Mikä oli Howard Lovecraft ensimmäinen julkaistu kirja?
H. P. Lovecraft
Vuoden 1917 kesäkuussa Lovecraft palasi kertomakirjallisuuden pariin. Tuohon aikaan syntyivät novellit ”The Tomb” ja ”Dagon”, joista viimeksi mainittu oli Lovecraftin ensimmäinen julkaistu teos. Novelli julkaistiin "Weird Tales" -lehdessä vuonna 1923. Samoihin aikoihin Lovecraft alkoi kirjeenvaihdon muun muassa Forrest J. Ackermanin, Robert Blochin ja Robert E. Howardin kanssa. Hän kirjoitti kuudessa ja puolessa vuodessa 29 lyhyttä novellia, joiden joukossa olivat hänen oma suosikkinsa ”Erich Zannin musiikki” ja ensimmäinen menestyksensä ”Rotat seinissä”. Robert E. Howard
Howardin ensimmäinen julkaistu tarina ”Spear and Fang” ilmestyi "Weird Tales" lehden heinäkuun 1925 numerossa, kun Howard oli 18-vuotias. Tarina kertoi Cro-Magnon- ja neandertalinihmisen kilpailusta. Seuraavan kuukauden numerossa oli Howardin lyhyt ihmissusitarina ”In the Forest of Villefére”, ja sen pitempi jatko-osa ”Wolfshead” julkaistiin lehdessä seuraavana keväänä.
Mary Wollstonecraft
Wollstonecraft oli kirjoittamassa romaania, jonka Godwin julkaisi vuonna 1798 nimellä "The Wrongs of Woman, or Maria". Godwin julkaisi vaimoltaan romaanin lisäksi myös joitakin lyhyempiä fragmentteja. Clarice Lispector
Lispector osallistui 1968 poliittisiin mielenosoituksiin Brasilian tiukentuvaa sotilasdiktatuuria vastaan. Samana vuonna hän julkaisi kaksi kirjaa, lastenkirjan "A Mulher que matou os peixes" ('Nainen joka surmasi kalan') ja romaanin "Uma Aprendizagem ou O Livro dos Prazeres". Teos "A Mulher que matou os peixes" oli hänen toinen lapsille suunnattu kirjansa, ja siinä kertoja Clarice tunnustaa unohtaneensa ruokkia poikansa kalan. "Uma Aprendizagem ou O Livro dos Prazeres" ('Oppiminen eli Nautintojen kirja') puolestaan oli hänen ensimmäinen romaaninsa "G. H:n" jälkeen. Siinä hän kertoo ala-asteen opettajan Lórin ja filosofian opettajan Ulissesin välisen rakkaustarinan. Kirja perustui hänen lehtikolumneihinsa. Hän kirjoitti myös ahkerammin lehtiartikkeleita, kuten haastatteluja ylelliseen Manchete-lehteen. Necronomicon (Simon)
Kirjan aloittaa noin 50 sivua pitkä johdanto (noin 250 sivusta), joka on ainoa osa jonka Simon itse sanoo kirjoittaneensa. Siinä kerrotaan kuinka Simon, joka sanoo olevansa entinen pappi, kumppaneineen sai salaperäiseltä munkilta käsiinsä kreikkalaisen "Necronomiconin" laitoksen. Johdannossa Simon myös osoittaa väitettyjä yhtäläisyyksiä Lovecraftin, hänen mytologiansa, Aleister Crowleyn ja sumerilaisen mytologian välille, minkä lisäksi hän vertailee näitä muihin uskontoihin (varsinkin kristinuskoon, wiccaan ja satanismiin). Teorian Crowleyn ja Lovecraftin välisestä yhteydestä esitti alun perin brittiläinen okkultisti Kenneth Grant. Miekka ja magia
Henry Kuttnerin novelli ”Lohikäärmeen valtaistuin” (”Dragon Moon”, 1941) oli tiettävästi ensimmäinen Suomessa julkaistu miekka ja magia -tarina. Se julkaistiin suomeksi jo vuonna 1943 "Seikkailujen sankareita" -lehdessä. Vuonna 1989 julkaistu, Juhani Hinkkasen toimittama "Velhojen valtakunta" esitteli genren tunnetuimpia kirjailijoita ja oli ensimmäinen suomenkielinen miekka ja magia -kokoelma. William Makepeace Thackeray
Thackerayn esikoisromaani "The Luck of Barry Lyndon" (1844) on veijariromaanin perinteitä noudattava historiallinen kertomus miehestä ja hänen seikkailuistaan naismaailmassa. Thackeray kirjoitti samoihin aikoihin myös satiirisia luonnekuvia pilalehti "Punchin" sivuille. Nämä ilmestyivät myöhemmin yhtenäisenä teoksena. Hirmuvaltias
Kauhukirjailija H. P. Lovecraft kommentoi "Hirmuvaltiasta" vuonna 1927 julkaistussa esseessään ”Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa”. Lovecraftin mukaan Beckford tuntee lähdeaineistonsa erinomaisesti ja teksti tavoittaa itämaisen tunnelman poikkeuksellisen taitavasti. Mukana on myös absurdia mustaa huumoria, mutta ennen kaikkea kyse on ”kauhukirjallisuuden riemuvoitosta”, joka on ansainnut pysyvän aseman englantilaisessa kirjallisuudessa. Kuitenkin Beckfordilta puuttuu ”todellinen mystiikka”, eikä hänen pohjimmiltaan rationaalinen kerrontansa kykene herättämään parhaille kauhutarinoille ominaista paniikin tunnetta. Robinson Crusoe
Robinson Crusoe on Daniel Defoen ensimmäinen ja kuuluisin romaani, joka julkaistiin vuonna 1719. Romaani oli menestys jo omana aikanaan, ja sitä on kutsuttu maailman ensimmäiseksi "bestselleriksi". Teoksen mukaan on saanut nimensä kokonainen kirjallisuuden laji, robinsonadit. Herman Wouk
Wouk liittyi Yhdysvaltain merivoimiin ja palveli Tyynellämerellä. Hän toimi kahden miinanlaskijan (USS Zanen ja USS Southardin) kansiupseerina. Hän alkoi tuolloin kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan "Aurora Dawnia" vapaa-aikoinaan. Wouk sai tiedon käsikirjoituksensa hyväksymisestä alukselleen, joka tuolloin oli Okinawan edustalla. Romaani julkaistiin lopulta vuonna 1947. Edward Lear
Vuonna 1846 hän julkaisi limerikkejä sisältävän kirjan nimeltä "A Book of Nonsense" (suom. "Hölynpölykirja"), josta otettiin kolme painosta. Vuonna 1865 julkaistiin "The History of the Seven Families of the Lake Pipple-Popple" ja vuonna 1867 hänen kuuluisin nonsense-teoksensa, "The Owl and the Pussycat". Terry Pratchett
Pratchettin ensimmäinen julkaisu oli novelli "The Hades Business", jonka hän kirjoitti koululehteen 13-vuotiaana. Se julkaistiin uudelleen "Science Fantasy" -lehdessä vuonna 1963. Pratchettin toinen julkaistu teksti oli novelli "Night Dweller", joka ilmestyi marraskuussa 1965 "New Worlds" -lehden numerossa 156. Harry Potter ja viisasten kivi
Kirjan julkaisi 26. kesäkuuta 1997 lontoolainen kirjankustantamo Bloomsbury. Se sai heti suuren suosion. Rowlingin kirjoittaessa sarjan toista osaa nimeltään "Harry Potter ja salaisuuksien kammio" Harry Pottereita alettiin myydä Yhdysvalloissa ja myös muualla maailmalla. Kirja on käännetty useille kielille, ja siitä on tehty samanniminen pitkä elokuva. Roald Dahl
Dahl palveli toisessa maailmansodassa hävittäjälentäjänä. Hän osallistui taisteluihin Libyassa, Kreikassa ja Syyriassa ja saavutti Hawker Hurricane -hävittäjillä lentäessään hävittäjä-ässän nimitykseen tarvittavat viisi ilmavoittoa. Alle kuukauden kuluttua hänen lentäjän uransa alusta hänen koneensa putosi Libyan autiomaahan. Pakkolaskussa hän sai kallonmurtuman sekä vammoja selkärankaan ja lantioon, minkä lisäksi hän menetti näkökykynsä kuukaudeksi kasvojensa turpoamisen vuoksi. Hän aloitti kirjoittamisen toipilasaikanaan ja julkaisi novelleja lehdissä. Hänen ensimmäinen lastenkirjansa "The Gremlins" ilmestyi 1943. Robert E. Howard
Howard vaipui kuolemaansa seuranneina vuosikymmeninä unohduksiin pientä ihailijajoukkoa lukuun ottamatta. Vuonna 1966 Lancer Books julkaisi 11-osaisen "Conan"-kirjasarjan, johon kannet oli tehnyt taiteilija Frank Frazetta. Sarjasta tuli myyntimenestys, kirjoja julkaistiin lisää, ja Howard nousi suuren lukijayleisön suosioon 1960- ja 1970-luvuilla. H. P. Lovecraft
Providencessa hän asui suuressa viktoriaanisessa puutalossa vuoteen 1933 saakka, ja tämä oli hänen tuotteliainta aikaansa. Siitä huolimatta hän köyhtyi entisestään, ja joutui muuttamaan vaatimattomampaan asuntoon. Vuonna 1936 hän sairastui vakavasti ja lisäksi kärsi aliravitsemuksesta. Sairaus olisi voitu hoitaa leikkauksella vielä edellisvuonna, mutta Lovecraft oli fatalisti eikä pitänyt lääkäreistä. Vielä kesällä Lovecraft suunnitteli romaania, josta tulisi hänen pääteoksensa, mutta talvea kohti hän alkoi heiketä nopeasti. Kirjeessään August Derlethille 17. helmikuuta 1937 Lovecraft vihjaisi elämänsä päättyvän. Maaliskuussa erikoislääkäri vahvisti diagnoosin: hänellä todettiin ohutsuolisyöpä. Sairaalassa lääkärit päättivät olla leikkaamatta, koska syöpä oli levinnyt laajalti. Hän eli jatkuvassa kivussa kuolemaansa saakka, joka tapahtui varhain aamulla 15. maaliskuuta 1937. Kolme päivää myöhemmin hänet haudattiin perhehautaan Swan Pointin hautausmaalle. Noam Chomsky
Vuosina 1951–1955 Chomsky nimitettiin Harvardin yliopiston Society of Fellows -ryhmään, johon nimitetään tutkijoita heidän poikkeuksellisen tieteellisen osaamisensa perusteella. Tässä ryhmässä hän aloitti tutkimuksen, joka muodostui hänen väitöskirjakseen. Goodmanin rohkaistuaan Chomskya hakemaan yliopistoon, merkittävä tekijä hänen päätöksessään hakea Harvardin yliopistoon oli, että filosofi W. V. Quine opetti siellä. Molemmat Quine sekä vieraileva filosofi J. L. Austin Oxfordin yliopistosta vaikuttivat merkittävästi Chomskyyn. Vuonna 1952 Chomsky julkaisi hänen ensimmäisen akateemisen artikkelin, "Systems of Syntactic Analysis", joka ilmestyi tiedelehdessä "The Journal of Symbolic Logic", mutta ei kielitieteen lehdessä. Ollessaan erittäin kriittinen behavioristisille kululle kielitieteessä, hän esitteli ideoitaan luennoillaan Chicagon ja Yalen yliopistossa vuonna 1954. Vaikka hän ei ollut rekisteröitynyt opiskelijaksi Pennsylvanian yliopistoon neljään vuoteen, hän lähetti sinne vuonna 1955 tarkastettavaksi tutkielmansa, jossa hän esitteli ideoitaan transformaatiokielioppiteoriasta; hän sai tohtorin tutkintonsa sen perusteella ja sitä jaettiin yksityisesti asiantuntijoiden kesken mikrofilmillä ennen kuin se julkaistiin osana "The Logical Structure of Linguistic Theory" -kirjaa vuonna 1975. Tohtorin tutkinto vapautti Chomskyn maanpuolustusvelvollisuudesta, jonka oli tarkoitus muuten alkaa vuonna 1955. Harvardin professori George Armitage Miller luki Chomskyn tohtorintutkielman ja vaikuttui. He julkaisivat yhdessä useita tieteellisiä artikkeleita tietokonelingvistiikasta. Leviathan (kirja)
