Mitä jätinkirkot ovat?
Jätinkirkko
Jätinkirkot eli metelinkirkot ovat neoliittisella kivikaudella noin 3000–2000 eaa. Perämeren tuntumaan tehtyjä isoja kivirakennelmia. Muita nimityksiä jätinkirkoille ovat mm. "jätinlinna", "pirunkirkko" ja "jatulinkirkko". Jätinkirkkojen tarkoitusta ei varmuudella tunneta, mutta niiden on tulkittu olevan mm. muinaisia linnoituksia, uhripaikkoja, poroaitauksia, hylkeenlihan kylmävarastoja, asuinrakennusten perustuksia tai tähtitieteellisiä observatorioita. Jätinkirkko
Termi jätinkirkko liitetään yleisesti vain Suomen Pohjanmaalta löydettyihin rakennelmiin. Jätinkirkkoja jossain määrin muistuttavia kivikehärakennelmia on kuitenkin raportoitu myös Ruotsin puoleiselta Perämeren rannikolta, missä ne on tulkittu "asuinpaikkavalleiksi". Näiden mahdollista yhteyttä Pohjanmaan rannikon jätinkirkkoihin ei kuitenkaan ole tarkemmin selvitetty. Jyväskylän Karjusalmenkankaalla kerrotaan sijainneen Pohjanmaan jätinkirkkoja muistuttava kehävalli, joka kuitenkin tuhoutunut jo 1940-luvulla, joten asiaa ei voi enää varmistaa. Myös Haapajärvellä mahdollisesti sijainneesta "jätinlinnasta" on säilynyt mainintoja.
Jätinkirkko
Jätinkirkoiksi kutsutut rakenteet ovat yleensä muodoltaan suorakaiteisia taikka soikeita kehävalleja. Niiden koossa on huomattavaa vaihtelua, pituuden ollessa 10–60 metriä, ja leveyden 10–40 metriä. Vallit koostuvat vaihtelevankokoisesta kivistä, jotka kuitenkin ovat yleensä kooltaan "miehenkannettavia". Toisinaan kiviaines on maansekaista tai turpeen peittämää. Kehävallien leveys vaihtelee 3–8 metrin välillä, ja korkeus muutamasta kymmenestä sentistä puoleentoista metriin. Kehävallissa on tyypillisesti kahdesta viiteen "porttiaukkoa", joskin myös muutamia portittomia jätinkirkkoja tunnetaan. Porttiaukot sijaitsevat yleensä symmetrisesti kehävallin muotoon nähden. Joissain jätinkirkoissa on ulomman kehävallin lisäksi vaatimattomampi sisempi kehävalli, taikka kehävallin ulkopuolisia vallirakenteita. Högryggenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee noin 16,5 kilometriä Kruunupyyn kirkosta itäkaakkoon ja 15,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen. Seutu kuuluu Söderbyn Snåreen, jonka koululta on vielä matkaa 500 metriä pohjoiseen Högryggenin mäelle. Jätinkirkko sijaitsee kivisen mäen lakikohdan eteläpuolella. Mäen pohjoispuolella on pirunpeltoa. Svedjebackenin jätinkirkko
Näen vanha nimitys saattaa Aarne Äyräpään mukaan olla myös ”Svidibacken”. Hän on lukenut Hjalmar Appelgrenin Suomen Muinaislinnat (SMYA XII) teosta ja referoi sitä sivulta 184–185 olevaa kohdetta numero 316 raportissaan (vuonna 1935). Siinä Appelgren mainitsee kirkkoherra Jakob Fellmanin lähettäneen Tanskan Oldskriftelskabetille vuonna 1843 kertomuksen, jossa hän esittelee mahdollisesti tätä jätinkirkkoa. Kertomuksessa olevaa pohjapiirrosta on käytetty kuvituksena joissakin yhteyksissä. Myös L. H. Sandelin mainitsee kohteen tekemässään pitäjänkertomuksessa, mutta ei ilmeisesti ollut itse tutkinut sitä. Jäteasema
Jäteasemat tai siirtokuormausasemat ovat miehitettyjä jätteiden vastaanotto- ja käsittelypaikkoja tai rakennuksia. Jäteasemat ovat korvanneet entiset lakkautetut kunnalliset kaatopaikat. Jäteasemia ylläpitävät useiden kuntien yhteisesti ja kaupunkien omistamat jäteyhtiöt. Kiviojakankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on vain puoliksi tunnistettavissa. Lounainen ja luoteinen kivivalli ovat maastossa näkyvissä. Paikalla suoritettu Lidar-keilaus paljasti siitä osittaisen suorakulmaisen rakenteen, jonka luoteiskulmauksessa on suorakulmainen nurkkaa. Nurkasta etenee kaakkoon 40 metriä pitkä kivivalli, jonka keskeltä katkaisee raivatun näköinen kulkuväylä eli portti. Portti aukeaa jätinkirkon oletetusta keskipisteestä suoraan länteen. Nurkasta itä-koilliseen kulkee suora 21 metriä pitkä kivivalli, joka loppuu mäen jyrkkenevään rinteeseen. Jätinkirkon eteläpäässä kivivallin toinen nurkka erottuu pyöreänä, mutta sen eteläsivun kivivalli on vain kymmenen metriä pitkä. Muita jätinkirkon rakenteita ei keilauskuvasta erotu. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 166° pohjoisesta länteenpäin eli noin länsiluoteeseen. Vaikutelmaksi jää keskeneräinen tai osittain tuhoutunut jätinkirkko. Jätinkirkon sisäosassa puhtaaksi raivatulla alueella on jäljellä muutama suurempi kivenlohkare. Keskimmäisenkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Arkalan kylässä, noin 33 kilometriä Oulun keskustasta koilliseen. Se on Keskimmäisenkankaan pohjoisosassa kankaan laella. Jätinkirkko on kooltaan 25×15 metriä. Sen valli on 2,5–3 metriä leveä ja 0,7–1 metriä korkea. Jätinkirkon keskellä on laakea painanne, ja sen länsipuolella on kaksi rakkakuoppaa. Jätinkirkko
Jätinkirkkoja tehtiin noin 3000–2000 eaa., ja rakentaminen lienee ollut huipussaan noin 2500 eaa. Jätinkirkkojen rakentaminen lienee päättynyt noin 2000–1500 eaa. ja myös olemassa olleet rakennelmat hylättiin. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saaren kaakkoiskärjessä on muitakin kiviröykkiöitä. Timo Jussila raportoi viidestä peräkkäin sijaitsevasta kivilatomuksesta, joista yksi on nyt tunnistettu jätinkirkko. Rannasta 30 metrin päässä sijaitsi pyöreä kivikehä, jonka halkaisija on 3,5 metriä. Tästä hieman pohjoiseen sijaitsee kiviröykkiö, jossa on keskellä kuoppa. Röykkiön halkaisija on 3 metriä. Seuraavaksi tulee jätinkirkko, joka jälkeen löytyy halkaisijaltaan 4 ja 6-metriset kivilatomukset. Viimeisen latomuksen keskellä on halkaisijaltaan 1,2-metrinen kivikasta. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkon sisäpihan alue on alun perin ollut 16–20 metriä pitkä ja 12 metriä leveä (pinta-ala 210 m²). Kun itävallista siirrettiin kiviä toista rinnakkaista vallia varten, kapeni sisäpiha sen eteläpäässä 9 metriin (noin 185 m²). Sisäpiha on pinnaltaan kivetön ja sen keskikohdan pinnankorkeus on noin 15 senttimetriä reunojen pintaa alempana. Kaivauksissa meren huuhtoman maa-aineksen alta paljastui ruskeaksi värjäytynyttä likamaata, jollainen syntyy ihmistoiminnan jätteiden värjätessä hiekkaa. Monissa kohdissa kaivausaluetta huomattiin, että sisäpihan kenttää olisi täytetty ja tasattu erityyppisillä täytemailla. Likamaata esiintyi myös puoli metriä pohjoisvallin alla. Valli on joko rakennettu uudelleen tai myöhemmin sortunut sisäpihan pinnan päälle. Erityisiä sisäpihan löytöjä oli muutama. Pohjoisosassa sijaitsee metrin pituinen soikea kuoppa, jonka molemmissa päissä on isot kivet. Toinen kuoppa liittyy kivettyyn lieteen, joka sijaitsi sisäpihan koillispäässä. Se oli 2,0 metriä pitkä, 1,2 metriä leveä ja 25 senttimetriä syvä. Se oli täynnä palaneita kiviä ja nokimaata. Lieden ja vallin läheltä löytyi tasaiseksi rakennettu kivetty alue, jossa 20–70 senttimetrin kokoiset kivet oli kaivettu maahan niin, että kivien suorat sivut muodostivat yhdessä tasaisen pinnan. Pohjoisvallin sisäreunassa on vallin suuntainen nokimaa-alue, joka on voinut syntyä puurakenteen palamisesta. Honkobackharjun jätinkirkko
