Mitä dōjō tarkoittaa?
Dōjō
Budōn peruskirjan neljäs artikla määrittelee dōjōn suraavasti: Dōjō
Muita kuuluisia japanilaisia dōjōja ovat
Kōdōkan () on judon kansainvälinen päämaja, josta hallinnoidaan kansainvälistä judo-toimintaa. Sen on perustanut judon kehittäjä Jigorō Kanō vuonna 1882. Nykyisin Kōdōkan sijaitsee 8-kerroksisessa rakennuksessa Tokiossa, Japanissa.
Hanjiro Shiraishi (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä ("shihan"). Shiraishi oli ainut läpi koko Meiji-kauden opettanut yhdistyneen Shintō Musō-ryūn opettaja. Hänen dojonsa Hakatassa oli pystytetty majatalon seinän varaan. Shiraishi opetti oman talonsa verannalta, joka oli sopivasti dojon avonaista sivua kohti. Shiraishin dōjōlla oli lukuisia oppilaita. Heistä kolme ovat historian valossa tärkeitä: Takayama Kiroku, Takaji Shimizu ja Ichizō Otofuji. Shiraishin kuoltua tämän oppilas Takayama Kiroku, perusti uuden dojon 1929 nimeten sen Fukuoka dojoksi.Myös Zen-buddhalaisesta meditaatiohalli () mielletään "dōjō" kaltaiseksi opiskelupaikaksi.
ZNKR jōdō
Koska jōdō on budō-laji, opiskelu on sekä kehon että mielen, taidon ja asenteen harjoittamista. Tarkoitus ei ole vahingoittaa vastustajaa, vaan osoittaa aseen monipuolisuus eri tekniikoita hyödyntämällä. Jō on erittäin muuntautumiskykyinen ase. Kaikkien budō-taitojen perusolemuksen sanotaan yhdistyvän jōdōssa.Tengu 2/2006 s. 7 Keppi on yhtä aikaa kuin iskevä miekka "tachi", pistävä keihäs "yari" tai pyyhkäisevä salkoase "naginata". Jōdō perustuu Musō Gonnosuke Katsuyoshi-nimisen samurain 1600-luvun alkupuolella kehittämään taistelutaitoon, Shindō Musō-ryū jōjutsuun, jonka nimi sittemmin muutettiin Shindō Musō-ryū jōdōksi. Japanin historia
1500-luvun lopulla kolmen daimion, Oda Nobunagan, Toyotomi Hideyoshin ja Tokugawa Ieyasun toimet johtivat Japanin asteittaiseen jälleenyhdistymiseen. Erään vertauskuvan mukaan Nobunaga louhi uuden Japanin kivet, Hideyoshi hioi ne ja Ieyasu asetti ne paikalleen. Pääosin Nobunagan ja Hideyoshin valtakautta vuosina 1573–1600 tai 1603 kutsutaan Azuchi-Momoyama-kaudeksi daimioiden hallintolinnojen, Azuchin linnan ja Momoyaman linnan mukaan. Josei
Miehille suunnatun seinenin tavoin josei-sarjoissa seksi on usein esitetty kursailemattomasti, ja monet josei-mangakat tunnetaan tummempisävyisen ja normaalista poikkeavamman seksuaalisuuden tutkimisesta. Suurin osa "dōjinshi"- ja "yaoi"-mangasta onkin joko naisille suunnattua mangaa tai eroottista mangaa. Ensimmäisiä aikuisille naisille suunnattuja sarjoja kutsuttiin nimellä "ladies' comics", mutta nimi alettiin pian liittää saippuaoopperamaiseen kerrontaan. Vakavastiotettava, älyllisempään kerrontatapaan perustuva naisten manga alkoi saada Japanissa jalansijaa vasta 1990-luvulla. Tōhō Project
Tōhō Project on ajan kuluessa saanut osakseen huomattavaa kulttisuosiota. Tätä on edesauttanut pelien vapaamielinen lisensointi, joka antaa kaikille oikeuden kaikkiin pelissä esiintyviin tekijöihin hahmoista musiikkeihin, kunhan niitä ei käytetä kaupallisiin tarkoituksiin. Tämän ansiosta pelisarjan fanit ovat tehneet huomattavan määrän remiksauksia pelisarjan musiikeista, Flash-animaatioita, kuvia pelin hahmoista, dōjin-sarjakuvia ja jopa kokonaisia animaatiojaksoja. Kahjot ninjat
Kahjot ninjat (, engl. Ninja Warrior) on japanilainen televisiosarja, jossa useimmiten japanilaiset kilpailijat amatööriatleeteista maailmanmestareihin yrittävät läpäistä fyysisesti raskaat tasot ja voittaa Ninjasoturin tittelin. Jokaisen kilpailun alussa voittoa on hakemassa sata kilpailijaa. Voittaakseen koko Ninjasoturi-kilpailun on läpäistävä neljä fyysisesti hyvin raskasta tasoa esteineen. Dao (kiinalainen filosofia)
Dao on monistinen käsite. Dao on kaikkialla ja kaikessa oleva maailmaa ylläpitävä ja johtava voima. Laozi sanoi sen kattavan samalla kaiken ja ei mitään. Se on hänen mukaansa ollut olemassa aina ja on vanhempi kuin jumalat. Daosta voi ammentaa voimaa pohdiskeluun ja oikealla tiellä pysymiseen eli daon seuraamiseen. Kaijū
Kaijū () eli kaijū eiga (, suom. "hirviöelokuva") on japanilaisten elokuvien lajityyppi. Kaijū-elokuvat kuuluvat laajempaan erikoistehostepainotteisten japanilaisten elokuvien eli tokusatsu-elokuvien joukkoon. Lajityypin elokuvissa yksi tai useampi yleensä valtava hirviö aiheuttaa tuhoa ihmisten keskuudessa. Tunnettuja kaijū-elokuvia ovat lajityypin kehittäneen Tōhō-elokuvayhtiön Godzilla-elokuvat. Samantyyppisiä elokuvia on tehty myöhemmin myös Japanin ulkopuolella. Banjo-Kazooie
Banjo-Kazooie on Raren kehittämä ja Nintendon vuonna 1998 julkaisema tasohyppelypeli Nintendo 64:lle. Peli tunnettiin koodinimellä "Project Dream" ennen vuoden 1997 E3-messuilla tapahtunutta nimenpaljastusta. Peli sai osakseen paljon kohua ennen julkaisua, sillä kampanjoinnissa mainostettiin pelin nousevan samoihin sfääreihin kuin "Donkey Kong Country" SNES:llä grafiikoiden suhteen. Alun perin peli oli tarkoitus tuoda markkinoille vuoden 1997 jouluksi, mutta Rare viivästytti julkaisua ja tilalle tuli "Diddy Kong Racing". Banjon ollessa pelissä pelattavana hahmona, se teki "Banjo-Kazooiesta" vahingossa Donkey Kongin spin-off-pelin. "Banjo-Kazooiesta" tuli lopulta yksi Nintendo 64:n myydyimpiä pelejä. Kokoro
Kokoro on japanilainen käsite, joka tarkoittaa mieltä tai sydäntä. Budoharjoittelussa se tarkoittaa mielen läsnäoloa harjoitteessa tai fyysisessä tekniikassa kuten esimerkiksi lyöntiharjoittelussa tai hengitysharjoituksessa ("mokuso"). Se on yksi budōn viidestä keskeisestä käsitteestä. Kanjō
Kanjō () tarkoittaa šintolaisuudessa prosessia, jossa osiin jaettu "kami" kutsutaan asumaan uuteen paikkaan ja pyhitetään sinne. Vainaja
Vainaja tarkoittaa kuollutta ihmistä. Vainajalla tarkoitetaan joko kuollutta ihmisruumista eli kalmoa tai kuolleen sielua, henkilöä, persoonaa tai elämänkaarta. Varsinkin viimeksi mainitussa merkityksessä vainajiin liittyy paljon uskomuksia, jotka liittyvät kuolemanjälkeiseen elämään. Vainaja-nimitystä käytetään myös, kun puhutaan kuolleesta henkilöstä sellaisena kuin hän oli ollut eläessään ("äitivainaa", "isävainaa"). Chiyoda
Chiyodan erillisalueella on 59 kaupunginosaa, jotka jakautuvat yhteensä 115 osa-alueeseen (). Yhteen kaupunginosaan kuuluu yhdestä kuuteen osa-aluetta.
