Kuinka monta sienilajia Suomessa kasvaa?
Sienet
Itiöemä on kotelosienten ja kantasienten suvullinen lisääntymisrakenne. Helposti näkyvänä osana itiöemä toimii sienilajin tunnistamisen menetelmänä.
Suomessa on noin 2 000 eri sienilajia, joista ravinnoksi, ruokasieniksi sopii noin 200. Itiöemiä on useita erilaisia. Kantasienten itiöemän osat ovat jalka ja lakki. Lakin alapinnalla ovat pehmeät helposti irtoavat piikit, heltat tai pillit. Lakin päällä ja jalan tyvessä voi olla jäänteitä nuoren itiöemän ulkosuojuksesta. Jalan ympärillä oleva rengas on jäänne helttoja suojanneesta sisäsuojuksesta. Sienen malto koostuu rihmoista ja on siksi yleensä säikeistä. Mallossa voi olla maitiaisnestettä.
Nätkelmät
Nätkelmät ("Lathyrus") on noin 160 lajia sisältävä hernekasvisuku. Nätkelmät ovat kasvutavaltaan pensasmaisia tai köynteleviä. Niiden lehdet ovat parilehdykkäisiä ja punaiset, vuoletit tai keltaiset kukat kasvavat joko yksittäin tai terttuina. Lajeista useimmat ovat kotoisin lauhkean ilmaston alueelta, useimmat Aasiasta (78 lajia) tai Euroopasta (54 lajia). Muutamien nätkelmälajien siemenissä on aminohappoa, joka suurina määrinä syötynä aiheuttaa halvausoireita. Sienten viljely
Suursienten viljelyssä ylivoimaisesti johtava maa on FAO:n tilastojen mukaan Kiina, jossa tuotettiin vuonna 2013 7 miljoonaa tonnia sieniä, arvoltaan yli 12 miljardia dollaria. Tuotantomäriltään seuraavissa Italiassa tuotettiin noin 800 000 ja Yhdysvalloissa noin 400 000 tonnia sientä, arvoltaan 1,4 ja 0,7 miljardia. Suomen osuus oli 1,5 tuhatta tonnia ja 2,6 miljoonaa dollaria. Tilastosta puuttuvat hiivat. Hiivaa on Suomessa tuotettu teollisesti vuodesta 1897 lähtien. Jos Kiina onkin suursienten viljelyssä johtava maa, markkinoi esimerkiksi Kennett Square -niminen kaupunki Pennsylvaniassa itseään maailman sienipääkaupunkina. Omena
Erilaisia omenalajikkeita on ainakin 7 500. Vain osaa lajikkeista viljellään kaupallisesti. Esimerkiksi Yhdysvalloissa kaupallisesti viljeltäviä lajikkeita on noin sata, mutta niiden lisäksi noin 2 500 lajiketta viljellään pienimuotoisesti hedelmätarhoissa. Omenalajikkeet vaihtelevat kirsikan kokoisista omenoista suuriin, jopa greipin kokoisiin omeniin. Ne voidaan luokitella neljään luokkaan puun kukkimisajankohdan ja siten hedelmän poiminta-ajankohdan mukaan tai lajikkeen käyttötarkoituksen mukaan. Sinilatvakasvit
Alaheimo on sinilatvakasvien suurin ja käsittää 13–22 sukua, joissa on yhteensä 350 lajia. Ne ovat pääasiassa enemmän tai vähemmän autiomaiden ruohoja, harvoin pikku pensaita. Joillakin lajeilla esiintyy lyhytversoja, kasvussaan ehkäistyneitä haaroja. Lehdet ovat joko kerrannaisia tai yksinkertaisia. Joskus kukat ovat vastakohtaisia. Heteenpalhot ovat tavallisesti sulautuneet teriöön. Siemenet ovat siivettömiä tai kapeasiipisiä. Sianpuolukat
Sianpuolukat ("Arctostaphylos") on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva kasvisuku. Sianpuolukkoja on kaikkiaan noin 50 lajia, joista Suomessa tavataan vain kaksi: sianpuolukka ("Arctostaphylos uva-ursi") ja riekonmarja ("Arctostaphylos alpinus"). Viherpahkurasammalet
Viherpahkurasammalet ("Gymnostomum") on lehtisammalsuku, joka kuuluu toukosammalten heimoon. Suvussa on 85 lajia. Suomessa kasvavat viherpahkurasammal, pohjanpahkurasammal ja kalkkipahkurasammal, joista kaksi on äärimmäisen uhanalaisia. Isonuijakas
Isonuijakas ("Clavariadelphus pistillaris") on korkeintaan 20 senttiä korkea nuijamainen sileä sienilaji. Sieni on aluksi vaaleankeltainen ja vanhemmiten okransävyinen ja punatäpläinen. Sienen malto on valkoista, pehmeää ja haurasta, murtumiskohdista ruskeanpunaista. Maku on kitkerä tai joskus mieto. Sieni kasvaa rehevissä lehtimetsissä. Se on Suomessa melko harvinainen. Sienisääsket
Sienisääskillä voidaan jossain tapauksissa tarkoittaa myös muutamien Sciaroidea-yläheimon heimojen muodostamaa parafyleettista joukkoa, johon kuuluvat seuraavat heimot:
Suomesta näiden heimojen lajeja tunnetaan yhteensä 741 kappaletta, kun taas maailmanlaajuisesti pelkästään sienisääskien (Mycetophilidae) heimon lajeja tunnetaan yli 3 000 kappaletta 150 suvussa ja tieteelle tuntemattomia lajeja uskotaan olevan ainakin kaksinkertainen määrä. Okavangon suisto
Okavangon suiston alueella kasvaa yli tuhat kasvilajia. Lajeja on 530 suvusta ja 134 heimosta. Monimuotoisimpia heimoja ovat heinäkasvit, sarakasvit, asterikasvit ja hernekasvit, joista jokaisesta löytyy lajeja yli 20 suvusta. Noin 60 prosenttia Okavangon suiston kasvilajeista kasvaa kuivalla maalla saarilla ja hiekkaniemekkeillä. Useita niistä ei tavata suistoa ympäröivällä kuivalla savannialueella, josta ei löydy kasveille tarpeeksi kosteutta tai tarpeeksi korkealla olevaa pohjaveden pintaa. Botswanassa ei ole toista yhtä monimuotoista kasvialuetta, ja maailman mittakaavassa vain Brasilian Pantanal on monimuotoisempi kosteikkoalue.
