Kuka Aarno Raninen oli?
Aarno Raninen
Aarno Erik Raninen (27. huhtikuuta 1944 Kuhmoinen – 3. syyskuuta 2014 Tuusula) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä, sovittaja, laulaja ja kosketinsoittaja. Hän aloitti uransa keikkamuusikkona jo 14-vuotiaana. Raninen keikkaili mm. Onni Gideonin yhtyeessä sekä Smokings-yhtyeessä. Oulun lentokonekaappaus
Matkustajien joukossa olivat esiintymismatkalta Pohjois-Suomesta palaamassa olleet säveltäjä Aarno Raninen ja laulaja Monica Aspelund. Kaksikolla oli ollut keikkoja Oulussa, Rovaniemellä ja Kemissä, ja heidän kiertueensa oli päättynyt Kemin Merihotelliin edellisenä iltana. Alun perin Ranisen ja Aspelundin oli ollut tarkoitus lentää Kemistä Helsinkiin lauantaiaamuna, mutta kone oli ollut täynnä. Siksi he olivat joutuneet tulemaan junalla Ouluun, josta matkan oli määrä jatkua kohti Helsinkiä.
Aarno Pajunen
Aarno Pajunen kuoli 59-vuotiaana maaliskuussa 1982. Hänet on haudattu Kulosaaren hautausmaalle. Väinö Rainio
Väinö Johannes Rainio (30. huhtikuuta 1896 Turku – 28. heinäkuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa olivat kolmiloikka ja pituushyppy. Huugo Raninen
Raninen osallistui Tampereen valtaukseen 1918. Tauno Tapanainen
Tauno Tapanainen (myöh. Tamme, 1909 – 1995) oli suomalainen pasifisti, joka tunnetaan Suomen ensimmäisenä totaalikieltäytyjänä. Hän oli Arndt Pekurisen ohella toinen 1920–1930-lukujen vaihteen suomalainen aseistakieltäytyjä, jonka tapaus herätti runsaasti myös kansainvälistä huomiota. Heidän ansiostaan vuonna 1931 säädettiin uusi asevelvollisuuslaki, joka mahdollisti siviilipalvelun kaltaisen vaihtoehtoisen työpalveluksen. Renzo Pasolini
Renzo Pasolini (18. heinäkuuta 1938 Rimini, Italia – 20. toukokuuta 1973 Monza, Italia), lempinimeltään "Paso", oli 1960-luvulta alkaen suosittu italialainen ratamoottoripyöräilijä. Pasolini menehtyi Monzan moottoriradalla saamiinsa vammoihin samassa onnettomuudessa kuin suomalainen Jarno Saarinen. Aarno Jääskö
Aarno O. Jääskö (23. kesäkuuta 1920 Kuivaniemi – 10. joulukuuta 1975) oli suomalainen taiteilija. Hän valmistui Oulun teollisuuskoulusta rakennusmestariksi vuonna 1943. Hän ei tehnyt valmistumisensa jälkeen rakennusmestarin töitä, vaan toimi kansakoulun opettajana Haapavedellä vuodesta 1948 vuoteen 1957. Tämän jälkeen hän ryhtyi opettamaan piirustusta Iin yhteiskoulussa. 12 vuoden opettamisen jälkeen Jääskö siirtyi vapaaksi taiteilijaksi. Vilho Aarniaho
Vilho Aarniaho (sukunimi vuoteen 1931 "Kuhmu"; 16. heinäkuuta 1907 Hiitola – 5. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen nuortenkirjailija, joka julkaisi nimellä V. Aarniaho tieteisromaanin "Venus-tähden muukalainen: Seikkailuja utopian mailla" (Oy Valistus, 1947). Kirjan asetelma on suoraan Edgar Rice Burroughsilta, eikä teosta pidetä tyylillisesti hiottuna. Rafael Rinne
Vieno Rafael Rinne (21. marraskuuta 1904 Nousiainen – 27. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, osastopäällikkö ja päätoimittaja. Aarno Turunen
Aarno Onni Ilmari Turunen (6. elokuuta 1899 Kuopio – 25. lokakuuta 1973) oli suomalainen lääkäri ja professori. Ernos
Ernos on lokakuussa 1965 perustettu suomalainen pop-/rockyhtye, joka sai nimensä perustajansa Erno Lindahlin (s. 1944) mukaan. Yhtye esitti paljon Lindahlin säveltämiä ja sanoittamia suomenkielisiä kappaleita, mutta myös monia tuon ajan Britannian ja Yhdysvaltojen listoilla menestyneitä hittejä. Ernos levytti suomeksi monta maailmalla menestynyttä hittiä suomenkielisenä käännöksenä. Yhtyeen tunnetuimpia levytyksiä olivat ”Harha”, ”Yksin”, ”Maria Louiza”, ”Kesäaikaan”, ”Kaikki hyvin” ja ”Elämältä halua en enempää”. Alkuvuosinaan Ernos levytti kolme albumia: kaksi studiossa äänitettyä julkaisua ja yhden live-tallenteen Kulttuuritalon keikalta vuonna 1969. Ernos tuli kuuluisaksi 1960-luvulla hurjasta lavashowsta. Savua, pommeja, valoja, huonekalujen tuhoamista, kermakakuilla, ketsupilla, piimällä, jauhoilla, vaikka millä toistensa sotkemista. Tämä kaikki sisältyi hurjalla musiikilla höystettynä Ernosten esiintymiseen. Ernos lienee ainoa suomalainen 1960-luvun yhtye, joka on ollut toiminnassa jatkuvasti, tosin eri kokoonpanoissa. Nykyiseen kokoonpanoon kuuluvat Erno Lindahl (laulu, koskettimet, kitara), Martti Koskimo (laulu), Milli Helomaa (laulu), Harri Iso-Kokkila (kitara), Eero Iso-Kokkila (basso) ja Risto Huostila (rummut). Aarno Raninen
Raninen kuoli syyskuussa 2014 kotonaan Tuusulan Jokelassa sattuneessa tulipalossa, joka syttyi tupakoinnista sohvalla. Aarno Turunen
Turusen vanhemmat olivat Pekka Turunen ja Olga Maria Hiltunen ja puoliso vuodesta 1933 Lyyli Martta Saxlin. Turunen tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1918 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1929. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1933 ja sai naistentautien ja synnytysten erikoislääkärin pätevyyden 1931. Turunen oli Helsingin yliopiston synnytysopin ja naistentautien dosentti vuodesta 1936 vuoteen 1942. Oppiaineen professori hän oli 1942–1966 ja toimi Väestöliiton varapuheenjohtajana vuodesta 1940. Vuonna 1951 Turusesta tuli HYKSin I naistenklinikan ylilääkäri, jo 1920- ja 1930-luvuilla hän oli toiminut lääkärinä useissa eri sairaaloissa. Tauno Rautapalo
Tauno Erik Rautapalo (sukunimi vuoteen 1933 Rapp, käytti myös taiteilijanimeä T(auno) Rautapalo-Rapp ja nimimerkkiä Tauno Tuuri) (29. marraskuuta 1914, Helsinki – 26. huhtikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja taidemaalari. Aarno Ruusuvuori
Aarno Emil Ruusuvuori (14. tammikuuta 1925 Kuopio – 22. helmikuuta 1992 Helsinki) oli 
tunnetuimpia 1960–1980-luvun arkkitehteja Suomessa. Hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1951 arkkitehdiksi ja tuli myöhemmin professoriksi. Hän työskenteli vuosien varrella monissa arkkitehtitoimistoissa ja perusti myöhemmin oman toimistonsa. Tapani Rinne
Tapani Rinne (s. 2. helmikuuta 1962 Pori) on suomalainen jazzmuusikko ja saksofonisti. Hänet tunnetaan erityisesti RinneRadion johtohahmona. Rinne opiskeli Sibelius-akatemiassa vuosina 1981–1985 ja oli mukana 1985–1989 Edward Vesalan Sound & Fury -työpajoissa. RinneRadion lisäksi Rinne on ollut mukana muun muassa Jimi Tenorin, Wimme Saaren ja Kimmo Pohjosen levyillä sekä levyttänyt Slow'n (oik. Vellu Maurola) kanssa nimellä SlowHill. Aarne Arvonen
