Milloin Suezin kanava rakennettiin?
Suezin kriisi
Suezin kanava on vuonna 1869 valmistunut ja vuonna 1870 käyttöön otettu Välimeren Punaiseenmereen yhdistävä kanava Siinain niemimaan ja manner-Afrikan välissä. Kanava kuuluu maailman vilkkaimpiin merireitteihin. Kanavan rakennuttaminen oli ollut alun perin ranskalais-egyptiläinen hanke, mutta Egyptin osuus päätyi Britannialle maan talousvaikeuksien takia 1870-luvulla. Egyptistä tuli vain muodollisesti kuninkaansa alaisuudessa itsenäinen Britannian protektoraatti ja brittien taloudellisia etuja kanavalla oli valvomassa 30 000 sotilasta. Suezin kanava-alue oli myös ilmavoimien tukikohta, josta kuninkaalliset ilmavoimat uhkasi Neuvostoliittoa kylmän sodan alkaessa. Suezin kanava
Ranskalaisen Ferdinand de Lessepsin "Compagnie universelle du canal maritime de Suez" -yhtiö aloitti kanavan rakennustyöt 25. huhtikuuta 1859 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1869. Kanavan suunnitteli itävaltalainen insinööri Alois Negrelli ja sen omisti Egyptin hallitus ja Ranska. Ensimmäinen laiva kulki kanavaa pitkin 17. helmikuuta 1867 ja viralliset avajaiset pidettiin 17. marraskuuta 1869. Kanavatyömaalla työskenteli arviolta 1,5 miljoonaa egyptiläistä, joista kuoli töiden aikana noin 125 000. Useimpien kuolinsyy oli kolera. Ferdinand de Lesseps
Lesseps sai ajatuksen Välimeren ja Punaisen meren yhdistämisestä kanavalla jo vuonna 1832, mutta sai rakennusluvan vasta 1856. Suezin kanava vihittiin käyttöön 1869, ja kymmentä vuotta myöhemmin Lesseps aloitti Panaman kanavan rakennusprojektin johtajana, mutta joutui vetäytymään hankkeesta pian poliittisten ja taloudellisten syiden vuoksi. Korintin kanava
Kanavan rakentaminen tuli uudelleen suunnitelmiin 1800-luvulla Kreikan itsenäistyttyä. Kreikan hallitus aloitti projektin kanavan kaivamiseksi vuonna 1869. Urakka tuntui vihdoin mahdolliselta, sillä paljon suurempi Suezin kanava oli valmistunut samana vuonna. Rakentamisen aloitti ranskalainen rakennusyhtiö vuonna 1882. Työt käynnistyivät 23. huhtikuuta tuona vuonna, ja kuningas Yrjö I oli tuolloin itse paikalla. Kanava valmistui lopulta kreikkalaisen rakennusyhtiön rakentamana vuonna 1893, ja se avattiin juhlallisesti 25. heinäkuuta 1893.
Suezin kriisi
Yhdysvalloissa presidentti Dwight D. Eisenhower, ulkoministeri John Foster Dulles sekä heidän kollegansa Britanniassa halusivat tuoda Egyptin ja Nasserin takaisin länsivaltojen piiriin houkuttimena taloudellinen tuki. Maailmanpankki, Yhdysvallat ja Britannia tarjosivat Nasserille 200 miljoonaa USD Assuanin padon rakentamiseksi. Pato Niilillä hallitsisi joen kausittaisia tulvia lisäten Egyptille tärkeää puuvillan tuotantoa sekä tuottaisi energiaa vesivoiman avulla. Vastineeksi Nasserin haluttiin kuitenkin vähentävän Israelin vastaista retoriikkaansa ja aloittavan salaiset rauhanneuvottelut David Ben-Gurionin kanssa. Egyptin tulisi myös ottaa etäisyyttä Neuvostoliittoon. Nasser ei kuitenkaan toiminut vaatimusten mukaisesti. Hän kieltäytyi rauhanneuvotteluista, kannusti Jordanian kuningas Husseinia karkottamaan brittisotilasneuvonantajat maastaan ja tunnusti Kiinan kansantasavallan. Kesään 1956 mennessä ajatus länsivaltojen rahoittamasta Assuanin padosta oli mennyttä. Rutherford B. Hayes
Suezin kanavan rakentanut ranskalainen Ferdinand de Lesseps ryhtyi vuonna 1879 valmistelemaan hanketta, jonka tarkoituksena oli rakentaa kanava Panamaan. Monroen opin hengessä Hayes suhtautui hankkeeseen epäluuloisesti ja julisti, että Panamankannaksen läpi kulkevan kanavan pitää olla Yhdysvaltain hallinnassa tai siellä ei saa olla kanavaa ollenkaan. Hayesin jyrkästä vastustuksesta huolimatta Ranska jatkoi kanavahanketta de Lessepsin johdolla, mutta se epäonnistui myöhemmin. Panaman kanava saatiin rakennettua lopulta vasta vuonna 1912, jolloin se Hayesin vaatimuksen mukaisesti oli Yhdysvaltain hallinnassa.. Suezin kanavasota
Sopimuksen tehneet arabimaat eivät kuitenkaan välittäneet Arafatin lausunnoista.
Kaikki sopijavaltiot kunnioittivat aselevon määräyksiä ensimmäisen kerran sitten vuoden 1967 kesäkuun Kuuden päivän sodan, joka vallitsi Suezin kanavalla egyptiläisten ja israelilaisten asemien välillä. Suvorovin sotakanavat
Suvorovin sotakanavat (Suvorovin kanavat) ovat neljä Puumalassa, Ruokolahdella ja Sulkavalla sijaitsevaa vuosina 1791–1798 rakennettua avokanavaa. Kanavanelikon muodostavat Kutveleen, Käyhkään, Kukonharjun ja Telataipaleen kanavat. Kanavat kantavat rakennustöiden taustalla toimineen venäläisen kenraalin Aleksandr Suvorovin nimeä. Suvorovin kanavat ovat vanhimmat kanavat Suomessa.Turun rauhassa vuonna 1743, ruotsalaisille tappiollisen hattujen sodan (1741–1743) jälkeen, piirrettiin Ruotsin ja Venäjän välinen raja halki Saimaan. Rajamuutoksitta käydyn (1788–1790) jälkeen ryhtyivät venäläiset vahvistamaan alueen puolustusta 1790-luvulla. Rakennustyön tuloksena valmistui mittava Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmä, jonka yksi osa olivat Suvorovin sotakanavat. Linnoitusjärjestelmän tehtävänä oli paitsi keisarikunnan luoteisrajan myös sen pääkaupungin Pietarin turvallisuuden takaaminen. Järjestelmän rakentaminen annettiin kenraali Suvorovin tehtäväksi. Nuijamaa
Saimaan kanavan rakennustyöt Nuijamaan alueella alkoivat vuonna 1844, ja kanavan ensimmäinen osuus Saimaasta Nuijamaanjärveen valmistui vuonna 1852. Koko pituudeltaan kanava vihittiin käyttöön keisari Aleksanteri II:n kruunajaispäivänä 7. syyskuuta 1856. Parhaimmillaan kanavan rakennustöissä oli liki 6 000 miestä. Nuijamaalla sijaitsivat Lietjärven, Ison-Pällin, Pienen-Pällin, Räihän, Tuomojan ja Tuohimäen sulut. Kanavaa uusittiin vuosina 1895–1903 sekä vuodesta 1926 talvisodan syttymiseen saakka. Sotien jälkeen Saimaan kanava jäi Nuijamaanjärven alapuoliselta osuudeltaan Neuvostoliiton puolelle. Sopimus kanavan uudelleenrakentamisesta ja Neuvostoliiton puolelle jääneen osuuden vuokraamisesta tehtiin vuonna 1962 ja uusi kanava avattiin liikenteelle elokuussa 1968. Canal Saint-Denis
Napoleon Bonaparte antoi floréal-kuun 29. päivänä vuonna X (19. toukokuuta 1802) määräyksen Pariisin kanavaverkon rakentamisesta. Siihen sisältyi erityisesti päätös, että oli rakennettava kanava Bassin de l’Arsenalista Bassin de la Villetteen ja sieltä edelleen Saint-Denis'hin. Täten jokialusten ei tarvinnut enää kulkea Pariisin keskustan kautta, missä vesiliikenne Seinellä oli niin vilkasta, että syntyi ruuhkia. Lisäksi kanava soi mahdollisuuden oikaista Seinen yhden suuren mutkan ohi. Kaavinkosken kanava
Kaavinkosken kanava-alueen on suunnitellut komissionimaanmittari Sigrud Rosenberg. Vuonna 1912 laadittujen suunnitelmien jälkeen aloitettiin kosken perkaaminen laivaväyläksi. Työ lienee aloitettu vuoden 1913 aikana. Väylää ruopattiin pääosin konevoimin. Työtä sanottiin "mutraamiseksi". Käytössä oli höyryvoimakäyttöinen ruoppaaja, jota paikalliset kutsuivat "mutruukoneeksi". Kanavatyömaalla oli töissä miesjoukko työvälineinään rautakankeja ja kiviporia. Kiviä nostettiin virran uomasta nostoraa'alla, jota pyöritettiin miesvoimin. Manner
Mantereista kaksi suurinta ovat luonnostaankin keskeltä kapeita, ja nykyään molemmat on tästä kapeimmasta kohdasta keinotekoisesti katkaistu kanavilla, joista Suezin kanava valmistui vuonna 1879, Panaman kanava vuonna 1914. Niinpä myös Euraasia, Afrikka, Pohjois-Amerikka ja Etelä-Amerikka määritellään toisinaan mantereiksi. Näin määriteltynä mantereita ovat: Australian itäpuolella sijaitsevaa, suurimmaksi osaksi merenalaista Zealandiaa on myös ehdotettu mantereeksi, sillä se täyttää monet mantereen tunnusmerkit. Marsin kanavat
Ranskalainen Camille Flammarion ajatteli kanavien olevan marsilaisten tekemiä. Uskoa kanaviin vahvisti yksitään sekin, että Suezin kanava oli valmistunut jokin aika sitten. Canal de l’Ourcq
