Kuka oli noussut Haitin presidentiksi vuonna 1902?
Yhdysvaltain Haitin miehitys
1900-luvun alussa Haitia jakoivat voimakkaasti kysymykset ihonväristä, sekä ulkovaltojen vaikutusvallasta maassa. Vuonna 1902 Haitin presidentiksi oli noussut Nord Alexis. Nordin hallinto kärsi sekä ulkoisista, että sisäisistä paineista. Haitissa oli yritetty esimerkiksi rajoittaa maan syyrialais-libanonilaisten kauppiaiden toimintaa, mutta Yhdistynyt kuningaskunta oli puuttunut tilanteeseen. Kauppailla oli usein brittikansalaisuus ja he toimivat brittituotteiden välittäjinä Haitiin. Haitilaiset joutuivatkin taipumaan brittien tahtoon ja ulkovaltojen vaikutusvalta kasvoi. Samalla maan musta väestönluokka piti Nordia mulattien kätyrinä. Tilannetta kärjisti mustien äänitorvena tunnetun Massilon Colcounin murha vuonna 1908. Saman vuonna Haitin eteläosissa syttyi Antoine Simonin johtama kapina, joka johti Nordin hallinnon kukistumiseen. Simonia pidettiin aluksi kansallismielisten parissa mustien kulttuurillisen ylivallan eli "noirismen" hyvänä edustajana, mutta vuonna 1910 hän myönsi niin sanotulla McDonald-sopimuksella yhdysvaltalaiselle yhtiölle oikeuden rautatien rakentamiseen, sekä oikeudet maahan rautatien molemmin puolin. Sopimus nostatti jälleen kapinan ja kapinallsiet valtasivat pääkaupungin vuonna 1911. Poliittinen tilanne oli nyt hyvin tulehtunut. Seuranneiden neljän vuoden aikana Haitilla oli kuusi eri presidenttiä ja maa oli jatkuvassa kapinatilassa.
Haitin presidentinvaalit 2006
Vuoden 2006 presidentinvaalit Haitissa pidettiin samanaikaisesti parlamenttivaalien kanssa. Vaalit olivat ensimmäiset sen jälkeen, kun presidentti Jean-Bertrand Aristide syöstiin vallasta 2004 ja maahan asetettiin väliaikaishallitus. Vaalit olivat viivästyneet jo neljä kertaa ennen kuin ne saatiin lopulta pidettyä 7. helmikuuta. Presidentin lisäksi valittiin 129 edustajaa maan parlamenttiin. Presindentiksi valittiin René Préval hänen saatuaan 51 % äänistä ensimmäisellä kierroksella. Ihmisoikeudet Haitissa
Vuonna 1990 oli vapaat vaalit, jotka voitti pappi Jean-Bertrand Aristide. Hänet syrjäytettiin vuonna 1991, mutta valittiin uudestaan vuonna 2000. Aristide ajettiin Etelä-Afrikkaan vuonna 2004. Vuoden 1993 alusta YK:n turvallisuusneuvosto käytti talouspakotteita pakottaakseen Haitin sotilasjuntan palauttamaan Aristiden valtaa. Jimmy Carterin neuvottelujen jälkeen sotilasjuntta luopui vallasta syyskuussa 1994 ja lähti maanpakoon. Kolmen vuoden jälkeen Aristide palasi maanpaosta USA:sta 15.10.1994. Vuoden 1995 vaaleihin Aristide ei voinut osallistua, koska Haitin perustuslaki esti kahden perättäisen kauden. Sotilasjuntan (kenraali Raoul Cedras) aikana tapettiin noin 3000 pääasiassa Aristiden kannattajaa. Erityisesti armeijan terrorijoukot iskivät slummikortteleihin. Parlamentti sääti armahduslain lokakuussa 1994 kaikkiin Aristiden kannattajiin kohdistuneisiin rikollisuuksiin. Hallitus muodosti joulukuussa 1994 ”totuuskomission” ihmisoikeusrikkomusten tutkintaan.. Olli Kivisen mukaan Yhdysvallat osallistui presidentti Aristiden kaatamiseen vuonna 2004. Henri Christophe
Henri Christophe (6. lokakuuta 1767 – 8. lokakuuta 1820) oli haitilainen kansanjohtaja, joka julistautui vuonna 1811 Haitin kuninkaaksi nimellä Henri I. Haitin presidentinvaalit 2006
Viisi eniten ääniä saanutta ehdokasta olivat Hondurasin historia
Hondurasissa valittiin uusi parlamentti huhtikuussa 1980. Sillä kesti yli vuoden kirjoittaa uusi perustuslaki ja vaalilaki tulevia presidentinvaaleja varten. Maa siirtyi takaisin siviilihallintoon, kun marraskuussa 1981 Roberto Suazo Córdova valittiin uudeksi presidentiksi. Suazo Córdovasta tuli astui virkaansa tammikuussa 1982. Asevoimat piti kuitenkin edelleen tarkasti silmällä maan tapahtumia, eikä se halunnut luopua asemastaan, mistä kertoi myös kovaa linjaa kannattaneen eversti Gustavo Alvarez Martínezin nimittäminen asevoimien komentajaksi tammikuussa 1982. Asevoimat onnistuikin vuoteen 1983 mennessä tukahduttamaan maassa 1980-luvun taitteessa syntyneet pienet ja irralliset sissiliikkeet. Näyttävin sissioperaatio oli ollut MPL:n huhtikuussa 1981 yrittämä lentokonekaappaus. Haiti
Yhdysvallat miehitti Haitia vuosina 1915–1934. Maa oli ulkovaltojen vaikutusvallan, sekä mulattien ja mustien välisten jännitteiden aiheuttamassa poliittisessa kaooksessa ja jatkuvassa kapinatilassa. Yhdysvaltain merijalkavälki oli noussut maihin Vilbrun Guillaume Samin saatua surmansa kapinallisten käsissä. Taustalla oli myös Yhdysvaltojen halu pitää kurissa sakslainen vaikutus Haitissa. Miehitykseen liittyi taisteluja, joissa merijalkaväki menetti 98 sotilasta ja 3 250 haitilaista kuoli, mikä sai aikaan Yhdysvalloissa prikaatikenraali George Barnettin johtaman tutkimuksen merijalkaväen toimista. Yhdysvaltalaiset purkivat olemassa olleen hallinnon ja ohjasivat maata rakentamalla keskusjohtoisen hallitusjärjestelmän ja perustivat ja kouluttivat maan kansalliskaartin. He lähtivät vuonna 1934 ja jättivät pääkaupungin pienen mulattieliitin haltuun. Haiti
Boyer häädettiin vallasta ja maasta vuonna 1843, kun yläluokka oli kääntynyt häntä vastaan. Tätä seurasi pitkä sarja vallankaappauksia. Kaikkiaan itsenäisyytensä 200 vuoden aikana Haitissa on tehty 32 vallankaappausta. Yläluokka ja armeija, myöhemmin kaupankäynnin suuremmat yrittäjät, etenkin siirtolaiset Yhdysvalloista, Englannista ja Saksasta, ovat olleet vallankaappausten takana. Vuonna 1912 Haitissa asuvat syyrialaiset osallistuivat presidentin murhayritykseen, joka johti presidentin virka-asunnon tuhoutumiseen. Useammin kuin kerran ranskalaiset, yhdysvaltalaiset, saksalaiset ja englantilaiset kaappasivat Haitin valtionpankin omaisuuden. René Préval
René Garcia Préval (17. tammikuuta 1943 Port-au-Prince – 3. maaliskuuta 2017 Port-au-Prince) oli haitilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1996–2001 ja uudelleen 2006–2011. Saint-Domingue
Saint-Domingue oli Ranskan siirtomaa vuodesta 1659 vuoteen 1804, jolloin siitä tuli itsenäinen valtio tainonkielisellä nimellä Haiti.
Saint-Domingue on ranskalainen muoto espanjankielisestä nimestä Santo Domingo tai San Domingo. Espanja hallitsi koko Hispaniolaa eli nykyistä Haitin saarta vuodesta 1490 aina 1600-luvulle asti, jolloin ranskalaiset merirosvot alkoivat pystyttää tukikohtia saaren länsiosiin. Ryswickin rauhassa vuonna 1697 Espanja tunnusti saaren läntisen kolmanneksen ranskalaisen hallinnon. Normandian maihinnousu
Poliittisesti Normandian maihinnousu synnytti jännittyneen tilanteen Ranskan valtionpäämieheksi pyrkineen eversti Charles de Gaullen ja vanhanaikaista imperialismia vastustaneen Franklin Rooseveltin kesken. Roosevelt ei mitenkään halunnut tukea de Gaullea pyrkimyksissä käyttää Normandian maihinnousua syynä tulla Ranskan autoritääriseksi valtionpäämieheksi ilman Ranskassa järjestettäviä vapaita vaaleja. Se, että Rooseveltin hallinto kieltäytyi antamasta de Gaullelle virallista tunnustusta tai tehdä siihen viittaavia toimia, jotta tämä olisi tunnustettu osapuoleksi brittien tapaan, aiheutti de Gaullen näkökulmasta tilanteen, jossa liittoutuneiden vapauttamaa Ranskaa olisi hallinnut brittien ja yhdysvaltalaisten vallitsema liittoutuneiden miehitettyjen alueiden sotilashallitus (englanniksi AMGOT - the allied military government of occupied territories) siksi, kunnes Ranska olisi kokonaan vapautettu ja vaalit kyettäisiin järjestämään. Haiti
Olympialaisiin Haiti on osallistunut säännöllisesti vuodesta 1984. Sitä ennen se oli mukana yksittäisissä kisoissa vuosina 1900, 1924, 1928, 1932, 1960 ja 1972. Tähän mennessä menestynein urheilija on ollut Silvio Cator, joka sai pituushypyn hopeamitalin vuoden 1928 kisoissa. Hondurasin historia
Itsenäisyyden ensimmäiset 15 kuukautta presidentin virkaa hoiti väliaikaisesti Francisco Zelaya y Ayes. Hondurasin ensimmäiseksi presidentiksi valittiin konservatiivinen kenraali Francisco Ferrera, joka oli vallassa 1841–1842. Seuraavat viisi vuotta Ferrera oli vuoroin presidenttinä, vuoroin taas antoi viransijaisen hoitaa virkaa, vaikka itse pitikin taustalla valtaa hallussaan. Ferrera luovutti vallan 1847 Juan Lindolle, jonka aikana hyväksyttiin uusi perustuslaki ja pyrittiin uudistamaan maata. Britannia alkoi myös vaatia Hondurasin velkoja maksettaviksi ja kaappasi 1849 hetkellisesti Trujillon kaupungin. Seuraavana vuonna Lindon varapresidentti yritti kaapata vallan, mutta yritys epäonnistui El Salvadorin ja Nicaraguan väliintulon ansiosta. Lindo luovutti vallan liberaalille José Trinidad Cabañasille 1852. Guatemala syrjäytti Cabañasin 1855 ja asetti presidentiksi konservatiivisen José Santos Guardiolan.