Aarne ei isän uuden avioliiton jälkeen enää viihtynyt kotona, vaan eli kesästä 1914 lähtien katupoikana. Hän elätti itsensä kerjäämällä, satunnaisilla töillä ja jopa varkauksilla. Arvosen mukaan runoilija Eino Leino antoi aina runsaasti rahaa, kun taas kirjailija Juhani Aho ei antanut kerjäläisille mitään. Syksyllä 1916 Arvonen sai näpistelystä 40 markan sakon, jonka hän suoritti vankilassa. Tämän jälkeen Arvonen lähti vapaaehtoisena ensimmäisen maailmansodan aikaisiin linnoitustöihin Minskiin. Vapaaehtoisia kuljettanut juna ei kuitenkaan jatkanut määränpäähänsä, kun kaikki sen matkustajat sairastuivat lavantautiin. Arvonen selvisi taudista, muttei ehtinyt pääsemään varsinaisiin linnoitustöihin, ennen kuin heidät lähetettiin takaisin. Suomeen palattuaan hän teki linnoitustöitä Uudellamaalla, jossa rakennettiin Helsingin maa- ja merilinnoitusta. Syksyllä 1917 Arvonen oli kolmen kuukauden ajan vastaavissa linnoitustöissä Viron kuvernementissa. Adolf Aarno
Karl Adolf Aarno (alkujaan Kalle Virtanen) (9. syyskuuta 1879, Tyrvää – 28. joulukuuta 1918, Tyrvää) oli tamperelainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan paremmin ensimmäisenä Suomessa lentämistä yrittäneenä suomalaisena. Hänen mukaansa on nimetty Aarnontie Sastamalassa. Suomen euroviisukarsinta 1977
Suomen karsinnat voitti kolmannella yrittämällään Monica Aspelund, joka oli osallistunut karsintoihin jo vuosina 1975 ja 1976. Voittokappaleen "Lapponia" säveltäjä Aarno Raninen oli itse viimeiseen asti vastustanut kappaleen nimeä osittain kaupallisuuden vuoksi, nimittäin Lapponia-korut olivat tuolloin jo kansainvälisesti tunnettuja. Tauno Palo
Tauno Valdemar Palo (ent. Brännäs, Paloniemi; 25. lokakuuta 1908 Hämeenlinna – 24. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän aloitti teatteriuransa Sörnäisten työväennäyttämöllä Helsingissä vuonna 1927 ja siirtyi Suomen Kansallisteatteriin vuonna 1932, josta hän jäi eläkkeelle 1973. Palon roolityöt ulottuivat laidasta laitaan, ensirakastajista koomisiin hahmoihin ja macho-tyypeistä historiallisiin suurmiehiin. Hän sai jo uransa alussa kantaakseen taakan "koko Suomen kansan Tauno Palona" ja pohjoisen valtakunnan latinalaisimpana hurmurina. Palon näyttämötaiteellisia voittoja olivat pääosat muun muassa näytelmissä "Omena putoaa", "Särkelä itte" ja "Viettelyksen vaunu". Juha Vainio
Vainio sai tukea ystäviltään, jotka olivat muutamia vuosia aikaisemmin itse lopettaneet juomisen, kuten Osmo ”Osku” Kanervalta. Eino Grön, joka oli Vainion ystävä, päätti tämän esimerkkiä seuraten myös raitistua ja onnistuikin puolitoista vuotta myöhemmin. Vainio ei kuitenkaan halunnut, että häntä olisi sanottu raittiiksi, vaan piti itseään alkoholistina, joka oli lopettanut ryyppäämisen. Raitistumisen jälkeen Vainion sanoituksista tuli vakavampia ja herkempiä, mutta hän teki yhä myös humoristisia kappaleita. Kaarlo Roine
Kaarlo Vilho Roine (5. huhtikuuta 1891 – 5. toukokuuta 1918) oli helsinkiläinen autonkuljettaja ja yksi punakaartin keskisen rintaman päälliköitä Suomen sisällissodan aikana. Hän kuului Vihtori Hasun johtamaan esikuntaan esikuntapäällikkönä. Sodan jälkeen hän jäi valkoisten vangiksi, joutui sotaoikeuteen ja sai kuolemantuomion. Roine ammuttiin toukokuussa 1918. Aarno Strömmer
Aarno Mikael Strömmer (s. 6. syyskuuta 1927 Tornio) on suomalainen kaupunginjohtaja, ministeri, professori (arvonimi 1984). Hän oli Suomen Sotaveteraaniliiton puheenjohtaja vuosina 2006–2012. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden tohtori. Hän työskenteli asuntohallituksen tutkimus ja suunnitteluosaston johtajana 1973–1984. Strömmer toimi Tornion kaupunginjohtajana kymmenen vuoden ajan vuosina 1963–1973. Eino Raunio
Raunio oli SDP:n pitkäaikaisena kansanedustajana 1939–1970. Hän toimi valtiovarainministerinä Rafael Paasion I hallituksessa 1968 ja sitä seuranneessa Mauno Koiviston I hallituksessa 1968–1970. Roine Bertel
Roine Tellervo Bertel (os. "Päivärintä", ent. "Swan", 17. huhtikuuta 1886 Jyväskylä – 3. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen runoilija. Arno Saarinen
Arno Aleksanteri Saarinen (etunimi myös muodossa Aarno, 11. syyskuuta 1884 Ähtäri – 7. helmikuuta 1970) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Ylioppilasvoimistelijoita. Pirkko Aarnio
Televisiossa Aarnio on esiintynyt myös muun muassa Irja Raninin ohjaamien "Histamiini"-nukkeohjelmien Anelma Unelma -noitana. Hän on toiminut myös ammattimaisena äänikirjojen lukijana, Celianet-tietokannan mukaan noin 500 teoksessa. Äänikirjojen joukossa on monta Disneyn tunnettua musiikkisatua, kuten "Tuhkimo", "Lumikki", "Kaunotar ja Kulkuri", "Bambi", "Dumbo", "Bernard ja Bianca", "Liisa Ihmemaassa", "Hiawatha", "Nalle Puh ja Tiikeri" ja "Nalle Puh ja tuulinen päivä". Nämä Kirjalito-yhtiön 1980-luvulla kustantamat musiikkisadut olivat Matti Raninin kokonaisuudessaan uudelleen suomentamia ja äänittämiä ja kommandiittiyhtiö Finn-Kasperin tuottamia. Aarniolla oli musiikkisaduissa lukijan aseman sijasta yleensä hahmonäyttelijän äänirooli, mutta hän toimi toisinaan myös kertojana, joka sitoi yhteen sadun tapahtumat. Uuno Hirvonen
Hänen tunnetuimpia sankareitaan ovat herra ja ylhäisyys kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä, Kalpea Kamala, Punavyö ja salapoliisin töitä harrastava helsinkiläinen varatuomari Kaarlo Rautamo. Punavyö seikkaili Arizonassa ja T. J. A. Heikkilä Meksikossa. Kaarlo Aarni
Kaarlo Iivari Aarni (22. elokuuta 1888 Tampere – 25. elokuuta 1954) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Pekka Aarnio
Aarnion ja Martti Launiksen ensimmäinen lauluyhtye syntyi 1960-luvun alkupuolen folk-innostuksen keskellä, ja oli nimeltään Guldgurkorna. Nimi lienee osoitus Ressun poikien (Aarnio ja Launis) poikakouluhuumorista. Yhtye esiintyi lukuisissa folk-konserteissa Helsingin kouluissa, muun muassa Ressussa, Munkkiniemen Yhteiskoulussa ja Munkkivuoren Yhteiskoulussa. Sinikka Sokan folk-yhtye oli nimeltään Sinkat. Kaarlo Kramsu
Eino Leino kirjoitti Kramsun runoudesta teoksessaan "Suomalaisen kirjallisuuden historia" seuraavasti:
"Kaarlo Kramsun runotar on synkkäpukuinen, traagillinen impi, jonka kasvoilla syvä ja totinen elämäntuska kuvastuu. Hän on kansallisuusaatteesta innostunut, mutta sekään ei tuota hänelle täyttä lohdutusta. Hän näkee senkin traagillisessa valaistuksessa. Hän näkee historiallisen ristiriidan herran ja talonpojan, samoin yleisinhimillisen ristiriidan pikkusielujen ja suurten johtajien välillä. Hänen oma tunne-elämänsä on karu, miehekäs ja yksinkertainen. Hänen sielullinen yksinäisyytensä on ääretön ja siksi seisoo hän niin yksin myös Suomen kirjallisuudessa."
