutsenlauluna vuonna 1066 käytyä Stamfordin sillan taistelua. Kun nämä vuosiluvut on muutettu pyöreiksi luvuiksi, on saatu ajoitus 800–1050. Todellisuudessa on tietysti harhaanjohtavaa ajoittaa viikinkiajan kaltaista aikakautta vuoden tai edes vuosikymmenen tarkkuudella. Suomen esihistoria
Viikinkiaikana (noin vuodet 800–1025) kauppa ja yhteydet vilkastuivat ja kaupunkimaisia asutuksia alkoi syntyä Itämeren piirissä. Aina 900–luvun lopulle saakka liikenne viikinkien idäntiellä oli merkittävää. Skandinaviassa viikinkiaika on esihistoriallisen kauden viimeinen jakso. Pohjoismaissa tärkeimmät kauppakaupungit olivat Mälar-järven Birka Keski-Ruotsissa, Etelä-Jyllannin Hedeby nykyisessä Saksassa ja Oslovuonon Kaupang Norjassa. Aikakauden vilkkailla kauppareiteillä liikkui Ahvenanmaan ja luultavasti pieniä määriä manner-Suomenkin alueen asukkaita. Viikinkiaika
Viikinkiaika määrittyi joukosta yhteiskunnallisia, kulttuurisia, taloudellisia, sotilaallisia ja poliittisia kehitysprosesseja ja tapahtumasarjoja. Nämä kehittyivät vähitellen 700- ja 800-lukujen kuluessa ja hiipuivat pois osittain jo 900-luvulla, osittain vasta 1000- ja 1100-luvuilla. Tällaisia viikinkiajan ilmiöitä olivat esimerkiksi:Viikinkejä ajoivat retkilleen samat syyt jotka ovat aina motivoineet seikkailijoita: uudet maat, rikkaudet ja kuuluisuus. Viljelysmaan vähyys muodostui helposti ongelmaksi Skandinaviassa, varsinkin Norjassa, mikä ajoi ihmisiä siirtolaisiksi myös 1800- ja 1900-luvuilla. Usein onkin arveltu, että tyypillinen viikinkiretkille lähtijä oli hyvin ravittu perheen nuorempi poika, joka oli jäänyt osattomaksi perinnöstä vanhimman pojan periessä perhetilan, ja joka toivoi löytävänsä itselleen omaa maata ja omaisuuden. Viikinkiaika Latviassa
Viikinkiaikana vuosina 800–1000 latvialaiset ja skandinaavit kohtasivat toisensa. Väinäjoki toimi hyvänä kauppareittinä viikingeille, ja sitä kutsuttiin myös "viikingeiltä kreikkalaisille" -nimityksellä. Skandinaavit tekivät ryöstöretkiä Latvian alueelle, mutta ryöstöt kohdistuivat enimmäkseen kuureihin ja semigalleihin. Vaikka viikinkien matkat Latviassa olivat väkivaltaisia, ne eivät koskaan aiheuttaneet suurempaa alistamista tai siirtomaiden perustamista alueelle. Skandinaavit, jotka olivat kulkeneet alueella, olivat enimmäkseen gotlantilaisia, ruotsalaisia ja tanskalaisia.
Viikingit
Varhaisin mainittu päivämäärä viikinkien ryöstöretkelle on 787, jolloin "Anglosaksien kronikan" mukaan joukko norjalaisia miehiä purjehti Dorsetissa sijaitsevalle Portlandin saarelle. Siellä heitä luultiin ensin kauppiaiksi, ja he tappoivat paikallisen virkamiehen tämän yrittäessä saada heitä kuninkaan kartanolle verollepantavaksi. Seuraava taltioitu ja ensimmäinen varmana pidetty hyökkäys tapahtui 8. kesäkuuta 793, kun Lindisfarnen luostari Englannin itärannikolla ryöstettiin. Tämän jälkeen kronikat ja asiakirjalähteet ovat yli 200 vuoden ajan täynnä merkintöjä viikingeistä ja heidän ryöstelystään. Keskiaika
Viikingit, madjaarit ja saraseenit nousivat uhkaksi Kaarle Suuren kauden jälkeen. Viikingit hyökkäsivät pohjoisille rannikkoalueille sekä jokia pitkin sisämaahan, ja muun muassa Köln ja Bordeaux oli vallattu vuoteen 888 mennessä. Tämän johdosta länsifrankkien kuningas Kaarle Yksinkertainen antoi vuonna 911 heille läänityksiä Normandiasta, jonka jälkeen viikinkipäällikkö Rollo kastettiin kristityksi ja hänen jälkeläisensä hallitsivat Normandiaa herttuoina. Muslimit ryöstelivät Lounais-Eurooppaa orjien toivossa ja poistuivat Sisiliasta vasta vuonna 1066 normannien, entisten viikinkien, ajettua heidät pois. Madjaarit etenivät ryöstöretkillään aina Etelä-Ranskaan asti, kunnes heidät pakotettiin vuonna 924 vetäytymään Unkariin. Neoliittinen Kreikka
Neoliittinen Kreikka viittaa nykyisen Kreikan alueeseen neoliittisella kaudella eli myöhemmällä kivikaudella. Siihen voidaan lukea myös sen loppuvaiheen kalkoliittinen kausi eli kuparikausi. Aikakausia luonnehtivat muun muassa maanviljelyksen, kiinteiden asutusten ja keramiikan tulo sekä kuparikaudella ensimmäisten metallien vaiheittainen käyttöönotto. Aikakaudet kattavat yhdessä noin ajan 7000/6800–3200 eaa. Viikingit
Sikäli kuin tiedetään, "thingiin" eli käräjille saattoi osallistua jokainen vapaa mies, joskin ylimykset luultavasti kykenivät melko pitkälle kontrolloimaan yhteistä päätöksentekoa. Euroopan vanhin kansalliskokous, "allting", kokoontui saagojen mukaan vuodesta 902 tai ainakin vuodesta 930 alkaen Islannissa. Liiviläiset
Rautakausi alkoi alueella 600–500 eaa. Ensimmäiset maininnat fenni- ja levonikansoista esiintyivät 100-luvulla Tacituksen ja Ptolemaioksen teoksissa. Ne eivät kuitenkaan liene viitanneet nykyisiin suomalaisiin tai liiviläisiin kansoihin. 500–600-luvuilla slaavit alkoivat työntyä silloisten itäbalttien alueelle ja baltit alkoivat siirtyä pohjoiseen: kuureja muutti pohjoisempaan Kuurinmaahan, seelit muuttivat syvemmälle nykyiseen Seloniaan ja latgallit muuttivat pidemmälle nykyiseen Latgaleen. 500 eaa.–700 jaa. alueella käytettiin kiviarkkuhautoja ja vainajat mahdollisesti poltettiin. Väinäjoki oli tärkeä kauppareitti, ja sen varrelta on useita bysanttilaisia ja saksalaisia rahalöytöjä. Viikingit tekivät retkiä Baltiaan ja verottivat sen asukkaita 700–1000-luvuilla. He eivät kuitenkaan koskaan vakiinnuttaneet asemaansa, vaikka heillä oli alueella lyhytaikaisia tukikohtia. Viikingit
Saagat ovat 1100–1400-luvuilla syntyneitä islantilaisia käsikirjoituksia, jotka kertovat viikinkimenneisyyteen sijoittuvia sankaritarinoita. Saagat perustuivat suullisiin perimätietoihin, joita ilmeisesti on kuitenkin kirjoittamisen yhteydessä muokattu. Kuuluisimpia islantilaisia saagakirjailijoita olivat Snorri Sturluson ja Sæmundr fróði. Kuurit
Viikinkiaikana Kuurinmaa oli alistettuna viikinkien veroherruuteen. Viikinkien lähdettyä alueen valloittivat liiviläiset, jotka muodostivat myöhemmin kuurien yläluokan. Varsinaisesti liiviläisiä asui Liivinrannalla ja baltteja sisämaassa ja länsirannikolla. Kuurit olivat läheisissä yhteyksissä Saarenmaan muinaismaakunnan kanssa, ja he harjoittivat näiden tapaan viikingeiltä opittua merirosvoilua. Snorre Sturlasonnin mukaan kuurit tekivät hävitysretkiä Tanskaan 1000-luvun puolivälissä. Lisäksi kuurilaisia oli muun muassa Sigtunan tuhonneiden joukkojen mukana. Kuurit hyökkäsivät erityisesti kirkkoihin, joista ryöstettiin esimerkiksi kirkonkellot ja muuta esineistöä. Viikingit
Viikingit vaikuttivat suoraan tai välillisesti monen valtakunnan muotoutumiseen (esimerkiksi Englanti, Irlanti, Venäjä). Viikingit perustivat siirtokuntia, mutta sulautuivat monessa paikassa kantaväestöön. Viikingit asuttivat myös Färsaaret, Shetlandsaaret, Orkneysaaret, Hebridit, Islannin sekä Etelä-Grönlantia, josta skandinaavinen asutus kuitenkin katosi 1400-luvulla ilmaston kylmetessä. Nykyään viikinkiaikaan palautuvaa skandinaavista kieltä puhutaan vain Färsaarilla ja Islannissa. Antiikin tiede
Myöhäisantiikki päättyi ja varhaiskeskiaika alkoi kansainvaellusajan merkeissä. Bysantti säästyi ajan sodilta varsin hyvin, mutta valtakunnan länsiosa joutui barbaareiksi kutsuttujen heimojen hyökkäysten kohteeksi ja kaupunkilaiset muuttivat maaseudulle asumaan. Tieteen kehityksen näkökulmasta aikakausi oli laskusuhdannetta Euroopassa. Islaminuskoon kääntyneet alueilla kreikkalaista tiedettä käännettiin arabiaksi. Arabimaailmassa tieteen taso selvästi muuhun maailman verrattuna korkealle. Paljolti arabien ansiosta nykyään kreikkalaisesta sivistyksestä tiedetään niin paljon kuin tiedetään. Viipuri