Okavangon suistoalueella on monenlaisia elinympäristöjä. Suurten jokiuomien ja järvien keskiosassa on avoimen veden elinympäristö. Jokikanavien varsilla ja monissa soissa kasvaa ruoko- ja kaislakasvillisuutta. Sädekaislojen ja ruokojen hallitsemat alueet muodostavat omat erilliset kasvuympäristöt. Pysyvillä soilla kasvaa lisäksi norsunheiniä ja viikunoiden hallitsemaa kasvillisuutta. Matalilla soilla ja säännöllisesti tulvivilla tulvatasangoilla kasvillisuutta hallitsevat järvikaisloihin kuuluva "Schoenoplectus corymbosus" ja sädekaisloihin kuuluva "Cyperus articulatus". Näiden lisäksi merkittäviä elinympäristöjä ovat kausittain tulvivat tulvatasangot, saarten rannikkojen kasvillisuus, saarten keskustojen ruohokasvillisuus ja pienten lampien eliöyhteisöt. Sitrusheinät
Sitrusheinät eli sitruunaruohot ("Cymbopogon") on noin 55 lajia käsittävä heinäkasvisuku. Suvun lajit ovat monivuotisia, jopa kaksimetrisiksi kasvavia heiniä, jotka tuoksuvat voimakkaasti sitruunalle. Lajeja kasvaa laajalla alueella Afrikan, Aasian ja Oseanian trooppisilla ja lämpimillä alueilla. Suvun tärkeimmät lajit ovat malabarinsitrusheinä ("Cymbopogon flexuosus"), joka kasvaa Kambodžasta Intiaan ja Sri Lankaan ulottuvalla alueella, sekä intiansitrusheinä ("Cymbopogon citratus"), joka lienee alun perin peräisin Malesiasta. Myrkkymadonlakki
Myrkkymadonlakki ("Psilocybe cyanescens") on kupera tai laakealakkinen nahanruskea tai okranruskea sienilaji. Sen heltat sinertyvät kosketettaessa. Sen jalka on aluksi valkea ja vanhemmiten sinertyvä. Sienen malto on valkeaa. Sen heltat ovat harmaanruskeat tai tummanruskeat. Sieni kasvaa lahoavilla kasvinjätteillä tai puunjätteillä. Sitä ei esiinny Suomessa. Heinäkasvit
Heinäkasvit (Poaceae, aikaisemmin myös Graminaceae) on yksisirkkaisten luokkaan kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu noin 600 sukua ja 10 000 lajia. Useimmat lajit elävät luonnostaan vain yhdellä mantereella, mutta ihmisen mukana ne ovat levinneet laajalle. Arviolta 20 % maapallon kasvillisuuspinnasta on heinien peittämää. Heinäkasvit on taloudellisesti tärkein kasviheimo. Silmänapalakki
Silmänapalakki ("Rickenella swartzii" syn. "Rickenella setipes") on kellomainen tai laakea navallinen tummanvioletti sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset tai harmaat. Sienen jalka on kellanvalkoinen. Sieni kasvaa kosteissa metsissä sekä soiden laitamilla ja puronvarsilla. Se on Suomessa yleinen. Keltakärpässieni
Keltakärpässieni ("Amanita citrina") on kantasieniin kuuluva sieni, jota tavataan ainakin eteläisimmissä osassa Suomea. Sieniä kasvaa sekä pihoilla että metsissä. Kasvimuseo
Merkittäviä erilliskokoelmia on kaksi:Sienikokoelmissa on noin 850 000 näytettä, joista noin puolet on jäkäliä. Sienitiimiä vetää yli-intendentti Soili Stenroos. Suolakkeet
Suolakkeet ("Triglochin") on kasvisuku suolakekasvien heimossa. Siihen kuuluu 25 lajia. Suolakekasvien ("Juncaginaceae") nimisuku "Juncago" on synonyymi "Triglochin"-suvulle. Euroopassa esiintyy viisi suolakelajia, joista Pohjoismaissa ja Suomessa kasvaa kaksi: merisuolake ("Triglochin maritima") ja hentosuolake ("Triglochin palustris"). Ne ovat monivuotisia ruohomaisia kasveja, joilla tuulipölytteisinä on aivan pienet vaatimattomat kukat pitkässä tertussa. Suolakkeet kasvavat Pohjoismaissa yleensä merenrannoilla ja soilla. Heinäperhoset
Heinäperhoset ("Satyrinae") on täpläperhosten ("Nymphalidae") alaheimo, joka joskus luetaan omaksi heimokseen. Heinäperhosia tunnetaan maailmanlaajuisesti yli 2400 lajia. Uusimpien tutkimusten mukaan ne eivät välttämättä muodosta monofyleettistä ryhmää. Suomen Siemenperunakeskus
Yhtiön tuotanto-ohjelmassa ovat tällä hetkellä seuraavat lajikkeet: Arielle, Bintje, Blue Congo, Ditta, Fambo, Fontane, Hankkijan Tanu, Hankkijan Timo, Idole, Kardal, Lady Claire, Lady Felicia, Matilda, Melody, Musica, Nicola, Pito, Posmo, Puikula, Rikea, Rosamunda, Saturna, Sieglinde (Siikli), Suvi, Tomppa, Van Gogh ja Velox. Luonnontuotteet
Syötäviä luonnonsieniä kasvaa satoja, ja ne tuottavat vuosittain yli miljardin kilon sadon. Tästä hyödynnetään vain prosentin verran. Syötävistä luonnonsienistä 23 lajia tai lajiryhmää on määritelty kauppasieniksi. Nämä ovat kohtalaisen helposti tunnistettavissa, ja niitä voidaan Suomessa myydä esimerkiksi toreilla ja kaupoissa. Haaparousku
Haaparouskua tavataan heinäkuun lopusta aina marraskuulle asti. Se on Suomessa yleinen ja satoisa sieni, joka kasvaa kaikkialla maassa. Erityisesti se kasvaa hieman soistuneissa kangasmetsissä, mutta myös rehevät ja lehtipuuvaltaiset metsät ovat sen kasvupaikkoja. Yleensä sieni kasvaa harvoina ryhminä. Sykerösammalet
Suomessa kasvaa kolme sykerösammallajia, ja yksi laji luokitellaan hävinneeksi (RE). Kangaslimaseitikki
Kangaslimaseitikki ei ole myrkyllinen muttei myöskään erityisen hyvän makuinen sieni. Seitikkilajeja on Suomessa satoja ja osa niistä on hankalasti tunnistettavia, niitä ei suositella perusruokasienestäjien kerättäväksi. Siilit
Siilien heimoon kuuluu 10 sukua, joissa on kaikkiaan 24 lajia. Niistä suurin osa on afrikkalaisia ja aasialaisia, ja Euroopassa elävät vain välimerensiili, siili ja aiemmin idänsiilin alalajina pidetty "Erinaceus roumanicus". Suomessa on toistaiseksi tavattu vain tavallista siiliä, mutta "E. roumanicus" on levinnyt jo Viroon ja saattaa tulevaisuudessa laajentaa elinaluettaan Suomenlahden pohjoispuolellekin. Vitiset
Vitiset ("Didymium") on limasienisuku. Sukuun kuuluu 79 lajia, joista neljäätoista on löydetty Suomesta. Punavyöseitikki