Chiyoda eli sananmukaisesti "tuhannen sukupolven pelto" on saanut nimensä Edon linnalta, nykyiseltä keisarilliselta palatsilta. Alueella sijaitsee useita maan hallinnon kannalta keskeisiä rakennuksia, kuten Japanin parlamentti, Japanin pääministerin virka-asunto ja Japanin korkein oikeus. Muihin merkittäviin maamerkkeihin kuuluvat Yasukuni-jinja, Nippon Budōkan -halli ja Tokion rautatieasema. Alueella työskentelee lähes 900 000 henkeä yli 36 000 yrityksessä. Gojoseon
Gojoseon tai Muinais-Choseon oli muinainen korealainen kuningaskunta. Lisäys "Go" (고, 古), tarkoittaa vanhaa, erottamaan sen muista Joseon-nimisistä kuningaskunnista. Korean myyttisenä perustajana pidetään jumalkuningas Dangunia, jonka uskotaan laskeutuneen taivaasta ja perustaneen Gojoseonin 2333 eaa. Vaikka sitä pidetäänkin vain myyttinä, niin kertomus Dangunista on ollut merkittävä rooli Korean kansallisen identiteetin muodostumiseen. Nippo Jisho
Nippo Jisho on erityisen arvokas teos historiallisen fonetiikan tutkimuksen kannalta, sillä kanji-merkeistä ei voi suoraan päätellä niiden äänneasua, kun taas roomalaiset kirjaimet ovat pohjimmiltaan äännekirjoitusta, ja Nippo Jishossa sanat on kirjoitettu niin kuin ne äännettiin 1500-luvun lopulla. Nippo Jisho heijastaa suoraan 1500-luvun japanin ääntämystä, mikä poikkeaa suuresti nykyjapanista. Samoin sanakirja listaa runsaasti sanoja ja fraaseja, joilla on eri merkitys nykyjapanissa kuin 1500-luvulla, tai jotka ovat nykyjapanissa vanhentuneet. Esimerkiksi samurai tarkoittaa Nippo Jishossa aatelista, kun taas bushi on listattu tarkoittamaan soturia. Myös nykyjapanin tavut "ha, hi, fu, he ho" on translitteroitu "fa, fi, fu, fe, fo" - historiallisesti tiedetään, että japanin h-äänne on alun perin ollut soinniton f-äänne, joka on usein heikentynyt p:stä. Tavu "o" (を) on translitteroitu "vo", ja "e" (え) puolestaan "ye" - Tokion vanha nimi Edo on aikoinaan ääntynyt "jedo" ja samoin Japanin rahayksikön translitterointi "yen" (pro nykyjapanin "en") heijastaa vanhaa ääntämystä, joka hävisi 1800- ja 1900-luukujen vaihteessa. Dajōkan
Dajōkan oli ministeristö Nara- ja Heian-kauden Japanissa ja lyhyen aikaa vielä Meiji-perustuslain aikana. Hanjiro Shiraishi
Hanjiro Shiraishi (} (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä ("shihan"). Shiraishi aloitti Shintō Musō-ryūn harjoittelun Hirano Kichizon ja Sada Teisuken opissa. Meiji-uudistuksen jälkeen kahden eri jōjutsu-linjan edustajat, Hirano Saburo Yoshinari ja Yoshimura Hanjiro Yoshinobu, aloittivat yhteiset harjoitukset. Näihin harjoituksiin otti osaa myös Shiraishi, jolle aikanaan myönnettiin yhtenä kuudesta molempien linjojen yhteinen todistus koko oppimäärän omaksumisesta. Shiraishi oli ainut läpi koko Meiji-kauden opettanut yhdistyneen Shintō Musō-ryūn opettaja. Hanjiro Shiraishille oli myönnetty menkyo kaiden Isshin-ryū kusarigamajutsussa, jonka hän liitti osaksi Shintō Musō-ryūn harjoitusohjelmaa. Hänen dojonsa Hakatassa oli pystytetty majatalon seinän varaan, toisesta sivustaan avonaisena sillä oli mittaa 3,7 x 9,1 metriä. Shiraishi opetti oman talonsa verannalta, joka oli sopivasti dojon avonaista sivua kohti. Shiraishilla oli lukuisia oppilaita, heistä kolme ovat historian valossa tärkeitä: Kiroku Takayama, Takaji Shimizu ja Ichizō Otofuji. Shiraishin kuoltua Takayama perusti uuden dojon 1929 nimeten sen Fukuoka dojoksi. Bujinkan budō taijutsu
Bujinkan budō taijutsu () on japanilainen budolaji, jonka perustaja ja pääopettaja on japanilainen Masaaki Hatsumi (1931–). Lajia on kutsuttu aiemmin myös nimillä Bujinkan ninpō taijutsu sekä Togakure-ryū ninpō taijutsu. Laji koostuu yhdeksästä perinteisestä japanilaisten kamppailutaitojen koulukunnasta tai tyylistä, joiden päämies Hatsumi on opettajansa, tyylien edellisen pääopettajan Toshitsugu Takamatsun (1887–1972) mandaatilla. Vanhimpien koulukuntien juuret ulottuvat suullisen perimätiedon mukaan jopa 900 vuoden päähän. Lajissa harjoitellaan japanilaista aseetonta taistelua ("taijutsu") sekä erilaisten perinteisten aseiden käyttöä (mm. "bōjutsu" ja "kenjutsu"). Jotkut Bujinkanin koulukunnista sisältävät myös perinteisiä ninja-taitoja ("ninjutsu", "ninpō").Taijutsun harjoittelu tähtää luonnollisen liikkumisen ja vartalon kokonaisvaltaisen käytön oppimiseen. Siihen pohjautuvat erilaiset kaadot, heitot, nivellukot, irrottautumiset, kuristukset, iskut ja potkut, joita harjoitellaan pareittain, muutaman henkilön ryhmissä tai yksin. Harjoittelu koostuu muodollisista pariharjoituksista ("kata"), sekä niiden sovelluksista ja muunnelmista ("henka"). Asetaitoja harjoitellaan yleensä puisin tai pehmustetuin harjoitusasein. Bujinkan budō taijutsun harjoittelu soveltuu useimmille perusterveille yksilöille ikään ja sukupuoleen katsomatta. Useilla harjoitussaleilla on 15 vuoden ikäraja, mutta joillain saleilla ikäraja on alempi tai nuorimmille harrastajille on junioriryhmä. Lajissa ei kilpailla, eikä lajiliittoa ole. Kyūdō
Paikka, jossa kyūdōa harjoitetaan, on "kyū-dojo". Puulattiaisessa rakennuksessa on avoin seinä, joka suuntautuu sisäpihalle, jonka vastakkaisessa päässä ovat maalitaulut katoksessaan. "Dojon" vasemmassa laidassa, ampujien selkien takana, on käytävä, jota pitkin nuolet haetaan takaisin. Oikeassa laidassa on "kamiza", eräänlainen alttari, jonka edessä istuvat kilpailuissa tuomarit. Rakennuksessa on myös jousien huoltotila, teehuone, pukuhuoneet jne. Jujutsu
Edo-kauden päättyessä Meiji-vallankumoukseen alkoi Japanissa voimakas teollistumisen ja länsimaistumisen kausi, joka polki perinteiset kamppailutaidot jalkoihinsa. Vuosisadan vaihteessa kamppailulajit alkoivat kuitenkin taas nousta suosioon, tällä kertaa nuorison kasvattamisen välineinä. Perinteisten taitojen urheilullistettuja ja yhdenmukaistettuja tulkintoja kuten jūdō ja kendō alettiin sisällyttää opetusohjelmiin, ja ne saavuttivat ennen näkemättömän suosion. Inuyasha
Hojo Masutatsu Ōyama
Ōyaman saadessa lisää oppilaita myös ulkomailta hän päätti siirtää dojonsa 1963 Ikebukuroon, jossa hän piti avajaiset kesäkuussa 1964. Sitä ennen tammikuussa 1964 Oyaman Dojo oli saanut haasteen thainyrkkeilijöiltä, jonka he aluksi hylkäsivät, mutta myöhemmin lähettivät kolme ottelijaa mukaan lukien Noboru Osawan Thaimaahan, jossa he voittivat kaksi ottelua kolmesta. Huhtikuussa 1964 kaksi kuukautta ennen virallisia avajaisia Japanin entinen pääministeri Eisaku Sato nimitettiin International Karate Organization järjestön puheenjohtajaksi, kun Ōyama itse toimi järjestön johtajana. Heidän järjestö järjestäisi useita kouluja muualle päin maailmaa opettamaan Kyokushinia. Perustamisen jälkeen Kyokushin saavutti pian 120 jäsenmaan rajan ja rekisteröityjä jäseniä yli kymmenen miljoonaa. Ōyama kävi elokuussa 1968 lähi-idässä opettamassa yksityisesti Jordanian kuningasta, jonne perustettiin myös Lähi-idän IKO. 1969 hän jäjesti ensimmäiset Japanin mestaruuskilpailut ja myöhemmin 1975 ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut, jotka molemmat käydään avoimessapainoluokassa. Myöhemmin 1985 Brasilian ministeriö myönsi Ōyamalle kulttuuri palkinnon. Kaksi vuotta neljännen World Openin jälkeen Ōyama pyysi heinäkuussa 1989 muiden tyylien edustajia osallistumaan Kyokushin turnauksiin, pyrkimyksenään kehittämään Japanin karatetasoa ja vastavuoroisesti parantamaan kamppailulajien kehitystä. Metsuke
Metsuke () on japanilainen käsite, joka tarkoittaa katsetta. Budokäsitteenä se tarkoittaa vastustajan ja kaiken muun oleellisen näkemistä kokonaisuudesta, ilman että "näkijä" kiinnittää huomiotaan mihinkään yksityiskohtaan sinänsä. Itse asiassa yksityiskohtien herkeämätön tarkkailu on "metsuken" vastavaikuttaja ja sitoo sekä tietoisen että tiedostamattoman mielen yksityiskohtiin. Tällöin kokonaisuuden välitön havainnointi heikkenee ja esimerkiksi vastustajan "seme" tulee hyökkäyksen yhteydessä vaikeasti hallittavaksi tai vastustajan puolustuksessa avautuva tai siinä oleva aukkopaikka "suki" jää havaitsematta tai sitä ei havaita ajoissa. Metsuke mahdollistaa nykyisyyden mutta myös menneen ja tulevan intuitiivisen havainnoinnin. Japanin urheilu
Edo-kaudella urheileminen ajanvietteenä kasvatti suosiotaan. Urheilu yhdistettiin kuitenkin usein uhkapeliin. Shōgunit ja daimiot suosivat kyūdōta ajanvietteenä, ja lajissa järjestettiin kilpailuja ja ennätysyrityksiä. 26. huhtikuuta 1686 samurai "Wasa Daihachirō" teki lyömättömän ennätyksen ampumalla vuorokauden aikana 13 053 nuolta, joista 8 133 osui maaliinsa. Huomionarvoista on, että ennätys tehtiin 2,2 metriä korkeassa ja 120 metriä pitkässä käytävässä. Nykyajan olympialaisissa jousiampujien etäisyys maaliin on ”vain” 70 metriä. Itsepuolustuslajit, kuten jūjutsu, olivat Edo-kaudella suosittuja. Leijonakoira
Leijonakoirat (japaniksi 狛犬 ("komainu", korealainen koira) tai 唐獅子 ('karajishi', kiinalainen leijona) ovat kaksi yleensä kivestä veistettyä eläinhahmoa, jotka Japanissa vartioivat monien buddhalaisten temppelien ja šintopyhäkköjen ovia. Ulkonäköönsä leijonan ja koiran ominaisuuksia saaneiden leijonakoirien nimet ovat Ah ja Un, ja ne edustavat alkua ja loppua.