Canal Saint-Denis avattiin vesiliikenteelle 13. toukokuuta 1821 ja Canal d'Ourcq vuoden 1822 lopulla, jolloin laivat pääsivät kanavaa myöten Saint-Denis'stä Mareuil-sur-Ourcqiin saakka. Ourcq-joki sen sijaan oli jo ennestään kanavoitu laivaliikennettä varten. Ensimmäiset La Ferté-Milonista lähteneet laivat saapuivat tuolloin Bassin de la Villetteen. Vihdoin 4. marraskuuta 1825 ensimmäiset Mareuil-sur-Ourcqista lähtevät laivat saapuivat Canal Saint-Martiniin. Pariisin kanavaverkon rakentaminen kesti näin ollen kaikkiaan 23 vuotta. Canal du Midi
Viljakaupan tarpeista sai alkunsa ajatus, joka johti Euroopan vanhimman yhä käytössä olevan kanavan, Canal du Midin (Etelän kanavan) rakentamiseen. Kanava rakennettiin 1600-luvulla Ludvig XIV:n valtakaudella, vuosien 1666 ja 1681 välisenä aikana. Töiden johtajana toimi Pierre-Paul Riquet. Ferdinand de Lesseps
Ferdinand de Lesseps (19. marraskuuta 1805 – 7. joulukuuta 1894) oli ranskalainen diplomaatti, joka sai aikaan Suezin kanavan rakentamisen. Gamal Abdel Nasser
Länsivallat vetäytyivät patohankkeesta heinäkuussa 1956. Kun Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta kieltäytyivät rahoittamasta hanketta, Nasser päätti kansallistaa Suezin kanavan ja kauttakulusta perittyjen maksujen avulla järjestää rahoituksen Assuanin padon rakentamiselle. kokoontui ja tunnusti Egyptin oikeuden Suezin kanavaan sillä ehdolla, että se päästäisi läpi vieraiden maiden alukset. Canal Saint-Denis
Työt aloitettiin vuonna 1805 Édouard de Villiers du Terragen johdolla, ja kanava otettiin käyttöön vuonna 1821. Siinä oli 12 sulkua, ja sen alku- ja loppupään välinen korkeusero oli 28,34 metriä. Taipaleen museokanava
Taipaleen museokanava on puoli kilometriä pitkä sulkukanava Varkaudessa, Unnukan ja Haukiveden Siitinselän välillä. Se rakennettiin vuosina 1835–1840, ja se oli Suomen ensimmäinen kanava, jossa oli sulkuportit. Kanava on nykyään museokanavana, ja se sijaitsee noin sata metriä itään toimivasta kanavasta. Taipaleen kanavan rakennustyömaalla oli myös Suomen ensimmäinen rautatie vuosina 1836–1840. Gibraltar
Gibraltarista tuli tärkeä kuninkaallisen laivaston tukikohta, ja sen osuus oli tärkeä lokakuun 1805 Trafalgarin taistelussa. Strateginen merkitys korostui Suezin kanavan avaamisen jälkeen, sillä Gibraltar oli Britannian ja sen siirtomaiden Intian ja Australian välisen tärkeän merireitin varrella. Toisen maailmansodan aikana asukkaat evakuoitiin ja Gibraltarin avulla liittoutuneet pystyivät kontrolloimaan liikennettä Välimerelle. Sodan aikana italialaiset tekivät Gibraltariin useita vedenalaishyökkäyksiä. Natsi-Saksan suunnittelema operaatio Felix Gibraltarin valtaamiseksi kaatui Espanjan haluttomuuteen päästää Saksan joukkoja maaperälleen. Jacob Johann von Sievers
Vuonna 1797 hänet nimitettiin vesireitistön johtajaksi. Hän rakennutti Siversovin kanavan, joka yhdistää Mustajoen ja Olhavanjoen. Se lyhentää Vyšni Volotšokin vesitien matkaa, ohittaa Ilmajärven sekä Mustajoen matalan alajuoksun. Siversovin kanava on rakennettu vuosina 1798–1803. Kanavaprojekti onnistui niin hyvin, että Venäjän keisari Aleksanteri I nimesi kanavan Sieversin kunniaksi. Suezin kanava
Kanavan laajentaminen arveltiin maksavan Egyptille yli 8 miljardia dollaria. Hankkeen rahoittivat egyptiläiset sijoittajat jotka ostivat joukkovelkakirjoja viikossa melkein 9 miljardilla dollarilla. Egyptiläiset toivoivat että vuoteen 2023 uusi kanava kasvattaa kanavasta saatavat tulot kaksinkertaiseksi. Saimaan kanava
Vaikka kanavaan oli tehty jatkuvasti parannuksia ja laajennuksia, kuten Mustolan ja Nuijamaan osuuden levennys 15 metriin, vilkkaan liikenteen takia kanavan kapasiteetti alkoi käydä 1900-luvulla riittämättömäksi. Huippuvuonna 1923 kanavan läpi kulki 13 000 alusta ja yli miljoona tonnia tavaraa . Kanavaa alettiin rakentaa uudestaan 1927 oikomalla tiukimpia kaarteita ja yhdistämällä sulkuryhmiä aiempaa suuremmiksi "suursuluiksi". Työstä oli saatu valmiiksi hieman alle kaksi viidesosaa, muun muassa Mälkiän, Mustolan, Pällin, Lietjärven ja Rättijärven suursulut, kun talvisota syttyi 1939 ja työt keskeytyivät. Sodan tuhot rajoittuivat Viipurin pommituksissa tammikuussa 1940 vaurioituneeseen Juustilan sulkuun. Moskovan rauhassa 1940 kanavan luoteispuoli pysyi Suomessa, mutta kaakkoispuoli Nuijamaalta alkaen sisältyi Neuvostoliitolle luovutettuihin alueisiin. Jatkosodan alettua 1941 suomalaisjoukot valtasivat kaakkoispuolen, mutta venäläiset olivat perääntyessään tuhonneet kanavan käyttökelvottomaksi. Erityisesti Lietjärven sulku kärsi merkittäviä vaurioita, kun molemmat portit ja sulkukammio oli räjäytetty. Myös Rättijärven yläportit ja Pällin läppäsilta olivat tuhoutuneet. Suomalaiset joukot saivat kuitenkin korjattua kanavan käyttökelpoiseksi käyttämällä vanhan kanavan sulkuja ja liikennöinti alkoi jälleen sotilastarvikekuljetuksilla kesällä 1942. Liikenne kanavassa päättyi jälleen kesällä 1944 Neuvostoliiton puna-armeijan suorittamaan Viipurin-Petroskoin operaatioon. Sodan päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen mukaan suomalaisjoukkojen oli vetäydyttävä vuonna 1940 hyväksytylle rajalle. Suezin kanavasota
Jordanian kuningas Husseinin osallistuminen Yhdysvaltain ulkoministeri William P. Rogersin tulitaukosuunnitelmaan, joka tarkoitti diplomaattisten suhteiden solmimista Jordanian ja Israelin välillä, johti PLO:n aseelliseen kapinaan Jordanian hallitusta vastaan. PLO:n joukot karkotettiin Jordaniasta syyskuussa 1970 Israelin ja Yhdysvaltain tuella konfliktissa, jota on myöhemmin kutsuttu Mustaksi syyskuuksi. Estääkseen Syyrian armeijan osallistumisen konfliktiin Israel lähetti joukko-osastoja Jordan-joen länsi­rannalle. Tämän arvellaan vaikuttaneen Syyrian jäämiseen konfliktin ulkopuolelle. Suezin kanava
Vuoden 1936 Anglo-egyptiläisessä sopimuksessa Yhdistynyt kuningaskunta sai kaikki valtuudet hallita kanavaa. Vuonna 1951 Egypti sanoi irti sopimuksen. Sopimuksen ehtoina Yhdistyneen kuningaskunnan piti vetää joukkonsa kanava-alueelta vuoteen 1954 mennessä. Kosken sulku
Kosken sulku oli entisen Perniön kunnan alueella Salon kaupungissa läntisellä Varsinais-Suomessa sijainnut sulkukanava joka valmistui vuonna 1828. Kanavan rakennutti ruukinpatruuna Johan Jacob Julin ja kanavaa käytettiin Orijärven kaivoksen kuparimalmin kuljettamiseen proomuilla Koskella sijainneeseen sulattoon. Puu- ja kivirakenteinen 1827–1828 rakennettu sulku oli pituudeltaan 15,74 metriä, sulun leveys vaihteli yläportin 2,97 metrin ja alaportin 2,52 metrin välillä. Putouskorkeutta oli sulun kohdalla 0,9 metriä. Kosken sulku ja hieman aiemmin vuonna 1824 valmistunut Antskogin sulku olivat ensimmäiset Suomeen rakennetut sulut joista on dokumentoitua tietoa. Malmin kuljetus Kosken sulun kautta päättyi 1800-luvun lopulla mutta kanavaa ja sulkua käytettiin edelleen muuhun liikenteeseen. Kosken sulkua korjattiin 1906–1907 ja 1930 mutta 1960-luvulle tultaessa autoliikenteen kasvu teki sulun tarpeettomaksi. Kosken sulku tuhoutui keväällä 1966 kevättulvan murtaessa sulun rakenteet. Bar-Lev-linja
Bar-Lev-linja on linnoitusketju, jonka Israel rakensi kuuden päivän sodassa valtaamalleen Suezin kanavan itärannikolle Siinain niemimaalle. Suezin kanava
Suezin kanava ([suets-], ) on Egyptissä Siinain niemimaan länsipuolella sijaitseva laivakanava, joka yhdistää Välimeren ja Punaisenmeren ja mahdollistaa siten vesiliikenteen Euroopasta Aasiaan ilman Afrikan ympäripurjehdusta. 193,3 kilometriä pitkän kanavan päätepisteet ovat Port Said Välimeren rannikolla ja Suez Punaisellamerellä. Vuonna 2015 vanhan kanavan rinnalle valmistui uusi kanava joka mahdollistaa kanavan käyttämisen molempiin suuntiin saman aikaisesti. Auja al-Hafir