Viipuri on alun perin ollut Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka. Arkeologisten kaivausten perusteella kauppapaikka on ollut käytössä jo 900-luvulla. Viipurin varhaiseen olemassaoloon viittaa myös noin vuodelta 1100 oleva ruotsalainen riimukivi, johon henkilön kuolinpaikaksi on merkitty "Uiburk". Viipurin seudulla on mainittu myös olleen 1100- ja 1200-luvulla Novgorodin valtapiiriin kuuluva kylä ja kauppapaikka. Viikingit
Kristinusko alkoi toden teolla levittäytyä Skandinaviaan 900-luvulla. Kristinuskoon käännyttäminen saatiin Pohjolassa suurelta osin päätökseen seuraavien parin vuosisadan kuluessa. Skandinaaviset kansat alkoivat nähdä itsensä osana laajempaa eurooppalaista sivilisaatiota, "kristikuntaa". Viron historia
Viron varhaisin tunnettu ihmisen asuinpaikka löydettiin vuonna 1967 Lounais-Virosta läheltä Sindiä Pullin kylästä. Se on peräisin ajalta 9 000–8 000 eaa. Pullin asuttamisen ja saviastioiden tulon välistä aikaa 9 000–4 900 eaa. kutsutaan mesoliittiajaksi. Tuolloin alueella vallitsi Kundan kulttuuri, joka on nimetty Kundan Lammasmäestä löydetyn asuinpaikan mukaan. Varhaisimpien asukkaiden jäljiltä viron kieleen lienee jäänyt ympäristöön liittyviä sanoja, kuten "mets", "mägi" ja "soo". Ravintoa saatiin lähinnä metsästyksellä. Hylkeenpyytäjät levittivät asutusta mantereelta saarille. Saarenmaa asutettiin noin 5 800 eaa. ja Hiidenmaa pian sen jälkeen. Keramiikan tulon myötä 4 900 eaa. alkoi neoliittinen kausi. Tällöin alueella vallitsi Narvan kulttuuri, joka korvautui kampakeraamisella kulttuurilla 4 150–3 200 eaa. Kampakeraamisella ajalla kehittyi myös maanviljelys, josta ensimmäiset merkit ovat ajankohdalta 4 000 eaa. Maanviljely ja karjanhoito tehostuivat kuitenkin vasta nuorakeraamisen kulttuurin myötä 3 200 eaa. Viikinkien idäntie
Huomattakoon, että Pohjanmeren alueella syntynyttä viikinki-nimitystä ("vikingr") ei tiettävästi käytetty idäntiellä liikkuneista skandinaaveista ennen kuin vasta 1800-luvun historiankirjoituksessa. Kykladinen kulttuuri
Pronssikauden katsotaan alkaneen alueella noin 3200 eaa., mihin sijoitetaan myös kykladisen kulttuurin varhaisimman vaiheen eli varhaiskykladisen kauden alku. Kulttuuri säilyi kuitenkin käytännössä pitkään edelleen kuparikautisena, ja varsinaisen pronssin käyttö alkoi vasta noin 2300 eaa. Kykladinen kulttuuri oli Egeanmeren pronssikautisista kulttuureista varhaisin. Kulttuuri jaetaan kolmeen kauteen muiden Egeanmeren kulttuurien tavoin. Varhaiskykladinen kausi käsittää noin vuodet 3200–2100 eaa., keskikykladinen kausi noin vuodet 2100–1700 eaa. ja myöhäiskykladinen kausi noin vuodet 1700–1050 eaa. Þorsteinn Viikinginpojan saaga
Þorsteinn Viikinginpojan saaga (isl. "Þorsteins saga Víkingssonar") on keskiaikainen islantilainen saaga. Sen kirjoittajaa ei tunneta. Saaga luetaan luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Saaga kertoo ensin nimihenkilönsä Þorsteinnin isän Víkingrin (suom. ”Viikinki”) ja tämän veriveljen Njörfin seikkailuista ja siirtyy sitten seuraamaan veriveljien poikien, joita kummallakin on yhdeksän, keskinäistä verikoston kierrettä. Saaga on kirjoitettu noin vuoden 1300 paikkeilla, mutta saagan alussa olevaa, myyttisistä Pohjolan kuninkaista kertovaa osiota on pidetty myöhempänä lisäyksenä. On pidetty mahdollisena, että "Þorsteinn Viikinginpojan saaga" on laadittu "Friðþjófr Uljaan saagan" johdannoksi, sillä Þorsteinn esitetään nimikkosaagassaan viimeksi mainitun saagan päähahmon isänä. Saaga kuuluu niihin muinaissaagoihin, jotka eivät sisällä lainkaan runoutta. "Þorsteinn Viikinginpojan saagaa" ei ole suomennettu. Kansainvaellusaika
Pohjoismaiden esihistoriassa kansainvaellusaika on rautakauden jakso, joka vallitsi noin vuosina 400–550 jaa. Myös Skandinavian asukkaita otti osaa kansainvaelluksiin liittyviin sotiin ja ryöstöretkiin, kuten roomalaista ja itäroomalaista kultaa sisältävät aarteet todistavat. Ristiretkiaika
Nykyisin tiedetään, että ristiretket eivät alkaneet heti viikinkiajan jälkeen, vaan kristinusko sai kannatusta vaikuttaen rinnakkain pakanallisen alkuperäisuskomusten kanssa tietyissä osissa Lounais-Suomea. Parempi nimitys aikakauden alkupuoliskolle lienee "varhaiskristillinen aika" (1050–1155). Viikinkien idäntie
Strategisesti tärkeään risteykseen Dneprin yläjuoksun ja Väinäjoen maakannaksen väliin syntyi 800-luvulla Smaleiskaja, joka oli nykyisen Smolenskin edeltäjä. Se oli 900-luvulla Itä-Euroopan suurin pakanallinen kaupunki. Sieltä on löydetty yli 3000 hautakumpua viikinkiajalta. Keskiaika
Suomen keskiaika oli paljon lyhyempi kuin useimpien muiden Euroopan maiden. Suomessa keskiajan sanotaan usein alkaneen noin vuonna 1155, jolloin Varsinais-Suomen alueelle tehtiin epävarmojen tietojen mukaan niin sanottu ensimmäinen ristiretki. 1100-luvun jälkipuoliskolle ajoittuvat joka tapauksessa ensimmäiset Suomea sivuavat asiakirjalähteet, ja siten voidaan katsoa historiallisen aikakauden alkaneen Suomessa suoraan keskiajasta. Suomessa ja Ruotsissa uuden ajan yleensä sanotaan alkaneen Kustaa Vaasan noustessa valtaan vuonna 1523. Tällöin pidetään kansallisvaltioiden syntyä ja reformaatiota keskeisenä murroksena, joiden katsotaan olevan periodijaon pohjalla. Toisaalta yhteiskuntahistoriallisesti orientoitunut tutkimus korostaa yhteiskunnan perusrakenteiden pysyneen Suomessa pitkään 1500-luvulle hyvin vakaina. Siten keskiajan ja uuden ajan rajana on voitu pitää myös esimerkiksi 1570-lukua. Viikinkilaiva
Viikinkien pitkät veneet kehittyivät viikinkiaikaa edeltävinä vuosisatoina. Hjortspring-veneestä ennen ajanlaskun alkua varsinaiseen pitkäveneeseen noin vuonna 800 on nähtävissä selkeä linja. Viikinkiveneiden selkäranka oli pitkä köli, joka leikattiin yhdestä suorasta puunrungosta. Kölin avulla vene pystyi nousemaan tuuleen. Laivojen rakenne kevyinä ja matalalla syväyksellä tuki sen käyttö maihinnousuun ja hyökkäyssotaan. Viikingit saattoivat nousta maihin loiville rannoille ja laivoista päästiin nopeasti rantautumaan. Tilanteen mukaan laivaa voitiin soutaa myös taaksepäin. Kevyinä aluksia voitiin siirtää maakannasten yli. Kivikausi
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen . Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12 000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai "subneoliittiseksi", jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan. Viikinkien hyökkäykset Englantiin
Viikingit tekivät hyökkäyksiä Englantiin vuosina 793–1016. Rautakausi Turussa
Viikinkiaika merkitsi pohjoiselle Euroopalle entistä vilkkaampia yhteyksiä muuhun mantereeseen ja sieltä saadut vaikutteet lisääntyivät. Kaupankäynti alkoi olla organisoitunutta, ja ensimmäiset kaupungit syntyivät myös Itämerelle. Turun ja Suomen kannalta keskeisin kaupunki viikinkiaikana oli Ruotsin Birka, joka muodostui merkittäväksi kauppa- ja kulttuuritekijäksi. Birkasta ja muualtakin lähteneet viikinkiretket sivusivat myös Suomen rannikkoa ja Turkua. Turku ei kuitenkaan ollut viikinkien itäisen kauppareitin välittömässä tuntumassa ja näyttää siltä, että Turussa olevien kalmistojen esineistö viittaisi enemmän kaupankäyntiin Birkan kanssa kuin viikinkien pysyvään asutukseen alueella. Birkan ohella ajan keskuksia oli Gotlanti, joka nousi Birkan tuhoutumisen jälkeen 900-luvun lopulla Itämeren vallitsevaksi kauppamahdiksi. Rurik