Leijonakoiran hahmo on levinnyt Japaniin Korean kautta Kiinasta. Hahmon arvellaan olevan lähtöisin intialaisista tai assyrialaisista leijonan kuvista. Niitä ovat sitten muokanneet kiinalaiset ja japanilaiset kuvanveistäjät, jotka eivät olleet koskaan nähneet leijonaa. Siksi hahmo muistuttaa kiinalaisille ja japanilaisille tutumpaa koiraa. Daijirō Katō
Katō aloitti ratamoottoripyöräilyn vuonna 1992 ja MM-sarjassa hän debytoi vuonna 1996. Ensimmäisessä kilpailussaan Suzukassa, Japanissa kotiradallaan Katō ajoi kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän voitti myös ratamoottoripyöräilyn Japanin mestaruuden. Samana vuonna Katō ajoi kauden ainoan kilpailun Japanissa ja onnistui voittamaan sen. Sama toistui seuraavana vuonna. Vasta kaudella 2000 Katō lähti tavoittelemaan maailmanmestaruutta. Hän oli kolmas voitettuaan neljä osakilpailua. Seuraavana vuonna hän voitti kaikkiaan 11 osakilpailua ja maailmanmestaruuden selkeästi. Taido
Taidōn periaatteisiin kuuluu jatkuva liikkuminen. On vaikea osua kohteeseen, joka on liikkeessä. Pystyasennossa tapahtuvaa perusliikkumista kutsutaan "unsokuksi". Lisäksi käytetään hyväksi permantovoimistelua muistuttavia liikkeitä kuten voltteja, kärrynpyöriä. Nämä erilaiset liikkumistavat antavat hyökkäykselle ja puolustukselle nopeutta, voimaa ja yllättävyyttä. Edo-kausi
Daimio-sukujen hallitsemiseksi säädettiin lait. Lait kattoivat henkilökohtaisen käytöksen, avioliiton, pukeutumisen sekä sallitun aseistuksen ja sotajoukkojen määrän, valtameripurjehdukseen sopivien laivojen sekä kristinuskon kieltämisen sekä tiluksien (han) linnojen määrän rajoittamisen yhteen. "Sankin kōtaina" tunnetun järjestelmän mukaan heidän perheidensä tuli asua Edossa ja daimioiden itsensä täytyi vuoden välein muuttaa Edon ja provinssinsa () välillä. Edoa lähellä olleet daimiot joutuivat muuttamaan puolivuosittain. Lait myös määrittelivät bakufun säädöksien olevan kansallisia lakeja. Vaikka daimioita ei sinänsä verotettu, heiltä säännöllisesti vaadittiin osallistumista armeijan ja logistiikan tukemiseen sekä julkisten töiden, kuten linnojen, teiden, siltojen ja palatsien, rakentamiseen. Useat säännökset ja veronkannot eivät vain vahvistaneet Tokugawaa, mutta myös heikensivät daimioiden varallisuutta heikentäen näiden keskushallinnolle muodostavaa uhkaa. "Hanit", jotka olivat aikaisemmin sotilaallisesti keskittyneitä alueita, muodostuivat paikallishallinnon yksiköiksi. Daimioilla oli täysi hallinta omaan alueeseensa ja monimutkainen järjestelmä palkollisia, byrokraatteja ja tavallisia ihmisiä. Uskollisuus juurrettiin uskonnollisista perustoista, vaikkakin Nobunaga ja Hideyoshi olivat heikentäneet sitä, läpi useiden hallintamekanismien. Maiko
Maiko (japaniksi 舞妓) on japanilainen geishaoppilas Kiotossa. Tokiossa geishaoppilasta kutsutaan "hangyokuksi" eli "puolijalokiveksi", mikä viittaa maikon geishaan verrattuna pienempään palkkioon. Sanassa 舞妓 kanji 舞 tarkoittaa tanssia, 妓 geishaa, mutta lausutaan poikkeavasti "ko", joka viittaa yleensä lapseen tai naiseen. "Maikon" voi siis tulkita tarkoittavan geishaa, joka on tanssijatyttö, mikä vastaa maikon työnkuvaa. Tairō
Tairō (, "suuri vanhempi") oli korkea-arvoinen virkamies Japanissa, erityisesti Edo-kauden hallinnossa. Toyotomi Hideyoshin aikana ennen Edo-kautta tairōita oli ollut viisi (viiden vanhemman neuvosto), mutta Tokugawa-kaudella heidän määräänsä vähennettiin ensin kolmeen ja lopulta yhteen. Tairōn tehtävänä oli toimia shōgunin neuvonantajana ja sijaishallitsijana, jos shōgun oli alaikäinen. Tairōn alapuolella olivat rōjū-vanhemmat, joten virka oli pääministerin tyyppinen. Tairōn virka oli täytettynä vain tarvittaessa. Jōjutsu
Jōjutsu tarkoittaa perinteistä japanilaista jō-sauvankäyttötaitoa ja on osa-alue japanilaisessa bujutsussa (sotataito). Jōlla harjoittelevia koulukuntia on ollut kymmeniä. 
Shindō Musō-ryū, myös Shintō Musō-ryū, () jōdōta (vuoteen 1940 asti jōjutsu) voi harjoitella kendoliiton ZNKR jōdōta harjoittelevissa kendoseuroissa kun on ensin edistynyt riittävästi ZNKR jōdōn harjoittelussa. Shindō Musō-ryū jōdōta harjoitellaan myös muutamissa suomalaisissa aikido-, iaido- ja karateseuroissa. Shindō Musō-ryū jōdōhon kuuluu kaikkiaan yli 60 pari-kataa. Koulukunnan harjoitteluun sisältyy myös muita aseita ja taitoja. Dodona
Vaikuttaa siltä, että Dodonan oraakkelilta kysyttiin neuvoa yksityisluontoisemmissa asioissa, siinä missä Delfoin oraakkeli tunnetaan erityisesti neuvoista suurissa poliittisissa kysymyksissä. Oraakkelilta neuvoa kysyneet kirjoittivat kysymyksensä ohuelle lyijylevylle, ja saivat joko myöntävän tai kieltävän vastauksen. Joskus vastaukset olivat kuitenkin pidempiä, ja myös niitä kirjoitettiin lyijylevyille. Alun perin ennusmerkkien tulkitsijoiksi kuvataan Homeroksenkin mainitsemaan "selloi"-heimoon, Pindaroksella "helloi", kuuluneet papit. Homeroksen kuvauksen mukaan näillä oli pesemättömät jalat ja he nukkuivat maassa, mikä viitannee paikan alkuperäiseen maaäidin kulttiin. Oraakkelin pappien nimeksi mainitaan myös Tomuroi (Tomouroi) Tomaros-vuoren mukaan. Shōjo
Shōjossa käsitellään usein sellaisia aiheita kuten rakkaus, aikuistuminen, unelmat, maailman pelastaminen sekä elämä ja kuolema. Tarinan pääjuoni voi olla minkälainen tahansa, mutta yleensä taustalla on toinen, syvällisempi juoni. Tarina voi esimerkiksi kertoa teinitytöstä, joka muuttaa uudelle paikkakunnalle. Hän on saattanut tavata jo leikki-iässä pojan ja heistä on tullut toistensa parhaat ystävät ja luotetut mutta he ovat elämän myötä joutuneet erilleen vuosiksi. Laozi
"Wu wei", kirjaimellisesti "toimimattomuus", on "Daodejingin" keskeinen käsite. "Wu wei" on käsitteenä erittäin monimutkainen ja sanoilla on useita eri merkityksiä, jopa suomenkielisessä käännöksessä; se voi tarkoittaa "ei-tekemistä", "ei-pakottamista", "ei-näyttelemistä", "tyhjyyden luomista", "spontaania toimimista" ja "hetkessä virtaamista". Japani
Yhdistyneiden kansakuntien komitea on arvostellut Japania oikeuslaitoksen vähäisestä itsenäisyydestä, vapauttavien tuomioiden harvinaisuudesta ja pidätettyjen ihmisoikeusloukkauksista. Esimerkiksi daiyō kangoku -järjestelmää, jossa epäiltyä voidaan pitää poliisiasemalla ilman syytteitä yli 20 päivän ajan, on kritisoitu. Sovittelu on Japanissa huomattavasti käräjöintiä suositumpaa, mikä johtunee paitsi käytännön ongelmista oikeusjärjestelmän toiminnassa myös kulttuurisista rakenteista ja käytännöistä, kuten giri. Japanissa on yhtenä harvoista teollisuusmaista käytössä kuolemanrangaistus, joka annetaan käytännössä vain murhasta. Japanissa on teloitettu viime vuosina muutamia ihmisiä vuodessa. Kuolemaan tuomittujen kohteluun liittyy useita ihmisoikeusongelmia. Teloitusta voi joutua odottamaan vuosia, eikä odotusselleissä saa liikkua vessakäyntejä lukuun ottamatta vapaasti, vaan vangit joutuvat viettämään suurimman osan ajastaan istuma-asennossa. Tapaamisaikojen pituus sukulaisten ja lakimiesten kanssa on rajoitettu viiteen minuuttiin. Tuomio saatetaan panna täytäntöön milloin tahansa muutaman tunnin varoitusajalla. Daishō
