Miten metafora määritellään?
Metafora
Metafora ( ’siirto’) on kielikuva eli trooppi, jossa kahta toisiinsa liittymätöntä sanaa samaistetaan ilman "kuin"-sanaa. Metaforasta esimerkkejä ovat lausahdus "Hän on aurinkoni" (kirjaimellisesti: maata valaiseva ja lämmittävä taivaankappale) tai "tuolin jalka" (kirj: eläimen alaraaja).
Metaforassa tapahtuu merkityssiirtymä, jonka johdosta se eroaa kirjaimellisesta kielestä. Metaforia ja muita kielenkäytön muotoja tutkivat ja pyrkivät selittämään kielitiede, retoriikka ja kielifilosofia. Myös neuropsykologiassa on tutkittu, kuinka metaforien ymmärtäminen eroaa aivotasolla kirjaimellisen kielen ymmärtämisestä. Idiomi
Idiomit ovat yleensä kieli- ja kulttuurisidonnaisia, joten vieraan kielen idiomeja voi olla vaikea ymmärtää. Idiomit eivät yleensä ole mielekkäästi käännettävissä sanasta sanaan, vaikka useissa kielipareissa onkin idiomeja, jotka ovat sanastoltaan ja merkitykseltään hyvinkin samanlaisia. Idiomeja lienee kaikissa kielissä, ja monet niistä juontavat juurensa todella kauaksi historiaan. Toisin kuin sananlaskut, jotka ovat kokonaisia virkkeitä tai puheenvuoroja, idiomit ovat tyypillisesti vain muutaman sanan sanaliittoja. Metaforan eli vertauskuvan ja idiomin raja puolestaan on melko häilyvä, sillä vallalla olevan ajatusmallin mukaan idiomi on vakiintunut metafora. Tällöin metaforan ja idiomin välille muodostuu jatkumo, jolla ilmaukset liikkuvat vakiintuessaan metaforapäästä idiomeiksi. Esimerkkejä alun perin metaforina olleista idiomeista lienee luontevinta etsiä erisnimiä sisältävistä idiomeista: "tehdä konoset" tarkoittaa oksentamista ja vakiintui yleiseen käyttöön mahdollisesti lehdistön tai urheiluselostajien edesauttamana sen jälkeen, kun kävelijä Valentin Kononen oksensi Helsingin EM-kisoissa urheilusuorituksensa aikana.
Merkityksen isotopia
Myös esimerkiksi kuvataide käyttää isotopioita merkitysten luomiseen. Gustave Dorén maalaus Baabelin tornista hyödyntää Veivon ja Huttusen analyysin mukaan neljää isotopiasuhdetta. Maalaus esittää tilanteet ennen ja jälkeen kielen sekoittumisen: yhteinen kieli mahdollistaa taivaisiin ulottuvan tornin rakentamisen, joka keskeytyy, kun yhteistyön kyky menetetään kielten moninaisuuteen. Isotopiat ovat tällöin: 1) ennen vs. jälkeen, 2) yksi kieli vs. monta kieltä, 3) rakentamisen kyky vs. kyvyn puuttuminen, 4) ylpeys vs. nöyryys. Formaatti (kuvataide)
Formaatti (ranskan sanasta "format" ’koko, arkkikoko, paperikoko’) tarkoittaa kuvan muotoa ja kokoa tai standardia, joiden mukaan nämä määritellään. Suorakaiteen muotoisesta kuvasta puhuttaessa formaatti tarkoittaa siis kuvan korkeuden ja leveyden välistä suhdetta sekä pinta-alaa. Kuvaformaatti voi tarkoittaa myös pelkästään korkeuden ja leveyden välistä suhdetta määrittelemättä kuvan kokoa; näin erityisesti elokuvista, televisiosta ja valokuvauksesta puhuttaessa. 
Kuvan koko ilmoitetaan tavallisesti sentteinä tai tuumina, harvoin millimetreinä siten, että ensin on korkeus ja sitten leveys, esimerkiksi 81,5×54 cm. Ilmoitettaessa kuvan koko pikseleinä kirjataan ensin leveys ja sitten korkeus, esimerkiksi 1 600×1 200 px. Möbius-kuvaus
Möbius-kuvaukset säilyttävät pisteiden välisen kaksoissuhteen:
Olkoot "a", "a", "a" ja "a" kompleksilukuja, joille "a" ≠ "a" kun "j" ≠ "k". Tällöin näiden kaksoissuhde on luku
Jos jokin "a" = ∞ on kaksoissuhde määriteltäva raja-arvona, kun "a" → ∞. 
Möbius-kuvaukset säilyttävät kaksoissuhteen, eli siis Möbius-kuvauksessa "w" = "f(z)" 
["w", "w", "w", "w"] = ["z", "z", "z", "z"]. Vsevolod Meyerhold
Tilaratkaisu – Tilan filosofia Metafora. Meyerhold laittoi pitkän pöydän pitkin koko etunäyttämöä. Sen ääressä istuu Moskovan yleisö ja se syö ja syö ja syö. Tsatski yrittää puhua heille inhimillisyydestä ja kaikesta siitä, mikä elämässä on tärkeää. Hänet syödään ulos näyttämöltä. Hän aloittaa pöydän toisesta reunasta ja jatkaa toiseen reunaan, lopussa hän on lyöty mies. Näytelmän moraali on se, että kaikki on hyvää, kaikki on kaunista. Jos et puutu asioihimme, jos vaikenet, annamme sinun olla rauhassa. Me olemme suursyömäreitä. Me olemme kunniallisia kansalaisia. Vastus viisaudesta kuvaa nautamaista optimismia, sellaista elämäniloa, joka tuhoaa kaiken ajattelun. Muotokuva
Muotokuva kuvaa henkilöä. Se voi olla piirustus, maalaus, veistos tai valokuva. Muotokuvalla voidaan tarkoittaa myös jotain henkilöä kuvaavaa ja selittävää artikkelia, reportaasia, kirjaa tai television dokumenttiohjelmaa. Symbolinen analyysi
Kaikki asiat eivät ole yhtä yksinkertaisia mallinnettavia kuin äskeinen. Toisaalta aina ei löydy yhtä selkeitä indikaattoreita kuin liikennevalo. Erilaisia ääripäitä kuvaavat kaksi filosofian suuntausta: Vaikeuksia hahmottaa mihin kukin symboli todellakin viittaa, kutsutaan yhteisellä nimellä symbolin maadoittamisen ongelmaksi. Jos samalle symbolille tai symbolien joukolle on monta vaihtoehtoista tulkintaa, puhutaan monimerkityksellisistä ("ambiguous") tilanteista ("context").