Jos ei tunne seitikkejä kannattaa jättää se keräämättä, sillä jotkut seitikkilajit ovat kuolettavan myrkyllisiä. Seitikit saattavat olla Suomen runsaslukuisin sienisuku. Euroopassa seitikkejä on ainakin 450–500 lajia. Punavyöseitikin on ruoaksi kelpaava, vaikka sisältääkin kortinariini-A-ainetta pienen määrän. Kuitenkaan kortinariini-B:tä siitä ei löydy ollenkaan. Englantilaisten tutkijoiden mukaan juuri kortinariini A ja B, etenkin silloin kun ne esiintyvät yhdessä, ovat myrkytyksen vaikuttavia aineita. Koska punavyöseitikki ei ole maultaan kehuttava ja seitikkien suvussa on myös hyvin myrkyllinen suippumyrkkyseitikki, lajia ei suositella perussienestäjien kerättäväksi. Myrkytysvaaraan on aina suhtauduttava vakavasti, joten mikäli poimit tämän sienen, ole varma lajitunnistuksesta. Herkkusieni
Herkkusieni ("Agaricus bisporus") on maailman viljellyin sieni, jota on viljelty Ranskassa jo 1700-luvulta saakka. Suomessa viljely aloitettiin 1940-luvulla. Villinä herkkusieni kasvaa Etelä-Euroopassa. Herkkusieni on tuoreena kiinteä ja sen malto on vaaleaa. Vanhetessaan herkkusienen heltat aukeavat ja niiden väri tummuu. Eri herkkusienilajien määritys on usein vaikeaa. Siniviuhkakasvit
Siniviuhkakasvien heimo jakaantuu fylogeneettisesti kolmeen tribukseen, joista yhdellä ei ole vielä nimeä.Ryhmä koostuu kolmesta suvusta ja 97 lajista, jotka kasvavat pääosin Australiassa, jokunen Uuden-Guinean eteläosassa. Tribuksen kasveilla on kukassaan yhteen kasvaneet heteet. Suvussa "Dampiera" on 66 lajia.Tribuksessa on vain yksi laji, kautta koko Australian levinnyt "Brunonia australis". Se on ruoho, jonka kukinto on mykerömäinen. Verhiössä on rihmamaisia karvoja, teriö on säteittäissymmetrinen eikä teriönpuolikkaissa ole siivekkeitä. Sikiäin on kehänpäällinen. Siemenessä ei ole endospermiä. Tribus käsittää kahdeksan sukua ja 330 lajia ja on levinnyt Australiaan, Uuteen-Seelantiin, Chileen ja Kiinaan. Lisäksi siniviuhkojen ("Scaevola") 100 lajia on valloittanut koko tropiikin rannikot. "Goodenia"-suvussa on 190 lajia. Tribuksen kasvit ovat ruohoja tai pensasmaisia, ja niiden kukissa hetiö on kiinnittynyt teriön tyveen. Kromosomiluku n = 8 (7). Siika
Suomessa on erotettu viisi tai kuusi pääasiallista siikamuotoa: pohjasiika, karisiika, vaellussiika, järvisiika, planktonsiika ja tuppisiika. On pitkään ollut kiistanalaista, ovatko nämä erillisiä lajeja. Suomessa nykyään vallitsevan käsityksen mukaan ne kuitenkin katsotaan kaikki yhteen ja samaan lajiin "Coregonus lavaretus" kuuluviksi, eikä niitä pidetä edes alalajeina. Toinen siikojen suvun ("Coregonus") Suomessa luonnonvaraisena elävä laji on muikku. Lisäksi joihinkin Suomen vesiin on istutettu siperialaista peledsiikaa. Tyräkkikasvit
Tyräkkikasveihin sisältyy noin 5730 lajia, jotka jaetaan 218 sukuun. Runsaslajisimpia sukuja ovat "Euphorbia" (2420), "Croton" (1300) ja "Acalypha" (430 lajia). Suomessa heimon suvuista kasvavat luonnonvaraisina tyräkit ja sinijuuret. Kynsikäävät
Kynsikäävät ("Trichaptum") on sienisuku, johon kuuluu valkolahoa aiheuttavia pienikokoisia ryhmittäin esiintviä lakillisia kääpiä, joiden itiöemät ovat ohuita ja kerroksittaisia. Suomesta tunnetaan neljä lajia, joista yleisin on kuusenkynsikääpä ("T. abietinum"). Muut ovat koivunkynsikääpä ("T. biforme"), männynkynsikääpä ("T. fuscoviolaceum") ja lapinkynsikääpä ("T. laricinum"). Ketokatkerot
Ketokatkerot ("Gentianella") on katkerokasvisuku, jonka 250 lajista kasvaa Suomessa viisi, yleisimpänä ketokatkero ("Gentianella campestris"). Kaksi kasvaa vain tunturialueella. Ne ovat pieniä yksi- tai kaksivuotisia ruohokasveja. Kehtokatkeroa lukuun ottamatta ne ovat uhanalaisia, horkka-, keto- ja rantakatkero erityisesti suojeltavia lajeja. Kärsämöt
Suomessa kasvaa yleisenä kaksi kärsämölajia: siankärsämö ("Achillea millefolium") ja ojakärsämö ("Achillea ptarmica"). Suomessa esiintyviä siankärsämön alalajeja ovat etelänsiankärsämö ("Achillea millefolium" subsp. "millefolium") ja pohjansiankärsämö ("Achillea millefolium" subsp. "alpestris"). Keltanapalakki
Keltanapalakki ("Lichenomphalia alpina" vanh. "Omphalina luteovitellina") on kupera tai laakea navallinen sienilaji. Lakki on keltainen. Sienen heltat ovat keltaiset tai kellanvalkoiset ja juomuiset. Sienen jalka on kellanvalkoinen tai keltainen, mutta lakkia vaaleampi. Sieni kasvaa humuksella ja matalassa sammalikossa tuntureilla. Se on pohjoinen laji Suomessa ja kasvaa "Botrydina vulgaris" -lajin seurassa. Myrkkyrisakas
Myrkkyrisakas ("Inocybe erubescens") on kalkkimailla viihtyvä tappavan myrkyllinen sienilaji. Sen tunnistaa helpoimmin vanhemmiten risaisiksi käyvästä lakista ja imelästä maanhajusta. Laji on Suomessa harvinainen, se kasvaa loppusyksystä kalkkimailla. Luettelo Suomen kempeistä
Luettelo Suomen kempeistä sisältää Suomesta tavatut kemppilajit (yläheimo Psylloidea). Suomesta on vuoteen 2012 mennessä tavattu 92 kemppilajia. Näistä vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa uhanalaisuudeltaan vaarantuneeksi (VU) on luokiteltu kuusi. Lisäksi kymmenen lajia on katsottu silmälläpidettäväksi (NT) ja neljä hävinneeksi (RE). Kahden lajin uhanlalaisuutta ei voitu arvioida tietojen puutteellisuuden takia (DD) ja 11 lajia katsottiin arviointiin soveltumattomiksi (NA). Cicindela
Suomessa on tavattu neljä suvun lajia. Yleisin laji on kenttäkiitäjäinen ("Cicindela campestris"). Muita tavattuja lajeja ovat nummikiitäjäinen ("Cicindela sylvatica"), hietikkokiitäjäinen ("Cicindela hybrida") ja "Cicindela maritima". Jäkälät
Jäkälät eivät muodosta luonnollista ryhmää, vaan ne ovat erikoistuneita sieniä. Jäkälälajeja arvioidaan olevan 17 500–20 000, ja Suomessa niistä esiintyy noin 1 500 lajia. Lähes kaikki lajit kuuluvat kotelosieniin ja vain muutamat kantasieniin ja muihin sieniryhmiin. Suomen luonto