Daishō () oli japanilaisten samuraiden kantama miekkapari, joka koostui pitkästä katanasta ja lyhyestä wakizashista tai lyhyestä Tantō-tikarista. Näiden kahden miekan kantaminen yhdessä oli Edo-kaudella laissa sallittu ainoastaan samuraille ja joillekin sumopainijoille. Usein daishō-miekat valmistettiin alkujaankin pariksi. Jojo
Jojo (yo-yo) on lelu, joka koostuu akselilla toisiinsa yhdistetystä kahdesta samankokoisesta, pyöreästä osasta sekä narusta, joka kiertyy akselin ympärille. Jojo voidaan tehdä puusta, metallista tai muovista. Jojo on maailman vanhimpia tunnettuja leluja. Ninjutsu
Yleinen harhakäsitys on, että "ninjutsu" merkitsisi jotain yksittäistä homogeenistä kokonaisuutta, "lajia". Tosiasiassa sana on yleinen termi, joka kuvaa tietynlaisia taitoja. Tähän kategoriaan sopivia itsenäisiä, yksilöllisiä koulukuntia on arvioitu olleen noin 100. Nykyaikaan asti säilyneitä on vain muutama. Ongyo-In Dojon näkemyksen mukaan varsinaiseen ninjutsuun kuuluu vakoiluun, selviytymiseen ja strategiaan liittyvät taidot kun taas (aseelliset ja aseettomat) taistelutaidot ovat kokonaan oma kokonaisuutensa, Bujutsu. Kagamisato Kiyoji
Toukokuussa 1942 tallin omistussuhteet muuttuivat radikaalisti. Kumegawa päätti yhdistää tallinsa osaksi nykyisen Tokitsukaze-tallin edeltäjää, Futabayama-dōjōa. Tuolloin oli vielä mahdollista, että aktiiviuraansa yhä jatkava ottelija (nimai-kansatsu, 二枚鑑札) perusti oman tallinsa, jota tällöin ei kutsuttu tavanomaiseen tapaan nimellä heya (部屋, talli; kirjaimellisesti huone) vaan dōjō (道場). Dōjōn omistaja oli suurmestari Futabayama Sadaji, joka oli aikalaistensa palvoma ja yhä tänäkin päivänä monien mielestä 1900-luvun ellei koko ōzumōn historian kaikkien aikojen suurin rikishi. Kagamisaton lisäksi siirtyivät tuleva maegashira Kiryugawa ja tuleva sekiwake Fudoiwa. Lähes uransa alusta asti Kagamisato sai siis nauttia parhaasta mahdollisesta opista, joka lajin piirissä oli saatavilla. Budō
Budō () on yhteisnimitys japanilaisille itsepuolustus- ja taistelutaidoille. Budolajeissa pyritään kehittämään harjoittelijan fysiikkaa ja kehollisia taitoja mutta myös harjoittelijaa henkisesti ja sosiaalisesti. Tässä budōn harjoittelu eroaa länsimaisesta kilpaurheilukäsitteestä, jossa harjoittelijan fyysistä suorituskykyä kehitetään kilpailussa pätemiseksi. Budōssa saatetaan kilpailla, mutta budōa ei harjoitella kilpailua varten, vaan kilpailu budōssa on vain yksi budōn harjoittelumuoto muiden joukossa, eikä edes tärkein niistä. Kaikissa budōlajeissa ei kilpailla, edes harjoittelumielessä. Budōn harjoittelua ei myöskään mielletä ikäsidonnaiseksi, vaan sitä on mahdollista harjoitella kuolemaan asti taidossa jatkuvasti kehittyen. Dōshin
Dōshin oli Japanissa feodaaliajalla shōgunaattia poliisijoukoissa palvellut samurai. Dōshiniksi päätyivät yleensä samuraiden arvoasteissa alimmissa luokissa palvelevat samurait. Dōshinin ja näitä korkeampiarvoiset yorikit kuuluivat kuitenkin gokeniin joka tarkoitti bafukun suorassa alaisuudessa olevia suoria vasalleja ("bakushin"). Dōshinin virkaa saattoi tietyissä olosuhteissa muodostua periytyväksi. Dōshinin virka oli machi-bugyō-shōn eli kaupungin maistraatin tai muun poliisiorganisaation alaisuudessa oleva, heikosti palkattu, päällystövirka johon kuului jonkin verran hallintoa mutta kuitenkin aina käytännön partiointia. Partioidessa dōshin toimi joukon, joka saattoi koostua viidestä jopa kolmeenkymmeneen ei-samuraisäätyisistä poliisin palveluksessa työskentelevistä ("komono" ja "goyōkiki") alempisäätyisistä poliisivirkamiehistä. Dōshin vastaa nykyaikana poliisin viroista lähinnä komisariota. Kendō
Kata harjoittaa kendōkaa seuraavissa seikoissa:Meiji-kauden Japanissa pyrittiin maan nykyaikaistamisen ohella säilyttämään vanhoja, arvokkaiksi koettuja perinteitä. Japanilaisen miekkailun perinne oli yksi näistä perinteistä, ja japanilaisen koululaitoksen liikuntakasvatukseen luotiinkin perinteisen miekkailun perinteitä kunnioittava budō-laji kendō. Kendōn opetus kärsi kuitenkin yhtenäisyyden puutteesta, koska erilaisia perinteisiä miekkailukoulukuntia oli Japanissa vielä satoja. Japanin kansallinen japanilainen budō-järjestö Dai Nippon Butokukai päättikin kehittää yhtenäisen miekka-kata-sarjan kendōn kata-opetuksen normittamiseksi. Edellä mainittuun tarkoitukseen koottu komitea loi "Dai Nippon teikoku kendōkata"n (Japanin keisarikunnan kendōkata), joka sai muotonsa vuonna 1912. Tällöin siinä lukuisien eri kehitysversioiden jälkeen lopulta oli kaikkiaan 10 tekniikkaa pitkää miekkaa vastaan, 7 pitkällemiekalle "ōtachi" ja 3 lyhyelle miekalle "kodachi". Fanitaide
Fanisarjakuvassa kuvallisen ilmaisun lisäksi tarjotaan tarina, joka useimmiten poikkeaa alkuperäisen lähdemateriaalin tarinasta. Fanisarjakuva on Japanissa erittäin suosittu fanitaiteen laji ja animaatiosarjoihin perustuvia fanisarjakuvalehtiä eli "doujinsheja" tuotetaan puoliammattimaisesti ja myydään painettuina sarjakuvamessuilla ja erikoismyymälöissä. Tō-ji
Tō-ji liitettiin yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1994. Paikalla järjestetään joka kuukauden 21. päivä Kūkain (Kōbō Daishin) kunniaksi Kōbō-saniksi kutsuttu kirpputori. Kana (kirjoitusjärjestelmä)
Kanoja käytetään japanin kielessä aakkostukseen. Niitä käytetään "gojūon"-järjestelmän mukaan (あ い う え お … わ を ん), vaikkakin iroha-runon järjestystä käytetään myös joissakin tapauksissa. Sanakirjoissa on eroja lyhyitä ja pitkiä vokaaleja, pientä tsu-kanaa ja tarkkeita käyttävien merkkien järjestämisessä. Sesshōmaru
Dokkasō (, "myrkkykynnet") on Sesshōmarun syövyttävä lähitaistelutekniikka. Sesshomaru käyttää sitä usein esimerkiksi Inuyashaa vastaan taistellessaan. Dokkasō on suomennettu mangassa "happokynnet". Mojo
Mojon ajateltiin sisältävän yliluonnollisia voimia: sen uskottiin suojelevan kantajaansa pahuudelta, vetävänsä kantajansa puoleen rakkautta, tuovan onnea tai menestystä uhkapeleissä tai muissa raha-asioissa. Mojo voidaan myös varta vasten valmistaan jotain katalaa tarkoitusta varten, kuten aiheuttamaan impotenssi jollekin. Taido
Kōbō on parina suoritettava, ennalta määrätty liikesarja, jolla harjoitellaan taidon tekniikoita ja liikkeitä. Parista toinen on hyökkääjän ja toinen puolustajan roolissa. Kōbō-liikesarjoja on useita erilaisia. Ittatsu-ryū hojōjutsu
Ittatsu-ryū hojōjutsu () tai nawajutsu () on vanha japanilainen sotataito, jossa harjoitellaan ihmisen sitomista köydellä. Taitoa harjoitetaan sekä ihmisten pidätystaitona että jo kiinniotettujen hallinnan varmistamisena. Erilaisia solmuja käytettiin ennen heijastamaan sidotun sukupuolta, yhteiskunnallista asemaa ja suorittamaa rikosta tai jopa vuodenaikaa, jolloin henkilö köytettiin. . Luettelo Pokémon-lajeista (81–100)