Silloin kun täsmällinen objekti aina voidaan tunnistaa, voidaan symbolien välille määritellä formaaleja vuorovaikutuksia, esimerkiksi predikaattilogiikan keinoin. Ohjelmistoatomi on käsite, jonka avulla täsmällisiä objekteja voidaan luoda kytkemään muita objekteja yhteen Moderni
Modernilla viitataan yleensä keskiajan jälkeiseen historialliseen vaiheeseen, jossa feodalismista tai maatalousyhteiskunnasta siirrytään kohti kapitalismia, teollistumista, maallistumista, rationalisaatiota, kansallisvaltiota instituutioineen ja erilaisia valvonnan muotoja. Moderni liittyy uuden ajan historialliseen aikakauteen ja modernismiin, mutta se muodostaa kuitenkin erillisen käsitteen. Siinä missä valistus merkitsee erityistä länsimaisen filosofian liikettä, moderni viittaa yleensä vain kapitalismin nousun sosiaalisiin suhteisiin. Ekstropianismi
Ekstropia-sanan määritteli Tom Bell (T. O. Morrow) vuonna 1988 tarkoittamaan elävän organismin tai systeemin älykkyyttä, vitaliteettia, järjestystä sekä halua ja kapasiteettia kasvaa ja kehittyä. Ekstropia on metafora, eikä se siten ole suoraan entropian vastakohta. Metonymia
Metaforassa yhteys rinnastettavien asioiden tai olioiden välillä on ennakoimaton. Metonymiassa merkityksen siirto tapahtuu tuttuuden ja asiayhteyden perusteella: "Valkoinen talo vaikenee" merkitsee, ettei Yhdysvaltain presidentti aio kommentoida. Komiikka
Komiikka on yksi esteettisistä ilmenemismuodoista eli kategorioista kauniin, ylevän, arvokkaan jne ohella. Komiikkaa inhimillisempi ja elämänmyönteisempi ilmiö on huumori. Toisaalta komiikka perustuessaan yksinomaan naurettavuuteen eroaa häijynälykkäästä ironiasta ja ivallisesta satiirista. Vertaus
Vertaus on havainnollistava, tehostava, rinnastava tai muuten vertaileva ilmaus. Kielitieteellisesti se on vertailuun perustuva kielikuva, joka sisältää jonkin kytkevän elementin, tavallisesti kuin-sanan. Vertauksesta voidaan käyttää myös käsitettä metafora. Yleisesti vertauksella tarkoitetaan kielellistä ilmaisua, joka kuvailee jotakin asiaa rin­nas­ta­mal­la sen johonkin toiseen. Vertaus voi vaihdella yksityiskohtaisesta vertaamisesta pelkkään kielikuvaan. Konformikuvaus
Kahden Riemanin moniston välistä diffeomorfismia sanotaan konformi­kuvaukseksi, jos metriikka, jonka sen käänteiskuvaus indusoi lähtö­avaruuteen, on konformisti ekvivalentti alku­peräisen kanssa. Esimerkiksi pallopinnan stereografinen projektio laajennetulle tasolle, johon on lisätty äärettömyys­piste, on konformi­kuvaus. Konseptikuva ja konseptikuvitus
Se voi olla matematiikassa ja lääketieteessä käytettävä havainnollistava kuva tai kuvitus tai yleensä 
skeema, kaava, graafi, kaavio tai reaali kolmiulotteinen hahmo. Laajassa mielessä konseptikuva on sama asia kuin synopsis, luonnos tai suunnitelma. Dioraama
Dioraama () on osittain kolmiulotteinen maisemamalli tai asetelma, joka esittää esimerkiksi historiallista tapahtumaa tai tilannetta luonnossa. Dioraamoja käytetään yleensä museoissa elävöittämään ja havainnollistamaan näyttelyitä. Ontologia
Termiä "ontologia" käytetään, paitsi filosofian osa-alueen nimenä, myös puhuttaessa jonkin tietyn metafyysisen järjestelmän tai tieteellisen teorian olettamasta olioiden joukosta. Tyypillisesti tällainen ontologia muodostaa hierarkkisen rakenteen, jossa oleva tai entiteetti ovat kaikkein ylimmällä tasolla, ja joka sisältää kaiken muun olemassa olevan. Tyypillisiä seuraavan tason luokitteluja ovat universaalit ja partikulaarit, sekä abstraktit ja konkreettiset oliot. Universaalien jaotteluja ovat edelleen muun muassa ominaisuudet ja suhteet. Ontologiset teoriat pyrkivät usein selittämään, mitkä sanat viittaavat todellisiin olemassa oleviin entiteetteihin ja miten, mitkä eivät, ja mitä olemassaolon luokkia tästä seuraa. Kun tätä menetelmää sovelletaan esimerkiksi sellaisiin käsitteisiin kuin ”elektroni”, ”energia”, ”aika”, ”totuus”, ”kausaliteetti”, ”mieli” ja ”Jumala”, ontologia muodostuu keskeiseksi monien filosofian osa-alueiden perusteiden selventämisessä. Myös luonnontieteelliset teoriat olettavat tyypillisesti jonkinlaisen ontologisen järjestelmän, eivätkä nämä perustu aina puhtaasti empiirisiin havaintoihin: esimerkkinä toimivat kvanttimekaniikan teorioissa esiintyvät entiteetit. Analogia (kielifilosofia)
Analogia, eli yhdenmukaisuus, on termi tavalle selittää asioiden yhdenmukaisuutta, verrattavuutta tai vastaavuutta. Monimutkaisia asioita voidaan selittää rinnastamalla niitä yksinkertaisimpiin tai selitettävälle tutumpiin ilmiöihin. Tällöin voidaan sekä sitä, mihin rinnastetaan, että itse rinnastamista sanoa analogiaksi. Vertaa metafora. Esimerkiksi jonkin ilmiön aiheuttamaa riippuvuutta voidaan selittää ja verrata huumeiden käytön aiheuttamaan riippuvuuteen, joka yleensä on paremmin tunnettu ilmiö. Mandala
Mandala voidaan yhdistää symboliseen palatsiin. Mandalan keskustan palatsissa on neljä porttia eri ilmansuuntia kohti. Palatsi sijaitsee samankeskisten ympyröiden keskellä, jotka muodostavat suojelevan kerroksen sen ympärille. Jokainen taso symbolisoi jotain ominaisuutta, joka ihmiseltä vaaditaan palatsiin pääsemiseksi. Palatsin sisäpuolella on perinteestä riippuen erilaisia symboleita, jotka liittyvät eri jumaluuksiin, tai kulttuurisia symboleita kuten salama, kello, pyörä tai timantti. Tiibetiläisen thangkan eli kangaskäärömaalauksen mandala koostuu tyypillisesti ulommasta alueesta, joka ympäröi yhtä tai useampaa samankeskistä ympyrää. Ympyrät ympäröivät neliötä, jossa on poikittaisia viivoja keskustasta kuhunkin kulmaan. Keskustassa ja jokaisen kolmion keskustassa on viisi ympyrää, joiden sisällä on jumaluuksien symboleja tai kuvia, useimmiten viisi ”itsestään syntynyttä” buddhaa. Muoto (taiteessa)
Muoto tarkoittaa taiteessa kahta asiaa. Se viittaa teoksen saamaan kokonaismuotoon, sen fyysiseen olemukseen. Taideteoksen sisällä muoto viittaa sen hahmon elementteihin niiden perusosien joukossa, joista taideteos koostuu. Esimerkiksi maalaus koostuu viivasta, väreistä, pinnasta, tilasta, mittakaavasta ja formaatista sekä muodosta. Veistos koostuu lähes kokonaan muodosta.: Riemannin kuvauslause
Riemannin kuvauslauseesta seuraa, että jokainen laajennetun tason yhdesti yhtenäinen alue on konformisti ekvivalentti joko yksikkökiekon, tason tai laajennetun tason kanssa. Jokainen tällainen alue, jolla on ainakin kaksi reunapistettä, on konformisti ekvivalentti yksikkökiekon kanssa. Toisaalta jokainen tällainen alue, joka käsittää koko laajennetun tason yhtä pistettä lukuun ottamatta, on konformisti ekvivalentti tason kanssa. Laajennettu taso itsessään taas on kompakti eikä näin ollen ole edes topo­logisesti ekvi­valentti eli homeomorfinen minkään aidon osajoukkonsa kanssa. Muna vai kana
Muna vai kana tai kana vai muna on metaforan muotoon puettu kehämäinen syy ja seuraus -dilemma, joka muotoillaan usein kysymysmuotoon seuraavasti: ”Kumpi oli ensin, muna vai kana?” Munalla tarkoitetaan tässä yleensä juuri kananmunaa, ja ongelma on, mistä syntyi ensimmäinen kana tai mistä tuli ensimmäinen kananmuna, kun molemmat ovat toistensa seurauksia. Kulta-aika (täsmennyssivu)
Kultakausi metaforana voidaan käyttää useisiin ajanjaksoihin liittyen sekä voi tarkoittaa jotain seuraavista: Monisto
Tämä määritelmä on kätevä, koska se yleistyy helposti moniin muihin struktuureihin. Keskeistä tässä on jatkuvien kuvausten formula_29 kokoelma, missä formula_30 ovat avoimia. Jatkuvia kuvauksia voi yhdistää, jos niiden arvo- ja määrittelyjoukot ovat yhteensopivia. Näin saadaan n.k. semiryhmä. Ks. esimerkiksi . Valitettavasti koordinaattifunktiot ja kartastot eivät ole yksikäsitteisiä; samalle monistolle voi antaa eri kokoelman kordinaattifunktioita. Mutta jokainen kartasto indusoi topologian, ja jos kaksi kartastoa indusoi saman topologian, niin molemmat struktuurit ovat ekvivalentteja. Sanomme siis, että topologiset monistot ovat ekvivalentteja, jos ne ovat homeomorfisia topologisina avaruuksina. Tuomas Akvinolainen