Kramsua onkin pidetty Suomen synkimpänä runoilijana.Kramsu suomensi Frederick Marryatin romaanin "Merirosvo" (1921). Aarno
Aarno on suomalainen miehen etunimi. Aarno Rinne
Aarno Rinne (s. 11. heinäkuuta 1941) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Aarno Niini
Aarno Maurits Niini (vuoteen 1926 Lind; 13. tammikuuta 1905 Pori – 20. kesäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen fyysikko. Niini työskenteli ammattikasvatushallituksen pääjohtajana sekä hoiti fysiikan dosentuuria. Hän toimi Lehdon virkamieshallituksen ammattiministerinä kauppa- ja teollisuusministeriössä 18. joulukuuta 1963–12. syyskuuta 1964. Aarno Salmela
Aarno Alfred Salmela (12. marraskuuta 1916 Kangasala – 29. huhtikuuta 1991) oli suomalainen alttoviulisti ja kapellimestari. Hän oli Sibelius-Akatemian alttoviulunsoiton lehtori ja tunnettu kamarimuusikko. Aarne Sainio
Aarne Rafael Sainio (4. heinäkuuta 1893 Orivesi – 7. kesäkuuta 1968) oli suomalainen jääkärieversti ja liikennepäällikkö. Hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Johan Nestor Sainio ja Olga Fredrika Fagerlund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Toini Alina Winterin kanssa. Kullervo Rainio
Rainio on tunnettu myös runoilijana. Hänen tärkein panoksensa lyriikalle on peräisin toisen maailmansodan jälkeiseltä vuosikymmeneltä. Rainiolle myönnettiin K. J. Gummerus Oy:n palkinto 1946. 1990-luvulla hän julkaisi kolmiosaisen romaanimuotoisen muistelmasarjan, joka ulottuu varhaiseen aikuisuuteen asti. Aarno Raveala
Aarno Brynolf Raveala, sukunimi aik. "Reimann" (16. elokuuta 1911 Helsinki – 15. heinäkuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Raveala pääsi ylioppilaaksi 1932 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1943. Hän toimi opiskeluaikanaan SOK:n rakennusosaston piirtäjänä ja valmistuttuaan arkkitehdiksi hän oli siellä toimistoarkkitehtina 1944–1950. Hän perusti sitten oman arkkitehtuuri- ja insinööritoimiston vaimonsa Terttu Ravealan kanssa. Raveala oli Uudenmaan läänin lääninrakennustoimiston lääninarkkitehdin viransijaisena vuodesta 1954 ja hän toimi Uudenmaan läänin kaavoitus- ja rakennustoimen tarkastajana 1968–1974, kunnes jäi eläkkeelle. Hän sai yliarkkitehdin arvonimen 1974. Keisari Aarnio
Keisari Aarnio on vuonna 2017 julkaistu Minna Passin ja Susanna Reinbothin kirjoittama kirja huumepoliisin entisestä päälliköstä Jari Aarniosta, joka tuomittiin vakavista huumerikoksista. Uuno Hirvonen
Penttilä käsikirjoitti myös komediallisia jännityselokuvia, joiden pääosia näytteli Joel Rinne. Niitä olivat kolme "Kuollut mies" -elokuvaa, "Valkoisen neilikan velho" (sankarin nimi oli Lauri Liesi!) ja "Kolmastoista koputus". Penttilä voitti Suomi-Filmin vuonna 1940 järjestämän käsikirjoituskilpailun, joka oli siis alku useammallekin elokuvalle. Ohjaajana oli yleensä Ilmari Unho. Sitä ennen Simo Penttilä oli jo tosin ohjannut ja käsikirjoittanut (yhdessä Lauri Ahon kanssa) mustavalkoisen mykkäelokuvan "Meren ja lemmen aallot" (1926). Rauli Badding Somerjoki
Baddingin levyjen tuottajana Love Recordsilla toiminut Pekka Aarnio näkee Somerjoen merkityksen erityisesti varhaisen rock ’n’ rollin tuomisessa Suomeen alkuperäisessä muodossaan, kun aiempien yritysten rasitteena oli ollut pääsy vain imitoinnin tasolle ja soittajien vahvat jazz-kytkennät. Näin Somerjoki Aarnion mukaan oli Suomessa ensimmäinen täysverinen rocklaulaja; tässä auttoi etenkin laulajan vahva tulkinta- ja eläytymiskyky, samalla kun rockin tradition puuttuminen Suomesta nosti esiin rockin ja suomalaiseen traditioon kuuluneen iskelmän jännitteen Somerjoen tuotannossa 1970-luvulta alkaen, jolloin hän ”Sulamithista” ja ”Tammerkoskesta” alkaen vaivattomasti liikkui tyylilajista toiseen. Näiden tyylilajien fuusiota Somerjoki itse Peter von Baghin tekemässä tunnetussa haastattelussa näki jo A. Aimossa, mutta Aarnion mukaan perinteiden todelliseen yhdistämiseen Suomessa kykeni vasta Somerjoki itse. Mahdollistajina tässä fuusiossa oli toinen ankara tyyliniekka Esa Pulliainen ja hänen Agents-yhtyeensä. Aarne J. Aarnio
Aarne Johannes Aarnio (14. joulukuuta 1917 Viipuri – 6. huhtikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos. Hän perusti 1950-luvulla rakennusliike Palkki Oy:n ja 1960-luvun puolivälissä Kiteen Puhokseen ja Ristiinan Pellokseen lastulevy- ja vaneritehtaat. Matti Aarnio
Jatkosodassa Aarnio ylennettiin everstiksi ja hän sai komennettavakseen Jalkaväkirykmentti 56:n. Lapin sodassa Aarnio vastaavasti komensi JP 2:ta. Sotien jälkeen Aarnio toimi Jyväskylän sotilaspiirin päällikkönä. Myöhemmin kommunistien hallitsema Valtiollinen poliisi pidätti Aarnion, mutta hänen onnistui karata pidättäjiään Ruotsiin. Sieltä hän jatkoi matkaansa Yhdysvaltoihin ja edelleen Venezuelaan. Aarnio toimi uudessa kotimaassaan yleisten töiden ministeriön geodeettiosaston matemaatikkona ja professorina Kansalliskaartin kadettikoulussa. Lopulta Aarnio palasi Suomeen 1952. Hän työskenteli Kokoomuksen talouspäällikkönä 1952–1952 ja sen jälkeen vakuutusalalla ylitarkastajana ensin Fennia-Patriassa (1955–1957) ja sitten Pohja-Yhtymässä (vuodesta 1957). Vuonna 1966 hän julkaisi teoksen "Talvisodan ihme". Aarno Maliniemi
Aarno Henrik Maliniemi, vuoteen 1930 "Malin", (9. toukokuuta 1892 Oulu – 8. lokakuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen kirkkohistorioitsija ja Helsingin yliopiston kirkkohistorian professori. Tauno Rautiainen
Tauno Ukko Kullervo Rautiainen (31. heinäkuuta 1912 – 29. marraskuuta 1962) oli Yleisradion toimittaja, joka muistetaan suosittuna tietokilpailujen järjestäjänä. Hän perusti Viisasten kerhon vuonna 1945 ja toimi sen puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Kerho toimi 50 vuotta ja lopetti toimintansa vuonna 1995. Toinen suosittu radion tietokilpailu oli 1950-luvun alussa alkanut "Ota tai jätä" -visailu. Tyyne Raunio