Tarinan todenperäisyys on hyvin kiistanalainen, kuten Rurikin historiallisuuskin. Novgorodin kaupunki on arkeologisten kaivausten mukaan syntynyt 900-luvun puolivälissä, joten se ei voi olla Rurikin perustama. Sen sijaan Rurikinlinnan arkeologisissa kaivauksissa Novgorodin kupeesta on löydetty todisteita viikinkien läsnäolosta jo 800-luvulta lähtien. Varhaispronssikausi
Varhaispronssikausi on vanhemmasta pronssikaudesta joskus käytettävä nimitys. Pronssikausi on esihistorian ajanjakso, jonka aikana opittiin valmistamaan tai käytettiin muualta tuotuja pronssiesineitä. Pronssikausi ajoittuu eri alueilla hieman eri aikaan. Suomessa pronssikausi sijoitetaan aikavälille 1300–500 ennen ajanlaskun alkua. Arkeologit jakavat lisäksi pronssikauden kuuteen alaperiodiin sen mukaan, millaisia pronssiesinetyyppejä esiintyy eniten tiettynä ajanjaksona. Vanhempana pronssikautena voidaan pitää I–III alaperiodia (n. 1300–1000 eaa.), nuorempana pronssikautena IV–VI alaperiodia (n. 1000–500 eaa.). Nuoremmasta pronssikaudesta käytetään joskus myös sanaa myöhäispronssikausi. Tanskan historia
Viikinkiaika tarkoittaa noin vuosia 800–1050. Suuri osa viikingeistä oli lähtöisin Tanskan alueelta. Tanskalaiset viikingit suuntasivat ryöstöretkensä ennen kaikkea Englantiin ja Ranskaan. Tanskalaiset viikingit pitivät 800–900-luvuilla Englannissa hallussaan laajaa aluetta, jota kutsuttiin nimellä Danelagen. Viikingit
Viikinkien toiminnasta on jäänyt Suomeen useita jäänteitä. Rosalan viikinkikeskus Kemiön saaristossa sijaitsee paikalla, josta on löydetty viikinkien kauppapaikka.. Saltvikissä on vanha viikinkien asuinpaikka Ahvenanmaalla. Kvarnbon seudulla on paljon muinaisjäännöksiä ja hautoja erityisesti myöhäisrautakaudelta ja viikinkiajalta 800- ja 1000-luvuilta. Halikonlahden rannalla Uskelanjoella oli vilkas viikinkisatama. Lounais-Suomalaisilla on ollut yhteyksiä myös viikinkien tärkeään kauppapaikkaan Birkaan, josta on löytynyt useita hautoja joiden esineistö on peräisin Suomesta. Barokkiviulu
Barokkiviulu on nykyään yleisessä käytössä oleva nimitys viululle, joka rakenteeltaan ja soinniltaan vastaa 1600-luvulta 1800-luvun alkupuolelle käytössä ollutta viulutyyppiä. Tämä ajanjakso käsittää siis barokin (musiikin historiassa n. 1600-1750) lisäksi myös klassismiksi kutsutun (n. 1750-1820) aikakauden. Barokin aikana käytössä olleita jousityyppejä kutsutaan barokkijousiksi ja klassismin aikaisia klassisiksi jousiksi. Leuka- ja olkatukia ei barokin tai klassismin aikaan käytetty. Kreikan historia
Varhaisella rautakaudella pimeiden vuosisatojen aikana alkoi nousta uusi, antiikin kreikkaa ounastellut kulttuuri, joka tunnetaan geometrisin aihein koristellusta keramiikastaan. Se osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Niin kutsuttu protogeometrinen kausi käsittää pimeiden vuosisatojen alkuajat noin 1050–900 eaa. Varsinainen geometrinen kausi noin vuosina 900–700 eaa. ulottuu seuranneelle antiikin ajalle saakka. Ristiretkiaika
Ristiretkiaika tai Suomen varhaiskristillinen aika (1025–1300 jaa. tai 1050–1300 jaa.) on Suomen rautakauteen liittyvä arkeologinen periodinimitys. Ristiretkiajan päättyessä Suomessa alkoi keskiaika. Viikingit
Viikinkiretket tulivat mahdollisiksi laivanrakennustekniikan kehittyessä. Viikinkien pitkät veneet kehittyivät silloiseen olomuotoonsa juuri viikinkiaikaa edeltävänä aikana pohjanmiesten laivanrakennustekniikan kehittyessä huippuunsa. Maston ja airojen yhdistelmä oli viikinkialusten salaisuus. Viikinkiveneissä oli mastot, jotka voitiin helposti laskea alas tuulen vastuksen vähentämiseksi ja vakauden lisäämiseksi, kun alusta soudettiin tai kun oli tarpeen pitää matalaa profiilia yllätyshyökkäykseen ryhdyttäessä. Maailmanhistoria
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen aikaan (n. 700–480 eaa.), klassiseen aikaan (480–330 eaa.) ja hellenistiseen aikaan (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa. Antiikin Kreikkaa on pidetty eurooppalaisen sivistyksen kehtona. Kreikkalainen kulttuuri perustui monilta osin aikaisempien korkeakulttuurien, esimerkiksi egyptiläisten ja foinikialaisten perinnölle. Kivikausi
Varhaisimmat nykyihmisen eurooppalaiset kulttuurit olivat muun muassa Aurignacin kulttuuri 38 000–23 000 vuotta sitten, Gravetten kulttuuri 29 000–22 000 vuotta sitten, Kostjonkin kulttuuri 26 000–13 000 vuotta sitten, Solutrén kulttuuri 26 000–19 000 vuotta sitten, Madeleinen kulttuuri 21 000–13 000 vuotta sitten. Pohjoiseen Eurooppaan sijoittui esimerkiksi Hampurin kulttuuri 15 000–12 000 vuotta sitten. Tällä kaudella oli lukuisia erilaisia eurooppalaisia kulttuureja. Kreikan pimeät vuosisadat
Arkeologisten kausien mukaan pimeät vuosisadat voidaan jakaa kahteen osaan. Mykeneläisen kulttuurin romahdusta välittömästi seurannut aika noin 1100–1050 eaa. tunnetaan submykeneläisenä kautena. Kreetalla sitä vastaa subminolainen kausi. Näitä seurasi noin 1050–900 eaa. protogeometrinen kausi. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan jatkuvan vielä tätä seuranneelle varhaiselle geometriselle kaudelle noin 900–800 eaa., tai käsittävän lähes koko geometrisen kauden ainakin noin vuoteen 776/750 eaa. saakka. Protogeometrinen kausi
Protogeometrinen kausi ("esigeometrinen kausi") on muinaisen Kreikan niin kutsuttuihin ”pimeisiin vuosisatoihin” luettavissa oleva aikakausi, joka käsittää noin vuodet 1050–900 eaa. Kausi seurasi submykeneläistä kautta, ja sitä seurasi varsinainen geometrinen kausi noin 900 eaa. alkaen. Viikingit
"Viikinki" on mahdollisesti peräisin muinaisnorjan sanasta "vík", joka tarkoittaa lahtea tai poukamaa. "Vikingr" ’viikinki’ tarkoitti siten mahdollisesti henkilöä, joka toimi lahdessa tai poukamassa. Myöhemmin viikingistä tuli synonyymi vesitse tapahtuvalle tutkimus- ja ryöstöretkille, jolloin "vikingr" oli henkilö, joka osallistui tällaisille retkille. Toisen tulkinnan mukaan termi on johdettu muinaisenglannin sanasta "wíc", joka tarkoitti kauppapaikkaa (vrt. latinan sanaan "vicus", ’kylä’). Muitakin etymologioita on esitetty. Viikingit
Viikinkiajan Pohjoismaissa ei ollut nykyisiä valtionrajoja, eivätkä ihmiset pitäneet itseään "skandinaaveina". Nykyisiä Tanskaa, Norjaa ja Ruotsia asuttivat norjalaiset, tanskalaiset, svealaiset ja göötit sekä pohjoisempana saamelaiset ja idässä suomalaiset. Kivikausi Suomessa
Suomen kivikausi on esihistorian ajanjakso, jolloin ei vielä hyödynnetty metalleja. Se vallitsi Suomessa noin vuosina 8600–1500 eaa. Antiikin tiede
Antiikin tieteen historia jaetaan aikakauden perinteisen historiakäsityksen mukaisesti arkaaiseen (esisokraattiseen; 700–480 eaa.), klassiseen (480–330 eaa.), hellenistiseen (330–27 eaa.) ja roomalaiseen aikakauteen (27 eaa. – 500 jaa.). Kreikan pimeiltä vuosisadoilta alkanut kehitys johti kaupunkivaltioiden syntymiseen Egeanmeren ympäristössä, mistä alkoi myös tieteeksi tulkittava traditio, jolle ominaista on johonkin uskonnolliseen tai yliluonnolliseen perustuva maailman kuvaaminen. Tieteen historiallisesti esisokraattinen aikakausi tunnetaan aikana, jolloin ei ollut olemassa yhtä vallitsevaa selitysmallia, vaan erilaisia selityksiä oli lukemattomia. Empiirisiä kokeita ei tehty, toisaalta tämän ajan filosofi-tutkijoita pohdituttivat niin perustavanlaatuiset kysymykset, ettei kokeiden tekeminen olisikaan ollut mahdollista. Neoliittinen kausi
Varhainen neoliittinen perinne levisi etelässä ainakin Vindhya-vuorille asti. Viljeltiin vehnää. Noin 6000 eaa. tulivat saviastiat.
Tunnettuja varhaisia lännen löytöpaikkoja ovat Pakistanin Mehrgarh ja Intian Bhirrana. Kuparin sulatus alkoi noin 4800 eaa. Monesti kuparikausikin katsotaan neoliittiseksi. Pikkukylistä kasvoi paikoin suuria linnoitettuja keskuksia vuoteen 3000 eaa mennessä. Idempänä riisi levisi Intiaan välillä 5500–4500 eaa. Itäiseen kulttuuriin liittyi muun muassa nuorapainannekeramiikkaa ja mikroliittityökaluja. Etelä-Intiassa saatettiin viljellä jo noijn 3000 eaa. Yhä laajemmalle viljely levisi noin 1900-1400 eaa. 
Tällä alueella viljeltiin paljon hirssiä. Punamusta kuparikivikauden keramiikka levisi Etelä-Intiaan.
Neoliittikausi päättyi Pohjois-Intiassa paikoin jo 3000 eaa. pronssikauteen, viimeistään noin 1400 eaa. rautakauteen. Antiikin Kreikka
Aleksanterin valloitusten myötä alkoi hellenistiseksi ajaksi kutsuttu aika. Valloitetuille alueille perustettiin kreikkalaisia siirtokuntia, joiden ansiosta kreikkalainen kulttuuri levisi aina Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Perinteisessä historiankäsityksessä hellenististä aikaa on pidetty jonkinlaisena rappiokautena, vaikka esimerkiksi luonnontiede nousi tänä aikakautena ennennäkemättömälle tasolle Aleksandriassa. Hellenistinen aika päättyi roomalaisvalloituksiin. Normandia
Normandia on saanut nykyisen nimensä viikinkien eli pohjanmiesten mukaan. Normandian alueen paikannimistössä skandinaavien invaasiosta on runsaasti jälkiä. Samoin alueen sukunimistössä näkyy tuon aikakauden vaikutus. Normandian rannikolle viikingit tulivat Ludvig Hurskaan hallinnon aikana (814-840). Ryöstöretket tapahtuivat kesän aikana ja talvikausiksi skandinaavit palasivat takaisin koteihinsa pohjoiseen. Vuodesta 851 lähtien viikingit aloittivat talvikausien vieton Seinen alajuoksun alueella. Vuonna 911 viikinkipäällikkö Rollo allekirjoitti Saint-Clair-sur-Eptessa Kaarle Yksinkertaisen kanssa sopimuksen. Hallitsija antoi Rollolle läänitykseksi Seinen alajuoksun vastapalvelukseksi vasallivalasta. Rollon tuli suojella Seinen alajuoksua ja Rouenin kaupunkia skandinaavien hyökkäyksiltä. Normandiaan retkiä tehneistä pohjanmiehistä suurin osa oli alkuperältään tanskalaisia, mutta mukana oli runsaasti myös norjalaisia. Viikinkien tulo ei ollut mitään massamuuttoa Normandiaan. Maailmanhistoria
Antiikin Kreikan kulta-aikana on pidetty klassista aikaa, joka alkoi persialaissodista noin vuonna 480 eaa. Se päättyi Aleksanteri Suuren kuolemaan vuonna 323 eaa. Hänen kuolemaan jälkeen alkoi hellenistinen aika. Hellenistisenä aikana Kreikkalainen kulttuuri levisi Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Hellenistin aika päättyi roomalaisvalloituksiin. Esihistoriallinen sodankäynti
Kuparilla alettiin tehdä kokeita Anatoliassa 6 000 eaa., mutta pronssikausi alkoi Lähi-idässä vasta noin 3 500 eaa. Tuolloin keksitty pronssi mahdollisti terävämmät, kovemmat ja kestävämmät aseet. Samoihin aikoihin syntyivät Lähi-idän ensimmäiset Korkeakulttuurit ja ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät kehittyivät vuoden 3 000 eaa. paikkeilla. Esihistoriallinen aika loppui Lähi-idässä, mutta ei suurimassa osassa maailmaa. Kivikausi
Lyhenteet: vs, vuotta sitten, tvs tuhatta vuotta sitten, Mvs miljoonaa vuotta sitten.