Doduo on normaali-tyypin Pokémon joka muituttaa strutsia. Se kehittyy tasolla 31 Dodrioksi. Sillä ei ole siipiä joten se ei osaa lentää, vaikka onkin lentotyyppiä. Mutta peleissä sekä Doduolle että Dodriolle voi kuitenkin opettaa HM-lentoiskun, Fly:n. Sillä on kaksi päätä ja kaksi munaa. Sen nimi tulee sanoista dodo, joka tarkoittaa lentokyvytöntä lintua ja sanasta duo, jolla viitataan sen kahteen päähän. Doduon toisen pään on sanottu tulleen äkillisestä mutaatiosta tuhansia vuosia sitten. Doduon molemmissa päissä on yleensä samat aivot, mutta on myös tavattu harvinaisia yksilöitä joilla on selvästi eri aivot. Daiyō kangoku
Daiyō kangokut syntyivät vuonna 1908 vankiloiden ahtauden helpottamiseksi. Vaikka pulaa vankilaselleistä ei nykyään ole, käytäntö on jatkunut ja sillä on merkittävää poliittista tukea. Käytäntö on ollut kiistanalainen, koska sillä on rooli tunnustusten saamisessa japanilaisilta rikosepäillyiltä. Epäiltyä voidaan pitää pidätettynä ilman syytteitä yhteensä jopa 23 päivän ajan ja kuulustella joskus yli kymmenen tuntia päivässä ilman kunnollista pääsyä asianajajan luokse. Esimerkiksi Yhdistyneiden kansakuntien kidutuksen vastainen komitea on arvostellut järjestelmää. Ahjo
Ahjo on tulisija, jota käytetään yhteisenä työskentely- ja lämmitystilana metalleja muokattaessa ja sulatettaessa. Porin Kendoseura
Harjoittelu oli aluksi keskittynyt koulujen aukioloaikaan Porissa sijaitseville kouluille, mm. Lyseo, Riihiketo, Vähä-Rauma, Väinölä sekä Urheilutalolle. Merkittävä tekijä porilaisen kendotoiminnan kehitykselle oli Eero Markukselalla, silloisella Porin Taidekoulun rehtorilla, joka antoi luvan käyttää koulun urheilusalia kesäisin tapahtuvaan kendoharjoitteluun. Tämä mahdollisuus otettiinkin kiitollisena vastaan, ja useana (vuodet?) kesänä harjoituksia pidettiin kuudesti viikossa mahdollistaen harjoittelijoiden ripeän edistymisen. Näinä vuosina seuralla oli täten ensimmäisenä seurana Suomessa omassa käytössään kunnollinen harjoitussali pesu-, varasto- ja oleskelutiloineen. Samaan aikaan seura oli myös ensimmäinen kendoseura Suomessa, joka tarjosi kendo-opetusta valinnaisena kouluopetuksena opiskelijoille Porin Taidekoulun päiväopetusopiskelijoille. 
Kesällä 2007 seura aloitti dōjō-hankkeen, jonka myötä rakennettiin tiettävästi euroopan ensimmäinen japanilaistyylisellä jousitetulla lattialla varustettu kendō-dōjō Porin Puuvillakeskukseen. Kamppailuyhdistysten jouduttua siirtymään kauppakeskushankkeen vuoksi pois Puuvillan tiloista, uutta kendō-dōjōa ryhdyttiin rakentamaan syksyllä 2012 Satakunnankadulle. Jousitettu lattia siirtyi tällöin myös uudelle dōjōlle. Uudet tilat otettiin käyttöön syksyllä 2013. Hideki Tōjō
Japanin antautumisen jälkeen Tōjō yritti tehdä itsemurhan ampumalla itseään. Pienikaliiperisen pistoolin luoti ei kuitenkaan vatsaan osuttuaan tappanut Tōjōa. Tōjōn toivuttua lyhyen aikaa sotilassairaalassa hänet vangittiin. Liittoutuneiden uskoa Tōjōn hallinnon syyllisyyteen kuvaa kymmenen Tōjōn hallituksen jäsenen vangitseminen ensimmäisellä SCAPin antamalla sotasyyllislistalla. Vangitut kuljetettiin Sugamon vankilaan odottamaan oikeuskäsittelyä. Japanin miehitystä johtaneen kenraali Douglas MacArthurin tavoitteena oli saattaa Tōjō nopeasti oikeuteen. Oikeudenkäynnin alkaminen venyi oikeudellisteknisistä seikoista. Tōjōn tuomitsemisessa oli aluksi epäselvää muun muassa se, kuuluiko asia kansainvälisen oikeuden vai Yhdysvaltain oman sotilastuomioistuimen päätösvaltaan. Puja
Puja tai Pooja (devanagari: पूजा) on uskonnollinen rituaali, jota hindulaiset suorittavat useissa tilanteissa rukoillakseen tai osoittaakseen kunnioitusta jumalille tai jumalattarille. Useimmat aktiivisista hinduista rukoilevat kerran päivässä. Puja pitäisi suorittaa suihkun tai kylvyn jälkeen ja suosittellaan, ettei syötäisi ennen rituaalia, jotta saavutettaisiin puhtaus ja täysi keskittyminen ("dhyana"). Pujoja voi olla myös erilaisia päivittäisten rituaalien lisäksi. Näihin lukeutuvat Durga Puja, Pongal Puja ja Lakshmi Puja. Lisäksi on muita erilaisille uskonnollisille tilanteille. Kami
Toisaalta Edo-kaudella oli myös voimakkaita yrityksiä pitää kamit erillään buddhalaisista käytännöistä. Monet koettivat nostaa ”šintolaisuuden” erilliseksi, itsenäiseksi perinteekseen jatkaen suurimmaksi osaksi Yoshida Kanetomon (1435–1511) aloittamaa ajattelua. Kanetomo oli pitänyt omaa šintolaisuuttaan täysin ei-buddhalaisena. Kehittyi erityisesti useita kungfutselaisen šintolaisuuden muotoja. Meiji-kaudella Japanin avautumisen jälkeen "honji suijaku" -paradigma tuhottiin systemaattisesti. Uuden Meiji-hallinnon ensimmäisiin tekoihin kuului ”šintolaisuuden” erottaminen ”buddhalaisuudesta” (jolle keksittiin uusi termi, "bukkyō"). Synkretismin kieltoa kutsutaan nimellä "shinbutsu bunri". Käytännössä tämä tarkoitti kahden aivan uuden uskonnon luomista ja johti aiempien uskonnollisten perinteiden ja myös buddhalaisten temppelien tuhoamiseen. Yhdistelmäkameista on kuitenkin edelleen jäljellä joitakin jälkiä nykyisessä japanilaisessa uskonnollisuudessa: kamien ja buddhien välillä ei välttämättä nähdä selkeää rajaa, ja buddhiakin nimitetään yleensä sanalla ”kami” (tosin käännöksenä länsimaisista käsitteistä ”jumala” tai ”jumaluus”). Taido
Taidō merkitsee suomeksi käännettynä vartalon ja mielen (tai) tietä (dō). Sana dō tarkoittaa sekä henkistä että fyysistä tietä, polkua, elämäntapaa. Taidōn harrastajasta käytetään nimitystä taidōka. Edo-kausi
Edo-kausi (), tunnetaan myös nimellä Tokugawa-kausi, on Japanin historian ajanjakso, joka käsittää vuodet 1600–1868. Ajanjakson tunnusomaisinta oli Edon tai Tokugawa-shōgunaatin hallinto, jonka virallisesti perusti 1603 ensimmäinen shōgun Tokugawa Ieyasu. Ajanjakso päättyi Meiji-restauraatioon ja vallan palauttamiseen viimeiseltä shōgunilta Tokugawa Yoshinobulta keisarille. Edo-kausi toi Japaniin yli 250 vuoden rauhan jakson, joka on yksi maailman historian pisimmistä sodattomista aikakausista. Edo-kausi tunnetaan myös Japanin modernin ajan alkuna. Machi-bugyō-shō
Machi-kata dōshin oli alemmissa virkatehtävissä toimiva samurai, joka usein toimi partioiden johtajana. Dōshin vastaa nykyaikana poliisin viroista lähinnä komisariota. 
Oli kokopäiväisesti poliisitehtävissä toimiva, ei-samurai-luokkaan kuuluva henkilö (tavallisesti chōnin), joka tavallisesti toimi suoraan Dōshinin alaisena poliisipartiossa.
Olivat osapäiväisesti apulaipoliisitehtävissä toimivia, ei-samurai-luokkaan kuuluvia, tilanteen mukaan värvättäviä henkilöitä. Usein "goyōkiki" tai "meakashi" saattoi olla paikallinen rikollinen joka tunsi ihmiset, vuorovaikutussuhteet ja tilanteet tarkoin mutta jonka uskollisuus machi-bugyō-shōlle ja lainkuuliaisuus ylipäätään oli heikko. "Machi-bugyō-shō"n antama palkkio poliisityöstä työskentelevälle "Goyōkiki"lle ja "meakashi"lle oli hyvin vähäinen ja usein näiden henkilöiden pääelanto tulikin yksityisten maksamasta vartioinnista tai muista oheistöistä tai elinkeinosta. "Goyōkiki" ja "meakashi" olivat kuitenkin oikeutettuja tekemään virallisen pidätyksen huutamalla "Go yō!" eli "virallisella asialla".