Tyyne Raunio on vuonna 2006 perustettu suomalainen rockyhtye. Yhtye allekirjoitti levytyssopimuksen Dynasty Recordings -levy-yhtiön kanssa vuonna 2008. Yhtyeen jakelusta ja promootiosta vastaa EMI. Vuonna 2010 yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Olet kaunis . Olet kaunis -levyltä julkaistiin neljä singleä: "Ääriviivat, Sivullinen, Olet kaunis" ja "Jään päällä lunta". "Sivullinen"-kappaleesta julkaistiin musiikkivideo. Kesällä 2011 yhtye aloitti toisen albuminsa työstämisen tuottaja Jyrki Tuovisen kanssa.. Uuno Aarto
Uuno Ilmari Aarto (26. joulukuuta 1894 – 28. joulukuuta 1928 Turku) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja näyttelijä. Hän näytteli vuonna 1923 tukkilaista Erkki Karun ohjaamassa elokuvassa "Koskenlaskijan morsian", johon hän sovitti musiikin, ja vuonna 1924 venemiestä elokuvassa "Myrskyluodon kalastaja". Aarto on muun muassa säveltänyt kertosäkeen musiikin kappaleeseen ”Kulkurin valssi”. Einar Runeberg
Runeberg oli Lappeenrannan kaupunginlääkärinä 1908–1914 ja vuonna 1906 perustetun Kauniaisten parantolan (Bad Grankulla) ylilääkärinä 1913–1923. Munuaistuberkuloosista kärsinyt venälinen poliitikko Aleksandr Kerenski oli vuonna 1916 hoidettavana Runebergin johtamassa Kauniaisten parantolassa. Keväällä 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen Venäjän oikeusministeriksi noussut Kerenski yritti Runebergin kautta saada neuvotteluyhteyttä suomalaisiin aktivisteihin. Kerenski tapasikin 14. huhtikuuta 1917 Bad Grankullassa suomalaisten aktivistien lähetystön johon kuuluivat tohtori Yrjö Kajava, maisteri Erik Grotenfelt sekä ylioppilaat Vilho Setälä ja Kaarlo Ruuskanen. Aktivistien lähetystö ilmoitti Kerenskille jättämässään kirjelmässä jatkavansa politiikkaa, jonka tavoitteena oli Suomen täysi riippumattomuus. Veikko Hänninen
Veikko Armas Hänninen (3. huhtikuuta 1929 Jyväskylä – 24. tammikuuta 1981 Jyväskylä) oli suomalainen eräkirjailija. Aarne J. Aarnio
Rakennusalalta Aarnio laajensi liiketoimintansa vielä kahdelle uudelle alalle, laivanvarustamotoimintaan ja metsäteollisuuteen. Kauppalaivoja hän osti yritykselleen 1950-luvun puolivälistä alkaen. Hän osti muun muassa Jugoslaviasta kaksi suurta rahtilaivaa, jotka nimesi vaimonsa ja tyttärensä mukaan M/S Saara Aarnioksi ja M/S Annukka Aarnioksi. Metsäalalle Aarnio siirtyi perustaessaan 1960-luvun alussa vaneri- ja lastulevytehtaat Pohjois-Karjalaan Kiteen Puhokseen ja Etelä-Savoon Ristiinan Pellokseen. Vuonna 1963 hän perusti Pellos Oy:n, jonka johdossa myös toimi. Aarnio kuitenkin myi Puhoksen ja Pelloksen tehtaansa suuremmalle kilpailijalle Wilh. Schauman Oy:lle vuonna 1983. Aarnion aktiivinen yrittäjäkausi jatkui 1980-luvun puoliväliin saakka, minkä jälkeen hänen lapsensa ryhtyivät johtamaan perheen omistukseen jääneen Palkkiyhtymän yrityksiä. Niin sanottujen Kouri-kauppojen yhteydessä Palkkiyhtymä hallinnoi tilapäisesti miljoonia Suomen Yhdyspankin osakkeita. Aarnio kävi aktiivisesti myös idänkauppaa ja piti yhteyttä Keskustapuolueen K-linjaan sekä ministeri Ahti Karjalaiseen. Aaro Vaalanne
Aaron palatessa sarjaan Jenni Vainio seurusteli Aaron identtisen kaksoisveljen Eeron kanssa. Hän oli laittanut salaa katoamisilmoituksen Aarosta lehteen, sillä halusi Eeron saavan mielenrauhan jos tämä tietäisi missä Aaro nykyisin on. Pian Jenni kuitenkin alkoi katua tekoaan ja toivoi ettei kukaan näkisi ilmoitusta. Ilmoitukseen kuitenkin vastattiin ja hän meni Sami Pajolan kanssa tapaamaan soittajaa. Soittaja ei kuitenkaan ilmestynyt paikalle, mutta Aaro tarkkaili Jenniä ja Samia autostaan, ja otti valokuvia myös paikalle ilmaantuneesta Eerosta. Myöhemmin aseella uhaten Aaro pakotti Eeron autonsa takakonttiin ja vangitsi hänet parakkiin. Jenni valmisteli yhteistä iltaa Eeron kanssa, mutta illalliselle saapuikin Eeroa esittävä Aaro. Aaron henkilöllisyyden paljastuessa Jenni yritti hälyttää apua, mutta Aaro tainnutti hänet ja sytytti asunnon tuleen. Jennin onneksi naapurissa asuvat Ami Vainio ja Tuomo Tervajoki pelastivat Jennin ilmiliekeissä olevasta asunnosta. Sairaalassa Aaro halusi hävittää lopullisesti todisteet rikoksistaan ja tämä yritti tukehduttaa Jennin tyynyllä, mutta yritys epäonnistui. Jennin herättyä Aaro sai Jennin uskomaan olevansa oikeasti Eero, vaikka Jenni aluksi olikin epäileväinen. "Eero" halusi pian erota Jennistä ja aloitti nopeasti etenevän suhteen Lauran kanssa. Juuri ennen parin häitä Lauran tytär Oona ja Jenni aloittivat yhteistyön Aaron paljastamiseksi. Jenni vakoili ”Eeroa” tämän lähdettyä Kentaurista. Valitettavasti Jennin puhelin soi, jolloin Aaro tajusi olevansa varjostettuna. Jenni ei tiennyt Aaron huomanneen häntä ja puhelun jälkeen hän jatkoi varjostamista. Aaro oli ovela ja harhautti Jenniä, minkä jälkeen Jenni ei enää epäillyt ”Eeroa”. Arno Tuurna
Vuosina 1945–1957 Tuurna toimi laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana. Lisäksi hän oli mukana sotasyyllisyysoikeuden jäsenenä. Tuurna oli yksi niistä neljästä sotasyyllisyysoikeuden jäsenestä, jotka vaativat kaikkien syytettyjen vapauttamista syytteistä. Tuurnan maine ja voima kasvoi sodan jälkeen Kansallisessa Kokoomuksessa. Tuurna kuului lähinnä Tuure Junnilan kanssa isänmaalliseen ja perinteiseen kommunisminvastaiseen siipeen, joka ei katsonut hyvällä uutta Neuvostoliiton miellyttämiseen tähtäävää sisä- ja ulkopolitiikkaa. Tuurna toimi myös Kokoomuksen puoluevaltuuskunnan ja puoluehallituksen jäsenenä sekä rahastonhoitajana. Jarno Sarjanen
Jarno Tapani Sarjanen (29. maaliskuuta 1945 Helsinki – 21. helmikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen laulaja, säveltäjä ja sanoittaja. Häntä pidettiin suomalaisen kantrin pioneerina. Matti Aarnio
