Minkä puolesta punaiset khmerit taistelivat?
Punaiset khmerit
Punaiset khmerit (, khmeriksi "Kmae Krɑhɑɑm") oli maolainen vallankumouksellinen liike, joka hallitsi Demokraattista Kamputseaa huhtikuusta 1975 tammikuuhun 1979. Pol Potin johtamien punakhmerien tavoitteena oli luoda maahan utopistinen agraariyhteiskunta tuhoamalla kaupunkien keskiluokka, jonka tuhkasta nousisi tulevaisuuden uusi ihminen. Tarkoitusta varten kaupungit tyhjennettiin ja väestö pakkosiirrettiin maaseudulle pakkotöihin "kuoleman kentille". Punakhmerien hallinnon aikana yli miljoona kambodžalaista menehtyi aliravitsemukseen, sairauksiin ja summittaisiin teloituksiin, mutta huomattavasti suurempiakin arvioita on esitetty. Kambodža
Punaiset khmerit vastustivat kaupunkielämää, ja kaupunkiväestö määrättiin palaamaan välittömästi maaseudulle. Phnom Penhin väestö oli sodan aikana kasvanut moninkertaiseksi, mutta kaupungit tyhjennettiin muutamien päivien kuluessa. Punaiset khmerit käyttivät hyödykseen vanhaa, kaupunkilais- ja maalaisväestön välistä juopaa ja voimistivat sitä. Maaseutuväestö jaettiin kahteen kastiin, vanhoihin asukkaisiin ja uusiin kaupungeista häädettyihin ihmisiin, ja ryhmien välit saattoivat olla hyvin huonot. Kaupunkilaisväestö joutui sopeutumaan ankariin olosuhteisiin, joissa maalaiset olivat punaisten khmerien mukaan joutuneet aina elämään. Koska punaisten khmerien ideologian kulmakiviin kuului myös ”yltiöpäinen khmer-sovinismi”, vihan kohteeksi joutuivat myös vähemmistöt: chamit, vietnamilaiset ja kiinalaiset. Kambodžan historia
Punaiset khmerit vastustivat kaupunkielämää, ja kaupunkiväestö määrättiin palaamaan välittömästi maaseudulle. Phnom Penhin väestö oli sodan aikana kasvanut moninkertaiseksi, mutta kaupungit tyhjennettiin muutamien päivien kuluessa. Punaiset khmerit käyttivät hyödykseen vanhaa, kaupunkilais- ja maalaisväestön välistä juopaa ja voimistivat sitä. Maaseutuväestö jaettiin kahteen kastiin, vanhoihin asukkaisiin ja uusiin kaupungeista häädettyihin ihmisiin, ja ryhmien välit saattoivat olla hyvin huonot. Kaupunkilaisväestö joutui sopeutumaan ankariin olosuhteisiin, joissa maalaiset olivat punaisten khmerien mukaan joutuneet aina elämään. Koska punaisten khmerien ideologian kulmakiviin kuului myös ”yltiöpäinen khmer-sovinismi”, vihan kohteeksi joutuivat myös vähemmistöt: chamit, vietnamilaiset ja kiinalaiset. Vietnam
Vuonna 1978 Vietnam valtasi Kambodžan, jossa valtaa pitivät punaiset khmerit, ja asetti valtaan tukijansa Heng Samrinin. Kiina epäili Vietnamin tiukkaa liittolaisuutta Neuvostoliiton kanssa ja arveli sen pyrkivän ylivaltaan koko niemimaalla. Kiina kosti käymällä helmi–maaliskuussa 1979 pienen, mutta verisen rajasodan Vietnamin kanssa. Sota nosti kiinalaisvastaisia mielialoja, ja Vietnamin kiinalaisvähemmistöä pakeni Vietnamista veneillä läheisiin maihin. Myöhemmin heitä seurasi myös muita kansallisuuksia Vietnamin taantuvan talouden ja sisäisten tukahdutustoimien vuoksi. Merimatkasta selvinneet venepakolaiset muodostivat suuria pakolaisleirejä ympäröivissä maissa, mikä sai aikaan kansainvälisen kriisin. Heitä tuli myös Suomeen pieni joukko, nykyiset suomenvietnamilaiset.
Kiinan–Vietnamin sota
Kiinan–Vietnamin sota oli lyhyt konflikti Kiinan ja Vietnamin välillä helmi–maaliskuussa vuonna 1979. Maiden välit olivat kiristyneet useasta eri syystä. Kiina esimerkiksi tuki Kambodžan punaisia khmerejä, joita vastaan Vietnam hyökkäsi vuonna 1978, ja kiinalaisten hyökkäyksen yksi tarkoitus oli vähentää punaisiin khmereihin kohdistuvaa painetta pakottamalla vietnamilaiset siirtämään joukkojaan pohjoiseen. Helmikuussa alkanut kiinalaishyökkäys pysähtyi maaliskuun alussa vain muutaman kymmenen kilometrin päähän maiden vastaisesta rajasta, ja kaikki kiinalaisjoukot oli vedetty pois 15. maaliskuuta. Kambodžan väestö
Kambodžan väestöstä noin 90–96 prosenttia on khmerejä. He puhuvat khmerin kieltä, joka on myös valtion virallinen kieli. Vähemmistöihin kuuluvat kiinalaiset, vietnamilaiset, chamit ja khmer loeut. Mekong-joen varrella pääkaupungin pohjoispuolella asuvat chamit ovat merkittävin vähemmistö; chamit polveutuvat muinaisen Champa-kuningaskunnan asukkaista ja he omaksuivat islaminuskon malaijeilta. Heitä vainottiin pahoin punakhmerien aikaan. Kambodžan kiinalaiset ovat pääosin sulautuneet valtaväestöön, mutta vietnamilaiset ovat säilyttäneet oman kulttuurinsa. Khmer loeut ovat vuorostaan maan koillisosassa asuvia vuoristoheimoja, joita on noin 20. Demokraattinen Kamputsea
Demokraattisella Kamputsealla oli ollut heti alkuun rajakahakoita Vietnamin kanssa. Ne helpottuivat hetkellisesti, mutta alkoivat uudelleen vuonna 1977. Samaan aikaan punakhmerit hyökkäsivät rajakyliin myös Thaimaassa ja Laosissa. Syyskuussa noin tuhat vietnamilaista siviiliä sai surmansa punaisten khmerien hyökkäyksessä. Seuraavassa kuussa vietnamilaiset hyökkäsivät maahan puolustusministeri Võ Nguyên Giápin johdolla. Vaikka Giáp uskoikin antaneen kambodžalaisille opetuksen, Pol Pot julisti voittoa, kun vietnamilaiset perääntyivät Giápin käskystä tammikuussa 1978. Samaan aikaan Pol Potin kenraali Tal Mok puhdisti maata. Puhdistus osui ankarimmin itäiselle alueella, jota pidettiin maltillisimpana alueena. Se oli myös Vietnamin rajaseutua. Kaakkois-Aasian historia
1100-luvulla hallinnut Suryavarman II (hallitsi 1113–1145) oli yksi khmerien valtakunnan merkittävimmistä hallitsijoista. Hänen aikanaan valtakunta laajeni länteen Thaimaassa lähelle nykyisen Myanmarin rajaa ja etelässä syvälle Malakan niemimaalle. Vietnamin suunnalla hänen onnistui vallata alueita Champan kuningaskunnasta. Suryavarman II rakennutti Angkoriin Angkor Watin temppelin omaksi hautamonumentikseen. Hänen kuolemaansa seurasi levottomuuksien aika, jolloin Champan onnistui valloittaa Angkor joksikin aikaa. Khmerien valtakunta
Asiakirjalähteiden mukaan alueella on ollut yleisessä käytössä arvoon perustuva talousjärjestelmä jo noin 600–700-luvuilla. Rahan käytöstä ei ole kuitenkaan löytynyt todisteita. 1100-luvulle asti khmerien talous perustui kaupankäynnistä saatuihin tuloihin, verotukseen ja työpalvelukseen. Tätä on myös esitetty syyksi khmerien kuninkaiden halukkuudelle valloittaa uusia alueita. Koska khmerien talousjärjestelmä perustui näihin vastavuoroisiin riippuvuussuhteisiin – jotka taas perustuivat pelkästään raakaan työvoimaan – ainoa tapa lisätä vaurautta oli valloittaa uusia alueita ja saada siten lisää työvoimaa. Demokraattinen Kamputsea
Pol Potin mukaan Kambodža jakautui ennen vallankumousta viiteen väestöryhmään: talonpoikiin, työläisiin, porvareihin, kapitalisteihin ja feodalisteihin. Demokraattisen Kamputsean perustuslaki jakoi kansan työläisiin, talonpoikiin ja ”muihin Kamputsean työntekijöihin”. Punaiset khmerit eivät sallineet muutokseen minkäänlaista siirtymävaihetta, jollainen oli ollut esimerkiksi Kiinassa, missä sallittiin paikallisten maanomistajien ja porvarien olla mukana rakentamassa sosialistista yhteiskuntaa. Kiinan historia
Vallitsevissa olosuhteissa kansan kapinaliike ja eri salaseurat yhdistivät voimansa punaisten turbaanien salaseuraksi, jonka tavoitteena oli mongolivallan ja heidän kanssaan liittoutuneiden suurmaanomistajien kukistaminen. Kun Keltainenjoki mursi rantapenkereensä vuonna 1351, kapinaliike sai 100 000 uutta kannattajaa niiden talonpoikien keskuudesta, jotka mongolivalta oli komentanut pakkotöihin vahinkoja korjaamaan. Kapinat levisivät nopeasti ympäri valtakuntaa. Merkittävimmäksi kapinajohtajaksi nousi alhaista syntyperää ollut Zhu Yuanzhang. Hän nousi kapinaliikkeen johtoon ja korosti riippumattomuuttaan punaisista turbaaneista, jolloin suurmaanomistajat alkoivat myös liittyä mongolivallan vastustajien joukkoon. Kambodža
Kun Yhdysvallat lähti Vietnamista ja FNL Kambodžasta, punaiset khmerit jatkoivat taistelua ja syrjäyttivät Lon Nolin hallinnon. Kambodžan kommunistinen puolue valloitti Phnom Penhin 17. huhtikuuta 1975, ja Lon Nol pakeni Yhdysvaltoihin. Norodom Sihanouk palasi valtaan, mutta joutui pian radikaalien kommunistien syrjäyttämäksi. Jäljellä oleva hallitus hajotettiin nopeasti ja Sihanouk menetti virallisesti asemansa valtion päämiehenä. Kambodžasta tuli kommunistinen tasavalta ja Khieu Samphanista ensimmäinen presidentti. Khmer Issarak