Tammikuun puolivälissä Turkki yritti ottaa haltuunsa Suezin kanava. Osana tätä epäonnistunutta yritystä 20 000 turkkilaista sotilasta eteni El Aujan kautta Siinaille. Samoihin suurin osa muinais­aikaisten rakennusten kivistä kuljetettiin pois Gazan kaupungin rakentamiseksi. Uusi imperialismi
Vuoden 1815 Wienin kongressin ja Ranskan–Preussin sodan välisenä aikana Britannia muodosti maailman modernin teollisen vallan. Suurvaltojen kilpailu alkoi pitkän laman aikana 1873–1896, jonka seurauksena oli sosialistipuolueiden nousu länsimaissa. Britannian askeleena uuteen imperialismiin on usein päivätty vuoteen 1875, jolloin Benjamin Disraeli osti Egyptiltä Suezin kanavan. Britannia otti valvontaansa Kyproksen 1878. Sudanin valtaus 1896–1898 ja Fashodan selkkaus syyskuussa 1898 kiristivät Ranskan ja Britannian välejä. Saksa osoitti kiinnostusta Etelä- ja Lounais-Afrikan alueisiin 1890-luvulla. Japani otti hallintaansa Taiwanin 1895, Mantŝurian 1905 ja Korean 1910. Juustilanselkä
Kun Juustilanjärvestä lasku-uomineen Saimaan kanavaa rakennettaessa vuosina 1845–1856 tuli osa kanavaa, kosket ruopattiin ja Lavolaan rakennettiin kanavaan kuuluva sulku seuraavan sulun ollessa Juustilassa järven pohjoisrannalla. Kun kanavan sulkuja 1920-luvulla alkaneissa laajennustöissä vähennettiin, Lavolan vain 0,6 metrin korkuinen sulku korvattiin avokanavalla vuonna 1932, ja ainakin jo vuonna 1939 Juustilanjärven pinta oli merenpinnan tasossa. Tämän jälkeen kanavan ensimmäinen sulku mereltä tultaessa on ollut Juustilassa (vuodesta 1948 ). Suezin kriisi
Hyökkäyksen alun kiivaan vastarinnan jälkeen Israel valtasi Gazan kaistan marraskuun alkupäivinä ja lähes koko Siinai oli sen hallussa 6. marraskuuta mennessä. Hyökkäyksen aikana maa sai tärkeää ilmatukea, aseistusta ja logistista apua Ranskalta. Lisäksi Egypti oli keskittänyt joukkonsa kanava-alueelle brittien ja ranskalaisten ilmahyökkäysten alettua. Israel oli saavuttanut tavoitteensa Tiraninsalmen avaamiseksi valloittamalla Siinain eteläkärjen ja salmen suun kaksi saarta. Koko operaatiossa oli saanut surmansa noin 200 israelilaista, kun taas egyptiläisten puolella tappiot olivat tuhansia. Maan armeija oli myös kärsinyt huomattavat materiaalitappiot. 7. lokakuuta Israel ilmoitti purkaneensa Egyptin kanssa vuonna 1949 tehdyn aseleposopimuksen, mikä tarkoitti käytännössä aikeita jäädä niemimaalle. Brittien ja ranskalaisten maajoukot saapuivat kanava-alueelle vasta edelleen jatkuneiden ilmaiskujen jälkeen 5. marraskuuta. Keisarinkanava
Kanavan ensimmäisiä osia rakennettiin jo 400-luvulla eaa. Kanava otettiin käyttöön Sui-dynastian aikana 600-luvulla. Sitä jatkettiin massiivisilla rakennustyömailla, ja 1200-luvulla kanava oli yli 2 000 km pitkä ja yhdisti Kiinan viisi suurinta jokea. Saint Helena
Saint Helenan merkitys merenkululle pieneni muun muassa höyrylaivojen ja Suezin kanavan avaamisen jälkeen 1869. Sen talous on horjunut sen jälkeen pienen kokonsa ja syrjäisen sijaintinsa takia. Pellavan viljelyä ja jalostamista kehitettiin paljon vuosien 1907–1966 aikana. Parhaimmillaan pellavateollisuus työllisti lähes puolet työvoimasta. Synteettisten kuitujen kehittämisen takia pellavateollisuus kaatui 1966. Sen jälkeen Saint Helenan maatalouden merkitys työvoimalle on pienentynyt. Balkanin kriisi
Katseiden kääntymistä itään edesauttoi myös Suezin kanavan avaaminen 1860-luvun lopulla. Kanavasta tuli brittiläiselle imperiumille elintärkeä linkki meritiellä Intiaan, mikä sai britit huolestumaan Venäjän mahdollisista pyyteistä laajentaa valtapiiriään itäiselle Välimerelle. Britannian valtionjohto olikin haluton tuomitsemaan hirmutekoja, joita ottomaanien sotajoukot kohdistivat kapinoiviin slaaveihin. Venäjän menestys sodassaan Turkkia vastaan aiheutti niin kiihkeitä tunteita, että Britannia päätyi lähettämään sodan loppuvaiheessa laivasto-osaston Konstantinopolin suojaksi. Liechtensteinin historia
Liechtenstein kärsi 1400-luvulla kolmesta sodasta, Appenzell-sodasta (1405), vanhasta Zürichin sodasta (1444–1446) ja svaabilaissodasta (1499–1500), joiden aikana alueella viholliset ryöstelivät, tuhosivat ja kiusasivat ihmisiä. Svaabilaissodan jälkeen Rein julistettiin Saksan valtakunnan ja Sveitsin ikiaikaiseksi rajaksi, minkä takia Liechtenstein oli erittäin tärkeällä paikalla vuosisatoja.
Vuonna 1510 Brandisin viimeinen paroni luovutti myös Vaduzin ja Schellenbergin alueet Sulzin kreiveille, jotka pitivät majaa Klettgaussa Badenissa. Molempia alueita he hallitsivat sieltä käsin eli hyvin kaukaa. He olivat hartaita katolisia ja pitivät huolen siitä, että Liechtensteininkin alue pysyi sellaisena reformaation aikana. Kaiken kaikkiaan tänä aikakautena oikeuslaitos kehittyi pitkälle alueella. Molemmat alueet saivat oman oikeusistuimensa, joissa oli ylituomari ja kaksitoista tuomaria. Myös muita uudistuksia tapahtui. Sulzien aikakautta pidetäänkin vapauden ja hyvinvoinnin aikana. Kiesimän kanava
Kanavan pituus on 460 metriä, putouskorkeus on 5,40–5,60 metriä ja kanavassa on yksi sulku jonka mitat ovat 43,0 × 8,3 × 2,7 metriä. Kanavassa voivat kulkea alukset, joiden maksimipituus 35,0 metriä, leveys 7,5 metriä, syväys 2,4 metriä sekä maston korkeus enintään 5,9 metriä. Kanavan ylittää yksi kiinteä maantiesilta. Kiesimän kanavaa alettiin rakentaa jo 1918 mutta määrärahojen puute viivästytti rakennustöitä niin että kanava valmistui vasta syksyllä 1927. Rothschild
Rothschildit olivat 1830- ja 1840-luvuilla Euroopan rautateiden rakentamisen päärahoittajia. 1860-lukuun mennessä James de Rothschild oli rakennuttanut suuren osan Euroopan rautatieverkostosta Belgiasta ja Ranskasta Espanjaan, Saksaan ja Itävaltaan. Rothschildit ryhtyivät hankkimaan kaivostoimintaa 1830-luvulta alkaen Espanjan elohopeakaivoksista alkaen, ja he rahoittivat etenkin 1880- ja 1890-luvuilla lukuisia kulta-, kupari- timantti-, rubiinikaivoksia ja öljylähteitä eri puolilla maailmaa, kuten Afrikassa, Intiassa ja Kaukasuksella. Vuonna 1875 Lionel de Rothschild keräsi Britannialle rahat Suezin kanavaan sijoitettavaksi. Kautun kanava
Kautun kanava yhdistää Ruoveden ja Paloveden järvet Ruovedellä, Pirkanmaalla. Tampere–Virrat-laivareitin varrella sijaitseva kanava rakennettiin vuosina 1884–1885, koska järvet yhdistänyt Kautunvuolteen salmi osoittautui perkaamisen jälkeenkin liian vaikeakulkuiseksi laivoille. Kanavan pituus on 160 metriä ja syväys 2,4 metriä, eikä siinä ole sulkuja. Kanavan ylitti alun perin kääntösilta, mutta se on korvattu kiinteällä sillalla (alikulkukorkeus 11,5 metriä), jonka kautta kulkee kantatie 66. Kanavassa oleva vanha kääntösilta on aina auki-asennossa. Suezin kanava
Kanavan liikenne seisahtui kokonaan myös 14. maaliskuuta 1952, kun viisi laivaa ajoi hiekkamyrskyssä karille. Vuoden 1954 viimeisenä päivänä laivan törmääminen siltaan esti taas liikennöinnin kanavaa pitkin. Vuonna 2001 "M/S Fagr" (ex. "Viking 1") kaatui ja upposi myrskyssä.Suezin kanavassa ei ole sulkuportteja, koska sen molemmat päät ovat yhtä korkealla ja maasto on tasaista. Noin 15 000 laivaa kulkee vuosittain kanavan läpi. Sitä pitkin voivat kulkea laivat, joiden syväys on enintään 20,1 metriä. Täydessä lastissa kanavaa voivat käyttää säiliöalukset, joiden kantavuus on 240 000 tonnia. Tällaisista laivoista käytetään nimitystä suezmax. Matka kestää 8 solmun (15 km/h) nopeudella 11–16 tuntia ja lyhentää merimatkaa esimerkiksi Lontoosta Singaporeen 6 175 kilometriä. FS Jean Bart (1940)
Alus palautettiin 1945 Ranskalle, ja sen rakennustöitä jatkettiin seuraavana vuonna Brestin telakalla uusien suunnitelmien pohjalta. Se aloitti koejot 16. tammikuuta 1949 ja se valmistui lopulta toukokuussa 1955. Alus osallistui Suezin kriisiin 1956, ja se siirrettiin seuraavana vuonna reserviin. Alus poistettiin palveluksesta 1961 ja romutettiin 1969. Zeitz