Varhaisimman kivikauden ensimmäinen tunnettu esihistoriallinen keksintö oli työkalujen valmistaminen noin 2,6–2,0 miljoonaa vuotta sitten, ja merkittävä oli myös tulen ottaminen hallintaan ehkä jo noin 750 000–500 000, viimeistään 250 000 vuotta sitten. Kivikausi
Kivikauden ajanjakso on pisin ihmisen kulttuurievoluution ajanjakso. Se alkaa ensimmäisen hominidin ilmaantumisesta Afrikkaan seitsemän miljoonaa vuotta sitten ja päättyy metallityövälineiden tullessa yleiseen käyttöön. Kivikausi päättyi siten eri puolilla maailmaa eri aikoina. Vieläkin on olemassa muutamia harvoja heimoja, jotka eivät käytä metalleja . Se, elävätkö he kivikautta, onkin enää määrittelykysymys. Antiikin tiede
Antiikin tieteellä tarkoitetaan Välimeren rannikolla noin 700 eaa. – 500 jaa. harjoitettua luonnontiedettä tai luonnonfilosofiaa. Laajemmin määriteltynä termillä voidaan tarkoittaa myös keskipronssikauden ja Rooman valtakunnan hajoamisen välistä aikakautta Lähi-idässä, Välimeren alueella, Kiinassa ja Intiassa. Viikinsaari
Viikinsaaren historia alkaa seitsemänneltä vuosituhannelta ennen ajanlaskumme alkua, jolloin saari syntyi maan­kohoamisen seurauksena. Kivikauden asutuksen jäljiltä on tehty hajalöytöjä, muun muassa Viikinsaaren kaksoiskirves ja kaksoistaltta. Varhaisin kirjallinen maininta löytyy Pirkkalan syyskäräjien pöytäkirjoista vuodelta 1596. Tuolloin käräjöitiin heinän varastamisesta. Ruotsin historia
"Viikinkiaika" (800–1050 jaa.) on viimeinen ja kaiketi tunnetuin Ruotsin esihistorian jakso. Koska viikinkiajalta tunnetaan runsaasti riimukirjoituksia, se luetaan joskus jo historialliseen aikaan kuuluvaksi. Viikingit
Erik Punaisen poika Leif Erikinpoika (noin 975–1020) saattoi olla ensimmäinen viikinki ja eurooppalainen Amerikan mantereella. Hän kävi sotureineen vuoden 1000 tienoilla Pohjois-Amerikassa alueilla, joita he nimittivät Marklandiksi (nykyinen Nova Scotia) ja Vinlandiksi (nykyinen Newfoundland). Viinimaa oli todennäköisesti nykyisen Newfoundlandin pohjoisosa, ja se on voinut tarkoittaa muinaisnorjaksi "laidunmaata". Viinirypäleitä Newfoundlandissa tuskin kasvoi. Viikingit
Viikinkiaika kesti 700-luvun lopulta noin 1000-luvun puoliväliin saakka. Ajan symbolisena aloituksena pidetään joskus Lindisfarnen luostarin ryöstöä vuonna 793 ja päätöksenä Stamford Bridgen taistelua vuonna 1066. Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi
Lähi-idän esikeraaminen neoliittinen kausi () oli se kausi, jolloin maanviljely otti ensi askeleitaan Lähi-idässä. Tällä kaudella noin 10000–7500 eaa. ei käytetty saviastioita eli keramiikkaa. Kausi oli kivikautta. Kulttuuri vallitsi lähinnä Levantissa ja Syyrian ja Kaakkois-Turkin rajalla . Lähi-itään tuotiin kaudella terätyökalujen tekoon sopivaa obsidiaania Turkista ja Kurdistanista. Keskiaika
Keskiaika on leimallisesti eurooppalainen käsite kuvaamaan antiikin ja uuden ajan välistä ajanjaksoa. Joskus termiä käytetään kuvaamaan osittain päällekkäistä ajanjaksoa myös muussa maailmassa, kuten käsitteessä Kiinan keskiaika, mutta näillä ei ole yhteyttä varsinaiseen Euroopan keskiaikaan. Tälle ajalle tunnusomainen yhteiskuntajärjestelmä oli feodalismi, ja erityisesti Keski- ja Pohjois-Euroopassa keskiajan katsotaan yleensä alkaneen vasta kristinuskon saatua vallan. Niinpä Pohjoismaiden viikinkiaika lasketaan yleensä keskiaikaa Pohjois-Euroopassa edeltävän esihistorian osaksi. Kreetan historia
Varhaisella pronssikaudella, vuosina 3000–2500 eaa., saarelle saapui Vähästä-Aasiasta uusia maahanmuuttajia. Samoihin aikoihin Kreetalla aloitettiin kutominen, kuparin tuotanto sekä viinin- ja oliivinviljely. Myös edistyneempiä menetelmiä keramiikan valmistamiseksi otettiin käyttöön. Vähitellen muodostui kukoistavia kyliä ja kaupunkeja, ja kehitys johti minolaisen kulttuurin syntymiseen. Kulttuurin nimesi brittiläinen arkeologi Arthur Evans kuningas Minoksen mukaan. Vuosien 3000–1900 eaa. välistä aikaa kutsutaan nimellä ”esipalatsiaika”. Toisen lähteen mukaan esipalatsiaika sijoittuu vuosien 2800–2000 eaa. välille. Minolaisyhteisöstä muodostui seuraavan vuosisadan kuluessa läntisen Välimeren hallitsija, osittain ehkä siksi, että Kreeta sijaitsee lännen ja idän risteyskohdassa. Yhteisö rakensi suuria palatseja, joiden ympärille kreetalainen yhteiskunta oli luultavasti keskittynyt. Näin saarelle oli muodostunut Euroopan alueen ensimmäinen merkittävä sivilisaatio. Epipaleoliittinen kausi
Epipaleoliittinen kausi (toisinaan sama kuin mesoliittinen aikakausi) on kivikauden jakso, joka sijoittuu myöhäispaleoliittisen aikakauden loppuun.´Sitä luonnehtivat pienet piikiviterät, mikroliitit, sekä metsästys ja keräily. Euroopassa epipaleoliittinen aikakausi oli noin 11000-7600 eaa. Pyreneiden seudun Azilin kulttuurin aikoihin, ja Lähi-idässä noin 20000-12000 eaa. Kebaran ja Natufin kulttuurien aikoihin. Natufin kulttuuri hankki elatuksensa metsästyksellä ja muun muassa villiviljan keräilyllä. Neoliittinen Kreikka
Myöhäinen neoliittinen kulttuuri Kreikan seudulla oli Dimínin kulttuuri noin 5000/4800–4400 eaa. Sen päälöytöpaikka Dimíni asutettiin noin n. 5000 eaa. Dimíni oli ajalle harvinainen linnoitettu kylä. Dimínin kulttuuri jakautuu varhaisempaan myöhäisneoliittiseen Tsanglí-Arápi-vaiheeseen noin 4300-3800 eaa. ja myöhäiseen myöhäisneoliittiseen Otzáki-Dimíni-vaiheeseen noin 3800–3300 eaa. Kuparikulttuuri ilmestyi Balkanin alueelle noin 4500 eaa. Näihin aikoihin kukoistivat muualla muun muassa Etelä-Espanjan ja Balkanin kuparikulttuurit, Pohjois-Italian kuparikulttuuri, Keski-Euroopan megaliittikulttuurit ja Mesopotamiassa Urukin kauden kulttuuri. Viikinkien hyökkäykset Galiciaan
Vuosina 859 suuri viikinkilaivasto hyökkäsi Galiciaan ja Asturiaan. Samaan aikaan kuningas Ordoño I valmistutui sotimaan maureja vastaan. Tämä viikinkien toinen sotaretki Espanjaan kesti vuoteen 861 asti, ja ulottui aina Pohjois-Afrikkaan ja Mallorcalle asti. Viikinkiaika
Kaupan keskuksia olivat muun muassa Viikinkiaika
Kun kaikki käyttökelpoinen laidunmaa oli Islannista vallattu, alkoivat uskaliaimmat etsiä uusia maita asutettavaksi. 900-luvun lopulla Norjassa ja Islannissa murhasta tuomittu Erik Punainen matkusti 725 km länteen etsiäkseen maata, jonka olemassaolosta oli huhuttu useiden vuosien ajan. Maata löytyi, ja houkutellakseen uudisasukkaita hän antoi luotaantyöntävälle maamassalle vetoavan nimen Grönlanti (vihreä maa). Skandinaavien varhaisissa Grönlannin siirtokunnissa eli vuoteen 980 mennessä useita satoja siirtolaisia maata viljellen ja valaita sekä mursuja pyytäen. Viikinkiaika
Kun "ruotsalaiset" suuntasivat itään, "tanskalaiset" eli "daanit" katsoivat etelään. Heidän vaikutuksensa tuntui voimakkaimmin Englannissa ja Kaarle Suuren hallitsemassa Frankkien valtakunnassa. Frankit olivat ensi alkuun tarpeeksi voimakkaita torjuakseen hyökkäykset, mutta vuonna 843 valtakunta jaettiin kolmen kilpailevan perillisen kesken, ja pohjanmiehet tarttuivat tilaisuuteen. Pääsiäispäivänä 845 viikingit hyökkäsivät Pariisiin matkattuaan 160 kilometriä ylävirtaan Seinejokea pitkin. Viikingit