Khmer Issarak ((), suomeksi ”itsenäiset khmerit” tai ”vapaat khmerit”) oli kambodžalainen kansallismielinen liike, joka taisteli Ranskan siirtomaavaltaa vastaan. Se perustettiin Bangkokissa 1945. Kambodžan historia
Khmerit olivat omaksuneet uskonnollisia ja poliittisia ideoita ja instituutioita Intiasta ja perustivat keskitetysti hallitun kuningaskunnan, joka hallitsi Kaakkois-Aasiaa suuren osan olemassaoloajastaan. Angkorin valtakunnan kuninkaat pitivät itseään universaaleina kuninkaina ja onnistuivat rakentamaan suuren valtakunnan laajentamalla vaikutusvaltaansa ympäröiville alueille sotilaallisilla valloituksilla. Bokator
Pol Potin hallinnon aikana Punaiset khmerit etsivät ja surmasivat aktiivisesti taistelulajien opettajia. Myös vietnamilaisten vallan aikana bokatorin harjoittaminen oli kiellettyä. Vuodesta 2004 alkaen lajia on kuitenkin voimallisesti herätetty henkiin. Nuon Chea
Yhdistyneen Vietnamin hyökättyä maahan joulukuussa 1978 ja vallattua Phnom Penhin tammikuussa 1979 Nuon Chea pakeni kotiseudulleen maan läntiseen osaan, jossa keskushallinnosta riippumattomat punaiset khmerit käyttivät valtaa vielä kaksi vuosikymmentä. Pol Potin kuoltua 1998 Nuon Chea ja Khieu Samphan tekivät sopimuksen pääministeri Hun Senin kanssa "rauhan nimissä ja kansallisen sovinnon lujittamiseksi" luopuen aseellisesta taistelusta ja ilmaisten halunsa kuulua yhteiskuntaan "tavallisina kansalaisina". Kansainvälisen painostuksen jälkeen Nuon Chea pidätettiin kotonaan Pailĭnissa syyskuussa 2007 ja vietiin pääkaupunkiin toimitettavaksi YK:n perustaman kansanmurhatuomioistuimen eteen vastaamaan osuudestaan punakhmerien rikoksiin. Khmerien valtakunta
Rajendravarman II:n poika Jayavarman V (hallitsi n. 968 – n. 1000) rakensi uudeksi pääkaupungiksi Jayendranagarin. Sen sijainnista ei ole varmuutta, mutta sen keskuksena arvellaan olleen Ta Keo, Angkorin ensimmäinen kokonaan hiekkakivestä tehty temppeli. Jayavarman V:n kuoleman jälkeen alkanut valtataistelu johti lopulta sisällissotaan Suryavarman I:n (hallitsi 1002–1050) ja Jayaviravarmanin (hallitsi 1003–1010) välillä. Jayaviravarman hallitsi Angkorissa ja Suryavarman I valtakunnan itäosissa. Suryavarman I sai Angkorin haltuunsa 1010, ja hänestä tuli khmerien kuningas. Suryavarman suosi kaupankäyntiä joki- ja maareittien kautta Kiinaan ja Vietnamiin sekä kansainvälistä kaupankäyntiä Etelä-Kiinan meren kautta. Suryavarman muistetaan ennen kaikkea rakennuttamastaan läntisestä baraysta, joka on Angkorin suurin tekoallas. Punaiset khmerit
Vuonna 2006 YK:n ja Kambodžan hallituksen yhteisesti asettama tuomioistuin aloitti kuitenkin pitkällisen valmistelutyön jälkeen toimintansa. Sen seurauksena tilanne on muuttunut, ja vuoden 2007 aikana alkavia oikeudenkäyntejä varten pidätettiin entisen keskuskomitean jäsenet Nuon Chea, Ieng Sary, Ieng Thirith, Khieu Samphan ja Tuol Slengin vankilan entinen johtaja Kang Kek Ieu. Aiemmin pidätetty Ta Mok kuoli vankeudessa heinäkuussa 2006 ennen oikeudenkäyntien alkua. Eläkkeelle jäänyt kuningas Norodom Sihanouk on ilmoittanut vastustavansa oikeudenkäyntejä ja moittinut niiden tulevan kalliiksi ja tuomitsevan vain muutaman vanhan miehen, vaikka tapahtumiin osallistui satoja tuhansia. Demokraattinen Kamputsea
Välittömästi valtaannousunsa jälkeen punaiset khmerit aloittivat maan muuttamisen maolaiseksi maatalousyhteiskunnaksi. Muutamassa päivässä Phnom Penhin ja maakuntien suurimpien kaupunkien väestö siirrettiin maaseudulle. Kaikki ihmiset marssitettiin pois kaupungeista, myös sairaat, vanhukset ja heikot. Tottelemattomuudesta seurasi yleensä kuolema. Punaiset khmerit uskoivat, että Kambodžan ongelmat juontuivat siirtomaaisännistä, ja siksi maan oli palattava alkukantaiseen maatalousyhteiskuntaan. Uutta alkua nimitettiin ”nollavuodeksi”, ja punaiset khmerit lakkauttivat rahan, koulut ja sanomalehdet. Creek-sota
Kaikki creekit eivät kuitenkaan olleet muutosten kannalla. Kansa jakautui muutosten ja sulautumisen kannattajiin, sekä sen vastustajiin. Muutosten vastustajat tulivat tunnetuksi nimellä "Punaiset kepit" heidän käyttämiensä sotanuijien mukaan. Punaiset kepit syntyivät useiden eri creek-profeettojen vaikutuksesta. Liike oli saanut tuulta alleen sittemmin suurta intiaanien liittoumaa johtaneen Tecumsehin matkattua kaakkoisalueiden intiaanien joukossa vuonna 1811. Tecumsehin lähdettyä hänen ajatuksiaan pitivät yllä creek-profeetat ja poliittiset johtajat, kuten Menawa, William Weatherford, Peter McQueen ja Josiah Francis. Punaisia keppejä yhdisti itsenäisyyden ajaminen, perinteisen uskonnollisuuden vaaliminen, sekä valkoisten siirtolaisten ja Hawkinsin vastustaminen. Creekien eri tahjojen suhteet kärjistyivät ja monia surmattiin jo ennen varsinaisen creek-sodan syttymistä. Demokraattinen Kamputsea
Vuonna 1970 Lon Nol oli syrjäyttänyt prinssi Norodom Sihanoukin ja perustanut Khmerien tasavallan. Sihanoukin kannattajat alkoivat osoittaa maaseudulla mieltään, ja Sihanouk liittoutui punaisten khmerien kanssa. Pian yhteenotot kärjistyivät sisällissodaksi. Vaikka Sihanouk oli Kamputsean kansallisen liiton kuninkaallisen hallituksen johtaja, niin todellista valtaa piti sotilaallinen johtaja Pol Pot. Huhtikuussa 1975 Phnom Penh kaatui, ja punaiset khmerit nousivat valtaan. Nuon Chea
Nuon Chea on yksi seitsemästä Stephen Hederin ja Brian Tittemoren asiakirjassa mainitusta punakhmerijohtajasta, jotka ovat vastuussa kansanmurhasta ja sotarikoksista punaisten khmerien hallinnon aikana 1975–1979. Kambodžan historia
Lon Nolin hallinto pysyi pystyssä vain Yhdysvaltojen avun turvin. Kun Yhdysvallat lähti Vietnamista ja FNL Kambodžasta, punaiset khmerit jatkoivat taistelua ja syrjäyttivät Lon Nolin hallinnon. Kambodžan kommunistinen puolue valloitti Phnom Penhin 17. huhtikuuta 1975, ja Lon Nol pakeni Yhdysvaltoihin. Norodom Sihanouk palasi valtaan, mutta joutui pian radikaalien kommunistien syrjäyttämäksi. Jäljellä oleva hallitus hajotettiin nopeasti ja Sihanouk menetti virallisesti asemansa valtion päämiehenä. Kambodžasta tuli kommunistinen tasavalta ja Khieu Samphanista ensimmäinen presidentti. Kambodžan sisällissota
Taistelut alkoivat pian sen jälkeen, kun Lon Nol oli syrjäyttänyt kuningas Norodom Sihanoukin, joka liittoutui punaisten khmerien kanssa. Sihonouk oli vain nimellisesti Lon Nolia vastaan sotineiden joukkojen johdossa, ja todellista valtaa piti Pol Pot lähimiehineen. Khmerien tasavallan heikko armeija sortui pian, ja kommunistiset joukot valtasivat suuria osia maasta. Pääkaupunki Phnom Penh joutui lopulta huhtikuussa 1975 punaisten khmerien valtaan. He perustivat Demokraattisen Kamputsean, jonka hallintoaikana maassa tehtiin laaja kansanmurha. Kaakkois-Aasian historia
Jayavarman II perusti 802 khmerien valtakunnan Chenlan kuningaskunnan raunioille. Khmerien valtakunnasta tuli aikansa suurin ja yhtenäisin valtakunta Kaakkois-Aasiassa. 800-luvun lopulla se oli jo suurempi kuin nykyinen Kambodža. Yasovarman I (hallitsi 889 – noin 910) perusti uuden pääkaupungin Yasodharapuran, joka oli ensimmäinen Angkorissa sijainnut kaupunki. Hän rakennutti sinne myös ensimmäiset temppelit. 1000-luvun alussa Suryavarman I laajensi khmerien hallitsemaa aluetta Keski-Thaimaan puolelle. Punaiset khmerit
Punakhmerien johtajat eivät ole toistaiseksi joutuneet vastaamaan teoistaan oikeudessa, ellei oikeudenkäynniksi lasketa Pol Potin näytösoikeudenkäyntiä vuonna 1997. Monet punakhmerien johtajat ovat myös 1980–1990-luvuilla neuvotelleet itselleen kuninkaallisen armahduksen vastineeksi antautumiselleen Kambodžan hallitukselle. Chamit
Monet chamit ovat muslimeja. Islam levisi chamien joukossa 1600-luvulla, kun silloinen Champan kuningas kääntyi islamiin ja hänen kansansa seurasi kuningastaan. Vietnamin valloitettua Champan muslimit kokivat syrjintää, ja suuri joukko pakeni Malesiaan. Seuraava maanpaon aalto koettiin Vietnamin sodan jälkeen, kun etelän muslimit pelkäsivät kommunistien vainoja. On arvioitu, että nykyisin Kambodžan muslimeista 80% on chameja.