Ainoita yksinomaan Suomessa tavattavia putkilokasveja ovat jotkut voikukan ja keltanoiden mikrolajit. Lisäksi pulskaneilikalla on erityinen vain Suomessa esiintyvä serpentiinirotu. Suomessa kasvaa kaikkiaan noin 60 Fennoskandian ja Itämeren maille endeemistä putkilokasvilajia tai -rotua, joita on eniten Itämeren rannikolla. Kotoperäisiä lajeja Pohjanlahden rannikolla ovat perämerensilmäruoho, perämerenmaruna ja pohjanlahdenlauha sekä Fennoskandian tuntureilla ruijankissankäpälä, pahta-ailikki ja pahtahietaorvokki. Sinitatti
Sinitatti ("Gyroporus cyanescens") on Suomessa harvinainen kastanjatatin sukuinen sienilaji. Se on hyvin vaalean-kermanvärinen, lakin pinta hieman kellertävä, epätasaisen poimuinen ja nukkainen samoin kuin paksu lokeroinen jalkakin. Pillit ovat tiheässä. Sieni muuttuu nopeasti vioittuneista kohdastaan indigonsiniseksi. Sitä kehutaan erinomaisen makuiseksi. Suomessa sitä on tavattu enimmäkseen etelärannikolla eikä se ole varsinainen synkkien metsien laji, mutta viihtyy mäntyjen ja jalojen lehtipuiden kanssa. Corticiaceae
Corticiaceae on taksonomialtaan vanhentunut, mutta käyttökelpoinen sieniheimo. Siinä on arviolta yli 50 000 tutkittua lajia maailmanlaajuisesti. Käytännössä lajit ja suvut saattavat olla hyvinkin kaukana toisistaan. Luokitustä käytetään etenkin kääpämäisten sienien, jotka eivät kuitenkaan ole varsinaisesti kääpiä, tutkimukseen. Corticiaceae-ryhmä sisältää monia metsän ekologian kannalta merkittäviä lajeja, esimerkkinä orvakat. Ruokasieni
Suomessa arvioidaan olevan 2 000 suursienilajia, joista syötäviä yli 500 ja ruokasieninä huomionarvoisia parisataa. Suomen kokonaissienisato on noin 1 500 miljoonaa kilogrammaa ja hyvänä sienivuonna 5 000 miljoonaa kiloa. Tämän perusteella joka vuosi olisi kerättävissä ainakin 1 000 miljoonaa kiloa ruokasieniä. Syötävistä sienistä on yleisiä yli puolet eli 252 lajia ja runsassatoisia 137 lajia. Toivo Rautavaara on tehnyt syötävistä sienistä seuraavan laskelman: Naavat
Naavalajeja on useita satoja. Eräässä Józef Motykan vuonna 1947 laatimassa luettelossa niitä mainitaan 451 lajia. Nykyisen käsityksen mukaan monet niistä kuitenkin ovat vain samojen lajien muunnoksia, jotka ovat sopeutuneet paikallisiin olosuhteisiin. Monista muodoista on edelleen epäselvää, onko niitä pidettävä eri lajeina. Myös Suomessa katsottiin vuonna 1951 kasvavan 34 naavalajia, mutta nykyisen käsityksen mukaan vain 12. Koko maailmassa naavalajeja tunnetaan noin 500, ja suku on karpeiden heimon ("Parmeliaceae") suurimpia. Ulkonäkönsä puolesta naavat sekoitetaan helposti luppoihin. Pesusienikurkut
Pesusienikurkut eli sienikurkut ("Luffa") on kasvisuku kurkkukasvien heimossa. Siihen kuuluu viisi lajia. Tunnetuin suvun laji on hyötykasvina viljelty Kaakkois-Aasiasta kotoisin oleva yksivuotinen köynnös pesusienikurkku. Kastikat
Kastikat ("Calamagrostis") on heinäkasvisuku, johon kuuluu noin 230–270 lajia. Monet kastikoista ovat morfologialtaan samanlaisia, mutta niillä on oma maantieteellinen levinneisyys. Suomessa kasvaa kuusi kastikkalajia, joista korpikastikka ("Calamagrostis purpurea") on yleinen koko maassa ja muut ovat yleisiä jossain osassa maata. Ripsiäiset
Suomesta tunnetaan noin 138 ripsiäislajia, koko maapallolta 5 500 lajia. Ripsiäisillä on pistävät ja imevät suuosat ja ne käyttävät ravinnokseen kasvisolukkoa, siitepölyä tai sienirihmastoa ja -itiöitä. Eräät lajit ovat myös petoja. Aikuiset ripsiäiset ovat nelisiipisiä, tynkäsiipisiä tai siivettömiä, 1–5 mm:n pituisia, kapeita ja useimmiten litteitä hyönteisiä. Jotkut ripsiäislajit lisääntyvät ilman hedelmöitystä, partenogeneettisesti. Ripsiäisten alalahkoihin kuuluvat pistinripsiäiset ("Terebrantia"), joilla on tikarimainen munanasetin ja torviripsiäiset ("Tubulifera"), joilla on takaruumiin kärki torvimainen. Mesisienet
Suomesta tunnetaan neljä mesisienilajia: Sinisukkaseitikki
Sinisukkaseitikki ("Cortinarius evernius") on harmaanruskea tai violetinsävyinen seitikkilaji. Lakki on kellomainen ja siinä on suojusjätteitä. Sienen jalka on harmaanvioletti, ja siinä on siksakki-kuvioina suojusjätteitä. Heltat ovat aluksi harmaanvioletit ja sitten ruskehtavat. Sieni kasvaa havumetsissä karuilla paikoilla kuten soiden reunamilla yleisenä koko Suomessa. Siroukonsieni
Siroukonsieni ("Lepiota felina") on ruskea tai musta pikku-ukonsienilaji. Sienen jalka on valkean tummasuomuinen ja siinä on rengas. Heltat ovat valkoiset. Sieni tuoksuu voimakkaan epämiellyttävälle eikä ole ruokasieni. Se kasvaa Suomessa harvinaisena kalkkimailla. Apilat
Apilaa pystytään viljelemään koko Suomessa oikeilla lajivalinnoilla. Käytännössä Suomessa yleisesti viljeltäviä apiloita on neljä: puna-apila ("Trifolium pratense"), valkoapila ("Trifolium repens"), alsikeapila ("Trifolium hybridum") ja persianapila ("Trifolium resupinatum"). Näistä puna-apilasta ja alsikeapilasta löytyy lajikkeita, jotka menestyvät aivan pohjoisinta Suomea (viljelyvyöhyke 5) myöten. Persianapilaan viljely rajoittuu vyöhykkeeseen 4 ja valkoapilan vyöhykkeeseen 3. Persianapilaa käytetään usein viherlannoitukseen ja kesannointiin, koska sillä on hyvä typensidontakyky ja juuristovaikutus. Sitruunamelissa
Sitruunamelissa kasvaa villinä Aasiassa, viljeltynä lähes koko Euroopassa. Se on monivuotinen, mutta Suomessa se talvehtii ulkona vain maan eteläisimmissä osissa. Sielläkin sen versot kuolevat pakkasten tullen, mutta maanalaisista osista nousee uusia keväällä. Lisäksi kasvi siementää itse ja leviää sekä kasvullisesti että siemenistä. Sitruunamelissa on myös hyvä mehiläiskasvi. Ulkonäöltään sitruunamelissa muistuttaa pienikokoista valkopeippiä. Siilikkäät