Leviathan on englantilaisen filosofin Thomas Hobbesin vuonna 1651 julkaisema kirja poliittisesta filosofiasta. Hobbesin teoriassa ihmiset tekevät keskenään yhteiskuntasopimuksen ja valtuuttavat suvereenin valvomaan järjestystä ja käyttämään siinä ehdotonta valtaa. Hobbesin mukaan suvereniteetti voi olla monarkia, aristokratia tai demokratia, mutta sen vallan täytyy aina olla rajoittamaton. Kirjan nimi tulee suuresta merihirviöstä Leviatanista, johon valtiota verrataan. Mary Norton
Kirjailijanuransa Norton aloitti vuonna 1940, kun perhe asui tilapäisesti New Yorkissa. Hänen esikoisromaaninsa "The Magic Bed Knob; or, How to Become a Witch in Ten Easy Lessons" julkaistiin vuonna 1943 ja jatko-osa "Bonfires and Broomsticks" 1945. Romaanit julkaistiin yhdistettynä vuonna 1957 nimellä "Bed-Knob and Broomstick", ja niiden pohjalta The Walt Disney Company tuotti elokuvan "Hokkus pokkus taikaluudalla". Romaani suomennettiin vuonna 1987 nimellä "Lentävä sänky". Robert Bloch
"Kauhu-7" (1963) on epätasaisena pidetty novellikokoelma. Teos julkaistiin Suomessa taskukirjana ja on nykyisin keräilyharvinaisuus. Novellissa ”Teurastaja tähtien takaa” Bloch tapattaa verisesti Lovecraftia muistuttavan hahmon Cthulhu-taruston jumalan kynsissä. On arveltu, että teoksen takakansiteksti oli ensimmäinen kerta, kun Lovecraft mainittiin Suomessa ja suomeksi, mutta joitakin Lovecraft-suomennoksia löytyy lukemistolehdistä 50-luvulta. Rosemary Sutcliff
Sutcliff kirjoitti versioita brittiläisistä legendoista, ja hänen tietämättään eräs ystävä näytti käsikirjoitusta Oxford University Pressin edustajille. Sitä ei kelpuutettu, mutta Sutcliffiä kehotettiin kirjoittamaan Robin Hoodista ja hänelle tarjottiin 50 punnan etukäteismaksu. Sutcliffin esikoisteos, perinteisiin balladeihin pohjautuva "The Chronicles of Robin Hood", ilmestyi vuonna 1950. Linda Howard
Howard on julkaissut teoksia 1980 -luvulta alkaen. Ensimmäiset niteet olivat Harlequin -sarjan kirjoja, joissa "alpha male" -tyyppiset sankarit ottivat yhteen kovapäisten sankarittarien kanssa. Teokset sisältävät aikanaan rohkeita kohtauksia. John Irving
Hän julkaisi ensimmäisen teoksensa ""Setting Free the Bears"" 26-vuotiaana, mutta teos ei saanut ihmisten huomiota. Seuraavat kirjat ""Vesimies"" ja ""Välisarjan avioliitto"" saivat samanlaisen vastaanoton. John Irvingin neljäs teos ""Garpin maailma"" sai taakseen suuren tuen ja sille myönnettiin American Book Award 1980 (nykyään National Book Award). Suomennettu tieteiskirjallisuus
John Books Oy julkaisi 1981 tieteishuumorin klassikon "Linnunradan käsikirja liftareille" Pekka Markkulan kääntämänä. Jalava julkaisi muun muassa Christopher Priestin ja Bob Shawn teoksia. Tieteiskirjallisuutta ilmestyi myös valtavirtakirjallisuuden nimissä, kuten Margaret Atwoodin dystopia "Orjattaresi" (1986). Helsingin science fiction -seura alkoi jakaa vuosittain Tähtivaeltaja-palkintoa parhaasta suomeksi ilmestyneestä science fiction -kirjasta. Ensimmäisen palkinnon sai vuonna 1986 WSOY Cordwainer Smithin novellikokoelmasta "Planeetta nimeltä Shajol". Elizabeth David
Osittain ansaitakseen vähän rahaa ja osittain ”tuskaisen palavasta halustaan aurinkoon”, David alkoi kirjoittaa artikkeleita Välimeren ruoanlaitosta. Hänen ensimmäiset aikaansaannoksensa julkaistiin brittiläisessä "Harper’s Bazaar" -aikakauslehdessä vuonna 1949. Alusta lähtien David kieltäytyi myymästä artikkeliensa tekijänoikeuksia, ja niinpä hän pystyi keräämään ja muokkaamaan niitä julkaistavaksi kirjaksi. Ennen kuin kaikkia artikkeleita oli edes julkaistu, hän oli koonnut niistä käsikirjoituksen nimeltä "A Book of Mediterranean Food" ja lähettänyt sen useille kustantajille, joista kaikki torjuivat sen. Yksi kustantajista selitti, että kokoelma toisistaan irrallaan olevia reseptejä tarvitsee yhdistävää tekstiä. David kuunteli neuvoa, mutta tietoisena kokemattomuudestaan kirjoittajana hän piti oman kirjoittelunsa lyhyenä ja siteerasi laajasti arvovaltaisia kirjailijoita, joiden näkemyksillä Välimeren asioista saattaisi olla enemmän painoarvoa. Julkaistussa kirjassa kappaleita yhdistävät toisiinsa merkittävät lainaukset teoksista, joiden tekijöihin kuuluivat muun muassa Norman Douglas ja Lawrence Durrell. Hän lähetti tarkistetun käsikirjoituksen kustantaja John Lehmannille, joka keskittyi enemmän runouteen kuin keittokirjoihin, mutta tämä hyväksyi sen suostuen 100 punnan ennakkomaksuun. "A Book of Mediterranean Food" julkaistiin vuonna 1950. Weird Tales
Wrightin aikakaudelle sijoittui "Weird Talesin" kulta-aikaa ollut 1930-luku. Hänen panostaan lehden menestykselle pidetään varsin merkittävänä. Näihin aikoihin lehteen kirjoitti monia sittemmin legendaarisiksi tulleita kirjailijoita, jotka loivat lehden maineen. Lukijakunnan keskuudessa "Weird Talesin" vakioavustajista suosituin oli Seabury Quinn; Robert E. Howard ja Edmond Hamilton olivat hänestä seuraavat. Sittemmin Howardin maine on kasvanut kilpailijoitaan suuremmaksi, samoin H. P. Lovecraftin, joka nykyään on ylivoimaisesti tunnetuin "Weird Tales" -kirjailijoista. Howard teki itsemurhan 1936 ja Lovecraft kuoli syöpään seuraavana vuonna. Kolmas suosittu avustaja, Clark Ashton Smith, oli aloittanut novellien kirjoittamisen Lovecraftin kannustamana, mutta kun hänen vanhempansa ja Lovecraft kuolivat lyhyen ajan sisällä, hän lopetti proosan kirjoittamisen. Lovecraftilaisella kauhulla aloittanut Henry Kuttner siirtyi kirjoittamaan fantasiaan yrittäen paikata Howardin jättämää aukkoa, mutta onnistui vain osittain. Tähtiavustajansa menettänyt "Weird Tales" aloitti hitaan alamäen. Vakavasti sairas Wright erosi loppuvuodesta 1939 toimitettuaan lehteä 177 numeroa ja kuoli seuraavana vuonna. Clark Ashton Smith
Smith piti itseään etupäässä runoilijana, mutta kenties heikon taloudellisen tilanteensa seurauksena hän alkoi vuodesta 1925 lähtien kirjoittaa lehtiin weird fictioniksi kutsuttuja kertomuksia. Lovecraftin innostamana Smith alkoi kirjoittaa pulp-henkisiä fantastisia kertomuksia "Weird Tales" -lehteen. Smith, Lovecraft ja heidän ystävänsä Robert E. Howard ovat myöhemmin nousseet tunnetuimmiksi Weird Talesin tuotteliaista kirjoittajista, ja kaikki ovat tarinoissaan käyttäneet ja kehittäneet Lovecraftin alun perin kehittämää Cthulhu-mytologiaa. Smith sijoitti kertomuksensa usein joko historiallisiin aikakausiin tai vieraisiin fantasiamaailmoihin, muun muassa Atlantikseen, Howardin Hyperboreaan, sillä erotuksella, että kyseessä ei ollut Howardin Hyperborea, vaan Clark Ashton Smithin ikioma Hyperborea, Marsiin ja itse kehittämiinsä Averoigneen, Zothique'iin ja Xiccarphiin. Tarkkaan ottaen voi myös sanoa, että Mars ei ollut varsinaisesti olosuhteiltaan lähinaapuriplaneettaamme vastaava, vaan sekin oli Clark Ashton Smithin fiktiivinen luomus. Smithin kirjoitustyyliä on kuvattu omalaatuisen värikkääksi, runolliseksi, ja hänen käyttämässään kielessä vilisi eksoottisia nimiä ja epätavallisia sanoja, luultavasti osittain hänen itseopitun, tietosanakirjojen muokkaaman sivistyksensä seurauksena. Harpoon (peli)
Adventure Games -yhtiö julkaisi ensimmäisen version Larry Bondin Harpoonista lautapelinä 1979. Tätä seurasi toinen versio vuonna 1984. Samana vuonna Tom Clancy julkaisi kirjan "Punaisen lokakuun metsästys", jonka teossa hän oli käyttänyt lautapeliä apunaan. Kolmannen version julkaisi GDW vuonna 1986 ja samana vuonna Tom Clancy ja Larry Bond julkaisivat kirjan "Myrsky nousee", jota tehdessään he olivat käyttäneet Harpoonia apuna. Harry Potter
Rowling oli ensimmäinen romaanikirjailija, jolla oli "New York Timesin" bestsellerlistalla neljän eniten myydyn joukossa kolme teosta 16 viikkoa. Neljännestä ja viidennestä kirjasta oli molemmista otettu siihen mennessä suurimmat kirjojen ensipainokset: "Liekehtivästä pikarista" 4,8 miljoonaa (3,8 miljoonaa USA:han, loput Britanniaan) ja "Feeniksin killasta" 8,5 miljoonaa kappaletta. Esimerkiksi "Liekehtivän pikarin" painosmäärä oli 40 kertaa enemmän kuin mitä bestseller-listoilla yleensä olevista otetaan ja sitä oli varattu etukäteen 5,3 miljoonaa kappaletta. Se oli niin muodoin myös nopeimmin myyty kirja: pari päivää ilmestymisensä jälkeen 3,8 miljoonan kappaleen painoksesta oli myyty kolme miljoonaa kappaletta. Necronomicon