Kaivauksilta otettiin talteen erilaisia näytteitä radiohiili- ja termoluminenssiajoituksia varten. Niiden tuloksia ei ole tässä käytettävissä. Scholz päättelee kohteen ajoituksen epäsuorasti. Maankohoamisen rannansiirtymän kronologian mukaan jätinkirkolle voidaan antaa karkea ajoitus. Jätinkirkko on voitu rakentaa aikaisintaan silloin, kun Litorinameren vedenpinnan keskivedentaso alitti 54 metriä (mpy). Se vastaa ajoitusta 3200 eaa. Alue oli saaristona siihen asti, kun keskivedentaso alitti 42 metriä (mpy). Tämä vastaa ajoitusta 2400 eaa. Molemmat ajoitukset sopivat kiviesinelöytöihin ja Pöljän keramiikkaan. Kotakankaan jätinkirkko
Kohde sijaitsee Tyrnävän kirkosta noin 9 kilometriä kaakkoon Ängeslevänjoen länsipuolella Pukansuon eteläosassa. Alue on soistunutta metsää, josta Kotakangas kohoaa matalana ja kivikkoisena mäkenä esille. Metelinkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Tyrnävän kirkosta noin 6,2 kilometriä itäkaakkoon, jossa se on Kukkolanvaaran laelta noin 700 metriä koilliseen sijaitsevan Metelinkankaan pohjoisreunalla. Kangas on hiekkakaartojen laikuttamien suoalueiden ympäröimää. Jätinkirkon reunalle ulottuu sorakuoppa. Rajakankaan kirkko
Jätinkirkko sijaitsee Haukiputaan kirkosta 18 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Onkamonjärvestä noin 5 kilometriä itään. Siellä se sijaitsee Rajakankaan moreenikumpareen koillisreunalla olevalla harjanteella. Mäen alla kulkee seututieltä 849 poikkeava Onkamolle johtava tie, jonka varrella ja jätinkirkon alla sijaitsee vedenottamo. Iijoki kääntyy Jakkukylän itäpuolella länteen 7 kilometriä pohjoiseen jätinkirkosta. Racklen jätinkirkko
Racklen jätinkirkko on Pohjanmaalla Närpiön Pirttikylässä sijaitseva epävarma ja tutkimaton jätinkirkko. Linnakankaan jätinkirkko
Jätinkirkon länsisivun valli on alkujaan luontaista rantakivikkoa, joka jatkuu jätinlinnasta koilliseen. Kivivalli on suorakaiteen muotoinen ja sen kulmat ovat hieman pyöristettyjä. Vallin ulkomitat ovat 23 metriä pitkä (25 metriä Marianne Ridderstadin mukaan ) ja 14 metriä leveä (15 metriä ). Jätinkirkon laskennallinen pinta-ala olisi silloin 320 neliömetriä (m²). Vallipihan sisämitat olivat Aarne Äyräpään mukaan (katso alla) 21,5 metriä pitkä ja 10–12 metriä leveä, jolloin vallipihan pinta-ala olisi noin 240 m². Kivivallin keskileveys oli Äyräpään mukaan 2 metriä ja korkeus 0,6 metriä. Pohjoiskulmastaan valli oli sivuiltaan vain metrin leveää ja 0,5 metriä korkeaa. Kaakkoiskulmassa valli oli 2,5 metriä leveä ja yli puoli metriä korkea. Lounaissivu oli lähes maantasaista kivikkoa. Vallissa on silmämääräisiä katkoksia, joita kutsutaan porteiksi. Kaksi porttia sijaitsi Äyräpään mukaan viiden metrin päästä eteläkulmasta sen kummallakin sivulla, kolmas sijaitsi pitkän pohjoissivun keskellä ja neljäs puhkaisi päätysivun vallin itäkulmassa. Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkkojen paleoastronomisissa mittauksissa jätinlinnan asentoa ja sen pituusakselin suunta on noin 319° pohjoisesta myötäpäivään. Samalla kertaa mitattiin myös kolmen portin suunniksi noin 40°, 144° ja 294° pohjoisesta myötäpäivään. Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkko sijaitsee 57,5 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy). Jääkauden jälkeisen maankohoamisen perusteella sen voisi ajoittaa mieluummin kivikauteen kuin kivikauden ja pronssikauden vaihteeseen kuten tähän mennessä on tehty. Storbackenin jätinkirkot
Storbackenin jätinkirkot ovat Etelä-Pohjanmaalla Evijärven Kattilakoskella vierekkäin sijaitsevat mahdolliset jätinkirkot, joita ei ole vielä kaivauksin tutkittu. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa. Kotakankaan jätinkirkko
Kotakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä sijaitseva tutkimaton ja vielä epävarma jätinkirkko. Hembackenin jätinkirkko
Jätinkirkkoa ympäröi noin 6–8 metriä leveä kivivalli, joka näyttäisi kiertävän koko alueen. Valli erottuu maastossa matalana ja sammalpeitteisenä. Jätinkirkko on 50 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Vallialueen sisäpiha on 45 metriä pitkä ja 8–10 metriä leveä. Jätinkirkon pituusakselin suunta on 30° pohjoisesta vastapäivään eli lähes luoteeseen. Vallissa on kolme matalempaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Niiden suunnat jätinkirkon keskikohdasta katsottuna ovat 40° pohjoisesta myötäpäivään eli koilliseen, 278° eli länteen ja 329° eli pohjoiskoilliseen. Svedjebackenin jätinkirkko
Svedjebackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Pedersören Ähtävässä sijaitseva selväpiirteinen jätinkirkko. Jätinkirkko on parhaiten säilyneitä jätinkirkkoja eteläisellä Pohjanmaalla. Se on myös yksi eteläisimmistä tunnetuista suurista jätinkirkoista. Pesuankankaan jätinkirkko
Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon asennon ja porttien sijainnit Suomen jätinkirkkojen arkeoastronomisessa hankkeessa. Jätinkirkon pitemmän sivun kivivallit osoittivat (kaakko-luode-suuntaisena) kohti 317° pohjoisen suunnasta myötäpäivään. Portteja oli mitattu kaksi, jotka aukesivat jätinkirkon keskipisteestä katsoen suuntiin 137° ja 317° pohjoissuunnasta myötäpäivään lukien. Samassa tutkimuksessa ilmoitettiin jätinkirkon lähellä sijaitsevasta kiviröykkiöstä ja yhdestä pystyyn nostetusta kivestä. Muuten jätinkirkon lähiympäristö on täysin tuhoutunut. Euroopan megaliitit
Megaliittikulttuuri kukoisti noin 4800–2200 eaa. Alla megaliittien ajoituksia, jotka perustuvat muun muassa radiohiilimenetelmään ja termoluminesenssimenetelmään.