Okappikit olivat palkattuja kätyreitä tai ilmiantajia ("vasikoita"), jotka vakoilivat ja hankkivat tietoja rikollisista ja muista huomioitavista aiheista. Alhaisimmista yhteiskuntaluokista tai niiden ulkopuolelta värvätyt okappikit vastasivat myös kuulustelussa tarvittaessa järjestettävästä kidutuksesta. Kyūdō
Maalitaulu ("mato") on halkaisijaltaan 36 cm, ja etäisyys siihen on 28 metriä. Maalitaulu on paperia, joka on pingotettu puiseen kehään. Oikealla dojolla maalitaulut nojaavat hiekkavalliin, urheiluhalleissa ammuttaessa käytetään synteettistä taustamateriaalia ja taustaverkkoja. Voidaan myös ampua 60 m:n matkalta halkaisijaltaan metriseen tauluun ("enteki").
Kilpailuissa ei ole sarjoja, vaan miehet ja naiset kilpailevat samassa sarjassa. Kilpailussa on tavallisesti kaksi osaa, tyylikilpailu ja finaali. Tyylikilpailusta 10 parasta osallistuvat finaaliin, jossa vain osumat lasketaan. Kilpailuja on niin yksilökilpailuja kuin joukkuekilpailuja. Lajissa käydään SM-, EM- ja MM-mittelöitä. Komono
Komono partioi yksin tai yhdessä dōshinin kanssa määrätyllä alueella pitäen yhteyttä paikalliseen asujaimistoon, kauppiaisiin ja käsityöläisiin. Jos epäilyttäviä asioita tuli partioitaessa julki, dōshin saattoi lähettää komonon komentaman ryhmän vapaaehtoisia paikalle asiaa selvittämään. Hideki Tōjō
Tōjō oli syytettynä miehityshallinnon perustamassa kansainvälisessä sotarikostuomioistuimessa ("International Military Tribunal for the Far East"), joka totesi hänen syyllistyneen seitsemään eri syytekohtaan, joita olivat muun muassa syyllistyminen hyökkäyssodankäyntiin, kansainvälisten sodankäynnin sääntöjen rikkominen ja sotavankien epäinhimillisen kohtelun salliminen. Hänen katsotaan olevan vastuussa neljän miljoonan kiinalaisen murhasta. Tōjō tuomittiin kuolemaan 12. marraskuuta 1948 ja tuomio pantiin toimeen hirttämällä Tokiossa 23. joulukuuta. Honji suijaku
Honji suijaku () tarkoittaa Japanin buddhalaisessa terminologiassa Meiji-kaudelle saakka yleistä teoriaa, jonka mukaan buddhalaiset jumaluudet esiintyvät Japanille omaperäisinä "kameina" johdattaakseen japanilaiset pelastukseen. Teorian mukaan jotkut kamit (mutteivät kaikki) ovat buddhalaisten jumaluuksien (, kirjaimellisesti ”alkuperäinen maa”) ilmentymiä (, kirjaimellisesti ”jälki”). Nämä kaksi entiteettiä muodostavat jakamattoman kokonaisuuden, ja teoriassa niiden piti olla toistensa suhteen tasa-arvoisia, mikä ei kuitenkaan historiallisesti aina toteutunut. Esimerkiksi Nara-kauden alussa honji-osaa pidettiin tärkeämpänä. Kamakura-kauden loppupuolella ehdotettiin myös, että kamit olisivatkin todellisuudessa honji-osa ja buddhat suijaku-osa. Judo
Vyöarvo kertoo harrastajan tason. Arvot jaetaan oppilasasteisiin "(kyū)" ja opettaja-asteisiin "(dan)". Kun Jigoro Kano perusti Kodokan-judon, hän otti alusta asti mukaan vyöjärjestelmän. Tetsuji Sato on sanonut, että vyöarvon merkitys on subjektiivisesti harrastajan kannalta mielihyvän tuottaminen, ja objektiivisesti judon hierarkian, organisaation ja talouden ylläpitäminen. Daitō-ryū aiki jūjutsu
Sodan jälkeisen Japanin voimakas pasifismi toi suuria muutoksia taistelulajien (budô/bujutsu) harjoitteluun. Enää ei ollut kovinkaan hyväksyttävää puhua vastustajan tappamiseen tähtäävistä tekniikoista, vaan luonteen kasvattaminen nousi tärkeimmäksi päämääräksi. Lajit myös muuttuivat entistä enemmän näytöksissä suurta suosiota nauttivien näyttävien liikkeiden ja heittojen suuntaan. Ihmisillä ei ollut turvallisessa Japanissa varsinaista käyttöä tehokkaille, mutta kivuliaammille ja vähemmän näyttäville tekniikoille. Budō
Budōharjoittelussa on mukana myös periaate, että harjoitteluasenne tulee pitää yllä myös harjoittelusalin, "dōjōn", ulkopuolella, ja että harjoittelun tulokset on voitava tuoda mukaan jokapäiväistä elämää helpottamaan. Tō-ji
Tō-jin 57 metriä korkea pagoda on Japanin korkein, ja Kioton symboli. Nykyinen Tokugawa Iemitsun Edo-kaudella rakennuttama pagoda on vuodelta 1643. Muita tärkeitä rakennuksia ovat "Kōdō" () eli luentohalli, joka on 1600-luvulta. Hallissa on Kūkain pääkaupungin suojelemiseksi kehittämä veistosmandala ("mikkyō"), jota on pidetty Kūkain itsensä kaivertamana 800-luvun alussa. Veistokset ovat Japanin esoteerisen buddhalaisuuden vanhimmat. "Kondō" () eli päähalli on vuorostaan rakennettu uudelleen vuonna 1606, ja siellä on Yakushi-kolminaisuutta esittäviä Momoyama-kauden patsaita. Temppelin pääportti on siirretty paikalle vuonna 1894 Higashiyaman alueella sijaitsevasta Sanjūsangen-dōn temppelistä. Hideki Tōjō
Yhdysvaltalaisten Japanin-miehityksen yksi tärkeimmistä Potsdamin julistuksessa määritellyistä lyhyen aikavälin tehtävistä oli rangaista Japanin sotaan johtaneita henkilöitä. Tōjō luokiteltiin suurimmaksi epäillyksi henkilöistä, jotka olivat johtaneen Japanin sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Toisessa maailmansodassa Tōjōsta muodostui Yhdysvaltain propagandakoneiston käsittelyssä vihollisen kasvot, jotka esiintyivät muun muassa lentolehtisissä ja vihollista kuvaavissa julisteissa. Kihon
Kihon () on japania ja tarkoittaa budo-lajin perustekniikkaa sekä sen sitkeää, hellittämätöntä harjoittelemista. Loputtoman perustekniikkaharjoituksen tarkoitus on saattaa budon harjoittelija varmemmaksi ja parantaa perustekniikan osaamista hänen valmiuksiensa ja osaamistasonsa kasvaessa hänen edistyessään ja harjoittelun edetessä . Tavallisesti kaikkien budo-lajien harjoittelukertaan kuuluu "kihon" osio. Ongelmien ilmaantuessa harjoittelussa, budoka palaa kihon-harjoitteluun, korjatakseen virhesuorituksen syyt tai ilmenneet heikkoudet tekniikassaan. Shujinko
Shujinko on kotoisin Earthrealmista ja ollessaan nuori, hän harjoitteli taistelulajeja mestari Bo' Rai Chon johdolla. Tämä loppui, kun Shujinko tapasi Damashin, jumalten vanhimpien lähettilään. Hän käski Shujinkoa etsimään kamidoguja, jotka olivat piilotettuina jokaiseen Mortal Kombatin maailmoista (Earthrealm, Outworld, Netherealm, Seido, Chaosrealm ja Edenia), ja kerätä ne eräälle alttarille. Palkkioksi tästä, Damashi antoi Shujinkolle kyvyn omaksua eri taistelulajeja ja erikoishyökkäyksiä toisilta taistelijoilta. Japanin ammattisumoliitto
Toimitsijat (呼び出し, yobidashi) ovat ammattisumon työmiehiä, jotka huolehtivat koko kilpailutoiminnan puitteista. He rakentavat niin tallien harjoitusdohyōt kuin myös honbasho-areenan turnausdohyōt riisilyhteistä (hyō, 俵) ja tähän tarkoitukseen erityisesti hankitusta hiekansekaisesta savesta sekä huolehtivat dohyōn ylle kaapeleilla ripustetusta katoksesta (tsuriyane, 吊り屋根), johon on sijoitettu dohyōn valaistus- ja äänentoistolaitteisto ja jonka nurkissa on neljä isoa, eriväristä, vuodenaikoja symbolisoivaa koristesolmuketta (fusa, 房). Toimitsijat täyttävät myös tarvittaessa dohyōn nurkissa sijaitsevia suola-astioita (shio-kago, 塩籠) ja vesikiuluja (mizu-oke, 水桶). Daejeon
Daejeon (, hanja 大田) on maakuntajaon ulkopuolinen metropolikaupunki Etelä-Korean keskiosassa. Se sijaitsee sisämaassa pääkaupunki Soulin eteläpuolella ja rajautuu lännessä Etelä-Chungcheongin sekä idässä Pohjois-Chungcheongin maakuntaan. Se toimii Etelä-Chungcheongin hallintokeskuksena. Daejeon on maan viidenneksi suurin kaupunki: siellä on 1 445 640 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 539,87 neliökilometriä. Mojo