On olemassa useita Lovecraftin innoittamia 1900-luvulla kirjoitettuja "Necronomiconeja". Tunnetuin niistä on Simon-salanimen toimittama ja oletettavasti myös laatima "Necronomicon", joka tunnetaan usein nimellä "Simonin Necronomicon". Kirjan julkaisi ensin Schlangekraft 1977 ja uudistettuna laitoksena Avon 1980. Kirja sisältää Cthulhu-mytologiaan liittyvää aineistoa ja yrityksiä sitoa sitä mesopotamialaiseen mytologiaan. On olemassa myös muita kirjana julkaistuja "Necronomiconeja". Internetistä erilaisia "Necronomiconeja" on löydettävissä vielä lisää. Jotkut ovat erehtyneet luulemaan, että Lovecraftin kuvailema "Necronomicon" on todella olemassa, ja että Lovecraft-harrastajien kirjoittamat "Necronomiconit" on todella kirjoitettu Arabiassa 700-luvulla. Cthulhu-mytologia
Keskeinen osa tarustoa ovat sen kuvitteelliset kirjat, joista tunnetuin on Lovecraftin itsensä kehittämä "Necronomicon". Kirjan kirjoitti Lovecraftin mukaan ”hullu arabi” Abdul Alhazred noin vuonna 730 Damaskoksessa. Kirja on niin tunnettu, että siitä on laadittu useita todellisia ennallistuksia, tunnetuimpana ”Simonin "Necronomicon"”. Muita kiellettyjä kirjoja ovat muun muassa "Pnakoottiset käsikirjoitukset", "Eibonin kirja" (kirjan keksi Clark Ashton Smith, jonka mukaan sen kirjoittaja oli profeetta Eibon), "Cultes des Goules" (August Derlethin keksintöä, kirjoittajana kreivi D'Erlette), "Unaussprechlichen Kulten" (keksijänä Robert E. Howard ja kirjoittajana Friedrich Wilhelm von Junzt) sekä "De Vermiis Mysteriis" (Robert Blochin keksintöä, kirjoittanut Ludvig Prinn). Arkhamissa sijaitsevassa Miskatonicin yliopistossa on näitä kirjoja edustava valikoima. Michel Houellebecq
Myöhemmin Houellebecq kävi Pariisissa Lycée Henri Moissaria ja kävi Lycée Chaptalin valmennuskursseja päästäkseen johonkin Ranskan eliittikouluista. Vuonna 1975 hän aloitti opinnot Institut National Agronomique Paris-Grignonissa ja aloitti runojen kirjoittamisen. Agronomiksi Houellebecq valmistui vuonna 1980. Hän avioitui ja liitosta syntyi poika. Avioliitto päättyi eroon ja Houellebecq kärsi masennuksesta. Hän jatkoi kirjoittamista ja esikoisrunokokoelma ilmestyi vuonna 1985. Vuonna 1991 hän julkaisi nuoruuden idolinsa H.P. Lovecraftin elämäkerran. Samoihin aikoihin hän työskenteli tietotekniikan parissa. Maineeseen Houellebeq nousi esikoisromaanillaan "Halujen taistelukenttä" joka ilmestyi vuonna 1994. Hyborialainen aika
LANY-kartta oli ensimmäinen julkaistu Hyborian kartta ja siitä tuli myöhemmin pohja useimmille uusille Hyborian kartoille. Kartassa kerrotaan sen pohjautuvan "Robert E. Howardin valmistelemaan karttaan", minkä vuoksi sitä on pidetty luotettavana, vaikka Miller ja Clark olivat tehneet siihen merkittäviä lisäyksiä Howardin novellien pohjalta. On kuitenkin huomattava, ettei Millerillä ja Clarkilla ollut käytettävissä kaikkea sitä aineistoa, joka nykyään on saatavilla, kuten joukko julkaisemattomia novelleja ja luonnoksia, sekä eräänä merkittävimmistä Styygian tarkemman koon ja rajat paljastavaa Hyborian kartan A-versiota. He eivät myöskään olleet voineet keskustella Howardin kanssa muutoksista mustien kuningaskuntien karttaan, joita he epäilemättä olivat tehneet Howardin mainittua virheistä Kushin maantieteessä. Kenneth Cook
Ensimmäisen romaaninsa Cook kirjoitti 1950-luvun alussa. Ensin kustantaja hyväksyi sen, mutta piti sitä kuitenkin niin ala-arvoisena, että se jäi julkaisematta. Ensimmäinen julkaistu romaani on "Wake in Fright" vuodelta 1961. Sitä pidetään Cookin tuotannosta parhaana, ja kymmenkunta vuotta myöhemmin Evan Jones käsikirjoitti ja Ted Kotcheff ohjasi siitä elokuvan "Kova loma". Cook on liikkunut monissa kirjallisuudenlajeissa, kirjoittanut rikoskirjallisuutta, käsitellyt historiaa, Vietnamin sotaa, esittänyt aborttiin liittyviä moraalikannanottoja, kirjoittanut Australian elokuva-alasta. Hän on käsitellyt Eurekan kapinaa vaimonsa Patrician kanssa tekemässään näytelmässä. Hän pohti "Stockadessa" Vietnamin sotaa ja väkivallan oikeutusta vallankäytössä. Näytelmä esitettiin 1971 Independent Theatressa Sydneyssä, ja heti kauden päätteeksi näyttelijät tekivät siitä elokuvaversion. Kriitikot suhtautuivat siihen nuivasti, mutta se kertoi kuitenkin Australian elokuva-alan surkeasta tilasta ja erityisesti siitä, kuinka paikalliset elokuvantekijät ovat jääneet vaille viranomaisten tukea. Heinrich Hoffmann (kirjailija)
Vuonna 1844 hän oli etsimässä 3-vuotiaalle esikoispojalleen joululahjaa. Hän ei kuitenkaan löytänyt mieluistaan ja hän päätti kirjoittaa ja kuvittaa itse lastenkirjan. Hän osti tyhjän vihon, ja jouluaattona lastenkirja oli valmiina joulukuusen alla. Seuraavana vuonna kustantaja Zacharias Löwenthal luki kirjan ja painosti Hoffmannin julkaisemaan sen. Hoffmann suostui, mutta halusi käyttää kirjassa salanimeä Reimerich Kinderlieb. Kirjasta "Der Struwwelpeter" ("Jörö-Jukka") tuli menestys. Hän kirjoitti kaikkiaan viisi lastenkirjaa. Muut kirjat eivät saaneet yhtä suurta suosiota. Ainoastaan kirja "König Nußknacker und der arme Reinhold" ("Kuningas Pähkinänrouhija ja köyhä Reino") saavutti kohtalaisen suosion. Tuntematon Kadath
Tuntematon Kadath () on H. P. Lovecraftin vuonna 1943 julkaistu pienoisromaani. Kadath on päähenkilö Randolph Carterin etsimä "ihmeen ihana päivänlaskun kaupunki", jossa asuvat jumalat; "kukaan ei ole siellä ollut, eikä osaa neuvoa sinne tietä". Harold Robbins
Seuraavaksi Robbins sai ensimmäisen vaimonsa perheen suhteilla töitä Universal -elokuvayhtiöstä. Siellä hän löi vetoa, että osaisi kirjoittaa vähintään yhtä hyviä tarinoita kuin ne, joista tehtiin elokuvia. Hänen seksuaalisesti uskaliaasta esikoiskirjastaan "Never Love a Stranger" tuli heti menestys, ja kolmannen kirjan "A Stone for Danny Fisher" jälkeen hän jätti päivätyönsä Universalilla. H. P. Lovecraft
Lovecraft tapasi Sonia Haft Greenen harrastelijatoimittajien kokouksessa Bostonissa 22. helmikuuta 1921. Aviomiehestään eronnut Sonia oli Lovecraftia seitsemän vuotta vanhempi. Hän oli Ukrainan juutalaisia, omaa sukua Sifirkin, ja ansaitsi huomattavia summia vuodessa työstään Ferle Hellerin vaatetusliikkeessä Manhattanilla. Lisäksi Sonia hoiti liikkeen kauppamatkustajan tehtäviä ja kiersi yksin itärannikon kaupunkeja. Syksyllä 1922 Sonia kutsui Lovecraftin Magnoliaan, Massachusettsiin. Iltakävelynsä aikana he kuulivat kaukaa outoa ääntä ja yllyttivät toisiaan kirjoittamaan siitä kauhutarinan. Sonia valvoi koko yön ja kirjoitti tarinan ”The Horror at Martin's Beach”. Lovecraft korjasi tekstin ja se ilmestyi "Weird Talesissa" nimellä ”The Invisible Monster”. Sonia oli niin innostunut yhteistyöstä, että hän suuteli Lovecraftia. Pari meni naimisiin St. Paulin kappelissa New Yorkissa maaliskuun 3. päivänä 1924 ja muuttivat sen jälkeen Brooklyniin. Häämatkalla Lovecraft joutui kirjoittamaan puhtaaksi tarinan ”Faaraoiden vankina”, jonka hän haamukirjoitti Harry Houdinille. Lovecraft osti kirjoituspalkkiollaan Sonialle timanttisormuksen. Robert E. Howard
Kauhukirjallisuuden puolella Howardin kolmisenkymmentä kauhutarinaa laajensivat kauhun silloista skaalaa tuomalla mukaan inhimillisyyttä, koskettavuutta ja elämänläheisyyttä – 1900-luvun alun kauhukirjallisuudelle harvinaisia piirteitä. Howard myös kehitti H. P. Lovecraftin ns. Cthulhu-mytologiaa keksimällä "Unaussprechlichen Kulten" -nimisen kirjan ja kirjoittamalla muutamia mytologian kaanoniin kuuluvia novelleja. Howard kuitenkin lopetti Cthulhu-novellien kirjoittamisen nopeasti keskittyäkseen itse luomiinsa maailmoihin. Fantasiakirjallisuus
Fantasia oli kirjallisuuden valtavirtana aina viime vuosatoihin asti. Jo varhaisin kirjallisuus kuten Homeroksen "Odysseia" on täynnä mielikuvituksellisia hirviöitä, samoin kuin muutkin muinaiset eepokset. Keskiajalta tunnetaan esimerkiksi Kuningas Arthuriin liittyvät fantastiset tarinat. Omaksi lajikseen fantasiakirjallisuus erottui romantiikan aikana 1700- ja 1800-lukujen taitteessa. Tällöin sen vastakohtina olivat hahmottuneet realistinen kirjallisuus ja tieteellinen todellisuuskäsitys. Britanniassa syntyi 1800-luvulla lasten fantasian lajityyppi, jonka tunnettu edustaja on Lewis Carrollin "Liisan seikkailut ihmemaassa" (1865). Yhdysvalloissa fantasiakirjallisuutta julkaistiin 1900-luvun alkupuolella etenkin pulp-lehdissä. Ajan tunnettuja fantasiakirjailijoita olivat esimerkiksi Robert E. Howard ja H. P. Lovecraft. Freudilaisuuden nousun myötä fantasiakirjailijat alkoivat ottaa kantaa siihen, ovatko heidän esittämänsä unelmat tosia vai hahmojen alitajunnan heijastumaa. Robert E. Howard
Kirjoittamispalkkioiden ohella Howard ansaitsi elantonsa erilaisissa sekalaisissa töissä, kunnes hän sopi isänsä kanssa että tämä elättäisi hänet vuoden ajan, jotta hän saisi keskittyä kirjoittamiseen.