Suomessa rakennettiin joskus 2500–2000 eaa. Perämeren rannikoille jätinkirkkoja, jotka ovat yleensä 10–60 metrin läpimittaisia tavallisesti suorakaiteen muotoisia kivivalleja. Jätinkirkot on tuoreen tulkinnan mukaan rakennettu merkkipäivien auringon nousun ja laskun suuntien mukaisesti. Näin ollen ne on liitetty megaliittiperinteeseen, vaikka ne ovatkin megaliitteja vaatimattomampia. Jätinkirkkoihin liittyvä keramiikka on Pöljän ja Kierikin tyyppiä. Suomen esihistoria
Noin 3300-1300 eaa. Perämeren rantaviivan tuntumaan ilmestyivät ns. jätinkirkot, joiden tekijöistä on vain hatara kuva. Nämä vallimaiset rakenteet pohjautuivat luultavasti Keski-Euroopan ja Etelä-Skandinavian megaliittiperinteeseen. Parhaiten säilyneet ja suurimmat jätinkirkot portteineen on tuoreen tutkimuksen mukaan suunnattu päivänseisausten ja -tasausten auringonnousuihin ja -laskuihinLäpimitaltaan 60-metrinen Pattijoen Kastelli on maan suurin jätinkirkko. Kiviojakankaan jätinkirkko
Kiviojakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva epävarma jätinkirkko. Epävarmuus johtuu rakenteen vaillinaisuudesta, sillä vain lounais- ja luoteissuunnissa erottuu selvät kivivallit. Kohde on vain yksi monista Pattijoen jätinkirkkokohteista. Kåtabackenin jätinkirkko
Jätinkirkon 70 metriä pitkä ja selvästi erottuva kivivalli on luode-kaakko-suuntainen (Marianne Ridderstadin mukaan 75 metriä pitkä ). Valli on Pentti Rislan mukaan avokivikkoa, mutta se erottuu maastossa selvästi. Vallin itäreuna muodostuu pienikokoisista kivistä ja sen kaakkoispäässä erottuu kivröykkiöiden tapaisia muodostelmia. Kivivalli kaartuu länteen kummassakin päässä ja muuttuu siellä lohkaiseisemmaksi. Jätinkirkon länsireuna on vaikeasti havaittavissa, koska kiviä peittää paikoin turvekerros. Jätinkirkon leveydeksi on mitattu 30 metriä (tai 32 metriä ). Tulkinnan mukaan kivallit ovat syntyneet aluksi pienen saaren rantakivikoksi, jota ihminen olisi jälkeenpäin muokannut jätinkirkoksi. Jättiläissaaren jätinkirkko
Jätinkirkolla ei ole suoritettu tarkempia tutkimuksia. Se on ollut mukana inventoinneissa vuonna 1985 (H. Taskinen) ja 2012 (Hans-Peter Schultz). Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkosta 80 metriä pohjoiseen sijaitsee 1,3 hehtaaria suuri röykkiöalue, mistä on löytynyt 10 kiviröykkiötä ja kaksi painannetta. Kolmen painanteen halkaisijat ovat 6–8 metriä ja seitseman vain 2–5 metriä. Painanteet ovat 4–6 metriä pitkät ja ne ovat kivivallien ympäröimät. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Kohde sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon ja tunnetusta Kastellista noin 1,3 kilometriä koilliseen. Se sijaitsee Liekokankaan itäpuolella olevassa kangasmetsäisessä saarekkeessa mäen korkeimmalla kohdalla. Jätinkirkolle pääsee parhaiten Raahesta lähtevältä yhdystieltä 8121 kääntymällä Alajärven jälkeen oikealle etelään johtavalle metsäautotielle. Metsätietä ajetaan 2,5 kilometriä, kunnes siitä erkanee polku länteen jätinkirkon suuntaan. Linnakankaan jätinkirkko
Äyräpää ei huomannut ympäristössä asutuksen jälkiä. Vain yksi kiviröykkiö sijaitsi noin 70 metriä jätinkirkosta luoteeseen. Sen halkaisija oli noin 4,20 metriä ja se oli 0,3 metriä korkea. Röykkiön keskellä sijaitsi kuoppa, joka jatkui hieman maanpinnan alle. Hän havaitsi muitakin kivikkoja, mutta ei tutkinut niitä ollenkaan. Jätinkirkko
Tutkijat M.Ridderstad ja J. Okkonen esittivät 2009, että noin puolet jätinkirkoista on suunnattu tähtitieteellisesti merkityksellisiin ilmansuuntiin, kuten tasaus- ja seisauspäivien auringonnousuihin tai -laskuihin +/−5 asteen tarkkuudella. Selvimmin tämä on nähtävissä suurimmissa ja parhaiten säilyneissä jätinkirkoissa, joista löytyvät myös tarkimmat suuntaukset. Näin ollen jätinkirkkoja voisi pitää osana Euroopassa jo vuonna 5000 eaa. alkanutta megaliittiperinnettä. Esimerkiksi Kastellin jätinkirkon neljä porttiaukkoa on sijoitettu kesäpäivänseisauksen, vapun ja elonkorjuun auringonnousun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun ja -laskun suuntiin. Myös muista jätinkirkoista on löytynyt nk. välipäivien eli talvenselän, vapun, kekrin ja elonkorjuun auringonnousujen ja -laskujen suuntauksia. Ollisbackenissa on sijoitettu kaksi menhiriä osoittamaan pohjois-etelä-suuntaa. Lieksan jätinkirkon pääakselit on suunnattu kesäpäivänseisauksen auringonlaskun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun mukaisesti. Linnakankaan jätinkirkko
Linnakankaan Linnamaa sijaitsee Tyrnävän kirkosta noin 8,5 kilometriä kaakkoon Ängeslevänjoen ja Tyrnävänjoen välisessä metsämaastossa. Linnamaan kangas on noin 190 metriä pitkä ja 120 metriä leveä kivikkoinen 5–6 metriä korkea metsäinen mäki, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäkeä ympäröivät soistuvat metsämaat. Mäen rinteet viettävät loivasti merelle päin, mutta kaakkoispäässä ne jyrkkenevät hieman. Jätinkirkko
Jätinkirkot eivät liittyneet Suomen lounaisosiin levinneeseen nuorakeraamiseen eli vasarakirveskulttuuriin. Kulttuurien raja kulki Vaasan seuduilla. Vaasan ympäristöstä on tehty molempiin liittyviä löytöjä, jotka todennäköisesti ovat eri aikakausilta. Svedjebackenin jätinkirkko
Ähtävällä on kolme muutakin jätinkirkkoa: Luettelo Suomen jätinkirkoista