Varhaiskeskiajalla nykyinen Zeitzin seutu kuului Thüringenin kuningaskuntaan. Burgscheidungenin liepeillä Unstrut-joen rantamilla vuonna 531 käydyssä taistelussa frankkilaiset merovingit voittivat thüringeniläiset, joiden valtakunta liitettiin frankkien valtakuntaan. Zeitzin alueelle alkoi muuttaa slaavilaisia talonpoikia. Kuningas Henrik I Linnustaja rakennutti nykyisen "Schloss Moritzburgin" paikalle linnan talonpoikien valvomiseksi. Varhaisin asiakirjamaininta Zeitzista on vuodelta 967 muodossa "Cici". Zeitz toimi piispan asuinpaikkana vuodesta 968 vuoteen 1028, jolloin asuinpaikaksi vaihtui Naumburg. Jälleen 1200-luvulla piispat asuivat Zeitzissa. Koko hiippakunta lakkautettiin 1564 piispa Julius von Pflugin kuoltua. Barokkityylinen "Schloss Moritzburg" rakennettiin 1600-luvulla, ja samaan aikaan kaupunkiin kohosi useita barokkirakennuksia. Singaporen historia
Singaporen asema kaupankäynnin keskuksena vahvistui entisestään 1800-luvun loppupuoliskolla. Suezin kanavan avaaminen teki Malakansalmesta suosituimman reitin Itä-Intiaan. Uudet höyrylaivat tarvitsivat säännöllisin välimatkoin lisää polttoainetta ja Singapore oli yksi näistä pisteistä. Kaupankäyntiä vilkastuttivat myös siirtomaavaltojen yhä laajeneva vaikutusvalta Kaakkois-Aasiasta ja Thaimaan avautuminen kuningas Chulalongkornin aikana. Singapore oli aiemmin keskittynyt pääasiassa kaupankäyntiin, mutta 1890-luvulla Singaporeen perustettiin myös kevyttä teollisuutta, joka jalosti muun muassa Malakan niemimaan tinaa autoteollisuuden tarpeisiin. Kalkkisten kanava
Kalkkisten kanava on Asikkalassa sijaitseva Päijänteen ja Ruotsalaisen yhdistävä automaatti- ja osin kauko-ohjattava kanava. Kanava on valmistunut vuonna 1878. Kanavahankkeesta oli keskusteltu jo 1850-luvulla, mutta kanavan rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1875. Kalkkisten kanava uusittiin vuosina 1961–1964. Kanava on 1 315 metriä pitkä ja sen 500 metriä pitkä sulku on pisin Euroopan makeanveden kanavista.. Vedenpintojen korkeusero sulussa on 0,90–1,15 metriä. Suezin kanavasota
Israel hyökkäsi 26. kesäkuuta 1970 Syyriaan. Hyökkäys oli osana Lähi-idässä vallitsevaa vakavaa tilannetta. Israelin ilmavoimat tukivat hyökkääviä maavoimien joukkoja. Vaikka Syyrian armeija teki kovaa vastarintaa, israelilaisten panssariosastojen onnistui vallata syyrialaiset asemat Golanin kukkuloilta. Canal Saint-Martin
Canal Saint-Martin, samoin kuin Canal Saint-Denis ja Canal de l’Ourcq, määrättiin rakennettavaksi floréal-kuun 29. päivänä vuonna X annetulla lailla. Vuonna 1809 rakennustyöt jouduttiin Ranskan silloisen tilanteen vuoksi keskeyttämään, ja niitä päästiin jatkamaan vasta vuodesta 1815 lähtien. Tällöin kuninkaaksi tullut Ludvig XVIII määräsi töitä jatkettavaksi ja nimitti niitä johtamaan insinööri Pierre-Simon Girardin. Projektin rahoittamiseksi prefekti Chabrol ehdotti, että olisi turvauduttava yksityiseen pääomaan. Vuonna 1818 perustettiin yhtiö, Compagnie des Canaux de Paris. Vuonna 1821 tämä yhtiö sai julkisella urakkahuutokaupalla tehtäväkseen rakentaa Canal Saint-Martinin, mihin se sai alkupääomakseen 5,4 miljoonaa sen aikaista Ranskan frangia. Pian töiden edistämiseksi perustettiin toinenkin yhtiö, Compagnie du canal Saint-Martin. Seinen departementin prefekti muurasi peruskiven 3. toukokuuta 1822. Uuden kanavan vihki 4. marraskuuta 1825 käyttöön kuningas Kaarle X. Kuuden päivän sota
Vuonna 1956 käytyä Suezin–Siinain sotaa seurasi Lähi-idässä kymmenen verrattain rauhallista vuotta. Suezin sota oli päättynyt Egyptin kannalta sotilaalliseen häviöön, mutta poliittisen voittoon. Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton painostus pakotti Israelin vetäytymään Siinailta, minkä vastineeksi Egypti suostui lopettamaan sissiryhmien lähettämisen Israelia vastaan ja tekemään Siinaista UNEF-joukkojen valvoman aseettoman alueen. Malta
Suezin kanavan avaaminen 1869 vaikutti suotuisasti Maltan talouteen. Saari sai itsehallinnon 1921, mutta se peruttiin 1933. Suomen kanavat
Valtavan suuri hanke oli Saimaan kanavan rakentaminen, joka saatettiin päätökseen vuonna 1856. Saimaan kanavassa oli 15 sulkua, joissa oli yhteensä 28 sulkukammiota. Saimaan kanavan rakentamisen takia Konnuksen ja Taipaleen kanavat jouduttiin rakentamaan uudelleen, koska ensimmäiset kanavat olivat Saimaan kanavaa ahtaammiksi mitoitettu. Saimaan kanava oli taloudellisesti hyvin kannattava ja elvytti Itä-Suomen taloutta. Siitä muodostui huomattava turistinähtävyys. Nykyinen vuokrasopimus päättyy 2013. Canal Saint-Martin
Kanavan eteläosa Boulevard Jules-Ferryn eteläpuolella on tunneloitu, joskin tunnelin kattoon on jätetty muutamia valoaukkoja. Tunnelin katon pohjoisosan muodostaa vuonna 1907 rakennettu "Voûte de Temple". Etelämpänä kanava kulkee tunneloituna Boulevard Richard-Lenoirin alla, ja tämän osuuden katto, "Voûte Richard Lenoir", rakennettiin vuosina 1860-1862. Kanavan eteläisin osa, "Voûte de la Bastille", kulkee Place de la Bastillen ali ja tunneloitiin vuonna 1862. Suomen suuriruhtinaskunta
Suomen suuriruhtinaskunnan teollisten, taloudellisten ja sosiaalisten muutosten kannalta keskeistä oli, että maan keskushallinto aloitti keisarin kehotuksesta voimakkaan liikenneväylien rakentamisen ja kunnostamisen 1850-luvulla. Talouden merkantilistien ja liberalistien välillä oli erimielisyyttäkin siitä pitikö maassa edistää rautatieverkon vai vesireittien eli kanavien rakentamista. Vaikka kanavien haittapuolena oli jään muodostuminen talvella, molemmat kuljetusreitit kuitenkin tukivat erityisesti metsäteollisuuden kehitystä; kanavat toimivat uittoreitteinä ja rautateillä vietiin raaka-aineita ja valmiita tuotteita. Saimaan kanava oli maan suurin kanavahanke ja se valmistui vuonna 1856. Kanavaa käytti vuosina 1857–1870 noin 2  600 laivaa vuodessa. Merkittäviä hankkeita olivat myös Lempäälän, Muroleen ja Valkeakosken kanavat. Höyrykonetekniikan kehitys ja uudet kanavat käynnistivät lähinnä henkilöliikennettä palvelleen, vilkkaan pienikokoisten höyrylaivojen liikennöinnin kaikille suuriruhtinaskunnan suurille järville. Jakokosken museokanava
Kanava rakennettiin 1879. Kanavassa oli alkuaan puusulut. Vuonna 1907 sulut uusittiin kivi- ja betonirakenteisiksi. Vuosina 1956–1973 koko Pielisjoen porrastus toteutettiin ja vanhat kivi- ja betonisulut museoitiin. Zeebrugge
Bruggen Pohjanmereen yhdistävä kanava oli 1500-luvulta alkaen madaltunut ja muuttunut lopulta kaupankäynnin kannalta käyttökelvottomaksi. Vuoden 1900 tienoilla Zeebrugge rakennettiin Bruggen uudeksi ulkosatamaksi. Satama antoi vähitellen uutta voimaa Bruggen näivettyneelle talouselämälle. Bruggen kaupunkia ja Zeebruggea yhdistää kymmenen kilometrin mittainen, vuonna 1907 avattu kanava. Suezin kriisi
Israel ei ollut yhtä taipuvainen vetäytymiseen. Siihen oli kuitenkin lopulta taivuttava Yhdysvaltojen uhattua vetää kaiken tukensa maalta. Israel viivytteli pitämällä hallussaan kaistaletta niemimaalta Eilatista niemimaan kärkeen ja miehittämällä edelleen Gazaa, mutta lopulta näiltäkin alueilta vetäydyttiin maaliskuussa 1957, kun Yhdysvallat oli luvannut Tiraninsalmen pysyvän avoinna israelilaiselle merenkululle. Toisin kuin Britannian Edenistä, Ben-Gurionista tuli Israelin politiikan suurmies, joka oli käynyt tasaveroisena neuvotteluja suurvaltojen kanssa. Kaikkiin tavoitteisiinsa Israel ei ollut päässyt, mutta esimerkiksi Tiraninsalmi oli nyt avattu ja egyptiläiset joukot eivät palanneet asemiinsa Siinain niemimaalla. Armeija oli osoittanut kykynsä sodassa, mikä näkyi myös politiikkaan siirtyneiden Moshe Dayanin ja Shimon Peresin poliittisena menestyksenä. Suezin kanavasota