Matti Armas Aarnio (24. helmikuuta 1901 Kouvola – 16. joulukuuta 1984) oli suomalainen upseeri ja eversti, joka kuului talvisodan kuuluisimpiin komentajiin ja ansioitui erityisesti Laatokan koillispuoleisissa mottitaisteluissa. Parhaimmillaan hän komensi oman Jääkäripataljoona 4:n lisäksi kuutta muuta pataljoona, joilla purettiin neuvostoliittolaisten puolustamia motteja. Hän sai lempinimen ”Motti-Matti” tavastaan saartaa ja lyödä vastustaja. Sodan jälkeen Aarnio toimi muun muassa Kokoomuksen talouspäällikkönä ja vakuutusalalla ylitarkastajana. Hjalmar Aarnio
August Hjalmar Aarnio (8. toukokuuta 1880 Kaarina – 22. huhtikuuta 1943 Turku) oli suomalainen tukkukauppias ja Aarnio Osakeyhtiön perustaja ja toimitusjohtaja. Kaarlo Hänninen
Kaarlo Hänninen (31. lokakuuta 1876 Kuusamo – 25. maaliskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, tutkija ja Maalaisliiton kansanedustaja. Hänen vanhempansa Erland Törmänen ja Susanna Eliaksentytär Käkelä kuuluivat molemmat vauraisiin talonpoikaissukuihin. Arno Kasvi
Arno Kasvi (tunnetaan myös etunimellä Aarno) (s. Perniö) on suomalainen kasvitieteilijä ja ylipuutarhuri, joka toimi Turun yliopiston kasvitieteellisen puutarhan pitkäaikaisena ylipuutarhurina. Kasvin etunimi on kirjoissa Arno, mutta Turun yliopiston tiedoissa Aarno. Tauno Krossi
Tauno Mikael Krossi (4. lokakuuta 1925 – 27. tammikuuta 1979) oli laihialainen kaksirivisen harmonikan ja huuliharpunsoittaja. Hänestä tuli 1970-luvulla kansanmusiikin nousukauden eräs suosituimmista pelimanneista ja useiden nuorempien kaksirivisen soittajien esikuva ja opettaja. Hänen oppilaanaan oli muiden muassa Jaana Rinta-Ruona. Tauno Palo
Vuosina 1938–1957 kuvattiin kaikkiaan viisi Wuolijoen näytelmiin perustuvaa Niskavuori-elokuvaa. Palolla oli miespääosa niistä neljässä. "Niskavuoren naisia" seurasi Vaalan ohjaama "Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä" (1946), jossa Palo näytteli Aarnen isää, Juhania. Vastanäyttelijänä oli Emma Väänänen. Vuonna 1954 Palo teki paluun Niskavuorelle Edvin Laineen "Niskavuoren Aarnessa", jossa hän näytteli jälleen Aarne Niskavuorta. Neljännen kerran Palo nähtiin Niskavuorella 1957, jolloin hän näytteli Aarnen velipuolta ja Juhanin vanhinta poikaa, Juhani Mattilaa Laineen filmatisoinnissa "Niskavuori taistelee". Aarno Karimo
Karimo syntyi Parikkalan kirkonkylässä Argusjärven rannalla sijaitsevassa Alahovin talossa. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä ja tehtailija Sanfrid Hasselqvist ja Ida Matilda o.s. Forsblom. Jyrkkänä suomalaisuuden puoltajana tunnettu Sanfrid Hasselqvist oli toiminut valtiopäivämiehenä talonpoikaissäädyssä, ja myös hänen poikansa kiinnostui politiikasta. Karimo oli mukana muun muassa perustamassa Voimaliittoa hyvän ystävänsä Alpo Sailon kanssa 1906. Kaverukset osallistuivat myös venäläisen vallankumouksellisen Maksim Gorkin auttamiseen ja suojelemiseen hänen paetessaan Venäjältä Berliiniin. Aarno Kahma
Aarno Assar Kahma (6. toukokuuta 1914 Kuopio – 15. maaliskuuta 2004 Espoo) oli suomalainen geologi, professori ja malminetsintämenetelmien kehittäjä. Hän toimi Geologian tutkimuskeskuksen malmiosaston johtajana vuosina 1946–1977. Hänen johdollaan Suomesta löydettiin lukuisia uusia kaivoksia, joista merkittävin on Elijärven kaivos eli Kemin kromikaivos. 1940-luvulla Kahma yhdessä kollegansa kanssa kehitti ja patentoi sähkömagneettiseen induktioon ja pyörrevirtoihin perustuvan, lentokoneesta suoritettavan malminetsintämenetelmän, joka käänteentekevänä menetelmänä otettiin sittemmin käyttöön kaikkialla maailmassa. Arno Tuurna
Otto Arno Tuurna (vuoteen 1935 Thuneberg; 12. elokuuta 1894 Lohja – 10. toukokuuta 1976 Helsinki) oli suomalaisen Viipurin ensimmäinen ja ainut kaupunginjohtaja vuosina 1928–1948 (käytännössä vuoteen 1944) sekä Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja vuosina 1939–1958. Tuurna oli mukana myös Helsingin kaupunginvaltuustossa ja Helsingin kaupunginhallituksessa. Eduskunnassa Tuurna toimi pitkään laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana sekä puolustusasiavaliokunnan puheenjohtaja. Lisäksi Tuurna oli ensimmäinen henkilö Suomessa, jolle myönnettiin kaupunginjohtajan arvonimi. Tauno Tarna
Tauno Tarna (s. 24. helmikuuta 1944 Eurajoki) on suomalainen sisustusarkkitehti ja teollinen muotoilija. Hänet tunnetaan erityisesti tamperelaiselle Sarvis-yhtiölle suunnittelemistaan muoviesineistä, kuten 1970-luvulla tuotetusta "Katrilli"-astiastosta. Imatra Big Band Festival
Ensimmäisen kerran ajatuksen Imatran omasta musiikkifestivaalista esitti Aarno Raninen vuonna 1976 imatralaisten muusikoiden järjestämässä saunaillassa. Raninen oli kutsuttu opettajaksi Imatran big band -soittokurssille, jollaisen kolme vuotta aiemmin perustetun, tuolloin Imatran Muusikot ry:n alaisuuteen kuuluneen Imatra Big Bandin soittajat kapellimestarinsa Hannu Sopasen johdolla olivat Imatralle järjestäneet. Sopanen muokkasi sitten bändikavereineen Ranisen ajatuksen lopulta big band -festivaaliksi, tuolloin ensimmäiseksi laatuaan koko maailmassa. Martti Launis
Martti Johannes Launis (22. toukokuuta 1946 Helsinki – 29. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja ja työturvallisuusasiantuntija. Hän oli Agit Prop -yhtyeen perustajajäsen muodostaen sen pitkäikäisen ydinryhmän yhdessä Pekka Aarnion, Monna Kamun ja Sinikka Sokan kanssa. Ennen Agit Propin perustamista Launis lauloi lapsuudenystävänsä Aarnion kanssa Guldkurkorna-yhtyeessä, joka kuului folkmusiikin suomalaisiin pioneereihin. Tauno Kaukonen
Tauno Kalevi Kaukonen (11. elokuuta 1929 Tampere – 8. elokuuta 1983 Tampere) oli suomalainen kirjailija. Hänen pääteoksensa ovat romaanit "Klaani", "Ken surmais suuren linnun" ja "Veräjättömän tarina". "Klaanin" tarina on tunnettu myös Mika Kaurismäen elokuvana sekä Anssi Tikanmäen elokuvasävelmänä. Rauno Korpinen