Tämä on luettelo Suomen jätinkirkoista, joka perustuu jätinkirkkojen varsin epämääräiseen määritelmään. Niiden rakentamisen tarkoituksesta ei olla vielä päästy yksimielisyyteen. Siksi voi olla, ettei kaikkia jätinkirkkoja ole tunnistettu tai luokiteltu oikein, ja ne puuttuvat siksi alla olevasta luettelosta. Osa jätinkirkoiksi tulkituista rakennelmista on luokiteltu jätinkirkoiksi pienin varauksin, mutta sisältyvät silti tähän luetteloon. Luettelo Suomen jätinkirkoista
Taulukoissa on ilmoitettu kohteen karttanimi tai todennäköinen kutsumanimi. Jätinkirkon ajoitus saattaa puuttua tutkimuksien keskeneräisyyden vuoksi. Kuntaan on lisätty sulkuihin myös entisen kunnan nimi. Osa kohteista sisältää useita jätinkirkkoja ja ne kuvaillaan samassa artikkelissa. Kohteet on lueteltu maakunnittain: ensimmäisenä on Pohjois-Karjalan ainoa kohde ja sen jälkeen etelästä pohjoiseen Pohjanmaan maakuntien ja Lapin jätinkirkot. Honkobackharjun jätinkirkko
Kivien halkeamisen aiheuttaman kuumuuden on täytynyt olla korkeaa. Sen Schulz tulkitsi niin, että kuumuuden aiheuttivat hirren paksuisten puurakenteiden palaminen. Siitä, että jätinkirkoissa olisi ollut puisia rakenteita, on Schulzin mukaan täällä löytynyt ensimmäiset viitteet. Kaikki havaitut yksityiskohdat tukevat hänen olettamustaan, että jätinkirkko rakennettiin palamisen jälkeen uudelleen. Kehäkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10,5 kilometriä kaakkoon. Se sijaitsee Kastellinperältä 1,3 kilometriä etelään olevalla kivisellä kankaalla, jota kutsutaan Kehäkankaaksi. Se muodostaa pienen mäen Yhteisenkankaan länsipuolelle ja on soistuneiden metsien ympäröimä. Mäellä on kivikkoa, joista kiviröykkiöt on rakennettu. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Kastellin alueella on jätinkirkkojen keskittymä: Jätinkirkko
Neoliittiselle kulttuurille on tyypillistä maanviljely ja keramiikka. Jätinkirkkojen aikaan Suomessa elettiin kivikautta, mutta keramiikka oli jo käytössä, mistä syystä aikakautta kutsutaan (sub)neoliittiseksi ajaksi. Jätinkirkkojen läheltä tehdyt löydöt ovat myöhäisneoliittista, asbestisekoitteista Pöljän keramiikkaa ja kvartsikivisiä työkaluja. Hembackenin jätinkirkko
Kun mäki kohosi maankohoamisen johdosta ylös merestä, oli meri matalaa kivikkoista saaristoa. Koska jätinkirkko sijaitsee vain 42,5 metriä merenpinnan yläpuolella, on se voitu rakentaa vasta noin 2000 eaa. tai sitä myöhemmin. Tämä ajoittuu aivan kivikauden loppupuolelle, mutta jätinkirkko on ollut mahdollista rakentaa tätäkin myöhemmin pronssikaudella. Jos pronssikausi tulisi kyseeseen, olisi jätinkirkko hyvin nuori. Onkin esitetty epäilyjä, ettei tämä kohde olisikaan jätinkirkko vaan jokin muu puhtaaksi raivattu alue. Storbackenin jätinkirkot
Tryggve Gestrin tutki rakenteen sisäpuolelta muutaman koekuopan. Yhdestä kuopasta löytyi kvartsi-iskoksia, mutta asumisesta syntyneestä likamaasta tai kulttuurimaannoksesta löytyi vain ohut jälki. Gestrinin mukaan kohteessa olisi ollut mahdollisesti kivikautinen sesonkiasuinpaikka. Snårbackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee 6,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen ja 4,0 kilometriä Teerijärven Hästbackan kylästä pohjoisluoteeseen. Snårbacken on ympäristöstään 30 metriä ylemmäksi kohoava luode–kaakko-suuntainen mäenharjanne, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäelle pääsee Teerijärveltä seuraamalla yhdystietä 7450 Hästbackaan ja kääntymällä yhdystielle 17925 Kolamiin, jota ennen käännytään oikealle Krasslandetin suuntaan. Noin 1,4 kilometrin jälkeen tie sivuaa mäkeä, jonne johtaa lyhyt metsätie kaakkoon päin. Käyräkankaan jätinkirkot
Käyräkankaan jätinkirkot on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä sijaitseva kahden jätinkirkon ja mahdollisesti laajan esihistoriallisen asuinalueen arkeologinen kohde, jota on tutkittu hyvin vähän. Snårbackenin jätinkirkko
Jätinkirkko on löydetty 2000-luvulla. Sitä ovat käyneet katsastamassa Pentti Risla ja Vesa Laulumaa vuonna 2003. Kotakankaan jätinkirkko
Mahdollinen jätinkirkko on 25 metriä pitkä ja 10 metriä leveä (tai 26×14 metriä ), joten sen laskennallinen pinta-ala on 250 neliömetriä (m²). Kiveyksen pituusakselin suuta on 330° pohjoisesta myötäpäivään. Sisäosaa kiertää katkonainen kivivalli, joka muodostuu suurista kivenlohkareista. Kiveys ei ole varsinaisesti ladottu päällekkäin, joten se saattaa olla myös luonnonmuodostuma. Mahdollisen jätinkirkon kaakkoispäässä sijaitsee laakea kuoppa, jonka halkaisija on 4,5 metriä ja syvyys puoli metriä. Se on pääosin luonnollinen kuoppa, jota ihminen on saattanut muokata lisää. Högryggenin jätinkirkko
Marianna Ridderstadin tulkinnan mukaan jätinkirkolla on kaksoisvalli. Hembackenin jätinkirkko
Ähtävällä on kolme muutakin jätinkirkkoa: Jätinkirkko
Jätinkirkkoja esiintyy Pohjanmaan rannikon tuntumassa alueella joka ulottuu suurin piirtein Kokkolasta Kemiin, tiheimmän keskittymän ollessa Raahen ja Oulun tienoilla. Yhteensä niitä tunnetaan nelisenkymmentä kappaletta. Jätinkirkot rakennettiin neoliittisella kivikaudella aivan merenrannan tuntumaan tai meren saarille. Rakennuspaikan uskotaan liittyvän jätinkirkkojen mahdolliseen käyttöön hylkeenpyynnin yhteydessä. Maankohoamisen vuoksi jätinkirkot sijaitsevat nykyisin noin 30 km sisämaassa. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Iso Mahosaari sijaitsee aivan Lieksan kaupungin edustalla noin 9,6 kilometriä Lieksan luterilaisesta kirkosta lounaaseen. Saari sijaitsee Mahonselällä Sipolansaaren ja Kinahmonsaaren välissä. Jätinkirkko on löytynyt saaren kaakkoiskärjestä sen kivikkoiselta harjanteelta. Keskimmäisenkankaan jätinkirkko
Keskimmäisenkankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Oulussa sijaitseva jätinkirkko. Honkobackharjun jätinkirkko
Honkobackharjun jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyn Alavetelissä sijaitseva kahdesti tutkittu ja metsä-äestyksessä osittain tuhoutunut jätinkirkko. Vaikka sen ajoittaminen on kesken, sijoittuu se kivikauden loppupuolelle. Kettukankaan muinaisjäännösalue
Kettukankaan jätinkirkko sijaitsee harjanteen eteläpäässä, lähellä sen lakikohtaa. Jätinkirkko on osittain tuhoutunut soranoton yhteydessä, mutta ilmeisesti se on alun perin ollut muodoltaan suorakaide jonka kulmat ovat olleet pyöristyneet, ja mitoiltaan noin 30×20 metriä. Säilyneiden vallien korkeus on noin 30 senttimetriä, ja leveys 3–4 metriä. Lounaisessa päätyvallissa on havaittavissa noin neljä metriä leveä porttiaukoksi tulkittu notkelma. Jättiläissaaren jätinkirkko
Jättiläissaaren jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Muhoksella sijaitseva jätinkirkko. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Kivivallin sisäpuolella on suoritettu arkeologinen kaivaus, jonka löytöinä saatiin talteen liuskeisestä kivestä tehtyjen esineiden kappaleita, kivi-iskoksia ja kvartsi-iskoksia. Muutama kvartsinkappale tulkittiin työkaluksi. Myös jätinkirkon vallien ulkopuolelta löytyi kvartsi-iskoksia. Svedjebackenin jätinkirkko
Äyräpää löysi jätinkirkon pohjoispuolelta polulta kvartsi-iskoksia ja mahdollisesti kaapimen. Tästä hän päätteli, että jätinkirkon vieressä moreeniharjulla oli ollut asuinpaikka. Myös jätinkirkon etelä- ja lounaispuolelta metsä-äestyksen urista löytyi kvartsi-iskoksia. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Pikku Liekokankaan jätinkirkot on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva jätinkirkoksi tulkittava kohde. Varmasti tunnistetun jätinkirkon vieressä on toinen, mutta samalla epävarmempi, jätinkirkko. Alueen löydöt ja sijainti rannansiirtymän kronologiassa ajoittavat jätinkirkon 2200–2100 eaa. eli kivikauden loppupuolelle. Pesuankankaan jätinkirkko
Jätinkirkon dokumentoitu tutkimus alkaa jo vuonna 1789, kun Christfrid Ganander tutki paikalla neljää kiviröykkiötä. Hänen mukaansa paikka oli kalmisto. Aarne Europaeus (myöhemmin Äyräpää) tutki vuonna 1913 jätinkirkkoa ja löysi kaivauksien aikana asuinpaikkaan liittyvää kivikauteen ajoittuvaa materiaalia. Täällä tehtyjen löytöjen valossa hän kumosi Hjalmar Appelgrenin teorian, jossa jätinkirkot nimettiin rautakautisten pitkätalojen perustuksiksi. Julius Ailio ja Sakari Pälsi tarkastivat jätinkirkon vuonna 1920 ja Paula Purhonen vuonna 1979. Jätinkirkon tilanne todettiin Mika Sarkkisen inventoinnin yhteydessä vuonna 1997. Jättiläissaaren jätinkirkko
Saarekkeen korkeimmalla kohdalla on pyöristyneen suorakaiteen muotoinen kiviröykkiö, kooltaan noin 17×12 metriä. Siinä on kolmen metrin paksuiset, 50–80 senttimetriä korkeat vallit, joissa on aukot luoteispäädyn keskellä ja kaakkoispäädyn etelänurkassa. Sisätila on mitoiltaan 11×6 metriä. Jätinkirkko
Joidenkin jätinkirkkojen tuntumassa on suuria pystykiviä, menhireitä, kuten esimerkiksi Jäknabackenissa ja Ollisbackenissa. Osa menhireistä on yhä pystyssä, osa on aikojen kuluessa kaatunut. Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkosta 150 metriä pohjoiseen samalla harjanteella on pieni jätinkirkko tai pikemminkin vallien ympäröimä painanne. Se on noin 16 metriä pitkä ja 10 metriä leveä, mutta sisäpiha on vain 7x4-metrinen. Painanne voi olla kivikkoon raivattu asumuspainanne. Honkobackharjun jätinkirkko
Noin 300–400 metriä etelään korkeudella 43–45 metriä (mpy) sijaitsee asuinpaikka, jonka keramiikka ei ole samaa tyyppiä kuin jätinkirkosta löydetty. Tässä keramiikassa ei käytetty asbestikuituja ja se on karkeapintaista. Sen arvellaan olevan kivikauden loppupuolelta. Asuinpaikka sijaitsee sellaisella korkeuskäyrällä, että meri ulottui tänne asti kivikauden loppupuolella. Kåtabackenin jätinkirkko
Kåtabackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyn Alavetelissä sijaitseva todennäköinen jätinkirkko. Keskimmäisenkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on tarkastettu ensimmäisen kerran vuonna 1987 ja se on ollut mukana vuoden 1988 inventoinnissa. Kummallakaan kerralla alueelta ei tehty erityisiä löytöjä. Kejsmolandsbackenin jätinkirkko
Mäen päällä sijaitsee kivistä puhtaaksi raivattu terassimainen alue, jota kiertää kivivalli. Vallin pituus on 28 metriä ja leveys 20 metriä. Vallien sisälle jäävä alue on 15 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Kivivallin leveys vaihtelee 3–5 metriä. Jätinkirkon pituusakseli suuntautuu 42° pohjoissuunnasta vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallissa on kaksi matalampaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Toinen portti aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen 43° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli koilliseen ja toinen portti aukeaa 320° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli luoteeseen. Korkeamäen jätinkirkko
