Onko historioitsijoilla Roderikin kohtalosta varmuutta?
Roderik
Roderikin kohtalosta ei historioitsijoilla ole täyttä varmuutta. Erittäin todennäköisesti hän kohtasi loppunsa Guadaleten taistelussa, näin ainakin useimpien lähteiden mukaan. Ei ole varmaa, kaatuiko visigoottien viimeinen kuningas itse taistelussa vai hukkuiko hän kenties jokeen, mahdollisesti yrittäessään perääntyä tai paeta, mutta joka tapauksessa nimenomaan kuninkaan menettäminen näyttää olleen goottiarmeijalle viimeinen isku, jonka jälkeen sen puolustus romahti. Myös Roderikin tärkeimmät seuraajat ja suurin osa hänen hovistaan kaatuivat ilmeisesti taistelussa, minkä vuoksi ei ollut ketään perimässä valtaa. Guadaleten taistelu
Roderikin tappion perusta oli luotu jo aiemmin ja se on nähtävissä kamppailussa länsigoottien kruunusta, johon eivät sekaantuneet enää vain aateliset vaan myös sotapäälliköt. Pelkästään tästä syystä olisi ymmärrettävää, että Roderikin kilpailijat olisivat pyytäneet maureilta apua häntä vastaan, tarina jota monet historiateokset pitävät faktana. Mutta vaikka tätä tietoa usein kerrotaankin totena, ei se ole todistettavissa suuntaan jos toiseenkaan. Maurit saattoivat tulla auttamaan edellisen kuninkaan perillisiä, mutta yhtä hyvin heidän hyökkäyksensä saattoi olla oma-aloitteinen.
Boodikka
Toisin kuin sarjakuvissa Boodikka tekee salaa yhteistyötä Sinestron kanssa, joka puolestaan yrittää päästä eroon vartijoista, jotka hallitsevat Vihreän Lyhdyn energiaa. Boodikka kuuluu pääryhmään yhdessä Kilowogin, Tomar-Ren ja heidän johtajan Sinestron kanssa. He saapuvat maaplaneetalle hakemaan Hal Jordanin vartijoiden eteen, jotka päättävät Jordanin kohtalosta voimasormuksen suhteen. Jordan saa pitää sormuksen ja liittyy Abin Surin tilalle, jolta hän sai sormuksen. Elokuvan aikana Boodikka on päinvastainen kuin sarjakuvaversionsa. Hän on rauhallinen ja ystävällinen erityisesti Jordania kohtaan. Myöhemmin Boodikka paljastaa olevansa Sinestron puolella, kun Jordan yllättää Sinestron ruumishuoneelta yhdessä Kilowogin ja Boodikkan kanssa. Kilowog ja Boodikka osoittavat uhkaavasti Sinestroa sormuksillaan, mutta Jordanin yllätykseksi Boodikka ampuu Kilowogin tajuttomaksi ja paljastaa huijanneensa Jordania. Sinestro käskee Boodikkaa tappaa ilman voimasormusta olevan Jordanin, joka sulkee tämän voimasormuksella luomansa muovipussin sisälle. Takaisin tajuihinsa tullut Kilowog kuitenkin pelastaa Jordanin, joka pakenee energiasauvan kanssa kohti huoneen korkeuksia piiloon Boodikkalta. Jordanin heittäessä hämäyksenä sauvan maahan Boodikka ampuu sen hajalle, mutta huomaa kauhistukseen aiheuttaneen vaarallisen reaktion sauvaan joka räjähtää ja heittää Boodikkan katossa oleviin piikkeihin. Aleksei Nikolajevitš Romanov
Neuvostoliiton romahdettua vuonna 1991 alettiin Romanovien ruumiita etsiä. Aiemmin salaisten arkistojen avauduttua teloitusta johtaneen Jakov Jurovskin muistiinpanot tulivat päivänvaloon. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien hautapaikan sijainti Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätiehen hätäisesti kaivettu matala kuoppa. 1990-luvun alussa virallisesti avatusta haudasta ei kuitenkaan löytynyt Aleksein ja yhden hänen sisarensa – Anastasian tai Marian – ruumiita. Kaivauksia jatkettiin vuoden 1991 elokuussa. Tavoitteena oli löytää kaksi puuttuvaa ruumista tai niiden rovioiden jäännökset, joissa kyseiset ruumiit Jurovskin väitteen mukaan oli poltettu. Etsintöjä jatkettiin, koska asiantuntijoiden mukaan Jurovski ei ollut voinut polttaa kahta ruumista jäljettömiin. Siihen olisi tarvittu aivan liian paljon bensiiniä, polttopuita ja aikaa. Historioitsija Edvard Radzinski piti kirjassaan "Viimeinen tsaari" (1992) mahdollisena, että kyseiset lapset olivat pelastautuneet, mistä syystä varmuuden vuoksi poltettiin kaksi näitä muistuttanutta ruumista. Teoderik Suuri
Teoderik kävi sotaa Odovakaria vastaan Italiassa 488–493. Alun tappioiden jälkeen Odovakar sulkeutui Ravennaan ja puolustautui sieltä käsin vielä kolme vuotta, kunnes asukkaiden tyytymättömyys kärsimyksiinsä pakotti hänet avaamaan kaupungin portit 493. Rauhasopimus tehtiin siten, että molemmat kuninkaat päättivät tasa-arvoisina hallita Italiaa. Mutta ystävyys oli vain teeskentelyä, sillä Teodorik surmasi Odovakarin juhlallisissa päivällisissä. Rikhard III
Vuonna 1485 syttyi kapina, jonka päätteeksi Rikhard III kaatui Bosworthin taistelussa. Vastapuolella olivat Henrik Tudor, josta myöhemmin tuli Englannin kuningas Henrik VII, ja hänen setänsä Jasper. Rikhard III oli ensimmäinen taistelussa kuollut brittikuningas sitten Harald Godwininpojan vuonna 1066. Hän on myös viimeinen taistelussa kuollut brittikuningas. Rikhard III:n maine tunnetaan ehkä parhaiten Shakespearen näytelmästä "Rikhard III", joka on mustannut hänen maineensa. Tripolin kreivikunta
Tripolin kreivi Raymond III toimi kahteen otteeseen Jerusalemin kuningaskunnan hallitsijana. Ensiksi nuoren Balduin IV:n holhoojana 1174–1177 ja myöhemmin Balduin V:n 1185–1186. Vaikka kreivikunta säästyi Saladinin valloituksilta Raymond III kuoli pian Hattinin taistelun jälkeen. Hänen seuraajakseen tuli Antiokian ruhtinaan Bohemund III:n poika Bohemund IV. Bohemund III:n kuoleman jälkeen Antiokialla ja Tripolilla oli sama hallitsija vuoteen 1268 asti (paitsi lyhyen ajan vuosina 1216–1219). Mamelukit valtasivat Antiokian vuonna 1268, mutta Tripoli kukistui viimeisenä ristiretkivaltiona vasta vuonna 1289. Rodoald
Rodoald oli Lombardian kuningas Italiassa, joka nousi valtaistuimelle isänsä Rotharin jälkeen vuonna 654. Hänen sanottiin olleen irstas, ja hänet salamurhasi vuonna 653 erään hänen rakastajansa aviomies. Aripert valittiin katolisen kirkon tuella Rodoaldin seuraajaksi. Richard Alpert (Lost)
Myöhemmin Richard kohtaa Faradayn, joka vaatii saada nähdä Ellien ja pommin, jonka he hautasivat 30 vuotta sitten. Ellie ampuu Faradayta selkään Richardin tyytymättömyyden takia. Richard kuitenkin kuuntelee Faradayn selityksiä ja Ellie vakuuttuu tämän puhuvan totta. Richard lähtee yhdessä Ellien, Jackin ja Sayidin kanssa noutamaan pommia. Richard kysyessä Jackiltä Lockesta, Jack kehottaa häntä luottamaan Lockeen jatkossa. Richardin vietyä heidät parakeille, hän kolkkaa Eloisen vieden hänet takaisin leiriinsä sanoen Jackin ja Sayidin olevan nyt omillaan. Þorsteinn Tutinan tarina
"Þorsteinn Tutinan tarina" mainitsee mm. Runo-Eddassa ja "Völsungain saagassa" kuvatun Sigurðr Fáfnirinsurman yhtenä niistä muinaisista saagasankareista, jotka viettävät tuonpuoleista aikaansa kristillisessä helvetissä. Tarinassa Sigurðr kuitenkin esitetään jaloimpana kaikista pakanallisen ajan sotureista, ”hyvänä sankarina”, joka kestää myös helvetin piinat lujana ja kaikkia muita paremmin. Hänen vastakohtanaan esitetään ”pahana sankarina” Starkaðr, jonka lukuisia pahoina pidettyjä tekoja on kuvattu muissa saagoissa, kuten "Gautrekrin saagassa". "Þorsteinn Tutinan tarinassa" Starkaðrin kerrotaan kestävän helvetin piinoja kaikkein huonoimmin. Tarinan on katsottu seuraavan augustinolaista käsitystä, jonka mukaan kaikki menneisyyden pakanat, sekä hyvät että pahat, olivat joutuneet helvettiin. Mommilan veriteot 1917
Maanviljelysneuvos Alfred Kordelin on viettämässä 49-vuotissyntymäpäiväänsä omistamassaan Mommilan kartanossa Hausjärvellä 6. marraskuuta 1917. Vieraana on muiden muassa hänen asianajansa Risto Ryti, tuleva Suomen tasavallan presidentti. Kesken syntymäpäivien saadaan tieto, että joukko venäläisiä matruuseja on matkalla kohti Mommilaa. Kordelin soittaa Lahteen, josta pyytää apuun suojeluskuntalaisia. Muutama mies saapuukin illalla. He ilmoittavat, että loput suojeluskuntalaisista ovat tulossa seuraavana päivänä. 7. marraskuuta kartanon pihaan ilmestyy suuri joukko matruuseja. Suojeluskuntalaiset piilottavat aseensa ja tekeytyvät Kordelinin vieraiksi matruusien astuessa sisään. Matruuseihin on liittynyt myös suutari Johan Skott, jonka ”herraviha” kohdistuu pääasiassa Kordeliniin. Kordelin yrittää puolustautua sanomalla olevansa köyhien ystävä: ”Minä en ole ikinä varastanut kansalta. Sen minkä olen ottanut, olen ottanut rikkailta.” Kordelinia ei kuitenkaan kuunnella, vaan häntä ja muita miespuolisia vieraita lähdetään kuljettamaan kohti Lahden rautatieasemaa. Matkalla suojeluskunnan joukot kuitenkin yllättävät saattueen. Matruusi ampuu Kordelinin ja isännöitsijä Paul Petterssonin vaunuihinsa. Skott kuolee suojeluskuntalaisten ampumana taistelussa. Muut vieraat pääsevät karkuun. He palaavat yksitellen Mommilan kartanoon, jota kartanon työväestö pitää vallassaan. Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2012
