Milloin Libya on perustettu?
Libya
Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan itsenäiseksi kuningaskunnaksi vuonna 1951. Maan ensimmäiseksi hallitsijaksi tuli Kyrenikan emiiri Mohammed Idris al-Mahdi al-Sensusi, joka otti nimekseen Idris I. Libya liittyi OPECin jäseneksi vuonna 1962. Idris sai lähes itsevaltiaan vallan, mutta hallitseminen oli vaikeaa paimentolaisheimojen liikkuvuuden takia. Kun Idris oli ulkomailla sairaalahoidossa, maassa tapahtui vuonna 1969 upseereiden järjestämä arabi­sosialistinen vallankumous, jota johti kapteeni, vallankaappauksen aikana vallankaappaajaryhmän everstiksi ylentämä, Muammar Gaddafi. Gaddafin johdolla talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Vuonna 1973 Libya hyökkäsi Tšadiin, muttei onnistunut liittämään uusia alueita itselleen. 1970-luvulla Libya solmi kolme valtioliittoa Syyrian, Tunisian ja Egyptin kanssa, mutta kaikki liitot raukesivat. Libya
Libya oli Italian siirtomaa. Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan vuonna 1951 itsenäiseksi kuningaskunnaksi, jonka hallitsija oli Idris I. Monarkia kumoutui vuoden 1969 arabisosialistisessa vallankumouksessa, jonka jälkeen Muammar Gaddafi johti maata itsevaltiaana vuosikymmeniä. Hänen johdollaan talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Gaddafi sai surmansa sisällissodassa vuonna 2011. Sisällisodan jälkeen maa on ollut levoton ja tilanne eskaloitui toiseksi sisällissodaksi vuonna 2014. Libyan historia
Nimitys Libya oli egyptiläisten alun perin yksittäiselle berberiheimolle antama, mutta sen merkitys laajeni kreikkalaisten käytössä viittaamaan suureen osaan Pohjois-Afrikan berberiheimoja. Vaikka valtion nimellä siis onkin perusta antiikissa, on sillä alettu viitata nimenomaisesti nykyisen Libyan alueeseen vasta 1900-luvulla. Ennen 1900-lukua alueella ei myöskään ollut yhtenäistä hallintoa, joten Libyaa voidaan pitää verrattain nuorena valtiona. Libyan kuningaskunta
Sodan jälkeen Britanniassa nousi valtaan uusi Työväenpuolueen johtama hallitus. Sen ulkoministeri Ernest Bevin kannatti alueiden välitöntä itsenäistymistä, mutta asioita mutkisti muiden liittoutuneiden vaatimukset sodan jälkeen nopeasti kiristyneessä ilmapiirissä. Neuvostoliitto ehdotti Italian ja Neuvostoliiton jakamaa hallintoa Tripolitaniassa, ja Yhdysvallat vastasi tähän ehdottamalla alueen siirtämistä Yhdistyneiden kansakuntien alaisuuteen kymmen vuoden ajaksi. Ranska vastusti alueen itsenäistymistä pelätessään sen kannustavan itsenäisyysliikkeitä sen hallitsemissa Tunisiassa ja Algeriassa. Liittoutuneiden solmiessa rauhansopimuksen Italian kanssa helmikuussa 1947 osapuolet julistivat sitoutuvansa neuvottelemaan edelleen Libyan tulevaisuudesta, tai, jos yhteisymmärrystä ei saavutettaisi vuoden kuluessa, asia tulisi viedä YK:n yleiskokouksen käsiteltäväksi. Niinpä asia käsiteltiin yleiskokouksessa huhtikuussa 1949. Kokouksessa britit ja Italia esittivät Yhdysvaltojen tuella brittien Ernest Bevinin ja Italian ulkoministeri Carlo Sforzan mukaan nimetyn Bevin-Sforza-sopimuksen, jolla Libya itsenäistyisi kymmenen vuoden siirtymäajan jälkeen, ja sen ajan Tripolitania olisi Italian, Kyrenaika Britannian ja Fezzan Ranskan hallinnon alainen. Esitys johti laajoihin mielenosoituksiin Libyassa ja muualla arabimaailmassa, ja lopulta se kaatui yleiskokouksessa saman vuoden toukokuussa äänin 37–14.
Libyan sisällissota
Ranska tunnusti 10. maaliskuuta Kansallisen neuvoston maan lailliseksi hallitukseksi.
Suomen ulkoministeri Alexander Stubbin mukaan neuvostoa ei voitu tunnustaa, koska sen toimijoita ei tunnettu ja joukossa oli Gaddafin ministereitä. Sodan päätyttyä neuvostosta tuli Libyan hallitus. Neuvostolla oli vaikeuksia pitää maata hallussaan, ja maassa puhkesi useita levottomuuksia 2012 ja 2013. Keväällä 2014 Libyan hallitus alkoi menettää alueita maan itäosissa Gaddafin puoleen kannattajille ja eri islamistijoukoille. Muun muassa Bengasin hallinnasta käytiin taisteluita. Libya
Arabikevät levisi vuonna 2011 Libyaankin, ja Gaddafin vastustajat aloittivat pian aseellisen kapinan. 17. Helmikuuta alkanut
kapina sai pian Naton ilmavoimien tuen. asetti lentokiellon Libyan ilmatilaan ja salli myös ilmaiskut. Sisällissotaan osallistui länsimaisia Nato-joukkoja, mutta Gaddafia ei pyritty tappamaan, koska YK:n päätöslauselma ei oikeuttanut sitä. Gaddafia vastustaneet kapinalliset surmasivat Gaddafin 20. lokakuuta 2011 ja julistivat sodan päättyneeksi 23. lokakuuta. Libya
Foinikialaiset perustivat maan rannikolle kaupunkeja kolmetuhatta vuotta sitten, ja Rooman ja Kreikan valta-aikoina seudut olivat vilkasta kauppapaikkaa. Unescon mukaan Libyalla on ihmiskunnalle valtavan suuri kulttuurihistoriallinen merkitys. Al-Madina
Al-Madina Sports Club () on libyalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1953. Se on voittanut yhteensä kolme kertaa Libyan mestaruuden, joista viimeisin on vuodelta 2001. Seuran kotistadion on June 11 Stadium, joka sijaitsee Tripolissa. Libyan toinen sisällissota
Libyan toinen sisällissota on käynnissä oleva sisällissota Libyassa. Maa oli hyvin levoton Gaddafin kaataneen kansannousun ja ensimmäisen sisällissodan jälkeen. Tämä johtui muun muassa Gaddafia tukeneiden tyytymättömyydestä ja islamistien halusta perustaa maahan islamilainen hallinto. Väkivaltaisuudet laajenivat sisällissodaksi toukokuussa 2014. Sodassa ovat vastakkain Libyan hallitus, islamistien hallitsema Yleinen kansankongressi sekä useita omia etujaan ajavia islamistijärjestöjä. Maailmanlaajuisen kalifaatin julistanut Isis on näiden joukossa. Libya olympialaisissa
Libya osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicossa 1968. Seuraavan kerran se oli mukana Moskovassa 1980, ja kaikissa kesäolympialaisissa Soulista 1988 lähtien. Talviolympialaisiin maa ei ole osallistunut. Tripoli
Tripolissa toimivia korkeakouluja ovat vuonna 1957 perustettu Tripolin yliopisto ja vuonna 1987 toimintansa aloittanut Open University. Tripolista käsin toimii Libyan museovirasto, joka vastaa maan museoista ja arkeologisista kohteista. Kaupungissa sijitsee myös Libyan kansallisarkisto, useita tutkimuskeskuksia ja suurin osa maan julkaisijoista. Libyan sisällissota
1970- ja 1980-luvuilla Gaddafin Libya oli vastakkain lännen kanssa, mutta Gaddafi läheni länttä 1990- ja 2000-luvuilla. Libya on Afrikan rikkaimpia valtioita öljytulojensa ansiosta. Työttömyysaste on noin 30 %. Maassa oli paljon vierastyöläisiä. Vuonna 2006 Freedom House antoi Libyalle huonoimmat mahdolliset arvosanat poliittisissa oikeuksissa ja yksilönvapauksissa, ja nimesi maan "epävapaaksi". Libya
Kun vuonna 1911 länsimaiden kiinnostus oli Toisessa Marokon kriisissä italialaiset päättivät hyökätä Libyaan. Italian armeija hyökkäsi Tripoliin ja onnistui kaupungin valtaamisessa. Tämän jälkeen Italia valloitti Kyrenaikan ja rannikkoseudut, muttei onnistunut sisämaan valtauksessa paikallisten heimojen vastarinnan vuoksi. Ochyn rauhansopimuksessa Libya liitettiin Italiaan Italian Libyana. François Tombalbaye