Howard kiinnostui vuonna 1927 kelttiläisestä runoudesta, mikä vaikutti hänen omaan työhönsä siitä eteenpäin. Hän kirjoitti vuosina 1927–1928 hyvin paljon, ja "Weird Tales" julkaisi useita hänen tarinoistaan. Hänen varhaisia sankarihahmojaan oli Solomon Kane, puritaaninen miekkamies, joka taistelee pahuutta vastaan Englannista Afrikkaan. Lehden lukijat pitivät hänen tarinoistaan, joten Howard ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Vuonna 1929 hän alkoi kirjoittaa myös muihin pulp-lehtiin. Mary Ward
Kun Ward kirjoitti ensimmäisen kirjansa "Sketches with the microscope", hän uskoi, ettei kukaan julkaisisi sitä hänen sukupuolensa takia. Hän painatti 250 kappaletta teosta yksityisesti ja useita satoja mainoslehtisiä. Painos myytiin loppuun muutamassa viikossa, mikä sai lontoolaisen kustantajan ottamaan riskin ja tarjoamaan hänelle kustannussopimusta. Kirjasta otettiin kahdeksan uusintapainosta vuosina 1858–1880 ja siitä tuli bestseller. Ward kirjoitti kaksi muuta kirjaa, joista toinen oli aloittelijan kirja tähtitieteteeseen, ja useita artikkeleita. Hän kuvitti kaikki omat julkaisunsa ja lisäksi hän kuvitti useiden muiden tiedemiesten kirjoja ja julkaisuja. Mark Twain
Toisinaan sanotaan, että "Huckleberry Finnin seikkailut" tai "Tom Sawyerin seikkailut" olisi kaikkien aikojen ensimmäinen kirjoituskoneella kirjoitettu romaani. Virginian yliopiston kirjaston Mark Twain -sivuston mukaan tiedon lähde on Mark Twainin omaelämäkerta, jossa hän jälkikäteen muistelee, että kyseessä on varmaankin ollut "Tom Sawyer", jonka konekirjoittaja kirjoitti puhtaaksi. Sivuston mukaan kirjoituskoneen historiaan perehtynyt Darryl Rehr on kuitenkin selvittänyt, että Twainin muistelmissaan mainitsema kirja olisikin ollut "Mississippi-virralla" (1882), jonka käsikirjoituksen Twain jätti koneella kirjoitettuna. Esseekokoelmassaan "Maaton mies" Kurt Vonnegut nimeää kirjan "Huckleberry Finnin seikkailut" ensimmäiseksi koneella kirjoitetuksi romaaniksi. Science fiction
1890-luvun loppupuolella H. G. Wells loi nykyaikaisen tieteisfiktion kehittämällä monia nykyaikaisia scifin aiheita. Hänen ensimmäinen merkittävä tieteisromaaninsa oli "Aikakone" ja tunnetuin "Maailmojen sota", aihe jota monet kirjailijat ja elokuvantekijät ovat jäljitelleet. Edgar Rice Burroughs, Tarzan-kirjojen luoja, kirjoitti vuodesta 1912 alkaen Mars-kirjoja, jotka nimensä mukaisesti sijoittuvat Marsiin. 1930-luvulla scifiä kehitti muun muassa Olaf Stapledon, jolta on suomennettu romaani "Viimeiset ja ensimmäiset", alkuteos 1930. Harry Potter
Rowling muutti Edinburghiin Skotlantiin avioliiton päätyttyä ja päätti kirjoittaa ensimmäisen "Potter"-kirjan loppuun. "Harry Potter ja viisasten kivi" -kirjan kirjoittaminen oli hidasta: Rowling kirjoitti kaiken ensin käsin, minkä jälkeen hän kirjoitti kaiken puhtaaksi vanhanaikaisella kirjoituskoneella. Lopulta kirja valmistui ja Rowling lähetti näytteen kirjan kolmesta ensimmäisestä luvusta Christopher Littlen kirjallisuusagentuuriin, josta se lähetettiin eteenpäin kustantamoille. Kaksitoista kustantamoa ehti hylätä kirjan, kunnes Bloomsbury Publishing teki siitä tarjouksen ja lähetti ennakkomaksuna 1 500 puntaa. Koska Bloomsbury pelkäsi, että pojat eivät lukisi naiskirjailijan kirjoittamaa kirjaa, yhtiö taivutteli Rowlingin ottamaan itselleen taiteilijanimen, josta häntä ei tunnistettaisi naiseksi. Rowling päätti ottaa taiteilijanimekseen Joanne Kathleen Rowlingin, lyhennettynä J. K. Rowling. Nimen Kathleen Rowling otti isoäitinsä nimestä, sillä hänellä itsellään ei ollut toista nimeä. Kirjasarjan ensimmäisen osan englanninkielinen alkuteos "Harry Potter and The Philosopher's Stone" julkaistiin 30. kesäkuuta 1997. Kirja myi hyvin, sai myönteisiä arvosteluja ja voitti lisäksi useita palkintoja. David Eddings
Vuonna 1962 Eddings avioitui Leigh Schallin kanssa. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa nimeltä "High Hunt" vuonna 1973. Jännityskirjallisuudessa Eddings ei kuitenkaan menestynyt, joten hän päätti siirtyä kirjoittamaan fantasiaa. David Eddings on antanut ymmärtää, että hänen kirjansa ovat olleet alun alkaen hänen ja vaimo Leighin yhteistyötä. Vuodesta 1995 lähtien Eddingsin kirjojen tekijöiksi onkin merkitty myös Leigh. Leigh Eddings kuoli 28. helmikuuta vuonna 2007. David Eddings asui Seattlessa. Tom Clancy
Clancyn esikoisteos vuodelta 1984 oli jännityskirja "Punaisen lokakuun metsästys", joka osoittautui maailmanlaajuisesti suureksi myyntimenestykseksi ja teki Clancysta kuuluisan. Hän jatkoi uraansa kirjailijana muilla myyntimenestyksiksi osittautuneilla jännityskirjoilla, kuten "Näkymätön vihollinen", "Isku Kolumbiaan", "Peloista pahin" ja "Kunniavelka". Koska Clancyn kirjoittamat teokset saavuttivat suuren suosion kylmän sodan loppuvaiheessa, hänen nimestään on tehty brändi, jonka turvin useat tuntemattomammat jännityskirjailijat ovat julkaisseet omia teoksiaan. Clancyn teoksista on myös tehty elokuvasovituksia (mm. "Punaisen lokakuun metsästys", "Isku Kolumbiaan") ja tietokonepelejä (mm. Red Storm Rising, Rainbow Six, Splinter Cell, Ghost Recon, Endwar.)