Rauno Ensio Korpinen (9. kesäkuuta 1930 Impilahti – 20. helmikuuta 1988 Oulu) oli suomalainen poliitikko ja opettaja. Korpinen toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1972–1975. Hän vaikutti myös Suomussalmen kunnanvaltuustossa ja Kainuun maakuntaliiton hallituksen puheenjohtajana. Pekka Aarnio (kuvanveistäjä)
Aarnio teki joitakin muotokuvia, lähinnä tuttavapiiristään ja sukulaisistaan. Hän teki myös useita eläinveistoksia. Näitä olivat muun muassa Kukko (1955, kirjasinmetalli) ja Siili (1959, musta graniitti). Niitä oli Suomen kuvanveistäjäliiton näyttelyssä, ja hän sai toisen palkinnon valtion kuvataidekilpailussa 1958. Hän oli saanut parista työstään palkinnon myös nuorten kuvanveistäjien näyttelyssä vuotta aikaisemmin. Nämä palkinnot merkitsivät hänelle läpimurtoa. Hän rupesi myös työstämään kovempia materiaaleja, pääasiassa graniittia. Nokialainen Rautasen kiviveistämö oli tässä vaiheessa tärkeä tukikohta, jossa monet kuvanveistäjät viimeistelivät töitään ja tapasivat toisiaan. Aarno Aitamurto
Aarno Kari Antero Aitamurto (30. heinäkuuta 1936 Muhos – 22. lokakuuta 2008 Mäntyharju) oli suomalainen juristi, ammattiyhdistysjohtaja ja kommunistipoliitikko. Hän toimi Suomen Rakennustyöläisten Liiton puheenjohtajana (1970–1987), Suomen kommunistisen puolueen (SKP) pääsihteerinä (1984–1985) ja Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestön (SAK) toisena puheenjohtajana (1987–1991) sekä hallituksen varapuheenjohtajana (1991–1996). Aarne Pietinen
Kaarlo Urho Aarne Pietinen (16. kesäkuuta 1884 Säkkijärvi – 31. maaliskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka oli tunnettu erityisesti mainos- ja teollisuuskuvaajana. Uuno Hannula
Uuno Yrjö Hannula (22. lokakuuta 1891 Alatornio – 26. heinäkuuta 1963 Kemi) oli suomalainen poliitikko, virkamies ja toimittaja. Hannula oli 1910–1950-luvuilla Peräpohjolan ja Lapin kehitykseen keskeisesti vaikuttanut henkilö. Pääosan elämästään Putaan kylässä syntynyt Hannula vaikutti Kemissä Pohjolan Sanomien päätoimittajana. Poliittisen uransa Hannula teki Helsingissä Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1927–1945 sekä opetusministerinä vuosina 1937–1940 toimiessaan Lapin läänin maaherrana vuosina 1945–1958 hän asui Rovaniemellä. Aarno Pajunen
Aarno Pajusen vanhemmat Edvard ja Hilja Pajunen olivat perustaneet vuonna 1918 ensimmäisen elintarvikeliikkeensä Kulmalankadulle (nykyinen Kulmavuorenkatu) Helsingin Sörnäisiin. Hän oli ollut mukana kaupan toiminnassa pikkupojasta asti ja vanhempien elämäntyön jatkaminen oli hänelle luonnollinen valinta. Tähän tähtäsi myös opiskelu Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa, jossa hän suoritti vuonna 1947 merkonomin tutkinnon. Aarno Raninen
Raninen oli yksi matkustajista, joka oli kokemassa 30. syyskuuta 1978 tapahtunutta Oulun lentokonekaappausta. Aarno Yrjö-Koskinen
Aarno Armas Sakari Yrjö-Koskinen (9. joulukuuta 1885 Helsinki – 8. kesäkuuta 1951 Helsinki) oli vapaaherra, koulutukseltaan lakimies, lähettiläs ja toimi ulkoasiainministerinä. Arno Tuurna
Thunebergin vanhemmat olivat isä, kamreeri Karl Frithiof Thuneberg ja äiti Ingeborg Maria Söderman. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1912 Thuneberg työskenteli virkailijana vuosina 1913–1916 Suomen pankin pääkonttorissa, Helsingissä. Näihin aikoihin Thuneberg toimi myös aktivistina ja jääkäriliikkeen jääkärivärvärinä. 1918 Thuneberg otti osaa sisällissotaan laillisen hallituksen joukkojen puolella. Sodan jälkeen hän jäi armeijan palvelukseen ja kävi 1922 kadettikoulun. Samoihin aikoihin Thuneberg vankkana Karjalan asialle omistautuneena heimoaatteen miehenä oli yhteistyössä eri heimoaktivistien kanssa ja otti osaa heimokansojen puolia pitäviin järjestöihin. Esimerkiksi Thuneberg oli mukana vuonna 1917 perustetun yleisporvarillista rintamaa tavoitelleen Karjalan kansalaisliiton yhteydessä toimineessa Itä-Karjalan komiteassa, joka teki arvokasta sivistys- ja avustustyötä karjalaispakolaisten keskuudessa. Myöhemmin Thuneberg, sittemmin Tuurna, oli mukana muissakin heimoaatteellisissa yhdistysten, kuten Inkeriläisen sivistyssäätiön, Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiön, Karjalan kulttuurirahaston isännistön ja hallituksen, Karjalan liiton hallituksen, toiminnassa. Lisäksi Tuurna kirjoitteli aktiivisesti "Karjala"-lehteen ja olikin sittemmin 38 vuotta mukana lehtiyhtiön hallituksessa ja 15 vuotta näistä vuosista sen puheenjohtajana. Paavo Arni
Kaarle Paavo Armas Arni (vuoteen 1933 "Forsström", 20. huhtikuuta 1905 Viipuri – 28. toukokuuta 1969 Helsinki) oli yli-insinööri ja Yleisradion teknillinen johtaja. Aarni oli radio- ja televisiotoiminnan studiotekniikan uranuurtaja Suomessa, mutta myös akustiikan erikoisasiantuntija. Hän suunnitteli useita akustisia tiloja, kuten Turun konserttitalon salin akustiikan, joka oli Suomen ensimmäinen konserttitarkoituksiin rakennettu sali ja Helsingin kauppakorkeakoulun päärakennuksen akustiikan. Aarno Planting
Aarno Planting (s. 1931) on suomalainen opettaja ja nuortenkirjailija. Kaino Ranén
Kaino Ranén, kirjailijanimeltään Koo Reiman, (s. 1938) on ruotsinsuomalainen kirjailija. Hän on ollut myös ruotsinsuomalaisen Liekki-kulttuurilehden päätoimittajana 2005–2007. Luettelo televisiosarjan Kotikatu henkilöistä
Raine Ilmari Aarnio (17. toukokuuta 1950 Pori - 3. elokuuta 2000 Helsinki, es. Seppo Maijala) oli sarjassa mukana vuodet 1995-2000. Hän oli ollut töissä pankissa pankinjohtajana, mutta oli saanut sieltä potkut. Raine työskenteli potkujensa jälkeen Ratakadun huoltamolla ja oli mukana perustamassa Raine`s kahvilaa Luotoloiden ja Artun kanssa. Raine osti myöhemmin Luotolat, sekä Artun ulos kahvilasta. Sarjan ensimmäisellä tuotantokaudella Raine ihastui Laura Mäkimaahan. Ihastus oli kuitenkin yksipuolista, mutta heidän välilleen kehittyi ystävyyssuhde. Raine on Jarkko Mäkimaan kummisetä. Raine kuoli jaksossa 176 Johanneksenkirkon portailla. Mauno Manninen