Belgialaisen Kim Clijstersin ura päättyi tähän turnaukseen. Kaksinpelissä hän putosi jatkosta toisella kierroksella hävittyään Laura Robsonille. Yhdysvaltalainen Andy Roddick ilmoitti 30-vuotissyntymäpäivänään 30. elokuuta 2012 lopettavansa uransa turnauksen jälkeen. Hänen viimeiseksi ottelukseen jäi neljännen kierroksen tappio Juan Martín del Potroa vastaan. Sveitsiläinen Roger Federer hävisi yllättäen puolivälierissä Tomáš Berdychille neljässä erässä. Tämä oli ensimmäinen kerta vuoden 2003 jälkeen, kun Federer ei päässyt Yhdysvaltain avoimissa välieriin. Super Saturday -päivä oli sateinen, ja naisten kaksinpeli jouduttiin siirtämään sunnuntaille. Välieränsä voittanut britti Andy Murray totesi olosuhteiden olleen vaikeimmat missä hän on koskaan pelannut. Miesten toinen välierä, serbialaisen Novak Đokovićin ja espanjalaisen David Ferrerin välillä jouduttiin keskeyttämään ensimmäisessä erässä Ferrerin johtaessa 5–2, kun alueelle annettiin tornadovaroitus. Turnauksen johto kertoi että pelaajat ja katsojat täytyy evakuoida. Ottelu pelattiin loppuun seuraavana päivänä, ja loppuottelu siirtyi jo viidentenä vuonna peräkkäin maanantaille. Aleksandra Fjodorovna (Alix)
Vähitellen vartijat kuitenkin muuttuivat vankejaan kohtaan myötämielisemmiksi, jolloin bolševikkihallinto päätti lähettää tilalle uudet vartijat. Nämä vartijat kuuluivat pahamaineiseen Tšekaan, ja Moskovasta tulleen käskyn mukaan he teloittivat koko keisariperheen 17. heinäkuuta 1918 Ipatjevin talon kellarissa. Väite, että Moskovasta olisi lähetetty tappokäsky Jekaterinburgiin, on kuitenkin vailla todisteita, sillä tappokäskysähkettä ei ole arkistoista löytynyt. Edvard Radzinskillä on ollut pääsy salaisimpiinkin arkistoihin, mutta hän ei ole löytänyt sähkettä. Valtaosa teloittajista oli bulgarialaisia ja unkarilaisia sotavankeja, joita käytettiin tällaisiin venäläisille itselleen vastenmielisiin tehtäviin, mutta heidän johtajansa kapteeni Jakov Jurovski ja komissaari Pjotr Jermakov olivat venäläisiä. Nördlingenin taistelu
Lähteitä Nördlingenin taistelun tapahtumien ja lopputuloksen tulkitsemiseen on käytettävissä useista eri näkökulmista, ja siten taistelu on poikkeuksellisen kiistanalainen. Voittajien puolella espanjalaiset, keisarilliset ja baijerilaiset koettivat kaikki ottaa kunnian itselleen, kun taas Horn ja ruotsalaiset halusivat vierittää syyn tappiosta Weimarin niskoille. Ainoa osapuoli, jonka versiota tapahtumista ei tunneta, on Weimar. Todennäköisesti täysiverisenä sotilaana hän ei sellaista tehnytkään vaan jätti politikoinnin muille. Vasta 1800-luvulla historioitsija Johann Gustav Droysen teki oikeutta Weimarille. Ludvig XIII
Ludvig XIII:lla oli koko elämänsä huono terveys ja hän kuoli heti Richelieun jälkeen vuonna 1643. Kerrotaan, että hänelle tehdyn ruumiinavauksen yhteydessä todettiin erään sairauden vieneen häneltä kyvyn saada lapsia ja nousi kohu Ludvig XIV:n oikeasta isästä. Väitetään myös, että Filipin isä olisi ollut oikeasti kardinaali Mazarin, joka avioitui Ludvigin kuoltua salaa Anna Itävaltalaisen kanssa. Edvard II
Kirjeen kertomuksen todenmukaisuus on ollut kiistelyiden kohteena. Kannattajien mukaan kuningas tiesi, että hänellä ei ole kannatusta kotona ja eikä koskaan yrittänyt paluuta valtaan erityisesti sen jälkeen kun hänen poikansa Edvard III oli kukistanut Mortimerin. Italialaisessa Ceciman kaupungissa (75 kilometriä Milanosta) elää perimätieto, jonka mukaan Englannin kuningas on haudattuna sinne. Kaupungissa on tyhjä keskiaikainen hautaholvi, jossa kuninkaan ruumiin sanotaan olleen ennen kuin kuninkaan poika kotiutti sen Englantiin. Asteekit
Asteekkien omia käsikirjoituksia on erityyppisiä: suullisen historian avuksi kirjoitettua kuvitettua historiaa, rituaalialmanakkoja, provinssien maksamien suojelurahojen kirjanpitoa, sekä karttoja. Näistä asteekkien koodekseista on säilynyt vain muutama: laajin on "Codex Mendoza". Hernando Cortés ja jotkut hänen sotilaistaan kuten Bernal Díaz del Castillo kirjoittivat asteekkivaltakunnan valloituksesta, mutta näitä kuvauksia pidetään osin vääristyneinä ja liioiteltuina. Valloitusta seuranneina vuosikymmeninä useat espanjalaiset ja asteekkisyntyiset kronikoitsijat kirjoittivat kuvauksia asteekkien kulttuurista. Espanjalaiskronikoitsijoista tunnetuimpia ovat dominikaanipappi Diego Durán ja munkki Bernardino de Sahagún, ja asteekkisyntyisistä kronikoitsijoista Alva Ixtlilxochitl ja Chimalpahin. Kronikoitsijat kuitenkin keskittyivät pääasiassa hallitsijoiden ja ylimystön elämän kuvaamiseen ja siihenkin hyvin yleistävästi. Siirtomaa-ajan alun hallinnollisista dokumenteista on saatu paljon tietoa tavallisten asteekkien elämästä. Arkeologit ovat kaivaneet esille asteekkien rakennuksia ja löytäneet jokapäiväistä esineistöä. Jäljet päättyvät Berliiniin
Kuudennella tuotantokaudella Radekin ryhmä tutkii mm ryhmän jäsenen vanhan tutun etsintään apua. Toisessa jaksossa rikollisjoukon välienselvittely jatkuu, ja seuralaispalvelun nainen katoaa. Kolmannessa jaksossa romukaupan pihalta katoaa mies, joka oli pakolaisten rakennusprojektissa mukana. Neljännessa jaksossa äiti ilmoittaa 10-vuotiaan tyttärensä kadonneeksi. Viidennessä jaksossa oikeuden lautamies katoaa, ja Radekin ryhmä tutkii, että liittyykö katoamiseen syytetyn miehen rikollinen taustajoukko. Kuudennessa jaksossa murhasta epäilty mies katoaa vankilasta heti tämän jälkeen. Mitä hänelle tapahtui ja onko kyseessä kostoisku? Seitsemäs osa kertoo öisestä bilettäjien Berliinistä Roderik
Länsigoottien valtakunnalla oli silti yksi oikeakin seuraaja. Roderikin rinnalla Guadaletessa taistelleista aatelisista eräs, nimittäin Pelayo, selvisi taistelusta ja palasi kotiseudulleen pohjoisrannikon Asturiaan. Hän alkoi kapinoida arabivalloittajia vastaan ja perusti uuden kristityn valtakunnan, Asturian kuningaskunnan, noin vuonna 718. Hän saavutti myös ensimmäisen voiton taistelussa muslimeja vastaan, luultavasti 722, ja jatkoi siitä pitäen sotaa menestyksekkäästi. Reconquista katsotaan alkaneeksi Pelayon perustaessa Asturian kuningaskunnan. Roderik
Roderik (k. luultavasti 19. heinäkuuta 711, Guadalete) oli länsigoottien eli visigoottien kuningas 710–711. Roderik (espanjaksi ja portugaliksi Rodrigo) oli Vitizan seuraaja ja häntä pidetään yleensä länsigoottien viimeisenä kuninkaana. Hän hallitsi Toledon kaupungista nykyisestä Espanjasta käsin Pyreneiden niemimaata. Henrik II (Englanti)
Henrikin kuuluisa, kansantarujen aiheena ollut rakkaussuhde Rosamund Cliffordiin alkoi ehkä kuninkaan Walesin-sotaretken aikana vuonna 1165 ja päättyi Rosamundan kuolemaan vuonna 1176. Henrik ei kuitenkaan tunnustanut suhdettaan julkisesti ennen kuin vuonna 1174, samoihin aikoihin kuin kuninkaan ero Eleanoorasta tapahtui. Henrik oli neuvotellut Ranskan Ludvig VII:n tyttären Adèlen naittamisesta pojalleen Rikhardille. Henrikillä sanotaan olleen suhde myös Adèleen ja huhut kertoivat tämän synnyttäneen kuninkaalle aviottoman pojan. Suhteesta Rosamundaan ei tiettävästi syntynyt lapsia. Eerikinkronikka
"Eerikinkronikka" kuvaa Ruotsin tapahtumia Birger Jaarlin ajoista (n. 1210–1266) vuoteen 1319 asti. Tosin sanaa ”ruotsalainen” ei kronikasta löydä, sen sijaan puhutaan esimerkiksi svealaisista, gööteistä ja uplantilaisista. "Eerikinkronikka" on Ruotsin vanhin historiateos ja varhaisin säilynyt ruotsalaisperäinen kirjallinen teos. "Eerikinkronikan" on tuoreimman tutkimuksen mukaan mahdollisesti kirjoittanut Torkkeli Kristiinanpoika ("Tyrgils Kristineson"). Ensimmäisen siirron etu shakissa
Shakinpelaajat ja teoreetikot ovat tutkineet sitä, päättyykö molemmilta osapuolilta täydellisesti pelattu peli valkean voittoon vai tasapeliin. Ainakin vuodesta 1889 asti, kun maailmanmestari Wilhelm Steinitz sen ensimmäisenä esitti, on konsensus ollut, että täydellinen peli päättyy tasan. Jotkut pelaajat ovat esittäneet huolensa "shakin remissikuolemasta" kun shakin analysointia jatketaan tarpeeksi pitkälle. Esimerkiksi maailmanmestarit José Raúl Capablanca ja Bobby Fischer esittivät uusia shakkivariantteja lisätäkseen kiinnostusta peliä kohtaan. Muutama hyvin huomattava pelaaja on kuitenkin esittänyt, että valkean aloitussiirrosta saavuttama etu riittäisi voittoon: Weaver Adamsin ja Vsevolod Rauzerin mukaan valkea voittaa aloitussiirrolla 1.e4, kun taas Hans Berlinerin mukaan 1.d4 saattaisi olla voittoon riittävä. On mahdollista, että shakki ratkaistaan tulevaisuudessa tietokoneiden avulla ja täydellisen shakkipelin kohtalo saadaan selvitettyä. Tämä lienee kiinni laskentanopeudesta.
Jos analysoisi pelin sekunnissa, menisi arvioitujen mielekkäiden pelien tarkasteluun n.