Merkittävä elementti Tuomaan filosofiassa on hänen analogiateoriansa. Hän katsoi, että deskriptiivisiä eli kuvaannollisia kieliä on kolmea lajia: univokaalisia (yksiselitteisiä), analogisia ja ekvivokaalisia (kaksiselitteisiä). Univokaalista kuvaajaa käytetään samassa tarkoituksessa kahdesta eri objektista puhuttaessa. Ekvivokaatio on muutos kuvaajan merkityksessä ja se on looginen virhe. Analogiassa osa mutta ei kaikki kuvaajan merkityksestä muuttuu. Analogia on tarpeen Jumalasta puhuttaessa, koska osa jumalallisen luonteen piirteistä ovat piilossa ("Deus absconditus") ja osa paljastettuja ("Deus revelatus") ihmisille. Tuomaan mukaan voimme tietää Jumalasta hänen luomistöidensä kautta (yleinen ilmoitus), mutta ainoastaan analogisesti. Voimme puhua Jumalan hyvyydestä vain kun ymmärrämme, että hyvyys ihmisissä on samanlaista mutta ei identtistä kuin hyvyys Jumalassa. Fiktionalismi
Merkittävimpiä fiktionalismin muotoja ovat modaalinen fiktionalismi, jonka mukaan mahdollisuuksia ja välttämättömyyksiä koskevat väittämät ovat pelkkää fiktiota, sekä matemaattinen fiktionalismi, jonka mukaan puhe luvuista ja muista matemaattisista entiteeteistä on pelkkää fiktiota. Lisäksi metaetiikassa tunnetaan vastaava kanta nimeltä moraalinen fiktionalismi. Mooren paradoksi
Mooren paradoksi on pragmatiikkaan ja logiikkaan liittyvä paradoksi. Nimeä "Mooren paradoksi" käytti ensimmäisenä tiettävästi filosofi Ludwig Wittgenstein. Esimerkiksi väite ”Sataa, mutta en pidä totena että sataa.” (= ”Sataa, mutta ei sada.”). Väite voi olla totta, mutta sanoja ei voi itse pitää totena sitä mitä sanoo. Filosofi G. E. Moore totesi, että henkilö, joka ajattelee näin, on älyllisessä umpikujassa. Mooren paradoksia tarkastellaan muun muassa Jaakko Hintikan teoksessa "Knowledge and Belief" (1962). Myytti
Myyttejä kuvaavat yleisesti seuraavat piirteet: Myytti on muodoltaan dramatisoitu kertomus, jolla on pyhiä (uskonnollisia) ominaisuuksia; ei teoretisoiva esitys. Myytit kuvaavat joitakin tapahtumia symbolisessa muodossa, eivätkä myyteissä esiintyvät tapahtumat tai hahmot ole olemassa muutoin kuin myytin omassa todellisuudessa. Myyttinen kertomus viittaa yleensä johonkin alkuaikojen tapahtumiin. Murhe ja melankolia sekä muita kirjoituksia
"Vitsi"-kirjan jälkeen Freud oli esittänyt uuden psyykkisen rakennemallin, joka sisältää asteet ego, id ja superego. Tässä kirjoituksessaan hän tarkastelee huumoria kyseisen mallin näkökulmasta. Hän arvioi, että vitsi edustaa tiedostumattoman panosta komiikkaan ja huumori puolestaan edustaa superegon panosta komiikkaan. Vaikka superego edustaa vanhempien kieltäviä ja rajoittavia puolia, huumorissa ilmenee, kuinka superego pyrkii lohduttamaan egoa. Naisten valheet
Teos koostuu kahdeksasta erillisestä luvusta, joita yhdistävät teemat kekseliäisyys, luovuus tai mytomania, analyysi ihmisen mielikuvituksen toiminnan käynnistäjästä. Ulitskaja myös käsittelee niitä mekanismeja, jotka ovat hänen oman työnsä taustalla. Ulitskaja on kertonut haastattelussa, että kirjan metafora on neotenia, joka ihmisestä puhuttaessa tarkoittaa lapsenomaista käytöstä, mutta on alkujaan biologinen termi. Hän vertaa ihmistä toukkaan, joka ei aikuistu mutta voi esimerkiksi lisääntyä. Ihmistoukka luulee olevansa aikuinen, haluaa vain kuluttaa, elää, syödä, ostaa, katsoa. Homotopia
Kahden jatkuvan funktion formula_1 ja formula_2 välinen homotopia on jatkuva funktio formula_3 siten, että formula_4 ja formula_5. Jos kuvauksen H toinen parametri ajatellaan olevan aikaparametri, voidaan H:ta ajatella funktiona, joka näyttää kullakin ajan hetkellä tietyn välivaiheen, kun kuvausta f ollaan muuttamassa kuvaukseksi g. Homografia
Kollineaatioiden teoriassa projektiiviset suorat ovat erikois­asemassa yksi­ulotteisuutensa vuoksi. Kun suoraa pidetään itsenäisenä projek­tiivisena avaruutena, jokainen sen pisteiden permutaatio on kollineaatio, sillä mitkä tahansa pisteet ovat samalla suoralla. Jos projek­tiivinen suora kuitenkin upotetaan useampi­ulotteiseen projektiivisen avaruuteen, tätä avaruuden geometrista rakennetta voidaan käyttää muodostamaan suoralle geometrinen rakenne. Synteettisessä geometriassa käsitellään sen vuoksi vain niitä projek­tiivisen suoran homografioita ja kolline­aatioita, jotka saadaan tämän useampi­ulotteisen avaruuden homo­grafioista ja kollineaatioista. Tällöin projektiivisen geometrian peruslause pätee myös yksi­ulotteisessa tapauksessa. Projek­tiivisen suoran homo­grafia voidaan yhtä­pitävästi määritellä myös kuvaukseksi, jossa kaksoissuhde säilyy.
Edellä homo­grafiat on määritelty lineaari­algebran avulla. Synteetti­sessä geometriassa ne on vanhastaan määritelty tiettyjen "keskeis­kollineaatioiksi" nimitettyjen homo­grafioiden yhdistetyiksi kuvauksiksi. Projektiivisen geometrian perus­lauseen yksi osa on se, että nämä määritelmät ovat yhtä­pitävät. Myytti
Kreikan sana "mythos" piti alun perin sisällään useita erilaisia merkityksiä, kuten ’puhe’, ’sana’ ja ’kertomus’. Myöhemmin sana "logos" peri sanan "mythos" merkityksiä, ja viimeksi mainittu alkoi yhä useammin viitata valheeseen totuuden vastakohtana. Arkikielessä myytillä tarkoitetaan tarunomaista asiaa, kuvitelmaa, uskomusta, harhakäsitystä tai jotain järkiperusteita vailla olevaa. Avoin ja suljettu kuvaus
Avoimen ja suljetun kuvauksen määritelmiä voidaan verrata eräisiin jatkuvan kuvauksen kriteereihin. Kuvaus on jatkuva, jos ja vain jos siinä jokaisen avoimen joukon alkukuva on avoin joukko, mikä on myös yhtäpitävää sen kanssa, että jokaisen suljetun joukon alkukuva on suljettu joukko. Avoimet ja suljetut kuvaukset eivät kuitenkaan välttämättä ole jatkuvia. Yleisessä tapauksessa kuvaus voi olla jatkuva tai ei-jatkuva riippumatonta siitä, onko se myös avoin, suljettu tai molempia; näin on laita siinäkin tapauksessa, että rajoitutaan käsittelemään vain metrisiä avaruuksia tapauksessa. Vaikka avoin ja suljettu kuvaus saattavat määritelmiensä perusteella vaikuttaa luonnollisemmilta käsitteiltä kuin jatkuva kuvaus, jatkuvuus on topologiassa ja muillakin matematiikan aloilla paljon tärkemäpi käsite. George Lakoff
Lakoffin alkuperäinen teoria konseptuaalisesta metaforasta julkaistiin Mark Johnsonin kanssa kirjoitetussa kirjassa "Metaphors We Live By" vuonna 1980. Kaava
Kaava on matematiikassa ja muissa tieteissä käytetty tapa ilmaista tietoa symbolisesti. Kaavat voivat olla yhtälöitä jolloin ne ilmaisevat eri suureiden välisiä riippuvuuksia. Kaavoja käytetään myös kemiassa, joissa kemiallisilla kaavoilla ilmaistaan yksiselitteisesti aineen kemiallinen koostumus tai molekyylirakenne. Kemiassa käytetään myös reaktioyhtälöitä, jotka osoittavat, mitkä lähtoaineet kemiallisessa reaktiossa muuttuvat miksikin reaktiotuotteeksi. Maailman tunnetuimpia kaavoja ovat Einsteinin suhteellisuusteoreettinen yhtälö E=mc² ja veden kemiallinen kaava HO. Kenning
Kenning on muinaisessa skaldirunoudessa metaforaa muistuttava kiertoilmaus tai kielikuva. Kenning on johdettu muinaisnorjan verbistä "kenna" eli ymmärtää, tietää tai nimetä. Samantyyppisiä ilmauksia käytettiin myös muinaisenglanniksi kirjoitetuissa runoelmissa. Monisto
Tässä oikeanpuoleinen derivaatta on funktion formula_71 derivaatta lineaarisena kuvauksena. Näin kullekin moniston pisteelle on yksi ja vain yksi tangenttiavaruus, jota merkitään formula_72, joka on isomorfinen formula_1:n kanssa. Edellisestä määritelmästä on mahdollista määritellä sileä tangenttimonisto, joka sisältää kaikki tangenttiavaruudet formula_72 yhteen, ja sitä merkitään formula_75 . Tangenttiavaruus on esimerkki vektorikimpusta. Moniston karttakuvaukset indusoivat karttakuvaukset seuraavasti. Olkoon formula_76 kartasto monistolla formula_10. Sitten määrittele Insolubilia
Insolubilia (lat., "ratkaisemattomat") viittasi keskiajan filosofiassa valehtelijan paradoksin eri muunnelmiin, jotka muodostivat vaikean ongelman loogiselle analyysille. Utopia
Utopia saattaa ihanteena olla idealistinen tai käytännönläheinen, mutta erityisesti arkikielessä termi viittaa yleensä optimistiseen, idealistiseen ja mahdottomaan täydellisyyteen. Kutsuttaessa jotakuta "utopistiksi" tarkoitetaan usein, että hän on niin sanottu "taivaanrannan maalari", joka ei ymmärrä tai ajattele realiteetteja. Rakenne (musiikki)