Suezin kanavasota (Kanavasota Suezilla 1967–1970) (, ) oli Israelin ja Egyptin välinen asemasota. Sota syttyi Egyptin aloitteesta Siinain niemimaan valtaamiseksi takaisin Israelilta, joka valtasi alueen kuuden päivän sodassa 1967. Jom kippur -sota
Israelin puolustus Suezin kanavan rannalla nojasi kuuden päivän sodan jälkeen rakennettuun Bar-Lev-linjaan, jonka vahvuus oli hyökkäyksen alkaessa vain noin 500 miestä. Egyptin erikoisjoukot mursivat linjan useista kohdin. Muutamissa asemissa israelilaiset tekivät piiritettyinä useita päiviä vastarintaa ennen antautumistaan. Suurimmat hankaluudet aiheutuivat kuitenkin kanavavyöhykkeelle tuoduista uusista Neuvostoliiton toimittamista ilmatorjuntaohjuksista, jotka tekivät Israelin ilmavoimien iskut mahdottomiksi. Punainenmeri
Punainenmeri on pitkä ja kapea ja suuntautuu pohjoisluoteesta eteläkaakkoon. Sen pohjoispäässä on kaksi kapeaa lahtea: Suezinlahti ja Aqabanlahti. Suezinlahden pohjoispäästä lähtee Suezin kanava, joka yhdistää sen Välimereen. Lahtien väliin jää Siinain niemimaa. Liikenne Suomessa
Suomen siirryttyä Venäjälle maanteitä ja vesiliikennetä kehitettiin selvästi. Maanteitä rakennettiin erityisesti Itä-Suomeen ja Pohjanmaalle, mikä hyödytti kaikkia elinkeinoja. Sisävesille rakennettiin useita kanavia. Pohjois-Savon liikennettä edistettiin rakentamalla 1835–1839 Taipaleen ja Konnuksen kanavat ja Kokemäen vesistöön Muroleen kanava 1850–1856. Suurin kanavaurakka oli kuitenkin Saimaalta Viipurinlahdelle rakennettu Saimaan kanava. Ismaïlia
Ismail pašša perusti kaupungin 1863, jolloin Suezin kanava oli valmistunut. Kaupunki on nimetty hänen mukaansa. Suezin kanavan hallituksen pääpaikka sijaitsee Ismaïliassa Timsah-nimisen järven rannalla. Manchesterin kanava
Manchesterin kanava on 14-24 m leveä ja 58 kilometriä pitkä kanava Luoteis-Englannissa. Siinä on viisi sulkua. Kanava avattiin vuonna 1894 ja se oli valmistuessaan maailman suurin kanava. Salahmin ruukki
Salahmin ruukin liikenneyhteydet paranivat kun Saimaan kanava valmistui 1856. Fredrik Sovelius rakennutti 1858 38 lästin kaljaasi "Salahmin" joka aloitti liikenteen Maaningasta Kuopion kautta Saimaan kanavalle ja edelleen joko Pietariin tai Suomen rannikkokaupunkeihin ja vielä edemmäs Tallinnaan, Lyypekkiin ja Kööpenhaminaan. Kaljaasi haaksirikkoutui 1865 Ruotsin rannikolla. Strömman kanava
Kanava rakennettiin alun perin helpottamaan Kiskonjoen kaivoksesta saadun rautamalmin kuljetusta Teijon ruukille. Paikalla on kaksikin kanavaa: vanha Strömman kanava, jonka rakennutti Teijon ruukin omistaja Viktor Zebor Bremer vuosina 1844–1845, ja siitä noin puoli kilometriä länteen sijaitseva uusi kanava, joka rakennettiin vuosina 1967–1968. Kissakosken kanava
Kissakosken kanava on Puulaveden virtaamissuunnan kääntämiseksi ja sen pinnan laskemiseksi vuosina 1831–1854 kaivettu 1,1 km pitkä avokanava Hirvensalmen Kissakoskella. Kanava laskee Liekuneesta ja Puulasta Metsälampeen ja Vahvajärveen. 1907–1920 Kanavan rannalla toimi Osakeyhtiö Kissakoski Aktiebolag. Itse paperitehdasta alettiin rakentaa 1909. Vuoden 1920 tulipalon jälkeen tehdas toimi enää pelkkänä puuhiomona 1922–1939. Alueelle perustettiin Kissakosken voimalaitos 1939. Kielin kanava
Kielin kanavan edeltäjä oli vuonna 1784 valmistunut Eiderin kanava, joka yhdisti Pohjanmereen laskevan Eiderjoen yläjuoksun Itämereen Kielin kaupungin kohdalta. Näin syntyi kahden meren välinen 175 kilometriä pitkä vesireitti, josta rakennetun kanavan osuus oli 43 kilometriä. Eiderin kanava oli kuitenkin vain 29 metriä leveä ja 3 metriä syvä, mikä rajoitti sen käyttöä. Rurikinlinna
Alue on osittain tuhoutunut, koska toisen maailmansodan aikana alueen halki kulki puna-armeijan puolustuslinja. Ilmajärvestä pohjoiseen on rakennettu 1700-luvun lopulla Siversovin kanava, joka halkaisee Rurikinlinnan alueen. Tätä aluetta ei ehditty koskaan kunnolla tutkia, joten ei ole tiedossa, kuinka paljon viikinkiajan esineistöä on ikuisesti menetetty. Eroosion vuoksi Siversovin kanava on nykyään 90–100 metriä leveä. Siversovin kanava on osa Vyšni Volotšokin vesitietä, joka rakennettiin 1700-luvulla varjagien vanhalle Volgan reitille. Vääksyn kanava
Kanavan rakennuspäätös tehtiin samalla kun Lahden kautta kulkevan Riihimäki–Pietari-rautatien rakennuspäätös. Vesiyhteys Päijänteeltä Lahteen yhdistyi näin ratayhteyteen rannikolle ja sen teollisuuskeskuksiin. Toisaalta kanavan valmistuminen oli yksi tekijöistä, jotka johtivat erillisen Loviisan–Vesijärven rautatien toteuttamiseen. Tämä rata valmistui useiden hylättyjen suunnitelmien jälkeen vuonna 1901. Lahden Niemestä Loviisan Valkoon kulkenut kapearaiteinen rautatie yhdessä kanavan kanssa muodostivat Keski-Suomesta Suomenlahdelle tärkeän kuljetusreitin, jonka kulta-aika oli 1900-luvun alkupuoliskolla. Suezin kriisi
Ranska ja Britannia suostuivat vetämään joukkonsa kanava-alueelta ja niiden tilalle alueelle sijoitettiin YK:n joukkoja. Näin sai lopulta alkunsa Yhdistyneiden kansakuntien UNEF I -rauhanturvaoperaatio, johon myös vuotta aikaisemmin Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi liittynyt Suomi osallistui. Ranska ja Britannia olivat viimeistä kertaa olleet keskeisessä asemassa Lähi-idän sodissa ja Suezin kriisin ratkaisu merkitsi viimein niiden suurvalta-aseman murenemista. Niiden tilalle Lähi-idässä olivat nousseet Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. Britannian Edenille kriisi merkitsi uran loppua. Nasserille kriisi oli huomattava voitto. Vihollinen ei ollut saanut kanava-aluetta ja hänen hallintonsa ei ollut hajonnut. Nasserista tuli arabimaailman ja laajemmin koko kolmannen maailman sankari kolonialistien vastaisessa taistelussa. Södertälje
Södertäljen kanava vihittiin käyttöön 1809 ja ensimmäistä kertaa yli tuhanteen vuoteen kyettiin purjehtimaan Itämeren ja Mälarenin välillä. Jo viikinkiajalta lähtien oli tehty useita yrityksiä avata tämä vesitie. 1400-luvulla Engelbrekt Engelbrektinpoika antoi tehdä tiettyjä töitä kanavan kaivamiseksi, mutta työtä ei saatu valmiiksi. Kaarle XI käynnisti työt uudelleen ja rakennutti kanavan keskisen Södertäljen Maren-järven ja Igelstavikenin välille. Tätä kanavaa ylläpidettiin kuitenkin huonosti ja se rappeutui ajan myötä. Jäänteitä kanavasta on edelleen nähtävissä maastossa etenkin Scanian pääkonttorin ja Pershagenin alueen välillä, jossa vesitie on edelleen enimmäkseen avoinna. Suezin kanava
Vuonna 2015 6. elokuuta valmistui Suezin kanavan laajennus joka mahdollistaa liikenteen kahteen suuntaan samaan aikaan. Kanvaa kaivettiin lisää 37 kilometriä. Myös vanha uoma ruopattiin syvemmäksi 35 kilometrin matkalta. Laajennus lyhentää laivojen jonotusaikoja, mikä vastaavasti lyhentää matka-aikaa 18 tunnista 11 tuntiin. Uusi kanava mahdollistaa myös entistä suurempien laivojen liikennöinnin sekä suurempien määrien aluksia kulkea kanavan läpi. Suezin kanavasota
Perustana aseleposopimukselle oli amerikkalainen Rogersin suunnitelma, jonka Yhdysvallat oli aiemmin kesällä esittänyt. Yhdysvallat esitti suunnitelmassa, että osapuolet pysäyttäisivät kaikki sotatoimet kolmeksi kuukaudeksi, kunnes tarkoituksena oli saada rauhanneuvottelut käyntiin. Välittäjänä toimisi ruotsalainen YK:n välittäjä ja Moskovan suurlähettiläs Gunnar Jarring. Gibraltarin historia
Suezin kanavan aukaisemisen jälkeen 1869 Gibraltarin merkitys kasvoi entisestään, sillä Välimerta pitkin kulki suurin osa laivoista, jotka menivät Britannian siirtomaihin Itä-Afrikkaan ja eteläiseen Aasiaan. Gibraltarinvuoreen tehtiin 1900-luvun alussa tunneleita, jotka helpottivat liikkumista niemimaan länsi- ja itäosien välillä. Kaivettu maa käytettiin alueen laajentamiseen, ja Gibraltar laajeni noin 26 hehtaarilla.