Punaisten khmerien vallitessa Kambodžaa pääosin islaminuskoisia chameja vainottiin säälimättömästi. Kambodžan–Vietnamin sota
Vaikka Vietnam oli vapauttanut Kambodžan punakhmerien tyranniasta, suurin osa valtioista vastusti Vietnamin asettamaa nukkehallintoa, ja Pol Potin johtama Demokraattinen Kamputsea oli maan virallinen edustaja YK:ssa. Vietnamilla oli Kambodžassa noin 180 000 miehen joukot, ja vuoteen 1985 mennessä punaiset khmerit oli ajettu Thaimaan puolelle. Sieltä käsin he tekivät sissihyökkäyksiä ja asentivat maaseudulla tuhansia miinoja. Punaiset khmerit
Punaiset khmerit vangitsivat Pol Potin puolueen sisäisiin riitoihin liittyvässä taistelussa. Vuonna 1997 Pol Pot teloitutti pitkäaikaisen avustajansa Son Senin ja yksitoista tämän perheenjäsentä syytettyinä antautumisneuvotteluista Kambodžan hallituksen kanssa. Tämän seurauksena Pol Pot itse kuitenkin syrjäytettiin lopullisesti punakhmerien johdosta ja asetettiin kotiarestiin. Punaiset khmerit hajosivat eri faktioihin. Pol Pot kuoli huhtikuussa 1998 Ta Mokin johtaman faktion vankina, virallisen ilmoituksen mukaan sydänkohtaukseen. Khieu Samphan antautui 1998, ja viimeinen punakhmerien johtaja Ta Mok jäi kiinni maaliskuussa 1999. Kambodžan politiikka
Kambodžassa on myös YK:n ja Kambodžan hallituksen yhdessä perustama erityistuomioistuin, jonka tarkoituksena on tuoda lain eteen punaisten khmerien korkea-arvoisia johtajia ja henkilöitä, jotka ovat suurimmassa vastuussa joukkotuhonnasta, rikoksista ihmisyyttä vastaan, sotarikoksista ja muista kansallista lain mukaisista rikoksista, jotka tapahtuivat maassa punaisten khmerien hallintoaikana. Se antoi ensimmäisen tuomionsa 2010. Nuon Chea
Presidentti Nixonin valtuuttamat Kambodžan pommitukset 1969–1970 ja kenraali Lon Nolin sotilasvallankaappaus johtivat sekasortoon, joka auttoi punaiset khmerit valtaan. Vallankaappauksessa syrjäytetty prinssi Sihanouk ja viidakosta käsin sissisotaa käyvät punaiset khmerit liittoutuivat. Koalitio marssi Phnom Penhiin huhtikuussa 1975. Puolueen pääideologina Nuon Chea oli vastuussa turvallisuuskysymyksistä ja kansalaisten pidätyksistä. Punaiset khmerit
Koulutus ja terveydenhuolto, jotka aiemminkin olivat olleet heikkoja romahtivat täysin. Koulutusjärjestelmä rajoittui kolhoosien kouluihin joissa keskityttiin paljolti poliittiseen kasvatukseen. Punaiset khmerit pakottivat ihmiset työskentelemään keskeytyksettä 12 tuntia ilman riittävää ravintoa. Länsimainen lääketiede pantiin viralta, mikä johti ihmisten kuolemiseen perinteisellä maalaislääketieteellä. Kambodža
Maasta kansainvälisesti käytetty nimi (, ) on peräisin ranskankielisestä nimestä "Cambodge". Itsenäistymisen jälkeen Kambodžan nimi on vaihtunut useita kertoja. Uudet nimet olivat seurausta poliittisista muutoksista: maan nimen muuttaminen oli voimakas keino erottautua edellisestä hallinnosta. Punaiset khmerit vaativat, että maasta piti käyttää kansainvälisestikin khmerinkielistä nimeä ”Kampuchea” (suom. "Kamputsea"), mutta heidän kukistumisensa jälkeen vanha nimi on otettu jälleen käyttöön. 1900-luvun toisella puoliskolla maalla oli seuraavat nimet: Kambodžan historia
Angkorin valtakunta syntyi 800-luvulla Chenlan heikennyttyä. Angkorin perustajana pidetään tavallisesti kuningas Jayavarman II:ta, joka vapautti khmerit jaavalaisten vallasta ja yhdisti kansan. Hän kruunautti itsensä khmerien hallitsijaksi vuonna 802. Hän perusti useita kaupunkeja, ja lopulta hän asettui Tonle Sap -järven rannalle perustamaansa Hariharalayaan. Pääkaupunkia siirreltiin pienellä alueella ja alueelle syntyi lukuisia temppeleitä. 900-luvulla valtakunnan keskus siirtyi järven luoteisrannalla sijainneeseen Angkoriin. Khieu Samphan
Lon Nolin vuoden 1970 sotilasvallankaappauksen jälkeen, jossa prinssi Sihanouk syöstiin vallasta, punaiset khmerit liittoutuivat syrjäytetyn monarkin kanssa hallituksenvastaiseksi rintamaksi "Gouvernement Royal d'Union Nationale du Kampuchéa". Khieu toimi tämän hallituksen varapääministerinä, puolustusministerinä ja sen armeijan ylipäällikkönä. Punakaarti
Punaisen kaartin sodankäynti oli jaettu ”läntiseen”, ”pohjoiseen”, ”keskiseen” ja ”itäiseen rintamaan”, joista nykyään puhutaan yleensä valkoisten käyttämän jaottelun mukaan Satakunnan, Hämeen, Savon ja Karjalan rintamina. Niiden sisällä oli vielä useita pienempiä alueellisia rintamalohkoja. Punaisten helmikuun lopussa käynnistämän hyökkäysvaiheen tarkoituksena oli katkaista Vaasasta Sortavalaan kulkeva poikkiratayhteys, ja näin eristää Pohjanmaalla ja Karjalassa olleet valkoisten joukot toisistaan. Ensimmäinen yleishyökkäys alkoi 21. helmikuuta ja toinen 10. maaliskuuta, mutta eteneminen pysähtyi molemmilla kerroilla nopeasti, eikä rintamalinjaa juurikaan saatu siirrettyä pohjoisemmaksi. Punaisen kaartin hyökkäysvaihe jäi lyhyeksi, sillä valkoiset aloittivat Hämeen rintamalla oman suurhyökkäyksensä Tampereen valtaamiseksi jo 15. maaliskuuta. Tampere oli punaisten sodankäynnin kannalta tärkein kaupunki, jonka menettäminen 6. huhtikuuta ratkaisi sodan lopullisesti. Valkoisten tueksi saapuneet Saksan Itämeren-divisioonan joukot nousivat maihin Hangossa 3. huhtikuuta, ja valtasivat Helsingin 13. huhtikuuta. Samalla alkoi myös punaisten pako Varsinais-Suomesta ja Satakunnasta. Huhtikuun loppuun mennessä saksalaiset valtasivat pääradan varren paikkakunnat Hämeenlinnaan saakka ja ottivat pian haltuunsa myös Lahden, jolloin itään pakenevien punaisten reitti sulkeutui. Viimeinen merkittävä taistelu käytiin Viipurissa, joka antautui 29. huhtikuuta. Jäljelle jääneet punakaartilaiset luovuttivat aseensa saksalaisille Kymenlaakson Ahvenkoskella 5. toukokuuta, ja punaisen kaartin sota oli ohitse. Yhdysvallat Laosin sisällissodassa
Aluksi CIA tuki ainoastaan paikallisia vuoristoheimoja hmong-kansasta. Kommunistien Pathet Lao -yksiköt eivät olleet tehokkaita taistelijoita. Kun hmong-taistelijoiden tappiot nousivat, tilalle otettiin thaipalkkasotureita, joita johtivat Thaimaan armeijan upseerit ja joille maksoivat palkkaa USA:n säätiöt (ilmeisimmin CIA:n peitejärjestöt). Ruukkujen tasangolla taisteltiin 14 vuotta. Hmong-heimossa oli 300 000 jäsentä, heistä kuoli taisteluissa 30 000. Punaiset khmerit
Epäluulo kaupunkilaisia kohtaan nojautui niin kuviteltuihin kuin todellisiin seikkoihin. Monet kaupunkilaiset olivat itse asiassa aiemmin maaseudulta punaisia khmerejä paenneita. Toisaalta kaupunkien sivistyneistön ja varakkaamman kansanosan keskuudessa epäilemättä vastustettiin laajalti punaisia khmerejä, ja näiden ryhmien taholta oli odotettavissa oppositioliikehdintää. Toisaalta punaisten khmerien ideologia nojautui maaseudun köyhiin ja kaupunkilaisia pidettiin "loismaisina".