Konservatiivien ja liberaalien väliset kiistat rauhoittuivat hetkeksi, kun Keski-Amerikkaan saapui yhdysvaltalainen palkkasoturi William Walker, josta tuli Nicaraguan presidentti 1856. Muut Keski-Amerikan valtiot ajoivat Walkerin pois 1857, mutta osa Islas de la Bahían brittisiirtolaisista kääntyi Walkerin puoleen, kun brittiläiset olivat myöntäneet saarien hallinnon Hondurasille. Walker oletti, että Hondurasin liberaalit, jotka yrittivät syrjäyttää Guardiolan, ottaisivat hänet hyvin vastaan. Hän ei kuitenkaan saanut tukea, ja niin britit pidättivät hänet 1860 ja luovuttivat Hondurasin viranomaisille, jotka teloittivat Walkerin. Haitin vallankumous
Jean-Jacques Dessalines julisti Haitin itsenäiseksi 1. tammikuuta 1804. Haitista tuli näin Amerikan toinen itsenäistynyt valtio Yhdysvaltojen jälkeen. Dessalines otti keisarin arvonimen kutsuen itseään Jacques I:ksi. Orjien voitto Haitissa vaikutti myös muihin Etelä-Amerikan vapausliikkeisiin ja esimerkiksi Simón Bolívar vietti aikaa maanpaossa Haitissa. Haitin historia
Vuoden 2000 vaalit sujuivat monien tarkkailijatahojen mukaan varsin hyvin. OAS ei kritisoinut vaalien tulosta sinänsä, mutta löysi ongelmia ääntenlaskun menettelytavoissa. Oppositio rupesi tältä pohjalta syyttämään vaalivoittajia vilpistä. Syntyneen poliittisen kaaoksen tiimoilta Yhdysvallat julisti Haitin lopulta kauppasaartoon vedoten OAS:an löytämiin ongelmiin. Aristiden vannoessa virkavalansa vuoden 2001 helmikuussa opposition Convergence Démocratique -liittouma julisti oman presidenttiehdokkaansa olevan maan valtias, ja keskustelut osapuolten välillä lakkasivat. Samana vuonna Yhdysvallat vielä katkaisi avun Haitille sekä esti maata saamasta jo sovittuja lainoja Amerikan kehityspankilta. Haitin asukkaat joutuivat tietysti kohtaamaan maansa syvenevän taloudellisen ahdingon seuraukset arkielämässään olojen kurjistumisena. Yhä ahtaammalle joutunut Aristide teki myönnytyksiä oppositiolle, ottaen esimerkiksi entisiä diktaattori Duvalierin kannattajia mukaan hallitukseensa. Kauppasaarto ei kuitenkaan väistynyt, vaikka vuoden 2000 vaaleihin liittyvän kiistan keskipisteeksi nousseista epäselvästi paikkansa saaneista senaattoreistakin suostuttiin luopumaan. Hondurasin historia
Paz Barahonan valtakausi oli suhteellisen rauhallinen, ja sen aikana Hondurasin talous kehittyi hieman. Seuraavaksi presidentiksi valittiin 1929 Vicente Mejía Colindres. Hondurasin tilanne näytti paremmalta kuin aikoihin. Maasta oli tullut maailman johtava banaaneiden tuottaja: jopa kolmasosa maailman banaaneista tuli Hondurasista, ja ne muodostivat 80 prosenttia maan viennistä. Tilannetta helpotti se, että United Fruit oli 1929 ostanut vanhan kilpailijansa Cuyamel Fruit Companyn. Tilanne vaikeutui kuitenkin pian, kun 1930-luvun lama iski Hondurasiin. Tuhansia työläisiä irtisanottiin ja palkkoja pienennettiin, mistä seurasi mellakoita ja lakkoja, jotka hallitus rikkoi armeijan avulla. Levottomuuksista huolimatta Tiburcio Carías Andino astui valtaan rauhallisesti 1932. Havaiji
Vuonna 1874 Havaijin valtaistuimelle nousi kuningas Kalākaua, joka suosi alkuperäisväestön nimittämistä julkisiin asemiin. Havaijilainen sokeri sai suosituimmuusaseman Yhdysvaltojen markkinoilla vuonna 1875 solmitun kauppasopimuksen pohjalta, joka uusittiin 1884 ja lopullisesti ratifioitiin 1887. Samalla Yhdysvallat sai luvan perustaa laivastotukikohdan Pearl Harboriin. Kalākauan valtaa rajoitettiin merkittävästi lopulta uuden perustuslain voimin. Oppositio teki myös aseellisen vallankaappausyrityksen. Haitin historia
Parlamenttivaalit pidettiin myöhemmin. Väkivaltaisten vuosien jäljiltä hajanainen Lavalas-puolue boikotoi vaaleja, ja Haiti sai poliittisesti hajanaisen parlamentin, jota on pelätty saamattomaksi. Ulkovaltojen osuus maan hallinnossa säilyi esimerkiksi ministeriöiden neuvonantajien muodossa. Valtaan usean vuoden tauon jälkeen noussut presidentti Preval lupasi kohentaa maansa huonoa sosiaalista tilannetta, ja uuden hallinnon talouspolitiikkaan sisältyi sosiaalisten ohjelmien lisäksi turismin ja maatalouden edistämistä sekä kevyeen tehdasteollisuuteen kohdistuvien ulkomaaninvestointien tavoittelua. Niin ikään tavoitteeksi otettiin maan suvereniteetin palauttaminen ulkomaisten joukkojen alta, mutta samalla ilmoitettiin, ettei YK-joukkoja haluta heti maasta pois, koska hallituksella ei ole tarpeeksi poliiseja ja sotilaita puolustamaan hallitusta ja takaamaan kansalaisten turvallisuutta. YK:n joukkoja on syytetty väkivaltaisuuksista yhä vaalien jälkeen. Port-au-Princen slummien asukkaat väittivät jopa 30 kuolleen viime joulukuussa YK-joukkojen luoteihin ja myös tämän vuoden puolelta kerrotaan tapauksista, joissa siviilejä on kuollut YK-joukkojen luoteihin. Viime helmikuun seitsemäs päivä pidetyssä mielenosoituksessa noin satatuhatta väkivaltaisuuksiin kyllästynyttä haitilaista vaati YK-joukkojen lähtöä ja Aristiden paluuta. Monille köyhille nykyään Etelä-Afrikassa tilapäisesti oleskeleva Aristide on yhä Haitin ainoa oikea johtaja. Presidentti Prevalin maine näyttää osin tahriutuneen köyhien silmissä hänen valtakautensa aikana tapahtuneiden väkivaltaisuuksien vuoksi, joita hallinto ei ole kyennyt tai halunnut pysäyttää. Haitin historia
Aristiden kannattajien ja useampien kommentaattoreiden mukaan väkivaltaisuutta lietsovilla ryhmillä on tiiviit yhteydet opposition Convergence Démocratique -liittoumaan sekä talouseliitin "184:n Ryhmäksi" (Le Groupe des 184) kutsuttuun ryhmittymään. Yhdysvaltain Republikaanipuolueen, jolle Aristide ei ole mieleinen hallitsija, on usein mainittu rahoittaneen Convergence Démocratique -liittoumaa National Endowment for Democracy (NED) -nimisen järjestön kautta. Yhdysvaltojen edustajat sanovat tukevansa demokratiaa Haitissa. Kriitikoiden mukaan Yhdysvallat on tuominnut herkästi hallitusta puoltavien ryhmien osallistumisen väkivaltaisuuksiin ja moittinut usein hallitusta ihmisoikeusasioiden johdosta, mutta ollut hiljaa oppositioryhmien paljon useammin tapahtuneista hyökkäyksistä. Oppositio on väittänyt, että Aristide aseistaisi itseään tukevia ryhmittymiä, jotka osallistuvat rähinöintiin. Aristiden hallinto on ainakin lausuntojen tasolla tuominnut itsensä tukijoiksi ilmoittautuneiden ryhmien väkivaltaiset toimet. Juan Lindo
Lindo valittiin helmikuussa 1848 toiselle kaudelle. Maltillisia konservatiiveja edustaneen Lindon aikana Hondurasin sisäiset olot rauhoittuvat hetkeksi, kunnes ulkoministeri José Santos Guardiola yritti vallankaappausta 1850. José Trinidad Cabañasin elsalvadorilaisten joukkojen tuella Lindo pystyi kukistamaan kaappausyrityksen. Lindo liittoutui liberaalin Cabañasin ja El Salvadorin presidentin Doroteo Vasconcelosin kanssa ja pyrki yhdessä kukistamaan Guatemalan Rafael Carreran. Carrera voitti liittoutuneet joukot San José La Aradassa 27. helmikuuta 1851. Juan Bautista Topete
Topete toimi laivaston komentajana Espanjan–Marokon sodassa vuonna 1860. Vuodesta 1867 hän palveli kontra-amiraalin arvoisena Cádiziin sijoitetun laivastoeskaaderin komentajana. Syyskuussa 1868 Topete ryhtyi yhdessä eräiden muiden kanssa johtamaan vallankumoukseksi paisunutta kapinaa, jolla kuningatar Isabella II syrjäytettiin. Lokakuussa 1868 perustetussa uudessa väliaikaisessa hallituksessa hän toimi meriministerinä vuoteen 1871 asti, ja oli uudelleen samassa tehtävässä lyhytaikaisesti vuosina 1872 ja 1874. Topete tuki ranskalaista Montpensierin herttuaa Antoine d’Orléansia Espanjan uudeksi kuninkaaksi. Topete vetäytyi politiikasta Alfonso XII:n noustua valtaistuimelle vuonna 1875. Siirtomaavallan purkautuminen
Haitilla mustat orjat nousivat kapinaan Ranskan vallankumouksen heikentämää miehittäjää vastaan. Tämä johti saaren mustat vallankumoukseen ja saari itsenäistyi 1804. Vastatoimena Napoleon lähetti kymmeniä tuhansia sotilaista miehittämään Haiti uudestaan, epäonnistuen tässä. Länsimaat asettivat Haitin vuosikymmeniksi saartoon ja Ranska vaati ja sai satojen miljoonien dollareiden (1800-luvun rahan arvossa) korvaukset laskemistaan menetyksistä. Haitin joukot auttoivat muuta Etelä-Amerikkaa aloittamaan vapaustaistelunsa eurooppalaista kolonialismia vastaan. Woodrow Wilson
Vuonna 1915 Wilsonin johdolla Yhdysvallat hyökkäsi Haitiin ja miehitti maata vuoteen 1934 asti Haiti
Haiti on pinta-alaltaan Karibianmeren kolmanneksi suurin valtio ja asukasluvultaan suurimpia. Haiti itsenäistyi 1. tammikuuta 1804 Ranskasta. Siitä tuli maailman ensimmäinen mustaihoisten hallitsema tasavalta, mutta hallinto oli epävakaata: 200 vuoden aikana Haitissa on tehty 32 vallankaappausta. Vuonna 1915 Yhdysvaltain presidentin Woodrow Wilsonin johdolla Yhdysvallat hyökkäsi Haitiin ja miehitti maata vuoteen 1934 asti. Vuodesta 1956 maata hallitsivat 30 vuoden ajan isä ja poika Duvalier, joiden diktatuurin aikana korruptio ja salaisen poliisin tekemät murhat kurjistivat oloja entisestään. Haiti
Vuoden 1956 vaaleissa presidentiksi valittiin lääkäri François Duvalier (”Papa Doc”). Hän vahvisti asemaansa tukeutumalla haitilaisten vahvaan taikauskoon. Hän edisti voodoon harjoittamista ja karkotti katolisen arkkipiispan. Yhdysvallat yritti kaataa Duvalier’n siinä onnistumatta ja katkaisi talousavun. Duvalier loi henkilökultin ympärilleen. Duvalier’n turvallisuuden takasi salainen poliisi "Tonton Macoute" (kreolia, merkitsee ”peikko”), jonka joukot olivat suuremmat kuin Haitin armeijan. Joukot surmasivat Papa Docin 14 vuotta kestäneen diktatuurin aikana 30 000–60 000 ihmistä. Korruptio ja kidutus muodostuivat maan tavaksi. Näin Duvalier suojautui sotilasvallankaappaukselta. Duvalier’n perhe keskitti käsiinsä maan talouden valtaamalla itselleen sen tärkeimmät yhtiöt. Yhdysvallat tuki Haitia taloudellisesti Duvalier’n kaudella, koska halusi pysäyttää kommunismin. Haitin historia
Saint-Domingue julistautui itsenäiseksi 1.1.1804 nimellä Haiti, koska tämä oli yksi Taíno-kansan saaresta käyttämistä nimistä. Haiti on maailman ainoa orjakapinasta syntynyt valtio. Historioitsijoiden mukaan orjakapinassa kuoli 100 000 mustaa ja 24 000 maan 40 000:sta siirtomaahallitsijan edustajasta. Amata Kabua
Amata Kabua (17. marraskuuta 1928 Jabor saari, Jaluitin atolli – 19. joulukuuta 1996 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli Marshallinsaarten ensimmäinen presidentti. Hänet valittiin presidentiksi vuonna 1979. Hän toimi presidenttinä neljä peräkkäistä kautta. Kabua valittiin vuonna 1995 vielä viidennelle kaudelle, mutta hän kuoli seuraavana vuonna havaijilaisessa sairaalassa. Amata Kabuan kuoleman jälkeen hallitus nimitti liikenneministeri Kunio Lemarin tilapäiseksi presidentiksi. Myöhemmin presidentiksi valittiin hänen serkkunsa Imata Kabua. Haiti olympialaisissa
Haiti osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Pariisin 1900 kesäolympialaisissa yhden miekkailijan voimin. Maan seuraava olympiaesiintyminen tapahtui samassa kaupungissa vuonna 1924. Se osallistui myös kaksiin seuraaviin kesäolympialaisiin, mutta vuoden 1932 jälkeen se oli mukana seuraavan kerran vasta Roomassa 1960 ja Münchenissä 1972. Vuodesta 1984 lähtien Haiti on ollut aina mukana kesäolympialaisissa, mutta talviolympialaisiin se ei ole osallistunut. Haitin historia
Ranskan aluksi tasavaltalaiseen vallankumoukseen liittyi ihmisten tasa-arvon käsite myös eri etnisten ryhmien kesken. Sen innoittamina Saint-Dominguen ja Länsi-Intian saarten vapaat ihmiset ja orjat vaativat vapautta orjille ja ihmisarvoa kaikille. Saint-Dominguen saaren orjat nousivat orjuuttajiaan vastaan saaden vuonna 1791 mustien hallinnon saaren pohjoisosaan. Haitin historia
Saaren alkuperäiset asukkaat olivat arawak-intiaaneja. Ensimmäiset heistä saapuivat alueelle Jukatanin niemimaalta 4000 eaa. Lisää muuttoaaltoja tuli Karibialle Amazonin ja Orinocon alueilta vuosisatojen kuluessa. Nimi Haiti tulee arawakien kielen sanasta "Ay-ti", joka tarkoitti vuoristoista maata. Espanjalaisten tullessa 1400-luvun lopulla arawakeja oli eri arvioiden mukaan ainakin miljoona, ehkä kolme miljoonaa. Muutamassa vuosikymmenessä heidän lukumääränsä pieneni alle sadantuhannen. 1540-luvulla heitä oli enää muutamia. Arawakien tuho, joidenkin mukaan kansanmurha, johtui osittain huonosta kohtelusta, osittain ennalta tuntemattomista taudeista kuten isorokko, influenssa ja tuhkarokko. Espanjalaiset käyttivät saarta sokeriruo'on viljelyyn ja Keski- ja Etelä-Amerikan valloitustensa tukikohtana. He luovuttivat saaren länsiosan (josta myöhemmin kehittyi Haiti) Ranskalle vuonna 1697. Haiti
Heinäkuussa 1825 Ranskan kuningas Kaarle X lähetti 14 aluksen laivasto-osaston ja tuhansia sotilaita hyökkäämään Haitiin. Uhka sai Boyerin alistumaan sopimukseen, jossa Ranska tunnusti Haitin itsenäisyyden ja vaati 150 miljoonaa frangia (summa ”kohtuullistettiin” 90 miljoonaan frangiin vuonna 1838) korvauksena menetetyistä orjista. François Duvalier
François Duvalier (Papa Doc) (14. huhtikuuta 1907 – 21. huhtikuuta 1971) oli Haitin presidentti vuodesta 1957 ja myöhemmin elinikäinen presidentti (diktaattori) vuodesta 1964. Alphonse Henri d’Hautpoul
D’Hautpoul osallistui nuorena Napoleonin sotiin. Vuoden 1823 Espanjan-sotaretken aikana hän komensi kaartinrykmenttiä. Hänet ylennettiin vuonna 1828 kenraalimajuriksi ja 1841 kenraaliluutnantiksi. Hän oli myös edustajainkamarin jäsenenä 1830–1838 ja sai 1848 päärinarvon. Toisen tasavallan perustamisen jälkeen d’Hautpoul valittiin vuonna 1849 lakiasäätävään kansalliskokoukseen ja nimitettiin samana vuonna sotaministeriksi. Vuonna 1850 hän siirtyi Algerian kenraalikuvernöriksi. Presidentti Louis Napoléon Bonaparte nimitti hänet joulukuun 1851 vallankaappauksensa jälkeen senaattoriksi ja senaatin suurreferendaariksi. Haitin historia
Vuodesta 1821 lähtien presidentti Jean Pierre Boyer (presidentti Pétionin seuraaja) yhdisti pohjoisen ja eteläisen Haitin yhdeksi valtioksi. Kun Santo Domingo itsenäistyi Espanjan vallan alta, Boyer valtasi sen. Dominikaanisen tasavallan historioitsijat ovat kuvanneet haitilaisvallan ajan (1822–1842) äärimmäisen väkivaltaisena. Tänä aikana Boyer vapautti myös dominikaanisen alueen orjat. Boyerin aikana talous alkoi rapistua – tämän estämiseksi hän kirjoitti lain, jonka tarkoitus oli estää maanviljelijöiden liikkumista maassa. Vastaavia keinoja käytettiin myöhemmin muun muassa Meksikossa pyrkien kaupunkislummien rakentumisen ehkäisyyn. Haitin historia
Yhdysvallat piti Haitia hallussaan vuosina 1915–1934. Se valtasi Haitin, koska oli huolestunut saksalaisten kasvavasta taloudellisesta vaikutusvallasta alueella. Yhdysvallat ohjasi maata rakentamaan keskusjohtoisen hallitusjärjestelmän ja perusti sekä koulutti maan kansalliskaartin. Se lähti vuonna 1934 ja jätti pääkaupungin pienen mulattieliitin haltuun. Vuoden 1956 vaaleissa presidentiksi valittiin François Duvalier (”Papa Doc”), joka oli koulutukseltaan lääkäri. Hän vahvisti asemaansa tukeutumalla uskontoon. Hän edisti voodoon harjoittamista ja karkotti katolisen arkkipiispan. Duvalierin turvallisuuden takasi salainen poliisi Tonton Macoutes (haitinkreolin kieltä, merkitsee ”peikko”) jonka joukot olivat suuremmat kuin Haitin armeijan. Näin Duvalier suojautui sotilasvallankaappaukselta. Vuonna 1964 Duvalier julistautui elinikäiseksi presidentiksi. Vuonna 1971 hän kuoli, ja hänen 19-vuotias poikansa Jean-Claude Duvalier (”Baby Doc”) julistautui isänsä seuraajaksi elinikäisenä presidenttinä. Vuonna 1986 Duvalier joutui pakenemaan maasta. 1900-luku
Yhdysvallat oli paisunut joukosta brittiläisiä siirtokuntia 1800-luvun mittaan koko Pohjois-Amerikan levyiseksi; voitokkaat sodat ennen vahvaa Meksikoa vastaan ja uudisasutuksen leviäminen länteen olivat tehneet siitä mantereen kiistattoman valtiaan, joka alkoi itsekin hankkia siirtomaita ja laajentaa vaikutuspiiriään. Vuoteen 1902 mennessä Yhdysvallat oli lyönyt Espanjan aiemmin laajan siirtomaaimperiumin ja ottanut sen alusmaat haltuunsa nousten merkittävimpien imperialististen valtojen joukkoon. 1901 virkaansa valittu presidentti Theodore Roosevelt toimi tarmokkaasti vahvistaakseen Yhdysvaltain asemaa entisestään. Haiti