Erkki Mauno Gustaf Manninen (26. kesäkuuta 1915 Helsinki – 14. syyskuuta 1969 Kangasniemi) oli suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja, taidemaalari ja runoilija. Hänet muistetaan erityisesti Intimiteatterin perustajana ja johtajana. Otto Manninen
Otto Manninen (13. elokuuta 1872 Kangasniemi – 6. huhtikuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja. Ystävänsä Eino Leinon ohella hän oli 1900-luvun alkupuolen suomalaisen runouden uranuurtajia. Pekka Aarnio (kuvanveistäjä)
Vuoden 1951 alussa hän ryhtyi opiskelemaan romaanista filologiaa Helsingin yliopistossa mutta viihtyi enemmän yliopiston piirustuslaitoksella. Hän aloitti opinnot myös Taideteollisen korkeakoulun kuvaamataidonopettajalinjalla. Opinnot käsittivät elävän mallin piirtämistä, croquis-tekniikkaa, muovailua, perspektiivioppia, muoto-oppia ja taidehistoriaa. Hänestä kehittyi taitava piirtäjä, mutta hän rupesi suuntautumaan enemmän kuvanveistoon. Koulussa opiskeli samaan aikaan muitakin tulevia kuvanveistäjiä kuten Kain Tapper, Ossi Somma, Mauno Hartman ja Heikki Häiväoja. Koulun taiteellisena johtajana oli Tapio Wirkkala. Aarnio ystävystyi erityisesti Tapperin kanssa. Huugo Raninen
Huugo Valtter Raninen (21. syyskuuta 1899 Savonlinna – 11. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Helsingin Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori vuosina 1939–1967. Kaarlo Hänninen
Kaarlo Hänninen valittiin ensimmäisen kerran Maalaisliiton kansanedustajaksi vuonna 1924. Hänen tärkeimmäksi poliittiseksi kysymyksekseen nousi Oulun–Kuusamon rautatie, josta hän kirjoitti kahdessa kirjassaan. Hänninen ajoi Koillismaan alueen maatalousväestön elinolosuhteiden parantamista, ja hänen ansiostaan sipulinviljelystä alettiin maksaa markkinointitukea. Kuusamoa varten säädettiin vuosina 1932–1934 oma pientilojen asutuslaki, jolloin pientilat voitiin lunastaa itsenäisiksi tiloiksi. Hännisen aloitteesta vuonna 1935 säädettiin Kuusamoa ja Posiota varten velkojen vakauttamislaki, jossa valtio takasi kohtuullisen velkamäärän velkaantuneille tiloille. Eino Leino
Eino Leino (oikealta nimeltään Armas Einar Leopold Lönnbohm, 6. heinäkuuta 1878 Paltamo – 10. tammikuuta 1926 Hyvinkään Nuppulinna [nyk. Tuusula]) oli suomalainen kirjailija, lehtimies ja kriitikko. Leinon laaja ja monipuolinen kirjallinen tuotanto sisälsi runoutta, romaaneja, näytelmiä, esseitä ja lehtipakinoita sekä suomennoksia ulkomaisesta kirjallisuudesta. Leino luetaan Suomen merkittävimpiin kirjailijoihin. Sekä hänen lyriikkansa että aaterunonsa ovat vuosikymmenestä toiseen pysyneet laajojen lukijapiirien suosiossa. Eino Tainio
Eino Alfred Tainio (8. syyskuuta 1905 Kemi – 23. heinäkuuta 1970 Petroskoi) oli suomalainen kommunistipoliitikko, joka toimi Suomen kansan demokraattisen liiton kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä vuosina 1945–1970. Suomen kommunistisessa puolueessa vaikuttanut Tainio oli ennen jatkosodan päättymistä neljästi vangittuna poliittisen toimintansa johdosta. Aatos Bollström
Roni Aatos Bollström (k. 10. helmikuuta 1971 Pyhtää) oli suomalainen laulaja, joka tunnetaan taiteilijanimellään "Ronny". Adolf Aarno
Aarno kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun ja opiskeli kuvanveistoa ulkomailla, mm. Pariisissa. Sittemmin hän toimi piirustuksen ja laulun opettajana Tampereen oppikouluissa. Vuoden 1910 vaiheilla hän perusti Tampereelle kiviveistämön. Tämä yhtiön liiketoiminta vähensi Aarnon taiteellista tuotantoa. Hän ei enää osallistunut näyttelyihin, vaikka olikin saanut lahjakkuudestaan tunnustusta. Aarnon suunnittelemia hautamonumentteja on runsaasti eri puolilla Suomea. Yrjö Räisänen
Nimen "Sasu Punanen" Räisänen oli ottanut eräästä Juhani Ahon lastusta. Räisäsen pakinat olivat aluksi satunnaisia, mutta vuodesta 1923 alkaen hänellä oli päivittäinen palsta otsikolla ”Mitä Sasulle kuuluu”. ”Sasun” tavaramerkkinä oli vuolaasti etenevä teksti, itsetietoinen savolainen huumori ja sekä omien että vastustajien terävä arvostelu. Pakinoitsijan uransa alkuvuosina Räisänen tuki silloisen puoluejohtajan Väinö Tannerin linjaa SDP:ssä ja arvosteli kommunisteja lähes yhtä kipakasti kuin oikeastoakin, mutta 1920-luvun mittaan hänen linjansa muuttui vasemmistolaisemmaksi ja hän siirtyi puolueen vasemmisto-oppositiota edustaneen Väinö Huplin tukijaksi. Räisänen arvosteli Tannerin toimintaa pääministerinä vuonna 1927. Erityisen ankarasti hän tuomitsi sen, että Tanner otti 16. toukokuuta 1927 – porvarien juhlapäivänä, joka muistutti vasemmistoa sisällissodan katkerasta lopusta – virkaatekevänä tasavallan presidenttinä vastaan suojeluskuntalaisten paraatin. Seuraavan vuosikymmenen kuluessa miesten välit tulehtuivat täysin sovittamattomiksi, mihin oli syinä sekä aatteelliset erimielisyydet että henkilökohtaiset antipatiat. Lopullisen välirikon jälkeen Räisänen erotettiin Suomen Sosialidemokraatista syksyllä 1939. Keisari Aarnio (televisiosarja)
Keisari Aarnio on suomalainen tositapahtumiin perustuva rikosdraamasarja, joka julkaistiin Ruutu-suoratoistopalvelussa huhtikuussa 2018. Sarja perustuu Helsingin Sanomien rikostoimittajien Minna Passin ja Susanna Reinbothin vuonna 2017 julkaistuun "Keisari Aarnio" -kirjaan, joka kertoo vakavista huumerikoksista tuomitusta huumepoliisin entisestä päälliköstä Jari Aarniosta. Sarja voitti vuoden 2018 parhaan draamasarjan Venlan tammikuussa 2019 järjestetyssä Venla-gaalassa. Kaarlo Saarnio