Tombalbayen uudistustoimet pysähtyivät äkillisesti elokuussa 1971, kun hän väitti kukistaneensa Libyan Gaddafin tukeman kapinan. Tuolloin hän katkaisi suhteensa Libyaan ja salli Gaddafin vastustajien perustaa leirinsä maahan. Vastineeksi Gaddafin tunnusti FROLINATin ja antoi sille julkisesti luvan perustaa tukikohtansa Libyaan. Kesäkuussa 1972 hallitus sai kiinni Libyassa koulutetun sabotööriryhmän, joka salakuljetti räjähteitä ja aseita pääkaupunkiin. Tuon jälkeen Tombalbaye pidätti noin tuhat epäiltyä "valtion vihollista." Parantaakseen suhteita arabimaihin Tombalbaye katkaisi syyskuussa 1972 suhteet Israeliin ja solmikin saman vuonna liittosopimuksen Libyan kanssa ja sai lainaa arabimailta. Samoihin aikoihin hän erotti maan ranskankielisten maiden OCAMM-järjestöstä ja ryhtyi ajamaan "authenticité"-kampanjaa. Maan pääkaupunki Fort-Lamy nimettiin uudelleen N'Djamenaksi, Fort-Archambault Sarhiksi ja Tombalbaye itse otti etunimen Ngarta ja määräsi myös virkamiehet käyttämään alkuperäisnimiä. Lisäksi ranskalaisia lähetyssaarnaajia karkotettiin maasta. Marsala
Antiikin aikana kaupunki tunnettiin kreikaksi nimellä "Lilybaion" ja roomalaisella kaudella latinaksi nimimuodossa "Lilybaeum". Sen perustivat karthagolaiset vuonna 397/396 eaa. Motyen kaupungin korvaajaksi sen tuhouduttua. Lilybaion oli Karthagon tärkeimpiä ja viimeinen tukikohta saarella. Se hellenisoitui eli kreikkalaistui ajan kuluessa, vaikka ei koskaan ollutkaan kreikkalaisten hallussa. Roomalaiset valtasivat sen vuonna 241 eaa. Kaupunki kukoisti edelleen roomalaisella kaudella ollen yksi saaren keskuksista, ja nyt puolestaan roomalaisten tukikohtana näiden Afrikan sotaretkillä. Se oli myös tärkeä kauppa- ja satamapaikka lyhimmällä Italian ja Afrikan välisellä reitillä. Libyan historia
Arkeologiset löydöt osoittavat Libyan rannikkotasangon kuuluneen neoliittiseen kulttuuriin viimeistään 7000-vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua. Maanviljelyyn ja karjanhoitoon nojannut kulttuuri levittäytyi koko Välimeren rannikolle. Rannikosta etelään, nykyisessä Saharan autiomaassa oli tuolloin savannia, joka tarjosi runsaasti riistaa metsästäville nomadeille ja laidunmaita paimentolaisille. Vaeltelevien nomadien kulttuuri kukoisti, kunnes alue alkoi kuivua vuoden 2000 eaa. jälkeen. Savannin asukkaat hajaantuivat aavikoitumisen ja ratsumiesten hyökkäysten uhatessa, osan muuttaessa nykyiseen Sudaniin ja osan assimiloituessa berbereihin. Libyan lippu
Libyan lipussa on mustalla pohjalla valkoinen kuun sirppi ja tähti sekä ylhäällä punainen ja alhaalla vihreä palkki. Lippu otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1951 Libyan itsenäistyessä Italian alaisuudesta, mutta se poistettiin Muammar Gaddafin suorittaman vallankaappauksen jälkeen 1969. Lippu otettiin uudelleen käyttöön kansannousun myötä vuonna 2011. Libya
Italian hallitsemassa Libyassa järjestettiin verilöyly, jossa satoja arabeja ammuttiin ja vangittiin vastarinnan vuoksi. Tripolin verilöyly lisäsi muiden valtioiden arvostelua Italian siirtomaapolitiikkaa kohtaan. 1920- ja 1930-luvulla Italia harjoitti Libyassa kovaotteista siirtomaapolitiikkaa. Sen armeija kukisti beduiinien kansannousun Fezzanissa. Tuona aikana Italiasta muutti paljon ihmisiä Libyaan töihin, maahan rakennettiin nykyaikainen tieverkosto ja myös muuta infrastruktuuria kehitettiin. Libyan historia
Epäonnistuttuaan valtioliitossaan Tunisian kanssa, teki Egypti toisen valtioliiton niin ikään Irania tukevan, diplomaattisesti arabimaailmasta eristetyn Syyrian kanssa syyskuussa 1980. Egypti sitoutui maksamaan Syyrian asehankinnoista syntyneen miljardin dollarin velan Neuvostoliitolle. Libyan historia
Libya päätyi Italian valtaan Italian 3. lokakuuta 1911 aloittaman Tripolitanian sodan tuloksena. Libyan naapurimaista Tunisia oli jo ajautunut Ranskan protektoraatiksi, ja italialaiset pelkäsivät Saksan pureutuvan Tripolitaniaan ennen heitä. Libya
Jalkapallo on Libyan suosituin sekä ainoa merkittävä urheilulaji. Libyan jalkapallohistorian kohokohta oli vuonna 1982 kun se isännöi Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuja ja sai hopeaa. Libyan on tarkoitus isännöidä seuraavia kilpailuita vuonna 2013. Marraskuussa 2017 Libyan jalkapallomaajoukkue oli FIFA-rankingissa sijalla 87. Libyan sisällissota
26. helmikuuta 2011 annettu YK:n turvallisuusneuvoston päätös 1970 asetti Libyan asevientikieltoon, kielsi palkkasoturien pääsyn maahan ja asetti 17 Libyan hallinnon jäsentä matkustuskieltoon ja jäädytti Gaddafin ja hänen perheensä varat. David Cameron
Vuoden 2011 sotilasinterventio Libyassa alkoi vastauksena Libyan sisällissotaan, kun Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto 18. maaliskuuta hyväksyi päätöslauselman, joka salli "kaikki tarvittavat toimet" siviilien suojelemiseksi; ei kuitenkaan miehitysjoukkojen lähettämistä. Tämä tarkoitti lentokieltoalueen perustamista ja ilmaiskujen sallimista. Britannian ilmavoimat (Royal Air Force) yhdessä Ranskan ilmavoimien kanssa aloittivat ilmaiskujen suorittamisen eri puolilla Libyaa, samalla kun Britannian laivaston (Royal Navy) aloitti Libyan merisaarron. Yhdysvallat myös sotilasinterventioon mutta se oli varovaisempi hyökkäyksissään, koska se pelkäsi sen suhteidensa arabimaihin huononemista ja näin ollen Yhdysvallat jätti Britannialle ja Ranskalle ilma-iskujen hoitamisen. Samoista syistä ja Britannian sekä Italian vaatimuksesta, Yhdysvallat myös jätti operaation johtamisen Naton korkeimman johdon vastuulle. Cameron kertoi operaatiosta Britannian parlamentin alahuoneelle 21. maaliskuuta 2011. Britannian asevoimien operaation koodinimeksi tuli Operation Bellamy. Sotilasinterventio ja samalla Britannian operaatio Bellamy loppuivat Libyan diktaattori Muammar Gaddafin kuolemaan. Brittilehdistössä ilmoitettiin jälkikäteen että Britannian salainen palvelu eli MI6 olisi ollut osallisena tai jopa syypäänä Muammar Gaddafin kuolemaan Libya
Libya osallistui olympialaisiin vuosina 1968, 1980 ja sitten säännöllisesti vuodesta 1988. Sen joukkueessa on yleensä ollut alle 10 urheilijaa, eikä mitaleita ole tullut. Liberian historia
Liberia itsenäistyi vuonna 1847 ja säilyi Etiopian ohella ainoana afrikkalaisena valtiona itsenäisenä myös siirto­maa­vaiheen yli. Liberia oli sekä Kansainliiton että Yhdistyneiden kansakuntien perustajajäsen. Yhteydet Yhdysvaltoihin säilyivät tiiviinä, mitä korostaa erityisesti kieli, maan lippu sekä vuoden 1847 perustuslaki. Taloudelliset siteet kasvoivat erityisesti 1920-luvulta lähtien, kun amerikkalainen kumiyhtiö Firestone perusti Liberian Harperiin maailman mittakaavassa suurimman kumiplantaasin. Liberian ja kansainvälisen yhteisön välit kuumenivat 1930-luvulla, kun maata syytettiin pakkotyöstä ja jopa orjakaupasta. Siirtomaavallat pyrkivät tekemään maasta protektoraatin. Libya