Rakenteella musiikissa tarkoitetaan musiikkiteoksen tai sen osan musiikillisten elementtien järjestystä ja koostumusta. Musiikillisistä elementeistä tavallisin, melodia, rakentuu sävelistä ja rytmeistä. Tavallisesti musiikillinen teos koostuu yhdestä tai useammasta lähtökohtana toimivasta rakenneosasta, ja niistä muokatuista uusista rakenneosasista, eli variaatioista. Kappaleen lähtökohtana toimiva musiikin rakenneosa on nimeltään teema. Mandala
Mandala voidaan määritellä kahdella tavalla: ulkoisesti maailmankaikkeuden skemaattisena, visuaalisena representaationa, ja sisäisesti useiden aasialaisten psykofyysisten uskonnonharjoitusten kuten meditoinnin oppaana. Aporia
Platonin varhaisia dialogeja kutsutaan usein hänen "aporeettisiksi" dialogeikseen, koska ne päättyvät usein "aporiaan". Näissä dialogeissa Sokrates kyselee kuulustelemaltaan henkilöltä jonkun käsitteen, kuten hyve tai rohkeus, määritelmää. Tämän jälkeen Sokrates osoittaa sokraattista menetelmää käyttäen, ettei henkilön antama määritelmä ole tyydyttävä. Useiden epäonnistuneiden yritysten jälkeen kuulusteltava myöntää lopulta olevansa "aporiassa" tutkitun käsitteen suhteen, eli myöntää, ettei tiedä käsitteen määritelmää. Platonin dialogissa "Menon" Sokrates kuvaa "aporiaan" päätymisen puhdistavaa vaikutusta: se osoittaa jollekin joka vain luuli tietävänsä jotain ettei hän todellisuudessa tiedä sitä, ja synnyttää hänessä halun todella tutkia asiaa. Homografia
Jos on annettu kaksi yhtä moni­ulotteista projek­tiivista "P"("V") ja "P"("W"), homo­grafia on vektori­avaruuksien välisen isomorfismin formula_2 indusoima kuvaus "P"('V"):sta "P"("W"):hen. Koska "f" on lineaarinen, tällainen iso­morfismi indusoi bijektion "P"('V"):sta "P"("W"):hen. Kaksi isomorfismia, "f" ja "g", indusoivat saman homo­grafian, jos ja vain jos "K":ssa on alkio "a", joka ei ole nolla-alkio ja jolle "g" = "af". Zenon Elealainen
Eino Kailan mukaan liikkeen paradoksit eivät ratkea millään kuvaustavalla, jossa liike (tai aika) hajotetaan osiin eli siirtymiseksi kohdasta A kohtaan B, koska tällöin liikkeen "liikkuminen" kadotetaan, emmekä pysty kuvaamaan pisteiden välillä tapahtuvaa siirtymistä, koska niiden välille voidaan aina kuvitella uusi piste. Kailan mukaan liike ei ole varsinaisesti siirtymistä pisteestä toiseen, eikä aika ole siirtymistä hetkestä toiseen vaan molemmat ovat katkeamattomia kontinuumeja eli jatkumoita (Valitut teokset, 1). Vasta pysähtyessään voidaan todeta mihin pisteeseen liike päättyi. Huumori
Kielitieteilijä Victor Raskin (1985) määritteli huumorin semanttisesta näkökulmasta siten, että vitsin kärki saa vastaanottajan tajuamaan, että vitsillä olikin koko ajan olemassa myös toinen, vastakkainen tulkinta.
Keskustelussa käytettävän huumorin voi luokitella "valmisteltuun huumoriin" ja "spontaaniin huumoriin". Valmisteltua huumoria ovat vitsit ja humoristiset kertomukset, jotka kerrotaan ulkomuistista tai luetaan paperista. Spontaani huumori on tilannekohtaista ja improvisoitua, ja se pitää keskustelua yllä eikä katkaise sitä kuten irrallinen vitsi. Vitsinkertoja on pelkästään esiintyjä, mutta spontaania huumoria esittävä huulenheittäjä on sekä esiintyjä että huumorin tekijä. Spontaani vitsailija pystyy myös luomaan huumoria rajattomasti siinä kun vitsinkertoja on rajoittunut vain kertomaan muistamansa vitsit. Spontaanin huulenheiton ja vitsinkerronnan välissä ovat tarinat hauskoista asioista, jotka kertojan mukaan tapahtuivat hänelle itselleen; tällaiseen lähestymistapaan perustuu usein etenkin stand up -komiikka, jossa omakohtaisuus ja keskustelunomaisuus on tärkeää. Virheellinen analogia
Virheellinen analogia tarkoittaa argumentaatiovirheenä kahden yhteismitattoman asian rinnastamista. Kahden käsitteen, objektin tai tapahtuman (A ja B) analogia merkitsee sitä, että niillä on jokin yhteinen kvaliteetti (laadullinen suure) X. Premissinä on siis, että sekä A:lla on oltava kvaliteetti X että B:llä kvaliteetti X. Virheellisessä analogiassa A:lla ja B:llä ei kuitenkaan ole yhteistä kvaliteettia, vaan vain pelkkä yhteinen assosiaatio. Yleinen muoto on:Toinen muoto virheellisestä analogiasta on:Virheellisen analogian tavat yhdistyvät argumentissa, josta käytetään englanninkielistä apples and oranges -nimitystä. Siinä verrataan omenoita ja appelsiineja toisiinsa, vaikka kyse on eri hedelmistä. Tämän yleinen kaava on: Yleinen suomalainen ontologia
YSOn käsitteiden termit ovat tesaurusstandardien mukaisesti useimmiten monikkomuotoisia substantiiveja. Yksikössä esitetään esimerkiksi ainesanat sekä abstrakteja käsitteitä ja toimintaa kuvaavat termit. Joillain termeillä on yksikkö- ja monikkomuodossa eri merkitys. Esimerkiksi termi "baletti" viittaa taidemuotoon ja "baletit" yksittäisiin taideteoksiin. Nelson Goodman
Toinen esteettisen oire on "metaforinen esimerkeillä valaiseminen", jota kutsutaan myös "ilmaisuksi" (tai ekspressioksi). Se viittaa johonkin niistä tavoista, jolla taideteokset tyypillisesti symboloivat. Taideteokset ilmaisevat mielialoja: maalausta voidaan kuvata surulliseksi, sinfoniaa riemuisaksi ja runoa synkäksi. Ilmaista ei vain mielialoja, maalaus voi ilmaista äänekkyyttä, sinfonia kuumuutta, runo sileyttä. Vaikka jotain ominaisuutta voidaan ilmaista eri tavoin eri kulttuureissa, kaikkien kulttuurien taide ilmaisee mielialoja tai muita laatuominaisuuksia muodollisten ominaisuuksien, kuten viivan, värin ja rytmin kautta. Koodinvaihto
Metaforassa liitetään peräkkäin sanoja, jotka eivät kuulu yhteen: niiden ääriviivat eivät ”loksahda” yhteen, vaan niiden väliin jää kuilu. Tuttuja sanoja käytetään uudella tavalla (esimerkki talouselämästä: ”korot laukkaavat”). Koodinvaihdossa tämä korvataan eri kielten tai murteiden peräkkäinasettelulla. Ihminen hämmentyy tai pitää lausetta merkityksettömänä. Mutta koska ihminen ei kestä hämmennystä, hän aloittaa merkitystyön. Hän antaa sanain työstää toisiaan, ”värjätä” toisiaan. Niinpä ne merkityskentän osat, jotka ovat lähinnä toisiaan, alkavat lähentyä merkitystyön tuloksena. Sanojen merkitykset laajenevat, ja syntyy uusi merkitys. Tämän uuden merkityksen kautta pystymme näkemään jotain uutta maailmasta. Sitä, mitä metaforassa sanotaan, ei voi muulla tavoin sanoa. Euthyfron
Sokrateen käyttämä sokraattinen menetelmä tulee hyvin ilmi dialogissa käytävässä keskustelussa. Hän pyytää Euthyfronia määrittelemään hurskauden niin, että siitä voitaisiin tämän jälkeen keskustella. Tarjotuista ja keskustelluista hurskauden määritelmistä yritetään rakentaa hyväksyttävä selonteko hurskauden olemuksesta. Sokrates haluaisi löytää sellaisen määritelmän, joka olisi aina ja kaikkialla tosi, eli sen tulisi päteä ihmisiin kaikissa kansoissa, uskonnoissa ja kulttuureissa kaikkina aikoina. Näin se olisi mitta, jonka avulla kaikkien tekojen hurskaus ja epähurskaus voitaisiin mitata. Sokrates tavoittelee siis hurskauden ideaa. Platonin varhaisten dialogien tapaan keskustelussa ei kuitenkaan saavuteta mitään varsinaista lopputulosta. Symbolismi kirjallisuudessa
Sana symbolismi on peräisin kreikan kielen sanasta "symballein", joka tarkoittaa ”heittää yhteen”. Symbolismissa on siten kyse kahden asian yhdistämisestä. Tyylikauden runot sisälsivät runsaasti metaforia ja vertauksia, joiden avulla kuvattiin ilmiötä, tunnetta tai aatetta, kuten lintujen yksinäisyyttä Charles Baudelairen runossa ”Albatrossi”. Taiteella ei pyritty enää jäljittelemään todellisuutta, ja realismin ja naturalismin suosimasta mimeettisyydestä luovuttiin. Nähtävän todellisuuden sijasta haluttiin kirjoittaa henkilökohtaisista aistikokemuksista sekä alitajuisten ja havaittavan maailman takaa löytyvistä asioista. Runoilijoiden omista mielleyhtymistä syntyneiden symbolien vaikeaselkoinen merkitys saattoi jäädä useilta ymmärtämättä. Möbius-kuvaus
olevia kuvauksia, missä "a", "b", "c" ja "d" ovat kompleksilukuja, jotka toteuttavat ehdon "ad" − "bc" ≠ 0. Möbius-kuvaukset on määritelty konformaaleina kaikkialla paitsi kun formula_3, jolloin on määritelty, että formula_4. 