Haitin itsenäistyminen rohkaisi orjia kapinaan muuallakin. Rankaisutoimena kaikki orjuutta ylläpitäneet Euroopan suurvallat (muun muassa Ranska, Englanti ja Itävalta-Unkari) ja Yhdysvallat asettivat Haitin täydelliseen saartoon, joka jatkui useita kymmeniä vuosia. Haiti pakotettiin vuonna 1833 maksamaan entiselle siirtomaaisännälleen Ranskalle jättikorvaukset Ranskan menettämästä omaisuudesta, orjista. Korvausten maksaminen saattoi Haitin pysyvän velkataakan alle ja lamautti taloudellisen ja yhteiskunnallisen kehityksen. Tämä loi pohjan Haitia itsenäistymisestä alkaen vaivanneille köyhyydelle, siitä johtuneille levottomuuksille, hallinnon pohjautumiselle sotilaskomennolle ja väkivallalle. Elihu Root
Vuonna 1905 presidentti Roosevelt nimitti Rootin ulkoministeriksi yllättäen kuolleen John Hayn tilalle. Hän toteutti amerikkalaista "avoimien ovien politiikkaa" varsinkin Lähi-idässä. Latinalaisessa Amerikassa Root onnistui vakuuttamaan alueen valtiot Haagin rauhankongressiin osallistumisen eduista. Hän toimi yhteistyössä Japanin kanssa siirtolaispolitiikan ongelmien parissa. Myös Britannian ja Yhdysvaltojen rajariita Kanadan ja Alaskan rajalla sai hänen huomionsa. Haiti
1800-luvun ajan Haitia hallitsivat lyhytaikaiset presidentit, mikä heijasteli poliittista epätasapainoa hallitsevan mulattieliitin ja lukumäärältään suuremman mustaihoisen köyhälistön välillä. Haiti
Haiti on semipresidentiaalinen tasavalta. Pääministeri nimittää hallituksen keskusteltuaan ehdotuksesta presidentin kanssa. Presidentinvaalit uusitaan viiden vuoden välein; sama presidentti ei voi hallita kahta perättäistä kautta. Ihmisoikeudet Haitissa
Vuodesta 2004 YK:n MINUSTAH on pyrkinyt ihmisoikeuksien parantamiseen ja demokraattisten instituutioiden ja lain stabilointiin. MINUSTAH toiminta äänestettiin vuonna 2009 turvallisuusneuvostossa jatkamaan toimintaa ainakin 15.10.2010 asti. YK-joukot ovat olleet maassa vuodesta 2004. Vuonna 2009 Brasilian komennossa oli 7 057 sotilasta ja 2 066 poliisia. Ban Ki-Moon nimitti presidentti Bill Clintonin YK:n Haitin erikoislähettilääksi 19.5.2009. Haitin vaakuna
François ja Jean-Claude Duvalierin aikana 1964- 1986 käytössä oli valtionvaakuna, joka erosi hieman nykyisestä. Siinä vaakunassa kuvattiin tuolloin käytössä ollut puna-musta lippu ja palmun ylle sijoitettu fryygialaismyssy oli poistettu. Henri Christophe
Christophe ei kuitenkaan hallinnut koko Haitia, vaan hän oli kapinajohtaja myös maan keisariksi vuonna 1804 julistautunutta Jean Jacques Dessalinesia vastaan, jonka hän surmautti vuonna 1806. Tämä johti maan hajoamiseen Christophen johtamaan Pohjois-Haitiin ja Alexandre Sabès Pétionin johtamaan Etelä-Haitiin sekä näiden väliseen sisällissotaan. Christophe ampui itsensä vuonna 1820 sen jälkeen kun hänen joukkonsa hylkäsivät hänet. Yhdysvaltain Haitin miehitys
Vaikka avoin kapinointi oli saatu tukahdutettua, miehityksen vastainen mieliala kasvoi. Miehitystä arvosteltiin maan lehdistössä ja nousseen kansallismielisyyden ohessa perustettiin yhdistyksiä, kuten L'Union Patrique ja L'Union Nationaliste. Monesti miehityksen vastaiseen mielialaan vaikutti Yhdysvaltojen miehitysjoukkojen usein rasistinen suhtautuminen paikallisiin. Samalla se kuroi umpeen haitilaisten omia asenteita ihonväriin liittyen ja ero mustien ja mulattien välillä pieneni yhteisen miehitysvastaisuuden myötä. Uutena ilmiönä nousi esimerkiksi négritude-ajattelu, joka korosti mustien erityislaatuisuutta. Ajattelu ajoi haitilaisten afrikkalaista menneisyyttä ja sitä edusti esimerkiksi vuonna 1932 perustettu kulttuurikriittinen "Les Griots" -ryhmä. Ryhmän jäseniin kuului esimerkiksi tuleva presidentti François Duvalier. Uutta kiinnostusta osoitettiin esimerkiksi Haitin kieleen ja voodoohon. Honduras
Nicaraguan diktaattorin Anastasio Somozan vallasta 1979 syösseen vallankumouksen ja El Salvadorin epävakauden vuoksi sotilashallitus luopui vallasta, ja hondurasilaiset valitsivat perustuslakia säätävän kokouksen vuonna 1980 ja parlamentin 1981. Uusi perustuslaki tuli voimaan 1982, ja presidentiksi nousi liberaalien Roberto Suazo Córdova. Suazo liittoutui Yhdysvaltojen kanssa, ja maahan virtasi talousapua ja sinne perustettiin leirejä elsalvadorilaisten joukkojen koulutukseen maan sisällissodan aikana. Presidentin lisäksi asevoimien komentaja kenraali Gustavo Alvárez käytti huomattavaa vaikutusvaltaa maan asioissa. Vuonna 1982 Yhdysvaltain tukemat contrat käynnistivät hyökkäyksensä Nicaraguan sandinistihallitusta vastaan Hondurasin maaperältä. Kenraali Alvárez vastasi maassa lisääntyviin levottomuuksiin pidättämällä ammattiliittoaktiiveja ja vasemmistolaisten tukijoita. Alvárez syöstiin vallasta vuonna 1984 lisääntyvien anti-amerikkalaisten mielenosoituksen jälkeen. Yhdysvaltain perustamat koulutusleirit suljettiin, mutta hallitus jatkoi contrien tukea vastineeksi avokätisestä talousavusta. Haitin historia
Vuonna 1792 Ranska lähetti kolme komissaaria sotilasjoukkojen kanssa palauttamaan orjuuden. Ranskan asevoimat pyrkivät rakentamaan liiton myös siirtomaansa vapaiden ei-valkoisten ihmisten kanssa. Vuonna 1793 Ranska ja Englanti joutuivat keskenään sotaan ja Englannin joukot valtasivat Saint-Dominguen. Tilanne kiristyi, kun Ranskan kuningas Ludvig XVI teloitettiin Ranskassa. Rakentaakseen liiton värillisten ("gens de couleur") ja orjien kanssa Ranskan komissaarit Sonthonax ja Polverel julistivat orjuuden kielletyksi siirtomaassa. Kuusi kuukautta myöhemmin Ranskan kansalliskokousta johtavat jakobiinit laajensivat orjuuden lopettamisen kaikkialle Ranskaan ja sen siirtomaihin. Haitin vallankumous
Tilanne Saint-Dominguella muuttui entistä monimutkaisemmaksi Euroopan tilanteen kehityksen takia. Ranska ja Espanja ajautuivat keskenään sotaan ja maaliskuussa 1793 espanjalaisten 14 000 hyökkäsivät Santo Domingosta Ranskan hallitsemalle puolelle saarta. Sotaa käytiin nyt myös Ison-Britannian kanssa, joka lähetti 20 000 miestä Saint-Dominguelle virallisesti Jamaikalle paenneiden paikallisten maanomistajien pyynnöstä. Saarella sotivat nyt Ranska, Iso-Britannia, Espanja, Ranskaa tukevat värilliset ja Espanjaa tukevat mustat orjat. Espanjalaiset olivat luvanneet vapauden heidän joukkoihinsa liittyville orjille. Yksi heihin liittyneistä oli François-Dominique Toussaint. Sodan alkupuolella Toussaint johti parin tuhannen orjan joukkoa, joka taisteli ensin espanjalaisten puolella käyden sissisotaa ranskalaisia vastaan. Kuultuaan Ranskan kansalliskokouksen lakkauttaneen orjuuden Toussaint kääntyi kuitenkin espanjalaisia vastaan toukokuussa 1794. Seuranneiden parin kuukauden aikana hänen miehensä valtasivat suurimman osan espanjalaisten valtaamista alueista. Vuonna 1795 Ranska ja Espanja solmivat Baselin rauhan, jolla Espanja luopui omasta puolestaan saarta. Toussaint hallitsi nyt suurta osaa siirtokunnasta sen pohjoisosissa. Etelässä vaikutti André Rigaud'n värillisten ja joidenkin valkoisten kapina-armeija ja britit hallitsivat siirtokunnan eteläistä kolmannesta sen keskeisine satamakaupunkeineen. Suurin osa siirtokunnan valkoisista oli tähän mennessä joko surmattu, tai paennut. Hiệp Hòa
Hiệp Hòa kruunattiin keisariksi heinäkuun 31. 1883. Elokuussa 1883 ranskalainen amiraali Courbet pommitti joukkoineen Huếta ja taistelun jälkeen ranskalaiset pakottivat Hiệp Hòaa suostumaan sopimukseen, jossa Vietnam alistetaan Ranskan protektoraatiksi. Keisarin tekemä sopimus suututti valtionhoitajina toimineet mandariinit ja Hiệp Hòa pidätettiin. Haiti
Helmikuussa 2015 Haitilla oli levottomuuksia mielenosoittajien vaatiessa hallitusta laskemaan polttoaineiden hintaa. Myös presidentti Michel Martellya vastaan protestoitiin vaalien myöhästyessä ja parlamentin kauden päättyessä presidentin alettua hallita asetuksilla.