Libyasta on luokiteltu viisi ilmastovyöhykettä, joista vallitsevia ovat Välimeren ja Saharan ilmastot. Rannikon alavilla seuduilla vallitsevassa välimerenilmastossa on lämpimät kesät ja leudot talvet. Ylängöillä on viileämpää, talvella esiintyy pakkasiakin. Sisämaan aavikoilla ilmasto on äärevää, kesät kuumia ja vuorokautinen lämpötilanvaihtelu suurta. Tripoli (Libanon)
Ranskalaiset perustivat Suur-Libanonin, joka erosi hallinnollisena alueena Syyriasta. Tripolin entisestä muftista tuli ranskalaisten vastaisen liikkeen johtaja. Libanon itsenäistyi 1940-luvulla, mutta sen historiaa on leimannut sittemmin poliittinen epävakaus ja konflikti. Libanonin kriisi 1958 syttyi Tripolista käsin. Paikalliseen politiikkaan vaikutti nasserilaisuus ja arabimaailman yhtenäisyysliike, kun taas maan presidentti Camille Chamoun pyrki liittämään maan länsimaihin. Libanonin sisällissodan alkaessa Tripolissa perustettiin sunnalaisten islamistijärjestöjen liitto Harakat al-Tawhid al-Islami ja vuonna 1983 kaupungista tuli turvapaikka Beirutista karkotetulle Palestiinan vapautusjärjestölle. Kaupungin alaviitit olivat hallitsevassa asemassa Syyrian armeijan miehittäessä Libanonia 1980-luvulla ja sektariaaniset jännitteet ovat nousseet jälleen esiin Syyrian sisällissodan myötä sunnalaisen enemmistön kannattaessa Syyrian kapinallisia ja alaviittien Bašar al-Assadin hallintoa. Afrikan historia
Arabit valloittivat 600-luvulla koko Pohjois-Afrikan. Arabian kieli tuli vähitellen valtakieleksi koko alueella, ja islam syrjäytti siellä muutaman vuosisadan jo vallitsevana olleen kristinuskon. 1500-luvulla koko Pohjois-Afrikka Marokkoa lukuun ottamatta joutui Osmanien valtakunnan alaisuuteen. 1800-luvulla se kuitenkin menetti nämä alueet eurooppalaisille siirtomaavaltiolle ja lopulta viimeisenkin afrikkalaisen alueensa, Libyan Italialle vuonna 1912. Libya
Muammar Gaddafin johtaman Vallankumousneuvoston säätämä vuoden 1969 perustuslaki on kumottu. Siirtymäajan kansallinen neuvosto antoi vuonna 2011 väliaikaisen perustuslaillisen julistuksen, mutta varsinaisen perustuslain laadinta ei ole onnistunut. Libyan historia
Presidentti Ronald Reaganin kaudella Yhdysvaltojen suhteet Libyaan, Syyriaan ja PLO:hon olivat jännittyneet. Toisaalta Libyan liittolaisen Syyrian ja Israelin väliset suhteet olivat heikot. Libya puolestaan oli osoittanut avoimesti tukensa Islamilaiselle tasavallalle eli Iranille. Israel käynnisti vuonna 1982 PLO:n sekä Syyrian vastaisen Rauha Galileaan -operaation, minkä tarkoituksena oli miehittää Etelä-Libanon. Päämääränä oli yhteistyössä Libanonin maroniittikristittyjen falangeista koostuvan SLA:n avulla eliminoida PLO:n Israelin vastainen toiminta Libanonin alueelta. Libyan sisällissota
Gaddafin vastustajat muodostivat jo sodan alkuvaihessa 31-jäsenisen siirtymäajan kansallisen neuvoston Bengasissa. Se julistautui 5. maaliskuuta Libyan tasavallan yksinomaiseksi edustajaksi. Sen puheenjohtajana on entinen oikeusministeri Mustafa Abdul Jalil. Puhemiehenä on ihmisoikeuslakimies Abdul Hafiz Ghoga. Sen toimeenpanevan komitean tai hallituksen avainhenkilöinä ovat puheenjohtaja Mahmoud Jibril, sotavoimien päällikkö Omar Hariri ja ulkoasiainedustaja Ali al-Essawi. Omar Hariri osallistui Gaddafin kanssa vuoden 1969 kaappaukseen. Ali al-Essawi on entinen Intian-lähettiläs. Libya
Suurimmat kaupungit ovat Tripoli (vuonna 2010 arviolta 1,025 milj. asukasta) ja Bengasi (arab. "Benghazi", 630 000 asukasta). Misratah (260 000), Tobruk (133 000) ja Sabha (95 000) ovat jo selvästi pienempiä. Libyan historia
Sillä aikaa kun puunilaiset ja kreikkalaiset hallitsivat rannikkoa, hallitsivat Fezzanin aluetta garamantit, berbereistä ja Saharan paimentolaisista polveutunut heimokansa joka saapui alueelle ennen vuotta 1000 eaa. Fezzanin autiomaassa he muodostivat voimakkaan kuningaskunnan, jonka halki kauppareitit läntisestä Sudanista Välimerelle kulkivat. Garamantit jättivät jälkeensä lukuisia tifinagh-kaiverruksia, mutta näiden ja Herodotoksen sekä muiden klassisten kirjailijoiden havaintojen lisäksi tästä merkillisestä kansasta tiedettiin vain vähän ennen modernien arkeologisten metodien kehittymistä. Libyan lippu
Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa hallitsevaa islaminuskoa sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta". Libyan sisällissota
Muammar Gaddafi nousi maan johtoon syrjäyttämällä kuningas Idris I:n sotilasvallankaappauksessa vuonna 1969. Alussa moni oli tyytyväinen lännen sätkynukkena pidetyn kuninkaan kukistumiseen. Libya
Libyan valtio () eli Libya () on valtio Pohjois-Afrikassa. Libya sijaitsee Välimeren rannalla ja se on pääosin Saharan aavikkoa. Libyan rajanaapurit ovat idässä Egypti, kaakossa Sudan, etelässä Tšad sekä Niger ja lännessä Algeria sekä Tunisia. Libya on pinta-alaltaan 1 759 000 neliökilometriä ja Afrikan neljänneksi suurin valtio. Libyan väkiluku on hieman yli kuusi miljoonaa. Sirt
Sirt (joskus myös Sirte, Syrt, ) on Ison-Syrtin rannalla sijaitseva kaupunki Libyassa. Sirtissä on noin 170 000 asukasta. Libyan pääkaupunkia kaavailtiin aikoinaan siirrettäväksi sinne. Sirt on uudenaikainen kaupunki, mutta erottuu muista, sillä sillä ei ole erityistä keskustaa. Sirtistä on hyvät liikenneyhteydet muualle Libyaan. Tripolin ja Bengasin välinen moottoritie kulkee kaupungin poikki, ja kaupungista kääntyy myös tie etelään Saharaan. Muammar Gaddafi syntyi ja kuoli Sirtessä. Libyan historia
Vastustusrintama johti siihen, että Syyria ja Libya tukivat persialaista Irania arabialaisen Irakin aloittamassa, syyskuussa 1980 alkaneessa Irakin-Iranin sodassa, mikä johti välien kiristymiseen Irakin ja Saudi-Arabian kanssa. Myös Yhdysvallat tuki Irakia Iranin panttivankikriisin seurauksena. Regio Esercito
Italian joukot nousivat syyskuussa 1911 maihin Libyassa taistellessaan Ottomaaneja vastaan. Sota päättyi Ouchyn rauhansopimukseen, jonka mukaan Libya siirtyi Italian hallintaan. Libyan ilmavoimat
Libyan ilmavoimat () on Libyan asevoimien haara. Ilmavoimat perustettiin vuonna 1951. Ilmavoimien vahvuus oli noin 18 000 sotilasta ja 374 taistelukonetta ennen vuonna 2010 alkanutta Libyan sisällissotaa. Libyan historia
Upseerit kaappasivat 1. syyskuuta 1969 kuninkaalta vallan, ja Libyasta tuli Libyan arabitasavalta, jossa valtaa piti eversti Muammar Gaddafin johtama vallankumousneuvosto. Libya
Libya sijaitsee Afrikan pohjoisosassa Välimeren rannalla. Se on pinta-alaltaan 1 759 000 neliökilometriä ja kooltaan Afrikan neljänneksi suurin valtio ja yli viisi kertaa Suomen kokoinen. Libyan rajanaapureita ovat idässä Egypti, etelässä Tšad ja Niger ja idässä Algeria sekä Tunisia. Libyalla on lähes 1 800 kilometriä rantaviivaa Välimerelle. Libya