Maailmasta siilikäslajeja tunnetaan noin 11 000. Niistä palearktisella alueella tavataan noin 350 lajia ja Euroopassa 98. Siilikkäitä tavataan kaikenlaisissa ympäristöissä ja muutamat lajit elävät hyvinkin karuissa olosuhteissa korkealla vuoristoissa tai tundralla. Ryhmä jaetaan kolmeksi alaheimoksi, joista kahden edustajia löytyy Suomesta. Keltasiipien alaheimon (Lithosiinae) lajeja on Suomessa 17 ja aitosiilikkäiden alaheimon (Arctiinae) lajeja on tavattu parikymmentä. Ukonkuukunen
Ukonkuukunen ("Lycoperdon utriforme", vanh. "Calvatia utriformis") on pallomainen valkoinen sienilaji, joka kasvaa Suomessa paikoitellen typpipitoisilla alueilla, kuten laitumilla. Laji on nuorena syötävä, mutta vanhemmiten pahan makuinen. Sinisateet
Sinisateet ("Wisteria") on kasvisuku, joka kuuluu hernekasvien heimoon. Sinisateisiin kuuluu noin kymmenen lajia. Ne ovat puuvartisia köynnöksiä, joista monia viljellään koristekasvina. Kiinasta kotoisin oleva kiinansinisade on Suomen ilmastossa hyvin talvenarka, mutta saattaa talvehtia Etelä-Suomessa. Jäkälät
Jäkälät ("Lichenes") on symbioottinen eliöryhmä, joka koostuu sienestä ja mikroskooppisista viherlevistä tai syanobakteereista. Jäkälien ulkomuoto määräytyy sieniosakkaan mukaan, minkä seurauksena ne saavat tieteellisen nimensä sienen perusteella. Yleensä sieni kuuluu kotelosieniin ("Ascomycota"), harvoin kantasieniin ("Basidiomycota"). Jäkälälajeja arvioidaan olevan noin 17 500–20 000, joista Suomessa esiintyy noin 1 500 lajia. Pentaphylacaceae
Tribus käsittää yhdeksän sukua ja 233 lajia Kaakkois-Aasiassa saaristoineen, Havaijilla, Keski- ja Etelä-Amerikassa, Länsi- ja Itä-Afrikassa sekä Kanariansaarilla. Kasvien lehdet ovat hajallaan versossa tavallisesti kahdessa rivissä, joskus kierteisesti. Lapa on ehyt- tai sahalaitainen. Kukat ovat kaksi- tai yksineuvoisia, jolloin kasvit ovat kaksikotisia. Kukat voivat sijaita ryhmissä. Heteitä on jopa 60 yhtenä kiehkurana. Sikiäin, joka koostuu tavallisesti kolmesta yhteen kasvaneesta emilehdestä, on tavallisesti kehänpäällinen ja sisältää usein runsaasti siemenaiheita. Hedelmä on tavallisesti marja, harvoin luumarja, ja ruskeita tai mustia siemeniä on tavallisesti paljon. Runsaiten on lajeja suvuissa "Adinandra" (80), "Eurya" (75) ja "Freziera" (57). Suomen kasvisto
Suomen sata yleisintä putkilokasvilajia ovat
Näkinpartaisten luokkaan kuuluvia viherleviä Suomessa tunnetaan 21 lajia. Sienten viljely
Sienten viljely on erittäin monitahoinen ja monesta syystä tapahtuva tapa lisätä yhden sienten biologisen kunnan edustajan kasvua. Sieniä voidaan viljellä laboratorio-olosuhteissa tieteellisin, esimerkiksi lääketieteellisin perustein. Usein sieniä viljellään mikrobiologian laboratorioissa. Myös suursienten itiöemiä on viljelty vuosisatoja ravinnoksi, lääkkeeksi ja toisinaan huumaviin tarkoituksiin. Ruokasienten viljely on lupaava ja kasvava tuotannonala, ja siinä johtava maa on Kiina. Kaupallisia ketjuja on kehitteillä tuotteille laajalti. Tiettävästi sieniä ei ole toistaiseksi viljelty värjäystarkoituksiin. Sienet
Sienet voivat olla rakenteeltaan joko rihmastollisia tai hiivamaisia. Rihmastolliset sienet muodostuvat putkimaisista ja haaraisista sienirihmoista eli hyyfeistä. Yksisoluisia, ei-rihmastollisia sieniä puolestaan kutsutaan hiivoiksi. Monet rihmastolliset sienilajit kasvattavat lisäksi maan päälle suvunjatkamistarkoituksessa itiöemän. Arkikielessä sienistä puhuttaessa tarkoitetaan yleensä juuri itiöemiä. Niitä ovatkin kaikki ruokasienet, mutta myös myrkkysienet. Sapet
Sapet, aiemmin "rantasapet", ("Centaurium") on kasvisuku katkerokasvien heimossa. Se sisältää ainakin kaksikymmentä lajia. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikan sanasta "kentaurion", joka on jo Hippokrateen käyttämä kasvinimi. Pohjoismaissa esiintyy kolme sappilajia: rohtosappi, isosappi ja pikkusappi. Ne ovat yksi- tai kaksivuotisia matalakasvuisia vaaleanpunakukkaisia ruohoja. Suomessa kasvaa kaksi luonnonvaraista sappilajia, isosappi ja pikkusappi. Ne ovat melko yleisiä merenrantakasveja, joita esiintyy runsaimmin lounaisrannikolla. Nokisienet
Nokisienet ("Ustilaginomycotina") ovat kantasieniin kuuluva sieniryhmä, johon kuuluu noin 1500 lajia. Suurin osa näistä lajeista elää kasvien loisina, ja ne aiheuttavat monia taloudellisesti merkittäviä kasvitauteja. Monilla viljalajeilla loisii nokisieniä, jotka haittaavat kasvua ja jopa pilaavat sadon. Luettelo Suomen limasienistä
Luettelo Suomen limasienistä sisältää Suomesta tavatut 204 limasienilajia (kunta: Amoebozoa, kaari: Mycetozoa). Luettelon järjestys seuraa limasienten systemaattista järjestystä. Syreenit
Suomessa syreenit eivät ole luonnonvaraisia, mutta istutettuna tavallisin laji on pihasyreeni ("Syringa vulgaris"), jonka kukat ovat yleensä tyypillisen liilan väriset tai valkeat. Venäjän kielessä tunnetaan jopa väri "сиреневый" (syreeninvärinen), englannin tai alun perin turkin "lilac" on myös värin nimitys. Lisäksi näkee hybridejä sekä unkarinsyreeniä ("Syringa josikaea"). Sinijuuret
Kasvisuvun edustajista kasvaa Ahvenanmaalla sekä Etelä- ja Lounais-Suomessa harvinaisena esiintyvä lehtosinijuuri ("Mercurialis perennis"). Laji kukkii toukokuussa ja sen siemeniä levittävät muurahaiset. Toista kasvisuvun edustajaa eli rikkasinijuurta ("Mercurialis annua") on löydetty satunnaisesti Suomesta vanhoilta satamien painolastialueilta sekä puutarhoista rikkaruohona. Kilokit
Kilokit ("Suaeda") on kasvisuku, joka kuuluu revonhäntäkasvien heimoon ja luokiteltiin aiemmin savikkakasveihin. Siihen kuuluu 73 lajia. Euroopassa ja Välimeren ympäristön maissa esiintyy kolmisenkymmentä kilokkilajia. Suomessa kasvaa luonnonvaraisena yksi laji, pikkukilokki ("Suaeda maritima"), joka on harvinainen ja erittäin uhanalainen merenrantakasvi Ahvenanmaalla. Keltaryhäkäs