Useimmissa Clancyn kirjoittamissa teoksissa on päähenkilönä CIA-virkailija Jack Ryan, josta teoksessa "Kunniavelka" tulee Yhdysvaltain presidentti. Toinen huomattava päähenkilö on CIA:n kenttäagentti John Clark, joka kirjoissa ystävystyy Ryanin kanssa. Kirjoissa seurataan heidän toimintaansa kylmän sodan loppuvuosista ja Neuvostoliiton romahtamisesta aina nykyaikaan ja terrorismin vastaiseen sotaan. Teokset sijoittuvat Clancyn luomaan fiktiiviseen nykymaailmaan, jota päähenkilöiden toiminta on muokannut hieman erilaiseen suuntaan kuin mihin todellinen kehitys on johtanut; tähän kuuluvat muiden muassa kuvitteelliset suurvaltojen väliset sodat. Henry Kuttner
Kuttner syntyi juutalaiseen perheeseen vuonna 1915 ja oli lapsena kiinnostunut pulp-lehti "Weird Talesista". Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli runo ”Ballad of the Gods”, jonka "Weird Tales" julkaisi helmikuussa 1936. Sitä seurasi seuraavassa kuussa julkaistu kauhutarina ”Hautausmaan rotat” (”The Graveyard Rats”), joka lienee edelleen Kuttnerin tunnetuin kauhutarina. Kuttnerilla oli kuitenkin vaikeuksia saada tarinansa ”Salemin kauhu” (”The Salem Horror”, 1937) julkaistuksi. Kirjeystävä Robert Bloch, joka oli myös aloitteleva kirjailija, ehdotti, että Kuttner ottaisi yhteyttä kauhukirjailija H. P. Lovecraftiin. Joseph Franklin Rutherford
Rutherford julkaisi vuonna 1920 kirjasen "Millions Now Living Will Never Die" ("Miljoonat, jotka nyt elävät, eivät koskaan kuole"). Siinä hän esitti vanhatestamentilliseen riemuvuosijärjestelmään perustuvan laskelman, jonka mukaan Jumalan valtakunnan piti saapua voimassaan vuonna 1925. Samaa Rutherford esitti myös seuraavana vuonna julkaistussa kirjassaan ""The Harp of God"" ("Jumalan harppu"), joka oli raamatuntutkijoiden opin systemaattinen esitys sekä ensimmäinen Rutherfordin julkaisema kirja. Tämä sai aikaan Jehovan todistajien keskuudessa voimistuneen julistus- ja käännyttämistyön. Raamatuntutkijoiden määrä kasvoi vuoteen 1925 25 000:sta 100 000:een. Vuoteen 1925 asetettujen toiveiden rauettua tyhjiin jäsenmäärä kääntyi ensi alkuun laskuun. Robert E. Howard
Howardin tuotannon tunnetuin osa ovat hänen fantasia- ja kauhunovellinsa. Niiden ohella hän kirjoitti kuitenkin myös runsaasti seikkailu-, nyrkkeily- ja lännentarinoita sekä lisäksi satoja runoja. Suomeksi Howardin tuotannosta on julkaistu lähinnä fantasiaa ja kauhua. Luettelo Cthulhu-mytologian kirjoista
Cthulhu-mytologiaan kuuluu suuri joukko fiktiivisiä muinaisia kirjoja, jotka ovat yleensä tietoa Suurista muinaisista ja okkultismista sisältäviä grimoireja, ennustuskokoelmia tai kirjoituksia jumalolentojen historiasta. Tunnetuin näistä kirjoista on H.P. Lovecraftin luomus "Necronomicon". Hänen jälkeensä monet muut ovat maininneet "Necronomiconin" ja liudan muita kirjoja. Osa kirjoista esiintyy vain yhdessä mytologian tarinassa tai vain yhden kirjailijan teksteissä, osa on vakiintunut kiinteäksi osaksi Cthulhu-kirjallisuutta. H. P. Lovecraft
Isän kuoleman jälkeen Lovecraftia kasvattivat hänen äitinsä, hänen tätinsä Lillian Delora Phillips ja Annie Emeline Phillips sekä hänen isoisänsä Whipple Van Buren Phillips, jonka luona he asuivat. Lovecraftia pidettiin lapsinerona. Lovecraftin äiti puolestaan oli epärealistinen, neuroottinen taiteilijaluonne, joka kasvatti poikaansa kuin tyttöä. Lovecraft siteerasi runoja kahden vanhana ja kirjoitti kokonaisia runoja kuuden ikäisenä. Hänen isoisänsä kannusti häntä antamalla hänelle klassikkoja kuten "Tuhat ja yksi yötä", Thomas Bulfinchin "Age of Fable" -kirjan ja lasten versiot "Iliaasta" ja "Odysseiasta". Lovecraft oli kuuden vanha kirjoittaessaan tarinansa ”The Little Glass Bottle”, kertomuksen pullopostista. Kahdeksanvuotiaana Lovecraft tutustui Edgar Allan Poen tuotantoon. Lovecraft sitoi käsikirjoituksensa yhteen vihkosiksi, jotka hän hävitti tehdessään 18-vuotiaana kirjallisen suursiivouksen. Hänen äitinsä pelasti joitakin tarinoita, niiden joukossa olivat ”Luolan peto” (1905) ja ”Alkemisti” (1908). ”Alkemistin” jälkeen Lovecraft ei kirjoittanut fiktiota ennen vuotta 1917, mitä hän myöhemmin katui, sillä häneltä oli mennyt hukkaan lähes vuosikymmen. Robert E. Howard
Vuosi Howardin kuoleman jälkeen julkaistiin ensimmäinen kovakantinen Howard-kirja "A Gent from Bear Creek". Seuraavina vuosikymmeninä Howardin tarinoita julkaistiin useissa lehdissä. Arkham House julkaisi Howardin parhaiden tarinoiden kokoelman "Skull-Face and Others" vuonna 1946. Gnome Press julkaisi "Conan"-romaanin "The Hour of the Dragon" vuonna 1950 ja seuraavina vuosina useita Conan-kokoelmia. Arkham House julkaisi vuonna 1957 ensimmäisen kovakantisen Howardin runokokoelman. Miekka ja magia
Howardin novellia ”Varjojen valtakunta” ("The Shadow Kingdom", 1929) pidetäänkin miekan ja magian ensimmäisenä puhdasverisenä edustajana. Vuonna 1932 Howard aloitti Conan barbaarista kertovien novellien sarjan, josta tuli lajityypille erityisen merkittävä esikuva. Howardin fantasianovellit julkaistiin pääasiassa "Weird Tales" -lehdessä, ja hän oli yksi lehden suosituimpia avustajia. Nicholas Sparks
"Viesti mereltä" julkaistiin keväällä 1998. Kirja vietti seitsemän kuukautta "New York Times:n" kovakantisten kirjojen bestseller-listalla ja viisi pehmeäkantisten kirjojen listalla. "Viesti mereltä" -romaanin julkaisun jälkeen Sparks alkoi työskennellä "The Best Man" -romaanin parissa, mutta kirjoitettuaan sitä 200 sivua, hän keskeytti kirjoittamisen. Kesällä 1998 Sparks aloitti "Muistojen polku" -kirjan kirjottamisen ja sen elokuvaoikeudet myytiin saman vuoden joulukuussa Warner Brothersille. Kirjan elokuvaversion ensi-ilta oli helmikuussa 1999 ja sen maailmanlaajuiset tuotot olivat yli $120 miljoonaa. Michel Houellebecq
"Contre le monde, contre la vie" on H. P. Lovecraftia käsittelevä teos. Se sisältää Stephen Kingin esipuheen, Houellebecqin pitkän esseen Lovecraftin teoksista ja elämästä ja kaksi Lovecraftin pitkää novellia, "The Call of Cthulhu" ('Cthulhun kutsu') ja "The Whisperer of Darkness" ("Kuiskaus pimeässä") ranskaksi käännettyinä. H. P. Lovecraft
Lovecraftin isoisä kuoli vuonna 1904, minkä jälkeen Lovecraftin perheen oli muutettava pienempään asuntoon. Lovecraft kärsi vuonna 1908 hermoromahduksen, eikä tämän takia koskaan saanut opintojaan päätökseen. Lovecraft kokeili myös kykyjään tieteilijänä. Elokuussa 1906 tiedelehti "Scientific American" julkaisi hänen kirjeensä, jossa hän ehdotti, että tähtitieteelliset observatoriot etsisivät Neptunuksen takaista planeettaa koordinoidusti. Lovecraft antoi planeetalle nimen Yuggoth, jota hän käyttikin myöhemmin novelleissaan. Kun Pluto löydettiin vuonna 1930, hän muistutti ystävilleen, että oli ennustanut sen olemassaolon. Markku Sadelehto
Sadelehto palasi vuosien tauon jälkeen antologiaan, kun Kustannus Oy Jalava julkaisi vuonna 2013 valikoiman nimeltä "Lovecraftin lähteillä", jossa on Lovecraftin esikuvien ja hänen seuraajiensa novelleja. Sitä seurannut antologia "Wendigo ja muita yliluonnollisia kauhukertomuksia" sisältää yhdeksän novellia, joita Lovecraft kiitti kauhugenreä arvioivassa esseessään ”Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa”. Weird Tales
"Weird Tales" alkoi ilmestyä maaliskuussa 1923, kotipaikkanaan Chicago ja päätoimittajanaan Edwin Baird. Lehden ensimmäinen vuosi oli taloudellisesti tappiollinen, mutta uusi kustantaja päätti olla lakkauttamatta lehteä vielä, tarjoten H. P. Lovecraftille päätoimittajan pestiä. Omaa aikaansa vaalineen Lovecraftin kieltäydyttyä päätoimittajaksi Bairdin tilalle otettiin reportteri Farnsworth Wright. Hän toimitti lehteä seuraavat 15 vuotta. Robert L. Forward
Suuri osa hänen tutkimuksistaan keskittyi teoreettiseen fysiikkaan. Hän tutki eräitä aiheita, joita on käsitelty science fictionissa, kuten antimaterian käyttöä työntövoimana ja aurinkopurjeita. Yli 200 tutkimuksen tai artikkelin lisäksi hän julkaisi 11 romaania. Hänen ensimmäinen romaaninsa, "Lohikäärmeen muna", kuvailee neutronitähden fysiikkaa. E. L. Konigsburg
Konigsburgin ensimmäinen kirja Ystäväni, noitatyttö () julkaistiin 1967, ja se voitti Newbery Honor -palkinnon seuraavana vuonna. Kirjassa Elizabeth on muuttanut uuteen kouluun eikä saa siellä kavereita. Hän löytää puusta Jenniferin, joka kertoo olevansa noita. Tytöt alkavat hankkia aineita tehdäkseen taikavoidetta ja oppiakseen lentämään. Lentämisen sijaan tärkeämmäksi tulee pikkuhiljaa kehittyvä ystävyys. Koningsburg kirjoitti kirjan, kun hän tarkkaili tyttärensä sopeutumista uudelle paikkakunnalle. Warcraft (pelisarja)
Warcraft on Blizzard Entertainmentin menestynein pelisarja. Alun perin "Warcraft" oli vain kevytstrategiapelien sarja, mutta "World of Warcraft" -pelin julkaisun jälkeen se on siirtynyt myös roolipelien sarjaan. Sarja on voittanut useita Vuoden peli -palkintoja. Fantasy Flight Games -peliyhtiö on tehnyt pelisarjaan pohjautuvan lautapelin."Warcraftista" on julkaistu useita novelleja ja sarjakuvia, sarjakuvista tunnetuin lienee mangatrilogia "", jonka on käsikirjoittanut Richard Knaak ja piirtänyt Jae-Hwan Kim. Sen kaikki kolme osaa ovat ilmestyneet Suomessa, "Lohikäärmeen jäljillä", "Jäiset varjot" ja "Aavemaat". Suomessa ovat julkaistu myös 25-osainen "World of Warcraft" -sarjakuva tiivistettynä 12 lehteen sekä "" -mangan kaikki viisi albumia. Joshua Slocum
Slocum kirjoitti yksinpurjehduksestaan kuvauksen "Yksinpurjehdus maapallon ympäri", joka julkaistiin vuonna 1899 ensin jatkosarjana lehdessä ja vuotta myöhemmin kirjana. Kirjaa pidetään yhä matkakirjallisuuden klassikkona. Jo aiemmin Slocum oli kirjoittanut teoksen "Purjehdus Liberdadella Brasiliasta Amerikkaan", joka on ilmestynyt suomeksi samassa niteessä kuin yksinpurjehduskertomus. John Wyndham
Kirjailijanuransa alussa Wyndhamin innoitteina toimivat mm. yhdysvaltalainen science fiction -lehti "Amazing Stories", sekä H. G. Wellsin teokset "Aikakone" (1895) ja "Maailmojen sota" (1898). Vuosina 1930–1939 Wyndham kirjoitti tarinoita lähes yksinomaan amerikkalaisiin kioskilehtiin (engl. "pulp magazines"), kuten "Wonder Stories" ja jo mainittu "Amazing Stories". Wyndhamin tuolta ajalta peräisin olevista tarinoista on julkaistu vuonna 1973 kokoelma nimeltä " Wanderers of Time". Ensimmäisen romaaninsa "The Secret People" Wyndham julkaisi vuonna (1935). Tarinassa pääosaa esittävät mies ja nainen löytävät Saharasta, joka on osin tulvan peittämänä, maan alla elävän pygmiheimon. Toinen romaani "Planet Plane" ilmestyi vuonna (1936). Se kertoo ensimmäisestä avaruuslennosta Marsiin, jossa marsilaiset ovat kuolemassa oleva laji. Joitakin Wyndhamin tarinoista ilmestyi myös brittiläisillä lehdissä. Margaret Mitchell
"Tuulen viemää" oli Mitchellin ensimmäinen julkaistu teos. Se jäi myös ainoaksi Mitchellin teokseksi, joka julkaistiin hänen elinaikanaan. "Tuulen viemää" julkaistiin alun perin MacMillan Publishersin kustantamana 30. kesäkuuta vuonna 1936. Kirjasta tuli pian suosittu myyntimenestys. Mitchell sai kirjastaan Pulitzer-palkinnon vuotta myöhemmin 1937. Vuonna 1939 kirjan pohjalta tehtiin samanniminen elokuva, joka voitti kahdeksan Oscar-palkintoa. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen ohjaustyö oli brittiläis-saksalainen yhteistuotanto "The Pleasure Garden" 1925. Ulkokuvaukset tehtiin Italiassa ja studiokuvaukset Saksassa. Sen vastaanotto oli myönteinen, mutta se ei ollut arvostelu- tai yleisömenestys. Kunnolliseen levitykseen se pääsi vasta, kun Hitchcockin "Vuokralaisesta" (ensi-ilta syyskuussa 1926) oli tullut menestys. Seuraavaksi valmistunut melodraama "The Mountain Eagle" (1926) on ainoa Hitchcockin ohjaamista elokuvista, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä elokuvaa "Number 13").