Gibraltar oli maailmansotien aikana liittoutuneiden merkittävä merisatama. Toisen maailmansodan alussa Gibraltarin siviiliväestö evakuoitiin Britanniaan, Jamaikaan ja Madeiralle, jotta niemimaa voitaisiin linnoittaa mahdollisen Saksan hyökkäyksen varalta. Gibraltarilla oli 1942 yli 30 000 brittisotilasta. Asukkaiden palauttaminen alkoi 1944. Pääosa asukkaista oli palannut 1946, vaikkakin viimeiset palasi vasta 1950. Sodan aikana italialaiset tekivät Gibraltariin useita vedenalaishyökkäyksiä. Natsi-Saksan suunnittelema operaatio Felix Gibraltarin valtaamiseksi kaatui Espanjan haluttomuuteen päästää Saksan joukkoja maaperälleen. Suomenvedenpohja
Saimaan kanavan valmistuttua vuonna 1856 väylä kanavalle tehtiin Viipurinlahdelta Linnasalmen, Suomenvedenpohjan ja Juustilanjärven kautta, ja kanavaan rakennettiin 0,6 metrin korkuinen sulku Lavolaan Suomenvedenpohjan ja Juustilanjärven välille. Vuonna 1932 sulku Lavolassa korvattiin avokanavalla. Kun kanava vuosina 1964–1968 rakennettiin uudelleen, väylä Suomenvedenpohjassa siirrettiin nykyiselle paikalleen Kivisillansalmeen. Nykyään Vuoksen vanhan uoman loppuosa Suomenvedenpohjan ja Juustilanselän välillä muodostaa merenpinnan tasossa olevan sisääntuloväylän Saimaan kanavalle ennen kanavan ensimmäistä sulkua Juustilassa. Biber
Saksalaiset ehtivät suunnitella mielikuvituksellisia erikoistehtäviä Bibereille. Yksi suunnitelma oli pienoissukelluveneiden pudottaminen Suezin kanavaan lentoveneestä. Tehtävänä olisi ollut tukkia kanava upottamalla suuri rahtilaiva. Suezin kriisi
Suezin kriisi oli 29. lokakuuta – 7. marraskuuta 1956 käyty lyhyt sota Egyptin, sekä Ison-Britannian, Ranskan ja Israelin liittouman välillä. Egyptiin hyökänneet Britannia, Ranska ja Israel olivat alkaneet suunnitella sotaa Egyptin Gamal Abdel Nasserin ilmoitettua maan kansallistavan tuolloin brittiläis-ranskalaisen Suezin kanavan. Britannia ja Ranska päättivät palauttaa kanavan länsimaiseen hallintaan ja Israel osallistui sotaan miehittäen Siinain niemimaan. Kylmän sodan suurvallat Yhdysvallat ja Neuvostoliitto tuomitsivat hyökkäyksen pakottaen hyökkääjät vetäytymään alueelta. Britannialle ja Ranskalle kriisin päätös merkitsi niiden suurvalta-aseman loppua. Saarikosken kanava
Saarikoskelle valmistui kanavankaitsijan asuin- ja ulkorakennukset vuonna 1903. Kiurujoen kanavointi valmistui kokonaisuudessaan vuonna 1907. Kuitenkin jo vuotta aikaisemmin väylä avattiin tavara- ja henkilöliikenteelle Saarikosken sulun valmistuttua. Se oli viimeinen Suomeen rakennetuista noin 20 puusulusta. Segeža
Ensimmäisiä mainintoja asutuksesta alueella on 1500-luvulta. Segežan rautatieasema perustettiin vuonna 1914 Muurmannin radan varrelle, joka yhdisti Venäjän strategistesti tärkeisiin Barentsinmeren satamiin. Neuvostovallan aikana oleellinen oli vankityövoimalla toteutettu Vienanmeren–Itämeren kanavan rakentaminen. Sen tultua valmiiksi 1933 saatettiin työvoimaa käyttää muuhun infrastruktuuri- sekä teollisuusrakentamiseen. Vuonna 1939 aloitettiin paperitehtaan ja sen tarvitseman sellutehtaan rakentaminen. Tämäkin oli NKVD:n hanke. Aiheeseen liityviä teemoja on esillä kaupunginmuseossa. Toisen maailmansodan aikana tehtaassa tuotettiin kuitenkin kranaatinheittimiä ja miinoja ja paperin ja sellun tuotantoon siirryttiin vuonna 1943. Kairon kuninkaallinen ooppera
Khedive Ismail oli tilannut oopperatalon rakennettavaksi juhlistamaan Suezin kanavan avajaisia. Talon suunnittelivat arkkitehdit Pietro Avoscani ja Rossi. Talo suunniteltiin 850 hengelle ja se oli pääosin rakennettu puusta. Oopperatalo sijaitsi Egyptin pääkaupungissa Kairon Asbakin ja Ismailyyan kaupunginosien välissä. Kiinan historia
Merkittävimpänä hankkeenaan Sui-dynastian aikana rakennettiin Keisarinkanava. Sen tärkein tehtävä oli mahdollistaa viljan kuljetus etelästä pohjoisen tärkeisiin keskuksiin. Pääkaupungin läheisyydessä ei pystytty tuottamaan kaikkea tarvittavaa, joten hyödykkeitä piti tuoda kauempaa. Valmistuttuaan kanavaverkosto oli yli 2000 kilometriä pitkä. Olemassaolevaa Huaijoen ja Jangtsen välistä kanavaa parannettiin ja suuri kanava yhdisti Jangtsen ja Keltaisenjoen. Kanavaverkostot yhdistivät Luoyangin ja etelässä nykyisen Hangzhoun ja Pekingin pohjoisessa. Kanavanrakennustyö tehtii pakkotyövoimalla ja siihen osallistui 5,5 miljoonaa ihmistä. Työhön velvoitettiin osallistumaan kaikkien 15-50 vuotiaiden rahvaan miesten. Aikakaudelta peräisin olevan lähdeteoksen mukaan työssä kuoli 2 miljoonaa ihmistä. Kanava valmistui toisen Sui-keisarin Yang Din aikana 600-luvun alussa. Kanavan merkitys Kiinan taloudelliselle kehitykselle ja yhtenäisyydelle on ollut huomattavaa. Canal Saint-Martin
Seinen prefekti Georges Eugène Haussmannin 1860-luvulla käynnistämät Pariisin laajat uudisrakentamishankkeet koskivat myös Canal Saint-Martinia. Hänestä kanava vaikutti avoimelta haavalta, joka haittasi maaliikennettä Pariisin keskustan ja uusien itäisten arrondissementtien välillä. Sen vuoksi osa kanavasta tunneloitiin, ja tunnelin katolle rakennettiin Boulevard Richard-Lenoir. Katos teki myös mahdolliseksi sota- ja ratsujoukkojen kuljettamisen kanavan itäpuolella sijainneisiin työväestön kaupunginosiin. Jotta laivaliikenne kanavassa olisi katoksista huolimatta mahdollista, sen tasoa alennettiin 5,5 metriä. Vuodesta 1862 lähtien höyrykäyttöiset hinaajat vetivät jokialuksia holvikatoksen ali. Vuonna 1908 tunneloitua osuutta pidennettiin, jotta voitiin rakentaa nykyinen Boulevard Jules-Ferry. Gibraltarin historia
Gibraltarista kehittyi 1800-luvulla merkittävä sotilastukikohta ja kauppakeskus, ja sen merkitys kasvoi entisestään 1869, kun Suezin kanava avattiin. Maailmansotien aikana Gibraltar oli merkittävä liittoutuneiden satama, ja toisen maailmansodan aikana sen siviiliväestö evakuoitiin Saksan valloituksen pelossa. Sodan jälkeen Francisco Francon hallinto alkoi vaatia voimakkaammin Gibraltarin liittämistä takaisin Espanjaan. Vuoden 1967 kansanäänestyksessä gibraltarilaiset äänestivät ylivoimaisella enemmistöllä säilymisestään brittien alaisuudessa. Protestiksi Espanja sulki Gibraltarin-vastaisen rajansa. Raja avattiin lopulta 1985, kun Britannia oli uhannut estää Espanjan jäsenyyden Euroopan yhteisössä. Gibraltarin talous on monipuolistunut 1900-luvun lopulla, ja se ei ole enää niin riippuvainen Britannian armeijan läsnäolosta. Laatokan kanava
Pietari I:lle nimetty kanava otettiin käyttöön vuonna 1731. Sen pituus oli noin 111 kilometriä, leveys 20 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Kobona- ja Olhavajokien välille rakennettiin patoaltaita ylläpitämään tarvittavaa vedenkorkeutta. Niiden yhteydessä sekä kanavan molemmissa päissä oli sulut. 1700-luvun lopussa rakennettiin vielä toinen kanava Olhavalta Säsjoelle, ja 1800-luvun alussa sitä jatkettiin Syvärin suulle asti. Israelin joukkotuhoaseet
Israel alkoi havitella ydinasetta heti itsenäistymisensä jälkeen vuonna 1948. Ranska oli sopiva yhteistyökumppani, kun molemmat olivat jääneet ”atomikerhosta” pois. Israelin tiedemiehet luultavasti auttoivat Ranskaa rakentamaan P-1 plutoniumin tuotantoreaktorin ja UP-1 plutoniumin erottelulaitoksen. Ranska auttoi Israelia rakentamaan Dimonan reaktorin vastapalveluksena Israelin toimista Suezin kriisissä vuonna 1956. Kriisi alkoi, kun Egypti sulki Suezin kanavan ja Britannia ja Ranska yrittivät sotilasoperaatiolla estää sulkemisen. Kun Britannia ja Ranska epäonnistuivat sodassa, Israelin joukot valtasivat koko Siinain. Suezin kriisi laukaisi Israelin ydinaseohjelman täydelle teholle. Canal Saint-Martin
