Kasvaako kurkku maan alla?
Kurkku
Kurkku ("Cucumis sativus") on kurkkujen ("Cucumis") sukuun kuuluva yleisesti viljelty yksivuotinen ruohovartinen vihanneskasvi. Sen juuret viihtyvät lähellä maanpintaa ja leviävät laajalle. Kasvutapa on köynnösmäinen ja lehtihangoista kasvaa kärhiä, joiden avulla kasvi pystyy kiipeämään. Siitä käytetään hyväksi sen hedelmä, joka kasvitieteellisesti on pohjushedelmä.
Kurtturuusu
Kasvupaikan pitää mieluiten olla aurinkoinen. Maaperäksi sopii tavallinen multamaa, mutta laji menestyy myös kuivassa hiekkamaassa. Laji on vahvakasvuinen ja tilaa vievä, joten se ei sovi pieniin puutarhoihin, varsinkin kun pensaat voivat levitessään tukahduttaa muun kasvillisuuden. Laji leviää tehokkaasti juurivesoilla, joita tulee useimmiten taimimyymälöistä hankittuihin omajuurisiin taimiin. Kauemmas lajia levittävät ilmeisesti linnut. Muista ruusuista poiketen myös vesilevintä onnistuu kurtturuusuilta erittäin hyvin: kiulukat ja siemenet kelluvat vedessä ja siten voivat ajelehtia veden mukana. Kyhmykurnusimppu
Vaikka kyhmykurnusimppu on pohjakala, se nousee öisin lähelle vedenpintaa. Yleensä se viihtyy hiekkaisella mutta joskus myös kivikkoisella tai liejuisella merenpohjalla aina 140 metrin syvyyteen saakka. Kesäisin se siirtyy lähelle rannikkoa ja saattaa nousta jokien estuaareihin. Kyhmykurnusimppu käyttää ravinnokseen äyriäisiä (lähinnä katkarapuja ja rantataskurapuja) sekä kaloja (tokkoja, kampelakaloja, nuoria sillejä sekä tuulenkaloja). Se on sukukypsä 3–4 vuoden iässä ja kutee tammi–kesäkuussa 25–50 metrin syvyydessä. Munat vajoavat pohjaan, jossa myös poikaset pysyttelevät kunnes kasvavat yli 3 cm mittaisiksi. Kurkut
Kurkut ("Cucumis") on kurkkukasveihin kuuluva kasvisuku. Ne ovat ruohovartisia, meheviä köynnöksiä jotka tarttuvat alustaansa imukärhöjen avulla. Sukuun kuuluu noin 30 lajia, joista toiset elävät alkujaan Aasiassa (esimerkiksi kurkku), toiset taas Afrikassa (esimerkiksi meloni). Monia lajeja viljellään yleisesti ravinnoksi. Kurki
Kurkien saavuttua pesimäsoilleen ne esittävät upeita soidintansseja ja trumpettimaiset törähdykset kuuluvat kauas. Kurjet muodostavat elämänikäisen parisuhteen. Ne alkavat pesiä vasta 4–6-vuotiaina. Pesä rakennetaan usein suon tai ruoikon vaikeapääsyisimpään kolkkaan. Pesä on laajahko keko ruohoja, sammalia, oksia ja muita kasvinosia. Pariskunta rakentaa pesän yhdessä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa usein jo huhtikuussa, mutta kylminä keväinä vasta toukokuussa. Munia on yksi tai kaksi, pohjaväriltään vihertäviä tai ruskehtavia tummin laikuin. Molemmat puolisot hautovat yhteensä yli 4 viikkoa. Poikaset ovat pesäjättöisiä ja osaavat jo hyvin pieninä uida ja juosta lujaa. Ne oppivat lentämään 2½ kuukauden ikäisinä. Poikasen kerjuuääni on hyvin korkea ja kauas kantava. Kurkku (anatomia)
Kurkku on kaulan etuosa; se sijaitsee selkärangan etupuolella. Se koostuu nielusta ja kurkunpäästä. Kurkun tärkeä osa on kurkunkansi, joka estää ruoan ja juoman joutumisen hengitykseen erottamalla ruokatorven henkitorvesta. Kullerot
Kullerot ("Trollius") on kasvisuku, joka kuuluu leinikkikasvien heimoon. Monia kullerolajeja ja niiden jalostettuja lajikkeita viljellään perennana. Yksi kullerolaji, niittykullero kasvaa luonnonvaraisena Suomessa, yleisimpänä Pohjois-Suomessa. Niittykullero on Lapin maakuntakukka. Kurtturuusu
Kurtturuusun leviäminen on ollut pahinta Suomen lounais- ja länsirannikolla, missä se on vallannut hiekkarantoja useiden hehtaarien laajuisina, läpitunkemattomina ryteikköinä. Sitä on istutettu myös tienvarsille ja moottoriteiden välikaistoille sen suolankestävyyden vuoksi, minkä vuoksi kurtturuusu leviää paikoin hallitsemattomasti myös tienvarsilla. Maustekurkuma
Maustekurkuma ("Curcuma longa") on inkiväärikasveihin kuuluva ruohovartinen kasvi. Sen juurista saatavaa maustetta kutsutaan kurkumaksi. Juuri kuivataan ja jauhetaan, jolloin tuloksena on voimakkaan keltainen maustejauhe, jota käytetään usein currymausteseoksen osana ja muussa eteläaasialaisessa ruoanlaitossa. Kurkumaa käytetään myös keltaisen värin antajana eräissä sinapeissa sekä jopa kankaiden värjäykseen. Kasvintuotanto
Viime aikoina rehun tuotanto on vähentynyt ja viljan tuotanto lisääntynyt. Puutarhatuotannossa avomaan kasveista eniten viljellään sipulia, porkkanaa, herneitä ja kaalia. Kasvihuonevihanneksista
eniten viljellään tomaattia ja kurkkua ja leikkokukista eniten viljelty on ruusu. Muita kukkakaupoissa myytäviä kukkia tuotetaan myös paljon, kuten ryhmäkasveja, sipulikukkia ja huonekasveja. Kasvintuotantoa valvovat Eu:n viranomaisten lisäksi Evira, varsinkin luomutuotantoa. Hetekuirisammal
Hetekuirisammal kasvaa tundralla, jossa on talvisin ankarat pakkaset ja pimeää. Kesälläkään lämpötila ei usein nouse yli 10 asteeseen. Kesät ovat myös pilvisiä, jonka vuoksi kasvi saa vain vähän auringonvaloa. Tundralla ei myöskään juurikaan sada ja ravinteista on puutetta. Hetekuirisammal kasvaa tundralla sijaitsevien kirkasvetisten järvien pohjissa ja soiden ympäristössä. Veden alla kasvaessaan kasvi on suojassa kylmyydeltä ja kuivuudelta. Kurjenmiekkakasvit
Alaheimo käsittää 30 sukua ja 820 lajia, joita kasvaa ympäri maapallon, mutta erityisesti Keski- ja Etelä-Amerikan vuoristoissa. Kasvit ovat joskus sipulikasveja, yleensä juurakollisia. Kukinto on yksinkertainen viuhko. Kehälehdissä on mesiäisiä. Emin vartalon haarat ovat pitkiä ja putkimaisia. Alaheimon runsaslajisimmat suvut ovat kurjenmiekat ("Iris", 280 lajia), mukulakurjenmiekat ("Moraea", 200 lajia), silmiöt eli kuovinkukat ("Sisyrinchium", 60–260 lajia) ja tiikerikukat ("Tigridia", 50 lajia). Kurkkukirva