Heinäkuussa 2018 maassa oli väkivaltaisia protesteja hallituksen aiottua lopettaa polttoaineiden tukiaiset. IMF:n kanssa tehdyn sopimuksen mukaan rahat piti sen sijaan käyttää koulutukseen, terveydenhuoltoon ja työpaikkojen luomiseen. Pääministeri Jack Guy Lafontant erosi kuolonuhreja vaatineiden mellakoiden jälkeen. Kuuba
Kuuba itsenäistyi vuonna 1902. Yleislakko vuonna 1933 syöksi presidentti Gerardo Machadon vallasta ja nosti armeijan kersantti Fulgencio Batistan maan johtoon. Maan presidenttinä oli Federico Laredo Brú, mutta todellinen johto oli Batistan käsissä. Vuonna 1940 Batista nimitettiin presidentiksi. Batista joutui kuitenkin syrjään vuonna 1944, kun presidentiksi valittiin Ramon Graú. Vuonna 1948 presidentiksi tuli Carlos Prío Socarrás, jonka Batista syrjäytti vuonna 1952. Niin sanottu Plattin lisälauseke rajoitti Kuuban itsenäisyyttä ja Yhdysvallat piti oikeutenaan puuttua halutessaan Kuuban asioihin . Haitin historia
Kun Ranskan vallankumous muuntui Napoleonin keisarikunnaksi, Ranska päätti palauttaa orjuuden Haitiin ja muualle. Toussaint L'Ouverture loi Haitiin separatistisen hallinnon. Napoleon Bonaparte komensi 20 000 ranskalaista sotilasta murskaamaan haitilaisten itsehallinnon. Joukkoja johti Napoleonin sisaren mies, kenraali Charles Leclerc. Nimenomainen tavoite oli tuhota Toussaint l'Ouverturen värillinen hallinto ja palauttaa orjuus. Ranskalaiset saivat muutamia voittoja mutta muutamassa kuukaudessa keltakuume oli tappanut suurimman osan ranskalaisista sotilaista. Hondurasin historia
Guardiola joutui kunniakaartinsa murhaamaksi 1862, ja seuraavan vuosikymmenen aikana presidentti vaihtui lähes 20 kertaa. José María Medina oli tuona aikana diktaattorina useita kertoja, kunnes guatemalalaiset syrjäyttivät hänet lopullisesti 1876. Liberaali Marco Aurelio Soto oli vallassa Guatemalan Justo Rufino Barriosin tuella 1876–1883. Hänen aikanaan maassa oli suhteellisen rauhallista, ja hän onnistui myös uudistamaan maan taloutta, koulutusta ja hallintoa. Soto ajautui kuitenkin Barriosin epäsuosioon ja joutui eroamaan 1883. Hänen seuraajansa Luis Bográn oli vallassa vuoteen 1891. Tuona aikana yhdysvaltalaiset yritykset saapuivat Hondurasiin, ja Rosario Mining Company elvytti kuihtuneen kaivosteollisuuden. Yrityksellä oli lähes vapaa pääsy Tegucigalpan itäpuolella oleviin malmivaroihin. Rosarion perässä Hondurasiin tuli muitakin yrityksiä, mutta pääosa kansalaisista sai silti elantonsa maanviljelystä. William McKinley
Presidenttinä McKinley muistetaan suojatullien kannattamisesta ja voitokkaasta sodasta Espanjaa vastaan. McKinleyn presidenttikaudella Filippiinit, Puerto Rico, Guam ja Havaiji liitettiin osaksi Yhdysvaltoja. McKinley valittiin myös toiselle presidenttikaudelle, mutta hänet murhattiin pian toisen kauden alkamisen jälkeen. Haitin vallankumous
Ranskan vallankumous alkoi vuonna 1789. Yhteiskunnan horjuminen tuntui myös Saint-Dominguen siirtokunnassa. Tunnuslause vapaus, veljeys ja tasa-arvo herätti kannatusta ensin etenkin siirtokunnan köyhemmän ja keskiluokan valkoisten keskuudessa, mutta aatteet levisivät myös vapaiden värillisten keskuuteen. Luokat halusivat tasa-arvoa ja sosiaalisia uudistuksia, kun taas toisaalta samat ryhmät olivat edelleen orjuuden säilyttämisen kannalla. Pariisin kansalliskokous antoi äänioikeuden värillisille edellyttäen kuitenkin, että he olivat syntyneet vapaille vanhemmille. Kesällä 1791 Saint-Dominguessa käytiin kahakoita vallankumouksen vastustajien ja kannattajien välillä. Osapuolia oli monia, keskenään kahakoivat pienet ja suuret valkoiset, tilalliset ja kaupunkilaiset ja niin edelleen. Samalla suuri osa Ranskan armeijasta oli palannut kotimaahan vallankumouksen pyörteissä. Haitin presidentinvaalit 2006
Vaaleissa oli kaikkiaan 35 ehdokasta. Heidän lisäkseen kolmen poliitikon ehdokkuus hylättiin: kahdella oli kaksoiskansalaisuus ja yhdellä oli liian pieni kannatusyhdistyksen tuki. Haitin historia
Vuonna 1815 Simón Bolívar, koko Etelä-Amerikan vapautumiseen vaikuttanut poliitikko, sai sotilaallista ja taloudellista tukea Haitilta, joka oli tuolloin maailmanhistorian ainoa onnistunut orjien kansannousu. Haiti oli ollut Ranskan taloudellisen nousun ydinvoima, joten itsenäisellä Haitilla oli varaa rahoittaa Amerikan mantereen vapautumista Euroopan vallan alta. Bolivar oli paennut Haitille sen jälkeen, kun hänet oli yritetty murhata Jamaikalla, jossa hän oli vieraillut hakemassa tukea Etelä-Amerikan vapaustaistelulle. Vuonna 1817 Haiti lupasi tukea Bolivarin toimintaa ehdolla, että hän lupaa vapauttaa orjat. Haitilaisia sotilaita lähetettiin vapaustaisteluihin Kolumbiaan, Venezuelaan, Ecuadoriin, Panamaan ja Peruun. Yhdysvaltain Haitin miehitys
Philippe Sudré Dartiguenaven kausi presidenttinä päättyi vuonna 1022 ja hänen seuraajakseen nousi Louis Borno. Vallanvaihdos oli maan historiassa vasta toinen kerta, kun valta siirtyi presidentiltä toiselle perustuslain mukaisesti. Bornon hallinto vainosi kansallismielisiä poliitikkoja, lehdistöä ja älymystöä. Hallinto toteutti osittain Yhdysvaltojen toiveesta myös voodoon vastaisen kampanjan. Voodoo-pappeja pidätettiin ja alttareita tuhottiin. Toisaalta hallinto myös rakennutti Yhdysvaltojen tuella kouluja, sairaaloita, teitä ja siltoja. Levottomuudet kytivät kuitenkin edelleen pinnan alla. Vuonna 1929 ne purkautuivat Bornon vastaisina opiskelijamielenosoituksina, jotka laajenivat mellakoinniksi. Les Cayesissa merijalkaväki avasi tulen mielenosoittajia vastaan surmaten parikymmentä mielenosoittajaa, mikä kärjisti tilannetta. Yhdysvaltain presidentti Herbert Hoover päätti lopulta lähettää Haitiin miehitystä arvioimaan niin sanotun Forbesin komission, joka arvosteli etenkin haitilaisten sivuttamista hallinnossa. Bornon presidenttikausi päättyi vuonna 1930. Hänen seuraajansa oli kansallismielisempi Sténio Vincent, joka aloitti neuvottelut miehityksen purkamisesta. Haitin presidentinvaalit 2006
Prévalin julistaminen voittajaksi vaati neuvotteluja vaalilain tulkinnasta: lain mukaan voittajan pitää saada yli 50% äänistä. Jos kaikki äänet laskettiin, Prévalin osuus oli alle 50%, mutta kun tyhjät lipukkeet suljettiin pois kokonaisäänimmäärästä, prosenttiosuus oli yli vaaditun rajan eikä toista kierrosta tarvittu. Haiti
Haitin talous oli paremmassa kunnossa miehityksen jälkeen kuin ennen sitä, mutta talous oli kohennettu vuonna 1922 saadulla 40 miljoonan dollarin lainalla. Haitin keskuspankki Banque Nationale oli New Yorkissa toimivan pankin omistuksessa. Kansantulosta virtasi merkittävä osa ulkomaisille investoijille. Ho Tši Minh
Vuonna 1945 Japani oli antautunut ja vetäytynyt Vietnamista. Hosta tuli Vietnamin väliaikaisen hallituksen puhemies ja julisti maansa itsenäiseksi Vietnamin demokraattisen tasavallan nimissä. Hän pakotti keisari Bảo Đạin luopumaan kruunusta. Itsenäisyysjulistusta ei tunnustettu länsimaissa. Ho vetosi Yhdysvaltoihin mutta presidentti Harry Truman ei edes vaivautunut lukemaan tämän kirjeitä. Väliaikaisen hallituksen sisällä syntyi väkivaltaan johtaneita erimielisyyksiä: Perustuslaillisen puoluejohtajan Ngo Dinh Khoin ja muita muita surmattiin, muun muassa trotskilaisia sekä anti-stalinistisia kommunisteja. Haitin historia
Levottomuudet alkoivat yltyä hiljalleen vuonna 2001. Eräs merkittävä tapahtuma tähän liittyen oli vuonna 2001 tapahtunut viisi ihmisuhria vaatinut hyökkäys Dominikaanisen Tasavallan rajan tuntumassa sijaitsevalle poliisiasemalle. Hyökkääjien sanottiin olleen Haitin lakkautetun armeijan entisiä jäseniä. Tapauksen johdosta pidätettyjen joukossa oli myös opposition jäseniä, ja oppositio väitti hallituksen lavastaneen hyökkäyksen vierittääkseen syyn opposition niskoille. Saman vuoden joulukuussa myös presidentin palatsiin hyökättiin, ja poliittinen väkivalta alkoi muutenkin lisääntyä. Samalla myös Aristidea ja hänen puoluettaan kannattavat ryhmät sekaantuivat yhä useammin väkivaltaisuuksiin. Vuodesta 2001 kasvaneiden väkivaltaisuuksien ratkaisevimpina alullepanijoina on usein mainittu olleen vuosien 1991-1994 sotilasvallan aikaan hallinnon palveluksessa olleita rähinöitsijöitä. Hyökkäyksiä tehtiin poliisiasemien lisäksi esimerkiksi voimalaitoksia, terveysasemia ja hallituksen ajoneuvoja kohtaan. Lisäksi hallituksen viranhaltijoita murhattiin. Rafael López Gutiérrez
Lokakuussa 1923 Hondurasissa järjestettiin presidentinvaalit, ja López Gutiérrez hyväksyi poikkeuksellisen vapaan vaalikampanjan. Vaaleissa ei kuitenkaan löytynyt voittajaa, sillä kukaan kolmesta ehdokkaasta ei saanut tarvittavaa äänimäärää. López Gutiérrez ilmoitti tammikuussa 1924 jatkavansa vallassa, kunnes uudet vaalit oltaisiin järjestetty. Hän ei kuitenkaan missään vaiheessa suostunut määrittelemään uutta vaalipäivää. Samaan aikaan vaaleissa eniten ääniä saanut Tiburcio Carías Andino julistautui presidentiksi, ilmeisesti United Fruit Companyn tuella, jolloin maassa syttyi aseellinen konflikti. Vietnamin tasavalta
Nguyễn Cao Kỳ yhdisti kuitenkin voimansa kenraali Nguyễn Văn Thiệun kanssa samassa kuussa ja Nguyễn Khánh syrjäytettiin. Nguyễn Cao Kỳsta tuli pääministeri ja Nguyễn Văn Thiệusta presidentti sotilasjuntan johdossa. Nguyễn Văn Thiệu säilytti asemansa maan kukistumiseen asti. Vuonna 1967 hänet valittiin vaaleilla presidentiksi ja vuonna 1971 uudelleen.