Agraariyhdyskunnissa pyrittiin rakentamaan luokaton yhteiskunta. Pakkosiirrettyjä ihmisiä vartioivat vartijat. Omaisuudesta tuli yhteistä. Usein perheet hajotettiin, eivätkä perheenjäsenet saaneet puhua toisilleen kuolemanrangaistuksen uhalla. Monet kuolivat nälkään, sairauksiin ja teloituksiin. Ihmisiä tapettiin kuokilla ammusten säästämiseksi. Khmerien valtakunta
Khmerien maalaustaide on tuhoutunut täysin trooppisessa ilmastossa. Viitteitä khemerien maalaustaiteesta on saatu temppelireliefeistä. Jotkut temppelireliefit ovat satojen metrien pituisia, ja ne kuvaavat usein khmerien tärkeintä myyttiä Maitomeren kirnuamista. Muita tärkeitä aiheita ovat "Ramayana", "Mahabharata" ja oma historia. Kambodža
Chenla, khmerien ensimmäinen kuningaskunta, oli alun perin ollut Funanin vasallivaltio mutta itsenäistyi 500-luvulla. Funanin valloittamisen myötä intialaisvaikutteet siirtyivät Chenlaan. Chenlan valtakautta ei kestänyt kauan, sillä jo 600-luvun lopulla valtakunta jakaantui ensin kahtia ja 700-luvulla lukuisiin pieniin kuningaskuntiin. Chenlan kadottua alueelle syntyi khmerien valtakunta 800-luvun alussa. Punaiset khmerit
Khang Lek Ieun johtamassa Tuol Slengin vankilassa kidutettiin noin 17 000 ihmistä, joista vain seitsemän tiedetään selvinneen hengissä. Teloitusmenetelmät olivat mitä hirveimmät. Kiinan–Vietnamin sota
Kolmas merkittävä syy sodalle oli Kambodžan tilanne. Punaisten khmerien ja Vietnamin välit olivat kiristyneet Kambodžan–Vietnamin sodaksi vuonna 1978. Kiina piti Kambodžaa omana etupiirinään ja maa tuki punaisia khmerejä sotilaallisesti. Hyökkäyksen Vietnamiin uskottiin helpottavan painetta punaisia khmerejä vastaan Kambodžassa. Hmongit
Hmongien alkuperästä on useita eri legendoja ja teorioita, mutta todennäköisimmin he ovat lähtöisin Keltaisenjoen alueelta. Kiinalaisessa historiankirjoituksessa he esiintyvät usein kapinallisina Kiinan keskusvaltiota vastaan. Yhteenottoja han-kiinalaisten kanssa sattui etenkin han-kiinalaisten levittäytyessä Etelä-Kiinaan Song-dynastian valtakaudelta lähtien. Hmongeja alkoi muuttaa Kaakkois-Aasiaan Vietnamin, Laosin ja Thaimaan puolelle 1800-luvulta lähtien. Vietnamissa ja Laosissa hmongit päätyivät Ranskan siirtomaavallan alaisuuteen. Vuonna 1919 hmongien keskuudessa Laosissa syttyi laaja kapina siirtomaavallan verotusta vastaan. Kapinan tukahduttamiseen kului useampia vuosia. Norodom Sihanouk
Vietnamilaisten hyökkäys kaatoi punakhmerien vallan joulukuussa 1978. Tällöin Sihanouk tuki taas heitä yhdistääkseen voimat vietnamilaisia vastaan. Vuonna 1978 hän perusti Funcinpec-puolueen. Vuonna 1982 Sihanoukista tuli maanpaossa olevan "Demokraattisen Kambodžan" koalitiohallituksen presidentti. Hallitukseen kuuluivat Sihanoukin johtama FUNCINPEC, punakhmerit ja khmerkansan vapautusrintama KPNLF. Pääministerinä oli KPNLF:n Son San ja ulkoministerinä punakhmerien Khieu Samphan. Sihanoukin hallinto sai Kambodžan paikan Yhdistyneissä Kansakunnissa. Vietnamilaiset vetäytyivät maasta 1989 jättäen jälkeensä Hun Senin vietnaminmielisen hallituksen. Khmerien valtakunta
Suryavarman II:n kuolemaa seurasi levottomuuksia, ja sen jälkeen monet vallatut alueet halusivat irtaantua khmerien hallinnasta. Kiinan hovissa kävi jo 1155 lähettiläitä thaimaalaisesta Lavon kuningaskunnasta. Vuodelta 1167 on myös löytynyt piirtokirjoitus, joka kertoo itsenäisestä kuninkaasta Nakhon Sawanin alueella. Champa oli puolestaan solminut rauhan Đại Việtin kanssa 1170 ja aloitti sodan khmerejä vastaan. Hyökkäys maitse ei onnistunut mutta vesiteitse heidän onnistui valloittaa ja tuhota Angkor 1177. Kambodžalainen kulttuuri
Khmerinkielinen kirjallisuus kukoisti itsenäisyyden alkuaikoina: vuosina 1953–1970 julkaistiin yhteensä 555 romaania. Ranskankielisellä kirjallisuudella oli suuri vaikutus. Kambodžan kirjailijaliitto perustettiin vuonna 1956. Punaisten khmerien myötä tuotanto kuitenkin pysähtyi ja maan kirjallisuus kärsi vahinkoa, kun valtava määrä kirjoja ja käsikirjoituksia tuhottiin. 1980-luvulla kansantasavallan aikana lukutaidon edistämiseen kiinnitettiin jälleen runsaasti huomiota, mutta virallisesti hyväksyttiin lähinnä sotaa ja sosialismin rakentamista käsittelevä kirjallisuus. Romaanikirjailijat, kuten Mao Samnang ja Pal Vannirath, saivat mainetta julkaisematta teoksiaan, joita levitettiin valokopioiden ja käsikirjoitusten muodossa. Sensuuri loppui vuonna 1989, mutta televisio vei nyt huomiota kirjallisuudelta. Siihen vaikuttivat suuresti 1990-luvulla sanomalehdet, joissa julkaistiin usein romansseja ja kummitustarinoita, mutta jotkut teokset, kuten Aok Bunthoeun "Srey Bar Kramom" (1993–1994) käsittelivät myös vaikeampia sosiaalisia aiheita. Samaan aikaan ulkomailla asuvat khmer-kirjailijat alkoivat saada huomiota punakhmerien aikaa käsittelevillä selviytymistarinoillaan. Suuri osa uudemmasta kambodžalaisesta kirjallisuudesta onkin julkaistu ulkomailla, ja se käsittelee punakhmerien ajan kärsimystä. Kuuluisin tämänkaltaisista teoksista lienee Dith Pranin elämästä kertova Sydney Schanbergin kirjoittama "The Killing Fields", josta tehtiin elokuva Kuoleman kentät. Useimmat kirjailijat eivät kykene elämään saamillaan tuotoilla, ja vaikka lukemisharrastus on yleistynyt, markkinoita hallitsevat sotaa edeltävät klassikot. Khmerien valtakunta
Khmerien kirjallisuudesta ei ole säilynyt muuta kuin piirtokirjoituksia. Piirtokirjoituksia pidetään kirjallisesti korkeatasoisina, ja niiden perusteella on oletettu, että khmereillä on ollut oma laaja kirjallinen perinne. Trooppinen ilmasto on kuitenkin tuhonnut kirjoitusmateriaalina todennäköisesti käytetyt luonnonmateriaalit, kuten palmunlehdet ja mahdollisesti myös Kiinasta tuodun paperin. Varmuudella voidaan sanoa vain, että khmerit omaksuivat ainakin intialaisen Purana-kirjallisuuden sekä "Ramayana"- ja "Mahabharata"-eepokset. Ieng Sary
Phnom Penhin uuden hallinnon vastustusta johti näennäisesti Kiinassa maanpaossa ollut kuningas Sihanouk. Kommunistit lähettivät Ieng Saryn Kiinaan punaisten khmerien edustajana, ja hän toimikin liikkeen yhdyshenkilönä sekä Pekingiin että Sihanoukille. Ieng Sary matkusti usein Sihanoukin mukana, kun tämä etsi tukea Lon Nolin johtamaa hallintoa vastaan. Punaiser khmerit valtasivat Phnom Penhin huhtikuussa 1975, jolloin Ieng Sary oli Kiinassa. Hänestä tuli uuden Demokraattisen Kamputsean varapääministeri ja ulkoministeri. Khmerien valtakunta
Jayavarman VII (hallitsi 1181–1218) oli viimeinen Angkorin suurista kuninkaista. Jayavarman VII aloitti taistelut valloittajia vastaan ja yhdisti ja rauhoitti valtakunnan vuoteen 1181 mennessä. Hän aloitti 1190 uudelleen sodan Champaa vastaan ja onnistuikin saamaan Vijayan haltuunsa lyhyeksi aikaa. Jayavarman VII valtasi 1203 koko Champan, joka oli khmerien provinssina vuoteen 1220. Punaiset khmerit
Pol Pot ja muu puoluejohto suhtautui kuitenkin vietnamilaisiin ja Vietnamissa oleskelleisiin kamputsealaisiin kommunisteihin äärimmäisen epäluuloisesti. Vuonna 1971 pidetyssä salaisessa puoluekokouksessa vahvistettiin linjaus, jonka mukaan amerikkalaisen imperialismin lisäksi vaarallisimmaksi viholliseksi nimettiin vietnamilaiset. Vietnamilaismielisiä jäseniä alettiin puhdistaa puolueesta aluksi vähin äänin. Vuosina 1972–1973 puhdistukset kiihtyivät satojen Vietnamista palanneiden teloituksiksi ja monet pakenivat uudelleen Vietnamiin. Myös punaisten khmerien ja Pohjois-Vietnamin/FNL:n joukkojen välillä käytiin jo tuolloin ensimmäisiä yhteenottoja. Pol Pot
Vietnamin sodan laajentuminen auttoi Kambodžan kommunistista liikettä. Lisäksi Băt Dâmbângin maakunnan vuoden 1967 talonpoikaislevottomuudet toivat kommunisteille lisää kannattajia. Puolue alkoi tämän jälkeen määrätietoisesti kanavoimaan maaseutuväestön tyytymättömyyttä omaan toimintaansa. Kuningas Norodom Sihanoukia kritisoitiin kotimaassaan Vietnamin sodan kumpienkin osapuolten tukemisesta. Kansalliskokous syöksi hänet vallasta maaliskuussa 1970 ja korvasi hänet entisellä pääministerillä, Lon Nolilla. Raivostunut Sihanouk yhdisti voimansa Punaisten khmerien kanssa, mikä syöksi Kambodžan syvemmälle Vietnamin sotaan. Khmerien valtakunta