Euroopassa kurkkukirva elää ilmeisesti täysin neitseellisesti lisääntyvinä sukupolvina, joita voi parhaissa olosuhteissa olla vuodessa jopa 50, joskin Ranskasta on havaintoja sinihibiskuksella ja meloneilla elävistä kurkkukirvoista, joilla saattaa olla suvullinen lisääntymisvaihe. Yksittäinen suvuttomasti lisääntyvä kirva elää noin 17–22 päivää ja tuottaa sinä aikana noin 85 jälkeläistä. Kirvat elävät kolonioina lehtien alapinnoilla tai nuorissa versoissa ja aiheuttavat lehden kellastumisen. Kolonian yhteydessä saattaa olla muurahaisia. Kirvan kannalta sopivimmat olosuhteet ovat 16–22 °C:n lämpötila ja 60–80 %:n ilmankosteus. Yli 25 °C:n lämpötila haittaa kirvoja. Etelä-Euroopassa laji selviytyy ulkona, mutta pohjoisempana sitä tavataan lähinnä kasvihuoneissa. Laji talvehtii aikuisena. Haurunturkki
Haurunturkki eli aikaisemmalta nimeltään rakkoleväntupsu ("Elachista fucicola") on merissä elävä levä, joka kasvaa yleisesti rakkohaurun ("Fucus vesiculosus") päällyskasvina eli epifyyttinä. Sen elinaluetta ovat Eurooppa, Aasia, Pohjois-Amerikka. Haurunturkki on hentorakenteinen ruskolevä, joka kasvaa tupsuina rakkolevän pinnalla. Maapähkinät
Maapähkinät ("Arachis") on suku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 80 lajia. Suvun tunnetuin laji on maapähkinä ("Arachis hypogaea"), jota viljellään ravintokasvina maailmanlaajuisesti trooppisella, subtrooppisella ja lauhkealla vyöhykkeellä. Se on yksivuotinen ruoho, jonka palot kehittyvät kukinnan jälkeen kypsiksi maan alla. Maapähkinä ei ole kasvitieteellisesti pähkinä vaan palkokasvi. Voikukka
Voikukka ("Taraxacum officinale") on usein rikkaruohona pidetty monivuotinen kasvi, joka leviää tehokkaasti siementensä avulla. Voikukka on kuitenkin myös kauppayrtti, johon viittaa nimessä esiintyvä "officinale" (officinalis tarkoittaa lääkkeenä käytettyä). Ympäri maailmaa tavataan useita voikukan alalajeja, joiden väliset erot saattavat olla hyvinkin vähäisiä. Kurtturuusu
Kurtturuusua käytetään usein puutarhoissa pensasaitana, koska siihen se sopii tuuheutensa ja pystykasvuisuutensa vuoksi. Osa lajikkeista puolestaan sopii istutettavaksi erityisesti puistoihin ja taustaistutuksiin. Alun perin kurtturuusua käytettiin rannikolla sitomassa hiekkaa. Ainakin Suomessa lajia on istutettu paljon teiden varsille ja erityisesti moottoriteiden keskikaistoille juuri suolankestävyytensä takia. Mukula
Runsaasti tärkkelystä sisältäviä mukulakasveja ovat: Näistä peruna, maniokki ja bataatti kuuluvat maailman kymmenen viljellyimmän kasvin joukkoon. Muilla on pääasiassa vain paikallista merkitystä. Porkkanat
Porkkanat ("Daucus") on kasvisuku, joka kuuluu sarjakukkaiskasvien heimoon. Suvun tunnetuin laji on tavallinen porkkana ("Daucus carota" subsp. "sativus"), jota viljellään juureskasvina. Saman lajin villimuoto, villi- eli rikkaporkkana ("Daucus carota" subsp. "carota"), kasvaa varsinkin Keski-Euroopassa yleisesti rikkakasvina, mutta lajia kasvatetaan myös leikkokukkana. Porkkanoiden läheisiä sukulaisia sarjakukkaiskasvien joukossa ovat esimerkiksi roomankuminat, karvasputket ja kesäputket. Mukula
Maanalaisten syötävien osien vuoksi viljellyt kasvit voidaan ravinto­merkityksensä ja pitkälti viljely­tapansakin perusteella jakaa kahteen ryhmään, juureksiin ja tärkkelys­mukuloihin. Tyypillisiä juureksia ovat esimerkiksi porkkana, lanttu ja punajuurikas. Ne ovat yleensä kaksi­vuotisia, siemenistä lisättäviä kasveja. Niiden merkitys ravintoenergian lähteenä on vähäinen, mutta ne ovat tärkeitä vitamiinien ja kivennäisaineiden lähteinä. Useimmat lajit ovat peräisin Lähi-idästä tai Välimeren maista. Karhunvatukka
Karhunvatukka ("Rubus fruticosus") on vatukoihin kuuluva kasvi. Se tuottaa mustia marjan tapaisia hedelmystöjä, jotka koostuvat monesta pienestä yhteen kasvaneesta luumarjasta.
Karhunvatukoita on monia eri lajikkeita ja lukuisia eri lajeja, jotka muistuttavat toisiaan. Suomessa useimmat lajikkeet menestyvät vain eteläisessä osassa maata, ja niitä kasvatetaan usein kasvihuoneissa. Siperialainen karhunvatukka löydettiin Venäjältä 1980-luvulla, ja se on otettu lisäykseen, ja sitä on saatavilla. Se menestyy jopa V-vyöhykkeellä taimistojen mukaan. Karhunvatukka on erittäin piikkinen, ja kasvaa korkeammaksi kuin tavallinen vadelma ("Rubus idaeus"). Porkkana
Alun perin viljeltiin porkkanaa, joka oli purppuranpunainen, keltainen tai valkoinen. Kuumilla alueilla keltaista ja punaista porkkanaa viljellään edelleen. Viileillä alueilla oranssi porkkana on yleisin. Suomessakin voidaan viljellä violettia, keltaista ja valkoista porkkanaa. Oranssi porkkana jalostettiin 1600-luvulla Hollannissa.
Useimpien juureskasvien tavoin porkkana on kaksivuotinen kasvi. Ensimmäisenä vuotena, itämisen jälkeen porkkanalle kehittyy syvälle ulottuva pääjuuri. Sen jälkeen alkaa paksuuskasvu, joka jatkuu koko kasvukauden. Porkkanan syötävä juuri on mukula, jossa on lieriömäinen puuosa ja sen ympärillä jälsi ja kuori. Siihen kertyy paljon vararavintoaineita. Jos porkkana jätetään maahan yli talven, se käyttää toisena vuotena nämä vararavintoaineet korkean varren, kukkien ja lopulta siementen kasvattamiseen. Siihen muodostuu samantapainen sarjakukinto kuin muillakin sarjakukkaiskasveilla, esimerkiksi koiranputkella. Mutta samalla juuri menettää kaikki siihen varastoituneet aineet. Sen vuoksi porkkanat nostetaan maasta jo ensimmäisen vuoden syksyllä, paitsi jos niitä kasvatetaan siementen tuottamiseksi. Kastad kulle torräng
Kastad kulle torräng on 3,5 hehtaarin kokoinen luonnonpuisto Örbergan taajaman alueella Vadstenassa Itä-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Kastad kulle torräng on kalkkipitoisesta moreenista koostuva drumliini, jolla on epätavallista kasvistoa. Drumliini erottuu selvästi sitä ympäröivästä alavasta viljelysmaasta. Luonnonsuojelualueen eteläosassa kasvaa erittäin harvinaista "Astragalus inflexus" -kurjenhernelajia. Kasvia esiintyy Manner-Ruotsissa ainoastaan viidessä paikassa läntisellä Itä-Göötanmaalla. Muita kasveja ovat muun muassa tupsulinnunruoho, kivikkotörmäkukka ja pikkuluppio. Linnuista alueella elävät muun muassa pikkulepinkäinen, pensaskerttu ja mustarastas. Lisäksi alueella tavataan metsäkauriita ja jäniksiä. Hietakurjenherne
Hietakurjenherne ("Astragalus arenarius") on monivuotinen hernekasvi kurjenherneiden suvussa. Sitä esiintyy Euroopassa.