10 vuotta. Ottarin hautakumpu
Tanskalainen historioitsija Snorri Sturluson kertoo 1200-luvulla Ottarin kuolemasta, että hänet tappoi kaksi tanskalaista jaarlia Vendelsysselissä Limfjordenissa Tanskassa. Ottar jätettiin sinne erään kummun huipulle eläinten ja lintujen syötäväksi. Uplantiin lähetettiin sen sijaan puinen varis ja vainajalle annettiin pilkkanimeksi "Vendelkråka". Snorrin tieto on ristiriidassa islantilaisten saagojen kanssa, jotka liittävät tapahtuman Ottarin isään ja toiseksi Vendelhän sijaitsee kuitenkin Upplannissa. Aleksei Nikolajevitš Romanov
Elokuussa 2007 järjestettyjen etsintöjen yhteydessä historian harrastaja Sergei Plotnikov löysi lopulta Koptjakin tien varresta 7 hammasta ja 36 luunkappaletta, joiden pituus vaihteli muutamasta millimetristä muutamaan senttimetriin. Hapon ja tulen polttamat jäännökset löydettiin seitsemänkymmenen metrin päästä kohdasta, johon muu perhe ja palvelusväki oli haudattu. Luut tunnistettiin kolmella erilaisella DNA-testillä tsaariperheen jäsenille kuuluviksi. Tunnistuksessa käytettiin apuna myös vainajien jäännösten hampaista löydettyjä korkealaatuisia hopea-amalgaamipaikkoja, jotka olivat samanlaisia hallitsijaperheen muiden jäsenten hammaspaikkojen kanssa. Vuonna 2008 Venäjän viranomaiset ilmoittivat, että viimeiset löytyneet jäännökset oli DNA-testeillä tunnistettu kuuluviksi Alekseille ja hänen sisarelleen Marialle. Pelayo
Suuri osa Pelayon tunnetusta tarinasta pohjautuu legendaan. 800-luvun lopussa kirjoitetun Alfonso III:n kronikan mukaan Pelayo oli visigoottien kuningas Roderikin miekankantaja, mutta on vähintään yhtä mahdollista, että hän oli Pyreneiden niemimaan pohjoisosien vuoristoissa asuneisiin kansoihin kuulunut paikallinen päällikkö. Hän oli ottanut osaa visigoottien puolella vuonna 711 Guadaleten taisteluun, jossa visigootit kärsivät tappion Visigoottien valtakuntaan tunkeutuneille muslimeille. Taistelusta selvinnyt Pelayo palasi kotimaahansa Asturiaan, jossa hän johti paikallisten kapinaa alueen muslimikuvernööri Munuzaa vastaan. Hän jäi muslimien vangiksi ja hänet vietiin Córdobaan, josta hän pakeni vuonna 717. Guadaleten taistelu
Roderikin rinnalla komensivat goottiarmeijaa nähtävästi myös Vitizan molemmat veljet; siis sittenkin sekä Roderikin kannattajat että tämän poliittiset vastustajat kävivät yhdessä taisteluun hyökkääjää vastaan ja myös kaatuivat samassa taistelussa. Lähteissä olevat kertomukset Vitizan seuraajakunnan petoksesta taistelun aikana juontavat juurensa vasta myöhempään perimätietoon. Sen sijaan väitetään, että goottiarmeija oli hyökkääjää taktisesti paljon heikompi ja ilmeisesti oma väki painosti kuninkaan aloittamaan taistelun liian aikaisin ja epäsuotuisissa olosuhteissa. Taistelun tarkempaa kulkua ei tunneta, vain että kuningas Roderik taistelun tuoksinassa lopulta kaatui (tai mahdollisesti katosi), ja samalla länsigoottien järjestäytynyt vastarinta murtui. Punaisen ladon murha
Corder löytyi Lontoosta, jossa hän oli avioitunut ja aloittanut uuden elämän. Hänet vietiin takaisin Suffolkiin ja tuomittiin laajalti uutisoidussa oikeudenkäynnissä syylliseksi murhaan. Corder hirtettiin Bury St. Edmundsissa vuonna 1828, ja hänen teloitustaan oli todistamassa suuri yleisö. Tarina on innoittanut lukuisia lauluja, näytelmiä ja artikkeleita sanomalehtiin. Rikoksen tapahtumapaikkana toiminut kylä otti paikan matkailunähtävyytenä, ja matkamuistoja metsästävät ovat napsineet ladosta muistoja. Näytelmät ja balladit pysyivät suosittuina läpi seuraavan vuosisadan, ja niitä on esitetty nykypäivään asti. Henry Kuttner
"Weird Talesin" suosituimpiin kuulunut avustaja, Conan barbaarin luoja Robert E. Howard menehtyi 1936. Vuoteen 1938 mennessä Howardin ennenjulkaisemattomat novellit alkoivat käydä vähiin. Monet kirjailijat, Kuttner heidän joukossaan, pyrkivät paikkaamaan Howardin jättämää aukkoa ja ryhtyivät kirjoittamaan miekka ja magia -novelleja. Toukokuusta 1938 alkaen Kuttnerilta julkaistiin neljä Conan-vaikutteista fantasiatarinaa, joissa seikkaili Atlantiksen prinssi Elak. "Weird Talesin" lukijat ottivat tarinat kuitenkin vastaan kielteisesti. Kuttnerin toinen miekka ja magia -sarja kertoi Sardopoliksen prinssi Raynorista, ja sen kaksi tarinaa ilmestyivät 1939 "Strange Stories" -lehdessä. Herodes Antipas
Asko Sahlberg julkaisi vuonna 2013 historiallisen romaanin "Herodes". Siinä karkoituspaikassaan elelevä vanha tetrarkki muistelee elämänsä kulkua. Häntä vaivaa suurena profeettana pitämänsä Johannes Kastajan kohtalo. Lisäksi hän pohtii hallitsijan asemaa melko pessimistisesti: onko hallitsija vapaa vai onko hänet asemansa vuoksi pakotettu tiettyihin rikoksiin? Kumpi on pelottavampaa: lähestyvä kuolema vai hänen elämänsä elämä? Onko hän sittenkin tehnyt suurimman rikoksen itseään kohtaan? Raskolnikov
Rodion Romanovitš Raskolnikov () on Fjodor Dostojevskin romaanin "Rikos ja rangaistus" fiktiivinen päähenkilö. Nimi tulee venäjän sanasta "raskolnik", joka tarkoittaa 'vanhauskoista' ja 'hajottajaa'. Raskolnikoiksi kutsuttiin Venäjän vanhauskoisia 1600-luvulla. Tostig Godwininpoika
Frank Barlowin mukaan kuningas Edvard Tunnustajan elämästä kertova "Vita Ædwardi Regis" voidaan tulkita siten, että Tostig on sankari ja myös mahdollinen kruununperijä ennen Northumbrian kapinaa 1065. Vaikka Tostigin omat joukot olivat jääneet kapinallisten käsiin, olisi hänen veljillään Haraldilla, Gyrthillä ja Leofwinellä ollut tarpeeksi voimaa kapinallisia vastustamaan. Harald kuitenkin kieltäytyi täyttämästä kuninkaan käskyä eikä suostunut pelastamaan veljeään. Tätä petturuutta Tostig ei koskaan antanut anteeksi. Ankaran taistelu
Vangitun Bajasidin kohtelu on herättänyt kiistelyä taistelun jälkeen. Tarinan mukaan vangittua sulttaania kuljetettiin ympäriinsä pienessä rautahäkissä ja halvennettiin eri tavoin. Tarinan teki tunnetuksi 185 vuotta taistelun jälkeen kirjoittanut näytelmäkirjailija Christopher Marlowe. Alunperin tarinan kertoi syyrialainen kronikoitsija Ahmad ibn Arabshah. Toisaalta timuridien hovissa toiminut historioitsija Sharaf ad-Din Ali Yazdi väittää puolestaan Bajasidia kohdellun hyvin. Molempien tarinat lienevät vahvasti puolueellisia, mutta Arabshahin tarinaa rautahäkistä on syytä epäillä myös muista syistä. Nikopoliksessa vuonna 1396 vangiksi jäänyt ja Ankaran taistelun jälkeen Timurin orjaksi joutunut Johann Schiltberger ei mainitse tarinaa häkistä. Joka tapauksessa Bajasid kuoli vankeudessa maaliskuussa 1403. Sineus
Sineus ja Truvor olivat legendaarisen varjagin, Rurikin veljiä. Nestorin kronikan mukaan slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot riitelivät keskenään eivätkä päässeet sopuun keskenään, joten vuonna 862 he lähettivät valtuuskunnan rusien maille. He pyysivät varjageja saattamaan järjestyksen maahan. 3 varjagiveljestä: Rurik, Sineus ja Truvor saapuivat maahan. Rurik asettui Novgorodin alueelle ) sloveenien hallitsijaksi, Sineus Belozerskiin (Valkeajärvelle) tsuudien on hallitsijaksi.
Truvor meni Izborskiin krivitšien hallitsijaksi. Vuonna 864 Sineus ja Truvor kuolivat, jolloin Rurik ryhtyi yhdistyneen kolmen ruhtinaskunnan valtiaaksi. Radzivillin kronikka
Toinen Radzivillin kronikan kopion Moskovan Akateemisen listan täydellinen nimi on ”Moskovan Hengellisen Akatemian käsikirjoitus”. Ensimmäisellä sivulla on esitetty ”Pyhä Kolminaisuus”, minkä mukaan sitä nimitetään myös Pyhän Kolminaisuuden käsikirjoitukseksi. Viimeisellä sivulla on maalattu Sergievin luostari. Vuoteen 1206 asti tämä lista kertoo samalla tavalla kuin Radzivillin kronikka. Sen jälkeen tyyli ja sävy muuttuu kertoen tapahtumista vuoteen 1419 asti varsin itsenäisesti. Se ei toista Lavrentjevin käsikirjoituksen alkuperäistä osaa vaan kertoo varsin eri tavalla tapahtumista (lisäyksiä, toisenlaista muotoilua jne), josta näkee, että sitä on systemaattisesti muutettu. Roderik
Koko islamilaista maailmaa hallinnut kalifi ei puolestaan hyväksynyt ilman hänen käskyään tehtyä valloitusretkeä, vaan kutsui Musan ja Tarikin 714 Damaskokseen ja alensi heidät. Muutamien lähteiden mukaan heidän tilalleen Toledoon tulleet muslimipäälliköt olisivat syrjäyttäneet Agilan ja nostaneet hänen tilalleen vielä yhden kuninkaan, Ardon, jolla ei ollut enää juuri minkäänlaista valtaa. Näiden varsin epäluotettavien tietojen mukaan Ardon kausi olisi päättynyt 718 tehden hänestä viimeisen nimellisen länsigoottien hallitsijan. Vuotta 718 pidetään myös muslimivalloituksen päättymisvuotena, jolloin heidän valtansa niemimaalla oli suurimmillaan. Roderik
Vaihtoehtoisiakin teorioita on esitetty. Niiden mukaan Roderik olisi tappion jälkeen päässyt pakoon länteen, kuten goottiarmeijan rippeiden tiedetään tehneen. Ensimmäinen etappi olisi ollut Sevilla, joka pysyi länsigoottien kaupunkina vielä vuoden ajan. Roderik olisi kuitenkin näiden kronikoitsijoiden mukaan siirtynyt pian vuorille, ehkä nykyisen Portugalin alueelle, ja sieltä käsin taistellut valloittajaa vastaan kunnes olisi kaatunut taistelussa 713. Kovin todennäköisenä tätä tai muutakaan Roderikin myöhemmistä vaiheista kertovaa tarinaa ei voida pitää. Rikhard III
Rikhard tunnettiin hurskaana sekä tehokkaana hallintomiehenä. Hän oli kuitenkin yorkilainen, ilman perillisiä ja hän oli murskannut woodvilleläiset ja heidän liittolaisensa. Näin ollen hän oli haavoittuvainen poliittisen opposition kannalta. Rikhardin kannattaja Henry Stafford kääntyi häntä vastaan ja teloitettiin myöhemmin vuonna 1483. Henry oli yhdessä Henrik Tudorin kanssa yrittänyt vallankaappausta. Diadokki
Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. hänen kenraalinsa alkoivat riidellä siitä, kenestä tulisi hänen seuraajansa. Meleagros ja jalkaväki tukivat Aleksanterin velipuolta Filipposta. Ratsuväen johtava kenraali Perdikkas suosi Aleksanterin ja Roksanen vielä syntymätöntä lasta. Päädyttiin kompromissiin, jossa Filippoksesta tulisi Makedonian kuningas ja hän hallitsisi lapsen kanssa, siinä tapauksessa että se olisi poika (kuten olikin, Aleksanteri IV). Perdikkaasta tulisi koko valtakunnan hallitsija ja Meleagroksesta hänen sijaisensa. Pian Perdikkas murhautti Meleagroksen ja muut jalkaväen komentajat ja hallitsi yksinään. Roderik