Indravarman I (hallitsi n. 877–889) onnistui laajentamaan valtakuntaa sotimatta, ja kuningaskunta käsittikin nykyistä Kambodžaa suuremman alueen. Indravarmanin kauden tärkeimpiä rakennushankkeita olivat Preah Kon ja Bakongin temppelit. Lisäksi hän kehitti keinokastelujärjestelmää. Hänen jälkeensä hallitsijaksi nousi hänen poikansa Yasovarman I (hallitsi n. 889/890–n. 910/912). Yasovarman joutui taistelemaan vallasta veljensä kanssa. Oletettavasti pääkaupunki Hariharalaya tuhoutui pahoin taisteluissa, ja siksi Yasovarman rakensi uudeksi pääkaupungiksi Yasodharapuran, joka oli valtakunnan ensimmäinen pääkaupunki Angkorissa. Se oli linnoitettu kaupunki, jonka sivut olivat neljän kilometrin pituiset. Kaupungin keskuksena oli Phnom Bakhengin temppeli. Yasovarman rakennutti pääkaupunkiinsa myös suuren tekoaltaan, niin sanotun itäisen barayn. Thaimaan historia
Funanin heikentymisen myötä aiemmin sen vallan alla ollut Chenla sulautti Funanin kuningaskunnan itseensä 600-luvulla. Chenla oli ensimmäinen khmervaltakunta ja se sijaitsi pääosin nykyisen Kambodžan alueella. Sen vaikutuspiiriin kuului myös osa nykyisestä Thaimaasta. Pol Pot
Pol Pot aloitti koko maan läpäisevät sosialistiset reformit. Punakhmerit evakuoivat kansalaiset kaupungeista maalle, missä heidät pakotettiin kolhooseihin. Omaisuudesta tuli yhteistä ja koulutus järjestettiin yhteiskouluissa. Pol Potin hallinto oli erityisen jyrkkä poliittista toisinajattelua ja vastarintaa kohtaan. Tuhansia poliitikkoja ja byrokraatteja tapettiin, kun Phnom Penhistä tehtiin aavekaupunki. Monet muutkin kuolivat nälkään, sairauksiin tai teloituksiin. Maamiinoja, joita Pol Pot kutsui "täydellisiksi sotilaikseen", levitettiin laajalti ympäri maaseutua. Punaisten khmerien uhriluvusta kiistellään, mutta maassa kuoli Pol Potin hallinnan aikana toista miljoonaa ihmistä. Punaiset khmerit
Punaisten khmerien hallinto oli vertaansa vailla julmuudessaan. Punakhmerien pakkotoimenpiteet kohdistuivat valikoimatta kaikkiin yhteiskuntaluokkiin, kuitenkin keskiluokkaan erityisesti. Ihmisiä vainottiin ja surmattiin vähäisistäkin syistä. Hallinto oli erityisen jyrkkä poliittista toisinajattelua ja vastarintaa kohtaan. Vanha älymystö oli uuden hallinnon erityisenä silmätikkuna. Vanha hallitseva luokka sai mennä, kun uutta ihmistä muovattiin porvarillisen yhteiskunnan tuhkasta. Tarkoituksena oli tasa-arvoistaa yhteiskunta pakkokeinoin. Punaiset khmerit vainosivat erityisesti lukeneistoa, kuten pappeja, lääkäreitä ja opettajia. Yhteydet ulkomaille olivat riittävä syy teloitukseen. Myanmarin historia
Itsenäisyytensä alkuvuosina maa ajautui poliittisten ja etnisten ryhmien välisiin sisäisiin valtataisteluihin. Kommunistiset liikkeet ryhtyivät vallanpitäjien vastaiseen sissisotaan. Arakanin osavaltiossa islamistiset separatistit vaativat itsenäisyyttä ja alueen irrottamista Burmasta. Myös Aung Sania tukenut armeija oli jakaantunut kahteen ryhmittymään. Eteläisessä Burmassa Karenit olivat nousseet vastustamaan burmalaisia ja vaativat itselleen suurempaa aluetta. Myös kachinit ja monit kapinoivat maan hallintoa vastaan. Heikoimmillaan maan hallitus kontrolloi vain Rangoonia ja sen ympäristöä. Kambodžan historia
Ranska laajensi Kambodžan aluetta vuonna 1907, kun se vaati Siamia luovuttamaan Băt Dâmbângin ja Siĕm Réabin maakuntien alueet. Kambodžan merkitys ranskalaisille oli ennen kaikkea strateginen, sillä alue suojasi ranskalaisille tärkeämpää Kotšinkiinaa brittiläisten imperiumin laajentumispyrkimyksiltä. Kambodžan kehittämiselle uhrattiin voimavaroja mahdollisimman vähän. Koulutuksen kehitys laiminlöitiin ja perusopetusta korkeampaa opetusta Ranskan Indokiinassa sai ainoastaan Vietnamissa. Maahan ei syntynyt korkeasti koulutettua keskiluokkaa, vaan khmerit jakaantuivat maaseudun riisinviljelijöihin ja pääkaupunki Phnom Penhin kuninkaallisiin. Keskiluokkaisen kauppiasväestön muodostivat kiinalaiset ja vietnamilaiset, jotka saivat muuttaa Kambodžaan esteettä. Kambodžalainen kulttuuri
Kambodžalaisessa populaarimusiikissa länsimaiset soittimet ja harmoniat yhdistyvät perinteisemmän khmer-musiikin piirteisiin. 1960- ja 1970-luvuilla suosioon nousivat erityisesti laulajat Sinn Sisamouth ja Ros Sereysothea, ja Phnom Penhissä oli tähän aikaan kukoistava garage rock -skene. Sisamouth joutui monien muiden tavoin punaisten khmerien surmaamaksi. Nykyisin maahan palanneet khmerit ovat tuoneet oman lisänsä Kambodžan musiikkiin ja esimerkiksi khmerinkielinen rap ja karaoke ovat suosittuja. Punaiset khmerit
Pracheachon-puolue joutui vähitellen yhä kovenevan vainon kohteeksi ja maanalainen kommunistinen toiminta organisoitui uudelleen vuonna 1960 Phnom Penhissä järjestetyssä salaisessa puoluekokouksessa. Puolueen pääsihteeriksi nousi puolueen veteraani Tou Samoth, mutta seuraavana vuonna apulaispääsihteeriksi valittiin Saloth Sar, joka myöhemmin tuli tunnetuksi nimellä Pol Pot. Tou Samothin kadottua hämärissä olosuhteissa vuonna 1963 Saloth Sar eli Pol Pot nousi puolueen johtoon. Kambodža
1960-luvulla Sihanouk kertoi pyrkivänsä täydelliseen puolueettomuus- ja sitoutumattomuuspolitiikkaan. Suhteet Yhdysvaltoihin viilenivät varsinkin sen jälkeen kun Sihanouk solmi kauppasopimukset Neuvostoliiton ja Kiinan kanssa. Sihanouk katkaisi kaikki suhteet Yhdysvaltoihin 1965, kun Yhdysvaltojen ilmasota Vietnamin sodassa laajeni Kambodžan alueelle. Oikeiston voitettua Yhdysvaltojen tuella vaalit vuonna 1966 hallitus ryhtyi puhdistamaan maata vasemmistolaisista. Vasemmistolaiset pakenivat maaseudulle ja aloittivat 1967–1968 useita kapinoita, jotka hallitus kuitenkin kukisti verisesti. Kapinalliset alkoivat järjestäytyä kommunistiseksi sissiliikkeeksi, jonka nimeksi tuli punaiset khmerit. Kambodžan historia
Kuningas Sihanouk ja Ranska pääsivät 1949 sopimukseen, jonka mukaan Kambodža oli muodollisesti itsenäinen, mutta Ranskan hallintaan jäivät edelleen armeija, poliisi, oikeuslaitos, valuutta ja ulkomaankauppa. Levottomuudet maassa alkoivat uudelleen 1951, jolloin myös buddhalaiset munkit toimivat aktiivisesti hallitusta vastaan. Kaikki osapuolet, muun muassa myös Yhdysvallat, yrittivät voittaa munkit puolelleen, koska munkkien avulla katsottiin pystyvän hallitsemaan koko maaseutuväestöä. Kuningas Sihanouk aloitti Kambodžan itsenäisyyskampanjan 1953 ja julisti Kambodžan itsenäiseksi kesällä 1953. Ranskan sotilaallinen tilanne Indokiinan sodassa oli sen verran huono, että se joutui tunnustamaan Kambodžan itsenäisyyden marraskuussa 1953. Sihanouk luki virallisen itsenäisyysjulistuksen 9. marraskuuta 1953. Kambodžan itsenäisyys vahvistettiin 1954 Geneven rauhankonferenssissa, joka päätti Indokiinan sodan. Kuningas Norodom Sihanouk luopui kruunusta isänsä Norodom Suramaritin hyväksi 1955, sillä hän katsoi että perustuslaillisena monarkkina hän ei voinut johtaa maata riittävän hyvin. Sihanouk ryhtyi johtamaan maata pääministerinä. Vuosina 1955–1970 Sihanouk oli Kambodžan tosiasiallinen hallitsija joko pääministerinä tai valtion päämiehenä. Khmerit
Khmerit ovat johtava etninen ryhmä Kambodžassa, yli 90 % 13,9 miljoonasta asukkaasta on khmerejä. Khmerien puhuma khmerin kieli on Kambodžan virallinen kieli. Khmerien uskonto on theravada-buddhalaisuus. Demokraattinen Kamputsea
Demokraattinen Kamputsea oli Kambodžan alueella Kaakkois-Aasiassa vuosina 1975–1979 sijainnut valtio. Se sai alkunsa, kun punaiset khmerit kaatoivat sisällissodassa Khmerien tasavaltaa johtaneen Lon Nolin joukot. Se menetti pääosan Kambodžasta, kun Vietnam valtasi maan. Demokraattinen Kamputsea säilytti silti vielä pitkään virallisen asemansa Kambodžan edustajana kansainvälisessä politiikassa, muun muassa Yhdistyneissä kansakunnissa. Prasat Preah Vihear
Preah Vihearin temppeli on ollut Kambodžan sisällissotien näyttämönä ja kärsinyt taisteluissa huomattavia vahinkoja. 1975 vallasta syöstyn Lon Nolin hallituksen joukot kokoontuivat viimeisiin puolustusasemiin temppelin alueelle, ja 1979 punaisten khmerien vuoro oli vetäytyä samaiselle rajaseudulle Vietnamin invaasion edessä . Sotaponnisteluiden rahoittamiseksi rakennuksista irrotettiin kuvapatsaita ja muita osia myyntiä varten, minkä seurauksena temppelin kunto heikkeni hälyttävästi. Muistomerkki oli sotatoimialueena, raskaasti miinoitettuna ja huonojen kulkuyhteyksien takana (lyhyttä katkoa 1992–1993 lukuun ottamatta ) matkailijoiden saavuttamattomissa vuoteen 1998 saakka, jolloin temppeliin linnoittautuneet punakhmeritaistelijat siirtyivät hallituksen joukkojen puolelle . Tällöinkin pääsy oli käytännössä mahdollista vain Thaimaan puolelta, sillä kalliojyrkänteelle rakennettiin Kambodžasta tie vasta paljon myöhemmin . Kambodžan väestö