Libyaa hallitsevaksi tahoksi julistautui Muammar Gaddafin vastaisten kapinallisten Siirtymäajan kansallinen neuvosto (), jonka ovat tunnustaneet useat valtiot. 7. heinäkuuta 2012 järjestettiin vaalit, joissa valittiin Yleinen kansankongressi (, ), joka korvasi Siirtymäajan kansallisen neuvoston. Kansankongressin tehtävä oli laatia maalle uusi perustuslaki 18 kuukauden kuluessa. Tämä kuitenkin epäonnistui määräajassa. Derna
Italian–Turkin sodassa vuonna 1911 sodan ensimmäisiin lukeutuvat yhteenotot käytiin Dernassa 30. syyskuuta, jolloin italialaiset pommittivat kaupunkia ja miehittivät sen 16. lokakuuta. Kaupungin asukasluku oli tuolloin noin 9 500. Ensimmäisen maailmansodanaikana kaupunki säilyi italialaisten käsissä ja toisessa maailmansodassase vaihtoi käsiä useaan otteeseen italialaisten, saksalaisten ja liittoutuneiden välillä. Britit miehittivät sen lopullisesti tammikuussa 1943. Kaupunki kärsi mittavia vahinkoja sodan aikana. Libya itsenäistyi kuningaskuntana joulukuussa 1951. Myöhemmin valtaan nousi eversti Muammar Gaddafi, joka kukistui sisällissodan aikana lokakuussa 2011. Libyan väkivaltaisuudet eivät kuitenkaan päättyneet Gaddafin kukistumiseen. Dernassa vallan otti Islamilaisen nuorison šuurakanslia, joka julisti lokakuussa 2014 Dernan liittyvän Isis-järjestön kalifaattiin. Isisin ajoi kaupungista al-Qaedan yhteyksissä oleva asejoukko huhtikuussa 2016. Libyan historia
Ptolemaioisten valtakaudella Kyrenaikaan oli syntynyt laaja juutalais­yhteisö, joka laajeni kymmenillä tuhansilla juutalaisilla Palestiinan suuren juutalais­kapinan kukistuttua ja roomalaisten tuhottua Jerusalemin vuonna 70 jaa. Osa pakolaisista suuntasi aavikolle ja omaksui nomadien elämäntavan kantaen suurta kaunaa Rooman valtakunnalle. He elivät yhdessä berberien kanssa käännyttäen jopa kokonaisia heimoja juutalaisuuteen. Vuonna 115 Kyrenaikan juutalaiset nousivat kapinaan Rooman valtakuntaa vastaan, ja kapina, toinen juutalaissota, laajeni pian Egyptin kautta takaisin Palestiinaan. Kun kapina kukistettiin vuonna 118, kapinalliset olivat hävittäneet Kyrenaikan ja ryöstäneet Kyreneen kaupungin. Kolmen vuoden aikana kapinassa menetti henkensä noin 200 000 roomalaista ja kreikkalaista, ja Kyrenaikan jälleenrakentaminen aikaisempaan loistoonsa kesti vähintään vuosisadan. Kapina ei ulottunut Tripolitaniaan, jolle ajanjakso oli rauhan ja vaurauden aikaa. Libya
Maiden välit paranivat kun Gaddafi tuomitsi syyskuun 11. päivän iskut 2001 Yhdysvaltoihin ja luovutti Lockerbien pommi-iskusta epäillyt. Libya maksoi korvauksia Lockerbien pommi-iskun uhreille, vaikkei tunnustanutkaan osuuttaan iskuun. Vuoden 2004 aikana taloussaarrot purettiin ja Libyan öljyvarat tulivat jälleen länsimaiden markkinoille. Libyan suhteet ulkovaltoihin paranivat tämän jälkeen nopeasti. Aikaisemmin Yhdysvallat luki Libyan pahan akseliin kuuluvaksi, mutta poisti sen tästä luettelosta vuonna 2006. Britannian Tony Blair vieraili maassa kaksi kertaa, Britannia myi Libyalle ohjuksia ja brittiläinen BP allekirjoitti 29. toukokuuta 2007 Libyan kanssa kahden miljardin dollarin sopimuksen maan kaasukenttien hyödyntämisestä. Myös Ranska myi maalle aseita, ja Nicolas Sarkozy puhui Libyaan rakennettavan ydinvoimalan puolesta. Italia solmi vuonna 2009 Libyan kanssa ystävyys- ja yhteistyösopimuksen, jossa se lupasi korvata Libyalle viisi miljardia Yhdysvaltain dollaria viiden vuoden aikana siirtomaa-ajan tuhoista. Libyan historia
Arabit muodostivat kaupunkilaisen eliitin Pohjois-Afrikkaan, jonne he olivat saapuneen valloittajina ja lähetyssaarnaajina, eivät siirtolaisina. Arabien armeijat matkasivat ilman naisia, ja sotilaat menivätkin usein naimisiin paikallisten kanssa, levittäen näin arabikulttuuria ja islaminuskoa kaupunkiväestön ja viljelijöiden keskuuteen. Vaikka sisämaan heimot vastustivatkin arabien poliittista valtaa, omaksuivat hekin nopeasti islaminuskon. Heimot kuitenkin kehittivät islamia omia tapojaan vastaavaksi, muodostaen usein eri uskonlahkoja. Libya
Libya on merkittävä maaöljyn ja maakaasun tuottaja ja se on ollut OPECin jäsen vuodesta 1962. Libyan bruttokansantuote henkeä kohden on ollut Afrikan maista korkeimpia. Libyan historia
Yhdysvalloilla oli vahvat epäilykset siitä, että Libya tukee monin tavoin kansainvälistä terrorismia. Tämän johdosta maa lopulta ryhtyi vastatoimiin. Libya
Libya on yksi Afrikan vauraimpia valtioita. Maalla ei ole velkaa ja sen talouskasvu on viime vuosina pysytellyt 5-8 % välillä. Asuminen on tuettua ja koulutus ja terveydenhuolto ilmaista. Libya on arabi­valtioksi sikäli epä­tyypillinen, että siellä myös naiset ovat hyvin koulutettuja. Libyan historia
Tärkeimmät virstanpylväät Libyan historiassa ovat olleet islamin ja arabien kulttuurin vakiintuminen alueelle keskiajalla, sekä viimeisen sadan vuoden aikana itsenäistyminen, öljyn löytyminen sekä syyskuun 1969 vallankumous, joka nosti eversti Muammar Gaddafin valtaan. Vallankumousta seurannut ajanjakso toi mukanaan useita merkittäviä muutoksia, sillä Gaddafin hallinto teki ensimmäisen vakavastiotettavan yrityksen yhtenäistää Libyan kansa ja muodostaa libyalainen valtio ja identiteetti. Lisäksi hallinto pyrki päättäväisesti monipuolistamaan taloutta öljystä saaduilla tuloilla, sekä tavoitteli arabimaailman johtajuutta. Tämän seurauksena libyalainen yhteiskunta joutui maan hallinnon harjoittaman huomattavan ohjailun ja tarkkailun alaisuuteen. Vaikka Libyan hallinto ja sen meriitit ovat herättäneet keskustelua niin maan sisällä kuin kansainvälisesti, on selvää, että Libya on nykyään olennaisesti erilainen maa kuin se oli 50 vuotta sitten. Vuoden 2011 alussa alkoivat Libyassakin hallituksenvastaiset mielenosoitukset. Esimerkkinä toimivat Tunisiassa ja Egyptissä tapahtuneet kansannousut. Syntyneen sisällissodan tuloksena Gaddafin hallinto kaatui elokuun lopuilla 2011. Gaddafi kuoli 20. lokakuuta, kun kapinalliset kukistivat viimeisen vastarintapesäkkeen Sirtin. Libyan kuningaskunta
Sisäiset levottomuudet ja alueiden välinen kilpailu leimasivat Libyan kuningaskunnan koko loppuaikaa. Baathilaisten ja marxilaisten järjestöjen mielenosoitukset tukahdutettiin vuosina 1962, 1964 ja kuuden päivän sodan jälkeen vuonna 1967. Ammattiliitot hajotettiin ja opiskelijoita pidätettiin samaan aikaan, kun nämä ryhmät saivat lisää oikeuksia muualla Pohjois-Afrikassa valtaan nousseiden sosialististen hallitusten mukana. Muualla arabimaailmassa merkittäviksi poliittisiksi tekijöiksi nousivat sankarin maineen saanut Egyptin presidentti Gamal Abdel Nasser ja palestiinalaiset. Libya puolestaan jäi eristyksiin länsimielisen ulkopolitiikkansa takia. Etenkin Nasser kritisoi Libyaa, koska se salli länsimaiset sotilastukikohdat alueellan. Yhdysvallat piti Libyaa strategisena alueena sen kilpailussa Neuvostoliittoa vastaan. Maalla oli 5 000 sotilasta ja lentokoneita alun perin italialaisten rakentamassa Wheelusin lentotukikohdassa aina vuoteen 1970 saakka. Syyskuuhun 1969 mennessä eversti Muammar Gaddafin johtama upseerien salaliitto oli vain yksi monesta ryhmästä, joiden tavoitteena oli kuningaskunnan kaatuminen. Gaddafi ja muut upseerit kaappasivat vallan verettömästi 1. syyskuuta 1969 ja kaksi viikkoa myöhemmin Gaddafista tehtiin hallituksen päämies. Idris I:n oli vallankaappauksen aikana Turkissa. Hän ei aluksi suostunut luopumaan vallasta, mutta hyväksyi sittemmin maanpaon Egyptissä. Ulkovallat pyrkivät pysymään hyvissä väleissä suureksi öljyntuottajaksi nousseen maan kanssa ja tunnustivat uuden hallinnon nopeasti. Libya