Roderikin edeltäjä kuninkaana oli Vitiza, jonka kuoltua hän otti vallan Toledossa itselleen voimakeinoin, näin estäen kilpailijoidensa, Vitizan perillisten, valtapyrkimykset. Vitizan hallintokauden loppu oli ilmeisestikin ollut visigoottien maassa sisällissodan aikaa. Vitizan perijä, laillinen kuningas, olisi ollut hänen poikansa Akila (tai Agila), jota tukivat kaksi veljeä sekä heidän setänsä, piispa Oppas. Goottiaatelisto ja maassa yhä enemmän valtaa saaneet katoliset piispat kannattivat kuitenkin Baetican kreiviä Roderikia, ja Vitizan perijät joutuivat alakynteen, vaikka heillä olikin paljon tukijoita. Roderikista tuli kuningas, ja häntä vastaan nousi heti lukuisia kapinoita. Kommando-käsky
Tämän laittomaksi määritellyn käskyn kumoamatta jättäminen oli se ratkaiseva seikka, jonka perusteella kenraalieversti Alfred Jodl tuomittiin Nürnbergin oikeudenkäynnissä hirtettäväksi. Erwin Rommel ja Heinz Guderian taas tekivät päinvastaisen päätöksen eivätkä suostuneet toteuttamaan käskyä. Guderianin ei sen vuoksi katsottu syyllistyneen sotarikoksiin, Rommelin taas oli Hitler määrännyt jo sodan aikana oikeudenkäynnin vaihtoehtona tekemään itsemurhan. Sidney Reilly
Andrew Cook kiistaa kirjassaan muun muassa Bruce Lockhardtin kirjassa kuvatun Reillyn Brasiliassa oleskelun todenperäisyyden ja väittää että Reilly tuli todellisuudessa Lontooseen joulukuussa 1895 Ranskasta. Ranskassa Reilly ja hänen kumppaninsa venäläinen Jan Voitek olivat 25. joulukuuta 1895 hyökänneet kahden italialaisen anarkistin kimppuun junassa Pariisin Saint-Maur-des-Fossésin esikaupungissa ja ryöstäneet heiltä suuren summan vallankumoukselliseen toimintaan tarkoitettuja rahoja. Toisen anarkistin kurkku oli viilletty poikki ja toinen, Constant Della Cassa nimeltään, heitettiin ulos junasta ja hän menehtyi kolme päivää myöhemmin Fontainbleun sairaalassa ryöstön yhteydessä saamiinsa veitsenhaavoihin. Poliisi sai selville että toisen ryöstäjän tuntomerkit sopivat Reillyyn mutta tämä oli siinä vaiheessa paennut Englantiin. The Last of Us
Pelin loppu oli tarkoitus jättää tulkinnanvaraiseksi. Straley on sanonut, että se ”ei ole tyypillinen loppu, mutta se on silti mukava päätös.” Sekä hän että Druckmann ovat kertoneet olevansa turhautuneita, kun pelaajat ovat kertoneet heille, että he halusivat valita pelin lopun. Straley sanoi, että useimmat näistä pelaajista kertoivat hänelle, että olisivat valinneet saman lopun kaikesta huolimatta. Tuotannon alkuvaiheessa ryhmä kaavaili loppua, jossa Ellie joutui tappamaan jonkun pelastaakseen lamautuneen Joelin. Ajatus hylättiin, koska ryhmän mielestä se ei noudattanut hahmojen kehityskaaria. Vaikka pelin testaajat eivät pitäneet lopusta, Druckmann ei muuttanut sitä. Kun pelin musiikki ja pelattavuus oli viimeistä vaille valmis, testaajat alkoivat arvostaa lopetusta enemmän. Puhuessaan lopetuksesta VentureBeatin toimittaja Dean Takahashi viittasi "Schindlerin listan" (1993) sitaattiin ”se joka pelastaa yhden elämän, pelastaa koko maailman” korostaen sen virheellisyyttä: ”pelastaessasi yhden elämän tuomitset koko maailman tuhoon”, hän kirjoitti. Arkajalka
Vanha Harold Lucius "Baddy" Badminton on kuollut ja hänen tilansa on jäänyt ilman omistajaa. Baddylla on enää yksi perivä sukulainen, Waldo Badminton, ja hän saapuu Englannista Yhdysvaltoihin hoitamaan Baddylta perimäänsä tilaa. Jack Ready -niminen roisto haluaa joukkioineen vallata tilan itselleen. Baddy oli ennen kuolemaansa kirjoittanut kirjeen, jossa hän käskee Lucky Lukea huolehtimaan Waldosta ja pitämään konnat poissa tilalta. Näin siis myös Lucky Luke joutuu tarinaan mukaan. Waldo ei hätkähdä roistoista ja hän yhdessä Baddyn ystävän Intiaani-Samin kanssa puolustavat itseään ja tilaa niin, että Lucky Lukekin on ihmeissään. Lukenkin apua tarvitaan, kun Ready on saanut Waldon ja tämän hovimestarin Jasperin vangittua ja on vähällä hirttää heidät. Lucky Luken avulla Jack Ready joukkioineen saadaan häädetyksi kaupungista ja Waldo voi jatkaa elämäänsä perimällään tilalla. Romulus Augustulus
Romulus Augustuluksen myöhemmistä vaiheista ei ole varmaa tietoa. Vuosina 507 ja 511 Teoderik Suuren sihteerit vahvistivat kirjeitse eläkkeen, jonka Teoderik oli myöntänyt eräälle Romulukselle ja hänen äidilleen Barbarialle. Kirjeissä mainitun Romuluksen on usein arveltu olevan Romulus Augustulus, mutta tätä on mahdotonta todistaa oikeaksi. Goottisota (535–554)
Ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri kuoli vuonna 526, jonka jälkeen valtaan nousi hänen pojanpoikansa vain 8–10-vuotias Atalarik. Tosiasiassa valtaa piteli Atalarikin äiti Amalasunta. Monet goottiylimykset pitivät kuitenkin häntä liian roomalaismielisenä. Amalasunta oli yrittänyt parantaa Itä-Rooman ja goottien välisiä suhteita mikä herätti tyytymättömyyttä areiolaisen uskon omaksuneissa gooteissa. Tämän lisäksi Amalasunta kasvatti poikaansa perinteiseen roomalaiseen tapaan, mistä gootit eivät lainkaan pitäneet. Atalarik kuoli vuonna 534 ja Amalasuntan asema heikkeni entisestään. Itä-Rooman keisari Justinianus tarjosi Amalasuntalle turvapaikkaa valtakunnassaan vastineeksi Italiasta. Parantaakseen asemaansa Amalasunta otti kanssahallitsijakseen serkkunsa Theodahadin. Tämä oli kuitenkin valtava virhe. Theodahad antoi vuonna 535 vangita ja murhauttaa Amalasuntan. Tämän jälkeen Justinianus julisti sodan gooteille. Nuoli-Oddrin saaga
"Nuoli-Oddrin saagan" yhteys todellisiin historiallisiin tapahtumiin on kyseenalainen eikä saagaa voida pitää lähteenä siitä aikakaudesta ja niistä henkilöistä, joita se kuvaa. Saagan heikosta lähdearvosta huolimatta ruotsalainen oppinut Olof Rudbeck katsoi sen kuitenkin tukevan hänen omaa väitettään siitä, että Ruotsi olisi ollut tarunhohtoinen Atlantis ja sivistyksen kehto. Koska ruotsalaiset eivät 1600-luvulla enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi "Nuoli-Oddrin saagan" latinankielinen käännös Ruotsissa vuonna 1697 Olof Rudbeckin teoksessa "Ketilli Hængii et Grimonis Hirsutigenæ patris et filii historia" (Upsala). Edvard Radzinski
Radzinski on kirjoittanut 1990-luvulta alkaen teoksia sarjaan "Historian salaisuuksia". Hän on kirjoittanut kirjan "Stalin", jossa kuvataan Neuvostoliiton alkuaikojen valtataisteluja Kremlissä Leninin kuoleman jälkeen. Hän esimerkiksi olettaa, että olisi ollut olemassa laajempi Leninin testamentti, josta on viitteitä erään emigrantin postuumisti New Yorkissa julkaistuissa muistelmissa. Haastattelujen perustella, joita hän oli tehnyt Stalinin entisten henkivartijoiden ja muiden todistajien kanssa, hän kertoo kuinka Lavrenti Berijan toverit yrittivät myrkyttää Stalinin. Hän myös nostaa valoon asiakirjat, jotka tukevat Viktor Suvorovin hypoteesia, että Stalin aikoi hyödyntää natsi-Saksaa välikätenä (”jäänmurtajana”), länttä vastaan ja ”vapauttaa” sitten Euroopan natsien miehityksestä. Roger Ducos
Ducos toimi ennen vallankumousta asianajajana synnyinkaupungissaan Daxissa. Hän oli Landesin rikosoikeuden presidenttinä 1791–1792, minkä jälkeen hänet valittiin kansalliskonventtiin, jossa hän äänesti tasangon mukana kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Tammikuussa 1794 hänet valittiin jakobiiniklubin puheenjohtajaksi. Ducos valittiin vuonna 1795 uuteen parlamentin ylähuoneeseen eli vanhojen neuvostoon, jonka puhemiehenä hän toimi kuukauden ajan syys–lokakuussa 1796. Hän oli tilapäisenä puhemiehenä myös syyskuun 4. päivän 1797 istunnossa, jossa rojalistiset edustajat erotettiin. Hän joutui itse erotetuksi muiden vasemmistolaisten mukana niin sanotulla floréalkuun 22. päivän lailla toukokuussa 1798, minkä jälkeen hän palasi joksikin aikaa Landesin rikosoikeuden presidentiksi. Vaarallinen talo
Poirot päättää kertoa julkisuuteen, että murhaaja on vihdoinkin onnistunut ja Nick on kuollut, jotta pahempaa ei pääsisi tapahtumaan. Kun he keskustelevat asiasta hotellissa, Hastings huomaa "kaameat kasvot" ikkunan takana, jotka katoavat nopeasti. Charles Vyse soittaa Poirotille, että hän on juuri saanut postissa kauan kaivatun testamentin. Hastings olettaa, että sen olevan testamentti, joka tekee Freddiestä perillisen. Tästä kehkeytyy keskustelu lempinimistä, miten Fredericasta tulee Freddie, Margaretista Maggie - ja yhtäkkiä Poirot tajuaa kaiken! Höder
Eräänä päivänä jumalat huvittelivat ja heittelivät aseita kohti haavoittumatonta Balderia. Silloin Loki houkutteli Höderin sinkoamaan Balderia kohti mistelinoksasta tehdyn keihään. Loki yksin tiesi, että se oli ainut ase, joka pystyisi tappamaan Balderin. Lokin petkuttama Höder teki ehdotuksen mukaan ja Balder kuoli. Balder joutui laskeutumaan manalan valtakuntaan Heliin, vaikka oli ennustettu, että Balder ja Höder yhdistyisivät ragnarökin jälkeen syntyvässä uudessa maailmassa. Ragnar Lodbrok
Ragnar Lodbrokin historiallisuudesta ei ole varmuutta. Hänet yhdistetään lukuisiin historiallisiin tapahtumiin, mutta häneen on yhdistetty lukuisia eri hahmoja. Hänestä ei ole olemassa primäärilähteitä. Myöhempi perimätieto on jostain syystä esittänyt Lodbrokin Ruotsin ja Tanskan tarukuninkaana. Tarun mukaan Northumbrian kuningas Ælla murhasi hänet heittämällä tämän käärmekuoppaan voitettuaan hänen armeijansa. Aaron Kosminski
Syyskuussa 2014 julkistettiin tieto dna-tutkimuksesta, jonka katsottiin tukevan oletusta Kosminskin syyllisyydestä. Suomalainen tohtori Jari Louhelainen, joka toimii tutkijana Liverpoolin John Moores -yliopistossa ja on aiemmin työskennellyt ainakin Oxfordin ja Helsingin yliopistoissa, onnistui eristämään DNA-näytteen Catherine Eddowesin murhapaikalta aikoinaan löydetystä saalista. Saalin oli hankkinut huutokaupasta englantilainen liikemies ja Viiltäjä-Jack-harrastaja Russell Edwards nimenomaan mahdollisia DNA-tutkimuksia varten. Jopa 126 vuotta säilyneistä soluista onnistuttiin nykyaikaisella erikoistekniikalla eristämään DNA:ta. Louhelainen vertasi DNA-jälkiä sekä Eddowesin että Kosminskin sukujen jälkeläisten DNA:han. Vastaavuus oli täydellinen. Joidenkin asiantuntijoiden mukaan tutkimus ei vielä osoita Kosminskia kiistattomasti syylliseksi, sillä tutkimusta ei ole vertaisarvioitu, saali on voinut kontaminoitua, eikä saalin alkuperästä ole varmuutta. Myöskään se, että Kosminski on ollut kosketuksissa saalin kanssa, ei tee hänestä vielä syyllistä. Tutkija Louhelainen ei itsekään pidä DNA-tutkimustaan riittävänä tapauksen lopulliseen selvittämiseen. Loki (jumala)