Varhaisimmat viikinkikulttuuria käsittelevät uuden ajan julkaisut ilmestyivät 1500-luvulla. Näitä olivat "Historia de gentibus septentrionalibus" (Olaus Magnus, 1555) ja vuonna 1514 painettuna julkaistu Saxo Grammaticuksen "Gesta Danorum", joka oli peräisin 1200-luvun alusta. Julkaisujen määrä lisääntyi 1600-luvulta lähtien, jolloin latinaksi käännetyt "Eddat" julkaistiin. Muinaisten sankareiden uroteot muodostuivat tärkeäksi osaksi Ruotsin ja Tanskan kansallisvaltioiden omakuvaa. Viikinkiaika
Perimätiedon mukaan vuonna 860 kaksi erillistä ryhmää, joista toinen oli matkalla Hebrideille ja toinen Färsaarille, ajautuivat pois kurssiltaan ja löysivät ennestään tuntemattoman saaren. Uutinen levisi nopeasti, ja pian vuosikymmenen kuluessa uudisasukkaat alkoivat saapua vallatakseen tyhjän maan. Seuraavan vuosisadan kuluessa Islannista kehittyi itsenäinen valtakunta, jolla oli allting-niminen kansankokous. 1000-luvun lopulla Islannissa oli jo 60 000 asukasta, neljännes Norjan asukasmäärästä. Antiikki
Antiikin ajaksi kutsutaan muinaisen Kreikan ja Rooman suuruuden aikaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä, koska on katsottu, että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Muun muassa monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Antiikista ovat peräisin myös latinalaiset aakkoset – foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana niin sanotuksi latinalaiseksi kirjaimistoksi, joka on käytössä useimmissa länsimaissa, myös Suomessa. Virolahti
Virolahti on rautakauden lopun ja keskiajan arkeologian tutkimuksen kannalta haastava tutkimusalue. Alueen asutushistoria on tuolta ajalta hämärän peitossa. Virolahti on voinut olla osa karjalaista kulttuuripiiriä ennen alueen päätymistä Viipurin linnan hallinnon alaisuuteen. Vuoden 1000 molemmin puolin vallitsi eräkausi, jolloin Virolahden kalaisia vesiä kävivät verottamassa virolaiset, karjalaiset, hämäläiset ja venäläiset samanaikaisesti kuin viikinkien laivat purjehtivat rannikkoa pitkin Novgorodiin. Myös tältä rautakautiselta ajalta on runsaasti löytöjä, erityisesti hautapaikkoja. Kivikausi
Neoliittinen kausi Suomessa katsotaan alkaa keraamisten astioiden käyttöönoton myötä noin 5100 eaa. Kyseessä oli aluksi vain kulttuurivirtaus kaakon suunnalta Venäjältä, sillä asukastiheys ei näytä kasvaneen . Astioilla oli metsästäjä-keräilijöille lukuisia käyttötarkoituksia, jotka edistivät ravinnon hyödyntämistä. Alkuvaihetta kutsutaan varhaiseksi kampakeraamiseksi kaudeksi, mutta astioiden koristelutapojen mukaan on määritelty kolme varhaiskampakeraamista keramiikkaryhmää: varsinainen varhaiskampakeramiikka eli Sperrings-keramiikka, Jäkärlän keramiikka ja Säräisniemen keramiikka . Viikinkiaika
Etelään skandinaaveja veti erityisesti hopea, jota saatiin islamilaisen maailman hopeakaivoksista. Vastineeksi he vaihtoivat turkiksia ja orjia, joita saatiin saaliina tai lahjana slaavilaiskansoilta. Vaihtokauppa muuttui helposti ryöstelyksi. Viikingit tekivät sotaretkiä jopa mahtavaa Konstantinopolia vastaan vuonna 860 ja uudelleen 907. Vaikka molemmat hyökkäykset torjuttiin, jälkimmäinen niistä sai Bysantin keisarin tarjoamaan kauppaoikeuksia pohjanmiehille vastineeksi rauhasta. Myöhemmin keisarin palveluksessa toimi myös skandinaavinen henkivartiosto, kuuluisa varjagikaarti. Keskiaika
Keskiaika jaetaan usein varhaiskeskiaikaan (noin 400–800), sydänkeskiaikaan (noin 800–1200) ja myöhäiskeskiaikaan (noin 1200–1500). Suomeen keskiaika tuli vasta rautakauden jälkeen ristiretkien myötä, ja Suomen keskiaika jaetaan varhaiskeskiaikaan (noin 1150–1323), sydänkeskiaikaan (1323–1397) ja myöhäiskeskiaikaan (1397–1520). Tämä jaottelu perustuu yksinomaan valtiollisen historian käännekohtiin. Viikingit
Suullisesti välittyneet tarinat viikinkiajasta kirjoitettiin myöhemmin, 1200-luvulta alkaen, saagoiksi muinaisnorjan kielellä. Saagat kertovat usein oikeasti eläneistä ihmisistä, joskin niitä on pidettävä pikemminkin kaunokirjallisina teoksina kuin yksityiskohdissaan luotettavina dokumentteina viikinkiajan elämästä. Maailmanhistoria
Antiikin Kreikalle tarkoitetaan historiallisia muinaiskreikkaa puhuneita valtioita. Kreikassa kehittyi jo pronssikaudella kirjoitustaitoinen korkeakulttuuri. Noin 1100 eaa. Kreikka joutui eristetyksi, jonka jälkeen syntyi 200 vuotta kestänyt levoton aikakausi. Kreikkaan tunkeutui noina aikoina indoeurooppalaisia heimoja. Samoihin aikoihin kehittyi kaupunkivaltioiksi kutsuttu poliittinen järjestelmä. Noin vuosina 560–510 eaa. Ateenaa hallitsivat tyrannit. Kreikan historia
Taidehistoriassa arkaaisen kauden alkuvaihe oli vielä geometrista kautta. Aikaa noin 700–600 eaa. kutsutaan orientalisoivaksi kaudeksi, sillä ajan taide sai paljon vaikutteita idästä. Varsinainen taidehistoriallinen arkaainen aika käsittää noin vuodet 600–480 eaa. Viikingit
"Viikinki" sanana tuli laajemmalti tunnetuksi myönteisessä merkityksessä Erik Gustaf Geijerin vuonna 1811 kirjoittaman runon "Viikinki" ansiosta. Sanaa käytettiin puhuttaessa romantisoiduista merenkävijöistä, joilla oli hyvin vähän yhteistä historiallisen viikinkikulttuurin kanssa. Tällä romanttisella mielikuvalla oli poliittisiakin vaikutuksia. Ruotsissa haaveiltiin vuonna 1809 Suomen sodassa menetetyn Suomen takaisinvaltaamisesta. Tuolloin haluttiin ylläpitää myyttiä tarunhohtoisesta, urheasta soturikansamenneisyydestä. Nationalistinen viikinkimyytti nousi erittäin tärkeäksi myös Islannissa, Tanskassa ja Norjassa sekä Suomenkin svekomaanisissa piireissä. Norjassa tehtiin merkittävä arkeologinen löytö, Osebergin viikinkilaiva, juuri maan itsenäistymisen aikoihin vuonna 1905. Norjassa viikinkejä käytettiin natsimiehityksen aikana 1940–1945 niin merkittävänä propaganda-aseena, että sodan jälkeen oli havaittavissa jopa pientä viikinkiväsymystä. Viron historia
Pronssikausi alkoi 1 100 eaa. Tuolta ajalta ovat peräisin varhaisimmat säilyneet pellot. Pronssiesineitä saatiin Skandinaviasta. Esi­roomalaisella rauta­kaudella 500 eaa. Viroon alkoi tulla rautaesineitä. Rautaa alettiin valmistaa Virossa ajanlaskun alun jälkeen. Maanviljely laajeni entisestään. Baltian kielellis-kulttuurillinen kahtiajako muodostui keskirautakaudella 450–800 jaa. Pohjoisessa olivat suomalais-ugrilaiset ja etelässä balttilaiset kansat. 1000-luvun paikkeilla asutus tiheni ja kokonaan uusia alueita otettiin viljelykäyttöön. Tuolloin alettiin rakentaa myös pysyvästi asutettuja muinaislinnoja. Niitä rakensi ilmeisesti vaurain kansanosa, mikä kertoo yhteiskunnallisen kehityksen etenemisestä. Viikingit eivät perustaneet Viroon siirtomaita, mutta he kävivät alueella ryöstö- ja kaupparetkillä. Viikinkien hyökkäykset Galiciaan
Viikinkien ensimmäinen hyökkäys Espanjan alueelle tapahtui vuonna 844 jolloin Ramiro I oli Asturian kuningas. Hän keräsi armeijan Galiciasta ja Asturiasta ja ajoi viikingit tiehensä. Viikingit ehtivät kuitenkin tehdä pahaa tuhoa mm. A Coruñan ympäristössä. Viikingit eivät palanneet kotiinsa vaan jatkoivat ryöstöretkiään Lissaboniin ja Sevillaan. Samaan aikaan toinen viikinkijoukko taisteli voittoisasti alueella, josta tuli myöhemmin Normandia. Vanhempi roomalainen rautakausi
Vanhempi roomalainen rautakausi, jota tutkimuskirjallisuudessa kutsutaan myös rautakauden B-periodiksi, on Keski-Euroopan ja Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, joka vallitsi noin vuosina 0–150/200 jaa. Rooman valtakunta on tällöin työntänyt rajansa Reinille ja Tonavalle saakka. Voimakkaat roomalaisvaikutteet ulottuvat pohjoismaihin asti. Vinland