Poliittiset vastustajat pitivät kuitenkin Nguyễn Văn Thiệua korruptoituneena ja epäilivät vaalien rehellisyyttä, joten 1971 hänellä ei ollut vastaehdokkaita. Vietnam
Vuonna 1991 Đỗ Mười korvasi Nguyễn Văn Linhin puoluejohtajana. Talousuudistuksia jatkettiin, mutta kommunistipuolueen yksinvalta säilyi. Vuoden 1992 uusi perustuslaki takasi talousvapauksia ja omistusoikeuden. Joukkojen vetäminen Kambodžasta 1989 ja rauhansopimus 1991 normalisoivat suhteet Kiinaan. Myös Etelä-Koreaan solmittiin jälleen suhteet 1992, ja Yhdysvallat lakkautti kauppasaartonsa 1994. Vietnamista tuli ASEANin jäsen 1995. Lê Khả Phiêu valittiin puoluejohtajaksi, Trần Đức Lương presidentiksi ja Phan Văn Khải pääministeriksi 1997. Vuonna 2001 puoluejohtajaksi tuli Nông Ðức Mạnh. Vuoden 2006 vaaleissa presidentiksi valittiin Nguyễn Minh Triết ja pääministeriksi Nguyễn Tấn Dũng. Haiti
Haitin presidentin- ja parlamenttivaalit pidettiin ensimmäistä kertaa Jean-Bertrand Aristiden syrjäyttämisen jälkeen 6. helmikuuta 2006. René Préval julistettiin voittajaksi, kun ensin oli ehdokkaiden kesken sovittu, mitä tehdään vahingoittuneille äänestyslipuille. Hugo Chávez
Helmikuussa 2004 Haitin levottomuuksien yhteydessä Chávez haukkui Yhdysvaltain presidenttiä George W. Bushia "pendejo"ksi ("mulkku") ja uhkasi lopettaa öljynviennin Yhdysvaltoihin. José María Medina
Medinan tilalle asetettiin vaaleja varten joulukuussa Francisco Inestroza. Medina valittiin vaaleissa uudeksi presidentiksi, ja hän astui virkaan helmikuussa 1864. Hän oli Hondurasin presidenttinä käytännössä yhtäjaksoisesti vuoteen 1872. Medinan ensimmäisellä kaudella laadittiin uusi perustuslaji, ja hän oli kauden päätteeksi viransijaisena presidenttinä, kunnes hänet valittiin uudestaan presidentiksi 1866. Kolmannen kauden aikana hondurasilaiskenraali Domingo Vásquezin joukot taistelevat hallitusta vastaan. Medina julistaa sodan El Salvadorille maaliskuussa 1871. Florencio Xatruch yrittää vallankaappausta ja julistaa huhtikuussa itsensä presidentiksi Nacaomessa. Hondurasin joukot pystyvät kaatamaan El Salvadorin presidentin Francisco Dueñasin pian tämän jälkeen, ja Xatruch lähtee maanpakoon Nicaraguaan. Medina palaa virallisesti presidentiksi 17. toukokuuta. Haitin kieli
Ajan myötä haitinkreoli alkoi muuttua murteellisesta ranskasta varsinaiseksi kieleksi. Haitinkreoli oli kuitenkin alkujaan yksinomaan puhuttu kieli. Haitinkreolinkielinen kirjallisuus ilmestyi 1800-luvun loppupuolella, vaikkakin kirjakielen muodon vakiintuminen vei pidempään. Presidentti Élie Lescot'n kaudella 1940-luvulla tehtiin ensimmäiset yritykset vakiinnuttaa haitinkreolin oikeinkirjoitus ja nykyisin käytetyn ortografian standardisoi Haitin pedagoginen instituutti vuonna 1979. Vuoden 1987 perustuslain myötä haitinkreoli sai virallisen kielen aseman Haitissa. Haiti
Huhtikuussa 2008 Haitissa oli väkivaltaisia ruokamellakoita ruoan ja polttoaineen hintojen nousun vuoksi. Pääministeri Jacques-Édouard Alexis joutui eroamaan näistä syistä. Francisco Bográn
Presidentti Francisco Bertrand joutui jättämään virkansa 1919 opposition ja Yhdysvaltain painostuksesta. Maata johti hetken Salvador Aguirren johtama hallitus. Vicente Mejía Colindresista tuli uuden hallituksen johtaja 16. syyskuuta ja johti hetken myös maata. Hallitus kysyi ensimmäistä varapresidenttiä Alberto de Jesús Membreñoa ja toista varapresidenttiä Nazario Sorianoa maan tilapäiseksi päämieheksi, mutta kumpikin kieltäytyi. Bográn nousikin tilapäiseksi presidentiksi lokakuussa 1919. Hondurasissa järjestettiin hänen aikanaan vaalit, jotka voitti Rafael López Gutiérrez, joka astui virkaansa helmikuussa 1920. Hondurasin–Nicaraguan sota
Vuonna 1903 konservatiivi Manuel Bonilla kaatoi Zelayan tukeman Hondurasin liberaalin hallinnon ja nousi maan uudeksi presidentiksi. Vuonna 1906 Zelayan tukemat Hondurasin kapinalliset yrittivät kaataa Bonillan hallituksen. Kun hallituksen joukot ajoivat takaa kapinallisia Nicaraguan puolelle, vaati Zelaya korvauksia niiden aiheuttamista vahingoista. Honduras kieltäytyi maksamasta. Tämän jälkeen Nicaraguan joukot hyökkäsivät Hondurasiin ja voittivat hondurasilaiset 18. maaliskuuta 1907 Namasiguen taistelussa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun konekivääreitä käytettiin Keski-Amerikassa. Hondurasin pääkaupunki Tegucigalpa miehitettiin, Bonilla pakeni Yhdysvaltoihin ja Zelaya nimitti maan uudeksi johtajaksi Miguel R. Dávilan. Honduras
Kansallispuolueen Ricardo Maduro voitti 2001 presidentinvaalit. Hän laajensi jälleen poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorisminvastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain-Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi. Honduras oli myös ensimmäinen Latinalaisen Amerikan maa, joka solmi Millennium Challenge Account -sopimuksen Yhdysvaltain kanssa. Louis Riel
Saatuaan uutiset tapahtumista Ottawa lähetti kolme neuvottelijaa Red River Colonyyn, mukanaan Hudson's Bay Companyn edustaja Donald Alexander Smith. Ennen valtuuskunnan saapumista, 8. joulukuuta "Métis National Committee" perusti väliaikaishallituksen, joka valitsi presidentikseen 27. joulukuuta Louis Rielin. Riel tapasi Ottawan lähettämät neuvottelijat 5. ja 6. tammikuuta, mutta neuvottelijat eivät hyväksyneet Rielin ehtoja. Smith päätti keskustella kansalaisten kanssa julkisissa kokouksissa. Hän kutsui asukkaat koolle 19. ja 20. tammikuuta ja yritti vakuuttaa asukkaat Kanadan valtion pyrkimysten puolelle. Riel reagoi kutsumalla koolle oman kokouksensa, jossa määrällisesti tasan jakautuneet englantilaiset ja ranskalaiset pääsivät sopuun ehdoista ja oikeuksista, jotka esitettäisiin Ottawan neuvottelijoille. 7. helmikuuta Riel toi uuden ehdotuksen Smithin nähtäväksi, ja molemmat siunasivat sen lähettämisen Ottawaan hallituksen hyväksyttäväksi. Väliaikaishallitus jatkoi toimintaansa julkaisemalla "New Nation" -sanomalehteä ja perustamalla Assiniboian hallituksen säätämään lakialoitteita. Haitin kapina 2004
Haitin kapina tapahtui Haitin saarella helmikuussa 2004. Vallankumous onnistui muutamien viikkojen yhteenottojen jälkeen, jonka seurauksena presidentti Jean-Bertrand Aristide syöstiin vallasta. Aristide pakeni maasta Yhdysvaltoihin ja syytti myöhemmin Yhdysvaltain hallitusta kidnappauksesta. Aristiden mukaan hänet oli pakotettu lähtemään maasta ja lennätetty suoraan Haitilta Etelä-Afrikkaan. Haiti
Vuonna 1964 Duvalier julistautui elinikäiseksi presidentiksi. Papa Doc kuoli vuonna 1971, jolloin hänen 19-vuotias poikansa Jean-Claude Duvalier (”Baby Doc”) julistautui isänsä seuraajaksi elinikäisenä presidenttinä ja varmisti valtansa epärehellisessä äänestyksessä. Maasta pakeni jatkuvasti suuri määrä venepakolaisia. Duvalier’iden Haiti pysyi äärimmäisen köyhänä maana, ja 1980-luvun alussa maan talous heikkeni. 1980-luvun alun muutamat kapinayritykset epäonnistuivat, mutta vuonna 1985 kansa oli saanut Duvalier’sta tarpeekseen. Köyhässä Gonaïvesin kaupungissa, missä työttömyys oli 80 prosenttia, alkoi koululaisten mielenosoitus. Armeija tulitti mielenosoitusta tappaen muutamia protestoijia. Katolisen kirkon radioasemat levittivät tästä tietoa ennen kuin hallitus ehti sulkea ne. Nyt ensi kertaa vaadittiin Duvelier’n hallinnon kaatamista. Mielenosoitukset kasvoivat jatkuvasti myös vuonna 1986. Osin ne olivat nälkäisen väkijoukon halua ryöstellä ruokaa kaupoista ja varastoista. Vuonna 1986 ”Baby Doc” Duvalier joutui pakenemaan maasta. Kun Duvalier oli paennut, raivostuneet kansalaiset pieksivät ja lynkkasivat Duvalier’n tonton macouteja ja muita duvalier’steiksi ajateltuja (lähinnä kaupungeissa, ei maalla). Duvalier’n jälkeen maassa oli kolme hallitsijaa, joiden aikana väkivalta jatkui. Näistä viimeinen, Prosper Avril kukisti kapinat ja mellakat tontonien avulla. Haitin historia
YK:n Haitiin lähettämien tarkkailijoiden raporteissa vallanvaihdokseen liittyvät kysymykset ohitettiin tyystin. YK:n asiakirjojen tekstien mukaan Haitissa on ollut aina ongelmia demokratian ja poliittisen järjestelmän toimivuuden suhteen, ja demokratia tarvitsee vahvistusta ulkopuolisilta tahoilta. Huhtikuun 29. päivä YK:n turvallisuusneuvosto päätti 8300 hengen vahvuisten joukkojen lähettämisestä Haitiin maan vakauttamiseksi ja demokratian edistämiseksi (myös Kiinan YK-lähettiläs puhui demokratian viemisestä). Joukkojen johtoon tuli Brasilia, ja mukana oli joukkoja esimerkiksi myös Angolasta, El Salvadorista, Espanjasta, Filippiineiltä, Kiinasta, Nepalista, Beninistä, Pakistanista ja Turkista. Muiden toimiensa ohella joukot kouluttavat Haitin poliisivoimia. YK-joukot koostuvat monien sellaisten Latinalaisen Amerikan maiden edustajista, joissa on vasemmistolainen hallitus. Tämä on herättänyt esimerkiksi Bolivian poliittisten aktivistien keskuudessa kysymyksiä siitä, ovatko Bolivian presidentin, Evo Moralesin, anti-imperialistinen retoriikka sekä joukkojen käyttäminen Haitin YK-operaatioon Aristiden poistumisen jälkeen ristiriidassa keskenään. Brasilian Lulan on puolestaan nähty pyrkivän nostamaan maansa profiilia johtamalla YK-joukkoja. Brasilialle on tärkeää paikka YK:n turvallisuusneuvostossa, johon päästäkseen on hyvä olla näyttöä maan tärkeästä asemasta. Vastaavanlaisia itsensä merkittävyyden osoittamiseen liittyviä motiiveja on arveltu olevan muillakin operaatioihin osallistuneilla valtioilla kuten Chilellä ja Argentiinalla. Haiti