Mojo on afroamerikkalaiseen hoodoo-magiaan kuuluva taikaesine. Mojo on pieni pussi, joka tehdään usein kurelangalla sidotusta punaisesta flanellikankaasta. Pussissa on kasveja, eläinten osia, mineraaleja, toiveita sisältäviä papereita ja muuta vastaavaa tavaraa. Pussia pidetään yleensä vaatteiden alla. Uno Dojo
Uno Dojo on japanilainen vapaaotteluseura, jonka perusti Caol Uno. Seuralla on kaksi pienempää salia Omorissa ja Harajukussa. Uno Dojossa harjoitellaan pääosin vapaaottelua johon kuuluu pystyottelua ja mattopainia. Insei
Insei () eli luostarihallinto oli hallintojärjestelmä Japanissa. Siinä keisari laskeutui valtaistuimelta mutta piti kuitenkin vaikutusvaltansa. Eläköityneitä keisareita yleensä kutsutaan termillä "daijō tennō" tai "jōkō". Jos keisari valitsi liittyvänsä buddhalaiseen luostariin, hänestä tuli "daijō hōō" eli luostarikeisari. Daijō tennōita ja luostarikeisareita oli ennen ja jälkeen Heian-kauden, mutta insei-järjestelmällä tarkoitetaan yleensä keisari Shirakawan vuonna 1086 aloittamaa hallintoa Heian-kaudella. Banjo
Banjo on amerikkalaista alkuperää oleva kielisoitin. Sen juuret ovat Lähi-idässä, Kaukoidässä ja Afrikassa, missä edelleen on käytössä muun muassa varhaista banjoa muistuttava soitin nimeltä akonting. Banjo kuuluu erityisesti country- ja bluegrass-musiikkiin, joissa käytetään viisikielistä banjoa. Soitto saattaa kuulostaa hyvin nopealta, koska sitä soitetaan kolmella sormella vaihtuvilla sormijärjestyksillä. Viisikielisen banjon erikoisuutena on muita kieliä lyhyempi viides kieli, joka sijaitsee kaulan puolivälin tietämillä matalimman pitkän kielen puolella. Vanhoissa soittotyyleissä sitä soitetaan yleensä vain vapaana, mutta nykyaikaisissa tyyleissä sitäkin painetaan otelautaa vasten joko peukalolla tai muilla vasemman käden sormilla. Kiroku Takayama
Shiraishin kuoleman jälkeen Takayama perusti vuonna 1929 uuden Fukuoka-dōjōn. Takayama nimettiin shihaniksi (pääopettaja) ja Takaji Shimizu fukushihaniksi (apuopettaja). Dōjōlla toimi viisi muutakin, joilla oli Shiraishilta saatu menkyo kaiden -todistus (todistus koulukunnan koko oppimäärän omaksumisesta). 
Hakudo Nakayama järjesti Takayamalle ja Shimizulle tilaisuuden esitellä jōjutsua Tokion poliisin tekniselle lautakunnalle ja laji otettiinkin pian osaksi poliisien harjoittelua. Koska Takayama ei voinut irrottautua opetustehtävistään Fukuoka-dōjōlla, Shimizu muutti Tokioon poliisien vakituiseksi jōjutsu-opettajaksi 1931. 
Takayama pyrki kehittämään jōjutsua helpommin lähestyttäväksi ja tekemään siitä tunnetumpaa. Hänen aloittamaansa työtä Shimizu jatkoi koko opettajauransa ajan. Takayama kuoli 1938 ja Ichizō Otofuji siirtyi Fukuoka-dōjōn johtoon. Dao
Dao on kiinalainen yksiteräinen miekka, jota käytetään viiltoiskuihin. Kiinassa dao tunnetaan yhtenä neljästä perusaseista keihään, sauvan ja jianin lisäksi. Nimi tarkoittaa veistä tai miekkaa. Daoa saatetaan kutsua englanniksi myös lyömämiekaksi ("broadsword") koska jotkut sen muunnelmista ovat leveäteräisiä. Daodejing
Daodejing (道德經 pinyin: "Dàodéjīng"; Wade-Giles: "Tao te ching") , ”Tien ("dao") ja hyveen ("de") klassikko ("jing")”, on Laozin kirjoittamana pidetty uskonnollis-filosofinen teos, joka on tunnetuin taolaisuuden kirjoituksista. Alun perin kirja tunnettiin nimellä "Laozi" tekijänsä mukaan. Se jaetaan osiin "Dao" ja "De". Varhaisimmassa Mawangduista (馬王堆) löydetyssä "Daodejingissä" osat ovat toisin päin. Japanin kulttuuri
Edo-kaudella (n. 1615 – 1866) Tosa- ja Kanō-tyyli säilyivät, ja niiden rinnalle syntyi uusia tyylejä. Näistä yksi oli ukiyo-e-maalaus, joka oli realistista ja kuvasi kansanomaisia aiheita. Tyyli oli alkuna 1800-luvun lopulla Euroopassa merkittävästi vaikuttaneen väripuupiirrostekniikan kehittymiselle. Puupiirrostekniikka oli vanha japanilainen tekniikka, joka oli ollut tyylitellyn kalligrafista. 1700-luvun puolivälissä kehitettiin kaksiväritekniikka ja vähän myöhemmin moniväripainatus, joiden avulla töistä saatiin korostetun hienostuneita. Yleinen aihe olivat pääkaupunki Edon kurtisaanit, mutta myös maisemia kuvattiin. Toisen maailmansodan jälkeen Japanissa on omaksuttu modernistinen ja abstrakti taidekäsitys. Iaidō
Nōtō tarkoittaa yksinkertaisesti miekan palauttamista huotraan. Eri kouluilla on oma tapansa tehdä tämä, mutta yhteistä on sulava liike ja vasemman käden käyttö ohjaamaan terää. Tärkeää on myös säilyttää hyökkäysvalmius koko toimenpiteen ajan. Hōjō (Inuyasha)
Hōjō () on henkilö manga- ja animesarja Inuyashassa.
Hōjō on Kagomen luokkatoveri ja yksi koulun älykkäimmistä sekä suosituimmista oppilaista. Hän pitää Kagomesta, jota yrittääkin saada usein treffeille kanssaan. Yuka, Eri ja Ayumi yrittävät usein saada Kagomea suostumaan, sillä he ajattelevat, että Hōjō olisi parempi poikaystävä kuin Inuyasha, josta ovat saaneet Kagomen puheitten perusteella käsityksen hurjana öykkärinä. Dajōkan
Alkujaan Taihō-sääntöjen (大宝律令) perusteella vuonna 701 syntynyttä keisarillista hallintorakennelmaa johti suuri valtioneuvosto eli "Daijō-kan". Tämä neuvosto ja sen alaiset ministeriöt käsittelivät kaikkia maan hallinnon maallisia asioita, kun taas "Jingikan" (神祇官) eli jumalanpalvelusministeriö valvoi asioita, jotka liittyivät shintōn (神道) rituaaleihin, papisto ja pyhäköihin. Toimielin menetti valtaansa 900-luvulta alkaen ja oli menettänyt sen kokonaan itsenäisenä elimenä 1100-luvulla, vaikkakin se oli olemassa 1800-luvulle saakka. Don Quijote
Köyhä maalaishidalgo Alfonso Quijano (”hidalgo” on espanjalaisista aatelisarvoista alhaisin), joka menettää järkensä liikaa ritariromaaneja ahmittuaan, päättää lähteä maailmalle taistelemaan vääryyttä vastaan ja puolustamaan sorrettuja ratsastaen vanhalla kaakillaan Rosinantella. Hän ottaa nimekseen don Quijote Manchalainen ja pukeutuu ruosteiseen haarniskaan (”don” on korkeampi aatelisarvo ja ”quijote” on espanjaksi reisisuojus eli haarniskan osa). Aseenkantajakseen hän ottaa pelkurimaisen, viekkaan ja maalaisjärkeä käyttävän Sancho Panzan, joka nimittää isäntäänsä ”surkean hahmon ritariksi”. Komono
Komono oli Japanissa feodaaliajalla šogunaattia poliisijoukoissa kokopäiväisesti poliisitehtävissä toimiva, samurailuokkaan kuulumaton henkilö "chōnin", joka tavallisesti toimi suoraan samurailuokkaan kuuluvan "dōshin"in alaisena poliisipartiossa. Komono sai kaupungin maistraatilta eli "machi-bugyō-shō"lta säännöllistä, joskin pientä, palkkaa tehtävänkuvansa vastineeksi. Komonon tehtäviin kuului silminnäkijöiden kuulustelu, partiointi valvottavien kohteiden tarkkailu sekä muut mahdolliset dōshinin antamien tehtävien suorittaminen tai täytäntöön pano. Dao (kiinalainen filosofia)
Dao (道 pinyin: dào; Wade-Giles: tao) on kiinalainen käsite. Se on kungfutselaisuuden ja taolaisuuden peruskäsite. Sana on kiinaa ja tarkoittaa tietä tai polkua. Dao käsitetään kaiken luojaksi, vaikkei sitä voikaan sanoin kuvata. Se ei ole luojajumala, vaan kaiken takana oleva alkusyy, josta kaikki lähtee ja siihen palaa ja on yhtä sen kanssa. Daosta puhui tällä tavoin mm. Laozi, jonka kirjoittamaksi väitetyssä kirjassa "Daodejing" daon olemusta kuvaillaan. Suiō-ryū iai kenpō