Lokin pimeät puolet tulevat ajan myötä yhä näkyvämmiksi, ja eräänä päivänä hän huijaa sokean Hörnerin surmaamaan Balderin. Sen seurauksena jumalat karkottavat hänet ja sitten vangitsevat ja kahlitsevat hänet kolmeen suureen kiveen, ja asettavat tämän pään päälle käpristyneen käärmeen joka sylkee tasaisin väliajoin Lokin silmiin myrkkyä. Siellä Loki on maailmanloppuun Ragnarökiin saakka, jolloin hänestä tulee pahan sotavoimien päällikkö. Loki ja Heimdall surmaavat taistelussa toisensa. Davidin kapina
David ja hänen veljensä eivät kuitenkaan kuuluneet armahdettujen joukkoon, sillä he olivat onnistuneet pakenemaan Rääveliin tai ainakin jonnekin Viroon. Viipurin linnanpäällikkö Krister Nilsinpoika on kirjeessään 5. heinäkuuta 1439 kehottanut Räävelin raatia vangitsemaan Davidin, jos hän ilmestyy kaupunkiin, ja toimittamaan pakolainen ja karkuri Hans Kröpelinille Turkuun. Davidin myöhemmät elämänvaiheet ovat hämärän peitossa, mutta suku kuitenkin säilytti tilansa Anian kylässä, joskin se todennäköisesti menetti erämaitaan ja niittyjä korvauksena vahinkoja kärsineille. Mutta jos kapinan päättymisen jälkeen tehtiin takavarikkoja, ne on kuitenkin myöhemmin purettu ja omaisuus palautettu suvulle. Boris ja Gleb
Molemmat pyhimyskertomukset sisältävät myös on lukuisia yksityiskohtia, joita kuitenkaan ei tule käsittää kirjaimellisesti. Myös skandinaavinen Eymundin saaga kertoo Boriksen murhasta, mutta sanoo syylliseksi Svjatopolkin sijaan Jaroslavin. Green Lantern: First Flight
Ryhmä palaa takaisin Oa-planeetalle, jossa Vartijat kuulustelevat Jordania, joka kertoo ettei nähnyt eikä myöskään tappanut Kanjar Rota. Sinestro puolustaa Jordania kertomalla että kyseessä olisi ollut selvä itsepuolustus, jossa Jordan viimeisillä tajunnan hetkillään iski kuollettavasti takaisin. Hetken keskustelun päätteeksi Vartijat päättävät ottaa voimasormuksen pois Jordanilta, jota Kilowog pitää hallussaan siihen asti kunnes Vartijat ovat päättäneet uuden seuraajan. Jordan viedään vankilaan, jossa häntä tulevat tapaamaan Boodikka ja Kilowog. Jordan kertoo Boodikkalle epäilevänsä Sinestron aikeita, sillä hän on huomannut tämän vihaavan Vartijoita. Sillä välin Sinestro on ruumishuoneella kuulustelemassa Kanjar Rota, jolta hän saa viimein tietoonsa keltaisen elementin sijaitsevan Qward-planeetalla. Hetkeä myöhemmin paikalle saapuvat Jordan, Kilowog ja Boodikka, jotka kysyvät Sinestron tekemisiä. Tilanne kuitenkin kääntyy kun Boodikka iskee Sinestroa uhkaavan Kilowogin tajuttomaksi. Sinestro haluaa Jordanin liittyvän järjestöönsä saada haltuun keltaisen elementin, mutta kieltäydyttyään Boodikka yrittää tappaa Jordanin. Sinestro häviää paikalta ja matkaa kohti Qward-planeettaa. Tajuihinsa tullut Kilowog pelastaa Jordanin, mutta Boodikka onnistuu uudelleen lyömään Kilowogin tajuttomaksi ja yrittää uudelleen tappaa Jordanin. Jordan kuitenkin onnistuu piileskelemään ja heittää energiavaltikkaan maahan, johonka Boodikka ampuu sormuksellaan. Valtikkaa muuttuu epätasaiseksi ja järähtää, jonka seurauksena Boodikka lentää katossa oleviin piikkeihin ja kuolee. Pian paikalle saapuvat Arisia ja Tamar Ro, jotka huomaavat tajuttomana olevan Kilowogin ja kuolleen Boodikkan, sekä elossa olevan Jordanin, jonka he ottavat kiinni. Harry Potter -sarjan tapahtumapaikat
Godrickin notko oli James Potterin ja tämän perheen sekä kauan sitten kuolleen Tylypahkan perustajan Godrick Rohkelikon (jonka mukaan kylä on nimetty) koti. Halutessaan palata Godrickin notkoon, Harry lähtee vanhempiensa haudalle yhdessä Hermione Grangerin kanssa. Haudalla ollessaan, paljastuu että Godrickin notkon kirkon hautausmaa on täynnä kauan sitten kuolleita velhoja ja noitia, joista kuuluisin on Ignotus Peverell, mukaan lukien Potterit ja Dumbledoret. Heti Harryn ja Hermionen lähdettyä hautausmaalta, paljastuu että Voldemort oli odottanut heidän ilmestyvän ja he onnistuvat pakenemaan niukin naukin. Þiðrekr Berniläisen saaga
Þiðrekrin saaga tai Þiðrekr Berniläisen saaga [thi:drekr] (isl. "Þiðreks saga af Bern") on keskiaikainen saaga, joka on laadittu todennäköisesti Bergenissä 1200-luvun puolivälin tienoilla. Saagan keskeinen hahmo on Þiðrekr Berniläinen, jolla viitataan Italiaa hallinneeseen ostrogoottien kuninkaaseen Teoderik Suureen. Tämän tarina kerrotaan nuoruudesta aina viimeisiin hetkiin saakka, jolloin Þiðrekr katoaa mystisesti, paholaiseksi identifioidun mustan ratsun selässä. Sen lisäksi saaga sisältää Þiðrekrin elämäntarinan välissä lukuisia muita kertomuksia sankareista, jotka ovat joko Þiðrekrin sukulaisia tai liittyvät tämän elämään jollain muulla tavoin. "Þiðrekr Berniläisen saagaa" ei ole suomennettu.
"Þiðrekr Berniläisen saagaa" voidaan pitää kokoelmana yleensä muinaissaagoihin luettuja sankarisaagoja (saks. "Heldensagas"), sillä saagassa kerrotaan useista sellaisista hahmoista, jotka tunnetaan germaaniselle perinteelle pohjautuvista muinaissaagoista, kuten "Völsungain saagasta", tai edda-runoudesta (esim. seppä Völundr). Luultavasti tästä johtuen "Þiðrekr Berniläisen saaga" on ajoittain luettu muinaissaagoihin. Toiset tutkijat taas ovat katsoneet sen edustavan ritarisaagoja, ja osa tutkijosita pitää saagaa kumpaankin kategoriaan sopimattomana. On kuitenkin osoitettu, että "Þiðrekr Berniläisen saaga" muistuttaa ritarisaagoja erityisesti kielellisesti ja tyylillisesti. Erityisen lähellä "Þiðrekr Berniläisen saaga" on frankkilaiselle ja karolingiselle tarinaperinteelle sekä "chanson de geste" -sankarilauluperinteelle pohjautuvia käännettyjä ritarisaagoja, kuten Kaarle Suuresta ja tämän sotureista kertovaa "Karlamagnús sagaa". 
"Þiðrekr Berniläisen saagan" kirjoittajaa ei tunneta. Tutkijat eivät myöskään ole olleet yksimielisiä siitä, onko kirjoittaja ollut islantilainen vai norjalainen. Itse saagassa annetaan ymmärtää, että se pohjautuisi saksalaisperäisille tarinoille tai lauluille. Saagassa esiintyvät nimet viittaavatkin pohjoissaksalaiseen alkuperään, ja esimerkiksi "Völsungain saagasta" tunnetun tarinamateriaalin osalta "Þiðrekr Berniläisen saaga" mukailee usein eteläistä, esimerkiksi "Nibelungenliedistä" (suom. "Nibelungeinlaulu") tunnettua versiota siitä hieman poikkeavan skandinaavisen version sijaan.
Koska Bergenillä oli Hansan seurauksena vilkkaat suhteet Pohjois-Saksaan, on pidetty mahdollisena, että saaga pohjautuisi joko saksalaisilta kauppiailta kuulluille tarinoille tai jollekin tuntemattomalle saksalaiselle käsikirjoitukselle. Tutkijat eivät kuitenkaan ole yksimielisiä siitä, onko saaga pohjautunut suullisesti kuulluille kertomuksille, vai onko se jostain tekstistä tehty käännös. Saagan synty on viimeksi mainitun näkökulman osalta yhdistetty kuningas Haakon IV Haakoninpojan valtakauteen ja tämän toimeenpanemaan vilkkaaseen eurooppalaisen kirjallisuuden käännöstoimintaan. Tällöin esille on otettu esimerkiksi Haakonin ystävälliset suhteet saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijaan Fredrik II:een ja Haakonin Kristína-tyttären avioliitto Kastilian kuninkaan Alfonso X Viisaan veljen kanssa ja sen myötä yhteydet Kastilian hoviin, joiden kautta myös kirjalliset vaikutteet ovat voineet siirtyä.
Saagasta on säilynyt kolme pääkäsikirjoitusta. Näistä vanhin on norjalainen Stock. Perg. fol. no 4, joka on peräisin 1200-luvun loppupuolelta mutta jossa on useassa kohdin aukkoja. Islannista säilyneistä käsikirjoituksista merkittävimmät ovat täydellisinä säilyneet AM 177 fol ja AM 178 fol, jotka kumpikin ovat 1600-luvulta."Þiðrekrin saagasta" on säilynyt myös Ruotsissa 1400-luvun puolivälissä tehty käännös. Se tunnetaan nimellä "Didrikskrönikan". Käännös pohjautuu norjalaiselle käsikirjoitusversiolle, edellä mainitulle käsikirjoitukselle Perg. fol. no 4, jonka Bergenin piispana vuosina 1305-1314 toiminut Árni Sigurðsson lähetti Vadstenan luostariin vuonna 1314. "Didrikskrönikan" on säilynyt paperikäsikirjoituksessa cod. Skokloster 115-116. 
"Þiðrekrin saagalla" voidaan katsoa olevan historiallinen ydin, sillä siinä on joitain yhtymäkohtia Teoderik Suuren (493-526) elämäntarinaan, ja osalla muistakin saagassa esiintyvistä hahmoista on ollut historiallinen esikuva. Saagassa nämä hahmot esiintyvät kuitenkin kaikki Þiðrekrin aikalaisina, huolimatta siitä, että hahmojen esikuvat ovat eläneet eri aikoina. Tällaisia ovat esimerkiksi Þiðrekrin sukulaismieheksi mainittu ostrogoottien aiempi kuningas Ermanarik, joka kuoli noin 376, tai hunnipäällikkö Attila, joka kuoli hieman ennen historiallisen Teoderikin syntymää.
Kaukaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset muinaissaagat alkoivat 1600–1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Niiden katsottiin olevan lähteitä, jotka voisivat kertoa jotain Ruotsin muinaisesta ja loistokkaasta menneisyydestä, josta muuten oli saatavilla hyvin vähän lähteitä. Tämän seurauksena muinaissaagoja käytettiin ilman asianmukaista lähdekritiikkiä myös suurvaltaideologian rakennusaineena ja propagandatarkoituksessa, huolimatta siitä, että osa aikalaistutkijoista suhtautui muinaissaagojen lähdearvoon epäillen jo tuolloin. 
Suurvalta-ajan Ruotsissa "Þiðrekrin saaga" oli gööttiläisen historiankirjoituksen kantava voima. Saagan koettiin olevan avainasemassa, koska sen katsottiin käsittelevän goottien historiaa ja näiden kuningasta Teoderik Suurta. Saagassa mainittua "Vilkinalandia", joka alkujaan viittasi slaavilaisiin alueisiin, pidettiin Ruotsin vanhana nimenä. Saagasta puhuttiinkin "Vilkina sagana". Saagan merkittävällä asemalla Ruotsissa oli pitkät juuret: "Þiðrekrin saagan" 1400-luvulla tehtyä ruotsinkielistä, alkuperäistekstiä lyhentelevää ja tiivistävää käännöstä "Didrikskrönikan" pidettiin jo alkujaan historiallisena totuutena. Sen poliittinen merkitys oli suuri jo 1400-luvulla, ja erilaiset poliittisesti motivoituneet tarkoitusperät vaikuttivat siihen, että saagaa tulkittiin virheellisesti. Käännös sisälsi myös useita käännös- ja tulkintavirheitä. Saagan länsiskandinaavinen versio vaipui pitkäksi ajaksi unholaan. "Didrikskrönikan" vaikutti yleisiin käsityksiin ruotsalaisten menneisyydestä useiden vuosisatojen ajan. 1600-luvulla oppineet kiinnostuivat kuitenkin uudelleen myös saagan varhaisesta versiosta, ja Stock. Perg. fol. no 4 käsikirjoituksen aukkokohtia pyrittiin täyttämään islantilaisten käsikirjoitusten avulla. 
Saaga ilmestyi lopulta myös uutena, myös länsiskandinaavisille käsikirjoituksille pohjautuvana käännöksenä Johan Fredrich Peringskiöldin teoksessa "Wilkina Saga / Eller Historien Om Konung Thiderich af Bern Och hans Kämpar; Samt Niflunga Sagan" vuonna 1715 (Stockholm: Horrn). Motiivina kääntämiselle ei kuitenkaan ollut "Þiðrekrin saagan" olemus kirjallisuutena vaan sen oletettu arvo Ruotsin muinaisesta historiasta kertovana lähteenä. Raymond Snowden
Raymond Allen Snowden (mediassa viitattu nimityksellä ”Idaho’s Jack the Ripper” (”Idahon Viiltäjä-Jack”), k. 18. lokakuuta 1957 Boise, Idaho) oli yhdysvaltalainen murhaaja, joka oli viimeinen Idahon vanhassa vankilassa teloitettu ja osavaltion viimeinen hirttämällä teloitettu. Hän sai kuolemantuomion 23. syyskuuta 1956 tapahtuneesta Cora Deanin murhasta. Deanin ruumiista löytyi 29 puukoniskua, ja puukko löytyi läheisestä sikariliikkeestä sikareiden seasta. Snowden tunnusti murhan. Häntä epäiltiin myös kahdesta muusta murhasta, mutta hän ei saanut niistä tuomiota. Harvey Milk
Milkin salamurha ja hänen poliittisen uransa ovat kuitenkin kietoutuneet yhteen, osittain siksi, että hänet surmattiin suosionsa huipulla. Historioitsija Neil Miller kirjoittaa: ”Kukaan muu nykyajan yhdysvaltalainen homoliikkeen johtaja ei ole saavuttanut eläessään samaa asemaa kuin Milk saavutti kuollessaan.” Hänen perinnöstään on tullut moniselitteinen; Randy Shilts päättää kirjoittamansa elämäkerran toteamalla, että Milkin menestys, murha ja Whiten tuomion väistämätön epäoikeudenmukaisuus edustivat kaikkien homojen kokemusta. Milkin elämä oli ”homoseksuaalisen kokemuksen vertauskuva Yhdysvalloissa”. Frances FitzGeraldin mukaan Milkin legenda ei ole pysynyt voimissaan, koska kukaan ei kyennyt ottamaan hänen paikkaansa hänen kuolemansa jälkeisinä vuosina: ”Castro piti häntä marttyyrina, mutta ymmärsi hänen marttyyriutensa tarkoittavan loppua eikä alkua. Hän oli kuollut, ja hänen mukanaan myös suuri osa Castron optimismista, idealismista ja kunnianhimosta vaikuttivat kuolleen. Castro ei kyennyt löytämään hänen paikalleen ketään johon kiintyä, eikä mahdollisesti halunnutkaan ketään.” Milkin kuoleman 20-vuotispäivänä historioitsija John D'Emilio sanoi, että ”Perintö, josta luulen että hän haluaisi tulla muistetuksi, oli tarve elää oma elämänsä kaikkina aikoina rehellisesti.” Koska Milkin poliittinen ura oli niin lyhyt, Cleve Jonesin mielestä hänen kuolemansa oli sitä tärkeämpi: ”Hänen murhansa ja reaktio siihen tekivät homojen ja lesbojen osallistumisen poliittiseen prosessiin pysyväksi ja kiistattomaksi.” Balder
1100-luvulla elänyt tanskalainen historioitsija, Saxo Grammaticus, kertoi toisenlaisen version Balderin myytistä. Hänen mukaansa Balderus ja Høtherus olivat Nannan, Norjan kuninkaan Gewarin tyttären, kilpakosijoita. Balderus oli puolijumala eikä mikään tavallinen terä häntä haavoittaisi. Kilpailijat kohtasivat toisensa kammottavassa taistelussa, ja vaikka Odin ja Thor sekä muut jumalat olivat Balderuksen puolella, hän hävisi ja pakeni taistelukentältä. Høtherus meni naimisiin prinsessan kanssa. Balderus ei kuitenkaan luovuttanut ja kohtasi Høtheruksen uudestaan taistelukentällä hävitäkseen vain suuremmin. Høtherus iski häntä kuolettavasti taikamiekalla, minkä hän oli saanut satyyri Mimingiltä. Hävinnyt ja haavoitettu Balderus kärsi kipujaan kolme päivää kunnes menehtyi. Vera Holodnaja
Holodnajan kuoleman jälkeen useimmat hänen elokuvansa tuhoutuivat. Hänestä itsestään tuli kuitenkin folklore-hahmo. Hänen kuolemastaan kiersi villejä huhuja, joiden mukaan hän olisi todellisuudessa tehnyt itsemurhan, tullut murhatuksi ynnä muuta. Nämä sitkeät huhut pitkälti kumottiin 1970-luvulla, mutta niistä liikkuu edelleen versioita. Holodnaja päätyi myös sivuhenkilöksi ukrainalaisen Juri Smolitšin historialliseen romaaniin "Aamurusko meren yllä" (Свитанок над морем, 1951–1952), ja Nikita Mihalkov ohjasi hänen kohtaloonsa väljästi perustuvan elokuvan "Rakkauden orja" (Раба любви, 1975). Ristiretket Suomeen
Ensimmäinen ristiretki Suomeen on 1200-luvun lopulla sepitetyssä Pyhän Eerikin legendassa kuvattu puolihistoriallinen tai kuvitteellinen tapahtuma, joka on sijoitettu 1150-luvulle. Legendan mukaan Ruotsin kuningas Eerik Pyhä ja englantilaissyntyinen piispa Henrik matkasivat Ruotsista Lounais-Suomeen sotajoukon kanssa. Kun kuningas palasi takaisin Ruotsiin, jäi piispa järjestelemään Suomen kirkollisia oloja. Ja lopulta Lalli surmasi hänet. Eerikistä on asiakirjamerkintöjä, mutta Henrikistä on vain niukasti tietoa. 
Niin sanottu toinen ristiretki Suomeen tehtiin Eerikinkronikan mukaan mahdollisesti vuosina 1249–1250. Sen johtajaksi on ehdotettu ruotsalaista mahtimiestä Birger-jaarlia. Ristiretken seurauksena Länsi-Suomi liitettiin lopullisesti Ruotsin valtakuntaan. Lyypekin kaupungin kronikka toteaa retkestä: "Birger pakotti Suomen Ruotsin kruunulle". Rurik
Rurikin ja skandinaavien valtaannousu Novgorodissa on kiistelty kysymys. Ainoa hänestä kertova lähde on Nestorin kronikka 1100-luvulta. Sen mukaan suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset heimot nimeltä tšuudit, sloveenit, krivitšit, vepsäläiset ja merjalaiset kieltäytyivät maksamasta veroa, karkottivat varjagit ja alkoivat hallita itseään. Heimot ajautuivat kuitenkin sotimaan toisiaan vastaan ja päättivät kutsua Rurikin veljineen pitämään järjestystä. Godwin (jaarli)
Keskiaikaiset lähteet jakaantuvat niihin, jotka syyttävät Godwinia Alfredin kuolemasta (Anglosaksien kronikka C-versio, Guillaume Jumiègeslainen ja John Worcesterlainen) ja niihin, joiden mukaan kuningas Harald oli syyllinen (Encomium Emmae, Vita Ædwardi Regis ja Anglosaksien kronikka D-versio). Anglosaksien kronikan E-versio ei mainitse koko tapausta. Towerin prinssit
Syitä siihen, miksi Rikhard olisi halunnut murhata veljenpoikansa, on spekuloitu paljon. Vaikka prinssit oli lain mukaan todettu äpäröiksi, olisi joku taho esimerkiksi saattanut käyttää heitä tekosyynä kapinointiin, ja siksi he olisivat saattaneet olla uhka tuoreelle hallitsijalle. Erityisen outona on pidetty sitä, ettei Rikhard mitenkään kommentoinut prinssien katoamista. Huhuista huolimatta Rikhardin syyllisyyttä – tai syyttömyyttä – ei ole pystytty todistamaan, koska prinssien jäännösten perusteella ei pystytä kertomaan heidän tarkkaa kuolinaikaansa. Jos he todella kuolivat vuonna 1483, Rikhard olisi todennäköisin syyllinen heidän murhaansa. Toisaalta luiden perusteella prinssit ovat yhtä hyvin voineet kuolla kahta vuotta myöhemmin, jolloin Rikhard oli Bosworthin taistelukentällä, kaukana Lontoosta ja Towerista. Tällöin todennäköisempää olisi ollut, että Rikhardin viholliset, jotka pyrkivät valtaan Englannissa, murhauttivat pojat. Roderik
Länsigoottien valtakunnan perikato oli nopea. Päästyään Toledoon Tarik mahdollisesti kruunasi Achilan goottien seuraavaksi kuninkaaksi (espanjankielinen nimi Agila II), joskaan tästä ei ole varmuutta, ja vaikka Agila olisikin saanut vallan Toledossa, oli se vain nimellistä, joten useimmat historioitsijat pitävätkin Roderikia viimeisenä kuninkaana. Tarikin valloituksista ja tottelemattomuudesta närkästynyt Musa nousi myös maihin 712 mukanaan 18 000 arabia ja aikeenaan rangaista tottelematonta alaistaan, mutta pian hänkin innostui levittämään muslimivaltaa Espanjaan. Kahdessa vuodessa sotapäälliköt olivat alistaneet lähes koko niemimaan. Hel
Kun Balder ja hänen vaimonsa Nanna kuolivat, he joutuivat Helin saliin. Yhdeksän päivää myöhemmin Balderin veli Hermod ratsasti Sleipnir-hevosella Helheimiin ja vietti yön veljensä luona. Seuraavana päivänä Hermod tapasi Helin ja ilmaisi tälle jumalien syvän surun, joka johtui Balderin kuolemasta. Hän pyysi Heliä päästämään Balderin takaisin elävien maailmaan. Hel suostuikin tähän sillä ehdolla, että kaikki todella surisivat tätä kaikissa yhdeksässä maailmassa. Hermod palasi takaisin elävien maailmaan ja ilmoitti Jumalille sopimuksesta. Jumalat saivatkin kaikki suremaan yhdeksässä maailmassa, Thokk-jätitärtä lukuun ottamatta, joka oli todellisuudessa valepukuinen Loki. Lokin toimien takia Balder joutuu pysymään Helheimissä Ragnarökiin asti. Luettelo Suomen hallitsijoista ja valtionpäämiehistä
Oletus Sverkerin ja Eerikin sukujen vallasta Suomessa ennen Eerik XI:tä perustuu pääasiassa historialliselta paikkansapitävyydeltään kyseenalaiseen Pyhän Eerikin legendaan. Eerik XI:n viimeisenä hallitusvuotena tapahtui todennäköisesti (mutta ei kiistattomasti) toinen ristiretki. Tämän vuoksi seuraavassa taulukossa tiedot kuninkaista ennen Eerik XI:n jälkimmäistä hallintokautta ovat vaaleankeltaisella taustalla ja heidän nimensä ovat kaarisulkeissa. Mandariini (sarjakuvahahmo)
Kaikki Mandariinin yritykset Rautamiehen tuhoamiseksi ovat epäonnistuneet, mutta toisaalta myös Rautamies on epäonnistunut Mandariinin saattamisessa oikeuden eteen. Myös Kostajat ovat taistelleet Mandariinia vastaan.