Canal Saint-Martin on 4,55 kilometrin pituinen kanava Pariisissa, suurimmaksi osaksi 10. ja 11. arrondissementissa. Se yhdistää Bassin de la Villetten ja sen kautta Canal de l’Ourcqin Port de l’Arsenaliin, Pariisin huvivenesatamana toimivaan altaaseen, joka eteläpäässään liittyy Seineen. Kanava valmistui vuonna 1825. Sen alkuperäisenä tarkoituksena on ennen kaikkea johtaa juomavettä Pariisiin, mutta alusta lähtien tätä varsin kapeaa kanavaa on käytetty myös vesiliikenteeseen. Siinä on yhdeksän sulkua, ja sen yli johtaa kaksi kääntösiltaa. Korkeusero sen eri päiden välillä on 25 metriä. Kanavan eteläosa on noin kahden kilometrin pituudelta tunneloitu. Ranskan toinen keisarikunta
Julkiset rakennushankkeet tarjosivat työtä. Pariisissa suoritettiin laajoja uudelleenrakennustöitä paroni Georges-Eugène Haussmannin johdolla. Talouselämä kukoisti, joskin keinottelu aiheutti epävarmuutta. Talouselämää yritettiin aktivoida hyvin liberaalilla ulkomaankauppapolitiikalla, muun muassa Cobben-sopimuksella vuonna 1860. Tämän sopimuksen tarkoituksena oli myös hankkia keisarikunnalle työväenluokan tuki. Suezin kanavaa alettiin rakentaa, ja se valmistui vuonna 1869. Suezin kanavasota
Israel syytti kuitenkin Egyptiä siitä, että se olisi rikkonut 7. elokuuta alkaneen aselevon. Syytösten mukaan Egypti olisi aselevon astuttua voimaan rakentanut ohjustukikohtia Suezin kanavan välittömään läheisyyteen. Nämä syytökset tekivät rauhanneuvotteluista erityisen hankalat, mutta eivät kuitenkaan johtaneet neuvottelujen katkeamiseen.War of Attrition 1969-1970 Suez
Suez ([suets], ) on kaupunki Egyptissä lähellä Suezin kanavan suuta. Kaupunki tuhoutui Suezin kriisin aikaan, mutta rakennettiin uudelleen vuonna 1975. Egypti
Vuodesta 1867 lähtien Egyptiä hallitsivat osmanien alaisina varakuninkaina kediivit. Suezin kanavan valmistuttua vuonna 1869 Egyptistä tuli tärkeä maailman liikenteen solmukohta, mutta toisaalta maa velkaantui pahoin. Suojellakseen sijoituksiaan Yhdistynyt kuningaskunta otti Egyptin hallintoonsa vuonna 1882, vaikka nimellinen valta säilyikin osmaneilla vuoteen 1914 asti. Vuonna 1914 maasta tehtiin virallisestikin Britannian protektoraatin alainen Egyptin sulttaanikunta. Vuonna 1922 Egypti virallisesti itsenäistyi, mutta Britannialla oli maassa huomattava vaikutusvalta vielä sen jälkeen, koska sillä oli sotilastukikohtia Suezin kanavan varrella, jota se yhä piti hallinnassaan. Egyptin parlamentti laati vuonna 1923 uuden perustuslain suositun Saad Zaghlulin johdolla. Vuosina 1924–1936 maassa oli lyhytaikainen, mutta menestyksekäs yritys muotoilla Egyptin hallintoa eurooppalaisen mallin mukaan. Britit kuitenkin pitivät tietyn määrän valtaa hallussaan, mikä johti hallituksen jatkuvaan epätasapainoon. Toiseen maailmansotaan Egypti osallistui liittoutuneiden puolella. Nekau II
Joistain Nekaun rakennuttamista monumenteista on hänen nimensä on poistettu, mikä voi merkitä sitä, että hänen ulkopolitiikkansa nähtiin jälkeenpäin epäonnistuneena . Nekau oli kuitenkin tietyllä tavalla edellä aikaansa, sillä yksi hänen visioistaan oli "Suezin kanava". Hän kaivautti uomaa Wadi Tumilatin kautta Niilistä Punaisellemerelle Pelusionin alueelle. Tämä on Suezin kanavan varhaisin edeltäjä . Lisäksi historioitsija Herodotos kertoo, että Nekaun käskystä foinikialaisretkikunta suoritti ensimmäisen Afrikan ympäripurjehduksen noin 2000 vuotta ennen Vasco da Gamaa. Suez Environnement
Yhtiön historian katsotaan alkaneen 1858, kun ranskalainen diplomaatti ja insinööri Ferdinand de Lesseps perusti yhtiön "Compagnie universelle du canal de Suez" Suezin kanavan rahoittamiseksi. Lukuisten käänteiden jälkeen viimeisimpänä 2008 Suez -yhtiö ja energiayhtiö Gas de France yhdistyivät GDF Suez -nimen alle, ja siitä eriytettiin vesi- ja jätehuoltoon keskittyvä, 2002 perustettu Suez Environnement. Toinen teollinen vallankumous
Euroopan suurvaltojen siirtomaainnostus suuntautui eteläiseen Aasiaan välimereltä kaukoitään ja Afrikkaan. Ranska laajensi alueitaan kaukoidässä vallaten 1885 Annamin ja Tonkinin. Sitten Ranska pakotti valtaansa Siamin eli nykyisen Thaimaan sekä Laosin. Englannin hallitus huolestui tilanteesta ja valloitti loput Birmasta eli nykyisestä Myanmarista. Venäjä havitteli pääsyä Intian valtamerelle ja sai osia Persiasta haltuunsa. Afrikassa Britannia tavoitteli Kapkaupunki–Kairo-akselia, joka oli ristiriidassa Ranskan hankkeen kanssa, joka tavoitteli siirtomaita Senegalista Sudaniin. Ranska valloitti tähän liittyen 1881 Tunisian turkkilaisilta. Egypti, joka kuului Osmanien valtakuntaan, oli ollut läheisessä suhteessa Ranskaan. Ranskalaiset rakensivat vuonna 1869 valmistuneen Suezin kanavan. Tämä oli vaikea paikka Britannialle, koska kanavan läpi kulkeneista laivoista 80 prosenttia oli brittiläisiä. Vuonna 1875 britit ostivat Egyptin taloudellista ahdinkoa hyväksi käyttäen varasulttaanin kanavaosakkeet. Egypti pakotettiin ranskalais-englantilaiseen taloudelliseen ohjaukseen, mikä nosti Egyptissä kapinan. Tämän seurauksena Britannia miehitti maan. Britannia pakotti Ranskan luovuttamaan sodanuhalla Sudanin Britannian hallintaan. Saksa valloitti 1885 Itä-Afrikkaa, suunnilleen nykyisen Tansanian alueen. Kongosta ja samalla Afrikan jaosta järjestettiin kansainvälinen konferenssi 1884–1885, jonka jälkeen muodostui Belgian kuninkaan Lepold toisen hallinnassa oleva Kongon vapaavaltio. Britannia varmisti Afrikan siirtomaansa 1899–1902 käydyssä buurisodassa. Uudet siirtomaaisännät pyrkivät länsimaalaistamaan alusmaitaan muun muassa rakentamalla rautateitä. Länsimaalaistamispyrkimys kuitenkin yleensä kohtasi paikallista vastarintaa ja jätti yhä vieläkin poliittisiin mielipiteisiin vaikuttavaa katkeruutta länsimaita kohtaan. Rideaun kanava
Rideaun kanava ohitti nopeasti merkityksessään Saint Lawrencen vesitien. Kanavan huippuaikaa ei kuitenkaan kestänyt kauan, sillä Saint Lawrenceen rakennettiin sulkuja koskiin. Vuoden 1849 jälkeen kauppaliikenne siirtyi takaisin suorempaan reittiin Suurille järville. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka Rideaun kanavaa käytettiin edelleen paikallisessa liikenteessä, mutta pian tämän jälkeen kauppaliikenne tyrehtyi kanavassa kokonaan. Jo 1800-luvun lopussa kanavan virkistyskäyttö alkoi. Tämä merkitys on kasvanut 1900-luvulla ja samalla alueen historiallinen merkitys on tajuttu. Kuivataipaleen kanava
Kuivataipaleen kanava on Suonenjoella sijaitseva vuonna 1996 uudelleen avattu museokanava, joka yhdistää Vuoksen vesistön ja Kymijoen vesistön. Tämä niin sanotulla "Savonselällä" sijaitseva sulkukanava on ainut kahden vesistön yhdistävä kanava Suomessa. Alun perin tämän 300 metriä pitkän Paasveden ja Kuvansin välisen vesiyhteyden rakensi 1860-luvulla Hackman-yhtiö puunuittoa varten. Vuosina 1890–1891 kanavaan lisättiin sulut, jotka olivat käytössä aina vuoteen 1951. Sulut mahdollistivat laivaliikenteen Hackmanin Sorsakosken tehtailta rautatien varteen Suonenjoen keskustaan. Port de l’Arsenal