Se kasvaa kymmenestä 30:een senttimetriä korkeaksi. Lehdissä on kolmesta viiteen paria suikeita tai tasasoukkia lehdyköitä. Terttukukinto on harsu, pystyjen kukkien teriö on sinipunainen. Hietakurjenherneen varsi on valkokarvainen, lehdykät tiheäkarvaisia ja palot harmaakarvaisia. Tundra
Pensaikkoista tundraa kasvaa tundran paksulumisissa notkoissa, joissa lumi suojaa pensaita paleltumasta talvella. Siellä kasvaa mm. vaivaiskoivua, erilaisia arktisia pajuja ja kitukasvuista katajaa. Kivennäismailla ja myös suovillojen seassa kasvaa variksenmarjaa. Varsinkin soilla kasvaa saraa, mm. suovilloja Eriophorum. Kiinteillä alustoilla kasvaa mm. kurjenkanervaa ja sielikköä aivan maan pinnassa. Ruohoa kasvaa eniten kalkkipitoisella maalla. Tundran pohjoisosassa missä kasvukausi on korkeintaan kuukauden verran, kasvaa kivennäismaalla tai soistumattomalla alueella lähinnä jäkälää tai yleisemmin sammalta, mm. karhunsammalta ja kynsisammalta sekä laajoilla soilla rahkasammalta. Vihannes
Useimmat maailmanlaajuisesti tärkeät vihanneskasvit ovat alkujaan peräisin Lähi-idästä ja Välimeren maista. Muutamat lajit, kuten kurkku, ovat kuitenkin peräisin Itä-Aasiasta, tomaatti Keski-Amerikasta. Kannusruohot
Kannusruohot ("Linaria") on kasvisuku ratamokasvien heimossa. Kannusruohoja on noin 150 alkuperäisesti Euraasissa kasvavaa lajia, joista puolet tavataan Euroopassa, erityisesti Välimeren seudulla. Suvussa on koristekasvina käytettyjä lajeja. Suomessa kasvaa neljä luonnonvaraista kannusruoholajia. Yleisin on keltakannusruoho, joka kasvaa yleisenä koko maassa paitsi Pohjois-Lapissa. Sitä pidetään alkuperäiskasvina merenrannoilla ja uustulokkaana sisämaassa. Keltakannusruohoa käytetään myös koristekasvina. Juovakannusruohoa, jonka kanssa keltakannusruoho risteytyy, tavataan harvinaisena vakiintuneena tulokkaana rannikoilla. Se kasvaa esimerkiksi painolastimaa-alueilla ja ratapihoilla. Kaksi muuta lajia ovat tarhakannusruoho ja härmäkannusruoho. Kurkkukasvit
Kurkkukasvit kasvavat enimmäkseen tropiikissa ja subtropiikissa, jonkin verran myös lauhkeassa vyöhykkeessä. Satunnaisesti voi meillä Suomessa tavata viljelykarkulaisina tai -jäänteinä mustakoiranköynnöksen ("Bryonia alba"), vesimelonin ("Citrullus lanatus"), kurkun ("Cucumis sativus") ja kurpitsan ("Cucurbita pepo"). Mukula
Tärkkelyspitoiset mukulat ovat viljojen ohella toinen tärkeä viljelyskasvien ryhmä, joka tuottaa runsaasti tärkkelystä ihmisen perusravinnoksi. Niitä yleensä myös lisätään kasvullisesti mukuloista. Kaikki tärkeimmät lajit ovat peräisin päiväntasaajan tuntumasta, useimmat Etelä-Amerikasta. Useimmat niistä ovat tyypillisiä tropiikin viljelyskasveja. Peruna on kuitenkin peräisin niin korkealta Andien vuoristosta, että se on sopeutunut viileämpään ilmastoon. Nykyisin sitä viljelläänkin etupäässä lauhkealla vyöhykkeellä. Suolakurkku
Suolakurkku on kurkuista suolaliuoksessa ilman kuumennusta valmistettu elintarvike. Yleiskielessä suolakurkuiksi kutsutaan usein muitakin säilöttyjä kurkkuja: etikalla valmistettuja etikkakurkkuja, maustekurkkuja, joissa on suolan ja etikan lisäksi mausteita, ja "venäläisiksi suolakurkuiksi" kutsuttuja hapankurkkuja, jotka säilyvät kuten hapankaali maitohappokäymisen takia laskeneen pH:n, eivät niinkään korkean suolapitoisuuden takia. Vihannes
Laajemmassa mielessä vihanneksina pidetään myös juureksia. Suppeammassa mielessä sanalla tarkoitetaan pääasiassa puutarhoissa viljeltyjä kasviksia, joiden maanpäällisiä meheviä osia käytetään ravinnoksi. Syötävä kasvin osa voi olla lehti (esimerkiksi lehtikaali, lehtisalaatti ja pinaatti), varsi (selleri), lehtiruoti (raparperi), muuntuneista lehdistä maan alle muodostunut sipuli tai kukintopohja (esimerkiksi kukkakaali ja parsakaali). Vihanneksiksi luetaan yleensä myös eräät yksivuotisina viljeltyjen ruohomaisten kasvien hedelmät, kuten kurkku ja tomaatti, sekä tuleentumattomina syötävät palkokasvien siemenet, kuten vihreät herneet ja pavut. Kurkku
Kasvihuonekurkuissa ei ole siemeniä, koska ne kasvavat emikukista ja kehittyvät ilman pölytystä partenokarppisesti. Jos kasvit pölytettäisiin, paisuminen alkaisikin tapahtua väärästä eli kukan puoleisesta päästä. Kasvihuoneessa pölytystä ei tapahdu, sillä kurkku on kaksikotinen kasvi eikä sitä pölyttäviä hyönteisiä yleensä ole kasvihuoneissa. Tundra
Tunnettuja tundrakasveja ovat todella kitukasvuinen vaivaispaju ("Salix herbacea"), tunturipaju ("Salix glauca") ja lapinvuokko ("Dryas octopetala") kalkkipitoisilla mailla ja uuvana ("Diapensia lapponica"), joka kasvaa patjamaisina mattoina. Tundralla voi kasvaa myös pensaita, kuten vaivaiskoivua ("Betula nana"). Kurkkukasvit
Kurkkukasvien heimossa on viisi kehityslinjaa eli kladia: Porkkana
Porkkana on maan sisällä kasvava juures, ja sitä voidaan syödä raakana. Porkkanan juurenkärjet ovat hyvin pienet, ja ne poistetaan kuorittaessa. Tavallisesti porkkanaa käytetään salaatteihin, liharuokiin ja keittoihin. Raakana porkkanan rakenne on kova ja rapea, maultaan parhaassa tapauksessa makeahko. Ennen syöntiä raaka porkkana pestään huolellisesti ja yleensä kuoritaan. Keitettäessä porkkanan rakenne muuttuu pehmeäksi. Porkkanan nuoria lehtiä voidaan käyttää ruoanvalmistuksessa. Uposkasvi
Uposkasveilla tarkoitetaan kasveja, jotka kasvavat osittain tai kokonaan veden alla. Tummissa tai sameissa vesissä uposkasveja ei ole kovin syvällä, koska ne eivät saa siellä tarpeeksi valoa. Niille on tyypillistä, että lehdet ovat hyvin ohuet ja kasvilla on sitkeä varsi. Muutamat lajit, kuten lahnanruohot, kasvavat matalina pohjassa. Hiilidioksidin otto on vaikeampaa vedestä kuin ilmasta. Tämän takia uposkasvien lehdet ovat hyvin ohuet, jolloin kaasujen otto helpottuu. Kasvit tuottavat happea, jota poistuu lehdistä järven muiden kasvien käyttöön. Tavallisimpia uposkasveja ovat ahvenvita ja aivan vedenpinnan alapuolella kelluva vesiherne. Isokarpalo
Isokarpalo ("Vaccinium oxycoccos") on puolukoihin ("Vaccinium") kuuluva punakukkainen ja -marjainen, ainavihanta varpu. Se kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa se on lähes koko maassa varsin yleinen alkuperäiskasvi, vain Pohjois-Lapissa harvinainen. Se kasvaa runsaimmillaan ja varsinkin parhaiten marjovana erilaisilla, monesti melko märilläkin nevoilla. Vaikka se kasvaa myös rämeillä ja korvissa, marjasadot jäävät siellä paljon pienemmiksi. Sitä syövät esimerkiksi kurjet ja riekot. Isokarpaloa muistuttava toinen Suomen soilla kasvava karpalo on pikkukarpalo ("Vaccinium microcarpum"). Se kasvaa kuivemmilla paikoilla, ja sen kukat ja marjat kasvavat yksitellen, ja marjat jäävät selvästi pienemmiksi. 
Karpalo on suikerteleva varpu, jonka versot matavat pitkin maata. Pareittain kasvavat lehdet ovat ainavihantia, kapeansoikeat, ja vaaleanpunaiset kukat kohoavat irti maasta parisenttisen kukkavarren päähän. Suuret marjat ovat kypsyttyään tummanpunaiset. Mantukämmekät
Siihen kuuluu kaksi (tai kolme) lajia, joita kasvaa Lounais- ja Itä-Australiassa. Lajeista purppuramantukämmekkä kasvaa lähes täysin maanpinnan alla. Se tunnetaan hyvin harvinaisena "Melaleuca uncinata" -kaarnamyrttiä kasvavista metsiköistä. Kukkiessaan purppuramantukämmekkä kasvattaa maan alta kukan, jonka suojuslehdet työntävät maan kukan tieltä. Kurkku
Kurkku on erittäin vaativa ympäristöolosuhteisiin nähden. Paras on aurinkoinen, suojainen paikka, missä maalaji pitää hyvin kosteuden, lämmin ja neutraali, pH suunnilleen 7. Kurkun kasvattamiseen ei sovi lainkaan kylmä, märkä ja alava maa. Lannoitukseen karjalanta olisi oikein hyvä. Kurkku ei kuluta maasta paljoakaan ravinteita. Liian typpipitoinen maa kasvattaa kyllä rehevän lehdistön, mutta hedelmien kehittyminen jää heikoksi. Väkilannoitetta käytettäessä suositus on 1 hehtaarille 200–300 kg superfosfaattia, 300–400 kg kaliumsulfaattia ja 100–200 kg kalkkisalpietaria. Kurjenpolvikasvit
"Hypseocharis" käsittää yhden, kaksi tai kolme monivuotista ja enemmän tai vähemmän varretonta ruoholajia, jotka kasvavat Andeilla Etelä-Amerikan lounaisosassa. Kasvit ovat mukulallisia tai niillä on paksu pääjuuri. Lehdet ovat korvakkeettomat. Kukassa on viisi tai 15 hedettä ja sikiäimessä noin 12 siemenaihetta emilehdessään. Vartalo on rihmamainen, luotti pallomainen. Hedelmä on rakokota, jonka päässä vartalon jäänteet jäljellä. Imeläkurjenherne
Imeläkurjenherne kasvattaa rennon, 50–150 cm pitkän kaljun varren. Lehdet ovat 3–7-parisia. Lehdykät ovat 2–4 cm pitkiä, soikeita tai puikeita. Kukintoperä on noin puolet tukilehden pituudesta. Kukinto on tiheä keltavihreä terttu. Kukan verhiö on kalju ja liuskat ovat kapeita. Hedelmä on 3–4 cm pitkä, kapea, kaareva ja kaksilokeroinen palko. Imeläkurjenherne kukkii kesä-heinäkuussa.
Imeläkurjenhernettä tavataan lähes koko Manner-Euroopassa Iberian niemimaata, Irlantia ja pohjoista Fennoskandiaa ja Pohjois-Venäjää lukuun ottamatta. Kasvia tavataan myös Kaukasuksella ja Turkissa. Yhdysvaltoihin laji on levinnyt ihmisen mukana. Tundra
Monet tundran kukkakasvit, sammalet ja jäkälät ovat ainavihantia, sillä silloin ne pystyvät yhteyttämään varhain keväällä ja myöhään syksyllä. Ainavihannat kasvit hyödyntävät auringon valoa jo lumen alla, minne syntyy kasvihuoneita lumen alaisiin taskuihin kertyneestä hiilidioksidista. Kasvu alkaa jo lumen alla. Vaikka kasvien katsotaan yleensä kasvavan voimakkaasti 5 °C yläpuolella, jotkut tundralajit yhteyttävät jo nollassa tai jopa lumen alla -5 °C:ssä. Jotkut kasvit kehittävät nuppua jo syksyllä. Sulavassa lumessa on kosteaa ja tasalämpöistä. Puhkeavat kukat ovat hallalle alttiita. Lapinvuokko ja tunturiunikko suuntaavat lehtensä kohti aurinkoa. Tumma kasvin varsi voi kerätä lämpösäteilyä, karvainen suojalta kylmältä. Paksu päällysketto suojaa kylmältä. Pienet kasvit ovat paremmin suojassa tuulelta ja lumi suojaa niitä paremmin. Ruiskukurkku
Ruiskukurkku ("Ecballium elaterium") on kurkkukasveihin kuuluva laji, joka tunnetaan erikoisesta tavastaan ruiskia siemeniä sisältävää nestettä. Se on sukunsa ainoa laji. Kurkkukirva
Lajina kurkkukirva on taksonomisesti hankala, sillä suvussa "Aphis" on useita kirvalajeja, jotka eroavat kurkkukirvasta korkeintaan ravintokasvin ja/tai elintapojensa osalta. Toisaalta myös eräät kurkkukirvana pidetyt populaatiot vaikuttavat muodostavan erillisiä lajeja. Aikaisemmin kurkkukirvaa on etenkin eurooppalaisissa lähteissä myös paatsaman perunakirvan ("Aphis frangulae") alalajina. Kaura
Kauraa kasvatetaan nykyisin lähes koko lauhkean ja subtrooppisen ilmaston alueella. Eri kauralajikkeet pärjäävät vähemmällä lämmöllä ja kestävät sadetta paremmin kuin muut viljakasvit, joten ne ovat tärkeitä paikoissa, joissa kesät ovat viileitä ja sateisia. Onpa kauraa kasvatettu onnistuneesti Islannissakin. Kaura kylvetään aikaisin keväällä ja korjataan syksyllä. Lyhyen talven maissa tunnetaan myös syyskaura, joka kylvetään syksyllä ja korjataan loppukesästä. Rikkakasvit eivät yleensä juuri häiritse kauran kasvua, sillä se tukahduttaa ne nopean kasvutapansa ansiosta. Kaura kuluttaa maaperästä paljon typpeä. Mukula
Mukulajuuri on muutunnaisjuuri, jossa turpea muodostuma on kasvanut joko pääjuureen tai versojuureen. Lantulla on pääjuurimukula ja monilla kämmeköillä on versojuurimukula. Mukulamainen pääjuuri on ainakin yläosastaan turpea. Sellaisia on vain kaksisirkkaisilla kasveilla, esimerkiksi porkkanalla. Mukulamaiset versojuuret kasvavat tavallisesti ilmaverson tyveen, harvemmin maaversoon. Niissä saattaa olla koko juuri laajentunut tai vain tietty osa paksuuntunut, kuten mukulaleinikillä ja joillakin kämmeköillä. Rohtopurasruoho
Rohtopurasruoho eli kurkkuyrtti ("Borago officinalis") on purasruohojen sukuun kuuluva yksivuotinen, monikäyttöinen yrttikasvi. Myrkyllisyytensä takia sen lehtiä ja versoja ei kannata käyttää salaatissa, vaikka sen siniset kukat ovat hauskoja koristeita. Sen siemenistä puristetaan öljyä, jota käytetään rohtona. Myrkyllisyyttä voidaan teollisesti poistaa öljystä. Siemenöljy sisältää gammalinoleenihappoa (GLA), ja sitä käytetään tunnetumman helokkiöljyn tapaan allergioihin, hormonaalisiin vaivoihin ja sydän- ja verisuonitautien tukihoidoissa. Turpa
Turpa ("Squalius cephalus," ent". Leuciscus cephalus") on eurooppalainen sisävesien särkikala. Suomessa se esiintyy vain etelä- ja lounaisrannikon murtovesissä sekä niihin laskevissa joissa. Ruohokarppi
Kutu tapahtuu kesällä. Munat kelluvat pintavedessä ja poikaset tarvitsevat kehittyäkseen lämmintä vettä. Siksi ruohokarpit eivät menesty kovin kylmässä ilmastossa. Tataarikohokki
Tataarikohokki kasvaa hiekkaisilla ja soraisilla jokitörmillä ja -särkillä, jossa tulvat pitävät kasvupaikat avoimina. Se viihtyy myös ihmisen muokkaamassa ympäristössä kuten hiekkakentillä, teiden varsilla, ratapenkereillä ja lastauspaikoilla. Tataarikohokki on sopeutunut erityisen hyvin virtaavan veden ja liikkuvan hiekan ympäristöön. Alkeellisesta sisärakenteesta johtuen kasvin juuri ja maavarsi ovat hyvin joustavia, mikä mahdollistaa sen kieppumisen virtaavassa vedessä vahingoittumattomana. Se kestää myös hautautumisen jopa 12 cm paksuisen hiekkapatjan alle, mistä se pystyy kasvattamaan itsensä maanpinnalle. Tämän mahdollistaa ruohovartisille kasveille hyvin epätavallinen kyky monistaa silmuja ja siten kasvattaa runsaasti versoja. Tunturikangas
Maaperällä on myös suuri vaikutus. Silikaattikallioilla kasvaa karua tunturikangasta, joka on yleisin tunturikankaiden pääryhmä. Karbonaattikallioilla, useimmiten dolomiittikallioilla kasvaa ravinteista tunturikangasta, joka on Suomessa harvinaista. Karuilla tunturikankailla kasvaa mm. variksenmarjaa, kanervaa, liekovarpiota, vaivaiskoivua ja mustikkaa. Karut tunturikankaat jaetaan tuulikankaisiin (tuulenpieksämäkankaisiin), variksenmarjakankaisiin, vaivaiskoivukankaisiin, mustikkakankaisiin, kurjenkanervakankaisiin, kanervakankaisiin ja liekovarpiokankaisiin. Talvella lumettomilla tuulikankailla kasvaa mm. variksenmarjaa, riekonmarjaa ja sielikköä, mutta vähemmän liekovarpiota ja vaivaiskoivua. Tunturikankaita ovat myös mereiset kanervakankaat ja keskipaljakan liekovarpiokankaat. Ravinteisia tunturikankaita luonnehtivat lapinvuokko ja niukkaravinteisia tunturikankaita runsaampi heinä-, ruoho- ja sarakasvillisuus. Tunturikankailla ei yleensä kasva puita tai niitä on vain vähän. Härkäpapu
Härkäpapu ("Vicia faba") on yksi maailman vanhimmista viljelyskasveista. Sen villiä kanta­lajia ei tunneta, mutta Välimeren maissa sitä on laajalti viljelty viimeistään kolmannella vuosi­tuhannella eaa., toden­näköisesti aikaisemminkin. Härkäpavun siemenet ovat yleensä isoja ja itse kasvi kasvaa varsin kookkaaksi. Monista muista viljellyistä palko­kasveista poiketen se on pysty- ja tanakka­vartinen eikä sen lehdissä ole kärhiä. Nimestään huolimatta härkäpapu ei ole papu ("Phaseolus") vaan virna ("Vicia"). Merikoura
Merikoura elää matalassa rantavedessä noin 50 metrin syvyyteen asti ja voi peittää hyvinkin laajoja alueita merenpohjasta. Tavallisesti se kasvaa vähäleväisten kallioiden ja kivien päällä – joskus se voi kiinnittyä jopa elävän taskuravun tai kotilon pinnalle. Se viihtyy erityisesti voimakkaissa virtauspaikoissa, joissa sen ulottuville kulkeutuu runsaasti planktonia. Tundra
Yksivuotiset kasvit ovat harvinaisia, koska ovat hallalle alttiita. Verkkolehtipaju ja lapinvuokko sekä uuvana, karvakuusio ja tunturiunikko ovat tyypillisiä tundrakasveja. Kasvillisuus madaltuu ja muuttuu laikukkaaksi hyvin kylmillä ja kuivilla alueilla. Pohjoisessa tundrassa on harvalajista matalaa kasvillisuutta, jota luonnehtivat sammal ja jäkälä. Korkeilla leveysasteilla pajusta tulee maassa kiemurtelevaa suikeroa matalien ruohokasvien ja sammalien ympäröiminä. Mutta eteläisellä tundralla kosteilla alueilla kasvaa korkeita pensaita ja saroja. Nummella voi kasvaa vaivaiskoivua, riekonmarjaa, variksenmarjaa ja jäkälää. Erityisen hyvät kasvien kasvualueet ovat aurinkoisilla etelärinteillä, mistä lumi sulaa keväällä nopeasti pois. Näillä alueilla kasvaa paikasta riippuen jopa matalia pajuja, koivuja ja leppiä tai sitten tundraniittyjä joissa kasvaa heiniä, sammalia ja jäkäliä. Peruna
Perunakasvi on kooltaan pieni mutta suurilehtinen. Perunan mukulat kasvavat maan alla. Useimmiten perunan kuori on ruskea tai keltainen, mutta se voi olla myös violetti, punainen tai vaaleanpunainen. Sisältä peruna on usein vaalea, mutta on mahdollista, että se on sisältäkin kuoren värinen. Se sisältää noin 10–15 % tärkkelystä, vajaat 2 % proteiinia, ja tuoreena myös kohtalaisesti c-vitamiinia, joka kuitenkin osittain tuhoutuu useita kuukausiakin kestävän varastoinnin aikana. Maanpäällisessä osassa saattaa olla myös marjoja, jotka ovat solaniinipitoisuutensa vuoksi myrkyllisiä. Kesäkurpitsa
Kesäkurpitsa on ryhmä kurpitsan ("Cucurbita pepo") lajikkeita. Kesäkurpitsa on vihannes ja ulkonäöltään hyvin samankaltainen kuin kurkku: vihreä tai joskus keltainen, pitkulainen, joskus pyöreähkö. Kesäkurpitsa tuli Suomeen Välimeren alueelta. Suomessa kesäkurpitsaa syödään noin puoli kiloa henkeä kohti vuodessa. Hedelmän lisäksi myös kesäkurpitsan kukat ovat syötäviä.
Taimet pitää esikasvattaa, mikä onnistuu kotioloissa. Siemenet kylvetään halkaisijaltaan 6-10 cm ruukkuihin. Esikasvatuksessa käytetään peruslannoitettua ja
kalkittua kasvuturvetta. Taimet istutetaan ulos ilmojen lämmettyä siten, ettei lämpötilan pitäisi laskea alle 10°c asteen. Istutettaessa riittää, että taimissa on yksi kasvulehti. Palkokasvit
Viljellyt palko­kasvit muistuttavat monessa suhteessa viljoja, ja tuleentu­neiden kuivien siementen vuoksi viljeltyjä palkokasveja sanotaankin usein myös "palkoviljoiksi". Ne kuuluvat kaikki herne­kasvien heimoon. Niitä on viljelty viljojen ohella maan­viljelyksen alkuajoista saakka, ja lähes jokaisella alueella, jossa maanviljelys mahdollisesti on keksitty itsenäisesti, on viljelys­kasvien valikoimaan alusta lähtien sisältynyt myös yksi tai useampi palko­kasvi: Lähi-idässä herne ja linssi, Intiassa hyasinttipapu sekä musta ja vihreä mungopapu, Kiinassa soijapapu, adsukipapu ja mungopapu, Länsi-Afrikassa pitkäpapu, Väli-Amerikassa tavallinen papu, arizonanpapu ja ruusupapu sekä Andeilla limanpapu ja maapähkinä. Oka (kasvi)
Oka eli mukulakäenkaali ("Oxalis tuberosa") on käen­kaalien sukuun kuuluva viljelys­kasvi, joka tuottaa syötäviä maan­alaisia mukuloita. Kasvi on peräisin Andien vuoristossa, jossa viljellään jopa yli 4000 metrin korkeudessa. Andeilla se on perunan jälkeen tärkein mukulakasvi. Nykyään sitä viljellään myös Meksikossa ja Uudessa-Seelannissa. Kasvi tunnetaankin myös "Uuden-Seelannin jamssin" nimellä (), vaikka se ei olekaan sukua oikeille jamsseille. Porkkana
Porkkanan villimuoto ("Daucus carota" subs. "carota") kasvaa kaikkialla Keski-Euroopassa ja laajalti Aasiassa yleisenä muun muassa laitumilla ja tienvarsilla. Sen juuri on yleensä puiseva ja syötäväksi kelpaamaton, paitsi satunnaisesti esiintyvillä mutanttiyksilöillä, joista viljellyt lajikkeet onkin jalostettu. Suomessa villiporkkana on harvinainen, koska se ei yleensä selviä talven yli voidakseen toisena vuotenaan tuottaa siemeniä. Sen ensimmäisen vuoden taimia saattaa kuitenkin kesäisin kasvaa esimerkiksi satama-alueilla, joihin sen siemeniä helposti kulkeutuu ulkomailta. Karvaskurkut
Karvaskurkut ("Momordica") on kasvisuku, joka kuuluu kurkkukasvien ("Cucurbitaceae") heimoon. Siihen sisältyy muun muassa koristekasvina ja huonekasvina kasvatettu karvaskurkku ("Momordica charantia"). Maavarsi
Maavarsi on kasvien maanpinnan alapuolella kasvava varsi. Maavarret toimivat kasvin ravintovarastona, useimmat myös talvehtimiseliminä ja kasvullisina lisääntymiseliminä. Maavarret kasvavat kärjessä olevasta kärkisilmusta, ja niissä on usein suomumaisia lehtiä.
__SISLUETTPAKOTUS__ Kurjenpolvet
Kurjenpolvet ("Geranium") on koppisiemenisten kasvisuku, joka kuuluu kurjenpolvikasvien heimoon. Sukuun kuuluu arviolta yli 200 lajia, joista Suomessa kasvaa luonnonvaraisena lähteestä riippuen toistakymmentä lajia. Varsinkin Amerikassa puutarhaväen keskuudessa sukunimeä "Geranium" on käytetty myös läheisten pelargonien nimenä, mutta niiden tieteellinen nimi on "Pelargonium". "Geranium"-suvun kasveja on risteytettykin. Suvun lajeissa on koristekasveina käypiä, mutta osa on yksi- ja osa monivuotisia. Kurkku
Avomaankurkkujen paras aika on syyskesällä ja niitä voidaan käyttää säilöntään. Niitä säilötäänkin sekä etikkakurkuiksi että suolakurkuiksi. Muuten kurkkuja voidaan käyttää sellaisenaan esimerkiksi salaatteihin ja leivän päälle, mutta myös keittoihin ja pataruokiin. Avomaankurkkua käytetään kuitenkin enemmän suolattuna tai etikkasäilykkeenä kuin tuoreena. Suolakurkku-nimitys on oikeastaan virheellinen, sillä suolakurkut ovat oikeastaan hapankurkkuja, joiden sokeri on käynyt maitohapoksi ja aikaan saanut siten sen, että kurkku säilyy. Täpläapinankukka
Täpläapinankukka on kosteiden kasvupaikkojen laji. Se kasvaa niin rannoilla kuivalla maalla kuin matalassa vedessäkin. Kasvin siemenet leviävät veden mukana uusille kasvupaikoille, mutta siementen leviäminen lintujen mukana on myös mahdollista. Suomessa sitä on tavattu ojissa ja puroissa asumusten läheisyydessä. Tunturipaljakka
Tuntureista suuri osa on kivikkoa, jossa vain harvat putkilokasvit viihtyvät. Korkeimmilla tuntureilla kasvien kasvua rajoittavat myös maaperän routaantuminen ja jäätyminen, jotka aiheuttavat muun muassa kuviomaata, joka ei ole hyvä kasvualusta kasveille, koska se muuttuu vuosi vuodelta. Monet tunturikasvit pitävät silmunsa maan pinnan lähellä tai alla. Kasvit myös kasvavat maan lähellä tai sisässä rönsyinä. Myös patjamainen tai mätästävä kasvutapa vallitsee, koska molemmat pitävät kasvit kylmässä, tuulisessa ilmastossa lämpimänä. Esimerkiksi tunturikohokki ("Silene acaulis") kasvaa kosteuden ja lämmön säilyttämiseksi puolipallon muotoisena tuppaana. Monet tunturikasvit kukkivat nopeasti ja runsaasti lumen sulettua. Kasveja pölyttävät monesti hyönteiset. Mutta myös itsepölytystä ja suvutonta lisääntymistä esiintyy, muun muassa nurmitatar ("Bistorta vivipara"). Monien lajien siemenet säilyvät vuosikausia lisääntymiskykyisinä. Kuivilla paikoilla kasvit suosivat eniten siemenistä lisääntymistä, kosteammilla juuriin ja rönsyihin pohjautuvaa lisääntymistä. Joidenkin kasvien kasvua edistää kalkkipitoinen maa. Nauris
Vanhin Suomessa viljelty kanta on ollut "kaskinauris" eli "huhtanauris", jonka mukula tulee maanpinnan rajaan usein ainakin osaksi maan päälle. Kaskinauris menestyy hiekkapitoisessa, vettä läpäisevässä maassa. Emäksisyys, joka saadaan joko kasken tuhkasta tai kalkitsemalla, parantaa kaskinauriin kasvua ja suojaa sitä taudeilta ja tuholaisilta. Maapähkinä
Maapähkinä on kotoisin Etelä-Amerikasta. Kasvi kasvaa 30–50 senttimetriä korkeaksi. Kukat ovat muodoltaan hernekasveille tyypillisiä. Kukkimisen jälkeen varsi laskeutuu vähitellen maan tasalle, ja palot alkavat kehittyä maanpinnan alla. Yhdessä palossa on 1–3 siementä ("pähkinää"). Syvä kurkku
Syvä kurkku -termillä () tarkoitetaan Watergate-skandaalin paljastumiseen vaikuttanutta, tuntemattomana pidettyä tietolähdettä, joka esiintyi ensimmäisen kerran Bob Woodwardin ja Carl Bernsteinin kirjoittamassa tositapahtumiin perustuvassa kirjassa "Presidentin miehet" ("All The President’s Men", 1974). He kieltäytyivät paljastamasta salaisen lähteensä nimeä. He paljastivat vain, että kyseinen mies (ei nainen) oli hyvin tärkeä ihminen Nixonin hallinnossa eikä ollut vain useiden eri lähteiden sekoitus. Tundra
Tundralla sataa vähän, mutta myös haihtuminen on vähäistä, ja maa on sen takia monesti märkää. Tämä luo laajoja soita, varsinkaan kun ikirouta ei päästä vettä imeytymään maahan. Myrskyt ovat tavallisia, ne muokkaavat kasvillisuutta. Tuuli ja kasvinsyöjät tasoittavat tundrakasvillisuuden monestikin vain muutaman sentin paksuiseksi. Jäkälä ja sammal sietävät kuivuutta ja kylmyyttä ilman erityisiä suojakeinoja. Monet tundran kasvit ovat patjamaisia tai mätästäviä, varsinkin alueilla jossa lumikerros ei suojaa. Mättääseen varastoituu lämmintä ilmaa. Lämpötila saattaa siellä nousta jopa 20 astetta koholle ympäristöön verrattuna ja ilma olla melko kosteaa. Samoin mättään hajoavassa osassa on ravinteita. Mättäissä kasvavat uuvana, sinirikko ja tunturikohokki. Kasveilla saattaa olla kylmältä suojaava karvapeite. Suippopyrstökurppa
Maassa elävät pienet selkärangattomat ja myös siemenet. Juures
Juureksia viljellään Suomessa myös usein kotipuutarhoissa. Yleisimmät Suomessa viljeltävät juurekset ovat porkkana, lanttu ja punajuurikas. Muita vähemmän viljeltäviä juureksia ovat mukula- eli juuriselleri, palsternakka, nauris, retiisi ja retikka. Pakurikääpä
Suomessa tutkitaan mahdollisuuksia pakurin viljelyyn istuttamalla pakureita koivuihin. Yhteishankkeessa ovat mukana Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT ja Itä-Suomen yliopisto. Tutkimusalue yltää Lapista Etelä-Savoon. Mikäli viljely onnistuisi se lisäisi mahdollisuuksia pakurin kaupalliseen hyödyntämiseen, hankkeen tavoitteena on pakurin laajamittainen ja suunnitelmallinen tuotanto Suomen ja ulkomaan markkinoiden tarpeisiin. Pakuria arvostetaan erityisesti Kiinassa ja Japanissa, sekä Venäjällä ja Keski-Euroopassa. Viljelyä ei ole kokeiltu muualla maailmassa, mutta tiedetään että vaikuttavien aineiden säilymiseen tarvitaan elävä puu kasvualustaksi. Pakurin kasvaminen korjuukypsäksi kestää yli viisi vuotta. Yksi koivu voi tuottaa parhaimmillaan kahdeksan kiloa pakuria. Tuoreen pakurin hinta vaihtelee alueittain ja myyntiajankohdittain 50:stä 100 euroon kilolle. Kuivattuna ja jatkojalostettuna hinta voi nousta jopa 300 euroon kilolle. Talvikaktukset
Talvikaktukset kasvavat luonnossa päällyskasveina puiden oksilla tai kallioilla ja ovat runsaasti haaroittuvia pensaita. Varret ovat nivelikkäät, litteät, kaksi-, harvoin kolmipalteiset tai liereät. Piikit ovat sukasmaisia, lyhyitä tai puuttuvat. Kukat sijaitsevat varren päässä ja ovat säteittäisiä tai vahvasti vastakohtaisia, väriltään vaihtelevia. Pohjus on maljamainen ja siinä on kehälehtiä muistuttavia suomuja. Heteet kiinnittyvät pohjusmaljaan ja muodostavat lyhyen putken vartalon ympärille. Hedelmä on talvikaktuksilla marjamainen ja kehälehdet ovat siinä jäljellä. Siemenet ovat soikeita tai munuaismaisia, kiiltävänruskeita tai mustia. Jättikurpitsa
Jättikurpitsa on maassa kiemurteleva köynnös, joka kasvaa viisi metriä pitkäksi varsin nopeasti. Sen kukat ovat yksineuvoisia, mutta samassa yksilössä on sekä hede- että emikukkia. Hyönteiset hoitavat pölytyksen, ja saman yksilön eri kukat voivat pölyttää toisensa. Kukat ovat keltaisia, ja niiden viisi terälehteä ovat kasvaneet kiinni toisiinsa tötteröksi. Heteitä on kolme. Lehdet ovat yksinkertaiset (eivät siis koostu lehdyköistä) ja voivat olla ehjä- tai lovilaitaiset.
Jättikurpitsa on alkujaan kotoisin Etelä-Amerikasta, mutta se on levinnyt ihmisen mukana lähes kaikkialle maailmaan. Se leviää toisinaan luontoon viljelykarkulaisena. Kurjenpolvikasvit
Geranioideae-alaheimon 865 lajia kasvaa maapallon lauhkeissa ja lämpimissä osissa, erityisesti Etelä-Afrikassa. Ne ovat pääasiassa ruohoja, eräät varsisukkulentteja, geofyyttejä tai pensaita. Karvat ovat rauhasmaisia ja varret usein nivelikkäät. Lehtien korvakkeet ovat usein hyvin kehittyneet. Kukassa on sukaspäiset verholehdet, laakea teriö ja tyvestään vaihtelevissa määrin yhteen kasvaneet heteet. Sikiäin koostuu tavallisesti ja enintään viidestä emilehdestä, joskus vain kahdesta, ja vartalo on lyhyt, tukeva ja ontto, luotti liuskainen. Kärki-istukallisia ja kampylotrooppisia siemenaiheita on yksi tai kaksi kussakin emilehdessä. Sikiäimen yläosa kehittyy hedelmän nokkamaiseksi osaksi, ja hedelmä on liiteluomainen kota, jonka liuskat kihartuvat ylöspäin ja irtaantuvat keskuspylväästä. Siemenestä puuttuu ravintovarasto (endospermi), ja alkio on ainakin kurjenpolvilla vihreä ja käyrä. Suolapunka
Suolapunka on monivuotinen, 3–40 senttimetriä korkeaksi kasvava kalju merenrantakasvi. Kasvin juurakko on lyhyt ja pysty. Varren tyvessä kasvaa lehtiruusuke, ja varrella vuorottain lusikkamaisia, pyöreäkärkisiä meheviä varsilehtiä. Lehdet ovat ehytlaitaisia. Valkoiset kukat muodostavan kasvin latvaan harsun tertun. Toisinaan esiintyy myös lyhyempiä lehtihangoista lähteviä kukkaterttuja. Kellomaiset kukat ovat halkaisijaltaan noin 3 millimetriä ja niissä on viisi terälehteä. Siemenkota on pallomainen. Suolapunka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Härmäkannusruoho
Härmäkannusruoho ("Linaria genistifolia") on kannusruohojen suvun laji, jota esiintyy Euroopassa. Se on monivuotinen kaljuvartinen ruoho, joka kasvaa 20–60 senttimetriä korkeaksi. Sinivihreät lehdet sijaitsevat varressa kierteisesti. Kukinto on latvaterttu jossa teriöt ovat keltaisia ja niissä pitkä kannus. Siemenet ovat särmikkäitä, hyvin vähän siipipalteisia. Kurkku
Kurkkuja on olemassa hyvin monenlaisia tulitikunmittaisista cocktailkurkuista eli pikkelsikurkuista (cornichons) aina parimetrisiin kiinalaisiin lonkerokurkkuihin. Suomessa viljeltiin vielä 1900-luvun alkupuolella erittäin suosittua lavakurkkua nimeltä Turun posliinikurkku. Nykyään Suomessa, kuten yleensäkin pohjoisilla seuduilla, viljellyt kurkkulajikkeet ovat joko avomaalla viljeltäviä lyhyitä avomaankurkkuja tai kasvihuoneessa ympärivuotisesti viljeltäviä pitkiä kasvihuonekurkkuja. Koska kurkut vaativat paljon lämpöä, ne viihtyvät paremmin kasvihuoneessa, mutta niitä voidaan viljellä myös avomaalla sielläkin, missä kasvukausi on melko lyhyt, koska ne kehittyvät hedelmäasteelle varsin nopeasti. Suomessa avomaankurkkua viljellään pääasiassa Lounais-Suomen saaristossa. Kuitenkin sääolosuhteiltaan edullisina vuosina avomaankurkkua voidaan viljellä ympäri Suomea, Lapissa lava- ja muovihuoneviljelynä. Maanviljely
Nykytiedon mukaan maanviljely kehitettiin Lähi-idän lisäksi riippumattomasti Pohjois-Kiinassa (7000 eaa., kasveina muun muassa hirssi ja soijapapu), Etelä-Kiinassa (7000 eaa., muun muassa riisi), Keski-Meksikossa (4000 eaa., kesäkurpitsa, maissi, papu), Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (3000 eaa., muun muassa durra, hirssi), Etelä-Amerikan ylängöillä (3000 eaa., muun muassa peruna, kvinoa), Etelä-Amerikan alangoilla (3000 eaa., muun muassa maniokki, bataatti), Pohjois-Amerikassa (1000 eaa.,mm. kesäkurpitsa, auringonkukka, iiva) ja Kaakkois-Aasiassa (ajankohta epävarma, muun muassa riisi, kookospähkinä, sitrushedelmät). Kurkkukasvit
Kurkkukasvit ("Cucurbitaceae") on kaksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo. Lajeja on noin 800, joita esiintyy etupäässä trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Heimoon kuuluu monia tärkeitä ruokakasveja, kuten kurkut, melonit ja kurpitsat. Suurin osa lajeista on ruohomaisia kärhillä kiipeileviä köynnöskasveja, joilla on melko suuret ja näyttävät kukinnot. Korpi
Kenttäkerroksessa kasvaa märän kasvualustan ruohoja ja heiniä, joita ovat raate, kurjenjalka, angervo ja korpikastikka. Tunturipaljakka
Tunturikankaat ovat paljakoiden yleisin kasvillisuustyyppi. Kankaat voidaan jakaa moniin ryhmiin, esimerkiksi alapaljalkalla varpukankaat, vaivaiskoivukankaat, tuulenpieksämäkankaat, variksenmarjakankaat. Varpukankaat voivat olla esimerkiksi ruohokanukka-mustikkakankaita ja metsäimarre-mustikkakankaita. Mereisillä variksenmarjakankailla on pohjakasvillisuus sammalia, kuivemmilla jäkäliä Kalkkipitoislla kankailla on usein lapinvuokkoa, jonka mukaan nimetyt lapinvuokkokankaat jaetaan kuiviin, kosteahkoihin ja kosteisiin. Kuivia lapinvuokkokankaita peittävät kalkinsuosijalsammaleet ja jäkälät. Kosteahkoilla on metsäkerrossammalta ja kultasammalta sekä liekovarpiota. Kosteilla lapinvuokkokankailla kasvaa myös suokasveja, muun muassa tuppisaraa ja lettopajua. Tunturiniityt jaetaan matala- ja korkearuohoniittyihin. Matalaruohoisia luonnehtivat muun muassa tunturikurjenherne, nurmitatar ja tunturiängelmä Korkearuohoniityillä kasvaa muun muassa pajua, pohjansinivalvattia, korpikastikkaa ja kulleroita. Puro- ja jokivarsilla kasvaa harmaapajukkoa ja korkeita ruohovartisia kasveja niin kuin korkearuohoniityilläkin. Tunturiosilla kasvaa muun muassa tupasvillaa, suokukkaa, luhtavillaa ja pikkukarpaloa. Kirjodurra
Durraa voi viljellä alueilla, joissa ilmasto on liian kuuma ja kuiva maissille, esimerkiksi Teksasissa, ja laajoissa osissa Afrikkaa ja Aasiaa. Viljelyalaa rajoittaa minimilämpötila: jos yölämpötilat tähkänmuodostusaikana jäävät alle 12 °C viikon ajan, sato on hyvin pieni. Itämisaikana maan lämpötilan pitää olla 15 °C. Durran varsi on vihreä. Kurkkukasvit
Kurkkukasvit ovat kiipeileviä köynnöksiä, jopa puuvartisia liaaneja, joilla on lehtihankaisia tuen ympärille kiertyviä kärhiä. Sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa mm. alkaloideja, triterpenoideja, sitrulliini-aminohappoa, saponiineja ja oksalaattikiteitä. Kasveja peittää karkea karvoitus, jonka soluseinät ovat kalkkeutuneita ja soluissa on usein kystoliitteja; karvat ovat usein myös erittäviä. Lehdet ovat korvakkeettomia ja kourasuonisia. Lehdissä saattaa olla mesirauhasia. Kasvit ovat yleensä kaksikotisia (hede- ja emikasvi erikseen), harvoin yksikotisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa, jossa sen lisäksi ovat myös hankasilmu ja kärhi tai vielä monimutkaisempi rakenne. Kukat ovat 3-7-lukuisia, tavallisesti kuitenkin viisilukuisia, ja niiden pohjus on tavallisesti maljamainen hypanthium tai verhiön ja teriön yhteenkasvu muodostaa putken. Verhiö on usein yhdislehtinen, harvoin se puuttuu; terälehdetkin ovat kasvaneet yhteen keltaiseksi tai toisinaan punaiseksi torveksi. Hedekukissa on eri tavoin yhteen kasvanut tai erilehtinen hetiö, joka on erillinen myös hypanthiumista. Heteenponnet ovat kiertyneitä ja yksiteekaisia, eikä hedekukassa ole emiön jäännettä. Emikukissa sen sijaan on joutoheteitä ja kehänalainen sikiäin, joka muodostuu 1-5 emilehdestä, ja jossa on turvonneet laitaistukat. Niissä on riippuvia siemenaiheita. Hedelmä on kota, joka avautuu kärjestään. Siemenet ovat tavallisesti litteitä ja vailla ravintovarastoa eli endospermiä. Pystykiurunkannus