Vuonna 1927 ensi-iltansa saanut "Vuokralainen" oli Hitchcockin ensimmäinen jännityselokuva. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä pidettiin jopa kaikkien aikojen parhaana brittielokuvana, ja teknisten innovaatioidensa ansiosta Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ensimmäinen ”Hitchcock-elokuva”. Siinä Hitchcock käytti myös ensimmäisen kerran syyttömänä syytteeseen joutuvan miehen teemaa, jota hän muunteli lukuisissa myöhemmissä elokuvissaan. "Vuokralaisessa" on myös Hitchcockin ensimmäinen cameorooli. Howard Hughes
Vuonna 1972 yhdysvaltalainen kirjailija Clifford Irving ilmoitti, että hän aikoo julkaista Howard Hughesin muistelmat. Kustantajana toimi McGraw-Hill. Irvingin kirjasta tuli bestseller, ja hänestä tuli kuuluisa kirjailija. Salaperäisen miljonäärin elämästä tuli hitti. Sitten tuli uusi yllätys: Eräästä hotellista Bahamalta tuli salaperäinen puhelinsoitto. Hughes halusi järjestää lehdistötilaisuuden Los Angelesissa. Hughes sanoi puhelimen kautta muutamille suurille median edustajille, ettei ole edes tavannut Clifford Irving -nimistä henkilöä. Samalla Hughesin salaperäinen elämä sai käänteen – hän olikin elossa. Hughes kehotti kustantajaa perimään rahansa takaisin Irvingiltä. Hughesin lakimies Chester Davis haastoi Irvingin oikeuteen syytettäen tätä väärentämisestä ja hänen vaimoaan Edithiä petoksesta. William March
"Pimeät leikit" ("The Bad Seed") ilmestyi huhtikuussa 1954, ja se oli sekä arvostelu- että kaupallinen menestys. Se kertoo kahdeksanvuotiaasta Rhoda Penmarkista, sosiopaatista ja kehittymässä olevasta sarjamurhaajasta. Romaani oli heti myyntimenestys, ja sitä kiitettiin tavasta, jolla se käytti jännitystä ja kauhua. James Kelley kirjoitti "The New York Times Book Review’ssä: ""Pimeät leikit" on menestys, ja syynä on joko sen julki tuoma ongelma tai sitten itse taideteos. Rohkeasti se ennustaa ja kurkistaa tulevaisuuteen: parempaa romaania ei varmasti kirjoiteta vuonna 1954 eikä sellaista ole tuoreessa muistissa." March ehti nähdä arvostelijoiden kirjalle antamat kehut ja kuulla sen kaupallisesta menestyksestä, mutta hän kuoli ennen kuin romaanin koko merkitys ilmeni. Sitä myytiin toista miljoonaa kappaletta, se oli vuonna 1955 ehdokkaana National Book Award -palkinnon saajaksi, Maxwell Anderson sovitti sen menestyksekkääksi ja pitkään esitetyksi Broadway-näytelmäksi ja siitä tektiin kaksi elokuvaa. Harry Potter
Kirjasarjan ensimmäinen osa "Harry Potter ja viisasten kivi" () ilmestyi alkuperäiskielellä vuonna 1997 ja sen viimeinen osa "Harry Potter ja kuoleman varjelukset" () vuonna 2007. Ensimmäisen kirjan julkaisusta lähtien kirjasarja on saanut suurta suosiota ympäri maailmaa, ja se on ollut sekä arvostelu- että taloudellinen menestys. Kirjasarja on myynyt yli 500 miljoonaa kappaletta ja se on käännetty yli 73 kielelle. Suomeksi "Harry Potter" -kirjasarjan kustansi Tammi ja sen käänsi Jaana Kapari-Jatta. Kirjasarja julkaistiin suomeksi vuosina 1998–2008. Rowlingin tarinaan perustuva näytelmä, "Harry Potter ja kirottu lapsi", sai ensi-iltansa Lontoossa 30. heinäkuuta 2016, ja sen käsikirjoitus julkaistiin myöhemmin kirjan muodossa. Noam Chomsky
Chomsky osallistui ensimmäisen kerran aktiivisesti poliittiseen protestiin vuonna 1962, jolloin hän puhui pienissä kokoontumisissa kirkoissa ja kodeissa Yhdysvaltain osallistumisesta Vietnamin sotaan. Kuitenkin vasta vuonna 1967 hän osallistui julkisesti keskusteluun Yhdysvaltain ulkopolitiikasta. Helmikuussa 1967 hän julkaisi laajasti luetun esseen The New York Review of Book:issa nimeltä ”"The Responsibility of Intellectuals"”, jossa hän kritisoi Yhdysvaltain osallistumista Vietnamin konfliktiin; essee perustui aikaisempaan puheeseen, jonka hän oli pitänyt Harvardin Foundation for Jewish Campus Life:ssa. Hän laajensi esseen väitöksiä tuottaakseen ensimmäisen poliittisen kirjansa "American Power and the New Mandarins", joka julkaistiin vuonna 1969 ja joka pian sijoitti hänet eturiviin yhdysvaltalaisissa toisinajattelijoissa. Hänen muita tämän ajan poliittisia kirjojaan olivat muun muassa "At War with Asia (1971)", "The Backroom Boys (1973)", "For Reasons of State (1973)" ja "Peace in the Middle East? (1975)", julkaisijana Pantheon Books. Vaikka The New York Review of Books julkaisi Chomskyn ja muiden vasemmistolaisten kannanottoja vuosina 1967–1973, Chomsky käytännössä jätettiin huomioimatta kokonaan valtavirran lehdistöissä 60-luvun lopulla ja 70-luvun alussa. Vuonna 1973 The New York Review of Booksin toimitus muuttui, ja se lopetti kokonaan Chomskyn ja vasemmistolaisten kirjoitusten julkaisemisen. Sherlock Holmesin seikkailut (kirja)
Doyle kirjoitti ensimmäisen Sherlock Holmes -novellin 1891 ja tarjosi sitä vastaperustetulle Strand Magazinelle. Päätoimittaja piti siitä ja tilasi 6 novellin sarjan. Ne olivat niin suosittuja, että Strand tilasi toisen 6 novellin sarjan. Pian viimeisen novellin ilmestymisen jälkeen Ne ilmestyivät "The Adventures of Sherlock Holmes" -novellikokoelma 1892. Ernest Thompson Seton
Vuonna 1902 julkaistiin "Ladies Home Journalissa" ensimmäinen Eränkävijätarina ("Woodcraft"), josta alkoi Eränkävijäliike ("Woodcraft Movement"). Vuonna 1903 Seton julkaisi kenties kuuluisimman kirjansa "Kaksi partiopoikaa" ("Two Little Savages"). Vuonna 1906 tarinat koottiin kirjaksi "The Birch Bark Roll" ("Tuohirulla"). Vieraillessaan Englannissa 1906 Seton tapasi Robert Baden-Powellin, joka kiinnostui Eränkävijöistä ja kehitteli sittemmin Setonin ideoiden pohjalta Partioliikkeen.
Vuonna 1907 Seton suoritti Edward Preblen kanssa itse kustantamansa 3 200 kilometrin mittaisen kanoottiretken Kanadan pohjoisosissa. Vaikka Seton ei ollut tutkimusmatkailija ja käytti karttojen laatimisen apuna vain kompassia, hänen laatimansa kartat olivat käytössä vielä 1950-luvulla, ja niitä pidetään yhä hyvin tarkkoina. J. K. Rowling
Rowling julkaisi esikoisromaaninsa "Harry Potter ja viisasten kivi" vuonna 1997. Hän kirjoitti sarjaan kuusi jatko-osaa, joista viimeinen "Harry Potter ja kuoleman varjelukset" ilmestyi vuonna 2007. Sen jälkeen Rowling on kirjoittanut neljä aikuisille tarkoitettua romaania, "Paikka vapaana" (2012) ja – salanimellä Robert Galbraith – rikoskirjat "Käen kutsu" (2013), "Silkkiäistoukka" (2014) ja "Pahan polku" (2015). Alan Duff
Duff muutti sittemmin takaisin Uuteen-Seelantiin, jossa hän perusti ensin useita yrityksiä. Vuonna 1985 hän rupesi päätoimiseksi kirjailijaksi. Ensimmäistä teosta, thrilleriä, ei julkaistu, vaan hän poltti käsikirjoituksen kun kustantamot hylkäsivät kirjan. Duffin esikoisteos "Once Were Warriors" (suom. "Kerran sotureita" 1995) ilmestyi 1990 ja saavutti suuren suosion. Cthulhun kutsu
Cthulhun kutsu ("The Call of Cthulhu") on H. P. Lovecraftin vuonna 1926 kirjoittama kauhunovelli. Se julkaistiin "Weird Talesissa" vuoden 1928 helmikuun numerossa. Novelli on kirjoitettu dokumentaariseen tyyliin; kertoja lainaa ja tutkii useita lähteitä, joiden myötä hän vähitellen päätyy hirviöjumala Cthulhun kultin jäljille. "Cthulhun kutsu" on ainoa Lovecraftin kirjoittama tarina, jossa itse Cthulhu esiintyy merkittävässä roolissa. Novelli on keskeinen Lovecraftin kirjoitusten pohjalta luodussa Cthulhu-mytologiassa.
__notoc__ Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Palvellessaan Itävalta-Unkarin armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana Wittgenstein kirjoitti ainoan hänen elämänsä aikana julkaistun filosofisen teoksensa "Tractatus logico-philosophicuksen". Teos julkaistiin vuonna 1921. Sodan jälkeen Wittgenstein vetäytyi filosofin uraltaan ja siirtyi kansakoulunopettajaksi Itävaltaan. Hän kuitenkin palasi filosofian pariin ennen kaikkea Moritz Schlickin ansiosta ja palasi Cambridgeen vuonna 1929. Samana vuonna hänelle myönnettiin tohtorin arvo. Hän alkoi luennoida Cambridgessä, ja vuonna 1936 hänet nimitettiin professoriksi. Hän käsitteli vuosien aikana luennoillaan muun muassa kielifilosofiaa sekä matematiikan ja psykologian filosofiaa. Hän kirjoitti ja muokkasi myöhäiskautensa pääteosta "Filosofisia tutkimuksia" vuodesta 1936 aina elämänsä loppuun saakka. Teos julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Suomennoskirjallisuus
Ensimmäinen julkaistu suomenkielinen kirja, Mikael Agricolan "Abckiria" vuodelta 1543 on osittain alkuperäistä suomen kieltä, mutta suurelta osaltaan se on suomennosta kirkollisista teksteistä. Myös muut Agricolan julkaisut olivat lähinnä kirkollisia käännöksiä, joissa oli muun muassa hänen kirjoittamiaan ohjeita. Kuuluisimpia varhaisia suomenkielisiä alkuperäisteoksia olivat vasta 1800-luvun "Kalevala" (1849) ja "Seitsemän veljestä" (1870). H. P. Lovecraft
Elinaikanaan Lovecraft kirjoitti useita novelleja, runoja ja kirjeitä, ja lisäksi neljä lyhytromaania: "Hulluuden vuorilla", "Tuntematon Kadath", "Varjo Innsmouthin yllä" ja "Varjo menneisyydestä" sekä yhden romaanin "Charles Dexter Wardin tapaus". Joseph E. Howard
Howard esiintyi ensimmäisen kerran vaudevillessa 11-vuotiaana. Hän lauloi St. Louisissa kapakoissa ja työskenteli lehdenjakajana, ja muutti myöhemmin Chicagoon ja sitten New Yorkiin. Hänen ensimmäinen menestynyt kappaleensa oli vuonna 1899 julkaistu ”Hello Ma Baby”. Vuodet 1905–1915 olivat Howardin uran aktiivisinta aikaa ja hän sävelsi ja esitti Chicagossa lukuisia hittejä. Tunnetuimmaksi hänen sävellyksistään on tullut "The Prince of To-Night" -näytelmässä esitetty ”I Wonder Who’s Kissing Her Now”. Lee Child
Child opiskeli oikeustiedettä ja työskenteli parikymmentä vuotta televisiokäsikirjoittajana. Jouduttuaan työttömäksi hän kokeili kirjoittamista. Ensimmäinen jännitysromaani "Tappotahti" ilmestyi 1997, ja kun se menestyi hyvin, Child ryhtyi päätoimiseksi kirjailijaksi. Wicca
Gardner julkaisi ennen Englannin noituuslakien purkamista (1951) salanimellä kirjan "High Magic’s Aid" ja myöhemmin kirjat "Witchcraft Today" (1954) sekä "The Meaning of Witchcraft" (1959). Gardner kirjoitti Doreen Valienten avustuksella rituaaliset ja muut tekstit aikaisempien rituaalien osien ja muiden tekstien (muun muassa Kultainen aamunkoitto, Aleister Crowley) pohjalta. Tunnettu runo "Wiccan Rede" on Valienten käsialaa. Hulluuden vuorilla
Hulluuden vuorilla () on H. P. Lovecraftin kirjoittama pienoisromaani, joka on ilmestynyt suomeksi ensimmäisen kerran Jalavan julkaisemissa novellikokoelmassa "Nimetön kaupunki." Sittemmin tarina on ilmestynyt myös kokoelmissa "Temppeli, Nimetön kaupunki ja muita kertomuksia" sekä "Vaaniva pelko ja muita kertomuksia". Rafael Sabatini
Hänen ensimmäinen romaaninsa julkaistiin jo vuonna 1902, mutta vasta lähes kaksikymmentä vuotta kestäneen työskentelyn jälkeen hän kirjoitti menestysromaaninsa "Scaramouche" vuonna 1921. Pian sitä seurasi lähes yhtä suosittu "Kapteeni Blood" ("Captain Blood"), jonka jälkeen hänen aiemmin julkaistuja teoksiaan ryhdyttiin julkaisemaan uudelleen nopeassa tahdissa. Uudelleen julkaistuista teoksista ehkä suosituin oli "Merihaukka" ("The Sea-Hawk"), joka ilmestyi 1915. Charles Dexter Wardin tapaus
Charles Dexter Wardin tapaus () on H. P. Lovecraftin ainoa romaani. Lovecraft kirjoitti teoksen 1927 ja se ilmestyi postuumisti. Lyhyt romaani kertoo nuoresta providencelaisesta opiskelijasta, joka ryhtyy tutkimaan okkultismia ja vuonna 1771 kuollutta esi-isäänsä. Charlesin elämä kietoutuu lopulta kokonaan kuolleiden ja manausten ympärille ja hänen okkultistiset tutkimuksensa alkavat vaikuttaa myös ympäröivän yhteisön tapahtumiin. William March
Lähetettyään julkaistavaksi muutamia novelleja eri salanimillä March valitsi itselleen salanimen. Ensimmäisenä julkaistu novellin tekijänimestä tuli hänen kirjailijanimensä. "The Holly Wreath" oli hänen ensimmäinen julkaistu tekstinsä,ja se ilmestyi syyskuussa 1929 tekijänimellä William March newyorkilaisessa kirjallisessa aikakauslehdessä Forum. Forum julkaisi novelleja myöhemminkin, samoin Prairie Schooner, , kuten myös monet muut kirjalliset lehdet. Novelleja ilmestyi myös kahdessa lyhytfiktiota julkaisevassa Edward O'Brien's "The Best American Short Stories" ja "O. Henry Prize Stories" vuosina 1930, 1931 ja 1932. Kaiken kaikkiaan häneltä julkaistiin parikymmentä novellia, joista neljä hän myöhemmin liitti ensimmäiseen romaaniinsa. Harry Potter
Kirjan Yhdysvaltain-oikeuksista käytiin huutokauppa, joka päättyi lopulta kustannusyhtiö Scholasticin voittoon. Scholastic maksoi jopa 105 000 dollaria julkaisuoikeuksista, mikä oli paljon silloin vielä tuntemattoman kirjailijan kirjasta. Scholasticin maksaman summan tuella Rowling kykeni lopettamaan muut työt ja alkoi kirjoittaa kokopäiväisesti. Huutokauppa ja erityisesti korkea hinta huomioitiin myös lehdistössä, ja Rowling nousi tällöin ensimmäistä kertaa kunnolla julkisuuteen. Korkea hinta pakotti osaltaan Scholasticin markkinoimaan kirjaa näyttävästi; se halusi välttää tappioita maksettuaan itse suuren hinnan oikeuksista. "Viisasten kiven" ensipainos Yhdysvalloissa oli peräti 50 000 kappaletta, ja se julkaistiin vuonna 1998. Mark Twain
Twainin vaihtelevan tuotannon pääosassa ovat humoristiset kertomukset ja muistelmat. Hän kirjoitti nuorisokirjallisuuden kaksi klassikkoa, "Tom Sawyerin seikkailut" (1876) ja "Huckleberry Finnin seikkailut" (1884). Twainin muistelmateoksista tärkein on lehtiartikkeleista koottu kokoelma "Mississippi-virralla" (1883), jossa Twain palaa lapsuudenaikaisiin kokemuksiinsa ja katoamassa olevaan jokilaivaperinteeseen. Necronomicon
Necronomicon on kauhukirjailija H. P. Lovecraftin Cthulhu-kertomuksista peräisin oleva kuvitteellinen grimoire eli kirja, joka sisältää loitsuja ja tietoa yliluonnollisista voimista. "Necronomiconin" sisältöä Lovecraft ei koskaan kuvannut tarkasti, mutta listaa sen "kauheiden ja kiellettyjen kirjojen" joukkoon. Lovecraft mainitsi kirjan ensimmäistä kertaa vuonna 1922 kirjoitetussa ja vuonna 1924 julkaistussa "The Hound" -novellissa. Kirjan kuvitteelliseen tekijään Abdul Alhazrediin hän oli viitannut jo vuotta aiemmin novellissaan "Nimetön kaupunki" ("The Nameless City"). Myöhemmin muutkin Cthulhu-mytologian kirjoittajat ovat maininneet "Necronomiconin" teksteissään. Merkittävin heistä lienee kirjan kuvitteellista historiaa laajentanut August Derleth. Harry Martinson
