Milloin Hilma Granqvist tuli filosofian tohtori?
Hilma Granqvist
Helsingin yliopisto ei kelpuuttanut Granqvistin jatkotutkimusta väitöskirjaksi, vaan se oli yliopiston asiantuntijoiden mielestä käsittelyltään ”kapea”. Åbo Akademin professori Edvard Westermarck oli työhön tyytyväinen, olihan hän itse tutkinut 1900-luvun alussa vastaavia aiheita Marokossa. Niinpä Granqvist väitteli tohtoriksi vuonna 1932 Åbo Akademissa tutkielmallaan "Marriage Conditions in a Palestinian Village I". Teoksen toinen osa valmistui vuonna 1935.
Hilma Granqvist
Palestiinassa Granqvistin tutkimustyö perustui osallistuvaan havainnointiin ja haastatteluihin. Haastattelujen perusteella hän tallensi tarkkaan Artasin kylän avioliittojen historiaa ja tapoja, loi niistä taulukoita ja esitti kylän avioliittojen ja sukujen historian noin sadan vuoden ajalta. Tutkimuksissa Granqvistia avusti kolme paikallista naista, mikä helpotti sekä kerätyn aineiston muistiinmerkintää että sen tulkitsemista. Väitöskirjassaan hän esittää keskeisenä väitteenä, että morsiusmaksun maksaminen ei ole vaimon ostamista vaan osa yhteisöllisten suhteiden järjestelyä, paikallisperinteitä ja islamilaista kulttuuria. Hän perustelee väitettään sillä, että aviomiehellä ei ole yksinvaltaa vaimoonsa vaan tämä pysyy aina osana isänsä sukua. Sisarusten väliset suhteet säilyvät avioliitoista huolimatta tärkeinä ja pitkäaikaisina. Avioliitto oli Granqvistin mukaan tärkeä kylän sosiaalisia suhteita järjestävä instituutio, jonka piirissä myös naisilla oli valtaa. Hilma af Klint
Hilma af Klint (26. lokakuuta 1862 Karlbergin linna, Solna – 21. lokakuuta 1944 Danderyd) oli ruotsalainen taiteilija, antroposofi ja abstraktin taiteen edelläkävijä, joka tunnetaan okkultistisesta ja mystisestä taiteestaan. Af Klintin taide on saanut voimakkaita vaikutteita 1800-luvun lopun aatteista kuten teosofiasta ja antroposofiasta. Af Klint harjoitti myös spiritismiä. Pauliina Haasjoki
Haasjoki valmistui ylioppilaaksi vuonna 1995, filosofian maisteriksi 2002 ja lisensiaatiksi 2004. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden oppiaineesta vuonna 2012. