Syökö varpuspöllöt pieniä varpuslintuja?
Varpuspöllö
Varpuspöllön ravintoa ovat muun muassa päästäiset, pienet varpuslinnut ja sammakot. Myyräkantojen ollessa vahvoja, varpuspöllöt syövät pääasiassa niitä. Tavallisimmat lintusaaliit ovat tiaisia, hippiäisiä, urpiaisia, peippoja, vihervarpusia. Suurimmat lintusaalit ovat pikkurastaiden ja käpytikan kokoluokkaa. Syksyllä ja talvella varpuspöllö varastoi saaliita koloihin ja linnunpönttöihin.
Varpuslinnut
Varpuslinnut (Passeriformes) on suurin lintujen lahko. Siihen kuuluu yli 5 000 lajia (eri lähteissä mainitaan lukuja 5 100 – 5 700), eli yli puolet kaikista maailman lintulajeista. BirdLife Suomen lajiluettelon mukaan varpuslintuja on 5 990 eri lajia. Suurimmassa nisäkkäiden lahkossa, jyrsijöissä, on lajeja yli puolet vähemmän kuin varpuslinnuissa. Varpuslinnut muodostavatkin yhden monipuolisimmista maalla elävistä selkärankaisryhmistä. Laululinnut on varpuslintujen alalahko, eli kaikki varpuslinnut eivät ole laululintuja. Kaikki eurooppalaiset varpuslinnut ovat kuitenkin laululintuja. Ruskosieppo
Ruskosieppo ("Muscicapa dauurica") on pienikokoinen sieppoihin kuuluva varpuslintu, jota ei ole tavattu Suomessa. Helmipöllö
Useimpien pöllöjen tapaan myös helmipöllö käyttää ravintonaan pikkunisäkkäitä, hiiriä, myyriä ja päästäisiä. Sen ravintoon kuuluu myös pikkulintuja ja sammakoita. Tapakulot
Tapakulot ovat pienikokoisia, tavallisesti metsän alikasvoksessa eläviä varpuslintuja, jotka syövät pääasiassa hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Niitä tavataan Etelä-Amerikassa Tulimaasta Costa Ricaan, enimmäkseen Andien rinteiden vuoristosademetsissä, paikoin alavammillakin seuduilla. Kolme lajia on levittäytynyt Keski-Amerikan puolelle. Pikkukäpylintu
Havupuiden siemenet, etenkin kuusten, toissijaisesti mäntyjen, Pohjois-Amerikassa myös lännendouglaskuusen. Myös lehtikuusten siemenet maistuvat. Kesällä se syö myös jonkin verran hyönteisiä. Havupuiden siemenkadon sattuessa syö myös muita siemeniä. Syksyllä ja talvella voi syödä pihlajanmarjoja. Viime vuosina laji on tavattu myös lintulaudoilla auringonkukan siemeniä jyrsimässä. Lehtopöllö
Kooltaan lehtopöllö on varista pienempi, mutta hämärissä lennellessään se näyttää leveine siipineen sitä suuremmalta. Lehtopöllö on yö- ja hämärälintu, joka päivisin nukkuu tavallisesti kuusen oksalla. Poikasten lähdettyä pesästä emot vartioivat niitä ja ovat aktiivisia myös päivällä. Srilankanvarpuspöllö
Srilankanvarpuspöllö ("Glaucidium castanotum") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen laji Sri Lankassa, jossa sitä saattaa olla tiedettyä enemmän. Sen esiintymisalue on kuitenkin supistunut huomattavasti 1800-luvulta alkaen, jolloin se oli hyvin yleinen alavilla seuduilla Colombon laitamille saakka. Vähenemisen oletetaan jatkuvan edelleen. Srilankanvarpuspöllö
Srilankanvarpuspöllö on pieni, 19 cm, ja tanakka. Se muistuttaa muodoltaan, kooltaan ja ulkonäöltään intianvarpuspöllöä, mutta sen yläpuoli, lavat ja siipien peitinhöyhenet ovat pääosin pähkinänruskeat tummemmin poikkeuksin. Alapuolelta se on valkoinen joukossa mustahkoja nuolimaisia viiruja. Naama on pääasiassa ruskea, silmät ovat keltaiset. Kaulassa on valkoinen kaulus. Sukupuolet ovat samanlaiset, sukupuolten välistä kaksimuotoisuutta ei esiinny. Pikkusumbanpöllö
Pikkusumbanpöllö ("Ninox sumbaensis") on pöllöihin kuuluva lintu. Pikkuherttu
Pikkuherttu ("Cisticola nana") on herttujen heimoon kuuluva varpuslintu. Komodonvaraani
Nuoret komodonvaraanit syövät pieniä liskoja, hyönteisiä ja aikuisten ruoantähteitä. Aikuisille koko ei ole ongelma: ne vaanivat kaiken kokoisia eläimiä jyrsijöistä vesipuhveleihin. Hallitseva uros aterioi ensin, sitten on raadon vainunneiden ja paikalle kokoontuneiden pienempien yksilöiden vuoro. Aikuiset ovat aggressiivisia ja saattavat tappaa ja peräti syödä nuoria tielle tulevia lajitovereitaan. Komodonvaraani voi olla ihmisellekin vaarallinen. Laji liikkuu ketterästi koostaan huolimatta. Taaksepäin suuntautuvilla hampaillaan varaani saa lujan otteen saaliistaan. Joskus uhri onnistuu riuhtomaan itsensä vapaaksi, mutta se ei ole silloinkaan turvassa, sillä pedolla on myrkkyä joka estää veren hyytymistä ja näin ollen uhrin vuotaa kuiviin. Pikkusieppodrongo
Pikkusieppodrongo ("Dicrurus atripennis") on drongojen heimoon kuuluva varpuslintu. Pikkukaskelotti
Pikkukaskelotteja harppuunoitiin jo 1800-luvulla, mutta ei ole koskaan kärsinyt laajasti kaupallisesta valaanpyynnistä. Pienten Antillien, Japanin, Sri Lankan, Indonesian, Brasilian ja joidenkin muiden alueiden kalastajat tappavat satunnaisesti pikkukaskeleotteja, mutta eivät ole yleensä heidän pääriistaa. Nuottojen, ajoverkkojen ja muiden kalastusvälineiden aiheuttama kuolleisuus näyttää kuitenkin olevan suurempi uhka lajille. Mahdollisesti niitä kuolee ja loukkaantuu myös törmäyksissä laivojen kanssa koska ne kelluvat usein pinnalla. Niiden tiedetään myös nielevän muoviroskia, joka puolestaan aiheuttaa ruuansulatusongelmia ja voi johtaa valaan kuolemaan. Muovit on ehkä sekoitettu kalmareihin. Muita mahdollisia uhkia ovat lisääntyvä kilpailu ravinnosta kapallisten kalastusalusten kanssa, saastuminen ja siitä aiheutuva ympäristömyrkkyjen kerääntyminen kaskelotin elimistöön. Pikkukaskelotti kuuluu lajin kauppaa rajoittava CITES-sopimuksen liitteeseen II. IUCN luokittelee se puutteellisesti tunnetuksi. Siitä tarvittaisiinkin lisätutkimuksia, jotta uhanalaisuus pystyttäisiin määrittelemään. Lintujen talviruokinta
Muutamat petolinnut voivat käydä saalistamassa ruokintapaikoilla, esimerkiksi varpushaukka, kanahaukka ja varpuspöllö. Täpläpöllö
Täpläpöllö on ulkonäöltään kuin amerikanviirupöllö mutta sillä on alapuolella ristimäisiä merkkejä, kun taas amerikanviirupöllöllä on rinnassa viiruja ja vatsassa raitoja. Viirupöllöt ovat lisäksi suurempia ja harmaampia kuin täplöpöllöt. Viirupöllöt ovat aggressiivisempina karkottaneet alalajeja occidentalis ja caurina. Vaikka nämä kaksi lajia voivat risteytyä alueilla, joilla syrjäyttämistä tapahtuu, ne ovat geneettisesti erilaisia, sillä ne eroavat toisistaan 13,9-prosenttisesti tietyissä geenisekvensseissä. Linnunpönttö
Pienimmät pöntöt on tarkoitettu pienille tiaisille ja kirjosiepolle, ja niiden lentoaukon halkaisija saa olla enintään 28 mm. Talitiaiselle ja pikkuvarpuselle sopiva aukko on 32 mm. Varpunen haluaa hieman isomman aukon, 35 mm. Kottarainen, käenpiika, leppälintu ja varpuspöllö suosivat lentoaukoltaan 50 mm olevaa pönttöä, johon asettuu mielellään myös liito-orava, jolle tosin kelpaa myös pienempi 40–50 mm aukko. Helmipöllö ja uuttukyyhky sopivat 90–100 mm suuruisesta aukosta, telkkä, uivelo ja lehtopöllö 120–140 mm kokoisesta. Suurimmat pönttölintumme isokoskelo ja viirupöllö vaativat lentoaukoksi 150–200 mm suuruisen aukon. Viirupöllö pesii myös katottomassa ja lentoaukottomassa ontossa pökkelössä. Västäräkit
Västäräkit (Motacillidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo, johon kuuluu 7 sukua ja 68 lajia. Västäräkeille ominaista on pitkä keikutteleva pyrstö. Heimon linnut ovat pituudeltaan noin 15–18 cm ja ruumiinrakenteeltaan ne ovat hoikkia hyönteissyöjiä, jotka viettävät aikansa yleensä maassa. Ne munivat yleensä 5–6 pilkullista munaa pesäänsä. Suomessa västäräkkien heimosta ainoastaan kirviset ("Anthus") ja västäräkit ("Motacilla") pesivät kesällä ja ne muuttavat elo-lokakuussa takaisin Pohjois-Afrikkaan, josta ne palaavat huhtikuussa. Savannivarpuspöllö
Savannivarpuspöllön kanta on vakaa, ja se on elinalueellaan yleinen lintu, jota näkee helposti avoimissa metsissä ja savannilla. Sen pesä on puunkolossa, ja se munii 2–4 munaa. Lännenvarpuspöllö
Lintu painaa keskimäärin 61,5 grammaa.
Aikuisen linnun pituus on 15–17 cm, ja se on väriltään harmaa, ruskeanharmaa tai punaruskea. Sen pää on pyöreä valkotäpläinen, sillä on heikosti rajattu naama, ja sen ylärinta, siivet ja pyrstö ovat tummat. Pyrstö on pitkä verrattuna muihin pöllöihin. Silmät ovat keltaiset, ja nokka on kellanharmaa. Linnun pään takana on silmiltä näyttävät valkorajaiset mustat niskatäplät. Rinnan keski- ja alaosa on valkoinen, ja siinä on tummempia vaakasuoria juovia. Jaloissa on höyhenet, ja sillä on neljä varvasta. Ruskoruostepyrstö
Ruskoruostepyrstö ("Cercotrichas hartlaubi"), myös "Erythropygia hartlaubi", on keskiafrikkalainen varpuslintu. "Cercotrichas"-sukuun (Boie, 1831) kuuluu 10 lajia. El-orontapakulo
El-orontapakulo ("Scytalopus robbinsi") on pienikokoinen ecuadorilainen varpuslintu. Laululinnut
Laululinnut ovat enimmäkseen pienikokoisia. Niiden jaloissa on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taaksepäin. Maailman suurin varpuslintu on laululintuhin kuuluva korppi (70 cm). Suomen pienin varpuslintu on laululintuihin kuuluva hippiäinen. Isokotipäästäinen
Isokotipäästäisen päävihollisia ovat kaiketi pöllölinnut, käärmeet ja pienet petonisäkkäät kuten kärpät. Se välttää petoja suojavärinsä avulla ja liikkumalla aluskasvillisuuden suojissa. Runsaana esiintyessään isokotipäästäiset voivat itse vähentää saalistuksellaan joidenkin pienten eläinten, esimerkiksi hyönteisten ja pienten "Suncus"-suvun päästäisten määrää. Trichomonas gallinae
Trichomonas gallinae on alkueläin ja lintujen loinen, joka voi aiheuttaa linnuille tappavaa sairautta, trikomonoosia. Loistartunnalle ovat altteimpia kyyhkyt, peippolinnut ja varpunen. Savannivarpuspöllö
Sukupuolet ovat samanlaiset, mutta nuoret linnut ovat vaaleampia ja niiden pyrstö on lyhyempi. Se lentää hyvin aaltoilevasti. Afrikansuopöllö
Se saalistaa avoimella maalla, usein päiväsaikaan. Sen ravinto koostuu pääasiassa hyönteisistä, mutta se syö myös pieniä nisäkkäitä, kuten jyrsijöitä, sekä lintuja. Pikkukuhankeittäjä
Pikkukuhankeittäjä ("Oriolus xanthonotus") on kuhankeittäjien heimoon kuuluva varpuslintu. Hemppo
Hemppo ("Linaria cannabina") on siemeniä syövä peippoihin kuuluva varpuslintu. Se on erikoistunut rikkaruohojen siemeniin, joita se hakee joutomailta, puistoista, pihoilta ja pellonreunoilta. Lörppöluri
Lörppölurit liikkuvat tavallisesti perhekunnittain tai pienissä parvissa. Ne ruokailevat enimmäkseen kookospalmujen latvuksissa. Ne syövät kukkia, siitepölyä, mettä, hedelmiä ja hyönteisiä. Tarhamehiläinen
Tarhamehiläisen haitallisin loinen on verta imevä ja viruksia levittävä varroapunkki. Se pienentää merkittävästi hunajasatoa ja tappaa hoitamattoman pesän 1–3 vuodessa. Varroan jatkuva torjunta onkin tärkeää mehiläisenhoidossa. Muita loisia ovat sisuspunkki, mehiläistäi ja pieni pesäkuoriainen. Ruostevarpuspöllö
Ruostevarpuspöllö on kolopesijä, joka munii puun tai pylväskaktuksen koloon 3–5 valkoista munaa. Se hautoo 28 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä 27–30 päivän kuluttua. Persianpöllönen
Pääasiassa hyönteiset mutta myös pikkujyrsijät, linnut ja liskot. Saalistaa sekä lennosta että maasta tai oksalta. Punatöyhtötrappi
Punatöyhtötrappi syö pieniä nisäkkäitä, lähinnä jyrsijöitä. Se tappaa ne kynsillään ja repii lihaa voimakkaalla nokallaan. Se pyydystää myös suuria hyönteisiä kuten heinäsirkkoja lennosta. Jauhopunkki
Jauhopunkki ("Acarus siro") on kääpiöpunkkien ("Astigmata") lahkoon kuuluva tuholainen. Se on noin 0,3– 0,7 mm pitkä, väriltään vaalea ja karvainen. Jauhopunkki on hidasliikkeinen ja sillä on neljä paria punertavia raajoja. Jauhopunkki elää vilja- ja siemenvarastoissa ja syö muun muassa viljassa, viljatuotteissa, rehuissa ja kuivatuissa hedelmissä kasvavia homesieniä. Jauhopunkin pilaamissa jauhoissa voi olla äitelä maku ja haju ja sellaisen syöminen voi aiheuttaa myrkytysoireita. Piophila casei
Ihmisen syömäksi saastuneen ruuan mukana päätyneet toukat saattavat aiheuttaa suolistoaffision, joka puolestaan johtaa kipuun, pahoinvointiin ja ripulin. Suolistoon päätyneet toukat ovat tavallisin syy ihmisten oireille, mutta toukka päätyy joskus myös nenä- ja rintaontelon alueelle. Kärpästen uskotaan myös voivan levittää tauteja huonekärpästen tapaan. Lehvit
Lehvit ("Chloropsis") on pienikokoisten varpuslintujen suku. BirdLife Suomen luokituksessa suku luetaan irenojen heimoon, mutta se luokitellaan joskus kuuluvaksi omaan heimoonsa Chloropseidae. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan Intiasta ja Kaakkois-Aasiasta. Lehviä on ennen pidetty irenoiden sukuna, nykyään se on kuitenkin oma heimonsa. Lehvit ovat bulbulimaisia lintuja, mutta lehvit ovat bulbuleita värikkäämpiä ja koirailla ja naarailla on suuria eroja. Koirailla on värikäs höyhenpeite, höyhenpeite on yleensä vihreä tai keltainen. Lehvit syövät hedelmiä ja mettä sekä joskus hyönteisiä. Niillä on pitkä kieli, joka on sopeutunut meden imemiseen. Lintujen pesä on puussa, ja siellä on 2–3 munaa. Varpunen
Poikasia syötetään hyönteisten toukilla, mm. karjasuojien lantapatterien kärpästoukilla. Lentokykyiset poikaset ja aikuiset syövät pelloilla viljaa ja rikkakasvien siemeniä. Pihatatar näyttää olevan erityisen suosittu elokuussa. Ruokalistalla ovat myös perhoset. Talvella käy mielellään lintulaudalla syöden kauraa ja auringonkukkaa. Taajamissa monet varpuset oppivat syömään ulkokahviloiden pullanmuruja. Kun varpusella on mahdollisuus syödä marjoja se syö niitä. Bulbulit
Bulbulit (Pycnonotidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Ne esiintyvät luonnonvaraisina pääosin Afrikan ja Aasian trooppisilla alueilla. Bulbulit syövät pääasiassa hedelmiä. Niiden väritys vaihtelee suuresti: jotkin bulbulit ovat värikkäitä, mutta suuri osa on tavallisen ruskean tai mustan värisiä. Bulbulit elävät pääasiassa puiden latvojen tuntumassa, joskin jotkin lajit elävät alempana. Bulbulit munivat pesäänsä noin viisi violetin ja vaaleanpunaisen väristä munaa, joita naaras hautoo yksin. Kirput
Kirput (Siphonaptera) on hyönteislahko, jonka lajit ovat nisäkkäiden ja lintujen loisia. Kirput kasvavat yleensä 1,5–4,5 mm kokoisiksi. Ne lisääntyvät enimmäkseen eläinten pesissä ja aikuiset siirtyvät hyppäämällä eläimestä toiseen niiden ollessa tekemisissä keskenään. Kirppujen munat voivat säilyä pitkäänkin hyvissä oloissa. Lesket (suku)
Lesket ("Vidua") on pienikokoisten varpuslintujen suku. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan Afrikasta. Leskien yleisväritys on usein musta tai indigonvärinen. Lintujen pyrstö on hyvin pitkä, ja linnut ovat siemensyöjiä. Lesket ovat pesäloisia, eli ne eivät haudo eivätkä huolehdi omista poikasistaan, vaan munivat toisten lintulajien pesiin. Lesket munivat munansa loistopeippojen pesiin, usein vielä ruusupeippojen tai palettipeippojen pesiin. Lesket eivät kuitenkaan tuhoa isäntälajin munia, vaan munivat sinne 2–4 valkoista munaa alkuperäisten lisäksi. Isäntälajin ja niitä hieman suurempia leskien munia ei erota helposti toisistaan kuin kokonsa puolesta. Varpuspöllö
Tyypillisimmät elinpiirit ovat luonnontilaisia vanhoja kuusikoita ja sekametsiä, joissa on vanhoja tikankoloja. Varpuspöllö pesii tikankoloon tai linnunpönttöön. Vireot
Vireot (Vireonidae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä löytyy luonnonvaraisina Keski-, Etelä- ja Pohjois-Amerikasta sekä Aasiasta. Vireot ovat pieniä tai keskikokoisia varpuslintuja, ja niiden väritys on usein vihertävä. Vireoiden pääravinto koostuu hyönteisistä. Isohaukkapöllö
Isohaukkapöllö on peto ja syö enimmäkseen suurikokoisia, puissa viihtyviä nisäkkäitä, kuten pussioravia ja koaloja, mutta nappaa myös pesiviä lintuja ja joskus maanisäkkäitä, kuten jäniksiä. Se saalistaa yleensä puissa. Pikkuhaarapyrstö
Pikkuhaarapyrstö ("Enicurus scouleri") Aasian keski-, etelä-, kaakkois- ja itäosissa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu. Punavarpunen
Siemenet, silmut ja muut kasvinosat, marjat, hyönteiset. Lienee ainoa suomalainen varpuslintu, joka syö myös vihreitä kasvinosia. Poikaset saavat jonkin verran hyönteisravintoa. Akasiavarpuspöllö
Lajia tavataan useimmiten metsissä alavilla ja vuoristoalueilla sekä metsien reunamilla. Sitä esiintyy myös kosteissa pensastoissa. Se on osittain päivälintu, ja se syö lähinnä hyönteisiä, mutta toisinaan myös pieniä jyrsijöitä ja lintuja. Chaconkapuaja
Chaconkapuaja ("Tarphonomus certhioides") eli aiemmalta nimeltään pikkukapuaja on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Jaavanvarpuspöllö
Jaavanvarpuspöllö ("Glaucidium castanopterum") on pöllöihin kuuluva lintu, jota tavataan Indonesiassa. Ruostehiirihaukka
Ruostehiirihaukat syövät enimmäkseen pikkujyrsijöitä oaravien ja jänisten kokoisiin asti. Ne syövät myös pikkulintuja, liskoja, käärmeitä, sammakoita, rapuja ja isokokoisia hyönteisiä. Pikkubulbuli
Pikkubulbuli ("Eurillas virens") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu. Ruostevarpuspöllö
Sukupuolet ovat samanlaisia, mutta naaras on vähän suurempi ja usein punertavampi. Lintu lentää matalalla lähellä maata ja tekee pitkiä syöksyjä. Pampavarpuspöllö
Pampavarpuspöllö ("Glaucidium nanum" tai "Glaucidium nana") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Chilessä ja Argentiinassa. Pikkuvarpunen
Pikkuvarpunen ("Passer montanus") on laajalle levinnyt Vanhan maailman varpunen. Alun perin Linné nimesi lajin peipoksi, "Fringilla montanus". Malurit
Malurit ovat pienikokoisia, peukaloista muistuttavia varpuslintuja. Useimmilla lajeilla on pitkä, pystyssä sojottava pyrstö. Ne ovat pääasiassa hyönteissyöjiä. Sukupuolet ovat ruohomaluria lukuun ottamatta kaikilla lajeilla erinäköisiä. Koiraalla on usein puvussaan kirkkaita höyhenkuvioita, jotka puuttuvat naarailta tai ovat himmeitä. Monet lajit ovat melko yksivärisen ruskeita. Paarmat
Veriateriaa etsivä paarma löytää kohteensa hyvän kaukonäkönsä avulla. Lähietäisyydellä se suunnistaa iholle lämmön ja hienhajun ohjaamana. Paarman suuosat muistuttavat rosoreunaista pistopuukkoa. Niillä naaras puree kohteensa ihoon reiän josta se imee verta. Varsinaisten paarmojen purema on suurempi ja kivuliaampi kuin muiden paarmasukujen. Puremasta jää iholle verta vuotava haava, joka aiheuttaa paukaman ja kutinaa. Herkimmät ihmiset voivat saada pahojakin iho-oireita. Haava voi tulehtua, jos muut kärpäset pääsevät tuomaan siihen bakteereita. Nauta voi kärsiä paarmoista niin pahoin, että se laihtuu ja sen maidontuotanto laskee huomattavasti. Suomessa paarmat levittävät jänisruttoa ja pernaruttoa, joista ei ihmiselle kuitenkaan ole kovin suurta vaaraa. Tropiikissa paarmat levittävät ihmiseen ja karjaan paljon pahempia tauteja, kuten uniloisia ja onkokerkiaaseja. Varpuslinnut
Varpuslinnut ovat enimmäkseen pienikokoisia. Niiden jaloissa on kolme varvasta eteenpäin ja yksi taaksepäin. Maailman pienin varpuslintu on töpökääpiötypäkkö (6,9 cm) ja suurin varpuslintu on korppi (70 cm). Suomen pienin varpuslintu on hippiäinen ja suurin korppi. Valeskorpionit
Valeskorpionit ovat yleisesti ihmisille hyödyllisiä, sillä ne syövät muurahaisia, pieniä kärpäsiä ja erinäisiä kotituholaisia. Pikkuvarpunen
Pikkuvarpunen on noin 14–16 cm pitkä ja 22–23 g painava varpusen sukulaislaji. Pikkuvarpusista suurin osa on olemukseltaan hieman varpusia sirompia. Tärkeimpiä eroja varpuseen ovat pähkinänruskea päälaki, musta täplä valkoisella poskella ja kirkassointisemmat äänet. Tyypillinen lentoääni on kova ”jäk, jäk”. Koiras ja naaras ovat samannäköisiä keskenään. Nuoren linnun pään väritys on harmaansävyinen. Kaikilla pikkuvarpusilla on täydellinen sulkasato elo–syyskuussa, minkä jälkeen ikäluokkia ei voi erottaa. Koskitapakulo
Koskitapakulo ("Scytalopus macropus") on eteläamerikkalainen pienikokoinen varpuslintu. Pikkupajusirkku
Pikkupajusirkku ("Schoeniclus pallasi") on sirkkuihin kuuluva pieni varpuslintu. 
Linnun pituus on 12–13,5 cm. Pikkupajusirkku muistuttaa suuresti pajusirkkua, mutta on hieman pienempi, nokka on hennompi ja äänet hiukan erilaisia. Juhlapukuisella koiraalla on musta pää ja valkoinen alapuoli. Selkäpuoli ja siipien yläpeitinhöyhenet ovat tummanharmaan ja valkoisen kirjavat, ja niistä puuttuu pajusirkun punaruskea väri. Naaraat ja nuoret linnut on vaikea erottaa pajusirkusta, mutta hyvin nähtynä yksi tuntomerkki on varma: pikkupajusirkun alanokka on punertava, kun pajusirkun koko nokka on harmaa. Ylänokan harja on suora, kun se pajusirkulla on lievästi kupera. Laulu on vielä yksinkertaisempi äänisarja kuin pajusirkun laulu. Kutsuääni muistuttaa varpusen ääntä. Tunturipöllö
Tunturipöllö tulee sukukypsäksi toisena ikävuotenaan. Vanhin tunnettu lajin edustaja eli vankeudessa 28-vuotiaaksi. Luonnossa niiden elinikä jää yleensä alle kymmeneen vuoteen.
Tunturipöllö syö pikkunisäkkäitä (etenkin tunturisopuleita), jäniksiä ja keskikokoisia lintuja, kuten lokkeja, sorsia, riekkoja ja kiirunoita, joita se saalistaa avoimilla alueilla. Pöllöille poikkeukselliseen tapaan se saalistaa lähinnä päiväsaikaan, jolloin se usein istuu jollakin kivellä, kumpareella, katolla tai muulla näköalapaikalla tähystämässä. Se on silti liikkeellä öisinkin. Tunturipöllön oksennuspallot voivat olla ihmisen nyrkin kokoisia. Ecuadorinvarpuspöllö
Ecuadorinvarpuspöllö ("Glaucidium nubicola") pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Jäljellä on enää arviolta alle 10 000 lintua. Srilankanvarpuspöllö
Srilankanvarpuspöllö on yleinen paikkalintu Sri Lankan sademetsävyöhykkeellä, ja sen voi helposti nähdä esimerkiksi Kitulgalassa ja Sinharajassa. Leggen historiallisissa kuvauksissa sen levinneisyysalueeseen kuuluvat monet Sri Lankan eteläpuoliskon osat, etenkin kukkulat ja sateisen alueen alanko Colombon laitamille saakka. Sen määrä on viime aikoina supistunut huomattavasti, ja nyttemmin sitä tavataan vain vähän jäljellä olevalla sademetsävyöhykkeellä ja sen viereisillä kukkuloilla kahden kilometrin korkeuteen saakka. Kapverdenvarpunen
Aikuiset linnut syövät enimmäkseen siemeniä ja nuoria lehtiä. Poikasia ruokitaan hyönteisillä. Kastanjavarpunen
Kastanjavarpunen ("Passer eminibey") on afrikkalainen varpuslintu.
__notoc__
Linnun pituus on 11,5–13,5 cm ja se on pienimpiä varpusia. Koiras on kastanjanruskea ja naaras varpusmaisen vaaleanruskea. Akasiavarpuspöllö
Akasiavarpuspöllö ("Glaucidium capense") on pöllöjen heimoon kuuluva afrikkalainen lintulaji. Ruskopöllö
Ruskopöllö on harvinainen tiheissä metsissä. Laji on yölintu, mutta sen voi havaita päiväsaikaan siitä, että pikkulinnut häiritsevät sitä sen istuessa oksalla. Sen ravintoa ovat lähinnä pienet nisäkkäät, linnut ja matelijat. Se pesii kolossa tai oksanhaarassa, ja munii kaksi munaa. Pikkusundanpöllönen
Pikkusundanpöllönen ("Otus silvicola") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Indonesiassa, missä se on runsas muutamilla syrjäisillä saarilla. Kaktuspöllö
Kaktuspöllö ("Micrathene whitneyi") on pöllöihin kuuluva lintu, joka pesii Yhdysvaltojen lounaisosissa ja Meksikossa. Se on maailman pienin pöllö, jonka jälkeen toiseksi pienin on varpuspöllö. Sen pituus on 12–30 cm, ja siipienväli on noin 40 cm, pyrstö on lyhyt. Sen jalat ovat melko pitkät, ja usein se näyttää länkisääriseltä. Linnun paino on 30–40 g. Niiden ääntelyä kuuluu hämärissä tai auringonlaskun aikaa, kun ne huutelevat toisilleen. Ääni on korkea yninää tai hykerrystä. Uros ja naaras syöksähtelevät puiden seassa ja huutelevat toisilleen. Harjuvarpuspöllö
Sen luontaista elinpiiriä on subtrooppinen tai trooppinen kostea vuoristometsä. Se on kooltaan noin 14 cm ja Glaucidium-suvun pienimpiä lintuja. Sillä ei ole korvatupsuja. Se on osittain päiväaktiivinen kuten monet muutkin suvun amerikkalaiset linnut. Pikkuvuoribulbuli
Pikkuvuoribulbuli ("Arizelocichla montana") on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu. Varpuspöllö
Varpuspöllö ("Glaucidium passerinum") on Euroopan pienin pöllö.Vanhin suomalainen rengastettu varpuspöllö on ollut viisi vuotta, kahdeksan kuukautta ja yhden päivän vanha. Euroopan vanhin varpuspöllö on ollut kuusivuotias saksalainen yksilö. Haukkapöllö
Laji on yölintu, mutta sen voi havaita, kun pikkulinnut kiusaavat sitä, kun se istuu puunoksalla. Se syö pääasiassa suuria hyönteisiä, sammakoita, liskoja, pikkulintuja ja hiiriä. Sen ääni on toistuvat matala ja hiljainen "uu-ak ...uu-ak...", jota kuulee aamu- ja iltahämärissä. Andienvarpuspöllö
Andienvarpuspöllö ("Glaucidium jardinii") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Sen kanta on vakaa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat ja vuoristometsät ja kosteat pensastoalueet sekä hyvin korkealla olevat pensastoalueet. Polttiaiset
Polttiaiset ("Ceratopogonidae") on hyönteisten heimo. Polttiaiset ovat pienikokoisia, ja jotkin lajit imevät verta ihmisestä ja muista eläimistä, jopa toisista hyönteisistä. Viitapöllö
Viitapöölö on pienehkö tai keskikokoinen pöllölintu, jonka pituus on 23-33 senttiä ja paino 255-308 grammaa. Sen kumikkaassa naamassa on musta V:n muotoinen kuvio, joka kulkee silmien välissä. Naaman yleisväri on vaalean kastanjanruskea. Pää on leveä, eikä kaula kapene mistään kohtaa. Korvat ovat hieman tupsuiset. Viitapöllön pitkät jalat ovat kokonaan höyhenten peitossa. Vatsa- ja selkäpuolta täplittävät tummat pilkut. Kastanjanruskeat siivet ovat pyöreät ja lyhyet. Siipiä kirjovat mustat ja keltaiset täplät. Alalajeja tunnetaan kuusi. Varpushaukka
Varpushaukka metsästää lintuja hippiäisen kokoisista jopa harakoihin ja kyyhkyihin. Poikasaikana tavallisimmat saalislinnut ovat peipon kokoluokkaa, tai nuoria rastaita. Saalistaa jonkin verran myös pikkujyrsijöitä. Poikueen ruokkimiseksi koiras joutuu saalistamaan kesän aikana jopa 400–500 pikkulintua. Borrelioosi
Bakteeri voi lisäksi mahdollisesti levitä paitsi punkkien, myös sääskien ja lintukirppujen puremista. Myös hirvikärpäset voivat levittää tautia. Tämä on kuitenkin erityisen epätodennäköistä ehkä verenimijän lyhyen kontaktin vuoksi, eikä esimerkiksi emeritusprofessori Heikki Arvilommin tiedossa ole toistaiseksi yhtään tapausta, jossa borreliaa aiheuttava spirokeetta olisi siirtynyt hyönteisestä ihmiseen, vaikka tiedetäänkin, että Puolassa ja Yhdysvaltojen Connecticutissa bakteeria on hyttysistä löydetty. Tapakulot (suku)
Tapakulojen laaja suku asuttaa Etelä-Amerikkaa Tulimaasta Kolumbiaan ja kolme lajia on levittäytynyt Keski-Amerikan puolelle. Amazonin altaan alueelta suvun edustajat puuttuvat. Tapakulot elävät enimmäkseen vuoristojen, eritoten Andien rinteiden kosteissa metsissä. Ne ovat pieniä, 10–14 cm pitkiä, metsän alikasvoksessa myyrämäisesti pujahtelevia pieniä varpuslintuja, jotka syövät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Tapakulot ovat huonosti tunnettu lintusuku, sillä ne elävät usein vaikeakulkuisissa vuoristolaaksoissa ja -rotkoissa, ja uusia lajeja löydetään yhä edelleen. Useat lajit ovat uhanalaisia, koska ne esiintyvät vain tietyillä eristyneillä alueilla, ja maankäyttö sekä metsien hakkuut uhkaavat tuhota niiden elinympäristöt. Varpunen
Varpunen ("Passer domesticus") on yleinen lintulaji suuressa osassa Eurooppaa ja Aasiaa. Carolus Linnaeus antoi varpuselle aluksi nimen "Fringilla domestica". Pikkupensassieppo
Pikkupensassieppo ("Peneothello bimaculata") on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Sepelsieppo
Sepelsieppo syö sekä lentäviä että maassa ja kasveilla liikkuvia hyönteisiä. Samettipunkit
Samettipunkkien nymfit ovat parasiitteja, kuoriutumisen jälkeen ne kiipeävät ohikulkevaan hämähäkkiin tai hyönteiseen ja imevät tästä verta. Samettipunkit ovat hitaasti liikkuvia, mutta ne syövät kokoonsa nähden paljon. Nuoret punkit metsästävät monta kertaa itsensä kokoisia saaliita, esimerkiksi heinäsirkkoja. Samettipunkit eivät yleensä tapa hyönteistä, vaan pudottautuvat jonkin ajan kuluttua pois. Ne syövät myös hyönteisten munia. Tämän jälkeen ne asettuvat maaperään ja muuntuvat aikuisiksi. Samettipunkit eivät ole minkäänlainen uhka ihmisille. Kärpäset
Kärpäset ("Brachycera") ovat kaksisiipisiä hyönteisiä. Kärpäset ovat yleensä lyhyitä ja leveitä, ja niillä on lyhyemmät jalat kuin sääskillä. Suuret verkkosilmät miltei peittävät pään. Kärpäset ovat nopeita ja kestäviä lentäjiä. Huonekärpänen ("Musca domestica"), joka kuuluu varsinaisten eli sukaskärpästen heimoon, levittää monia tauteja. Se on noin 8 mm pitkä, mustan-ja harmaankirjava, koiraalla on kellertävät laikut takaruumiissa. Muita kärpäsheimoja ovat muun muassa kukkakärpäset, juurikärpäset, petokärpäset, paarmat, mahlakärpäset, täikärpäset ja raatokärpäset. Viirupöllö
Viirupöllö ("Strix uralensis") on suurikokoinen varsinaisiin pöllöihin kuuluva petolintu, joka asuu havu- ja sekametsissä. Varpuset (suku)
Varpusia esiintyy luontaisesti Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa. Varpunen on ihmisen toiminnan vaikutuksesta levinnyt myös Amerikkaan ja Oseaniaan. Varpuset ovat pieniä tai keskikokoisia tukevanokkaisia siemeniä syöviä varpuslintuja, pituudeltaan 10–20 cm. Ne rakentavat taidokkaita katettuja pesiä koloihin tai tiheään oksistoon. Minervanpöllö
Minervanpöllö saalistaa pikkujyrsijöitä ja -lintuja, mutta lähes puolet sen ruokavaliosta koostuu hyönteisistä, etenkin kovakuoriaisista. Hyönteisiä se saalistaa erikoiseen tapaansa maassa pomppien. Ruostevarpuspöllö
Sen ääni on viheltävä "huu-huu-huu-huu", yleensä E-mollissa. Sitä on helppo matkia, ja lintujentarkkailijat käyttävät sitä houkutellakseen pikkulintuja, jotka kiusaavat varpuspöllöjä. Ecuadorinvarpuspöllö
Lintu on kooltaan 16 cm. Sen yleisväri on ruskea, mutta jotkut linnut ovat punaruskeita. Tummempia ovat selkäpuoli, lavat, yläsiipien peitinsulat. Perunvarpuspöllö
Perunvarpuspöllö ("Glaucidium peruanum") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Chilessä, Ecuadorissa ja Perussa. Pikkuvarpuspöllö
IUCN mukaan sitä tavataan Belizessä, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Guatemalassa, Hondurasissa, Panamassa ja Perussa. Sen elinpiiriä ovat trooppiset kosteat metsät ja kosteat alavat ja vuoristometsät. Se on pienimpiä Etelä-Amerikan pöllöistä. Se painaa keskimäärin 45 grammaa, ja sen pituus on 15 cm. Intianvarpuspöllö
Tämä varpuspöllö on aktiivinen pääasiassa aamu- ja iltahämärässä mutta ääntelee ja lentää myös päiväsaikaan. Ääni on erottuva ja koostuu nopeutuvista sarjoista "prao..prao.prao-prao-prao", joiden voimakkuus vaihtelee, kunnes ääni yhtäkkiä loppuu. Niitä häiritsevät usein drongot, harakkalinnut ja medestäjät. Nuoret poikaset päästävät päiväsaikaan ääniä "tik", jotka muistuttavat intiankukastajan ääntä. Varpuspöllö
Varpuspöllön muninta ajoittuu huhtikuuhun tai vasta toukokuuhun, joskus kuitenkin jo maaliskuun loppuun. Valkoisia munia on keskimäärin seitsemän, joskus jopa kymmenen. Naaras hautoo kuukauden ja koiras ruokkii sitä haudonnan aikana. Poikaset jättävät pesäkolon kuukauden ikäisinä ollessaan jo lentokykyisiä. Pikkutörmäpääsky
Pikkutörmäpääsky syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä. Kaktuspöllö
Kaktuspöllö syö pääasiassa hyönteisiä, ja se valitsee asuinalueensa sen mukaan, että niitä esiintyy siellä. Agavet ja ocotillot ovat hyviä ruokapaikkoja, sillä yöperhoset ja monet muut hyönteiset nukkuvat niiden kukissa. Kaktuspöllöt syövät skorpioneja ja onnistuvat jotenkin poistamaan niiden piikin. Usein niiden näkee saalistavan lentäviä hyönteisiä, jolloin ne lentävät samaan tapaan kuin tyrannit hämärän laskeuduttua. Viheltäjät
Viheltäjät (Pachycephalidae) on Australaasiassa ja Kaakkois-Aasian tooppisissa osissa tavattava varpuslintuheimo. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia varpuslintuja. Heimoon kuuluu 5 sukua ja 48 lajia. Pikkunokipöllö
Pikkunokipöllö ("Tyto multipunctata") on tornipöllöjen sukuun kuuluva lintu. Sitä tavataan Australian kosteassa tropiikissa. Muiden petolintujen tavoin sen naaras (37 cm) on suurempi kuin koiras (33 cm). Se kuuluu ympäristön kannalta tärkeään pöllöryhmään, sillä se on tehokas saalistaja, joka pitää kurissa jyrsijäpopulaation. Se syö lähinnä rottia, pussimäyriä ja muita jyrsijöitä, mutta joskus myös lintuja ja liito-oravia (Petauristini). Pikkunokipöllö on pitkäikäinen, ja sen pesintäkausi ulottuu tammikuusta elokuuhun. Se luokitellaan yleiseksi vaikka sen esiintymisalue on aika pieni. Se kuuluu Australiassa suojeltuihin lintuihin. 
Jotkut auktorit pitävät sitä nokipöllön alalajina, esimerkiksi BirdLife International ja IUCN, joka arvioi sen määräksi 2 000 pesivää paria. Kirjosieppo
Kirjosieppo ("Ficedula hypoleuca") on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Elintavoiltaan se on hyönteissyöjä ja kolopesijä, joka pesii myös linnunpöntöissä. Ponderosapöllönen
Ne syövät melkein pelkästään hyönteisiä, mutta hyvin satunnaisesti myös pieniä nisäkkäitä, kuten päästäisiä. Niiden syömät hyönteiset ovat lähinnä pieniä perhosia, joko yö- tai päiväperhosia. Ne syövät myös sirkkoja ja kovakuoriaisia. Isomorsiusyökkönen
Isomorsiusyökkönen on yöaktiivinen perhoslaji, joka lepää päivisin puunrungoilla ja rakennusten seinillä suojavärinsä naamioimana. Se viihtyy erityisesti puistoissa, puutarhoissa ja metsien laitamilla, mutta käytännössä perhosia voi tavata jokseenkin kaikenlaisissa ympäristöissä. Pimeällä morsiusyökköset lentävät helposti kirkkaiden valojen luokse ja erityisen hyvin syötille. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana ja täyskasvuiset toukat koteloituvat maaperään. Toukat voivat esiintyä joskus hyötykasvien tuholaisina.