Theravada-buddhalaisuus, jota punakhmerit sortivat, on jälleen maan pääuskonto, jota harjoittaa 96,4 prosenttia väestöstä. Muslimeja väestöstä on 2,1 prosenttia ja muita 1,3 prosenttia. Buddhalaisuuteen on sekoittunut perinteistä animismia ja esi-isien palvontaa. Buddhalaisilla temppeleillä ("wat") on ollut maan historian aika merkittävä rooli paikallisina kulttuuri- ja koulutuskeskuksina, mutta valtaosa niistä tuhottiin punakhmerien aikana. Nyt buddhalaisuus on kirjattu maan perustuslakiin valtionuskonnoksi. Islaminuskoisia ovat lähinnä chamit, pieni kristitty vähemmistö asuu Phnom Penhissä ja muissa suurissa kaupungeissa ja vuoristoheimot harjoittavat animismia. Kambodžan historia
Punakhmerien välit Vietnamiin alkoivat pian kiristyä. Vietnam ei voinut enää hyväksyä punakhmerien hyökkäyksiä Vietnamin puolelle ja uutisia vietnamilaisväestön vainosta: lopulta joulukuussa 1978 Vietnamin armeija hyökkäsi Kambodžaan ja sai Phnom Penhin nopeasti hallintaansa. Punaiset khmerit ja Pol Pot pakenivat Thaimaan rajalle, ja Vietnam asetti valtaan hallituksen, joka koostui Pol Potin vainoja paenneista punakhmereistä. Maanpaossa ollut Sihanouk ryhtyi nyt yhteistyöhön punaisten khmerien kanssa ja toimi päämiehenä koalitiohallituksessa, jota tukivat Kiina ja länsivallat. Thaimaa vuorostaan tarjosi punakhmereille turvapaikan vastineeksi siitä, että Kiina veti tukensa maan kommunistiselta puolueelta. Vastustaakseen kommunistien johtamaa Vietnamia Yhdysvallat avusti punakhmerejä miljoonilla dollareilla ja asetti vietnamilaisten tukeman Kamputsean kansantasavallan kauppasaartoon. Presidentti Jimmy Carterin hallinto esti kansantasavallan pääsyn Yhdistyneisiin kansakuntiin (YK), jossa Kambodžaa edusti 1990-luvun alkuun asti punakhmerien ja Sihanoukin monarkistien pakolaishallitus. Koillisrintama
Koillisrintama syntyi, kun Neuvosto-Venäjän puolelle paenneet Lapin punakaartilaiset perustivat uuden rintaman hyökätäkseen valkoisten selustaan. Valkoiset puolestaan olivat samaan aikaan käynnistämässä omaa hyökkäystään Itä-Karjalan valtaamiseksi ja liittämiseksi Suomeen. Punaiset luopuivat omista hyökkäysaikeistaan nopeasti, kun Neuvosto-Venäjä ja kansanvaltuuskunta kielsivät Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaisesti punakaartia ylittämästä valtionrajaa. Tämään jälkeen punaiset perustivat rajan tuntumaan Neuvosto-Venäjän puolelle Kuusamon korkeudelta aina Kuolajärven pitäjän Kurttiin ulottuvan puolustuslinjan estääkseen valkoisia etenemästä Vienan Karjalaan ja sitoakseen samalla heidän joukkojaan pois Etelä-Suomen taisteluista. Valkoisten hyökkäysten jälkeen taistelut päättyivät lopulta 23. huhtikuuta, kun Itä-Karjalan valtaus lopetettiin ensimmäisen maailmansodan ympärysvaltojen painostuksen vuoksi. Pelkona oli Suomen liittolaisen Saksan eteneminen Vienan kautta brittijoukkojen valvomalle Jäämeren rannikolle. Kambodžan–Vietnamin sota
Kambodžan ja Vietnamin välit alkoivat huonontua 1975, kun Pol Potin johtamat punaiset khmerit nousivat valtaan. Punakhmerit eivät luottaneet Vietnamiin, mikä kärjisti maiden suhteita. Vuoden 1975 puolivälissä alkoivat rajakahakat. Kesäkuussa 1977 Vietnam ehdotti neuvotteluita rajariitojen ratkaisemiseksi, mutta Kambodža ei tähän suostunut. Joulukuussa Kambodža syytti Vietnamia aggressioista ja vaati vietnamilaisjoukkojen vetäytymistä. Vuoden 1978 alussa Kambodža katkaisi diplomaattisuhteensa Vietnamiin. Kambodža
Kambodža on Kaakkois-Aasian maaksi hyvin homogeeninen valtio, sillä sen väestöstä ylivoimainen enemmistö on khmerejä, puhuu khmerin kieltä ja on buddhalaisia. Khmerien osuus väestöstä on 90 prosenttia. Khmer on valtion virallinen kieli. Vähemmistöihin kuuluvat kiinalaiset, vietnamilaiset, chamit ja khmer loeut. Mekongjoen varrella pääkaupungin pohjoispuolella asuvat chamit ovat merkittävin vähemmistö; chamit polveutuvat muinaisen Champa-kuningaskunnan asukkaista ja he omaksuivat islaminuskon malaijeilta. Heitä vainottiin pahoin punakhmerien aikaan. Kambodžan kiinalaiset ovat pääosin sulautuneet valtaväestöön, mutta vietnamilaiset ovat säilyttäneet oman kulttuurinsa. Khmer loeut ovat vuorostaan maan koillisosassa asuvia vuoristoheimoja, joita on noin 20. Venäjän historia
Venäjän sisällissota taisteltiin ”Punaisten” kommunistien ja vallankumouksellisten ja ”Valkoisten” monarkistien, konservatiivien ja liberaalien vallankumousta vastustavien välillä. Myös ryhmä nationalisteja ja anarkisteja, joita nimitetään ”Vihreiksi” näytteli pienempää osaa. Venäjän, Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan muodostaman "Triple Ententen" muut maat liittyivät valkoisten puolelle. Angkor Wat
Angkor Wat vaati 1900-luvulla huomattavaa restaurointia, pääasiassa kerääntyneen maan ja kasvillisuuden poistamista. Työn keskeyttivät sisällissota ja punaisten khmerien hallinto 1970- ja 1980-luvuilla, mutta lukuun ottamatta pääosin Angkorin jälkeisten patsaiden varkauksia ja tuhoutumista temppelille aiheutui tuolla aikakaudella suhteellisen vähän vahinkoa. Champa
Champa kävi pitkään sotia khmerejä ja pohjoisen vietnamilaisia vastaan liittoutuen ajoittain molempien kanssa toista vastaan. Khmerien onnistui valloittaa Champa kuningas Suryavarman II:n johdolla vuonna 1145, mutta vain kaksi vuottaz myöhemmin Champan kuninas Jaya Harivarman I:n onnistui karkottaa alueen vallanneet khmerit. Khmerien pääkaupunki Angkor vallattiin ja ryöstettiin vuonna 1177. Khmerit palasivat jälleen myöhemmin ja he hallitsivat maata vuosien 1190 ja 1220 välillä. 1200-luvulla ilmaantui jälleen uusi uhka monolien muodossa. 1280-lukuun mennessä monolit olivat valloittaneet Kiinan ja Vietnamin, minkä jälkeen Kublai-kaani vaati Champan hallitsijoita hyväksymään mongolien suojeluksen ja vasalliuden. Kun vaatimuksiin ei suostuttu, seurasi sotapäällikkö Sügetü sotaretki Champaan. Mongolit valtasivat pääkaupunki Vijayan, mutta kuningas Indravarman pakeni seuraajineen maan vuoristoon, josta käsin he tekivät iskuja mongoleja vastaan. Lopulta vuonna 1284 Sügetü päätti lähteä joukkoineen alueelta saatuaan Champan kuninkaalta vakuutteluja tämän kuuliaisuudesta. 1300-luvun alussa Champan kuningas Jaya Simhavarma nai Vietnamin keisarin siskon, mutta kuninkaan kuoltua vuonna 1307 sodat vietnamilaisia jatkuivat. Jatkuva sodankäynti heikensi Champaa ja 1400-luvulla se pieneni vähitellen pelkäksi tynkävaltioksi. Punaiset khmerit
Kamputsean puolueen kapinatoiminta ei alkuun saanut juurikaan tukea Pohjois-Vietnamista tai muista sosialistisista maista. Pohjois-Vietnamin hallitukselle ja FNL:lle oli tärkeintä säilyttää Sihanoukin riippumaton ulkopolitiikka, joka mahdollisti FNL:n huoltokuljetukset Kamputsean alueen kautta. Vuonna 1970 punaisilla khmereillä oli pieni noin 4 000 sissin joukko. Monet sisseistä tulivat köyhistä pienviljelijäperheistä ja olivat nuoria asevelvollisia. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
1970-luvulla punaiset khmerit ottivat vallan Kambodžassa, missä suoritettiin kansanmurha. Kamputsean ja Vietnamin välit kiristyivät ja Neuvostoliitto jatkoi liittolaisensa Vietnamin tukemista. 1978 Vietnam teki lopun punaisten khmerien hallinnosta miehittämällä Kamputsean. Vietnam vetäytyi Kamputseasta 1989. Kambodžan–Vietnamin sota
Kambodžan–Vietnamin sota käytiin 1978–1989. Se alkoi, kun Vietnam hyökkäsi Kambodžaan. Vietnam valtasi Kambodžan nopeasti, syrjäytti punakhmerien johtaman Demokraattisen Kamputsean ja perusti maahan Kamputsean kansantasavallan. Miehitys jatkui vuoteen 1989, jolloin Vietnam vetäytyi Kambodžasta. Sota jatkui tämän jälkeen sisällissotana punakhmerien ja vietnamilaismielisen Kamputsean kansantasavallan välillä. Rauhaan päästiin vuonna 1991. Heng Samrin
Heng Samrin (s. 1934) on kambodžalainen poliitikko. Hän oli maansa valtionpäämies vuosina 1979–1993. Samrin oli Pol Potin johtamien Punaisten khmerien jäsen, ja hyvässä asemassa vuonna 1975 kun Punaiset khmerit nousivat valtaan. Toukokuussa 1978 hän osallistui Pol Potin vastaiseen kapinaan, ja sen epäonnistuttua Heng Samrin pakeni Vietnamiin. 