Joka tapauksessa on varmaa, että viikingit kävivät Pohjois-Amerikassa. Vuonna 1960 arkeologit löysivät Newfoundlandin pohjoisesta kärjestä L'Anse aux Meadows'ta todisteita viikinkien vierailusta. Paikka nimettiin UNESCOn maailmanperintölistalle vuonna 1978. Paikan kumpuilevaan maastoon on rekonstruoitu asumuspaikat oletettuun viikinkiaikaiseen asuun. Tätä siirtokuntaa on usein pidetty saagojen Vinlandina, mutta asiasta ei ole täyttä varmuutta. Kalkoliittinen kausi
Kuparikausi, kivi-kuparikausi tai kalkoliittinen kausi (khalkoliittinen kausi, kreikan sanoista χαλκος "chalcos" ’kupari’ ja λίθος "lithos" ’kivi’) oli noin 5000/4500–3500 eaa., jos ei lasketa mukaan varhaisinta kylmänä taottua luonnonkuparia, jota osattiin käsitellä ehkä jo 8000 eaa. (haarukassa 9500–6000 eaa.). Suuri pakana-armeija
Nimitystä "Great Heathen Army" käytetään Anglosaksien kronikassa, joka on myös lähteenä useimmille tiedoille armeijasta. Ensimmäinen pakana-armeijaan liittyvä maininta on vuodelta 845, jolloin viikinkisoturit hyökkäsivät Pariisiin, mahdollisesti kuuluisan Ragnar Lodbrokin johdolla. Viikingit ryöstelivät Pariisin lähiseutuja vuodesta 850 alkaen. Saatuaan kokemusta Manner-Euroopasta he lähtivät valloittamaan Englantia. Pohjoismaisten tarujen mukaan valtauksen syynä oli kosto, koska Northumbrian kuningas Ælla oli surmannut Ragnar Lodbrokin. Orientalisoiva kausi
Protokorinttilainen keramiikka kehittyi siirtymäkauden (n. 625–610 eaa.) kautta arkaaisen kauden niin kutsutuksi korinttilaiseksi keramiikaksi, jonka vaiheita ovat varhainen (n. 610–580 eaa.), keskinen (n. 580–555 eaa.) sekä myöhäinen (n. 555–535 eaa.) korinttilainen keramiikka. Maailmanhistoria
Maailmanhistoria käsittää ihmiskunnan historian tapahtumat nykyihmisen ilmestymisestä tähän päivään. Historiallinen aikakausi on alkanut eri kulttuureissa eri aikoihin kirjoitustaidon käyttöön ottamisen myötä. Varhaisimmat kirjoitusjärjestelmät kehitettiin noin 5000 vuotta sitten Egyptissä ja Mesopotamiassa. Kirjoitusta edeltävä aika oli esihistoriaa, joka yhdistyy yleensä kivikauteen ja joskus myös pronssi- ja rautakauteen. Maailmanhistorian joitain merkittävimpiä ajanjaksoja olivat varhaishistorian aika, antiikin aika, keskiaika, renessanssi ja uusi aika. Viikinkilaiva
Viikinkilaiva on viikinkiaikana skandinaavisten kansojen rakentama laiva. Viikinkiaika
Eräs reitiltään harhautunut uudisasukas havaitsi niin ikään horisontissa matalia kukkuloita, jotka sijaitsivat liian etelässä ollakseen Grönlantia. Hänen tarinansa innoitti Erik Punaisen poikaa, Leif Erikssonia etsimään tätä salaperäistä maata. Lopulta vuonna 1001 eurooppalaiset nousivat Amerikan mantereelle luultavasti ensimmäistä kertaa, kun Leif saapui ensin Baffininsaarelle ja sitten L’Anse aux Meadowsiin lähelle Newfoundlandin pohjoisinta kärkeä. Alueelle annettiin nimi Vinland (muinaisnorjassa "vin" tarkoitti peltoa tai ketoa). Leifin jälkeen saapuneet asuttajat saivat kuitenkin alkuperäisasukkailta (mahdollisesti inuiitteja tai algonquin-intiaaneja) vihamielisen vastaanoton, ja kaikki 250 uudisasukasta ajettiin takaisin Grönlantiin kolmen vuoden jälkeen. Sen jälkeen grönlantilaiset tekivät lyhyitä puunetsintämatkoja alueelle. Viimeisin muistiinkirjoitettu retki tehtiin vuonna 1347. Antiikin Kreikka
Klassista aikaa on pidetty kreikkalaisen kulttuurin kultakautena. Sen on katsottu alkavan persialaissodista noin vuonna 480 eaa. ja päättyvän hellenistiseen aikaan, jonka katsotaan alkaneen Aleksanteri Suuren kuolemasta vuonna 323 eaa. Arktisten alueiden historia
Viikingit olivat taitavia laivanrakentajia. Heillä ei kuitenkaan ollut hyviä navigointivälineitä. He löysivät perille määränpäähänsä joko seuraamalla rannikkoalueita tai seuraamalla valaita, jäälauttoja tai ajopuita. Viikinkien tiedetään käyneen Vienanmerellä ja mahdollisesti he löysivät Huippuvuoret. Viikingit asuttivat myös Islannin ja Grönlannin ja kävivät Pohjois-Amerikassa. Suhteen alkuasukkaina olleisiin intiaaneihin muodostuttua vihamieliseksi, asutusta Pohjois-Amerikkaan ei kuitenkaan syntynyt. Ilmaston huonontuessa myös Skandinaavien varhaiset Grönlannin siirtokunnat tuhoutuivat. Sen sijaan Islannin skandinaavinen asutus säilyi. Kirjassaan Jared Diamond arvioi viikinkien Grönlannin siirtokuntien tuhon syyksi ilmaston kylmenemisen ohella heidän huonon kykynsä sopeuttaa elinkeinonsa paikallisiin oloihin toisin kuin heidän skrælingeiksi nimittämänsä eskimot, jotka olivat sopeutuneet paikallisiin oloihin paremmin. Viikinkien Grönlannin arktiselta alueelta Eurooppaan kuljettamiin kauppatavaroihin kuuluivat muun muassa mursun syöksyhampaat ja elävät jääkarhut. Keskiaika
Keskiaika on Euroopan historian ajanjakso niin sanottujen ”vanhan ajan” ja ”uuden ajan” välissä, karkeasti 500-luvun alusta 1400-luvulle. Kuvan keskiajasta ”pimeänä” kautena loivat uuden ajan alun oppineet, jotka halusivat siten korostaa renessanssina tunnetun oman aikakautensa merkitystä. Thulen kulttuuri
Viikinkien siirtokunnat tuhoutuivat vuoden 1350 jälkeen. Täsmällistä syytä tuhoon ei tunneta, mutta monia tuhoisa tekijöitä ilmaantui siirtokuntien häviämisen aikoihin. Syy saattoi olla eskimojen ja siirtokuntalaisten välille puhjenneessa sodassa. Viikinkien kertomusten mukaan konflikteja oli sekä dorsetilaisten että thulelaisten kanssa. Erään eskimon kertoman perimätietotarinan mukaan suurissa laivoissa kulkeneet merirosvot olisivat ryöstäneet erään norjalaisen siirtokunnan asukkaat orjiksi ja polttaneet talot, ja että eskimot saattoivat paeta näitä rosvoja toisin kuin norjalaiset. Tarinoita ei ole historiallisesti varmennettu. Musta surma saattoi rantautua siirtokuntiin 1400-luvun alussa, mistä voi kertoa se että viimeiset kirkkohäät pidettiin asiakirjojen mukaan suurimmassa siirtokunnassa 1406. Siirtokuntalaiset saattoivat yksinkertaisesti purjehtia pois ehkä aiempien vastoinkäymisten takia. Näitä olivat muun muassa aiemman turkis- ja mursunhammasviennin tyrehtyminen sekä varsinkin kylmenemisen aiheuttama kasvukauden lyheneminen, joka johti ohrasatojen epäonnistumiseen ja eroosion aiheuttamaan laitumien tuhoon. Luettelo Suomessa toimivista historianelävöitysryhmistä
Faravidin sudet ry on vuonna 2008 rekisteröity ilmajokelainen yhdistys, jonka keskeisenä toiminta-ajatuksena on historian elävöittäminen. Aikakausi, jonka elävöittämiseen yhdistys on tällä hetkellä keskittynyt, on viikinkiaika. Viikinkiaikana voidaan pitää aikakautta 700-luvun lopulta 1000-luvun puoliväliin. Maatalouden historia
Viikuna on kaikkein vanhin viljelykasvi. Jordaniasta on löydetty arkeologisilta kaivauksilta todisteita, että niitä olisi viljelty ihmisravinnoksi 11 400 vuotta sitten eli tuhat vuotta aikaisemmin kuin esimerkiksi hirssiä, vehnää tai hernekasveja. Usein kaivauksilta löytyneitä kasveja on vaikeaa yhdistää maanviljelyn kehitykseen, mutta viikunoiden tapauksessa se on helpompaa: tietyt yleisesti syötäväksi kasvatetut viikunat eivät pysty lisääntymään ilman ihmisen apua ja siten voidaan olla arkeologisesti lähes varmoja, että niitä on kasvatettu tarkoituksella. Myöhäispronssikausi