Libyaa epäiltiin 1980-luvulta lähtien osallisuudesta kansainvälisen terrorismin tukemiseen. Vuonna 1981 Yhdysvallat ampui alas kaksi maan hävittäjää ja pommitti vuonna 1986 Tripolia ja Bengasia, muttei saanut Gaddafia hengiltä. Vuonna 1986 Libyaa syytettiin pommin räjäyttämisestä Länsi-Berliinissä eräässä diskossa, jossa se surmasi amerikkalaisia sotilaita. Libya
Välit viilenivät lopullisesti vuonna 1988, kun Pan Amin lento Lontoosta New Yorkiin räjähti pienen Lockerbien kylän yläpuolella Skotlannissa. Tämä tapahtuma tunnetaan nimellä Lockerbien pommi-isku. Huhtikuussa 1992 Yhdistyneet kansakunnat julisti pakotteet Libyaa vastaan sen painostamiseksi luovuttamaan kaksi libyalaista tiedustelu-upseeria epäiltynä osallisuudesta Lockerbien iskuun. Lopulta epäillyt luovutettiin, ja toinen epäillyistä tuomittiin vuonna 2002. Libyaa valtiona ei tuomittu. Vuonna 2009 Skotlanti luovutti tuomitun vangin Libyaan terveyssyistä. Tifinagh
Libyalainen kirjoitus oli muinaisten berberien käyttämä seemiläisperäinen konsonanttikirjaimisto. Sen vanhimmat ajoitetut muistomerkit ovat nykyisen Tunisian alueelta 100-luvulta eaa. Libyalaisia piirtokirjoituksia on löydetty Libyan autiomaasta ja Fezzanista aina Kanariansaarille ulottuvalta alueelta. Niistä vain osa on kyetty tulkitsemaan. Tripolitania
Osmanit tulivat valtaan 1553 ja pitivät aluetta nimellisesti hallussaan vuoteen 1911, jolloin Italia voitti sen sodassa. Ottomaanivaltakunnan aikana Tripolitania oli käytännössä itsenäinen barbareskivaltio, joka harjoitti merirosvousta ja orjakauppaa. 1911 jälkeen Italia myönsi virallisesti Tripolitanialle itsehallinnon, mutta vähitellen miehitti alueen. 3. joulukuuta 1934 Tripolitania yhdistettiin Libyaan. Khalifa Haftar
Haftar syntyi vuonna 1943 Ajadbiyan kaupungissa Itä-Libyassa. Hänen perheensä kuului suureen klaaniin Ajdabiyassa ja Sirtessä vaikuttavassa al-Firjanin heimossa. Nuorena upseerina hän liittyi Muammar Gaddafin johtamaan salassa perustettuun upseerien ryhmään, jonka innoitus oli peräisin Egyptin johtaja Gamal Abdel Nasserilta. Myöhemmin hän oli osa eversti Gaddafin johtamaa upseerien ryhmää, jotka syöksivät vallasta Libyan kuningas Idris I:n vuonna 1969. Gaddafi ylensi Haftarin kenttämarsalkaksi ja asetti tämän libyalaisten joukkojen johtoon Tšadin–Libyan konfliktin aikana 1980-luvulla. Libya kärsi konfliktin aikana tappion Ranskan tukemille tšadilaisille ja Haftar itse päätyi sotavangiksi 300 sotilaansa mukana vuonna 1987. Gaddafi oli aiemmin kiistänyt libyalaisten läsnäolon Tšadissa ja katkaisi välinsä Haftariin. Sittemmin Haftar päätyi maanpakoon Yhdysvaltoihin ja omistautui Gaddafin hallinnon kumoamiselle. Haftar asui Virginiassa lähellä CIA:n päämajaa Langleyssä ja piti todennäköisesti yllä läheisiä suhteita keskustiedustelupalvelun kanssa, joka tuolloin tuki esimerkiksi lukuisia salamurhayrityksiä Gaddafia vastaan. Libyan historia
Kreikkalaiset perustivat seuraavan 200 vuoden aikana neljä muutakin kaupunkia: Barkan eli nykyisen Al Marjn, Euhesperideen eli nykyisen Bengasin, Teuchiran eli nykyisen Tukrahin sekä Apollonian (nyk. Susah), Kyreneen satamakaupungin. Yhdessä Kyreneen kanssa nämä kaupungit tunnettiin nimellä "Pentapolis", viisi kaupunkia. Ne kilpailivat usein keskenään, eikä yhteistyö ollut niille helppoa edes yhteisen vihollisen uhatessa. Emäkaupunki Kyrene antoi sittemmin nimensä koko alueelle. Libyan historia
Vuonna 2004 Britannian pääministeri vieraili Libyassa. Vierailu oli ensimmäinen 60 vuoteen. 2006 Yhdysvallat solmi jälleen diplomaattisuhteet Libyaan, ja vuonna 2008 ulkoministeri Condoleezza Rice kävi maassa valtiovierailulla. Libyan historia
Arabien valloituksen jälkeen Pohjois-Afrikkaa hallitsivat perättäiset amirit eli komentajat. Vuoteen 750 saakka amirit olivat Damaskoksen kalifin alaisia. Islamilaisen maailman keskuksen siirryttyä Bagdadiin, vastasivat amirit vuoden 750 jälkeen Bagdadin kalifille. Vuonna 800 kalifi Harun al Rashid asetti amiriksi Ibrahim ibn Aghlabin, joka muodosti perinnöllisen dynastian Kairouaniin. Dynastia hallitsi Ifriqiyaa ja Tripolitaniaa autonomisena valtiona, joka kuitenkin oli kalifin hengellisen ohjauksen alainen ja nimellisesti tunnusti kalifin valtionpäämiehekseen. Aghlabidi-dynastian amirit korjauttivat roomalaisten rakentamat ja sittemmin laiminlyödyt kastelukanavat, saivat alueen maatalouden jälleen ylijäämäiseksi ja kaupungit uudelleen kukoistamaan. Poliittisen ja sosiaalisen hierarkian yläpäässä olivat byrokraatit, sotilaskasti sekä kauppiaiden, oppineiden ja virkamiesten muodostama arabieliitti. Myös suuren juutalaisyhdyskunnan jäseniä palveli amirien virkamiehinä kaupungeissa. Islaminuskon omaksuneet saivat yleensä säilyttää perheensä tai luokkansa perinteisen, roomalaisajoilta peräisin olevan valta-aseman. Kaupungeissa eli myös hupeneva, latinaa puhuva ja kristinuskoa tunnustava vähemmistö aina 1000-luvulle saakka. Monin paikoin Aghlabidi-dynastia haastoi Bysantin valtakunnan poliittisen vallan. Valloitettuaan Sisilian dynastialla oli myös aktiivinen osa Italian sisäpolitiikassa. Libyan historia
Kyrenaikaa hallitsemaan pyrkineet suurvallat eivät yrityksistä huolimatta onnistuneet ulottamaan valtaansa muutamia rannikkokaupunkeja pidemmälle. Niinpä suurin osa Kyrenaikaa jäi niiden vaikutuksen ulkopuolelle. 1800-luvulla Kyrenaikan heimoyhteiskuntaan ulottui islamilainen sanusi-lahko, joka yhdisteli piirteitä wahhabismistä ja sufilaisuudesta. Yhteinen uskonto lisäsi kyrenaikalaisten yhtenäisyyttä, ja monet heistä osoittivat päättäväisyyttä Kyrenaikan itsehallinnon säilyttämiseksi myös yhtenäisessä Libyassa. Läntisen aavikon taistelut
Libyasta tuli Italian siirtomaa, kun Italian Kuninkaallinen armeija () voitti Ottomaanien valtakunnan armeijan Italian ja Turkin välisessä sodassa 1912. Italian armeija valmistautui sotimaan Libyassa kahdella rintamalla ollessaan Ranskan ja Britannian hallinnoimien alueiden välissä. Libya
Libyassa on viisi Unescon Maailmanperintöluetteloon valittua historiallista paikkaa, Ghadamés, Kyrene, Leptis Magna, Sabratha ja Tadrart Acacus. Unesco on ollut huolissaan Libyan vuoden 2011 vallankumouksen aikana historiallisten paikkojen säilymisestä. Niiden vaarana on toisaalta taistelut ja pommitukset, toisaalta ryöstely. Suurimmassa vaarassa on rauniokaupunki Leptis Magna, joka sijaitsee vain sadan kilometrin päässä Tripolista. Ansar al-Sharia (Libya)