Tasavallan presidentti Juho Kusti Paasikivi myönsi Saarniolle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947. Hän näytteli pitkään Kansan Näyttämöllä vuosina 1907-1954. Hänen veljensä oli näyttelijä Yrjö Saarnio. Saarnio oli naimisissa muun muassa näyttelijä Laina Laineen kanssa. Aulis Aarnio
Aarnio on kansainvälisesti tunnettu oikeusteoreetikko. Hän on ollut vierailevana professorina muun muassa Buenos Airesin (1984), Lundin (1989), Minnesotan (1992), Cornellin (1993) ja Münsterin (1998) yliopistoissa sekä luennoinut kaikkiaan yli 50 yliopistossa eri maanosissa. Hän on osallistunut perustajajäsenenä kansainvälisesti tunnetun oikeusvertailuryhmän (Bielefelder Kreis) toimintaan vuodesta 1983. Aarnio on Lapin korkeakoulun perustajia ja sen väliaikaisen hallituksen varapuheenjohtaja. Aarne J. Aarnio
Aarnio oli lähtöisin vaatimattomista oloista. Hän oli viipurilaisen ompelijattaren avioton lapsi ja jäi varhain orvoksi. Sukunimensä hän sai kasvatti-isältään, kirjansitojamestari Johan Aarniolta. Aarnio kävi kaksi vuotta Sortavalan lyseota ennen kuin jätti koulunkäyntinsä kesken 16-vuotiaana perheensä muuttaessa Helsinkiin, jossa hänestä tuli lihakaupan myyjä. Hän osallistui talvi- ja jatkosotaan ja yleni sota-aikana luutnantiksi. Aarnio aloitti yrittäjänuransa sodan jälkeen 1944 lihakauppiaana. Laajentaessaan toimintaansa tukkukauppaan hän muutti vuonna 1948 liikkeensä A. J. Aarnio Oy -nimiseksi osakeyhtiöksi. Aarnio sijoitti kauppiaana keräämänsä pääoman vuonna 1953 perustamaansa rakennusyhtiö Palkki Oy:hyn, jonka toimitusjohtajana hän toimi seuraavat 30 vuotta. Yhtiö rakensi 1950- ja 1960-luvuilla runsaasti asuinkerrostaloja Helsingin Kallioon, Munkkiniemeen, Niemenmäkeen ja Kulosaareen. Aarnio myi alkuperäisen Palkki Oy:n Rakennuskunta Hakalle vuonna 1981, mutta säilytti omistuksessaan toisen yrityksensä Palkkiyhtymä Oy:n, jossa hän oli myös hallituksen puheenjohtaja. Anne Aarnio
Anne Aarnio (s. 1947 Helsinki) on suomalainen kirjailija, joka kirjoitti nuorten fantasiakirjan "Lintukansan poika" (WSOY, 1978). Kirjassa kolmetoistavuotias Jarinka karkotetaan vuorilta pilvien alaiseen laaksoon, mistä hän löytää turvapaikan. Laakson kansan elämää painaa kuitenkin uhka. Romaani oli yksi varhaisimpia nykyaikaisia suomalaisia fantasiaromaaneja, ja siinä on nähtävissä kirjoitusajankohdan kylmän sodan maailmantilanteen vaikutusta. Erkki Ainamo
Kaarlo (Kaarle) Erkki Ainamo (vuoteen 1925 Mannelin, vuosina 1925–1929 Pohjanheimo; 9. tammikuuta 1908 Helsinki – 16. syyskuuta 1974) oli suomalainen muusikko, pääasiassa sanoittaja. Hän on sanoittanut tai suomentanut noin 100 kappaletta, joista tunnetuimpia ovat ”Haavekuva”, ”Kylmää vettä”, ”Kohtaus kujassa”, ”Tango ruohikolla” ja ”Paimentytön sunnuntai”. Ainamo loi varsinaisesti uransa meriupseerina ja Yleisradiossa, mutta sanoittamisen lisäksi hän oli myös Suomen Elokuvasäveltäjät r.y:n (Säveltäjät ja sanoittajat ELVIS ry:n edeltäjä) ensimmäinen asiamies. Raine Lampinen
Raine Lampinen (13. helmikuuta 1912 Porvoo – 17. lokakuuta 1984 Porvoo) oli yksi tunnetuimmista ja menestyneimmistä suomalaisista moottoripyöräurheilijoista. Lähes kolme vuosikymmentä kymmenet tuhannet ihmiset saivat kesäisin jännittää Eläintarhassa, Pyynikillä, Ruissalossa ja monissa muissa paikoissa kuinka ”Raine ajaa”. Hän oli kauan Suomen voitokkain TT-kuljettaja ulkomaisia kilpailijoita vastaan. Hän kilpaili myös monissa maissa, Ruotsissa, Norjassa, Hollannissa, Saksassa, Virossa ja jopa Man-saarella vuonna 1939 ”tuntemattomana harrastelijana” maailmankuulujen tehdasajajien joukossa. Hänen uransa kesti 34 vuotta (1928–1962). Kaarlo Hänninen
Kaarlo Hännisen kaunokirjallinen tuotanto käsittää nuorten seikkailukirjoja ja satuja. Hänen ensimmäinen kaunokirjallinen teoksensa "Kiveliön karkurit" ilmestyi vuonna 1923. Vuonna 1927 ilmestyi mainittuun teokseen perustuva mykkäelokuva Muurmanin pakolaiset, jossa näytteli muun muassa iiläisen kansanedustajan Maria Sofia Paason tytär Eine Laine. Erkki Karu ohjasi. Viimeinen teos "Kolme partiopoikaa Lapin erämaassa" ilmestyi vuonna 1936. Lähes kaikessa Kaarlo Hännisen kirjallisuudessa näkyy rakkaus kotiseutuun, jonka luontoa hän kuvaa vivahteikkaasti. Häneltä ilmestyi 30 teosta, joista puolet oli kaunokirjallisia ja puolet tutkimus- tai oppikirjoja. Kuoleman jälkeen löytyi kahteen teokseen keskeneräisiä konsepteja. Gustaf Ranin
Gustaf Emanuel Ranin, aik. "Kustaa Raninen" (2. syyskuuta 1825 Sääminki – 30. lokakuuta 1896 Kuopio) oli Kuopion ensimmäisiä tukkukauppiaita ja laivanvarustaja. Aulis Aarnio
Vuonna 2003 Aarnio kirjoitti kirjailija Jaakko Syrjän elämästä ja kirjailijantyöstä teoksen "Surullinen humoristi - keskusteluja Jaakko Syrjän kanssa". Teos sisältää Syrjän henkilöhistoriaa ja hänen muistelmiaan erityisesti Pirkanmaalla vaikuttaneista kirjailijoista. Aarnio on myös kirjoittanut useita kotiseudun historiaa käsitteleviä näytelmiä, joita kangasalalainen Ramppi-teatteri on esittänyt. Helmikuussa 2009 ilmestyi Aarnion omaelämäkerta "Vastahankaan". Aarnion uusin kaunokirjallinen julkaisu on lokakuussa 2013 ilmestynyt "Herra Himmelsraumin päiväkirja". Elanto
Elannon johto koki täysremontin. Väinö Tanner väistyi hallintoneuvoston johdosta ja Paavo Heinimo pääjohtajan paikalta. Uudeksi pääjohtajaksi valittiin tohtori Mauno Koivisto, mutta hän ei ehtinyt ottaa tehtävää vastaan, koska sai samaan aikaan viran Suomen Pankista. Paikalle nimitettiin vuonna 1968 Ylermi Runko, joka johti liikettä aina vuoteen 1990 saakka. Olavi Hänninen
Mauno Olavi Hänninen (18. elokuuta 1929 Helsinki – 12. heinäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Demokraattisen nuorison maailmanliiton varapuheenjohtajana, Suomen kommunistisen puolueen varapuheenjohtajana (1971–1981), sisäasiainministerinä (1975–1976) ja SAK:n toisena puheenjohtajana (1976–1987).