Mandariini sai pojan, Temujinin, jonka hän kylmästi sijoitti kaukaiseen luostariin. Tämän jälkeen Mandariini pystytti tukikohtansa Gobin autiomaahan ja kohdisti huomionsa Hulkiin. Mandariini liittoutui jopa Hulkin pitkäaikaisen vihollisen Hiekkamiehen kanssa, mutta epäonnistui tästäkin huolimatta Hulkin päihittämisessä, ja lopulta Hulk tuhosi Mandariinin tukikohdan. Opittuaan virheistään Mandariini rakensi Hulk-androidin, ja usutti sen Rautamiehen kimppuun. Mandariini yritti myös surmata Tony Starkin tyttöystävän Janice Cordin. Mandariinin kihlattu Mei Ling kuitenkin pelasti Cordin uhraten oman henkensä. Roderik
Roderikin tappioon päättynyt taistelu niemimaan valloittaneita muslimeja vastaan on tehnyt hänestä hyvin tunnetun hahmon niin eurooppalaisessa kuin islamilaisessa historiankirjoituksessa ja kaunokirjallisuudessa aina keskiajalta lähtien. Aikoinaan häntä kutsuttiin romantisoidusti myös nimityksellä "viimeinen gootti". Eymundin saaga
Eymundin saagan mukaan viikingit kuulivat Valdimarin eli Vladimir Suuren kuolemasta vuonna 1015. Viikingit päättivät lähteä Rusin maalle Eymund Hringssonin johdolla. Eymund kertoi miehilleen: "Rusia hallitsee 3 veljestä: Buritslav (Svjatopolk I), joka sai suurimman osan isänsä omaisuudesta ja hän on veljeksistä vanhin. Toisen nimi on Jaritsleiv
(Jaroslav I Viisas) ja kolmannen nimi on Vartilav. Buritslavilla on Könugard , joka on Gardarikin paras ruhtinaskunta, Jaritsleiv hallitsee Holmgardia ja kolmas Vartilav Polotskia sekä sitä ympäröiviä alueita." Jeesuksen historiallisuus
Ismo Dunderbergin mukaan Jeesuksen kuolintapa on myös todiste hänen historiallisuudestaan, koska se ei olisi sepitettynä ollut hyvä "markkinavaltti" silloin, kun kristinusko alkoi levitä Rooman valtakunnan alueella. Tom Holménin mukaan ”teloitusta ristillä pidetään tutkimuksessa eräänä varmimmista Jeesuksesta tiedetyistä asioista”. Hänen mukaansa syy tähän varmuuteen on yksinkertainen: ”sanoma ristiinnaulitusta Messiaasta ja Jumalan Pojasta näyttäytyi ajan ajattelun valossa niin hulluna, vastenmielisenä ja loukkaavana, ettei ristiinnaulitsemista mitenkään voi kuvitella keksityksi asiaksi”. Normandian historia
Tiedot Vilhelm Valloittajasta perustuvat ensisijaisesti hänen aikalaisensa Vilhelm Poitiers­laisen kirjoittamaan elämäkertaan. Hänen isänsä Robert I Loistava kuoli ristiretken aikana ja tämän kuoleman seurauksena Normandia joutui moniin sekasortoisiin tilanteisiin Vilhelmin alaikäisyyden (noin kymmenen vuoden) aikana. Vuonna 1046 ryhmä herttuakunnan suuraatelisia muodostivat koalition, jonka tarkoituksena oli syrjäyttää Vilhelm Äpärä (myöhempi Vilhelm Valloittaja) herttuan tehtävistä ja korvata tämä Brionnen kreivillä "Gilbertillä", joka myös oli "Rikhard II":n pojanpoika. Ranskan kuningas Henrik I tuki syrjäyttämisprosessia. Vilhelm voitti kuitenkin vastustajansa "Val-ès-Dunesin" taistelussa vuonna 1047. Vuoteen 1055 mennessä hän hankkiutui eroon muutamista valtansa kannalta hankalista ja liian vallanhaluisista aatelisista, jotka olivat samaa herttuallista sukua kuin hän itsekin. Han esimerkiksi takavarikoi "Arquesin" herttuan läänitykset. Godwin (jaarli)
Alexanderin mukaan Englanti oli sisällissodan partaalla. Godwin halusi kuitenkin välttää poliittisen nöyryytyksen ja myös normandialaispuolue oli halukas etsimään kompromissia. Wincesterin piispa Stigand teki välitysesityksen, joka oli kummankin puolen hyväksyttävissä: Stigandin ehdotuksen mukaisesti kuninkaan syytöksistä luovuttiin, mutta samalla Godwin sitoutui menemään perheineen viideksi vuodeksi maanpakoon. Godwin tarttui nopeasti tarjottuun mahdollisuuteen ja ratsasti arkkipiispa Robertin joukot kannoillaan Thorney-saarelle, mistä hän suurimman osaa perhettään ja lähimpien kannattajiensa kanssa purjehti aartein lastatulla laivalla Flanderiin poikansa Tostigin langon Balduin V:n luokse. Vanhimmat pojat Harald ja Leofric menivät Bristoliin, mistä he purjehtivat Irlantiin. Eric Johnin mukaan kuningas Edvard olisi tappanut Godwinin, ellei olisi päässyt hänestä eroon Tostig Godwininpoika
Barlow myös esittää kysymyksen, oliko kuningatar Edith nähnyt juuri veljessään Tostigissa kruununperijän. Poitiersin William on katsonut sekä Edithin että Tostigin taistelleen veljeään Haraldia vastaan, ja Barlow pitää juuri ja juuri mahdollisena, että Tostigin ajaminen maanpakoon olisi Haraldin salajuoni veljensä syrjäyttämiseksi. Marjorie Chibnallin mukaan kysymys vallanperimyksestä ratkaistiin asein jo vuonna 1065, jolloin ”Haraldin pettynyt veli” Tostig ajettiin maanpakoon. Váli
Vali on skandinaavisessa mytologiassa Odinin ja naisjättiläisen Rindrin poika. Joissakin yhteyksissä virheellisesti mainitaan että Vali olisi Lokin ja hänen kolmannen vaimonsa Sigynin poika. Lokin rangaistukseksi Balderin kuoleman aiheuttamisesta jumalat muuttivat Valin sudeksi ja usuttivat hänet veljensä Narven kimppuun. Narve kuoli taistelussa. Vali on yksi niistä jotka selviytyvät Ragnarök-taistelusta. Riddickin aikakirja
Palkkametsästäjien kinastellessa palkkiosta vankilanjohtaja paljastaa kuvat tulevista nekromangereista. Seuraa tulitaistelu palkkametsästäjien ja vankilan henkilökunnan välillä. Riddick, Kyra ja muut vangit pakenevat ja yrittävät ehtiä alushangaarille ennen voittanutta osapuolta. He saavuttavat aluksen, mutta Vaako ja hänen sotilaansa ovat saapuneet planeetalle. Riddickin ja hänen joukkonsa on pakko taistella nekromangereita vastaan. Taistelussa Vaako päihittää hiuksenhienosti Riddickin ja jättää tämän kuolemaan. Vaako ja hänen taistelusta selvinneet nekromangerinsa pakenevat ottaen mukaansa Kyran, joka uskoo Riddickin kuolleen. Riddick melkein palaa kuoliaaksi, mutta yllättäen hänet pelastetaan. Hobitti eli sinne ja takaisin
Smaugin hyökättyä järvikaupunkiin, kaupungin vartijoiden kapteeni ja Laakson kuninkaan perillinen, Bard Jousimies, saa vanhalta rastaalta tiedon Smaugin heikosta kohdasta ja surmaa lohikäärmeen Mustalla nuolella. Smaug putoaa suoraan kaupungin päälle, joka tuhoutuu. Kuultuaan Smaugin kuolemasta kääpiöt ottavat vuoren aarteet haltuunsa, mutta lähellä asuvat järveläiset sekä Synkmetsän haltiat vaativat heitä antamaan osan kaupungin korjausta varten. Thorin ei kuitenkaan suostu tähän, joten ihmiset ja haltiat julistavat vuorelle piirityksen. Kun Bilbo vie Bardille ja haltiakuninkaalle Arkkikiven, nämä lupaavat antaa sen Thorinille vastineeksi osasta aarretta. Thorin kuitenkin karkottaa Bilbon ja kutsuu paikalle Rautavuorilta sukulaisensa Dáin Rautajalan ja viisisataa kääpiösoturia. Harry Potter (hahmo)
Harry vaeltaa ympäri Englantia käyden muun muassa vanhempiensa entisessä talossa Godrickin notkossa. Hänelle selviää, että Rohkelikon miekka voi tuhota hirnyrkin. Miekka löytyy erikoisella tavalla, ja sen avulla selviää myös yhden hirnyrkin olinpaikka. Maahinen Lujahaka ottaa miekan korvauksena avustaan, mutta Ron keksii, että Salaisuuksien kammiossa Tylypahkassa olevalla basiliskin myrkkyhampaalla voi myös tuhota hirnyrkin. Viimeiset hirnyrkit tuhoavat Vincent Crabbe maagisella tulella, Neville Longbottom Rohkelikon miekalla ja Voldemort itse tappokirouksella. Lopussa Harryn ollessa hetken aikaa kuolleena Harrylle selviää, että hän on itse asiassa kaukaista sukua Voldemortille. He molemmat polveutuvat Peverellien veljeksistä. Peverellien veljekset tunnetaan nimenomaan kuoleman varjeluksista jotka olivat seljasauva, elpymyskivi ja näkymättömyysviitta. Harry on perinyt näkymättömyysviitan isältään ja Voldemortin äidin isällä oli elpymyskivi sormuksessaan. Sormus oli kulkenut suvussa Peverellien veljeksistä asti mutta tehdessään siitä hirnyrkin Voldemort ei tajunnut sen olevan elpymyskivi. Kuolonsyöjät
Rookwoodin lopullinen kohtalo jää epäselväksi: Aberforth Dumbledore lyö hänet maahan lopputaistelussa, mutta Rowling ei kerro kuoleeko hän vai joutuuko lopullisesti Azkabaniin. Žvelgaitis
Henrikin kronikan mukaan vuonna 1205 Žvelgaitis johti 2 000 ratsumiestä sotaretkelle nykyiseen Viroon. Saksalaiset ristiretkeläiset ja liettualaiset olivat käyneet sotaa jo ristiretkien alusta lähtien, vaikkakin Riian piispanistuimen ja liettualaisten välille oli solmittu rauhansopimus jo samana vuonna. Žvelgaitisin joukot kulkivat Väinäjokea kohti Riikaa ja heidän ohittaessaan kaupunkia Žvelgaitis vieraili kaupungissa muutaman muun liettualaisen kanssa. Kaupungissa eräs Martin-niminen henkilö tarjosi liettualaisille juotavaa, minkä kronikan mukaan liettualaiset tulkitsivat pelon merkiksi. Liettualaiset jatkoivat kuitenkin retkeään kohti Viroa. Tällä välin semgallien johtaja Vesthard, ehdotti saksalaisille sotaretkeltä palaavien liettualaisten tuhoamista yhteisvoimin. Saksalaiset suostuivatkin tähän ja semgallien ja saksalaisten joukot yrittivät yllättää retkeltään palaavat liettualaiset. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, vaan liettualaiset järjestäytyivät puolustusmuodostelmiin. Semgallit olisivat halunneet peräytyä, mutta saksalaiset päättivät hyökätä. Seuranneessa Rodenpoisen taistelussa Henrikin kronikan mukaan kuoli 1 200 liettualaista. Eräs kalparitari nimeltä Teoderik Schilling tappoi samaten kronikan mukaan Žvelgaitisin keihäällä hänen istuessaan reessä. Tämän jälkeen semgallit leikkasivat irti tämän pään ja kuljettivat sen Semgalliaan. Poldark
Vuonna 1783 kapteeni Ross Poldark palaa Yhdysvaltain vapaussodasta kotiinsa pieneen kaivoskylään Cornwallissa, Englannissa. Kaikki ovat kuvitelleet Rossin kuolleen sodassa, ja hänen rakastettunsa Elizabeth on kihlautunut Rossin serkun Francisin kanssa. Poissaolon aikana Rossin isä on kuollut ja jättänyt perheen tilukset ja liikeasiat rempalleen. Ross ei aio luovuttaa vaan haluaa elvyttää isältään perimänsä kaivoksen. Hän nai Demelza Carnen, köyhän tytön, ja alkaa vähitellen toipua Elizabethin menetyksestä. Rossin menestyksen tiellä on hänen arkkivihollisensa, pankkiiri George Warleggan, joka yrittää kaikin keinoin päästä eroon Rossista. Stilicho
Theodosiuksen kuoltua tuli hänen pojastaan Honoriuksesta Länsi-Rooman keisari. Toisesta pojasta Arcadiuksesta tuli Itä-Rooman keisari. Kummallakaan heistä ei ollut tilanteen vaatimaa valtiomiestaitoa ja pian koko valtakunnan puolustus jäi Stilichon harteille. Hän löi visigoottien kuninkaan Alarikin Makedoniassa vuonna 397. Seuraavana vuonna hän kukisti kapinan Afrikassa. Vuonna 401 hän taisteli omia maanmiehiään vandaaleja vastaan Raetiassa. Hän taisteli myös Alarikia vastaan vuosina 402 ja 403. Rurik
Tarinan todenperäisyys on hyvin kiistanalainen, kuten Rurikin historiallisuuskin. Novgorodin kaupunki on arkeologisten kaivausten mukaan syntynyt 900-luvun puolivälissä, joten se ei voi olla Rurikin perustama. Sen sijaan Rurikinlinnan arkeologisissa kaivauksissa Novgorodin kupeesta on löydetty todisteita viikinkien läsnäolosta jo 800-luvulta lähtien. Ericus Schroderus