Pystykiurunkannus ("Corydalis solida", syn. "C. bulbosa", "C. laxa") on aikaisin keväällä kukkiva monivuotinen ja myrkyllinen emäkkikasvi. Pystykiurunkannus kasvattaa keväällä mukulamaisesta juuresta matalan varren, joka kukkii sinipunaisin kukin ja kuihtuu varhain. Lajia tavataan luonnonvaraisena erityisesti Keski- ja Itä-Euroopassa Pohjoismaiden eteläosaa myöten. Suomessa se on lähinnä maan eteläosassa kasvava lehtokasvi, joka on tunnettu myös koristekasvina. Kurkkukasvit
Kurkkukasveihin kuuluu 98 sukua ja niihin 975 lajia. Lari Kurkku
Lari Kurkku (engl. "Larry the Cucumber") on yksi Popsikkaat-animaatiosarjan päähenkilöistä. Hänet loi yhdysvaltalainen Phil Vischer vuonna 1991. Kumina
Luonnonvaraisena kumina kasvaa kedoilla, pihoilla, laitumilla ja pientareilla. Kumina on Suomessa muinaistulokas. Kasvupaikan tulee olla aurinkoinen, mutta sille kelpaa tavallinen puutarhamaa. Kasvi kylväytyy myös itsestään. Maustekurkku
Maustekurkut ovat etikka- ja mausteliemeen säilöttyjä avomaankurkkuja. Maustekurkkuja käytetään mm. voileivän päällisenä ja kurkkusalaatin aineksena. Porkkana
Porkkana ("Daucus carota") on juureksena viljelty sarjakukkaiskasvi. Sen paksuuntunut pääjuuri on väriltään tavallisesti oranssi, ja siinä on puunkuorta muistuttava ohut kuori. Juuri sisältää runsaasti A-vitamiinin esiastetta beta-karoteenia, joka antaa sille oranssin värin. Porkkana on perunan jälkeen Suomen suosituin juures; sitä syödään jopa yhdeksän kiloa henkeä kohden vuodessa. Kurki
Kurjet viihtyvät soilla ja rantaniityillä. Pesintä järvien ja merenlahtien ruoikoissa lisääntyy kaiken aikaa. Muuttoaikoina kurjet viihtyvät vilja- ja perunapelloilla. Kurki on Pohjois-Pohjanmaan maakuntalintu. Kurki on aiheena myös Tervolan vaakunassa. Suomessa ylivoimaisesti suosituin kurkien levähdyspaikka on Vaasan kaupungin vieressä sijaitseva Söderfjärdenin 2300 hehtaarin peltoaukea, jossa kurkia voidaan tavata syksyisin jopa 10 000. Tyräruohot
Tyräruohot ("Herniaria") on kasvisuku kohokkikasvien heimossa. Siihen kuuluu 33 lajia. Lajeista Euroopassa tai lähialueilla esiintyvät jokseenkin kaikki, erityisesti Välimeren maissa. Suomessa kasvaa luonnonvaraisena yksi tyräruoho, ketotyräruoho ("Herniaria glabra") uustulokkaana. Se on yksi- tai monivuotinen maan pintaa myöden kasvava vihreä ruohokasvi. Nurmihärkki
Suomessa nurmihärkki on muinaistulokas, joka on levinnyt ihmisen mukana. Alalajeista piennarnurmihärkkiä tavataan koko maasta. Pohjoisinta Suomea lukuun ottamatta se on hyvin yleinen laji. Toinen Suomesta tavattavista nurmihärkin alalajeista, pohjannurmihärkki, puuttuu kokonaan Suomen eteläosista. Eteläisimmät kasvustot ovat Oulun korkeudelta Pohjois-Pohjanmaalta sekä Kainuusta, josta laji yleistyy pohjoiseen päin mentäessä. Kurpitsat
Kurpitsat ("Cucurbita") on kurkkukasveihin kuuluva suku. Suvun lajeista Suomessa kasvatetaan yleensä kahta eli kurpitsaa ("Cucurbita pepo") ja jättikurpitsaa ("Cucurbita maxima"). Sukuun kuuluu noin 15 lajia. Quercus kelloggii
Laji ei siedä vetistä maata ja tarvitsee menestyäkseen hyvin vettä läpäisevän maaperän. Se voi kasvaa monentyyppisissä maannoksissa ja viihtyy parhaiten syvässä, hyvin vettä läpäisevässä hieman happamassa hiesumaassa. Se kestää hyvin kuivuutta. Kurkku
Kurkulla esiintyvät kirvalajit ovat: "Aphis craccivora", juurikaskirva ("Aphis fabae"), paatsamakirva ("Aphis frangulae"), kurkkukirva ("Aphis gossypii"), "Aphis spiraecola" (ei Suomessa), koisokirva ("Aulacorthum solani"), "Aulacorthum spinacaudatum" (ei Suomessa), "Brachycaudus helichrysi", ansarikirva ("Macrosiphum euphorbiae"), persikkakirva ("Myzus persicae"), kasvihuonekirva ("Neomyzus circumflexus"), "Protaphis middletonii" (ei Suomessa), "Pseudomegoura magnoliae" (ei Suomessa), "Rhopalosiphoninus latysiphon" (ei Suomessa) sekä "Sinomegoura citricola" (ei Suomessa). Idänkurho
Idänkurho eli idänketokurho ("Carlina biebersteinii", aikaisemmin "Carlina vulgaris" subsp. "longifolia") on piikkinen, Euraasiassa kasvava asterikasvi. Suomessa se on uhanalainen ja rauhoitettu kasvi. Idänkurho on Savonlinnan nimikkokasvi. Punavalkku
Tärkein osa punavalkusta sijaitsee maan alla. Laji elää symbioosissa sienen kanssa. Sienijuuren kanssa läheisen suhteen muodostava maavarsi kasvattaa pitkiä juuria, mutta maanpäällisiä versoja ei nouse esiin läheskään joka vuosi. Kurjenmiekat
Kurjenmiekat ("Iris") on kurjenmiekkakasveihin kuuluva suku. Ne ovat suikertavajuurakkoisia ja niiden miekkamaiset lehdet kasvavat varren tyveltä. Ne ovat suurikukkaisia ja niitä käytetään yleisesti puutarhakasveina. Suomessa on vain yksi alkuperäinen kurjenmiekkalaji, keltakurjenmiekka ("Iris pseudacorus"). Siperiankurjenmiekka ("Iris sibirica") ja saksankurjenmiekka ("Iris germanica") ovat puutarhakasveja ja ne voivat olla myös viljelyjäänteitä tai viljelykarkulaisia. Kurkku
Kurkku on peräisin Aasiasta, tarkemmin määritellen todennäköisesti Himalajan vuoristosta, mutta sen villimuoto kasvaa harvinaisena myös Intian eteläosissa. Mahdollisesti se on otettu viljelykseen kummallakin alueella toisistaan riippumatta. Ensimmäiset tiedot kurkun käyttämisestä ravintona on ajoitettu noin 5000-vuosituhannelle eaa. Roomalaiset ja kreikkalaiset toivat kurkun jo antiikin aikana Eurooppaan, missä sitä pidettiin suuressa arvossa jo silloin. Nykyään sen suurimpia tuottajamaita ovat Kiina, Intia ja Turkki. Koulikoron alue
Väestöstä lähes 90 prosenttia harjoittaa maanviljelyä. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, riisi, maissi ja fonio. Lehmänpavun, maapavun, maniokin, jamssin ja bataatin merkitys on melko vähäinen. Puutarhaviljely tuottaa munakoisoa, paprikaa, sipulia, kurkkua, valkosipulia, tomaattia ja chiliä. Tärkeimmät rahakasvit ovat puuvilla ja maapähkinä. Niiden rinnalla on alettu viljellä seesamia, teehibiskusta, öljyjatropaa, hennaa ja soijapapua. Hedelmänviljely tuottaa varsinkin mangoja ja banaaneja.