Martison aloitti kirjallisen tuotantonsa lyyrikkona vuonna 1929. Samana vuonna hän julkaisi esikoisromaaninsa "Spökskepp". Läpimurto tapahtui vuoden 1931 kokoelmalla "Nomad". Taustansa ja elämänvaiheidensa perusteella Martinson laskettiin aluksi työläiskirjailijaksi, varsinkin kun hän teoksissaan julisti irrottautumista porvarillisesta elämästä kiertolaisen ja paimentolaisen elämään. Nämä Martisonin ajatukset hän oli itse elänyt todeksi merimiehen työssään. Hän ei kuitenkaan jättäytynyt pelkäksi tapahtuneen kirjaajaksi, vaan yhdisteli kirjoissaan todellisuutta, mielikuvitusta ja mietiskelevän lyyristä aineistoa. Lordi Dunsany
H. P. Lovecraft vaikuttui suuresti Dunsanystä, kun hän näki tämän kiertueella Yhdysvalloissa. Lovecraftin varhaisimmissa teoksissa onkin havaittavissa vaikutteita Dunsanystä. Shirley Hazzard
Shirley Hazzardin ensimmäinen teos, kokoelma "Cliffs of Fall and Other Stories", julkaistiin vuonna 1963. Vuonna 1977 novelli ”A Long Story Short” toi kirjoittajalleen O. Henry -palkinnon. Tarina oli alun perin julkaistu "The New Yorker" -lehdessä 26. heinäkuuta 1976. Hyborialainen aika
Kaksi vuotta Howardin kuoleman (kesäkuussa 1936) jälkeen kustannusyhtiö LANY julkaisi kirjasen nimeltä "The Hyborian Age". Muun sisällön ohessa siinä julkaistiin "Hyborialainen aika" -essee sekä Millerin ja Clarkin piirtämä hyborialaisen ajan kartta, joka on lähes täysin yhdenmukainen Howardin Millerille ja Clarkille lähettämän luonnoksen kanssa. Toisin kuin Howardin kartat, LANY-kartta esittää kuitenkin myös Styygian etelärajan sekä pohjoisimmat mustat kuningaskunnat. Robin Wood
Wood opiskeli Cambridgen yliopistossa kirjallisuutta ja valmistui opettajaksi. Hänen merkittäviä teoksiaan on 1965 ilmestynyt Hitchcock-tutkielma " Hitchcock's Films", joka oli ensimmäinen englanniksi julkaistu vakava tutkielma Hitchcockista. Sen jälkeen hän kirjoitti teoksia useista merkittävistä ohjaajista. Hän suhtautui elokuvaan hyvin syvällisesti, ja hänen näkemyksensä oli auteur-keskeinen. Hän itse piti itseään ennen kaikkea kriitikkona, kuten hän toteaa teoksessaan "Personal Views" (1976). Hänen pääteoksensa on "Sexual Politics and Narrative Film: Hollywood and Beyond" (1998). Zothique
Ensimmäinen Zothique-tarina ”Velhojen valtakunta” (”The Empire of the Necromancers”) valmistui tammikuussa 1932, ja se ilmestyi "Weird Tales" -lehdessä saman vuoden syyskuussa. Seuraavien kahden vuoden aikana Smith kirjoitti kymmenen Zothiqueen sijoittuvaa novellia, jotka muodostavat valtaosan hänen vuosina 1932–1934 kirjoittamastaan proosasta. Esimerkiksi Hyperborea-sarjaan tarkoitettu tarina ”The Voyage of King Euvoran” muuttui kirjoitettaessa Zothique-tarinaksi. Lähes kaikki sarjan novellit hyväksyttiin julkaistavaksi "Weird Talesissa", vaikka lehden toimittaja Farnsworth Wright vaatikin joihinkin muutoksia ennen julkaisua. Vain ”The Voyage of King Euvoran” ei aluksi kelvannut lehdelle, joten Smith julkaisi sen omakustanteena "The Double Shadow" -kokoelmassa (1933). Julkaistujen lisäksi Smithillä oli tekeillä ainakin yksi suunnitelma-asteelle jäänyt novelli. Vuonna 1934 Smith sai valmiiksi novellin ”Viimeinen hieroglyfi” (”The Last Hieroglyph”), jonka hän tarkoitti sarjan päätökseksi ja joka myös teemoiltaan liikkui maailmanlopun ympärillä. Smithin haaveena oli kirjoittaa sarja, joka olisi riittävän pitkä julkaistavaksi kovakantisena kirjana, ja hän uskoi nyt saavuttaneensa tavoitteensa. ”Viimeinen hieroglyfin” valmistuttua hän lopetti proosan kirjoittamisen joksikin aikaa ja omistautui kirjoittamaan runoja sekä hoitamaan sairaita vanhempiaan. Zothique
Taloudellisista syistä Smith aloitti kirjoittamisen uudelleen vuoden kuluttua. Ensimmäinen yritys oli keskeneräiseksi jäänyt novelli ”Shapes in Adamant”. Alkuvuodesta 1935 Smith sai valmiiksi kaksi Zothique-novellia ja keväällä ja kesällä 1937 vielä toiset kaksi lisää. Vuoden 1938 jälkeen Smith ei kirjoittanut sarjaan uusia tarinoita kymmeneen vuoteen; kirjailijatoveri H. P. Lovecraft ja Smithin isä olivat molemmat kuolleet 1937, ja uupunut Smith lopetti fiktion kirjoittamisen jälleen. Vaikka hän kirjoitti uusia novelleja silloin tällöin, joukossa ei ollut Zothique-tarinoita, joskin hänellä oli joitakin toteutumatta jääneitä suunnitelmia. Vuosina 1942 ja 1944 Arkham House kuitenkin julkaisi Smithiltä kaksi novellikokoelmaa, ja mahdollisesti niistä innostuneena hän aloitti novellien kirjoittamisen uudelleen. Vuonna 1945 Smith suunnitteli kirjoittavansa "The Scarlet Succubus" -nimisen romaanin, joka käsittelisi ”seksin mielikuvituksellisia ja mystisiä mahdollisuuksia”, mutta teos jäi idean asteelle. Vuonna 1947 "Weird Talesissa" ilmestyivät lyhennetty versio ”The Voyage of King Euvoran” -novellista ja uusi tarina ”The Master of the Crabs”. Vuonna 1952 Smith kirjoitti vielä kaksi Zothique-teosta: ”Morthylla”-nimisen novellin ja näytelmän "The Dead Will Cuckold You". Moby Dick
Teosta hyljeksittiin omana aikanaan. Vasta ensimmäisestä maailmansodasta palannut sukupolvi löysi "Moby Dickin" ja kohotti Melvillen eturivin amerikkalaisten kirjailijoiden joukkoon. Kirjan ensimmäinen versio ilmestyi Britanniassa nimellä "The Whale". Kuukautta myöhemmin se ilmestyi Yhdysvalloissa, jolloin sen menekkiä yritettiin edistää vetävämmällä nimellä "Moby-Dick". Harry Potter
Ennen "Harry Potter ja viisasten kivi" -kirjan ilmestymistä Rowling oli jo alkanut kirjoittaa sarjan toista osaa "Harry Potter ja salaisuuksien kammio". Työnsä ohessa Rowling kirjoitti toista kirjaa ja sai Skotlannin taideneuvostolta apurahaa, jotka hän käytti tietokoneen ostamiseen. Kahden viikon kuluttua ensimmäisen kirjan julkaisusta Rowling luovutti Bloomsburylle toisen kirjan valmiin käsikirjoituksen. "Harry Potter ja salaisuuksien kammio" julkaistiin vuonna 1998, jolloin "Harry Potter ja viisasten kivi" oli jo kohonnut Britannian bestsellerlistan kärkeen. 8. heinäkuuta 1999 julkaistiin sarjan kolmas osa, "Harry Potter ja Azkabanin vanki". Kirja lisäsi Rowlingin kuuluisuutta ja varallisuutta, ja hän sai vierailla useissa tilaisuuksissa ja myynninedistämistapahtumissa. Howard Hawks
Hawksin ensimmäiset ohjaustyöt olivat vuonna 1926 ilmestyneet "The Road to Glory" ja "Viikunalehti". Ensimmäisissä elokuvissaan Hawks otti vaikutteita Ernst Lubitschilta, Erich von Stroheimilta ja Josef von Sternbergiltä, mikä näkyi erityisesti elokuvissa "Viikunalehti", "Paid to Love" (1927) ja "Prinssi Fazil" (1927). Dag Hammarskjöld
Hammarskjöldin ainoa kirja "Vägmärken" ilmestyi vuonna 1963 (suomeksi "Kiinnekohtia", Otava 1964). Kirja on kokoelma hänen päiväkirjamerkintöjään. Se alkaa vuodesta 1925, jolloin hän oli 20-vuotias, ja päättyy vuoteen 1960. Kirjassa Hammarskjöld osoittautuu kristilliseksi mystikoksi ja kuvailee diplomaattisia toimiaan ikään kuin henkistä matkaa. Kirjasta tuli suosittu Yhdysvalloissa etenkin opiskelijoiden keskuudessa. Markku Sadelehto
Sadelehdon muu työ genrekirjallisuuden saralla liittyy Jalavan julkaisemiin H. P. Lovecraftin "Koottuihin teoksiin". Hän kirjoitti kuusiosaiseen sarjaan esipuheita ja jälkisanoja kuvaillen niissä 1900-luvun merkittävimmän kauhukirjailijan elämää, tuotantoa ja vaikutusta. Kuudenteen osaan "Hautakummun salaisuus sekä muita kertomuksia ja kirjoituksia" Sadelehto myös suomensi uudelleen esseen ”Yliluonnollinen kauhu kirjallisuudessa” ja valikoi siihen Lovecraftin "The Conservative" -lehdessä julkaisemia mielipidekirjoituksia. Necronomicon
Lovecraftilta kysyttiin usein oliko "Necronomicon" oikeasti olemassa. 29. heinäkuuta 1936 hän kommentoi kirjan olemassaoloa seuraavasti: Clarice Lispector
Lispector kirjoitti ensimmäisen romaaninsa "Perto do coração selvagem" ("Lähellä villiä sydäntä") vuonna 1942 kymmenen kuukauden mittaisen kiihkeän työperiodin aikana. Se ilmestyi joulukuussa 1943, jolloin Lispector oli 23-vuotias. Tätä romaania, kuten hänen myöhempiäkin teoksiaan, leimasi hyvin voimakas keskittyminen sisäisiin mielentiloihin. Romaani kertoo nuoren Joana-nimisen naisen sisäisestä maailmasta, ja teos aiheutti valtavan kohun. Lispectoria verrattiin Virginia Woolfin, ja hänen arveltiin saaneen tajunnanvirtatyyliinsä tältä vaikutteita, mutta Woolfin tuotantoa hän ei kuitenkaan vielä silloin tuntenut. Häntä verrattiin myös James Joyceen, mutta tätäkään Lispector ei tuntenut, vaan kirjan otsikkoa ja Joycelta lainattua mottoa ehdotti Lúcio Cardoso. Muita hänen yhteydessään mainittuja kirjailijanimiä ovat Tšehov ja Katherine Mansfield.