Schroderus oli luultavasti uppsalalaisen porvarin poika ja hän opiskeli lääketiedettä Uppsalan yliopistossa vuosina 1625–1635. Pian maisteriksi valmistumisensa jälkeen hänet lähetettiin marraskuussa 1635 Ouluun hankkimaan kuninkaalliselle kanslialle tietoja Johannes Messeniuksen historiateoksesta "Scondia illustrata". Kuningatar Kristiinan holhoojahallitus halusi tietää kiistanalaisen teoksen sisällön ennen julkaisuluvan antamista. Schroderus asui Messeniuksen luona tammikuusta marraskuuhun 1636, jolloin Messenius kuoli, ja palasi sen jälkeen Tukholmaan jättämään raporttinsa. Gordionin solmu
Perimätiedon mukaan oraakkeli julisti tilapäisesti vailla kuningasta olleille fryygialaisille, että seuraavasta kaupunkiin härkävaunuilla saapuvasta miehestä tulisi heidän hallitsijansa. Paikalle körötteli vankkureillaan Gordias-niminen köyhä talonpoika, joka kuninkaaksitulonsa kunniaksi pyhitti kärryt Zeukselle ja sitoi ne paaluun mutkikkaalla solmulla. Oraakkeli ennusti edelleen, että solmun avaajasta tulisi Aasian valtias. Tarinan mukaan Aleksanteri kuoli kesken sotaretkensä, koska ei aidosti ratkaissut solmua, vaan halkaisi sen. Tarina saattaa olla myöhempää keksintöä. Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (elokuva)
Rivendellistä Frodo tapaa myös Gandalfin, joka selittää Frodolle, miksei hän päässyt tapaamaan hobitteja Breehin. Gandalf kertoo päässeensä pakoon Orthancista ja Sarumanin kynsistä kotkan selässä. Myöhemmin Elrond kutsuu kokoon neuvoston, jossa päätetään Sormuksen kohtalosta. Elrond varoittaa, ettei Sormusta pidä säilyttää Rivendellissä pitkään, sillä sekä Mordor että Rautapiha saattavat hyökätä haltioiden valtakuntaan. Sormuksen voi tuhota vain heittämällä sen Tuomiovuoren liekkeihin, missä se taottiin. Frodo ilmoittautuu vapaaehtoiseksi viemään Sormuksen Tuomiovuorelle. Frodon mukaan liittyvät hänen hobittiystävänsä, Gandalf sekä Konkari, joka paljastuu Aragorniksi, Gondorin valtaistuimen lailliseksi perilliseksi. Mukaan matkalle lähtevät myös haltia Legolas (Orlando Bloom), kääpiö Gimli (John Rhys-Davies) sekä Boromir (Sean Bean), Gondorin käskynhaltijan poika. Yhdessä he muodostavat Sormuksen Saattueen. Nico Robin
Tiedon puun luona, arkeologit oli vangittu ja viety ulos puusta. Clover käski uudelleen Robinin paeta, mutta edelleen Robin kieltäytyi. Spandine ja hänen agenttinsa vahingoittivat Olviaa pahasti. Olvia havaitsi Robinin kuullessaan tämän nimen. Agentit löysivät poneglyfit Tiedon puun kellarista, ja arkeologit tuomittiin kuolemaan Sengokun Buster Call -hyökkäyksen mukana. Silloin Clover alkoi puhua, ja sanoi Maailmanhallituksen haluavan 100 vuotta vanhan Todellisen historian pysyvän salassa. Ennen kuin hän ehti paljastaa tämän sivilisaation nimen, häntä ammuttiin rintaan ja haavoittui vakavasti. Boodikka
Boodikka sai myöhemmin tehtäväkseen tutkia monen muukalaisrodun kuolemia. Useita määriä rotuja olivat yhtäkkiä kuolleet massaitsemurhaan, ympäristön aiheuttamiin tuhoihin tai sotaan. Boodikka saapui erääseen planeettaan, jossa hän tapasi Guy Gardnerin ja hänen joukkonsa, jotka olivat tutkimassa samaa tapausta. Pian kaksikolle syntyi riita Gardnerin halutessa todistaa johtajuuttaan. Pian tappelun aikana Gardner huomasi keltaisen voimasormuksensa kykenevän luomaan anti-materia universumin, jonka avulla hän kykeni elossa olevia olentoja vapauttamaan transista. Gardner sai kuulla myös todellisen tarinan paikallisilta, joiden mukaan eräs muukalaisrotu Ophidianit yrittävät puhdistaa kosmoksen muilta roduilta. Heidän rotu oli kahdesti joutunut hyökkäyksen kohteeksi ja melkein hävinneet sukupuuttoon. Sittemmin Ophidianit ovat yrittäneet tuhota muita rotuja hypnotisoimalla ne taistelemaan keskenään. Boodikka ja Gardner yrittivät jahdata erästä Ophidianien alusta, joka kuitenkin tuhosi itsensä kaksikon päästyä vihollisen lähelle. Rurik (nimi)
Rurik on miehen etunimi. Se on ruotsalainen muoto saksalaisesta nimestä "Roderick", muinais­germaaninen kantamuoto on "Hrodridc". Nimen alkuosa "hrood" merkitsee "mainetta", loppuosa "rich" mahtavaa tai valtiasta. Nimen muinaisskandinaavinen muoto oli "Rørik". Samaa alkuperää ovat englannin Roderick sekä espanjan ja portugalin Rodrigo. Nimen on tehnyt tunnetuksi ennen kaikkia legendaarinen viikinki­päällikkö, varjagi Rurik, joka perimätiedon mukaan perusti Novgorodin. Hänen vaikutuksestaan nimi tuli käyttöön myös Venäjällä. Kristinuskon historia Suomessa
Legendan mukaan englantilaissyntyinen Uppsalan piispa Henrik sekä Ruotsin kuningas Eerik Pyhä tekivät noin vuonna 1155 ristiretken Suomeen. Koska varhaisin tätä retkeä kuvaava lähde, "Pyhän Eerikin legenda", on kirjoitettu vasta 1200-luvun lopuilla, ovat monet historioitsijat kyseenalaistaneet koko ristiretken todenperäisyyden. Ristiretkeä kuvaa myös suomalainen kansanruno, "Piispa Henrikin surmavirsi", joka kertoo piispa Henrikin kokemasta marttyyrikuolemasta Köyliönjärven jäällä. Tämän kertomuksen vanhin säilynyt käsikirjoitus on peräisin 1600-luvulta. Blade Runner
Nykyään monet pitävät "Blade Runneria" modernina klassikkona sekä 2000-luvun tärkeiden teemojen ja huolenaiheiden ennustajana. Siihen myös viitataan useissa muissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten "Num3roiden" kolmannen kauden jaksossa Hardball. Yksityiskohtaisen ja omaperäisen tulevaisuudenkuvansa ansiosta sitä myös pidetään yhtenä kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmista elokuvista. Sen visuaalista tyyliä on jäljitelty runsaasti, ja sitä pidetään kyberpunk-genren määritelleenä elokuvana. Se on myös monien tieteentekijöiden suosikkielokuva. Blade Runner myös toi kirjailija Philip K. Dickin Hollywoodin tietoisuuteen ja sen jälkeen hänen kirjojensa pohjalta on tehty lukuisia elokuvia.Ridley Scott ilmoitti elokuussa 2011 tekevänsä elokuvalle jatkoa, joka ei tule olemaan alkuperäisen elokuvan uudelleenfilmatisointi, vaan sen jatko-osa, joka sijoittuu muutaman vuoden päähän ensimmäisestä elokuvasta. Rodolfus
Palmsköldin katkelma mainitsee "kuroneiden" (oletettavasti kuurilaisten) vanginneen ja surmanneen Rodolfuksen. Samalla olisi ryöstetty ja hävitetty Nousiaisten piispankirkko. Eräs Suomen piispainkronikan käsikirjoitus väittää tämän tapahtuneen vuonna 1178, minkä tiedon luotettavuus on myös kyseenalaistettu. Talvinen tarina
Historioitsija Eric Ives uskoo näytelmän olevan parodia kuningatar Anna Boleynin kohtalosta. Boleyn mestattiin aviorikosepäilyistä miehensä Henrik VIII:n käskystä vuonna 1536. Näytelmän tapahtumissa on huomattavaa samankaltaisuutta kuningattaren kohtalon kanssa. Esimerkiksi Sir Henry Norreys mestattiin yhtenä Annan oletetuista rakastajista ja että tämä kieltäytyi tunnustamasta säästääkseen henkensä ja väitti kaikkien tietävän, että kuningatar oli syytön. Tämän teorian mukaan Perditasta tulee Annan ainoan tyttären kuningatar Elisabet I:n henkilöitymä. Radzivillin kronikka
Ensimmäisen kerran Radzivillin kronikka painettiin kirjapainossa Pietarissa vuonna 1767. Se oli ensimmäinen painettu kronikka. Kronikan painos tehtiin kopiosta, jonka tekoon osallistuivat G. Taubert ja Ivan Barkov. Teoksessa on paljon epätäsmällisyyksiä ja lisäyksiä, kuten epäilyttäviä tietoja Tatishevin ”Venäjän historia”-kirjasta. Half-Life (pelisarja)
Marc Laidlaw paljasti Episodi kolmosen mahdollisen juonen elokuussa 2017. Elin hautajaisten jälkeen Gordon ja Alyx lähtevät muutaman vastarintalaisen kanssa helikopterilla kohti Arktista ja Borealista. Combine ampuu kopterin alas mutta Gordon ja Alyx selviävät ja taistelevat tiensä Borealiksen luo ja huomaavat Combinen rakentaneen tukikohdan aluksen ympärille. Gordon ja Alyx kohtaavat Tri Breenin, jonka mieli on siirretty lonkeromaiseen olentoon, joka muistuttaa Combinen neuvonantajaa. Breen pyytää Gordonia tappamaan hänet minkä hän tekeekin. Alyx ja Gordon vapauttavat Tri Mossmanin Combinen vankilasta ja kolmikko astuu Borealikseen, joka alkaa siirtyä ajassa eteen ja taaksepäin, jolloin he todistavat seitsemän tunnin sodan alun ja matkaavat Combinen planeetalle. Alyx haluaa tuhota Borealiksen isänsä toiveiden mukaan mutta Mossman haluaa viedä aluksen tutkittavaksi vastarintaliikkeen tukikohtaan. Seuranneen riidan seurauksena Alyx joutuu tappamaan Mossmanin ja aktivoi Borealiksen itsetuhojärjestelmän ja ohjaa aluksen kohti Combinen kotiplaneettaa. G-Man ilmestyy paikalle ja Alyx tunnistaa hänet. G-Man vie Alyxin pois ja Gordon matkaa kohti tuhoaan, mutta Vortigauntit pelastavat Gordonin, joka ehtii nähdä Dysonin kehän muodostuvan Combinen planeetan ympärille ennen Borealiksen osumista planeettaan ja tuhoutumista. Gordon herää rannalta ja huomaa maiseman muuttuneen. Loppu (romaani)
Kit kertoo Baudelairaille Quagmirejen, Hectorin, Philin, kapteeni Vastakarvan, Fionan ja Fernaldin kohtalot. Koulutetut kotkat hyökkäsivät heidän kimppuunsa ja lähettivät heidät takaisin Queequeg-sukellusveneen raunioille. Siellä salaperäinen kysymysmerkin muotoinen objekti (Kit Snicketin mukaan ""Suuri tuntematon"") vie heidät. Sen jälkeen Baudelairet kertovat omista rikoksistaan Hotelli Ratkaisussa. Alarik
Claudius Claudianus oli ainut aikalaislähde. Hän on kuitenkin epäluotettava. 400-luvun lopulla elänyt pakanahistorioitsija Zosimos kertoo myös teoksessaan Alarikista, mutta ei esimerkiksi kerro hänestä mitään vuosien 397 ja 405 välillä. Myös Jordanes käsittelee Alarikia Goottien historiaa käsittelevässä teoksessaan. Lemminkäinen
Skandinaavinen jumala Balder kuolee jumalten pidoissa sokean jumalan surmaamana, mikä on antanut tutkijoille aihetta olettaa, että Balderilla ja Lemminkäisellä on yhteiset juuret barbaari-kristillisyydessä. Martti Haavion mukaan tarina Lemminkäisen kuolemasta ja henkiin heräämisestä on pohjimmiltaan samaa kantaa kuin muinaisen Egyptin Osiris-myytti. Egyptiläisen myytin mukaan Osiris-jumala paloiteltiin, mutta palat koottiin yhteen ja Osiris herätettiin henkiin. Molemmissa myyteissä olisi alkujaan kyse vuodenkierrosta, vanhan satokauden kuolemasta ja uuden syntymästä. Völsunga-saaga
Suuri osa "Völsungain saagan" kerronnasta on sisältönsä puolesta edellä mainittujen Eddan sankarirunojen proosamuotoista uudelleenkerrontaa, ja kattaa oletettavasti myös Codex Regius-käsikirjoituksesta kadonneen Sigurðr-legendaan liittyneen osion. Saagan kirjoittajalla ei kuitenkaan ole todennäköisesti ollut käytössään Codex Regius -käsikirjoitusta. Sen sijaan hänen lähteenään on todennäköisesti ollut jokin toinen, nyt jo hävinnyt eddarunoutta sisältänyt käsikirjoitus, tai hänen lähteensä ovat voineet olla myös suullisia. 
On myös spekuloitu sillä, olisiko saaga pohjautunut jollekin toiselle proosamuotoiselle tekstille, joka ei perustunut Runo-Eddan materiaalille. On esitetty mahdollisuus niin kutsutun *"Sigurðrin saagan" (*"Sigurðar saga") olemassaolosta. Tämä saaga olisi kertonut Sigurðr Fáfnirinsurmasta, mutta olisi sittemmin kadonnut. Varmuutta tällaisen saagan olemassaolosta ei kuitenkaan ole. Lisäksi on katsottu, että saagan myöhempi kirjuri olisi tehnyt muokkauksia "Þiðrekr Berniläisen saagan" pohjalta "Völsungain saagan" lukuun numero 23, jossa kuvataan Sigurðrin ulkoista ja sisäistä upeutta.