Korkeamäen jätinkirkko eli Korkiasaaren jätinkirkko on Etelä-Pohjanmaalla Kauhavan Alahärmässä sijaitseva jätinkirkko. Aiemmin röykkiökohteena tunnettu muinaisjäännös on vuonna 2010 luokiteltu myös jätinkirkoksi. Megaliitti
Niin sanottujen korkeakulttuureiden kivitöitä ei kutsuta megaliiteiksi. Megaliitteja on hajallaan monilla maailman alueilla, muun muassa Intiassa ja Koreassa. Suomessa Perämeren rantamilla sijaitsevia, yleensä suorakaiteen muotoisia kivisiä jätinkirkkoja pidetään megaliittien tyyppisinä rakennelmina. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saarella on käyty tarkastamassa muinaisjäännöksiä vuosina 1971 (Maarit Lönnberg) ja 2001 (Timo Jussila). Silloin havaittua kivikehää ei tunnistettu jätinkirkoksi. Kohdetta ei olla vielä tutkittu. Jätinkirkko
Kesällä 2013 uutisoitiin Lieksasta, Pielisen Iso Mahosaaresta löydetystä jätinkirkosta. Kohde on aiemmin luokiteltu "nelikulmaiseksi kivikehäksi", mutta vastaa monilta ominaisuuksiltaan Pohjanmaan jätinkirkkoja. Löydön on tulkittu liittyvän Pöljän kulttuurin harjoittamaan hylkeenpyyntiin järvialueella. Kotakankaan jätinkirkko
Kotakankaan luoteispäässä ja noin 150 metriä jätinkirkosta luoteeseen on löydetty kvartsi- ja kvartsiitti-iskoksia sekä palanutta kiveä ja luuta. Ne tulivat näkyville, kun metsää äestettiin sitä uudistettaessa. Paljastumista tunnistettiin myös niin sanottua likamaata, jollaista esiintyy asuinpaikoilla. Likamaa syntyy, kun luonnolliseen, huuhtoutuneeseen maahan sekoittuu puuntyöstöstä, ruuan käsittelystä tai nuotioiden käytöstä värjäävää ainesta. Paikalla on sijainnut kivikaudella asuinpaikka, jonka toimeliaisuuden merkkejä löydökset ovat. Liminka
Vielä keskiajalla oli suurin osa kunnan länsiosista meren alla. Kunnan tunnetuimmat muinaisjäännökset ovat Linnanmaa ja Virkkulan–Mustosenkankaan jätinkirkot, jotka ovat luultavasti hylkeenpyytäjien väliaikaisia asuinpaikkoja. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Purmon kirkosta noin 9,5 kilometriä kaakkoon ja Purmon Sääksjärvestä 1,6 kilometriä luoteeseen. Siellä on luode–kaakkois-suuntainen harjumuodostuma, jonka laella ja etelälounaisrinteellä sijaitsevat jätinkirkko ja muut muinaisjäännökset. Mäki tunnetaan Jäknabackenin nimellä ja sen pohjoispuolelta virtaa ohitse Norijoki. Racklen jätinkirkko
Kohde on tutkimatta ja on edelleen epävarmaa, onko rakenne ollut ihmisten käytössä. Kaikki eivät edes havaitse paikalla käydessään, että kyseessä voisi olla jätinkirkko. Löydetyt kvartsi-iskokset eivät vielä todista ihmistoiminnan puolesta, sillä ne voivat myös olla luontaisia. Ajoituksesta on mahdotonta sanoa mitään. Muinaisjäännösalueeksi on rajattu kumpare, jolla vallit ovat. Pörtom hembygdsförening on pystyttänyt paikalle laatimansa taulun, jossa muodostelmaa kutsutaan nimellä "Laplom rundborg". Mistään muinaislinnasta ei tässä ole kuitenkaan kysymys. Rajakankaan kirkko
Jari Olkkonen laati jätinkirkoista korkeusmalleja lidar-keilauksen avulla ja niitä on julkaistu varjostettujen korkeuskuvien muodossa. Rajakankaan jätinkirkon korkokuvista erottuu toinenkin ympärysvalli, joka sijaitsee useita metrejä ulkovallin sisäpuolella. Korkokuvasta ei käy ilmi, onko se yhtä yhtenäinen kuin ulkovalli. Vallissa erottuu matalampia kohtia, joita kutsutaan usein porteiksi. Jätinkirkon länsinurkassa on yksi portti ja sen koillisvallin sivulla lähellä vastakkaista nurkkaa on toinen portti. Jätinkirkon kivivallien suunnat ja porttiaukkojen suunnat keskipisteestä katsoen nähden mitattiin jätinkirkkojen paleoastronomisen tutkimuksen yhteydessä. Koillisportti suuntautui 63° ja lounaisportti 272° pohjoisesta lukien myötäpäivään. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Jätinkirkko on tutkittu kahdesti Oulun yliopiston toimesta. Vuosina 1976 ja 1979 teki Paula Purhonen paikalla tarkastukset. Yliopiston rahoituksella siinä suoritettiin kaivaukset vuosina 1979 ja 1980 (Aulis Forss). Seuraavan kerran paikkaa tarkastettiin vuonna 1997 seudullisen inventoinnin yhteydessä (Mika Sarkkinen). Metelinkirkko
Jätinkirkon vallit ovat vaurioituneet alueella suoritetun avohakkuun jälkitöissä, kun metsän maanpintaa avattiin äestyksellä. Jätinkirkon rinteenpuoleisen vallin päällä sijaitsi 1990-luvun lopulla hirvitorni. Käyräkankaan jätinkirkot
Kohde on merkittävä muinaisjäännöskokonaisuus noin 9,5 kilometriä kaakkoon Tyrnävän kirkosta ja 0,8 kilometriä Ängeslevänjoesta länteen. Alue on muinaisten rantaterassien raidoittamaa soistuvaa metsämaata, missä kilometrin pituisen Käyräkankaan luoteispäässä kohde sijaitsee. Jätinkirkon alueeseen voidaan sisällyttää koko muinaisjäännöskompleksi, jolle on Museoviraston Muinaisjäännösrekisterissä varattu 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä suoja-alue. Sen sisällä sijaitsevat kaikki jätinkirkkojen yhteyteen kuuluvat muinaisjäännökset. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkon lähiympäristössä on asuttu pitkään. Tästä kertoo maaperän asuinpaikkapinta, jonka kulttuurikerroksesta löytyi kaivauksissa runsaasti jälkiä asumisesta. Toimeliaisuudesta oli jäänyt jälkiä sekä jätinkirkon sisäpuolelle että ulkopuolelle. Valitettavasti tehdyt löydöt, kvartsi-iskokset ja palanut luuaines, eivät antaneet asuinpaikalle ajoituksia. Högryggenin jätinkirkko
Högryggenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyssä sijaitseva jätinkirkko. Storbackenin jätinkirkot
Evijärven kirkosta 14 km luoteeseen noin 300 metriä Ähtävänjoesta ja sen suuntaisesta kantatiestä 68. Kohde on joen itäpuolella sijaitsevan moreenimäen tai drumliinin lakialueen pohjoispäässä. Kiviojakankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on vain yksi Raahen Pattijoella sijaitsevista kivröykkiö- ja jätinkirkkokeskittymästä. Jätinkirkon pohjoispuolella sijaitsee Lidar-keilauksen mukaan viisi röykkiötä, joissa näyttäisi olevan yhteensä viisi kuoppaa. Kuopat muistuttavat niin sanottuja rakkakuoppia. Röykkiöiden halkaisijat ovat 5–7 metriä ja korkeus noin 60 senttimetriä. Suurin kuoppa vaikuttaisi olevan halkaisijaltaan useita metrejä ja se muistuttaa enemmänkin pyöreän muotoista kehävallia tai asuinpaikkavallia. Pesuankankaan jätinkirkko
Nyttemmin tuhoutunut jätinkirkko sijaitsi entisen Paavolan kunnan alueella Paavolan kirkosta 7,0 kilometriä itään aivan Siikajoen tuntumassa noin 250 metriä sen rannasta lounaaseen. Jätinkirkko sijaitsi Pesuankankaan mäen laella aivan läheisen maatalon rakennuksien välissä. Jätinkirkko on 34 metriä pitkä ja 24 metriä leveä. Sen kivivallit kehystivät suorakaiteen muotoinen alueen, jonka laskennallinen pinta-ala oli 820 neliömetriä (m²). Vallin kivistä useimmat ovat ihmisen nostettavissa, mutta osa kivistä ovat suurempiakin. Kivivallissa oli luoteis- ja kaakkois-sivuilla yhteensä kaksi matalampaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Jäknabackenin jätinkirkko
Jäknabackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Pedersören Purmossa sijaitseva jätinkirkko. Jätinkirkon ympäristössä on asuinpaikka ja muita myöhemmin rakennettuja kiviröykkiöitä. Tutkimuksissa ei ole löytynyt ajoittavia löytöjä, joten se ajoitetaan maankohoamisen nopeuden avulla väljästi 3000–2400 eaa. eli kivikauden loppupuolelle Kettukankaan jätinkirkko
Alue löydettiin vuonna 1975, ja sen tarkastivat vuonna 1976 kahdesti Paula Purhonen ja Pentti Koivunen. Myöhemmin vuonna 1991 Koivunen, Eero Jarva ja Jari Okkonen kartoittivat alueen laajuuden ja sen muinaisjäännökset. Aulis Forss suoritti kaivaukset vuosina 1996 ja 1999, mutta kaivaukset eivät koskeneet jätinkirkkoa. Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla tarkastivat asuinalueen vuonna 2010. Jätinkirkkoa ei ole tutkittu ollenkaan. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Jos jätinkirkot ovat sijainneet aina merenrannassa, voidaan jääkauden jälkeisen maankohoamisen nopeudesta päätellä sen ikä. Raahen seudun rannansiirtymän kronologiassa jätinkirkon alarinne oli rantaa 3000–2500 eaa. Tämän perusteella jätinkirkolle on ehdotettu ajoitusta 2500 eaa. Luettelo Suomen jätinkirkoista
Jätinkirkot ovat joissakin tapauksissa olleet kivikautisen kylän keskuksia ja niiden ympärillä on löydetty monipuolisia rakenteita. Jätinkirkko
Jätinkirkot sijaitsevat yleensä drumliiniselänteen lakiosassa, ympäristöään korkeammalla kohdalla. Jätinkirkkojen rakentamisen aikaan nämä selänteet olivat aivan merenrannan tuntumassa sijaitsevia saaria tai rantavalleja. Maankohoamisesta johtuen sijaintipaikat sijaitsevat nykyään sisämaassa, ja ovat tyypillisesti ympäröiviin sohin rajoittuvia kivikkoisia sorakankaita. Työssään jätinkirkkojen rakentajat ovat mahdollisuuksien mukaan hyödyntäneet luontaisesti kasautuneita rantavalleja. Kehävallien sisäpuolinen alue on tyypillisesti ympäristöään tasaisempi ja vähäkivisempi, mikä viittaa siihen että rakentajat käyttivät sieltä kerättyjä kiviä kehävallin kasaamiseen. Eräitten jätinkirkkojen vallien ulkopuolella erottuvat ojamaiset syvennykset viittaavat niin ikään kivien keräämiseen lähietäisyydeltä. Kivivivallien kasaamiseen ei ole käytetty laastia, eikä kiviä ole ilmeisesti ladottu tai järjestelty kovinkaan tarkasti. Valleissa on usein näkyvissä kuoppia, jotka mahdollisesti ovat itse jätinkirkkoja uudempia. Tallbackharjun jätinkirkot
Alueella on muitakin muinaisjäännöksiä. Jätinkirkon länsipuolella sijaitsee halkaisijaltaan 7–8-metrinen kiviröykkiö. Jätinkirkon eteläpuolella portin vieressä sijaitsee toinen selvä röykkiö, jonka halkaisija on viitisen metriä. Aiempien tietojen mukaan jätinkirkossa on havaittu yhdeksänkin erillistä röykkiötä (Finnäs 2000) ja siinä onkin muutamia epämääräisempiä kiveyksiä. John Finnäs havaitsi vuonna 2002 yhteensä yhdeksän kiviröykkiötä, joita ei ole vielä varmistettu. Linnakankaan jätinkirkko
Linnakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä noin 8,5 kilometriä Tyrnävän kirkosta kaakkoon sijaitseva osittain tutkittu jätinkirkko. Jätinkirkko
Jätinkirkkojen vaikutteet näyttävät tulleen megaliittikulttuurin piiristä, mitä puoltaa samankaltaisuus Keski-Euroopan ja Etelä-Skandinavian megaliitteihin. Läheisimmin jätinkirkkoja muistuttavat Ranskan neliömäiset megaliittirakennelmat. Tällaisia ovat esimerkiksi Crucino, Kermario ja Le Manio, jotka on suunnattu päivänseisausten ja -tasausten mukaisesti. Maanviljely oli tuonut tullessaan kalenterin tarpeen josta seurasi taivaankappaleiden asemien tarkkailu, johon monet ympyräkaivannot ja Stonehengen kaltaiset megaliittirakennelmat on liitetty. Kotakankaan jätinkirkko