Keltaryhäkäs ("Cystoderma amianthinum") on okrankeltainen laakea ryhäkkäisiin kuuluva sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on okrankeltainen. Sieni kasvaa havumetsien sammalikoissa ja kedoilla yleisenä koko Suomessa. Piirtoheinät
Piirtoheinät ("Rhynchospora") on sarakasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu Suomessa kaksi luonnonvaraista lajia. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu noin 250–350 lajia. Piirtoheinät ovat pieniä, ja niiden varret ovat karvattomia sekä kolmisärmäisiä. Suvun lajit ovat monivuotisia, vaikka niillä ei ole varsinaista juurakkoa, vaan sen sijaan talvehtimissilmu. Kukintona on kahdesta neljään pienehköä tähkää tai sarjamaista ryhmää. Suomessa tavattavat lajit ovat valkopiirtoheinä ("Rhynchospora alba") ja sitä harvinaisempi ruskopiirtoheinä ("Rhynchospora fusca"). Sienet
Sienet luokitellaan nykyään niiden kehityshistoriallisten sukulaisuussuhteidensa mukaan. Varsinaisiin eli aitosieniin kuuluvat seuraavat kaaret: kantasienet, kotelosienet, piiskansiimasienet ja yhtymäsienet. Kantasienet ja kotelosienet ovat toisilleen läheisintä sukua. Niillä molemmilla on väliseinällinen rihmasto ja molemmat tuottavat suvullisia itiöitä erityisissä itiöemissä. Piiskasiimasienet ja yhtymäsienet ovat ilmeisesti eriytyneet itsenäisiksi ryhmikseen jo ennen kantasienten ja kotelosienten kehityslinjojen eriytymistä toisistaan. Sudenkorennot
Suomessa tavattu 60 sudenkorentolajia. Osa lajeista on rauhoitettu EU-direktiivillä ja niiden kiinni ottaminen sekä lisääntymis- ja levähdyspaikkojen hävittäminen ja heikentäminen on kiellettyä. Rauhoitetut lajit ovat viherukonkorento, kirjojokikorento, lummelampikorento, sirolampikorento ja täplälampikorento. Pohjanmesisieni
Pohjanmesisieni eli mesisieni ("Armillaria borealis") on yleisin Suomessa esiintyvistä neljästä "Armillaria mellea" -ryhmän mesisienilajista. Se kasvaa yleensä tuppaina lahokannoissa tai -puissa. Sieni saattaa kasvaa myös maassa, mutta tällöin se on useimmiten yhteydessä lahoaviin juuriin. Sen 5–10 cm leveä, kellanruskea, säikeinen ja harvasuomuinen lakki on kupera ja laakea. Vaaleanruskeassa, sitkeässä jalassa on selvä rengas. Eräät mesisienilajit tuottavat biologisesti valoa, ne hohtavat pimeässä. Suomen sienistä pimeässä hohtaa pohjanmesisienen lisäksi nuijamesisieni. Sinihelttajauhikas
Sinihelttajauhikas ("Melanophyllum eyrei") on kupera, likaisenruskea sienilaji. Sienen heltat ovat harmaanvihreät. Jalka on lakin värinen ja jauheinen. Sieni kasvaa lehtimetsissä multamailla. Se on Suomessa erittäin harvinainen ja siitä tunnetaan vain yksi varma löytö. Maksaruohot
Maksaruohot ("Sedum") on maksaruohokasveihin kuuluva suku, johon kuuluu noin 400 lajia. Maksaruohot ovat mehikasveja, joiden mehevät lehdet mahdollistavat niiden kasvamisen kuivilla seuduilla. Suvun edustajat ovat levinneet pohjoiselle pallonpuoliskolle. Kasvutavaltaan maksaruohot ovat pystykasvuisia matalia ruohoja tai mattomaisia maanpeittokasveja. Tähtimäisessä kukassa on yleensä viisi (harvoin neljä tai kuusi) terälehteä ja kaksin verroin heteitä. Kukka on lajista riippuen väriltään keltainen, valkoinen, vaaleanpunainen tai punainen. Suomessa esiintyy luonnonvaraisena seitsemän lajia ja useita lajeja kasvatetaan koristekasveina esimerkiksi kivikkopuutarhoissa, mistä niitä on paikoitellen siirtynyt myös luontoon puutarhakarkulaisina. Maksaruohojen kukat houkuttelevat perhosia. Jauheukonsieni
Jauheukonsieni ("Cystolepiota seminuda" syn. "C. sistrata") on kellomainen, jauheinen pikku-ukonsienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on jauheinen. Sieni kasvaa kostealla maalla pensastoissa, metsäteiden varsilla kaikenlaisissa metsissä. Jauheukonsieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se on Suomessa harvinainen. Sänkiöt
Sänkiöt ("Odontites") on näivekasveihin kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin kolmekymmentä kasvilajia, joista useimmat ovat puoliloisia. Suvun kasveja tavataan etenkin Välimeren maista. Suomessa sänkiölajeja tavataan kolme, esimerkiksi punasänkiö. Karhunköynnös
Karhunköynnös ("Calystegia sepium"), myös isokierto tai joskus "elämänlanka", on kiertokasveihin kuuluva monivuotinen köynnöstävä ruoho. Karhunköynnöksellä on lukuisia alalajeja, joista Suomessa kasvaa kaksi, valkokarhunköynnös ("C. sepium" ssp. "sepium") ja punakarhunköynnös ("C. sepium" ssp. "spectabilis"). Ampiaisyrtit
Ampiaisyrtit ("Dracocephalum") on huulikukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on 50 lajia. Ne ovat yksi- ja monivuotisia ruohovartiskasveja tai pieniä ainavihreitä pensaita. Suurin osa lajeista esiintyy Euraasiassa, muutamat Pohjois-Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Ampiaisyrttien lehdet ovat usein aromaattisen tuoksuiset. Neljä eri ampiaisyrttilajia, ketoampiaisyrtti, amerikanampiaisyrtti, isoampiaisyrtti ja siperianampiaisyrtti esiintyvät Suomessa luonnonvaraisina, ne ovat tulokaskasveja tai viljelyjäänteitä. Siiransammalet
Suomessa tavataan kuusi eri siiransammalta, joita kasvaa lähes koko maassa. Vesisiiransammal on vasta myöhään löydetty Suomesta ja on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Vain Pohjois-Karjalassa esiintyvä idänsiiransammal kuuluu arviomatta jätettyihin lajeihin (NE). Heinäkasvit
Brachyelytreae käsittää vain yhden kolmilajisen suvun, joka kasvaa Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Toinen kladi on nimeltään Nardeae, ja siinä on kaksi yksilajista sukua Euroopassa.
Kolmas kladi (Phaenospermateae) koostuu seitsemästä suvusta ja niiden 11 lajista, joiden levinneisyys on hajanainen: niitä on Keski-Aasiasta Itä-Aasiaan, Australiassa, Meksikossa, Balkanin niemimaalla ja Kaukasuksella. Neljäs kladi on nimetön ja suurin, siinä on 169 sukua ja 3833 lajia, jotka kasvavat enimmäkseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Sen runsaslajisimmat suvut ovat nurmikat ("Poa", 500 lajia), nadat ("Festuca", 470; sisältää entisen raiheinien suvun, "Lolium"), höyhenheinät ("Stipa", <300 lajia), kastikat ("Calamagrostis", 230 lajia), röllit ("Agrostis", 220 lajia), villivehnät ("Elymus", 150 lajia), "Nassella" (122 lajia), töpökattarat ("Bromus", 100 lajia) ja simakkeet ("Anthoxanthum", 50 lajia). Limasienet
Limasienet ovat sikäli erikoinen eliöryhmä, ettei niihin kuulu lainkaan paikallisia, endeemisiä lajeja edes maapallon syrjäisimmillä seuduilla. Kaikkia tunnettuja lajeja esiintyy ympäri maailman samankaltaisissa ympäristöissä ja noin kolmasosa limasienilajeista on niin laajalle levinneitä, että niitä voidaan pitää kosmopolitteina. Esimerkiksi Suomen metsistä löytyvät siis samat limasienilajit kuin muualta saman ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeen alueelta. Syitä tälle ei tiedetä. Maailmasta tunnetaan noin tuhat limasienilajia, Suomesta lajeja on löytynyt 205. Pantaheinät
Pantaheinät ("Setaria") on heinäkasvien suku, jossa on noin sata lajia yksi- ja monivuotisia heiniä. Niitä esiintyy maailmassa luonnostaan trooppisen, subtrooppisen ja lämpimän ilmaston vyöhykkeillä. Joitain pantaheinälajeja, kuten italianpantaheinää ("Setaria italica"), viljellään viljakasvina. Niitä voidaan käyttää myös yksivuotisina koristeheininä. Sienten viljely
Myös suursienten viljelyllä ravinnoksi on pitkät perinteet. Kaukoidässä on viljelty ainakin puunkorvia ("Auricularia"), siitakea ("Lentinula edodes") ja talvijuurekasta ("Flammulina velutipes") jo satoja vuosia. Euroopassa on hyvin tunnettu viljelyherkkusieni ("Agaricus bisporus"), jonka tuotanto juontuu 1700-luvulle ja jota 2000-luvulla käytetään teollisesti suuria määriä. Korvasienen ("Gyromitra esculenta") itiöemien ilmestymistä on harrastelijanomaisesti lisätty sanomalehtipaperin avulla. Nykyään on tullut mukaan myös osterivinokas ("Pleurotus ostreatus") ja monia muita kokeillaan. Tryffeleitä ("Tuber") on kokeiltu viljellä Suomessakin. Mielenkiintoinen tapaus on kartiohuhtasieni ("Morchella elata"), jonka maukasta rihmastoa osataan viljellä, mutta siltä puuttuu toistaiseksi itiöemän muoto. Tropiikissa viljellään muun muassa viljelytuppisientä ("Volvariella volvacea"). Eräissä maissa viljellään myös madonlakkeja harha-aistimusten takia, mutta Suomessa se on rangaistavaa. Kierrevilkat
Kierrevilkat ("Spiranthes") on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 35 lajia. Kierrevilkkoja kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa maailmaa, paitsi Afrikassa ja Etelä-Amerikassa niitä esiintyy vain yksittäisissä maissa. Euroopassa esiintyy neljä lajia, joista syyskierrevilkka ("Spiranthes spiralis") esiintyy Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa asti. Kolme muuta lajia Euroopassa ovat suvikierrevilkka ("Spiranthes aestivalis"), "Spiranthes romanzoffiana" ja "Spiranthes sinensis". Herkkusienet
Useimpien herkkusienten levinneisyyden pohjoisraja on Suomessa tutkimatta. Suku on kuitenkin eteläpainotteinen niin, että lajimäärä harvenee selvästi pohjoiseen mentäessä. Joitakin lajeja (esimerkiksi kuusiherkkusieni, nurmiherkkusieni ja peltoherkkusieni) voi kuitenkin löytää koko Suomesta aina Lappia myöten. Herkkusienilajeja lienee Suomessa runsaat 30. Psilocybe crobulus
Psilocybe crobulus on kupera tai laakealakkinen limainen ja suomuinen vaaleanruskea madonlakkilaji. Sen jalka on lakin värinen tai tummempi. Sienen heltat ovat vaalean harmaanruskeat ja vanhemmiten ruosteenruskeat. Malto on vaaleaa. Sieni kasvaa oksilla, ruohonkorsilla ja kasvinjätteillä. Se on Suomessa harvinainen. Kielo
Myrkyllisyyden vuoksi kielolla ei juuri ole luontaisia vihollisia, sillä lajin versot kelpaavat ravinnoksi ainoastaan kielokukolle ("Lilioceris merdigera"). Lisäksi ainakin yhdeksän sienilajia loisii kielolla. Näitä ovat esimerkiksi kotelosieniin kuuluva "Gloeosporium convallariae", joka aiheuttaa lehtiin ruskeita pilkkuja, ruostesieniin kuuluva "Puccinia sessilis", sekä harmaahomeen sukuinen "Botrytis paeoniae" Lajia uhkaavina tekijöinä on luonnollisten uhkatekijöiden sijaan mainittu keräämisen ohella metsien hakkuut, lehtimetsien umpeenkasvu, kieloa kasvavien alueiden ylilaidunnus sekä esimerkiksi villisikojen maata tonkiessaan aiheuttamat juurakkovauriot. Koska kielo leviää usein klonaalisesti, voi lajin kasvustojen perinnöllinen monimuotoisuus olla alhainen. Tämä voi johtaa eristyneiden kasvustojen huonompaan kykyyn selviytyä elinympäristön muutoksista. Sienet
Sienten suomenkieliset nimet perustuvat osin vanhoihin kansannimiin, jotka vaihtelivat paikkakunnittain. Nimistön yhtenäistämiseksi Suomen Sieniseura julkaisee sienten nimistöluetteloa. Sienten nimet ovat aina yksisanaisia (vrt. punakärpässieni "Amanita muscaria" ja punainen kärpässieni, joka voi olla mikä tahansa punalakkinen kärpässieni). Nykyiset sienikirjat noudattavat yleensä Sieniseuran nimiluetteloa. Sienet
Toistaiseksi osataan viljellä vain lahottajasieniä. Sienten viljely alkoi Kiinassa noin 1 000–1 500 vuotta sitten. Tältä ajalta on peräisin puunkorvien kirjoja, joissa opetetaan puunkorvien ("Auricularia") viljelyä. Puunkorvia viljellään ja käytetään edelleen kaikkialla maailmassa. Käytetyin viljelysieni on herkkusieni ("Agaricus"), jonka viljely alkoi Ranskassa 1600-luvulla. Muita viljelysieniä ovat muun muassa siitake ("Lentinula edodes") ja osterivinokas ("Pleurotus ostreatus"). Siniherneet
Siniherneet ("Clitoria") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi nykyisin noin 65 lajia, joiden lisäksi monien sukuun kuvattujen lajien taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Lihansyöjäkasvit
Suoraan vedessä, maanpäällisinä tai epifyytteinä kasvavat vesiherneet ("Utricularia") saalistavat pienenpieniä eliöitä ansoilla, joiden mekanismi muistuttaa tyhjiötä. Ne elävät jokaisella mantereella lukuun ottamatta Antarktista. Vesiherneisiin kuuluu noin 223 lajia. Pääosa vesiherneestä sijaitsee pinnan/maanpinnan alla. Maanpäälliset eli terrestriaaliset lajit tekevät joskus muutamia lehtiä, jotka lepäävät hienovaraisesti maanpäällä. Suurimmalla osalla lajeilla vain pitkän varren päähän muodostuva kukka on huomiota herättävä. Ansat ovat suuruusluokaltaan 0,2 millimetristä 1,2 senttimetriin, kukat 2 mm – 10 cm lajikohtaisesti. Suomessa kasvaa 5–7 vesihernelajia, joista kolme on yleisiä koko maassa. Keltot
Ainakin viisi kelttojen lajia kasvaa luonnonvaraisina Suomessa: suokeltto, piennarkeltto, vanakeltto, ketokeltto ja hoikkakeltto. Niistä suokeltto ja ketokeltto ovat yleisiä. Vanakeltto ja ketokelton alalaji pahtaketokeltto ovat Suomessa erittäin uhanalaisia. Sienten viljely
Sientenviljelytekniikoista mahdollisia ovat muun muassa peltoviljely, kompostikasvatus ja ymppäys puuainekseen sekä hakkeella ja oljella viljely. Vaikeimmaksi on osoittautumassa sienijuurisienten viljely. Sienten viljelyssä on otettava huomioon kunkin sienilajin ominaisuudet. Täydellistä aseptisuutta tarvitaan vain lääkkeiden tuotantoon ja diagnostiikkaan tarkoitettujen sienten osalla. Suursienten viljelyssä ei edellytetä täyttä aseptiikkaa, mutta itse sienisiirros ei saa sisältää häiritseviä ja kilpailevia aineksia. Ennen vuotta 2000 oli noin kymmenen suursienilajin viljelyolosuhteiden vaatimukset pääpiirteissään selvitetty, parhaiten viljelyherkkusienen osalta. Sen teollinen viljely alkoi 1700-luvulla Euroopan kaivosluolista kompostiviljelynä. Lajin tuotannossa käytetään edelleenkin hyödyksi kompostibakteeristoa. Yhtenä ongelmana on herkkusieniviljelmillä todettu toisinaan satoa pilaavia loissieniä kuten "Lecanicillium fungicola" -lajia, eikä sitä vastaan ole helppo taistella fungisidein, koska ne voivat tappaa myös viljeltävän lajin, joten kunnollisena torjuntakeinona on hygienia. Myös erilaisten eteeristen kasvisöljyjen vaikutusta on kokeiltu herkkusieniviljelmiä haittaavia sieniä kohtaan. 