Saman vuoden joulukuussa Heng Samrin palasi Kambodžaan Vietnamin valloitusjoukkojen kanssa, ja hänet nimitettiin presidentiksi. Kambodža
Oikeuslaitos muodostuu korkeimmasta oikeudesta, alioikeuksista ja erityistuomioistuimesta, joka käsittelee Punaisten khmerien hallinnon aikana tehtyjä vakavia rikoksia. Erillistuomioistuimen toimintaan osallistuu myös ulkomaalaisia tuomareita, ja YK oli mukana sen perustamisessa, mutta ei puutu sen toimintaan. Punaiset khmerit
Suurin punaisten khmerien vastainen kapina oli itäisen vyöhykkeen puoluesihteeri So Phimin johtama toukokuussa 1978 ja ilmeisesti kapinahankkeen taustalla oli myös vietnamilaisten tuki. Pol Potin hallinto kukisti kuitenkin kapinan erittäin verisesti ja So Phim teki itsemurhan välttääkseen vangiksi joutumisen. Osa kapinaan osallistuneista pakeni kuitenkin Vietnamiin ja osallistui myöhemmin punakhmerien kaatamiseen. Marraskuussa 1978 keskisen erikoisvyöhykkeen puoluesihteeri Vorn Vet yritti ilmeisesti kaapata vallan, mutta joutui itse puhdistuksen kohteeksi. Khmerien valtakunta
1200-luvulla khmerien valtakunnan talouden perusteet alkoivat muuttua. Valtakunta siirtyi vähitellen pois sotilaallisiin valloituksiin perustuvasta talousjärjestelmästä kohti kansainvälistä kaupankäyntiä. 1400-luvulle tultaessa khmerien valtakunta oli kiinteä osa Kiinan johtamaa kaupankäyntiverkostoa. Talouden muuttuminen on voinut olla seurausta theravada-buddhalaisuuden noususta vallitsevaksi uskonnoksi. Toisin kuin hindulaisuudessa theravada-buddhalaisuudelle oli ominaista tasa-arvoisemmat valtarakenteet. Samalla myös hindulaisuudesta peräisin oleva jumalkuninkaan käsite hylättiin. Khmer Issarak
Khmer Issarak oli aatteellisesti hyvin hajanainen ja 1940-luvun loppuun mennessä se oli hajonnut kommunistiseen ja antikommunistiseen siipeen. Thaimaalle myönteinen antikommunistinen siipi menetti nopeasti merkityksensä, kun yksi sen johtajista, Dap Chhuon, loikkasi Kambodžan hallituksen riveihin 1949. Son Ngoc Thanh muodosti sen rippeistä oikeistolaisen Khmer Serein 1950-luvulla. Hariharalaya
Jayavarman II perusti khmerien valtakunnan noin 802 ja valitsi uuden valtakunnan pääkaupungiksi Hariharalayan. Se säilyi khmerien pääkaupunkina 800-luvun loppuun asti. Indravarman I:n kuoltua 889 hänen poikansa taistelivat vallasta ja Hariharalaya ilmeisesti tuhoutui pahoin näissä taisteluissa, sillä Indravamanin seuraaja Yasovarman I (hallitsi n. 889/890–n. 910/912) rakennutti uudeksi pääkaupungiksi Yasodharapuran, joka oli valtakunnan ensimmäinen pääkaupunki Angkorissa. Punaiset khmerit
Punaisten khmerien tekemät murhat kohdistuivat myös etnisiin vietnamilaisiin, kristittyihin, muslimeihin ja buddhalaismunkkeihin. Koska Kiinan hallitus oli punaisten khmerien liittolainen, kiinalaisia ei tapettu, mutta monet lähtivät maasta, sillä he eivät saaneet harjoittaa ammattiaan. Myös puolueen sisäiset puhdistukset yltyivät punaisten khmerien hallinnon aikana huippuunsa vuosina 1977–1978. Koska puhdistusten yhteydessä tapettiin varsinaisen kohteen lisäksi myös tämän työtoverit, perhe jopa koko kylä, vaativat ne tuhansittain uhreja. Punakaarti (kulttuurivallankumous)
Keväällä 1967 Maon Shanghain kommuunille antama tuki kannusti punakaartilaisia suorittamaan paikallis- ja aluetasolla ”vallankaappauksia”, joissa paikalliset viranomaiset syrjäytettiin ja punakaartilaiset ottivat heidän virastonsa omaan haltuunsa ja julistivat perustaneensa kommuuneja. Tämän jälkeen Kansan vapautusarmeija otti väliaikaisesti asiat komentoonsa ja punakaartien toimintaa hillittiin väkisin. Mao alkoi kuitenkin pelätä armeijasta lähtöisin olevan ”helmikuun vastavirran” pysäyttävän kulttuurivallankumouksen, ja lietsoi muutamaa kuukautta myöhemmin punakaartit aloittamaan hyökkäyksensä uudelleen. Elokuussa 1967 Kiina ajautui suureen sekasortoon, kun monet armeijan yksiköt hajosivat ja raskaita aseita käsiinsä saaneet kilpailevat kaartit alkoivat taistella toisiaan vastaan eri puolilla maata. Nämä taistelut aiheuttivat enemmän kuolonuhreja kuin kaikki punakaartien siihenastinen toiminta. Khmerien valtakunta
Jayavarman VII laajensi khmerien valtakuntaa myös muilla ilmansuunnilla: pohjoisessa Thaimaasta Laosiin, etelässä Mekongin suistoalueelle ja Thaimaan puolella Malakan niemimaalle. Lännessä valtakunta rajoittui nykyiseen Myanmariin. Valtakunnan laajentumista seurasivat lukuisat rakennusprojektit, kuten 225 kilometriä pitkä valtatie Angkorista Phimaihin. Tie on edelleen havaittavissa ilmakuvauksista, ja Thaimaan puoleisen osuuden restaurointi on aloitettu 2000-vuosikymmenellä. Kambodžan historia
Huolimatta jatkuvista naapurimaiden hyökkäyksistä, khmerit säilyttivät kulttuurisen ja kielellisen identiteettinsä Kambodžan pimeinä vuosisatoina. On mahdollista että nykyistä Kambodžaa ei olisi, elleivät ranskalaiset olisi valloittaneet Indokiinaa imperiumiinsa, vaan Kambodža olisi sulautunut Thaimaahan tai Vietnamiin. Lon Nol
Pohjois-Vietnam ja Kiina lisäsivät pian sotilaallista tukeaan hallitusta vastaan vuodesta 1968 taistelleille punaisille khmereille. Kiinassa oleskellut Sihanouk liittoutui punakhmerien kanssa Kuninkaalliseksi kansallisen yhtenäisyyden rintamaksi ("Gouvernement Royal d'Union Nationale du Kampuchéa") ja asettui pakolaishallituksen keulakuvaksi. Sisällissotaa käytiin hallituksen kansallisten joukkojen ("Forces Armées Nationales Khmères", FANK) ja täysin punakhmerien hallinnassa olleen Kambodžan kansan kansallisen vapautusarmeijan välillä. Haing S. Ngor
Helmikuun 25. päivä vuonna 1996 Ngor ammuttiin asuntonsa ulkopuolella Los Angelesissa. Hänet ampuivat katujengin jäsenet, jotka vaativat Ngorilta medaljonkia, joka oli tämän kaulalla. Medaljonki sisälsi hänen kuolleen vaimonsa kuvan. Ngorilta ei varastettu yhtään rahaa, vaikka lompakko sisälsi muutama sata dollaria käteistä. Tuolloin liikkui myös jonkin verran spekulaatioita siitä, että jengi oli toiminut punaisten khmerien sympatisoijien puolesta, mutta tätä ei ole koskaan todistettu. Hongwu
Luostari, jossa Zhu Yuanzhang asui, käytännössä tuhoutui sota­voimien kukistaessa paikallista kapinaa. Vuonna 1352 Zhu liittyi yhteen monista kapinallisista joukoista, jotka olivat nousseet vastustamaan mongolilaista Yuan-dynastiaa. Kapinallis­ryhmässä hän pääsi pian johtavaan asemaan. Hänen johtamansa ryhmä liittyi myöhemmin Punaisiin turbaaneihin, millenariastiseen lahkoon, joka oli sukua Valkoiselle Lootukselle ja joka oli omaksunut buddhalaisuuden, zarahustra­laisuuden ja muiden uskontojen kulttuurisen ja uskonnollisen perinnön. Koska häntä laajalti pidettiin kungfutse­laisuuden ja uus­kungfutse­laisuuden puolustajana Kiinan valta­väestön, han-kiinalaisten keskuudessa, Zhu pääsi johtamaan kapinallisia, jotka taistelivat Yuan-dynastian kukistamiseksi. Punaiset Turbaanit ja Zhu valloittivat yhdessä koko Kiinan ja yrittivät yhdistää sen jälleen mongolien valloitusta edeltävän kaltaiseksi. Kambodžan erityistuomioistuin
Kambodžan erityistuomioistuin tai punakhmer-tuomioistuin (Extraordinary Chambers in the Courts of Cambodia, ECCC) on Phnom Penhissä sijaitseva Yhdistyneiden kansakuntien ja Kambodžan hallituksen perustama erityistuomioistuin. Sen tarkoituksena on syyttää Punaisten khmerien johtajia ja henkilöitä, jotka olivat suurimmassa vastuussa 17. helmikuuta 1975–6. tammikuuta 1979 tapahtuneista joukkotuhonnasta, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja sotarikoksista. Vaikka YK oli apuna tuomioistuimen luomisessa, se on silti itsenäinen kambodžalainen tuomioistuin, jossa on kuitenkin kansainvälistä edustusta. Kambodžan historia
Chenla oli khmerien kuningaskunta, joka legendan mukaan syntyi chameilta vallatulle maalle. Chenla oli ollut Funanin vasallivaltio, mutta se erkani Funanista valtakunnan heikennyttyä noin vuonna 550. Chenlan valtakautta ei kestänyt kauan, sillä 600-luvun lopulla valtakunta jakaantui kahtia. Kiinalaiset kronikat kutsuvat jakaantunutta maata Maa-Chenlaksi ja Vesi-Chenlaksi. Maa-Chenla sijaitsi nykyisen Laosin eteläosassa ja Vesi-Chenla nykyisen Kambodžan alueella. Maa-Chenla säilyi suhteellisen vakaana, mutta rannikolla sijainnut Vesi-Chenla joutii luultavasti jaavalaisen Sailendra-dynastian vasalliksi 800-luvulla. Vesi-Chenla hajosi lopulta useaan pieneen kuningaskuntaan. Chenlan heikentyminen loi samalla perustan Angkorin valtakunnan syntymiselle. Punaiset khmerit
Punaisten khmerien ideologia oli sekoitus maolaisuutta ja nationalismia, joka suuntautui niin amerikkalaisia kuin vietnamilaisia vastaan. Ideologiassa korostui myös maaseudun ja omavaraisuuden ihannointi sekä anti-intellektuaalisuus.
Erityisesti Maon "Suuren harppauksen" ja kulttuurivallankumouksen on katsottu olleen punakhmerien esikuvina, joskin punakhmerien ohjelma meni esikuvaansakin pidemmälle.
Käytännössä puolue toteutti radikaalin ohjelman johon liittyi kaupunkien hylkääminen, useimpien oppilaitosten ja sairaaloiden sulkeminen, tehtaiden jättäminen, rahan hylkääminen, uskontojen hylkääminen, yksityisomaisuuden lakkauttaminen ja ihmisten siirto maalla oleville pakkotyöleireille. Politiikan tarkoitus oli muuttaa Kambodžan kansa uusiksi ihmisiksi maataloustyön avulla. Osin punaisten khmerien toimet oli tarkoitettu väliaikaisiksi, suunnitelmissa oli esim. uuden teollisuuden luominen kunhan maatalouden omavaraisuus olisi saavutettu ja väestö sopeutettu uuteen järjestelmään. Khmerien valtakunta
Kaupankäynnin merkitys kasvoi 1000- ja 1100-luvuilla, mikä edellytti jonkinlaisen paikallishallinnon luomista. Paikallistasolla valtaa käyttivät hallitsijan nimittämät virkamiehet, jotka muodostivat maan eliitissä oman ”varna”-nimisen eliittiluokan. Virkamiehet edustivat kuningasta provinsseissa ja välittivät ylijäämäisen vaurauden pääkaupunkiin, jossa sen avulla rahoitettiin muun muassa temppelien rakentamista. Provinssien hallinnossa paikallisilla markkinoilla oli merkittävä asema. Temppelit olivat tavallisesti aina markkinoiden läheisyydessä. Kaikki nämä muodostivat vastavuoroisuuteen perustuvan riippuvaisuuksien verkoston, joka yhdisti provinssit pääkaupunkiin. Ukrainan itsenäisyyssota
Sodan yhtenä osapuolena oli vihreä armeija. Se oli ukrainalaisten nationalistien muodostama liitto, joka taisteli sekä valkoisia, punaisia että anarkisteja vastaan. Monet vihreän armeijan jäsenet olivat Venäjän vähemmistökansoja. Merkittävimmät sen tukialueet olivat Etelä-Ukrainassa. Noin 15 000 vihreätä taisteli vuonna 1919 Kubani–Mustanmeren alueella atamaani Grigorieffin johtamina Anton Denikinin joukkoja vastaan. Vuonna 1920 ne taistelivat punaisten kanssa Pjotr Wrangelin valkoarmeijaa vastaan. Vuoden 1920 loppuun mennessä vihreä armeija oli hajonnut. Jotkut menivät taistelemaan punaisten puolelle, jotkut taas valkoisten rinnalle. Punaiset khmerit
Kun punaiset khmerit olivat saaneet vallan 1975, he siirsivät välittömästi 2–3 miljoonaa ihmistä kaupungeista maaseudulle, missä heidät pakotettiin agraariyhdyskuntiin. Tämän jälkeenkin tehtiin lukuisia väestönsiirtoja, joissa ihmisiä siirrettiin uudiskyliin. Termeistä huolimatta nämä käytännössä vastasivat työleirejä. Arviolta kaksi kolmasosaa Kambodžan väestöstä joutui punaisten khmerien kaudella pakkosiirretyksi. Kambodža
Maan puhelinlinjoja tuhottiin laajasti punaisten khmerien hallinnon aikana, eikä verkkoa ole vieläkään korjattu ennalleen. Tämä haittaa telefaksin ja lankapuhelinten sekä internetin käyttöä. Vuonna 2009 lankalinjoja oli 54 200 eli vähemmän kuin yksi sataa asukasta kohti. Kännykkäliittymiä oli 5,6 miljoonaa eli noin 40 liittymää sataa asukasta kohti. Internet-yhteydet ovat kalliita kaikkialla muualla paitsi Phnom Penhissä ja Siam Reabissa. Useimpien kaupunkien postitoimistosta voi soittaa, ja puhelinkioskejakin on. Maassa toimii viisi matkapuhelinoperaattoria, joista suurin, MobiTel, tarjoaa verkon useimpien suurten kaupunkien taajama-alueella. Kun 3G-matkapuhelimet olivat tulossa käyttöön 2006, niiden pelättiin lisäävän pornon levittämistä. Suunnitelma matkapuhelinvideoiden kieltämisestä raportoitiin laajasti länsimaiden lehdistössä.