Pariisin vesihuoltoa koskevien suunnitelmien toteuttamiseksi jo 1700-luvulla suunniteltiin kanavan rakentamista Ourcq-joesta Seineen. Suunnittelua johtamaan nimitettiin vuonna 1748 insinööri Jean-Pierre Brullée. Vuosina 1822-1825 rakennettiin Canal Saint-Martin, joka yhdisti Bassin de la Villetten Port de l’Arsenaliin ja sitä kautta Seineen. Se ja Canal Saint-Denis muodostivat nyt vain 12 kilometrin pituisen vesiliikenneyhteyden Quai Henri IV:n ja Île Saint-Denis’n välille, kun taas näiden paikkojen välinen laivamatka Seineä pitkin on 35 kilometrin pituinen. Stecknitzin kanava
Stecknitzin kanava () oli kanava Saksan pohjoisimmassa osavaltiossa Schleswig-Holsteinissa. Se rakennettiin vuosina 1392-1398. Kanava yhdisti Stecknitzin (Traven sivujoki) ja Delvenaun (Elben sivujoki) pienehköt joet, ja se oli osa Vanhaa suolatietä (Alte Salzstraße). Kanava oli 85 senttimetriä syvä, 7,50 metriä leveä ja 94 kilometriä pitkä. Lisäksi siinä oli yhteensä 17 sulkua, joista "Palmschleuse" Lauenburgissa on vielä jäljellä. Vuonna 1900 kanavan korvasi uusi Elbe–Lyypekki-kanava. Säviänvirran kanava
Säviänvirran (Säviän) kanava sijaitsee Rautalammin reitillä Pielaveden ja Nilakan välillä. Vanhempi Säviän kanava rakennettiin 1892–1893 Säviänvirran pohjoiseen haaraan. Tämä suluton kanava on 520 metriä pitkä, sen pohjaleveys on 9 metriä ja syvyys 2 metriä. Kanavan yli rakennettiin rautainen kääntösilta jota hoitamassa oli siltavahti. Liikenne kanavalla alkoi varsinaisesti 1895 kun Kolun kanavan valmistuttua avautui yhteys Iisvedelle. Israel
Vuonna 1956 Egypti päätti ottaa Britannian ja Ranskan omistaman Suezin kanavan omaan omistukseensa. Päätöksen seurauksena puhkesi Suezin kriisi, jonka aikana Britannia, Ranska ja Israel hyökkäsivät menestyksekkäästi Egyptiin kohti Suezin kanavaa. Aselepo solmittiin, kun Yhdysvallat ja Neuvostoliitto painostivat osapuolia rauhaan. Vetäytymisen ehtoina olivat YK:n UNEF-joukkojen sijoittaminen Siinaihin valvomaan, että Egypti ei enää hyökkää Israeliin kuten vuoden 1948 sodassa. Suezin kanavasota
21. lokakuuta 1967 Egyptin laivasto upotti israelilaisen sota-alus Eilatin ja pommitti Israelin asemia Bar-Lev -linjalla aikeenaan saada Israelin hallitus tekemään aluemyönnytyksiä. Israel vastasi iskuilla egyptiläisten sotilaskohteisiin ja asutuskeskuksiin Suezin kanavan länsirannalla. 30. lokakuuta Israelin laskuvarjojoukot sabotoivat Egyptin tärkeimmän voimalaitoksen pakottaen Nasserin keskeyttämään sotatoimet muutamaksi kuukaudeksi. Nasser sanoutui 30. maaliskuuta 1969 virallisesti irti edellisistä tulitaukosopimuksista Israelin kanssa. 17. lokakuuta Yhdysvallat ja Neuvostoliitto aloittivat neuvottelut diplomaattisen ratkaisun löytämiseksi. Ulkoministeri William P. Rogers julkisti 9. joulukuuta ehdotuksen, joka vaati Egyptin sitoutumista rauhanprosessiin vastineeksi Israelin vetäytymisestä Siinailta. Molemmat osapuolet torjuivat sopimuksen. Ensimmäinen Neuvostoliiton toimittama modernisoitu ilmatorjunta-aseistus oli toimintavalmiudessa kanavan läheisyydessä 15. maaliskuuta 1970. 7. elokuuta neuvotellun tulitauon mukaan osapuolet eivät saaneet sijoittaa sotilaita 50 kilometriä lähemmäksi kanavaa sen kummallekaan puolelle. Egypti siirsi kuitenkin välittömästi alueelle ilmatorjuntapattereitaan sopimuksen nimenomaisesta kiellosta huolimatta. Pian tulitauon tultua voimaan, 28. syyskuuta, Nasser kuoli sydänkohtaukseen, ja varapresidentti Anwar Sadat alkoi lähes välittömästi valtaan noustuaan valmistella Jom kippurin sotaa. Kielin kanava
1800-luvun lopulla alettiin vaatia uuden kanavan rakentamista yhdistämään Saksan Pohjanmeren ja Itämeren satamat toisiinsa. Kesäkuussa 1887 aloitettiin uuden kanavan rakennustyöt, jotka veivät 9 000 työmieheltä kaikkiaan yhdeksän vuotta. Eiderin kanavasta poiketen uusi kanava vedettiin suoraan Kielistä Elben estuaariin Pohjanmerellä, tosin osaa Eiderjoen uomasta käytettiin hyväksi sitä rakennettaessa. 20. kesäkuuta 1895 kanavan vihki juhlallisesti käyttöön keisari Vilhelm II, joka purjehti kanavan päästä päähän, muurasi sen viimeisen kiven ja nimesi sen Kaiser-Wilhelm-Kanaliksi (”Keisari Vilhelmin kanava”). Said pašša
Said tutustui jo lapsena Ranskan konsulina Egyptissä toimineeseen insinööri Ferdinand de Lessepsiin. Ystävyys osoittautui myöhemmin merkittäväksi, kun Said 1856 myönsi Lessepsin johtamalle ranskalaiselle yhtiölle oikeuden Suezin kanavan rakentamiseen. Myöhemmin sekä Said että Turkin sulttaani kuitenkin kääntyivät vastustamaan kanavan rakentamista, joten hänen valtakautensa viimeisinä vuosina ranskalaiset jatkoivat rakennustöitä ilman lupia. Saidin kuoltua hänen seuraajakseen tuli hänen veljenpoikansa Ismail pašša. Egyptian National Railways
Jo vuonna 1833 pašša Muhammad Ali neuvotteli Thomas Gallwayn kanssa Suezin ja Kairon välisen rautatien rakentamisesta helpottamaan matkantekoa Euroopan ja Intian välillä. Muhammad Ali jatkoi kiskojen ostamista, kun projektista luovuttiin Ranskan painostuksen vuoksi, sillä Ranska oli halukas rakentamaan radan sijasta kanavan. Suezin kanava valmistui 1869. Muhammad Alin kuoleman jälkeen Abbas I sopi Robert Stephensonin kanssa Aleksandrian ja Kairon yhdistämisestä kiskoilla. Ensimmäinen osa tätä rautatietä avattiin 1854 Aleksandrian ja Kafer Eassan välillä, ja koko rata saatiin valmiiksi kahta vuotta myöhemmin. Rata oli ensimmäinen rautatie Afrikassa ja Lähi-idässä. Dwight D. Eisenhower
Eisenhower pakotti Israelin, Britannian ja Ranskan perääntymään, kun ne olivat miehittäneet Suezin kanavan Suezin kriisin aikana. Eisenhowerin hallitus evakuoi yhdysvaltalaisia Libanonista 1958. Saint Lawrencen vesitie
Ensimmäiset rakennustyöt Saint Lawrence -joella suoritettiin vuonna 1783, jolloin Englannin kuninkaallisen armeijan insinöörit yhdistivät Saint-Louis’n ja Saint-François’n järven neljällä matalalla kanavalla. Vuonna 1833 valmistui Wellandin kanava, joka yhdisti Erie- ja Ontariojärven neljänkymmenen puisen sulun avulla. 1900-luvun alkuun mennessä kanavia oli rakennettu jo niin paljon, että Montréalista pystyi purjehtimaan Yläjärvelle saakka matalasyväyksisillä aluksilla. Intian historia
Brittihallinnon aikakaudella oli tulevaisuuden Intiaan suuri vaikutus. Maan rautatie- ja maantieverkosto kehittyi vauhdilla maan eri osien yhdistämiseksi. Maahan rakennettiin myös lennätinlinjat viestintäyhteyksien parantamiseksi. Englanti oli ainoa viestintäkieli lukuisien alueellisten kielien sijasta. Teollisuus kehittyi vauhdilla, ja Intiasta vietiin suuria määriä puuvillaa, vehnää, teetä, kahvia ja juuttia. Suezin kanavan avaaminen vuonna 1869 vauhditti edelleen maan kauppaa, mikä sitoi Intian kansainväliseen talouteen. Samalla kehittyi maan pankkisektori, mikä vauhditti edelleen maan teollistumista ja tehtaiden rakentamista. Suurien kaupunkien kauppiasluokka vaurastui nopeasti. Kaiken talouskehityksen takana oli kuitenkin brittien oma etu, ja Intian teollisuuden kehittämiseen suhtauduttiin välinpitämättömästi. Teollisuuden kehityksestä vastasivat intialaiset teollisuusmiehet, kuten Jamsetji Tata. KrAZ-255B
Ponttonikalusto on hankittu Neuvostoliitosta vuonna 1973 PMP-ponttonikalustona ja sai Puolustusvoimissa tyyppimerkinnän ponttonikalusto 73. KrAZ-255:n alustalla kulkevista ponttoni- ja kalturijaksoista sekä telamatoista rakennetaan uivia siltoja sekä lauttoja, joita hinataan tai työnnetään hinausmoottoriveneellä. PMP-ponttonit tulivat laajempaan julkisuuteen, kun Egyptin asevoimat käytti niitä Suezin kanavan ylitykseen vuonna 1973.