Viljelytuppisienelle käytetään riisin olkia, ja esimerkiksi osterivinokkaille ja tryffelisienille käy alustaksi puuaines. Puun ja oljen voi steriloida korkeissa lämpötiloissa, jotteivät muut sienet saisi valtaa. Monenlaisille alustoille sopivia sienilajeja on muun muassa piennarsienten, helokoiden ("Pholiota") ja lahokoiden ("Hypholoma") suvuissa. Mielenkiintoinen viljeltävä on valkohytykkä ("Tremella fuciformis"), joka loissienenä vaatii isäntäsienekseen "Hypoxylon"-suvun syyläsieniä. Sientenviljelylaitoksia kutsutaan nimellä "sienimö", ja sen lämpötilaa, valaistusta ja kosteutta voidaan pitää mahdollisimman tasaisena. Suuret kauppaketjut suosivat tehokkaita sienimöitä, kun toisaalta taas kotitarpeiksi ja vaikkapa torikauppaan voidaan sieniä viljellä edullisesti pientiloilla. Ketoukonsieni
Ketoukonsieni ("Lepiota oreadiformis") on pikku-ukonsieniin kuuluva kellomainen ja okranvärinen sienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on vaaleankeltainen ja siinä on heikko rengas. Ketoukonsieni kasvaa kedoilla ja tienvarsilla. Se on Suomessa melko harvinainen. Maksaruohokasvit
Alaheimon Sempervivoideae kasvien kukat ovat 4-32-lukuisia, tavallisesti siis runsaslehtisiä. Sukuja siinä on 28 ja lajeja 1005, ja ne kasvavat pääasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Suuria sukuja ovat maksaruohot ("Sedum", 420 lajia), mehiruusukkeet ("Echeveria", 140 lajia), ruusujuuret ("Rhodiola", 90 lajia), mehitähdet ("Sempervivum", 65 lajia) ja hopearuusukkeet ("Dudleya", 47 lajia).Suomessa alkuperäisenä, luonnonvaraisena kasvavat maksaruoholajit ovat: Muut Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät maksaruohokasvit ovat pohjanruusujuuri ("Rhodiola rosea") ja vesipaunikko ("Crassula aquatica"). Maksaruohoja kasvatetaan usein Suomessa myös koristekasveina, ja joskus ne saattavat olla villiytyneet läheiseen luontoon. Suomessa alun perin koristekasveina kasvatettuja maksaruohokasveja ovat muun muassa: Sienet
Ei ole tietoa siitä, kuinka kauan ihminen on käyttänyt sieniä ravintonaan tai mitkä olivat varhaisimpia käytettyjä lajeja. Eri puolilla ja eri aikoina Euroopassa sieniin on suhtauduttu hyvin eri tavoin. Roomalaiset söivät mielellään sieniä, mutta germaanien ja muiden pohjoisen Euroopan "barbaarien" väitetään inhonneen niitä. Sieniruokakulttuurit ovatkin melko paikallisia, ja sienten käyttö on perustunut perimätietoon. Näin samaa sientä voidaan pitää yhdessä maassa herkullisena ruokasienenä ja toisessa kelvottomana tai jopa myrkyllisenä. Suomen sisälläkin on erilaisia sienikulttuureita. Itä-Suomessa sieniä on käytetty paljon, Etelä-Suomessakin jonkin verran. Länsi- ja Pohjois-Suomessa niitä alettiin käyttää vasta siirtokarjalaisten ja sienikirjojen myötä. Suosittuja suomalaisia ruokasieniä ovat muun muassa kantarelli, suppilovahvero, herkkutatti ja haaparousku. Kesäpiennarsieni
Kesäpiennarsieni ("Agrocybe praecox") on tienvarsilla ja pensaikoissa keväisin ja alkukesästä kasvava piennarsieniin kuuluva keltainen tai vaalea, noin 3–7 senttimetrin kokoinen sienilaji. Sieni on miedon makuinen ja jauhontuoksuinen ja hyvä ruokasieni keväisin, kun muita sieniä on niukasti. Syötävyydestä tosin keskustellaan asiantuntijoiden piirissä. Laji on kohtalaisen yleinen koko maassa. Jalka on kermanvalkoinen, ja siinä on rengas. Helta ovat vaaleat ja sienen vanhetessa ruskettuvat. Sädekaislat
Sädekaislat ("Cyperus") on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Se käsittää noin 500–900 lajia, jotka kasvavat kosteikoissa ja kuivalla maalla. Sädekaislat voi tunnistaa erikoisen kukintonsa perusteella. Joitakin lajeja kasvatetaan kuitukasveina tai ruoan ja hajusteiden valmistukseen, toiset ovat pahoja rikkaruohoja. Sukuun kuuluu myös papyrussädekaisla eli papyruskaisla ("Cyperus papyrus"), josta on valmistettu papyrusta jo antiikin aikoihin. Osterivinokas
Osterivinokas on maailmanlaajuisesti yksi eniten viljellyistä sienilajeista herkkusienten jälkeen. Se kasvaa hyvin vaatimattomassa olkisubstraatissa ja tuottaa runsaan sadon. Sinilaukka
Sinilaukka ("Allium caeruleum", joskus myös "A. azureum") on Aasian karuilla maisemilla kasvava monivuotinen sipulikasvi, jota silloin tällöin tapaa istutettuna perennakasvina muuallakin, jopa Suomessa. Se on saatu menestymään jopa Suomussalmen korkeudella niin sanotulla VII vyöhykkeellä. Raunioiset
Suomessa kasvaa viisi raunioislajia, jotka ovat harvinaisia tai hyvin harvinaisia. Ne kasvavat kaikki kallioilla, monet lajit vain kalkkikallioilla tai emäksisellä alustalla, ja risteytyvät osittain keskenään. Raunioisia esiintyy koko Suomessa paitsi Keski-Pohjanmaalla. Lajit (& uhanalaisuus Suomessa ):Muutamia raunioisia viljellään huonekasvina. Sarakkeet
Sarakkeita kasvaa viileillä alueilla pohjoisella pallonpuoliskolla ja niitä on yhteensä 35 lajia. Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kaksi sarakelajia, joskin kumpikin niistä on harvinaisia. Suomen luonto
Suomen metsissä kasvavia sienilajeja tunnetaan noin kuusi tuhatta lajia, mutta tieteelle tuntemattomia lajeja arvioidaan olevan satoja.
Parisataa lajia on syötäviä, kauppasieniksi on hyväksytty 31 lajia. Kaupallisesti tärkeimmät metsäsienet ovat herkkutatti ja haaparousku.