Jätinkirkkoa ei ole tutkittu, mutta jätinkirkon tilannetta on käynyt tarkastamassa Paula Purhonen vuonna 1978 ja Mika Sarkkinen vuonna 1993. Limingan inventoinin yhteydessä vuonna 1997 löytyi viereinen asuinpaikka. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Selvästi erottuva suorakulmion muotoinen jätinkirkko on 18 metriä pitkä ja 13 metriä leveä. Sen pituusakselin suuta on 83° pohjoisesta katsoen myötäpäivään eli lähes itään. Sillä on vallissa matalampi kohta, jossa kiviä on vähemmän, ja tällaista kohtaa kutsutaan portiksi. Se aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen itään. Sisäpihalle on jätetty suurikokoisia kiviä. Jätinkirkon vieressä on toinenkin kivivalli, joka ei erotu yhtä selkeänä rakennelmana. Myös sekin voi olla jätinkirkko. Sen mitat ovat 18×13 metriä ja sen pituusakselin suunta on lähes sama kuin ensimmäiselläkin jätinkirkolla. Tämän kivivallissa ei kuitenkaan ole porttia. Itse jätinkirkkojen sisäalueet ovat olleet tallattua kivikkoa. Siihen ei ole muodostunut paksua kulttuurikerrosta, jollaiset ovat olleet tyypillistä esimerkiksi hiekkapohjaisilla kivikauden asuinpaikoilla. Tästä huolimatta alueen kaivauksissa on tehty paljon löytöjä. Kåtabackenin jätinkirkko
Jacob Tegengren tutki kohdetta vuonna 1928 osittain tuhoutuneen kiviröykkiön. Se oli muodoltaan lähes nelikulmainen ja mitoiltaan 5x5 metriä. Kiveyksen alta löytyi runsaasti hiiltä, mutta mitään hautaamiseen viittaava hän ei löytänyt. Pentti Risla suorittu kohteessa tarkastuskäynnin vuonna 2005. Hän kulki jätinkirkon kivivallit läpi GPS-paikantinen kanssa ja hahmotti sillä jätinkirkon karkeat muodot. Autiokirkko
Kirkot jäivät usein autiokirkoiksi nykyajan mukavuuksilla, kuten lämmityksellä, varustettujen ja myös tilavampien uusien kirkkojen rakentamisen myötä. Koska purkamiselta säästyneisiin, mutta käytöstä hylättyihin puukirkkoihin ei ole lisätty lämmityslaitteita, niiden sisätilat ovat säilyneet alkuperäisessä asussa. Kirkonrakentajien tekemät usein taidokkaat rakenteet ja yksityiskohdat ovat näkyvissä. Suurin osa autiokirkoista on seurakuntien omistuksessa. Joitakin autiokirkkoja käytetään kesäkirkkoina ja erityisesti vihkikirkkoina, ja useat ovat kesäisin auki tutustumista varten. Joissakin autiokirkoissa pidetään myös jouluaamun jumalanpalvelus, vaikka kirkko onkin pimeähkö ja jääkylmä. Pesuankankaan jätinkirkko
Varhaisin maininta Pesuankankaan jätinkirkosta on vuodelta 1789, kun Christfrid Ganander kirjoitti siitä Mythologia Fennicassaan. Sitä ei viime aikoina tutkittu kovinkaan paljon. Kohteessa sijainneen maatilan asukkaat laajensivat eläinsuojaansa, kun he samassa yhteydessä kaivauttivat koko jätinkirkon alueen pois ja kumosivat maat maatilan piha-alueen reunalle. Jätinkirkko tuhoutui kokonaan ja Museovirasto poisti kohteen suojelumääräyksen 4.12.2014. Teon tahallisuus todettiin oikeudessa ja siitä määrättiin tekijälle rangaistus. Racklen jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Pirttikylän kirkosta 4,5 kilometriä etelälounaaseen metsäisen ojitetun suon keskellä olevalla 60×50 metrisessä metsäsaarekkeessa. Valtatie 8 ohittaa kohteen 700 metrin päässä lännessä. Pirttikylän eteläpuolen turvetuotantoalueen kohdalla lähtee metsäautotie kaakkoon, jonka varrelta kohde saavutetaan helpoiten. Rajakankaan kirkko
Joillakin jätinkirkoilla on havaittu lähiympäristössä sijaitsevia asumispainanteita ja röykkiöitä. Nykyään jätinkirkkojen tarkastuskäynneillä etsitään merkkejä asutuksesta ja muista rakenteista. Jätinkirkon itä- ja luoteispuolella sijaitsee asuinpaikka (Rajakangas 2), joka on tullut selvästi esiin hakkuu- ja metsänäestystyön jälkeen. Paikalta on löydetty kvartsi-iskoksia, palanutta luuta ja tulenpidon jälkiä. Löytöalue on kooltaan noin 100×100 metriä. Asuinpaikkaan voidaan lukea edellä mainittu halkaisijaltaan 4 metriä leveä kiviröykkiökin ja kauempana sijaitseva tätä suurempi kiviröykkiö. Marianna Ridderstad luetteli Rajakankaan yhteyteen myös kaksi ”pystykiveä”, joista toisella oli antropomorfisia piirteitä tai toinen oli kolmion muotoinen. Metelinkankaan jätinkirkko
Metelinkankaan jätinkirkko eli Metelinvaaran jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä sijaitseva jätinkirkko. Högryggenin jätinkirkko
Jari Okkonen on sijoittanut jätinkirkon samaan rantavaiheeseen Honkobackharjun jätinkirkon kanssa. Ne ovat hänen mukaansa ajalta 1500 eaa. eli pronssikaudelta eli varhaismetallikaudelta. Hans-Peter Schulz on ajoittanut Honkobackharjun jätinkirkon 3600–2400 eaa. eli kivikauden lopulle. Kåtabackenin jätinkirkko
Jätinkirkon pohjoispäässä on havaittu U-kirjaimen muotoinen sisempi kivivalli. Marianna Ridderstadin paleoastronomisissa tutkimuksissa mainitaan jätinkirkolla olevan kolme sisäkkäistä vallikehää. Vallien sisäpuolella on kiviä vähemmän kuin niiden ulkopuolella. Niitä on ilmeisesti raivattu sieltä pois. Muitakin rakenteellisia havaintoja on tehty. Esimerkiksi itäisen vallin ulkopuolella löytyi eri kokoisia kuoppia, joista osa vaikuttavat uudehkoilta. Vallissa vain yksi katkos, joita tavallisesti nimitetään porteiksi. Ridderstad mittasi portin suunnan jätinkirkon keskipisteestä katsottuna olevan 298° pohjoisesta myötäpäivään.