Syksyllä 2009 maassa oli 74 000 internetin käyttäjää, lähinnä suurimmissa kaupungeissa. Vietnamin historia
Vietnamin välit naapurimaahan huononivat kun Kambodžan sisällissodan päätyttyä punakhmerit nousivat valtaan perustaen Demokraattisen Kamputsean. Maiden rajalla syntyi laukaustenvaihtoa ja vietnamilaiset syyttivät punakhmerejä provokaatiosta. Uutiset punakhmerien julmuuksista levisivät maailmalle ja punakhmerien riveistä loikanneet suostuttelivat Vietnamin antamaan tukensa Kamputsean kansalliselle vapautusrintamalle (FUNSK). Kambodžan–Vietnamin sota alkoi kun Vietnamin armeija hyökkäsi Kambodžaan ja valtasi Phnom Penhin tammikuussa 1979. Vietnamin tuella perustettiin Kamputean kansantasavalta ja punakhmerit syöstiin vallasta. Kamputsean hallintoon asetettiin vietnamilaismyönteinen johto. Kambodžan sisällissota
Punaiset khmerit hallitsivat Kambodžan keskiosaa Mekongjoen ympäriltä. He yrittivät kolmesti Phnom Penhin valtaamista. Vuoden 1974 loppuun mennessä punaiset khmerit olivat onnistuneet katkaisemaan kaupungin yhteyden Sihanoukvillen satamakaupunkiin, minkä takia kaikki apu piti kuljettaa jatkossa ilmateitse tai Mekongia pitkin. Punaiset khmerit aloittivat uudenvuodenpäivänä 1975 suurhyökkäyksen Phnom Penhiin. Taistelut kestivät 117 päivää ja olivat sodan kovimmat. Punaisten khmerien joukot hyökkäsivät kaupunkiin samanaikaisesti monelta eri puolelta, ja osa joukoista valtasi tukikohtia Mekongjoen varrelta sen tärkeältä kuljetusreitiltä. Yhdysvaltain riisi- ja ammuskuljetukset ilmateitse päätyivät, kun kongressi kieltäytyi antamasta lisäapua Kambodžaan. Presidentti Lon Nol erosi 1. huhtikuuta 1975 ja pakeni maasta, sillä pelkästi tulevansa tapetuksi, jos jäisi kiinni. Saukam Khoystä tuli väliaikainen presidentti. Yhdysvallat pyrki vielä viime hetkellä saamaan aikaan rauhan, mutta pian neuvotteluiden kariuduttua Phnom Penh antautui 17. huhtikuuta 1975. Hanit
Han-kiinalaisten valtaa hanien parissa leimasi rauhattomuus. 1800-luvun puolivälissä hanit tukivat Taiping-kapinaa Kiinan keskusvaltaa vastaan. He taistelivat myös ranskalaisia vastaan näiden yrittäessä liittää alueita Yunnanista Ranskan Indokiinaan. Vuonna 1917 Lu Mebei -niminen haninainen johti haneja kapinassa han-kiinalaisia virkamiehiä ja paikallisia tusipäälliköitä vastaan. Toisessa maailmansodassa hanit taistelivat japanilaisia vastaan ja Kiinan sisällissodassa he tukivat kommunisteja kansallismielisiä vastaan. Kommunistien vallan alla haneille perustettiin autonominen Honghen prefektuuri Yunnaniin vuonna 1952. Kambodžan politiikka
Kambodžan oikeusjärjestelmä on melko nuori ja vasta kehittymässä. Punaisten khmerien valtakauden jälkeen koko oikeusjärjestelmä oli tuhottu täysin, ja se piti luoda käytännössä uudestaan lähes tyhjästä. Maan oikeusjärjestelmä on kaksiportainen. Alemmalla tasolla ovat kunnalliset ja maakunnalliset tuomioistuimet. Niiden yläpuolella on vetoomustuomioistuin, joka käsittelee alempien tuomioistuinten siviili- ja rikosoikeudellisista päätöksistä tehtyjä vetoomuksia. Kambodžan korkein oikeus, johon kuuluu yhdeksän tuomaria ja syyttäjää, käsittelee vain lain soveltamiseen liittyviä kysymyksiä. Kambodžalainen kulttuuri
1900-luvun jälkipuoliskon sotakausi ja anarkia olivat maan kulttuurielämälle tuhoisia, ja punakhmerien kansanmurhassa sai surmansa lukuisia taiteilijoita ja älymystön jäseniä. Punaiset khmerit yrittivät palata ”vuoteen nolla” ja hävittivät järjestelmällisesti maan perinteistä kulttuuria. Esimerkiksi esiintyvistä taiteilijoista arviolta 90 prosenttia surmattiin. Vuosisadan loppupuolella tilanne on kuitenkin parantunut ja monia vanhoja taidemuotoja on herätetty jälleen eloon. Kambodžan kansalliskirjasto
Vaikka punakhmerien hallinto päättyi jo vuonna 1979 kesti vuosia, ennen kuin maan kansalliskirjasto saatiin avattua uudelleen. Eräänä syynä tähän oli, että punaisten khmerien aikana erityisesti koulutettua väkeä surmattiin laajalti ja monet lähtivät maanpakoon. Syyskuussa 1973 kansalliskirjastossa työskenteli yhden lähteen mukaan 36 kirjastotyöntekijää. Heistä vain kaksi palasi Pol Potin hallinnon jälkeen kansalliskirjastoon; muiden kohtalosta ei ollut tietoa. Jarvis raportoi puolestaan vuoden 1987 selvitysmatkansa jälkeen kolmen työntekijän olleen tuolloin töissä kansalliskirjastossa punaisten khmerien aikaa edeltäneestä 43 ihmisen henkilökunnasta. Vuoden 1995 yhteenvetoartikkelissaan hän tarkensi kahden neljästäkymmenestä työntekijästä palanneen punakhmerien kauden jälkeen. Monet työntekijöistä oli pakotettu uudelleenkoulutukseen, ellei heitä ollut teloitettu. Azerbaidžanin kurdit
Bolševikkien tultua valtaan Venäjällä kurdeja alettiin kansalaistaa. Tähän hankkeeseen kuului niin sanotun Punaisen Kurdistanin alueen perustaminen vuonna 1923. Alue käsitti kuusi piirikuntaa Armenian ja Azerbaidžanin rajalla. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan siellä asui 37 470 kurdia. Samaan aikaan kuitenkin vain 17 % heistä ilmoitti puhuvansa kurdia äidinkielenään. Vallanpitäjien suhtautuminen kurdeihin muuttui kuitenkin myöhemmin ja heitä alettiin pitää uhkana heidän muihin kurdeihin rajojen ulkopuolelle ylläpitämiensä suhteiden takia. Punainen Kurdistan lakkautettiinkin vuonna 1929. Kurdit olivat ensimmäisiä Neuvostoliiton väestönsiirtojen kohteiksi joutuneita kansoja ja suuri osa heistä siirrettiin vuonna 1937 Kazakstaniin ja Siperiaan. Siirrot johtivat tuhansien kuolemaan. Kurdien sallittiin palata Azerbaidžaniin 1950-luvulla, mutta he olivat jo käytännössä hävinneet merkittävänä väestöryhmänä. Vuoden 1959 väestönlaskennan mukaan Azerbaidžanissa oli 1 500 kurdia, vuonna 1979 5 700 ja vuonna 1989 12 200. Armenialaiset joukot miehittivät entisen Punaisen Kurdistanin alueen Vuoristo-Karabahin sodassa vuosina 1992–1993, minkä seurauksena sen voimakkaasti sekoittunut kurdi-azeriväestö joutui pakenemaan kodeistaan. Kambodžan historia
Tutkijat uskovat että alueen alkuperäisasukkaat olivat austroaasialaista alkuperää. Mon-khmer -kansat saapuivat alueelle myöhemmin ja he luultavasti sekoittuivat alueen alkuperäiskansaan. Aluetta nykyisin asuttavat khmerit saapuivat alueelle luultavasti Kaakkois-Kiinan alueelta ennen ensimmäistä vuosisataa. Khmerien uskotaan saapuneen alueelle ennen kuin naapurikansat thait, laot ja vietnamilaiset saapuivat Kaakkois-Aasian alueelle. Kambodža
Rauhansopimus eri osapuolten (Vietnamin, Kamputsean kansantasavallan hallituksen, punaisten khmerien sekä tasavaltalaisen KPNLF:n ja monarkistisen ANS:n) välillä syntyi parin vuoden neuvottelujen jälkeen 1991. Vietnamin joukot vetäytyivät ja sissiliikkeiden johtajat pääsivät palaamaan Kambodžaan. YK:n operaatio UNAMIC perustettiin auttamaan miinanraivauksessa ja tukemaan noin 370 000 pakolaisen paluuta Thaimaasta.