Ne ovat konformisia bijektioita formula_5→formula_6
missä formula_5 tarkoittaa laajennettua kompleksitasoa formula_8 eli kompleksitasoa, johon on lisätty äärettömyyspiste. Laajennettua kompleksitasoa kutsutaan myös Riemannin palloksi. Muusa
Muusat () eli runottaret olivat kreikkalaisessa mytologiassa taiteiden ja tieteiden jumalattaria. Muusa on nykyään taiteellisen innoituksen symbolihahmo. Platon
Platon tuo Sokrateen suulla näkemyksensä esille kolmella tavalla: kyselemällä, argumentoimalla ja esittämällä myyttejä. Kaikki tulevat esille toisiinsa kietoutuneina filosofin, yleensä Sokrateen, johtamassa dialektisessa keskustelussa. Platon halusi korostaa dialektiikan eroa sofistien ja puhetaidon opettajien eli reetorien luennointiin. Kyselevässä esitysmuodossa Sokrates esittää yleensä tietämätöntä niistä asioista, joista hän esittää kysymyksiä, ja haluaa selvittää muiden käsityksiä muun muassa moraalin avainkäsitteistä. Keskustelut toimivat näin käsiteanalyysinä, jossa käsitteitä pilkotaan alkutekijöihinsä ja etsitään niiden varsinaista ydintä. Keskustelun edetessä päädytään paitsi määrittelemään käsitteitä uudestaan, usein myös umpikujaan eli "aporiaan". Tällaisessa tilanteessa vapauduttiin ennakkoasenteista ja todellinen ratkaisun etsiminen saattoi vasta alkaa. Argumentoivassa esitysmuodossa keskustelun johtaja esittää ajatuksensa enemmän luennoivalla tyylillä, pyytäen kuitenkin kuulijalta myöntymystä uusille määritelmille ja logiikkansa etenemiselle. Myyttejä Platon käytti esittäessään sellaisia asioita, joita oli vaikea esittää rationaalisella argumentaatiolla, välittämättä historiallisesta totuudesta. Myöhempinä aikoina jotkut Platonin esittämistä myyteistä, kuten kertomus Atlantiksesta, on virheellisesti ymmärretty historiallisiksi. Nelson Goodman
Taideteoksille on tyypillistä symboloiminen ilmaisun kautta, se ei ole ei-esteettisten objektien ominaisuus. Voidaan sanoa, että taidemaalaukset ovat surullisia, äänekkäitä, kuumia tai viileitä, mutta kartat tai graafit eivät sellaisia ole. Taideteosten ilmaisemat ominaisuudet ovat erilaisia verrattuna teosten sananmukaisiin ominaisuuksiin. Maalaus voi olla sananmukaisesti sininen, mutta vain metaforisesti surullinen. Symbolismi kirjallisuudessa
Tyypillisiä symbolismin tyylipiirteitä olivat uusien sanojen, lausemuotojen ja hämmentävien mielikuvien käyttö sekä ajan, juonen ja runoilijan häivyttäminen kokonaan pois. Runot olivat musiikinomaisia, ne olivat rytmitettyjä ja soinnillisia, taukoineen ja pysähdyksineen. Etenkin Mallarmé pyrki mukailemaan runoissaan eri instrumentteja, ja Verlaine kuvasi ihmismielen liikkeittä kielen musiikillisten keinojen avulla. Vaikka symbolismi oli kovin uudistushaluinen tyylikausi, se sai paljon vaikutteita myös romantiikasta, ja sitä kutsutaankin usein romantiikan perilliseksi. Eroja oli kuitenkin muun muassa symbolismin tavassa välttää paisuttelevaa liioittelua ja suosia lievempiä ilmaisuja, samoin siinä, että metaforien lisäksi käytettiin metonymiaa, kielikuvaa, jossa osa edustaa kokonaisuutta. Metonymia
Metonymia tarkoittaa tilanteita, joissa johonkin käsitteeseen viitataan nimeämällä jokin toinen, tuohon käsitteeseen läheisesti liittyvä käsite. Metonymia kuuluu kielikuviin. Se on metaforan erikoistunut laji, ja sillä tarkoitetaan nimityksenvaihtoa, joka syntyy kun syy asetetaan seurauksen tilalle, omistaja omistetun tilalle, abstrakti konkreettisen tilalle.
Esimerkiksi: Konformikuvaus
Jos funktio formula_1on harmoninen eli toteuttaa Laplacen yhtälön formula_29 jossakin tasoalueessa, ja jos alue se kuvataan konformi­kuvauksella formula_30 jollekin toiselle tasoalueelle, yhdistetty funktio formula_31 on myös harmoninen. Tämän vuoksi jokainen funktio, joka on määritelty jonkin potentiaalin avulla, voidaan muuntaa konformi­kuvauksella, minkä jälkeen sillä edelleen on potentiaali. Fysiikassa potentiaalin avulla on muodostettu esimerkiksi sähkömagneettisen kentän ja gravitaatiokentän yhtälöt sekä virtaus­dynamiikassa potentiaalivirta, nesteen tai kaasun virtauksen likimääräinen kuvailu olettamalla, että tiheys on vakio, viskositeetti nolla ja virtaus pyörteetöntä. Esimerkkinä konformi­kuvauksen sovelluksesta virtaus­dynamiikassa voidaan mainita aerodynamiikassa usein käytettävä Žukovskin muunnos eli Joukowskyn muunnos formula_32. Komiikka
Komiikka (, komediaa koskeva < "kōmos," Dionysoksen kunniaksi järjestetty riemukulkue) tarkoittaa hullunkurisuutta ja naurettavuutta sekä myös koomisuutta taiteessa. Sen synnyttää nurinkurinen asioiden suhde toisiinsa tai yllättävä käänne toiminnassa. Nämä aikaansaavat hyväntuulista huvittuneisuutta tai voimakkaimmillaan nauruksi laukeavan ilon. Uusi retoriikka
Todellisuuden rakennetta luovissa argumenteissa lähtökohtana on jokin tilanne, josta tehdään malli tai yleinen sääntö. Esimerkiksi analogia ja metafora (perusmerkityksessään) liittyvät tähän argumentointilajiin. Myös esimerkit, havainnollistukset ja kuvailut ovat todellisuuden rakennetta luovia argumentteja. Mitta
Mitta on mittateorian peruskäsite, jolla tarkoitetaan funktiota, jonka halutaan liittävän erilaisiin tutkittaviin joukkoihin esimerkiksi lukumäärä, pituus, pinta-ala, tilavuus tai todennäköisyys. Mitan käsitteeseen pohjautuu todennäköisyysteoria ja integraalilaskennan yleinen teoria. Normiavaruus
Normiavaruus on matematiikassa lineaariavaruus, joka on varustettu normilla. Normi on matemaattinen yleistys kaksi- tai kolmiulotteisten Euklidisten avaruuksien intuitiivisesta "pituuden" käsitteestä, ja siten normiavaruuden yhteydessä voidaan puhua vektorien pituudesta tai koosta (jotka siis ovat kyseisten vektorien normeja), sekä niiden välisestä etäisyydestä. Tarpeen mukaan tietyn lineaariavaruuden voi varustaa erilaisilla normeilla, ja siksi normiavaruuden määrittämiseksi täytyykin esittää pari ("V",||formula_1||), missä formula_2 on lineaariavaruus ja ||formula_1|| normi. Itseisarvo |formula_1| on erikoistapaus normista, ja myös itseisarvoa vastaavaa merkintää käytetään joistakin normeista. Jos normi on asiayhteydestä selvä, tai sen valinta ei ole tärkeää, voidaan se jättää mainitsematta. Riemannin kuvauslause
Että alue on "yhdesti yhtenäinen", merkitsee geometrisesti sitä, että siinä ei ole "reikiä". Kahden alueen konforminen ekvivalenttisuus taas merkitsee, että ne voidaan kuvata toisilleen sillä tavoin, että lokaali suurennussuhde on suunnasta riippumaton (joskin suurennussuhde saattaa vaihdella kuvattavan alueen eri osissa). Komma
Musiikinteoriassa komma on pieni tai hyvin pieni virityksessä käytetty intervalli kahden liki saman korkuisen sävelen välillä. Metafiktio
Metataidetta – taulua taulussa, näytelmää näytelmässä, romaania romaanissa – nimitetään myös sisäkkäisteoksiksi. Ranskalainen termi "mise en abyme" tulee lähelle metafiktion käsitettä. Sitä on tutkinut Lucien Dällenbach väitöskirjassaan "Le Récit spéculaire. Contribution à l'étude de la mise en abyme" (1977). Sana "abyme" tarkoittaa sananmukaisesti vaakunakilven keskusta, joka sisältää samat kuvat kuin kilven ulommainen reuna. André Gide otti tämän sanan käyttöön kuvaamaan sisäkkäisteoksia. Dällenbach lainaa Giden kirjoitusta vuodelta 1893, jossa tämä luettelee erilaisia sisäkkäisteoksia: William Shakespearen "Hamletissa" on näytelmä näytelmän sisällä ja J. W. von Goethen "Wilhelm Meisterin oppivuosissa" sisäkkäisteos on marionettikohtaus tai linnanjuhlat. Koodinvaihto