Ansar al-Sharia muodostui vuonna 2011 alkaneen Libyan sisällissodan myötä useiden eri puolisotilaallisten joukkojen jäseten yhteenliittymänä. Virallisesti se perustettiin kesäkuussa 2012. Järjestö nousi uutisotsikoihin kun sitä syytettiin Benghazissa Yhdysvaltojen konsulaattia vastaan tehdystä hyökkäyksestä syyskuussa 2012, jossa kuoli komen muun amerikkalaisen ohella Yhdysvaltojen Libyan suurlähettiläs Christopher Stevens. Lokakuussa samana vuonna järjestö otti yhteen muiden kaupungin aseellisten joukkojen kanssa ja vähensi lopulta sotilaallista läsnäoloaan alueella keskittyen enemmän paikallisen kannatuksen keäykseen tähtäävään avustustyöhön. Toukokuusta 2014 alkaen järjestö taisteli kenraali Khalifa Haftarin joukkoja vastaan Libyan toisessa siällissodassa. Saman vuoden puolella järjestöä johtanut Mohammad al-Zahawi haavoittui taisteluissa ja kuoli myöhemmin sairaalassa. Toukokuussa 2017 järjestö ilmoitti lakkauttavansa toimintansa järjestön kärsittyä raskaita tappioita Haftarin joukkoja vastaan Bengasissa. Libyan historia
Itsenäistyessään Libya muodostui kolmesta osasta: Tripolitaniasta, Kyrenaikasta ja Fezzanista. Valtion nimeksi tuli Libyan yhdistynyt kuningaskunta (Al-Mamlaka Al-Libija Al-Motahidda), ja sitä johti liittovaltiona kuningas Mohammed Saied Idris as-Senussi (Idris I) kahdesta pääkaupungista, Tripolitanian Tripolista ja Kyrenaikan Bengasista. 7. lokakuuta 1963 valtiosta tuli yhtenäisvaltio, Libyan kuningaskunta ("Al-Mamlaka Al-Libija"), jolla oli kuitenkin edelleen kaksi pääkaupunkia. Liberia
Liberia päätettiin perustaa vuonna 1822 vapautettujen orjien siirtokunnaksi Afrikassa. Paikaksi valittiin Mesuradoniemi, mihin kuljetettiin yli 25 000 entistä orjaa Yhdysvalloista. Pikkuhiljaa mustat saivat vallan maassa, ja Liberia julistautui itsenäiseksi 26. heinäkuuta 1847. 1800-luvun loppupuolella Amerikasta tulleet ottivat toistuvasti yhteen paikallisen väestön kanssa, joka ei saanut Liberian kansalaisuutta ennen vuotta 1904. Samalla oli rajaselkkauksia naapurimaiden siirtomaaisäntien kanssa. Libyan sisällissota
Libyan sisällissota oli 17. helmikuuta 2011 alkanut aseellinen konflikti maan johtajaa Muammar Gaddafia kannattavien joukkojen ja häntä vastustavien kapinallisten välillä. Sota päättyi lokakuussa 2011 Gaddafin vastustajien voittoon. Tripoli (Libanon)
Tripolia on asutettu jo foinikialaisten aikana, mutta sen alkuperäistä foinikialaista nimeä ei tunneta. Ensimmäiset maininnat kaupungista historiallisissa lähteissä ovat peräisin Persian valtakunnan ajoilta. Sen nykyinen nimi on taustaltaan kreikkalainen ja viittaa alkuperäiseen kolmeen kaupunginosaan, joita erotti toisistaan muuri. Pian kristinuskon synnyn jälkeen Tripolista tuli hiippakunta, jonka perusti tarinan mukaan apostoli Pietari, joka nimitti kaupungin ensimmäisen piispan. Tuolloinen Tripoli sijaitsi sen nykyisen sataman alueella. Muslimit valloittivat kaupungin Bysantin valtakunnalta umaijadien kalifi Muawija I:n lähetettyä sinne joukkonsa. Muslimien piirittäessä kaupunkia sen asukkaat pakenivat laivoilla. Muawija asutti tyhjentyneen kaupungin lähteistä riippuen juutalaisilla tai persialaisilla. Vuonna 1047 persialainen matkailija Nasir Khusraw kuvaili kaupungissa asuvan noin 20 000 henkilöä, joiden valtaosa oli tuolloin šiialaisia. Italian Libya
Virallisen kolonian statuksen alue sai 1934, mutta Italia oli vallannut Libyan ydinalueeseen kuuluvan pohjoisen rannikkoseudun turkkilaisilta jo vuoden 1911 Italialais-turkkilaisessa sodassa. Sisämaassa sijaitseva Fezzanin aavikko onnistuttiin valloittamaan vasta 1934, sillä paikalliset paimentolaisheimot vastustivat miehitystä aseellisesti. Senusien kapinan kukistuttua Italialaiset perustivat alueelle lukuisia keskitysleirejä, joilla kuoli useita kymmeniä tuhansia arabeja. Väkivaltainen siirtomaapolitiikka oli muille suurvalloille kasvava kritisoinnin aihe. Monet italialaiset muuttivat tuossa vaiheessa Libyaan ja aluetta pyrittiin modernisoimaan ja tieverkostoa sekä teollisuutta parantamaan. Kyrenaika
Kyrenaika (, , Barqah) on maakunta Libyan rannikolla. Vuonna 630 eaa. perustettu kreikkalainen kolonia Kyrene antoi nimensä alueelle. Italian historia
Kuningas Umberto I murhattiin 29. heinäkuuta 1900. Hänen seuraajakseen nousi Viktor Emanuel III. Vuosina 1911–1912 käydyssä Italian–Turkin sodassa Italia valloitti Libyan. Libya
Libyan hallinnollinen jako on muuttunut historian aikana paljon. Maa jaetaan nykyään 22 kuntaan (Sha'biyat; yksikkö – Sha'biyah). Libyan vaakuna
Libyan vaakuna on tällä hetkellä vahvistamaton. Maan passeissa vaakunana käytetään maan lipusta tuttua keltaista kuun sirppiä ja tähteä, jotka ovat valkoisella pohjalla. Libyan kuningaskunta
Libyan kuningaskunta itsenäistyi 24. joulukuuta 1951 päämiehenään kuningas Idris I. Kuningaskuntaa leimasivat sisäpoliittiset ja taloudelliset ongelmat. Sen loppukaudella Libyasta löydettiin öljyä, mutta sen tuomia varoja ei saatu jaettua kansalle tehokkaasti. Kuningaskunnan loppu tuli eversti Muammar Gaddafin johtamassa verettömässä vallankaappauksessa 1. syyskuuta 1969, jonka jälkeen kuningas Idris I:n jäi maanpakoon Egyptiin ja Libya jatkoi Libyan arabitasavaltana Gaddafin johdolla. Tripoli
Tripoli sijaitsee Pohjois-Libyassa Välimeren rannikolla. Nafusavuoret Tripolista etelään toimivat Libyan sisämaan ja rannikkoalueen erottajina. Tripolista pohjoiseen meren takana sijaitsee Sisilia. Itse kaupunki sijaitsee kivikkoisella niemekkeellä ja se voidaan jakaa kahteen erilliseen osaan. Kaupunginmuurin ympäröimä vanhakaupunki eli medina sijaitsee kaupungin sataman luona ja sen kaupunkikuvaa hallitsee espanjalaisten 1500-luvulla rakennuttama linna. Monet kaupungin virastot sijaitsevat puolestaan uudessa kaupunginosassa, joka on kasvanut etenkin 1970-luvulta lähtien. Libyan historia
Uudelleenjärjestäessään Rooman valtakuntaa vuonna 300 keisari Diocletianus erotti Kyrenaikan ja Kreetan toisistaan, muodostaen Ylä-Libyan ja Ala-Libyan provinssit. Tämä oli ensimmäinen kerta kun nimeä Libya käytettiin hallinnollisen jaon yhteydessä. Kun Rooman valtakunta vuonna 395 lopullisesti jakautui Itä- ja Länsi-Rooman valtakuntiin, liitettiin Libya eli Kyrenaika Itä-Roomaan ja Tripolitania Länsi-Roomaan. Italian Libya
Libyan alueella käyty Tobrukin taistelu muodostui yhdeksi Pohjois-Afrikan sodan merkittävimmistä taisteluista. Kärsittyään tappion niin Tobrukissa kuin Egyptissäkin – yhdistettynä Fezzanissa tapahtuviin jatkuviin kansannousuihin ja beduiinien tekemiin hyökkäyksiin – akselivaltojen joukot vetäytyivät Libyasta ensin Tunisiaan ja sitten Eurooppaan. Myös alueelle muuttaneet italialaissiirtolaiset pyrittiin evakuoimaan takaisin Italiaan. Libya siirtyi liittoutuneiden hallintaan: Ranska otti kontroolliinsa Fezzanin ja Britannia Tripolitanian ja Kyrenaikan, joita nämä hallitsivat, kunnes Libya itsenäistyi vuonna 1951. Libya
Arabit tulivat 600-luvun puolimaissa Libyan alueelle, kalifi Omar I:n (hallitsi 634–644) johdolla, joka valtasi Tripolin.