Myöhäispronssikausi on nuoremmasta pronssikaudesta joskus käytettävä nimitys. Pronssikausi on esihistorian ajanjakso, jonka aikana opittiin valmistamaan tai käytettiin muualta tuotuja pronssiesineitä. Pronssikausi ajoittuu eri alueilla hieman eri aikaan. Suomessa pronssikausi sijoitetaan aikavälille 1300–500 ennen ajanlaskun alkua. Arkeologit jakavat lisäksi pronssikauden kuuteen alaperiodiin sen mukaan, millaisia pronssiesinetyyppejä esiintyy eniten tiettynä ajanjaksona. Vanhempana pronssikautena voidaan pitää I–III alaperiodia (noin 1300–1000 eaa.), nuorempana pronssikautena IV–VI alaperiodia (noin 1000–500 eaa.). Vanhemmasta pronssikaudesta käytetään joskus myös sanaa varhaispronssikausi. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeän kauden päättymistä seurasi antiikin Kreikan kulttuurin nousu ja sen ensimmäinen kausi, Kreikan arkaainen kausi (noin 725/700 eaa. alkaen). Taidehistoriassa geometrista kautta seurasi orientalisoiva kausi (noin 725/700–600 eaa.). Kainuun maakunta
Myöhäisrautakautisella viikinkiajalla 800-luvulta lähtien löytöjen määrä alkaa kasvaa olennaisesti. Hautapaikoilta löydettyjen esineiden on katsottu olevan merkkejä myös pitempiaikaisesta oleskelusta, ehkä erämieskauppiaiden tukikohdista. Etelästä, etenkin Vakka-Suomesta ja Satakunnasta käsin tapahtunut riistamaiden ja kalavesien hyödyntäminen oli tärkeä esivaihe Oulujärven seutujen asutushistoriassa. Eteläsuomalaisten eränkävijöiden ohella alueella liikkui pohjoisesta päin Vienanmerelle pyrkiviä norjalaisia sekä 1100-luvulta lähtien vienan- ja laatokankarjalaisia, jotka alkoivat kilpailla pohjoisten erämaiden tuotteista. Muodollisesti alue olikin joutunut Novgorodin valtapiiriin Pähkinäsaaren rauhassa 1323. Pimeä keskiaika
Pimeä keskiaika on kulttuurisen rappeutumisen tai yhteiskunnallisen hiipumisen aikakausi, jonka alku sijoitetaan Länsi-Euroopassa Rooman valtakunnan luhistumiseen ja loppu sijoitetaan 800- ja 1200-lukujen välille, jolloin tapahtui asteittaista oppineisuuden elpymistä. 1800-luvulla lisääntynyt tietämys keskiajan saavutuksista alkoi kyseenalaistaa tapaa leimata koko aikakausi "pimeäksi". Pimeäksi keskiajaksi kutsutulta ajalta on olemassa vain harvoja kirjallisia lähteitä. Virolahti
Kivikauden ajasta kertovat lukuisat kaivaukset. Lämpimänä kautena 5000–2000 eaa. Virolahdella oli paljon asutusta, mutta myöhemmin muinaislöydöt harvenevat ja häviävät vähitellen kokonaan. Helsingin yliopiston tutkijaryhmä teki Pihlajasta varhaisesta asutuksesta kertovat esinelöydöt 2008. Vetelänsuonojalta löytyi kivikauden loppupuolen keramiikkaa ja kaksi isoa asuinpainannetta, joiden välissä oli vielä kulkukäytävä ja ympärillä valli. Asumusten seinät ovat olleet joko hirsisiä, joissa on ollut 4–5 hirsikertaa, tai sitten turveseinäisiä. Kuvatunlaiset yhdistetyt huonetilat yleistyivät kivikauden lopulla noin 3500 eaa. Nyt Länsikylästä löydetty painanne on Museoviraston arvion mukaan vuosilta 1700–2300 eaa., kivikauden lopulta kampakeramiikan jälkeiseltä ajalta. Vestvågøy
Borgista on löydetty rauniot maailman suurimmasta viikinkitalosta. Yli 80 metriä pitkä päärakennus oli käytössä n. vuosina 500–1000. Nykyisin paikalla sijaitsee alkuperäisten mittojen mukaan rakennettu viikinkimuseo Lófotr, jossa on laaja näyttely löydetystä viikinkiesineistöstä. Alueella sijaitsee kokonainen uudelleenrakennettu viikinkikylä. Viikinkiaika
Kalmistollisen asutuksen alueilla maanviljely ja karjanhoito olivat peruselinkeinot, vaikka tietysti myös metsästyksen ja kalastuksen merkitys oli suuri. Turkismetsästys erämaa-alueilla oli ilmeisen vilkasta. Turkiskauppa yhdisti Suomen alueen viikinkien ylläpitämään kauppaverkostoon. Suomeen hankittiin muun muassa aseita ja hopeaa. On mahdollista, että Suomen alueen asukkaita on ottanut osaa viikinkiretkiin ja liikkunut Itämerta kauempana. Kaupankäynnin kerryttämästä varallisuudesta kertovat hopearaha-aarteet. Nykyisin pidetään todennäköisenä, että Suomen asukkaiden suhteet skandinaaveihin olivat suhteellisen rauhanomaiset. Linnavuorien käyttö yleistyy ilmeisesti vasta viikinkiajan lopulla ja ristiretkiajalla (1000- ja 1100-luvuilla), mikä todistanee lisääntyneestä ulkoisen hyökkäyksen uhasta. Viikingit
Kristinusko alkoi levitä Skandinaviaan viikinkiajan kuluessa. 900-luvun jälkipuoliskolta lähtien skandinaaviset kuninkaat ja ylimykset alkoivat yleisesti kääntyä kristinuskoon. Viro
Viimeisen jääkauden hellittäessä vetäytyi mannerjää pohjoiseen siten, että nykyisen Viron alue vapautui jääpeitteestä noin 10 000 vuotta eaa. Pian maanpinnan paljastumisen jälkeen alkoi myös ihmisasutus levitä etelästä tälle alueelle. Baltiaan syntyi Kundan kulttuuriksi sanottu kivikautinen asutus. Asutus on jatkunut tähän päivään asti. Varhaisimman asujaimiston kielestä ei ole yksimielisyyttä. Vuoden 5000 eaa. tienoilla Suomenlahden molemmille puolille levinneen niin kutsutun kampakeraamisen kulttuurin on usein arveltu olleen suomalais-ugrilainen, joskin muitakin näkemyksiä on.
Kivikautta seurasivat Virossakin pronssikausi (1500 – 500 eaa.) ja rautakausi (500 eaa. – 1200 jaa.), joilta on runsaasti arkeologisia löytöjä. Rautakaudelle ajoittuvat esimerkiksi ”maalinnoiksi” kutsutut linnoitukset. Nykyisten Viron ja Suomen alueiden välillä vallitsivat jo tällöin vilkkaat yhteydet. Viron alue oli tähän aikaan tiheämmin asuttu, todennäköisesti myös kehittyneempi ja vauraampi kuin perifeerinen Suomi. Viikinkiaika
Viikingit tekivät myös Suomeen ryöstöretkiä, joista on jäänyt historiallisia viitteitä. Myöhemmin Norjan kuninkaaksi kohonneen Olavi Pyhän kerrotaan Itämeren viikinkiretkellään ryöstelleen Suomen etelä-rannikkoa vuonna 1008. Ryöstöretki päättyi Herdalerin taisteluun, jossa Olavi ja hänen miehensä joutuivat suomalaisten väijytyksen kohteeksi menettäen useita miehiä. Olavi pääsi jäljelle jääneiden miestensä kanssa kuitenkin takaisin laivoilleen myrskyn samalla noustessa. Olavi käski tästä huolimatta laivat liikkeelle purjehtien rannikkoa pitkin. Suomalaisten kerrotaan lähteneen takaa-ajoon ja edenneen saman matkan maata pitkin kuin Olavi eteni laivoineen. Olavin miehineen onnistui kuitenkin päästä lopulta pakoon. Taistelun tapahtumapaikka on epävarma, mutta sen on epäilty tapahtuneen mahdollisesti jossakin Uudellamaalla. Suomen esihistoria
Kivikausi (8850–1900/1700 eaa.)
Pronssikausi (1700–500 eaa.)
Rautakausi (500 eaa. – 1200/1300 jaa.) Klassinen kreikka
Klassinen kreikka käsittää muinaiskreikan kielen historian antiikin Kreikan arkaaisella ja klassisella kaudella eli noin vuosina 800–300 eaa. Muinaiskreikan aikaan kuuluu myös hellenistinen eli jälkiklassinen aika. Tämän ajan kreikan kieli muodostaa kuitenkin oman vaiheensa, koinee-kreikan eli hellenistisen kreikan. Klassista kreikkaa edelsivät puolestaan mykeneläinen kreikka ja alkukreikka. Neoliittinen kausi
Neoliittinen kausi eli nuorempi kivikausi (kreikan "neos" uusi, "lithos" kivi) oli kausi esihistoriassa. Se ajoittuu noin vuosiin 6000–3500 eaa., mutta ajoitus vaihtelee paljon alueesta ja kulttuurista riippuen. Neoliittisen ajan alkuna on pidetty yleensä kotieläinten ja viljelykasvien käyttööntuloa sekä kyläasutuksen ja -kulttuurin kehittymistä. Aikakausi päättyi, kun metalleja alettiin käyttää aseiden ja työkalujen valmistukseen.