Koodinvaihto voidaan Gumperzin mukaan jakaa kahteen lajiin: tilanteiseen ja metaforiseen koodinvaihtoon. Tilanteinen koodinvaihto tarkoittaa, että tietyssä tilanteessa käytetään tietynlaista kielen rekisteriä (ns. "diglossia"); se liittyy rakenteeltaan tunnistettavaan puhetapahtuman vaiheisiin. Metaforinen koodinvaihto puolestaan palvelee keskustelun tarkoitusperiä ja esimerkiksi erottaa vanhan tiedon uudesta, korostaa tärkeyttä tai vastakohtaisuutta, ilmaisee puhujan suhtautumista viestiinsä jne. Koodi vaihtelee yksityisen viestin sisällä, ja se voi korvata yksikielisessä puheessa käytettävät metaforat. Koodinvaihto välittää merkitystä, mutta se ei ole vakioinen, vaan se ”neuvotellaan” yksityisessä puhetilanteessa. Merkitys voi muuttua, kun saadaan lisää tietoa. Museonäyttely
Museonäyttelylle on useita määrittelyitä. Niille kaikille yhteistä on yleisö tai julkisuus, tila ja esineet. Lisäksi museonäyttelyn piirteitä voivat olla vuorovaikutus, tiedon, ideoiden ja tunteiden välitys, suunnitellut kulkureitit, teemallisuus ja tarinan kerronta. Museologi G. Ellis Burcaw’n mukaan näyttely on ”taiteeseen, historiaan, tieteeseen tai teknologiaan liittyvien esineiden kokolema, jossa kävijä liikkuu esteettisesti tai tiedollisesti järjestetyltä yksiköltä toiselle.” Suomalaiset museonjohtajat Jouko Heinonen ja Markku Lahti ovat puolestaan sanoneet näyttelyn olevan näytteillepanoa ja tulkintaa. Museo kommunikoi niissä katsojan kanssa esineiden ja muun materiaalin kautta. Symbolismi kirjallisuudessa
Symbolisteja kutsuttiin ensin dekadenteiksi heidän rajoja rikkovan elämäntyylinsä ja runoutensa vuoksi. Tavoitellessaan uusia alueita runoudelle he kuvasivat ihmisten yöpuolta ja ihailivat häpeällisenä ja saastaisina koettuja asioita. Moréas halusi erottaa termin ”symbolismi” muista ajan moderneista kirjailijoista ja taiteilijoista, joita hän nimitti ”dekadenteiksi”. Baudelaire oli dekadenttien esikuva, vaikka hän olikin suuri vaikuttaja symbolismin kehityksessä. Siksi vasta Mallarmésta tuli symbolistien johtohahmo. Symbolismi ja dekadenssi ovat monella tapaa samanlaisia. Molemmat torjuvat luonnollisen maailman havaintokokemukseen perustuvan kuvauksen ja etsivät luovuuden lähdettä taiteilijan voimistuneesta herkkyydestä ja mielikuvituksesta. Dekadenssin tavoite on kuitenkin porvarillisten arvojen ja jokapäiväisen moraalin hylkääminen sekä sosiaalisesti marginaalisten ja eksoottisten aiheiden suosiminen. Täyttä hepreaa
”Täyttä hepreaa” on suomen kielessä käytetty metafora jostain, mikä on täysin käsittämätöntä. Se alkuperä voi olla latinankielisessä fraasissa ""Graecum est; non legitur"" ("se on kreikkaa, sitä ei voi lukea"). Kreikkalainen metriikka
Lyyriset mitat ovat vähemmän säännönmukaisia kuin puhemitat: kussakin runosäkeessä voi esiintyä useita erilaisia metroneita, ja säkeiden pituus saattaa vaihdella. Siksi niistä käytetään nimitystä "ū kata metron", ”ei mitan mukaan”. Sen sijaan lyyriset mitat kuvataan metroneita laajempina yksiköinä, joista käytetään nimitystä "kolon". Jokainen kolon voitaisiin pilkkoa metroneihin ja jalkoihin usealla eri tavalla. Eräs monia (mutta ei kaikkia) lyyrisiä koloneita yhdistävä piirre on se, että niiden yhtenä osana voidaan nähdä khoriambi . Multimedia
Multimedia-termille ei ole tarkoin rajattua määritelmää. Sana itsessään tarkoittaa mediaa, joka yhdistelee muita mediamuotoja kuten tekstiä, ääntä, kuvaa, videokuvaa, animaatiota tai interaktiivisuutta. Tämän määritelmän mukaan audiovisuaalisuutta sisältävä teatteriesitys, tai kirja jossa on kuvia, olisi multimediaa. Arkikielessä multimedia yhdistetään nykyään tietokoneisiin ja digitaalisuuteen. George Lakoff
Läntisen tieteen perinteessä metafora on nähty ainoastaan kielellisenä konstruktiona. Lakoffin tutkimuksen ydin on ollut hänen argumenttinsa, että metaforat ovat ensisijaisesti mielellisiä konstruktioita, ja että ne ovat keskeisiä ajattelun kehityksessä. Ajattelu ilman metaforia on Lakoffin mukaan mahdollista vain, kun kyseessä puhtaasti fyysinen todellisuus. Mitä abstraktimpi ajatus, sitä useampia kerroksia metaforia tarvitaan sen ilmaisuun. Ihmiset eivät itse huomaa näitä metaforia useista syistä. Yksi syy on, että metaforat ovat 'kuolleet' emmekä enää tunnista niiden alkuperää. Toinen syy on, ettemme vain kiinnitä huomiota siihen, mitä tapahtuu. Atomistinen kaava
Atomistinen kaava on olennainen määrittely ohjelmistoatomille, joka muodostaa symbolisen analyysin metakäsitteen, symboli, toiminnallisuuden. Tulkinta tarkoittaa symbolisessa analyysissä maadoitetun predikaatin käyttämistä kyselyn paluuarvona, mahdollisimman pitkälle yksinkertaistettuna. Hypnoosi
Muuntuneen tajunnantilan määritelmä on myös hyvin erilainen tutkijasta riippuen. Osa tutkijoista katsoo, että henkilön tajunnantila on muuttunut, mikäli hän kokee hyvin elävästi jonkin mielikuvan. Olettakaamme, että henkilö eläytyy voimakkaasti suggestioon, että hänen sylissään lepäävään käteensä on sidottu jättimäinen vappuilmapallo, joka nostaa hiljalleen hänen käsivarttaan ilmaan. Tämä mielikuva on hyvin helppo luoda ja monet kokevat tällöin, että heidän kätensä alkaa vähitellen muuttua kevyeksi ja toisilla niin, että heidän käsivartensa nousee hiljalleen ilmaan. Koehenkilöiden kuvaukset tähän ilmiöön liittyvästä kokemuksesta vaihtelevat siten, että toisilla siihen liittyy tunne, että on itse osaltaan auttamassa käden nousua mutta osa kuvaa tapahtumaa täysin automaattiseksi. Tämä käden nousu automaattisesti täyttää joidenkin tutkijoiden mielestä jo muuntuneen tajunnantilan kriteerit: mitään kättä nostavaa ilmapalloa ei ole olemassa ja kuitenkin koehenkilö kokee ikään kuin näin olisi. Tämä näkemys muuntuneesta tajunnantilasta on ongelmallinen koska tällainen mielikuva toteutuu melko helposti (ainakin jossain määrin) hyvin monella ilman mitään edeltäviä hypnoosi-induktioita tai muita proseduureja. Näin väljän määritelmän seuraus on, että hypnoosiin liittyvät kokemukset voidaan melkein kaikkien kohdalla luokitella muuntuneeksi tajunnantilaksi ja että muuntuneita tajunnantiloja saadaan usein ja helposti aikaan vain lausumalla jokin suggestio ääneen. Muuntuneen tajunnantilan kriteerinä olisi vain elävän mielikuvan synty mielessä. Tällaisten väljien kriteerien käyttö johtaisi siihen, että aivan jokapäiväinen mielikuviin eläytyminenkin määrittyisi automaattisesti sekä hypnoosiksi että muuntuneeksi tajunnantilaksi. Utopia
Utopia (muinaiskreikan kieltävä etuliite "u-" sekä "topos" ’paikka’ – sananmukaisesti siis ”paikka, jota ei ole”) tarkoittaa jonkinlaista tulevaisuuden ihanneyhteiskuntaa. Sävyltään se yleensä liittyy oikeisto- tai vasemmistoutopioihin tai uskontoon. Termi tulee Thomas Moren samannimisestä kirjasta, jossa hän kuvaa omaa ihannekuvaansa kollektivistisesta yhteiskunnasta. Tämän jälkeen termiä on käyttänyt muun muassa Karl Marx pilkatessaan 1800-luvun alkupuolen sosialistisia teoreetikoita utopistisiksi sosialisteiksi. Myöhemmin termi utopia on laajentunut tarkoittamaan yleisesti jonkun henkilön ihannekuvaa yhteiskunnasta ja siitä, kuinka asioiden tulisi olla. Utopian vastakohtana on dystopia eli antiutopia. Moderni
Modernia alettiin kritisoida 1970-luvulla. Valistuksen ajalta peräisin oleva rationalistinen eetos, moderniteetti haluttiin kyseenalaistaa. Jotkut jopa tuomitsivat modernin maailman menneeksi ja ohitetuksi vaiheeksi. Tämän vuoksi sanalle moderni on syntynyt erityismerkitys, joka kuvaa useita yhteiskunnan tai kulttuurin ilmiöitä noin vuosina 1850-1970. Esimerkiksi "moderni taide" ei tarkoita enää pelkästään uutta, tämän hetken tai oman aikamme taidetta, jota kuvataan usein sanalla nykytaide. Moderni siis viittaa myös modernismiin. Samalla tavalla on tulkittu myös esimerkiksi sanoja "moderni arkkitehtuuri", "modernin taiteen museo" tai "moderni yhteiskunta". Näissä yhteyksissä modernista puhutaankin usein mennessä aikamuodossa. Sinfoninen runo
Sinfoninen runo tai runoelma () eli sävelruno () on orkesterisävellys, joka pyrkii kuvaamaan musiikin keinoin ulkomusiikillisia aiheita, esimerkiksi ihmisiä, taruhahmoja tai maisemia. Sinfoninen runo voi perustua myös johonkin kirjalliseen teokseen. Sinfoninen runo nimetään aiheensa mukaan, ja lisäksi säveltäjä voi liittää teoksen eri osiin lyhyitä kirjallisia kuvauksia niistä asioista, joihin musiikki kulloinkin viittaa. Luolavertaus
Luolavertaus on ehkä tunnetuin Platonin käyttämistä metaforista, allegorioista ja myyteistä. Vertaus esitetään "Valtion" kirjan VII alussa (514a-520a). Kreikkalainen mytologia
Myytti voidaan nykyään määritellä esimerkiksi perinteisten kertomusten joukoksi, jossa inhimilliseltä kannalta merkittävistä tilanteista muodostetaan mielikuvituksellisia yhdistelmiä monimuotoisiksi semanttisiksi kokonaisuuksiksi, joita käytetään monilla eri tavoilla todellisuuden havainnoillistamiseksi. Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Osa myyteistä pyrkii selvästi selittämään esimerkiksi erilaisia luonnonilmiöitä tai erilaisten yhteiskunnallisten instituutioiden syntyä. Metafora
Kielitieteilijä George Lakoff on tutkinut metaforien merkitystä käsitemaailmallemme. Yhdessä Mark Johnsonin kanssa Lakoff julkaisi vuonna 1980 kirjan "Metaphors We Live By". Lakoffin mukaan koko kielemme rakentuu monien metaforien varaan. Esimerkiksi suunnat liittyvät käsitemaailmassamme myös mielialaan sekä hyvään. Elämä koetaan käsitteellisesti matkana; siksi kieli tulvii ilmaisuja, joissa "olemme päässeet pitkälle" tai "tuntui, että halusin pysähtyä ja miettiä elämäni suuntaa". Koko ajattelu on siis organisoitunut joidenkin tärkeiden ja perustavien metaforien kautta. Suora
Antiikissa suora määriteltiin kahden pisteen ja viivaimen avulla. Valitaan tasolta kaksi pistettä. Eukleideen Alkeissa esitetyn määritelmän mukaan kahden pisteen välille voidaan aina vetää jana tai viiva. Määritelmästä on jäänyt viivain pois, joten sitä ei voi pitää täysin matemaattisena. Määritelmä on pääpiirteissään seuraava:
Puolisuora eli säde piirretään silloin janan AB avulla niin, että janan toista päätä jatketaan samaan suuntaan pisteen C kautta äärettömän pitkälle. Kun sama toistetaan puolisuoran toiseen päähän, saadaan suora. Suora määräytyykin niiden kahden pisteen avulla, joiden kautta se kulkee. Antiikin määritelmässä korostetaan myös abstraktia käsitettä ääretön, joka tarkoitti geometriassa ”jatkamista loputtoman pitkälle”. Formaatti (kuvataide)
Muotokuvan ja maiseman sivusuhteita on tapana sanoa myös "vaakakuvaksi" ja "pystykuvaksi". Maalaustaiteen formaatit eivät tavallisesti noudata arkkikokojen vakiintuneita standardeja, kuten A-sarjan paperikoot. Vaikka esimerkiksi maalausten kiilakehyksiä saatetaan myydä valmiiksi mitattuina muotokuvalle, asetelmalle, maisemalle ja merimaisemalle, vain akateemisessa taiteessa formaatit määriteltiin matemaattisen tarkasti. Maalauksen aihe määrittelee tavallisesti sen formaatin. Synonymia
Synonymia (kreikan sananmukaisesti 'yhteisnimisyys') tarkoittaa sanojen samamerkityksisyyttä. Synonyymit ovat sanoja, jotka tarkoittavat samaa asiaa, esimerkiksi "iso ~ suuri, pieni ~ vähäinen, totinen ~ vakava, ilta ~ ehtoo". Synonyymeillä voi olla pieniä merkityseroja, mutta pääasiassa ne tarkoittavat lähes samaa asiaa. Useimmiten synonyymien välillä on tyyliero, joten synonyymeja voi varsin harvoin käyttää aivan samoissa asiayhteyksissä. Esimerkiksi "peti, sänky" ja "vuode" ovat synonyymeja, koska ne viittaavat samaan käyttötarkoitukseen, mutta niillä on kullakin oma tyyliprofiilinsa ja käyttökonventionsa: Molekyyli
Molekyylejä voidaan merkitä molekyylikaavalla, rakennekaavalla, viivakaavalla tai joskus kun ei tiedetä molekyylin muodostavien atomien lukumäärää voidaan niiden suhteet laskea ja ilmoittaa se empiirisellä kaavalla. Molekyylikaavasta selviää ainoastaan molekyylin muodostavien atomien lukumäärä. Se ei kerro molekyylin rakenteesta mitään. Avaruudellisella rakenteella on suuri merkitys muun muassa isomeriassa, rakennetta kuvaamaan on kehitetty rakenne ja viivakaava, joista näkyvät myös atomien väliset sidokset. Mantra
Mantra on yksi tekniikka mielen hiljentämiseksi meditaatiossa. Mantra voi esimerkiksi olla tavu, tavuyhdistelmä, sana, sanapari tai kokonainen lause. Tunnetuimmat mantrat ovat "om" ja "om mani padme hum". Mantra on symbolinen ilmaisu, ja sen merkitys voi vaihdella käyttöyhteydestä riippuen. Meditaatiotaidon kehittymisen myötä mantran kaltaisten apukeinojen tarve vähenee, ja meditaatiotekniikan kehityttyä riittävästi mantra voidaan jättää kokonaan pois. Monisto
Vaikka topologisille monistoille kartaston valinta ei aiheuttanut ongelmia, niin sileille ja differentioituville monistoille on asia toisin. Näin ollen, vaikkei niin usein eksplisiittisesti tehdä, on pidettävä mielessä että kullekin monistolle on valittu jokin kartasto. Määritelläksemme ekvivalentit sileät monistot tarvitsemme sileän kuvauksen käsitteen. Olkoon formula_36 sileitä monistoja, joille olemme valinneet kartastot formula_32 ja formula_38, vastaavasti. Määrittelemme, että jatkuva kuvaus formula_39 on sileä (tai esim. formula_34), jos 
Vastaavasti määrittelemme formula_34-kuvaukset ja kaikki muut vastaavat funktioluokat. Jos kuvaus formula_44 on bijektiivinen ja sen käänteiskuvaus formula_45 on myös sileä, niin sanomme että monistot ovat diffeomorfisia (eli tietyssä mielessä ekvivalentteja). Sanojen kombinatoriikka
Symboliaakkostoon liittyvä sana on mikä tahansa äärellisen pituinen merkkijono, jonka merkit kuuluvat annettuun symboliaakkostoon, ja sanan pituus on sen merkkien lukumäärä. Esimerkiksi formula_5-aakkoston kohdalla formula_6 on eräs 5-pituinen sana ja formula_7 on eräs 10-pituinen sana. Sanoja merkitään usein "sanamuuttujilla" kuten formula_8 tai formula_9, jolloin formula_10 merkitsee formula_11-sanan pituutta. Esimerkiksi jos formula_12, formula_13. Ikoni