Arabit alkoivat asuttaa rannikkoa jättäen sisämaan berberiheimoille. Libyan rannikko oli kuitenkin strategisesti tärkeä, joten muut valtiot kiinnostuivat alueesta. Aragonian kuningas Ferdinand Katalonialainen valtasi Tripolin vuonna 1510 ja luovutti sen Maltan ritarikunnalle vuonna 1530, mutta alue ei kuitenkaan pysynyt Maltan hallussa kuin parikymmentä vuotta. Turkkilainen merirosvo Dragut valloitti alueen vuonna 1551 ja perusti sinne turkkilaisen provinssin. 1700-luvulla provinssi alkoi irtautua Turkista, vaikka paššat maksoivat silti veroja ottomaaneille. Ottomaanien valtakunta hallitsi koko Libyaa lukuun ottamatta Kyrenaikan kaupunkia, jota hallitsi šeikki Muhammed Ibn Ali al-Senusi. Ottomaanien valta Välimeren Afrikan rannikolla mureni, kun ranskalaiset valtasivat Algerin vuonna 1830 ja Tunisian vuonna 1881, Libya jäi Ottomaanien valtakunnalle vuoteen 1911 asti. Libyan juutalaiset
Libyan juutalaiset olivat nimensä mukaisesti Libyassa asuneita juutalaisia. Juutalaisten historia Libyassa ulottuu 300-luvulle eaa, mutta yhteisö on kuitenkin jo hävinnyt johtuen maastamuutosta Israeliin ja Italiaan. Maan viimeinen juutalainen, 80-vuotias Rina Debach, muutti maasta vuonna 2003. Libyan kunnat
"Baladiyah"-järjestelmä on käytössä useassa arabimaissa. Baladiyah-sanalla viitataan kunkin maan ylimpään hallinnolliseen tasoon, joka on suurin piirtein kunnan vastine). Libyan baladiyah-järjestelmässä oli 25 kuntaa. Järjestelmä otettiin käyttöön 1970-luvun alkupuoliskolla, ja se korvasi vanhan kuvernementtijärjestelmän, joissa oli 3 kuvernementtia: (Tripolitania, Kyrenaika ja Fezzan). Suurin osa baladiyah-järjestelmän mukaisista kunnista on myös kuntina uudessa sha'biyah-järjestelmässä.Tripolitania, Kyrenaika ja Fezzan olivat suurimman osaa historiastaan itsenäisiä valtioita Libyan yhdistymiseen asti. Kuvernementtijärjestelmää käytettiin 1970-luvulle asti. Libyan toinen sisällissota
Syyskuussa 2014 Libyan parlamentti toimi maan itäosassa Tobrukissa kreikkalaiselta yhtiöltä vuokratulla autolautalla nimeltä "Elyros". Parlamentin toimintaan osallistui 115 jäsentä 200:sta valitusta. Tripoli oli islamistisen Libyan aamunkoitto -ryhmittymän hallussa kuten myös suuri osa Bengasia etulinjan alkaessa Tobrukin lentokentältä. Qatar ja Sudan tukivat islamisteja ja Arabiemiraatit ja Egypti hallitusta.
Marraskuussa 2014 Tripolissa vielä toimiva Libyan korkein oikeus tuomitsi maan parlamentin perustuslain vastaiseksi. Parlamentti kieltäytyi hyväksymästä päätöstä, joka palauttaisi vallan kansankongressille. Libyan kansalliskirjasto
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1972. Muammar Gaddafi
1. syyskuuta 1969 pieni joukkio Gaddafin johtamia upseereja suoritti vallankaappauksen Turkissa hoidossa ollutta kuningas Idris I:stä vastaan. Idris luopui kruunusta, jolloin hänen seuraajakseen tuli kruununprinssi Sayyid Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussi. Kuningas Sayyid Hasan ar-Rida al-Mahdi as-Sanussin valtakausi kesti kuitenkin vain vuorokauden, sillä jo seuraavana päivänä Gaddafi julisti Libyan tasavallaksi ja asetti uuden kuninkaan kotiarestiin. Libyan historia
Kuuluisin terroriepäilyjä synnyttänyt tapahtuma oli Pan Amin matkustajakoneen 270 kuolonuhria aiheuttanut räjähdys Skotlannin yläpuolella Lockerbiessa 1988. Vuonna 1992 YK langetti Libyalle pakotteita painostaakseen maata luovuttamaan kaksi pommi-iskusta epäiltyä. Vuonna 2001 toinen heistä tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, toinen vapautettiin. Libyan kuningaskunta
Ennen öljyn löytymistä Libya kuului maailman köyhimpiin valtioihin. Beduiinien karjalaumat olivat hävitetty Italian vallan aikana ja paikalliselle väestölle ei oltu tarjottu juurikaan opiskelumahdollisuuksia, terveydenhoidon ja sosiaalisten palveluiden ohella siirtomaavallan aikana. Vuoden 1954 väestönlaskennan mukaan 83 % väestöstä oli lukutaidottomia ja bruttokansantuote henkilöä kohden oli vain 35 dollaria. Vuonna 1962 bruttokansantuote henkilöä kohden oli kahdeksankertaistunut, mutta edelleen alle 270 dollaria. Maan suurin tulonlähde oli pitkään Britannialle ja Yhdysvalloille vuokratut sotilastukikohdat. Öljystä alettiin saada huomattavia tuloja vasta vuonna 1965. Vielä vuonna 1961 öljytulojen määrä oli vain 3 miljoonaa dollaria, mutta vuoteen 1969 mennessä öljytulojen määrä oli noussut jo 1 175 miljoonaan dollariin. öljytulojen jakamisessa oli omat ongelmansa suurimman osan tuotoista valuessa ulkomaisille öljy-yhtiöille. Samaan aikaan ongelmana oli nopeasti kasvava inflaatio. Monista kuningaskunnan aikana aloitetuista projekteista peräisin olevat hyödyt alkoivat näkyä vasta Gaddafin johtaman vallankumouksen jälkeisellä ajalla. Al-Ittihad Club
Al-Ittihad Club () on libyalainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1944. Se on voittanut yhteensä kuusitoista kertaa Libyan mestaruuden ja on saavutuksella menestynein seura Libyan pääsarjassa. Afrokentillä Al-Ittihadin paras saavutus on pääsy välieriin vuoden 2007 Afrikan Mestarien liigassa. Libyan toinen sisällissota
Libyaa hallitsi pitkään vallan kaapannut eversti Muammar Gaddafi, joka loi maahan eräänlaisen arabisosialistisen hallinnon. Se kukisti vastarinnan kovin ottein. Gaddafin diktatuuri tuli tiensä päähän, kun maassa puhkesi Tunisian ja Egyptin kansannousujen kaltainen arabikevään kansannousu. Se muuttui pian aseelliseksi kapinaksi. Huonosti aseistetut kapinalliset jäivät alussa alakynteen. Länsimaiden ilmaiskut muuttivat sodan ensin tasapeliksi ja sitten mahdollistivat kapinallisten voiton. Kapinalliset tappoivat Gaddafin. Kun aiempi keskushallitus oli romahtanut, maa jäi paikallisten aseistautuneiden klikkien käsiin. Somalia
Vuoden 1884 Berliinin konferenssin myötä Euroopan maat alkoivat jakaa Afrikkaa keskenään ja 1800-luvun lopulla Italia, Ranska ja Britannia valtasivat alueelta siirto­maita. Britit ottivat Brittiläisen Somali­maan protektoraatikseen 1887 Egyptin joukkojen vetäytymisen jälkeen. Ranska ja Britannia sopivat alueittensa rajoista 1888. Italia perusti 1889 Italian Somalimaan Keski-Somaliaan, johon liitettiin Sansibarin sulttaanilta saadut maat. Pohjoisessa Ranska valtasi Afarsin ja Issasin alueet, jotka tunnettiin Ranskan Somalimaana ja joka itsenäistyi lopulta Djiboutina. Kaksikymmenvuotista vastarintasotaa brittejä vastaan johti Muhammed Abdullah Hassan perustaen Dervissien valtion joka kesti vuodesta 1896 aina vuoteen 1920 asti, jolloin vastarinta päättyi RAF:n pommituksiin. Italia liitti 1925 omiin alueisiinsa vielä Jubbajoen itäpuolisen alueen Keniasta. Libyan historia
Kauppiasoligarkian hallitsemalla Karthagolla oli hyvät suhteet sisämaan berberiheimoihin, mutta pääasiassa se oli merivalta. Karthagon laajentuessa läntisellä Välimerellä, se joutui vastakkain nousevan Rooman valtakunnan kanssa. 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua Rooma kävi voitokkaasti ensimmäisen ja toisen puunilaissodan Karthagoa vastaan. Sotien seuraksena Karthago muuttui pieneksi, berberien armoilla olevaksi afrikkalaiseksi valtioksi. Peläten Karthagon uutta nousua roomalaiset aloittivat vuonna 149 eaa. kolmannen puunilaissodan, ja tuhosivat Karthagon vuonna 146 eaa. Sodan jälkeen Tripolitania annettiin Rooman liittolaisen, Numidian berberikuninkaan hallittavaksi. Myöhemmin siitä tuli kuitenkin Rooman provinssi. Libyan toinen sisällissota
Islamistit aloittivat hyökkäyksen (Operaatio Fajr Libya, Libyan Aamunkoitto) 13. heinäkuuta 2014 ja valtasivat Tripolin lentokentän 23. elokuuta. Parlamentti julisti tuolloin Fajr Libyan, Ansar al-Sharian ja Bengasin vallankumouksellisten šuraneuvoston terroristijärjestöiksi. Elokuussa 2014 GNC nimitti pääministerikseen Omar al-Hasin. Muammar Gaddafi
Muammar Gaddafi (; 7. kesäkuuta 1942 Sirt – 20. lokakuuta 2011 Sirt), koko nimeltään Muammar bin Mohammad bin Abdussalam bi Humayd bin Abu Manyar bin Humayd bin Nayil al Fuhsi Gaddafi, oli Libyan johtaja 1969–2011. Hänellä ei ollut virallista virkaa tai asemaa, mutta häntä kunnioitettiin vallankumouksen veljellisenä johtajana ja ohjaajana virallisissa valtion tiedotuksissa. Gaddafi nousi 2009 Afrikan unionin puheenjohtajaksi. Helmikuun puolessa välissä 2011 alkoivat Libyassa mielenosoitukset, jotka johtivat sisällissotaan Gaddafia vastaan. Elokuun loppupuolella Gaddafi syrjäytettiin kapinallisten valloitettua maan pääkaupungin Tripolin ja Gaddafin hallintokorttelin. Libya
Vuoden 2010 väkilukuarvioon 6,461 miljoonaa kuuluu 116 000 henkeä, joilla ei ole kansalaisuutta. Italian Libya
Italian Libya () oli Italian Pohjois-Afrikassa nykyisen Libyan alueella sijainnut siirtomaa vuosina 1911–1943. Libyan juutalaiset
Italia miehitti Libyan vuonna 1911 ja tuolloin alueella asui 21 000 juutalaista. Juutalaiset toimivat usein välikäsinä italialaisten ja paikallisten välillä, sillä he puhuivat usein molempien kieliä. Osa juutalaisista myös omaksui esimerkiksi italialaisen pukeutumistyylin. Tilanne muuttui Italian diktaattori Benito Mussolinin ja Natsi-Saksan Adolf Hitlerin liittouman myötä. Italaissa otettiin käyttöön rotulait, mutta Libyan kuvernööri Italo Balbo jätti ne suurimmaksi osaksi toteuttamatta Libyassa, koska juutalaisilla oli merkittävä rooli alueen taloudessa. Balbo kuitenkin kuoli vuonna 1940. Vuonna 1942 Ranskan passin omanneet juutalaiset karkotettiin Tunisiaan ja noin 300 Yhdistyneen kuningaskunnan passin omannutta juutalaista siirrettiin ensin vankileireille Italiaan ja sieltä sittemmin Bergen-Belsenin ja Biberachin keskitysleireille. Noin 5 000 juutalaista oli lisäksi vankileireillä Libyassa ja heistä yli 500 kuoli. Yad Vashemin mukaan Libyan juutalaisia kuoli holokaustin uhreina yhteensä 650. Siirtymäajan kansallinen neuvosto
Neuvosto perustettiin 27. helmikuuta 2011 Bengasissa, ja 5. maaliskuuta 2011 se julistautui ”Libyan valtion ja kansan ainoaksi edustajaksi”. Ranska tunnusti ensimmäisenä valtiona neuvoston 10. maaliskuuta 2011 maan viralliseksi hallitukseksi ja se sai sisällissodan jatkuessa monien muidenkin maiden tunnustuksen. Neuvosto toimi kuitenkin lähinnä maan itäosissa, eikä Misratan kapinalliskaupunki tunnustanut sitä vielä elokuussa Libyan ainoaksi edustajaksi. RN Libia
Osmanivaltakunta tilasi vuonna 1910 "Hamidiehiksi" nimetyn aluksen Genovasta Ansaldolta. Suunnitelmat olivat hyvin samankaltaisia kuin Osmanien Elswickiltä tilaaman "Hamidiehin". Italian julistettua Osmanivaltakunnalle sodan telakalla ollut alus pakko-otettiin ja se liitettiin Regia Marinaan nimettynä "Libiaksi". Italian luokitusjärjestelmän mukaisesti alus luokiteltiin aluksi neljännen luokan taistelulaivaksi () ja myöhemmin se luokiteltiin tiedusteluristeilijäksi (). Alus oli kuitenkin tehtäväänsä sopimaton hitautensa vuoksi ja se luokiteltiin 1. heinäkuuta 1929 vielä kertaalleen risteilijäksi (). Tripolitania
Toisen maailmansodan aikana Libya oli liittoutuneiden miehittämä, ja Tripolitania pysyikin vuoteen 1947 asti Britannian hallitsemana. Samana vuonna Italia virallisesti luopui kaikista vaateistaan aluetta kohtaan. Libya
Libyan kansa on etnisesti ja kielellisesti melko yhtenäinen. Maassa on ollut myös merkittäviä vähemmistöjä: italialaisia ja juutalaisia eli omissa yhteisöissään 1900-luvun puoliväliin asti. Libyan juutalaiset ovat siirtyneet paljolti Israeliin varsinkin maiden välisten suhteiden huononnuttua. Vuonna 1973 Gaddafi ”rohkaisi” 45 000 italialaista lähtemään maasta ja takavarikoi heidän omaisuutensa valtiolle. Mustat libyalaiset ovat enimmäkseen orjien jälkeläisiä, jotka on aikoinaan tuotu keitaille maataloustyöhön tai beduiiniperheisiin kotipalvelijoiksi. Berberit ovat suuri, mutta ei niin selvästi erottuva vähemmistö. Libyan sisällissota
Toukokuussa 2014 Libyassa tuli vallankaappauksella valtaan kenraali Khalifa Haftar, joka ilmoitti taistelevansa islamisteja ja ääriryhmiä vastaan. Haftar vaati parlamenttia luovuttaman vallan väliaikaiselle hallinnolle, joka laatisi Libyalle uuden perustuslain. Kaappaajat ilmoittivat lisäksi torjuvansa liikemies Ahmed Maiteeqin nimityksen Libyan uudeksi pääministeriksi. Libyan historia
Kristinusko saapui Rooman afrikkalaisiin provinsseihin 100-luvun alussa, ja se sai nopeasti kannatusta kaupungeissa ja orjien keskuudessa. 300-luvun lopulla kristinusko oli muuttunut provinsseissa vallitsevaksi. Alusta lähtien Tripolitanian ja Kyrenaikan kirkot kehittivät paikallisia piirteitä. Tripolitanian kirkko kuului Paavin tuomiovaltaan, kun taas Kyrenaikan kirkko suuntautui itään ja kuului koptilaiseen kirkkoon ja Aleksandrian patriarkan alaisuuteen. Libyan juutalaiset
Liittoutuneiden otettua Libyan haltuunsa juutalaisten tilanne helpottui. Libyassa toimi myös brittien alainen juutalainen prikaati, jonka jäsenet levittivät sionistista ajatusmaailmaa. Libyassa tapahtui brittien miehitysaikana toisaalta myös juutalaisten vastaisia väkivaltaisuuksia vuosina 1945 ja 1948. Lisäksi noin 3 000 juutalaista muutti laittomasti pois alueelta. Vuonna 1948 juutalaisia oli yhteensä 38 000. Heistäkin noin 30 000 muutti Israeliin brittien laillistettua muuton vuonna 1949. Libyan itsenäistyessä vuonna 1951 juutalaisia oli jäljellä noin 5 000. Heistäkin suurin osa muutti maasta vuonna 1967. Muammar Gaddafin noustessa valtaan vuonna 1969 juutalaisia oli enää 300 ja vuonna 1970 vain 90. Viimeisen Libyan juutalaisen uutisoitiin kuolleen vuonna 2002. Tripolissa huomattiin kuitenkin vielä asuvan 80-vuotias Rina Debach, mutta hän muutti maasta vuonna 2003. Arabiliitto
Arabiliiton perustivat Kairossa 22. maaliskuuta 1945 Egypti, Irak, Jemen, Jordania, Libanon, Saudi-Arabia ja Syyria. Liiton päämaja siirrettiin vuonna 1979 Kairosta Tunisiin vastalauseena Camp Davidin rauhansopimukselle. Egyptin sallittiin palata täysjäseneksi vuonna 1989 ja päämaja palautettiin Kairoon 1990. Vuonna 2011 Arabiliitto tuki YK:n päätöslauselmaa, joka valtuutti Libyan johtaja Gaddafin vastaiset toimet, ja se erotti Syyrian jäsenyydestään maan opposition vainojen johdosta. Järjestö on myös esimerkiksi tukenut Palestiinan pyrkimyksiä saada YK:n tunnustus sekä pyrkinyt saamaan Israel vetäytymään kiistanalaisilta alueilta. Libyan historia
Sadatin syyskuussa 1978 Israelin kanssa solmima Camp Davidin rauhansopimus Jom kippur -sodan päättämiseksi oli Libyalle liikaa. Se organisoi vastustusrintaman joulukuussa 1977 yhdessä Syyrian, Algerian, Etelä-Jemenin ja PLO:n kanssa. Tripoli
Tripoli () on Libyan pääkaupunki. Se sijaitsee maan pohjoisrannikolla autiomaan laidalla kallioisella niemellä, joka työntyy Välimereen ja muodostaa suojaisan luonnonsatamaksi soveltuvan lahden. Yhdistyneiden kansakuntien tilasto-osaston mukaan kaupungin väkiluku oli vuonna 2015 noin 1 126 000.