Perimysjärjestys tähän päivään asti :Useiden muiden koryū-koulukuntien tapaan Suiō-ryū käyttää nykyaikaisten kyū- ja dan-arvojen sijaan perinteisempää menjo-järjestelmää joka perustuu eräänlaisiin lisensseihin. Nämä arvot ovat, alimmasta korkeimpaan, "shoden, chūden, shōmokuroku, chūmokuroku, daimokuroku, shōmenkyo" ja "menkyo kaiden". Lisäksi koulukunnan seuraavan päämiehen nimitys tapahtuu "inka"-todistuksella. Nämä lisenssit toimivat tunnustuksena sōkelta siitä, että harjoittelija on edistynyt ja oppinut tietyn osan tyylin sisällöstä sekä myöhemmin todisteena hänen luvastaan opettaa tuota sisältöä edelleen. Koulun jäsenen ei ole suotavaa opettaa tai esitellä tyyliä ilman sōken lupaa. Kojo
Kojo tarkoittaa muun muassa seuraavia: Kōdōkan
Kōdōkan () on judon kansainvälinen päämaja josta hallinnoidaan kansainvälistä judo-toimintaa. Kirjaimellisesti japaninkielinen sana "kō" tarkoittaa "luennoida" tai "levittää tietoa", "dō" tarkoittaa tietä ja "kan" tarkoittaa julkista rakennusta. Karkeasti suomennettuna Kōdōkan tarkoittaa paikkaa tien opiskeluun. Sen on perustanut judon kehittäjä Jigorō Kanō vuonna 1882. Nykyisin Kōdōkan sijaitsee 8-kerroksisessa rakennuksessa Tokiossa Japanissa. Taolaisuus
"Dao" (Wade–Giles: "tao") tarkoittaa tietä ja saa aikaan sopusoinnun, joka ei kuitenkaan ole vakaa tila, vaan alati yinin ja yangin vuorovaikutuksessa muuttuva tila. Yin edustaa olemassaolon naisellisia piirteitä ja yang miehisiä. Ne koostuvat "qi"'stä, joka puolestaan nousee daosta. Yinyang-ajattelun perusteos on "Yijing" ("I-ching") eli "Muutosten kirja", jonka sanotaan sisältävän myös taolaisuuden alkuperän. Sitä käyttävät taolaisten ohella muun muassa kungfutselaiset. Hideki Tōjō
Tōjō syntyi kymmenlapsisen perheen kolmantena poikana. Tōjōn isä oli Japanin armeijan upseeri, ja perhe kuului vähäarvoiseen samuraisukuun. Vanhempien veljiensä kuoltua Hideki Tōjōlle lankesi vastuu perheen nimen kunnian säilyttämisestä. Hänen samurai-isänsä tavoitteena oli saada poika armeijauralle ja upseerin virkaan. Kanjō
Kanjō oli alun perin buddhalainen termi, joka omaksuttiin myöhemmin šintolaiseen sanastoon. Kanjō tarkoitti aluksi saarnan pyytämistä Buddhalta puhtain sydämin, ja myöhemmin se alkoi merkitä buddhalle tai bodhisattvalle osoitettua kehotusta pysyä tässä maailmassa saarnaamista ja muiden ihmisten pelastamista varten. Käsite kehittyi sittemmin edelleen tarkoittamaan itse rituaalia (ja sanoja), jossa buddhaa tai bodhisattvaa pyydettiin laskeutumaan alttarille buddhalaisten palvontamenojen aikana. Japanissa sana sai vähitellen nykyisen merkityksensä, buddhan tai kamin pyhittämisen johonkin rakennukseen ensimmäistä kertaa. Shuaijiao
Shuaijiao (摔跤; yksinkert. 摔角; pinyin: shuāijiāo; Wade-Giles: shuai chiao) on uudissana, joka tarkoittaa kiinalaista ja mongolialaista painia. Sana "shuai" tarkoittaa "heittää maahan", mutta sanalla "jiao" on kaksi merkitystä: vanhempi tulkinta tarkoittaa "sarvia" ja toinen, uudempi tarkoittaa "painia", joten "shuaijiao" sananmukaisesti tarkoittaa "heittää maahan sarvilla" tai "heittää maahan painimalla". Hōjō-klaani
Hōjō-klaani () oli japanilainen suku, jonka jäsenet toimivat Kamakura-kaudella 1200- ja 1300-luvuilla shōgunin sijaishallitsijoina ("shikken"). Klaani monopolisoi sijaishallitsijan viran ja harjoitti maassa todellista poliittista valtaa. Dango
Dorodango on japanilainen taidemuoto, jossa maasta ja vedestä muovaillaan kiiltävä, biljardipalloa muistuttava pallo. Komono
Toisin kuin samurai-säätyiset yoriki ja dōshin, alempisäätyisellä komonolla ei ollut oikeutta kantaa pitkää miekkaa. Komono olikin useimmiten aseistettu "jutte"-nimisellä (joskus kutsuttiin nimellä "jitte"), joka oli koukulla varustetulla rautapamppu. Jutte olikin Edo-kauden poliisivirkamiesten symboli, joka virantoimituksessa toimi virkamerkkinä, kun se nostettiin näkyviin suoralle kädelle. Sitä käyttivät poliisin virkatehtävissä sekä samurait että chōnin-luokasta tulevat alemmat poliisivirkamiehet. Jutten kahvaan kiinnitetyn punosnyörin väristä saattoi päätellä oliko sen haltija komono, okappiki vai samurai-säätyä. Komonolla juten nyöri ja tupsu olivat väriltään vihreät. Juten menestyksellinen käyttö pidätyksessä vaati suurta taituruutta ja rohkeutta kun vastassa oli terävällä miekalla varustettu samurai. Kōdōkan
Kellarikerroksessa on kahvila sekä kokoustiloja. Ensimmäisessä kerroksessa on parkkialue, pankki ja myymälä. Toinen kerros sisältää kirjaston ja lisää kokoustiloja. Kolmas kerros on judokoille sekä vierailijoille, jotka asuvat Kōdōkanissa. Neljännessä kerroksessa on pukutilat viidennen, kuudennen ja seitsemännen kerroksen harjoitustiloille. Seitsemättä kerrosta kutsutaan päädōjōksi. Kahdeksas kerros on katselijoita varten; siellä on istuimia, joista näkee seitsemännen kerroksen päätilaan. Niilo Koljonen
Koljosen pääteos oli SAJ:n palveluksessa syntynyt "Työntekijä ja yritysdemokratia" (1966). Kirjassa Koljonen esittää, että "esimies-alainen-suhde on tosiasiassa yksilön vapauden vihollinen. Yritysten tehokkuus kärsii tästä", ja "Taloudellisen vallan keskittyminen liian harvoihin käsiin on vierasta demokratialle". Kirjassa esitetään maailma, jossa koko yhteiskunnan ovat läpäisseet demokratia ja äänioikeus, mutta yritysmaailmassa eletään edelleen herra- ja alamais-ajattelun vankina. Koljonen kuvaa empiirisen aineistonsa pohjalta ihmisen motivaation kannalta hedelmällisimmät yritysmuodot, joissa jokainen työntekijä on "sisäinen yrittäjä", joka työskentelee yhteisen päämäärän hyväksi. Kirjan esipuheen on kirjoittanut Mauno Koivisto. Koljonen julkaisi 1970-luvulla tutkimuksia myös virastodemokratiasta. Dōsojin
Se on yleisnimitys kylien rajoilla ja tienristeyksissä asuville suojelijakameille. Usein kamit esitetään mies- ja naishahmon muodossa. Kivipatsaat voivat olla myös pelkkiä pylväitä, joissa on kaiverruksia. Joissakin paikoin tätä kamia palvotaan myös helpon synnytyksen kamina. Daejeon
Daejeonin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”suuri pelto”. Japanin siirtomaakaudella Seoulin ja Busanin välinen rautatie rakennettiin kulkemaan Daejeonin kautta, ja kaupungista tuli tärkeä risteyskohta. Kaupunki kehittyi voimakkaasti myös sen jälkeen, kun siitä tehtiin Etelä-Chungcheongin pääkaupunki vuonna 1931. Kaupunki tuhoutui täysin Korean sodassa. Vuodesta 1973 lähtien kaupunkiin alettiin rakentaa Daedeok Science Town -aluetta, joka on nykyään merkittävä tieteen ja teknologian keskus ja jossa sijaitsevat muun muassa KAIST-instituutti, Korean avaruustutkimuskeskus (KARI) ja Korean ydinteknologinen tutkimuslaitos (KAERI). Daejeonissa järjestettiin maailmannäyttely vuonna 1993 (Expo ’93), ja metropolikaupunki siitä tehtiin vuonna 1995. Edo-kausi
Edo-kauden aikana Japani tutki yhä suuremmissa määrin länsimaisia tieteitä ja tekniikoita. Näitä kutsuttiin yleisesti nimellä rangaku, kirjaimellisesti "hollantilaiset opinnot", joita saatiin hollantilaisilta kauppiailta Dejimassa. Tutkimuksen pääasiallisia aihealueita olivat muun muassa maantieto, lääketiede, luonnontieteet, tähtitiede, taide, kielet, fyysiset tieteet kuten sähköisen ilmiön tutkimus ja mekaaniset tieteet, kuten japanilaisten kellojen kehitys osoittaa.