Ikonimaalareiden ammattikielessä ikonin tausta on nimeltään valo. Ikonitaiteessa tilan luojana on käytössä käännetty perspektiivi, joka puolestaan saa aikaan tunteen laajasta horisontista. Käännetyssä perspektiivissä katoamispiste ei ole kuvan syvyyssuunnassa, vaan kuvan edessä, oikeastaan katsojassa itsessään. Ihminen on ikään kuin alkamassa tietä, joka ei etäänny kuvan syvyyteen, vaan aukeaa hänen eteensä koko rajattomuudessaan. Käännetty perspektiivi ei vedä katsetta mukaansa, vaan pysäyttää sen, estää sen etenemästä kuvan syvyyssuuntaan ja keskittää tarkkaavaisuuden kuvaan sinänsä. Idiomi
Idiomi ( 'luonteenomainen ilmaisu') on ilmaus, jonka alkuperäismerkitys on monissa tapauksissa metaforisen eli vertauskuvallisen käytön kautta sumentunut ja jolle erityisesti on muotoutunut uusi itsenäinen merkitys. Idiomin määrittely yksiselitteisesti on vaikeaa, koska usein raja sen ja muiden kielellisten ilmiöiden kuten kollokaation, metaforan ja sananlaskun välillä on häilyvä. Tyypillisesti idiomi on kuitenkin vähintään kaksisanainen ilmaus, jonka merkitys ei käy selvästi ilmi siihen kuuluvien sanojen kirjallisesta tulkinnasta (esimerkiksi sanonta, että jokin asia on "kuuma peruna"). Metapsykologia
Metapsykologia (saks. "Metapsychologie") on Sigmund Freudin luoma käsite, jolla hän tarkoitti psykologian yleis- tai kokonaisteoriaa. Psykoanalyysissa metapsykologinen kuvaus tarkoittaa, että psyykkisille ilmiöille esitetään samanaikaisesti topologinen, dynaaminen ja ekonominen kuvaus. Topologisessa kuvauksessa selitetään, mihin ilmiö sijoittuu psykoanalyysin jaottelussa id–ego–superego, dynaamisessa kuvauksessa selitetään, kuinka vietit osallistuvat ilmiön syntyyn, ja ekonomisessa kuvauksessa, kuinka psyykkinen energia on jakautunut psyykkisessä ”kojeistossa”. Metafora
Kirjallisuustieteessä metaforaa pidetään tunnusomaisena erityisesti lyriikalle. Tensori
Tensori on matematiikassa tietyn tyyppinen geometrinen kokonaisuus, tai vaihtoehtoisesti yleinen suure. Tensorin käsitteessä yhdistyvät skalaarilla kertominen, vektoriavaruudet ja lineaarikuvaukset. Tensorit voidaan kirjoittaa koordinaatistojen avulla tai taulukkoesityksen muodossa, mutta ne on määritelty esitystavasta riippumatta. Ne ovat niin sanottuja multilineaarikuvauksia vektoriavaruudelta kerroinkunnalle. Virheellinen todistelu
Tässä virhe on ensinnäkin reifikaatio (metaforan kohteleminen reaalisena) ja toisaalta premissin pitäminen argumenttina sellaisenaan (ruokatottumuksien premissin eli moraalikäsityksen pitämistä ruokatottumuksena itsenään). Ensimmäisenä Machiavellin metafora pakkotilasta reifioidaan reaaliseksi aineenvaihdunnaksi. Hindujen lihansyöntikielto puolestaan on savuverho. Virheellinen todistelu sitten liittyy reifikaatiolla saadun subjektiivisista ominaisuuksistaan riisutun metaforan pitämisenä toisen metaforan premissinä, ja tämän premissin pitämisenä sitten itse argumenttina (nälkävuodesta selviäminen). Tätä todistelua, jota voidaan pitää myös sanahelinänä tai Chewbacca-puolustuksena, on todella käytetty sfnetin alkuaikoina. Kvasikonformikuvaus
Kvasikonformikuvaukset ovat matematiikassa kompleksitason tai yleisemmin formula_1-ulotteisen moniston kuvauksia, joita voi pitää konformikuvausten yleistyksinä. Suomalaisten matemaatikkojen panos kvasikonformikuvausten tutkimisessa on ollut merkittävä. Konformikuvaus
Yleisessä suhteellisuus­teoriassa konformi­kuvaukset ovat yksin­kertaisin ja sen vuoksi yleisin kausaalisten muunnosten tyyppi. Fysikaalisesti ne esittävät erilaisia maailman­kaikkeuksia, joissa samat tapahtumat ja vuoro­vaikutukset ovat yhä (kausaalisesti) mahdollisia, mutta joissa on oletettava jokin lisä­voima saamaan aikaan nämä tapahtumat. Toisin sanoen liike­radat voivat pysyvät samoina vain, jos liike ei ole geodeettista, koska metriikka on erilainen. On usein yritetty laatia malleja, joita voitaisiin laajentaa singulari­teetinkin ohi ja joilla voitaisiin kuvailla maailman­kaikkeutta jopa ennen alkuräjähdystä. Konformikuvaus
Riemannin geometriassa kahta sileän moniston formula_21 Riemannin metriikkaa formula_22 ja formula_23 sanotaan "konformiekvi­valenteiksi", jos formula_24 jollakin positiivisella funktiolla formula_25, joka on määritelty monistossa formula_26. Funktiota formula_15 sanotaan "konformiseksi tekijäksi". Alluusio
Alluusio tarkoittaa viittausta johonkin asiayhteyden ulkopuoliseen, tunnettuun asiaan. Alluusioita esiintyy puhekielessä, kaunokirjallisuudessa, musiikissa ja kuvataiteessa. Alluusioilla voidaan myös rajoittaa asian ymmärtävien joukkoa, kuten tapauksissa jossa on pyritty välttämään sensuuria ja tekstin todellinen merkitys on luettava "rivien välistä". Alluusioita käytetään myös komiikassa ja sarjakuvissa, joissa kuva ja teksti muodostavat alluusion. Keulakuva
Sanoja "keulakuva" ja "keulahahmo" käytetään myös metaforana henkilöstä, joka on julkisuudessa jonkin ryhmän tai organisaation näkyvin jäsen olematta kuitenkaan sen varsinainen johtaja. Matriisi
Jokaista äärellis­ulotteista lineaarikuvausta formula_93 vastaa tietty formula_1 kokoinen matriisi. Matriisin sarakkeiden lukumäärä on lähtö­avaruuden vektorien ulottuvuus ja rivien lukumäärä vastaavasti kuvaus­avaruuden vektorien ulottuvuus. Matriisin kukin sarake osoittaa sen kuvaus­avaruuden vektorin, joksi jokin lähtö­avaruuden kanta­vektoreista kuvautuu. Muut vektorit kuvataan kuvaus­avaruuteen kertomalla se kaikkien matriisin rivien kanssa sisätulolla. Edward Tylor
Tylor määritteli kulttuurin seuraavasti: "Koko se moninaisuus, joka muodostuu tiedoista, uskomuksista, taiteesta, moraalista, laeista, tavoista ja kaikista muista elämänjärjestykseen ja tottumuksiin liittyvistä seikoista, jotka ihminen on omaksunut yhteisön jäsenenä." Tämä määritelmä oli yleisesti käytössä noin viisikymmentä vuotta. Tylorin mukaan eri kansojen keskuudessa esiintyvien kansansatujen samankaltaisuus johtuu lähinnä siitä, että alhaisella kehitystasolla eri kansojen ajattelutavat ovat keskenään samankaltaisia ja näin ollen nuo kansansadut ovat syntyneet eri kansojen keskuudessa erikseen. Tylor vaikutti myös Suomen kulttuuriantropologiaan Edward Westermarckin välityksellä. Toteemi
Toteemi on mikä tahansa luonnollinen tai yliluonnollinen kohde, yleensä luonnonilmiö, kasvi, olento tai eläin, johon ihmisen uskotaan olevan maagisessa yhteydessä. Maailmassa on arvioitu olevan yli 500 toteeminimikettä. Ihminen, jolla on toteemi, kokee omaavansa toteeminsa voimia ja olemusta. Toteemi voi yhdistää myös joukkoa ihmisiä tai kokonaista heimoa. Toteemiuskoon kuuluu käsitys, että eri ihmisillä tai ryhmillä on eri toteemit, joiden mukaan osa näiden ihmisten piirteistä määräytyy. Totemismi tarkoittaa uskoa toteemeihin. Toteismissa palvonnan kohteena on toteemin symbolinen kuva. Toteemi on symboli, joka symboloi kahta asiaa. Ensinnäkin se on jumalan, yhteiskunnan tai toteemisen periaatteen symboli. Toiseksi se on klaaniyhteisön tunnusmerkki, klaanin lippu, vaakuna, merkki, jonka perusteella se tunnistetaan toisista klaaneista. Toteemi ei ole pelkkä nimi tai tunnus, vaan uskonnollisten seremonioiden yhteydessä se on osa liturgiaa.