Vuonna 1990 Jean-Bertrand Aristide äänestettiin presidentiksi. Prikaatinkenraali Raoul Cédras kaappasi vallan vuotta myöhemmin. Amerikan valtioiden järjestö asetti Haitin kauppasaartoon vuosiksi 1991–1992 ja YK vuonna 1993. Yhdysvallat vaati Aristiden valtaan palauttamista. Yhdysvallat teki maihinnousun Haitiin vuonna 1994. Vuonna 1995 YK:n rauhanturvaajat alkoivat korvata Yhdysvaltojen joukkoja. Vuonna 1995 Aristiden kannattajat voittivat parlamenttivaalit, mutta René Préval presidentinvaalit. Seuraavat presidentinvaalit vuonna 2000 voitti puolestaan jälleen Aristide. Häntä vastaan tehtiin vuonna 2001 vallankaappausyritys ja vuonna 2004 hänet syrjäytettiin ja pakotettiin maanpakoon. YK:n rauhanturvaoperaatio MINUSTAH aloitti vuonna 2004. Hondurasin historia
Honduras ajautui jälleen sisällissodan partaalle 1923, kun presidentinvaaleissa ei ollut selkeää voittajaa. López Gutiérrez oli sallinut painostuksen alaisena vapaat vaalit, mutta kukaan kolmesta ehdokkaasta ei saanut valintaan tarvittavaa äänimäärää. Eniten ääniä saanut Kansallispuolueen Tiburcio Carías Andino julistautui voittajaksi, mutta López Gutiérrez ilmoitti pysyvänsä vallassa uusiin vaaleihin asti. Hallituksen joukot ja kapinalliset ottivat yhteen helmikuussa 1924 La Ceibassa, ja taisteluissa kuoli 50 ihmistä. Seuraavien viikkojen aikana Yhdysvallat keskitti alueelle lisää joukkoja. Pian sen jälkeen López Gutiérrez kuoli ja väliaikainen presidentti Vicente Tosta lupasi järjestää uudet vaalit. Konservatiivien ehdokas ja siviilipoliitikko Miguel Paz Barahona valittiin presidentiksi 1925, kun liberaalit eivät lopulta asettaneet omaa ehdokasta. Ihmisoikeudet Haitissa
Yhdysvallat miehitti Haitin vuonna 1915, ja maasta tili yhdysvaltalaisten virkamiesten hallitsema protektoriaatti. Yhdysvallat valvoi rahataloutta, tulleja ja tuki monia diktaattoreita. Amerikkalaisia vastaan oli useita kapinoita: vuonna 1918, 1929 ja 1930. Vuonna 1934 Yhdysvallat joutui vetämään joukkonsa pois, mutta säilytti taloudellisen ja poliittisen vallan. Amerikkalaismieliset diktatuurit ja sotilasjuntat hallitsivat 1945-1957. Francois Duvalier ”Papa Doc” hallitsi diktaattorin valtuutuksin 1957-1971, mihin sisältyi poliittisten vankien kidutukset ja murhat. Seuraaja oli hänen poikansa Jean-Claude Duvalier ”Bebe Doc”. Molempien aikana veriteoista vastasi nuorisoliiton ja salaisen poliisin yhdistelmä: kansalliset turvajoukot ”Mouvement de Renovation Nationale” eli ”Tonton Macoute”. Vuoden 1964 perustuslain mukaan presidentin virka oli elinikäinen. Vaikka maassa oli muodollisesti perustuslaki ja 58-jäseninen parlamentti, presidentillä oli käytännössä kaikki valta. Parlamentin kaikki jäsenet olivat Parti Unite National –jäseniä. Haitin historia
Dessalines nimitettiin hallitsijaksi eliniäkseen. Hän ajoi maanpakoon tai teloitutti Haitiin jääneet valkoiset. Hänen hallintonsa oli yksinvaltiutta. Mulattieliitti vastusti Dessalinesin itsevaltaisuutta, ja hänet salamurhattiin lokakuussa 1806. William Henry Waddington
Maltilliset tasavaltalaiset vahvistivat Ranskassa asemiaan tammikuun 1879 parlamenttivaaleissa ja uudeksi presidentiksi valittu Jules Grévy nimitti Waddingtonin pääministeriksi seuraavassa kuussa. Waddington valikoitui ilmeisesti varovaisuutensa ja värittömyytensä vuoksi. Hän säilytti myös ulkoministerin paikkansa ja keskittyi enemmän Ranskan ulkosuhteisiin kuin hallituksen johtamiseen. Opetusministeri Jules Ferryn pyrkimykset vähentää katolisen kirkon vaikutusvaltaa kouluissa johtivat Waddingtonin hallituksen kaatumiseen joulukuussa 1879. Waddington oli myöhemmin Ranskan lähettiläänä Lontoossa 1883–1893 ja hoiti vuonna 1884 Egyptin asemasta maiden välillä käytyjä neuvotteluita. Hän putosi senaatista vuoden 1893 vaaleissa. Haitin presidentinvaalit 2006
Prévalin ylivoima oli kuitenkin selvä: Leslie Manigat sai vain 12% äänistä ja muut ehdokkaat alle 10%. Francisco Bertrand
Bonillan varapresidentti Francisco Bográn erosi pian virkaan astumisen jälkeen, ja Bertrandista tuli uusi varapresidentti. Bonilla sairastui vakavasti ja joutui jättämään maaliskuussa presidentin tehtävät, joita Bertrand alkoi tämän jälkeen varapresidenttinä hoitaa. Bertrand oli Hondurasin johdossa pari vuotta varapresidenttinä. Uudet vaalit järjestettiin lokakuussa 1915, ja ne voittanut Bertrand astui virkaan virallisesti 1. helmikuuta 1916. Haitin vallankumous
Kesäkuussa 1795 britit hallitsivat enää muutamaa satamakaupunkia, kun taas Toussaintin joukot olivat saaneet hallintaansa suurimman osan siirtokuntaa. Brittijoukot kärsivät etenkin taudeista ja etenkin malariasta ja keltakuumeesta. Keväällä 1798 he solmivat lopulta salaisen rauhan Toussaintin kanssa. Britit vetäytyivät siirtokunnasta ja lupasivat olla sekaantumatta sen sisäisiin asioihin. Vastaavasti Toussaint lupasi olla hyökkäämättä brittien Jamaikalle, eivätkä tukisi sen mahdollisia orjakapinoita. Ranskalla ei enää ollut käytännössä otetta siirtokunnasta, vaikkakin sen vallankumoushallinto nimitti Toussaintin muodollisesti kenraalikuvernööriksi. Toussaintin joukot saivat tukea Yhdysvalloista. Toussaintilla oli hyvät välit maan presidentti John Adamsin kanssa. Adamas halusi Saint-Dominguen kapinallisista liittolaisen brittejä vastaan, vaikka hänen politiikkansa asian suhteen kauhistuttikin monia muita yhdysvaltalaisia poliitikkoja. Tilanteen pelättiin kannustavan Yhdysvaltojen orjia kapinaan ja Adamsin kriitikoihin lukeutui esimerkiksi varapresidentti Thomas Jefferson. Maan politiikka muuttuikin kielteiseksi Adamsin virkakauden päätyttyä vuonna 1801. Fort-Liberté
Kun entinen Haitin armeijan kantaupseeri ja sittemmin Haitin presidentti Henri Christophe julistautui 1811 kuninkaaksi nimellä Henri I, hän nimesi kaupungin uudelleen kuninkuuttaan korostavalla nimellä Fort-Royal, mutta hänen kuoltuaan 1820 siitä tuli jälleen Fort-Liberté. Haitin historia
Puoli vuotta vaalien jälkeen vankiloissa oli yhä satoja poliittisia vankeja. Tätä on selitetty osaksi sillä, että oikeusministeriön viranhaltijat olivat yhä pitkälle väliaikaishallinnon perua. Monet kansalaiset ovatkin pettyneet vankien vapauttamisen hitauteen. Merkittävänä askeleena kuitenkin pidettiin sitä, että Aristiden aikainen pääministeri Yvon Neptune vapautettiin huhtikuussa, ja syytteistä häntä vastaan luovuttiin. Kansalaisten mielialoja kuvannee The Haitian Priorities Project -nimisen haitilaisten järjestöjen ja henkilöiden koalition kannanotto huhtikuulta 2007, jossa vaaditaan YK-joukkojen korvaamista viranhaltijoilla, jotka pystyvät puhumaan ranskaa sekä siitä polveutuvaa haitinkreolia. Ehdotetun aikataulun mukaisesti joukot lähtisivät lokakuussa. Julkaistun kannanoton mukaan slummien köyhät pelkäävät yhä YK-joukkoja, jotka olisivat vuosien mittaan surmanneet jopa satoja siviileitä operaatioidensa yhteydessä. Juuri kielimuuri nähdään yhtenä syynä sille, miksi monikansallisten YK-joukkojen ja haitilaisten suhteet ovat saaneet niin kammottavan muodon. Kannanotossa vaaditaan myös korvauksia YK-joukkojen uhreille sekä syyllisten rankaisemista. Haitin historia
Aristiden poistuttua valtaan astui Yhdysvaltain ja Ranskan joukkojen tuella uusi väliaikaishallitus. Tämä hallitus koostui poliittisen vähemmistön edustajista, jotka eivät olisi päässeet valtaan vaaleissa. Pääministeriksi asetettiin Gérard Latortue. Jo päivä Aristiden maasta poistumisen jälkeen YK:n turvallisuusneuvosto antoi päätöksellään virallisen siunauksen Haitiin saapuneille yhdysvaltalaisille, ranskalaisille ja kanadalaisille joukoille, jotka saman päätöksen mukaan korvattaisiin kolme kuukautta myöhemmin YK:n "vakauttamisjoukoilla". Maaliskuussa vahvistettiin suunnitelmat Aristiden 1995 lakkauttaman Haitin armeijan perustamisesta uudelleen. Entisiä puolisotilaallisten joukkojen jäseniä ilmoitettiin liitettävän poliisivoimiin vallan vaihduttua. Uudistetun poliisin on sanottu koostuneen osaksi myös Haitin entisen armeijan sotilaista. Se on nähty myöhemmin keskeisenä syynä väliaikaishallinnon poliisin siviilejä vastaan kohdistamaan väkivaltaan. Haiti
Yhdysvaltain miehitys loi lopullisen rajan Haitin ja Dominikaanisen tasavallan välille, joilla oli ollut maakiistoja. Kun Yhdysvaltojen asevoimat lähtivät Dominikaanisesta tasavallasta, sen diktaattori Rafael Trujillo komensi armeijan tappamaan maassa asuvat haitilaiset. Kolmessa päivässä 10 000–20 000 haitilaista murhattiin. Haitin historia
Yhdysvaltojen lisäksi muutkin ulkoiset vallat ovat osallisia Haitin tapahtumiin. Monet kanadalaiset poliittiset aktivistit ja ryhmittymät ovat pyrkineet tekemään selkoa maansa osallisuudesta Haitin tapahtumiin ja ovat kirjoittaneet Kanadan median vajavaisesta raportoinnista Haitin tapahtumien suhteen. Usein viitataan vuonna 2003 Ottawassa pidettyyn Haitia käsitelleeseen konferenssiin, johon osallistui Kanadan, Yhdysvaltojen, Ranskan ja El Salvadorin edustajat sekä OAS:n viranhaltijoita. Erään usein lainatun lehtijutun mukaan (L'Actualite -lehdessä, maaliskuu 2003) kokouksen taustahahmoihin kuulunut kanadalainen kansanedustaja olisi paljastanut, että paikalla keskusteltiin Yhdysvaltojen edustajien ja useiden ranskankielisten maiden kesken tulevasta väliintulosta ja mahdollisesta YK:n alaisesta hallinnosta Aristiden poistamisen jälkeen. Lehtijuttu herätti huomiota, ja Kanadan hallitus kiisti tietojen paikkansapitävyyden. Artikkelin kirjoittaja on kuitenkin puolustanut tekstiään, ja varmaa joka tapauksessa on, että kokouksessa oli tarkoitus keskustella Haitin tulevaisuudesta, mutta paikalle kutsuttujen joukossa ei ollut itse maan edustajia. Kanadan on väitetty virallisten dokumenttien perusteella rahoittavan Yhdysvaltojen tapaan Lavalas-puolueelle vihamielisiä haitilaisia järjestöjä. Esimerkiksi rahoitusta saaneen haitilaisen NCHR (National Coalition for Haitian Rights) -nimisen järjestön on väitetty olevan hallitusta tukeva ihmisoikeusjärjestö, joka antaa hallituksen edun mukaista kuvaa maan tilanteesta. Merkille on laitettu myös Kanadan lupaama huima rahallisen avun lisäys suoraan Haitin valtiolle verrattuna Aristiden aikaiseen apuun. Juan Lindo
Lindo matkusti 1840 El Salvadoriin kenraali Francisco Malespínin tukemana. Hänet nimettiin lokakuussa 1840 valtionhoitajaksi ja valittiin tammikuussa 1841 virkaatekeväksi valtionpäämieheksi. Helmikuussa El Salvador erosi virallisesti Keski-Amerikan liittovaltiosta, ja Lindosta tuli maan ensimmäinen presidentti 28. kesäkuuta. Hän oli presidenttinä helmikuulle 1842, ja hän perusti valtakaudellaan El Salvadorin yliopistoa ja määräsi jokaiseen yli 100 asukkaan kylään koulun. Hondurasiin Lindo palasi 1842 ja asettui Comayaguaan. Haitin historia
Mukana presidentinvaaleissa oli suuri joukko ehdokkaita, kuten esimerkiksi sotilaallisia ryhmiä johtanut Guy Philippe, jota monet pitävät vuoden 2004 vallanvaihtumiseen johtaneiden väkivaltaisuuksien keskeisenä taustahahmona. Pappi Jean-Juste, jonka monet näkivät olevan köyhän väestön osan uusi ehdokas Aristiden politiikan jatkajaksi, ei pystynyt vankilasta käsin osallistumaan vaaleihin (lopulta painostuskampanjan jälkeen hänet vapautettiin). Sen sijaan Lavalas-puolueen jäsen ja vuosien 1996-2000 presidentti Rene Preval sai mahdollisuuden osallistua. Hän ei esiintynyt vaaleja boikotoineen Lavalas-puolueen nimissä, vaan presidentinvaaleja varten kyhättiin nopeasti pieni puolue. Vaalien alla monet olivat etukäteen huolissaan köyhien mahdollisuuksista osallistua, koska rekisteröintipisteiden määrää oli vähennetty, mikä teki äänestämisestä maaseudulla vaivalloista. Samoin vaalivilppiä pelättiin. Hàm Nghi
Hàm Nghi ei ollut koskaan saanut aatelista koulutusta, mutta oli kuitenkin ajattelevainen hallitsija. Hän ymmärsi että Vietnamin suojelijana esiintynyt Ranskan siirtomaavalta todellisuudessa käytti suurinta valtaa. Maan palatsi oli pian aseistettu ranskalaisten tykistöä vastaan ja jännitteet kasvoivat kun ranskalaisten sotilaiden partiointi lisääntyi. Heinäkuussa 1885 kaksi keisarin mandariinia Nguyễn Văn Tường ja Tôn Thất Thuyết käynnistivät Cần Vương -liikkeenä tunnetun kapinan ranskalaisia vastaan. Keisari Hàm Nghi vetäytyi Laosiin palkatakseen sissisotilaita ranskalaisia vastaan. Ranskalaiset kukistivat kapinan ja pyysivät keisaria palaamaan Vietnamiin. Koska Hàm Nghi ei palannut, ranskalaiset syrjäyttivät hänet ja nostivat keisariksi hänen veljensä Đồng Khánhin. Haitin historia
Aristide luopui Yhdysvaltojen kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti vallasta 1996, vaikka hän olikin viettänyt suuren osan kaudestaan maanpaossa, kun perustuslaki ei sallinut enää jatkokautta. Uudeksi presidentiksi nousi vaaleissa suuren äänivoiton saanut René Préval, joka edusti Aristiden Famni Lavalas -puoluetta. Seuraavana vuonna poliittinen järjestelmä ajautui kriisiin kunnallisvaaleihin liittyvien epäselvyyksien vuoksi. Vuonna 2000 pidettiin opposition boikotoimat pari vuotta myöhästyneet parlamenttivaalit sekä presidentinvaalit, joissa virastaan perustuslain aiheuttamalla tauolla ollut Aristide palasi valtaan. Haitin historia
Leclerc kutsui Toussaint l'Ouverturen neuvotteluun ja kaappasi hänet vangiksi. Orjat, vapaat värilliset miehet ja liittoutuneet jatkoivat itsenäisyystaistelua johtajansa tultua kaapatuksi ja kuoltua Ranskan vankina 1803 Fort de Joux'n vankilassa aliravitsemukseen, tuberkuloosiin ja keuhkokuumeeseen. Ranska oli menettänyt yli 50 000 sotilasta. Yhdysvaltain Haitin miehitys
Yhdysvaltojen kanssa aloitettujen neuvottelujen aikana maan veto-oikeus Haitin lainsäädäntöön lakkautettuun ja joitakin miehityshallinnon virastoja siirrettiin haitilaisille. Yhdysvaltoja miehityksen purkamiseen motivoi esimerkiksi miehityksen hinta suuren laman yhä syvetessä. Sitä paitsi maan olojen rauhoituttua ja hallinnon muututtua toimivammaksi syyt miehityksen jatkamiselle olivat kadonneet. Vuonna 1933 maan presidentiksi nousi Franklin D. Roosevelt, joka sovelsi Haitiin hyvän naapuruuden politiikkaansa. Elokuussa 1933 solmittiin sopimus, jolla Yhdysvallat tunnusti Haitin täyden suvereniteetin. Vuonna 1934 Sténio Vincent vieraili Yhdysvalloissa ja Roosevelt Haitissa. Merijalkaväen joukot poistuivat Haitista juhlallisissa seremonioissa elokuussa 1934, eli kaksi vuotta aiemmin solmittua aikataulua edellä. Haitissa Vincent vertasi itseään Toussaint L'Ouvertureen maan vapauttajana ja hän hallitsi maata vuoteen 1941 saakka. Susilo Bambang Yudhoyono
Kun Kansan neuvoa-antava kokous (MPR) erotti Wahidin heinäkuussa 2001 ja nimitti varapresidentti Megawatin hänen tilalleen, Yudhoyono asettui ehdolle varapresidentiksi. Hän perusti oman Demokraattisen puolueensa (Partai Demokrat) 9. syyskuuta 2001. Asemaan valittiin kuitenkin Hamzah Haz. Yudhoyono jatkoi entisessä asemassaan Megawatin alaisuudessa. Lokakuun 2002 Balin pommi-iskujen jälkeen Yudhoyono sai mainetta tehokkaasta toiminnastaan varsinkin terrorismin vastaista sotaa käyvissä Australiassa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi hän aloitti sotilashyökkäyksen Acehin itsenäisyyttä vaativaa Vapaa Aceh -liikettä vastaan. Leslie Manigat
Leslie François Saint Roc Manigat (16. elokuuta 1930 Port-au-Prince – 27. kesäkuuta 2014 Port-au-Prince) oli haitilainen poliitikko ja professori, joka toimi maansa presidenttinä alkuvuonna 1988. Hondurasin historia
Luultavasti pelko Yhdysvaltain väliintulosta esti vuoden 1908 vallankaappauksen. Yhdysvaltain presidentti William Howard Taft oli silti huolissaan alueen epävakaudesta, jota lisäsi Hondurasin suuri valtionvelka. John Pierpont Morganin johtama pankkiiriryhmä sai vuoden 1909 loppuun mennessä Hondurasissa aikaan sopimuksen velan pienentämisestä. Dávilan vastainen kapina 1911 keskeytti kuitenkin velkajärjestelyt. Vallankaappaajat, joita johti entinen presidentti Manuel Bonilla, suostuivat Yhdysvaltain ehdotukseen väliaikaispresidentin valitsemisesta. Valinta osui Francisco Bertrandiin, joka lupasi vapaat vaalit. Bonilla voitti vaalit 1912, mutta hän kuoli oltuaan virassa vain vuoden. Bertrand tuli hänen tilalleen ja voitti vielä jatkokauden 1916. Haitin historia
Kun Aristide lopulta poistui maasta 28. helmikuuta, Yhdysvallat ja Afrikkaan lennätetty Aristide tarjosivat erilaista versiota tapahtumien kulusta. Kyseiseen päivään mennessä Haitiin oli jo astunut Yhdysvaltojen joukkoja. Ulkoministeri Powellin mukaan Aristide poistui hänet Antiguan kautta Keski-Afrikkaan lennättäneeseen lentokoneeseen Yhdysvaltojen edustajien kanssa vapaaehtoisesti. Aristide puolestaan itse heti puhelimen Afrikassa käteensä saatuaan soitti Yhdysvaltojen kongressinjäsen Maxine Watersille ja sanoi tulleensa väkisin pakotetuksi lähtemään. Aristiden näkemys sai tukea mustien kongressiedustajien lisäksi muualtakin. Esimerkiksi tunnettu siirtymätalouksien ja kehitysmaiden parissa toimiva taloustieteilijä Jeffrey Sachs kohotti äänensä medioissa ja julisti Yhdysvaltojen syrjäyttäneen Aristiden. Sachs myös syytti republikaanihallintoa haitilaisten kärsimyksistä viitaten kehitysavun ja lainojen estämiseen paria vuotta aiemmin. Samoin tunnettu yhdysvaltalainen poliittinen aktivisti Jesse Jackson otti kantaa Aristiden puolesta. Karibian maiden järjestö CARICOM vaati kansainvälisillä areenoilla tutkimuksia Haitin vallanvaihdoksesta. Myös Etelä-Afrikan hallinto yritti nostaa asiaa esille. Diplomaattiset keinot asian esillä pitämiseksi eivät kuitenkaan tuottaneet tulosta. YK:ssa esteenä oli tietysti jo Yhdysvaltojen ja Ranskan veto-oikeus turvallisuusneuvostossa, eikä Karibian maiden painoarvo ollut riittävä myöskään asian ajamiseksi OAS:ssa. Osa lähialueen maista kieltäytyi tunnustamasta Haitin uutta hallintoa, ja myös maan jäsenyys CARICOMissa päätettiin jäädyttää. Vielä vuoden 2006 helmikuussa ihmisoikeusjärjestöt yrittivät nostaa vallankaappauksen esille OAS:n ihmisoikeuksia valvovassa elimessä. Michèle Pierre-Louis
Michèle Pierre-Louis (o.s. "Duvivier", s. 5. lokakuuta 1947 Jérémie, Haiti) on Haitin entinen pääministeri. Michèle Pierre-Louis astui virkaan 17. heinäkuuta 2008 ja oli Haitin järjestyksessä toinen naispääministeri (Claudette Werleigh oli virassa 1995–1996). Hän toimi pääministerinä syksyyn 2009 asti, jolloin Haitin senaatti äänesti hänen erottamisensa puolesta. Häntä oli syytetty maan talouskriisin huonosta hoidosta. La Dessalinienne
La Dessalinienne (Haitin kreoliksi "Ladesalinyèn") on Haitin kansallislaulu. Laulu on nimetty maan ensimmäisen johtajan, keisari Jean Jacques Dessalinesin kunniaksi. Sanoitukset kirjoitti Justin Lhérisson ja musiikin sävelsi Nicolas Geffrard. Kappale valittiin Haitin kansallislauluksi vuonna 1904. Kappaleen sanoitukset ovat ranskan ja haitin kielillä. Haitinkielinen versio ei ole suora käännös ranskankielisestä, vaan oma laulunsa.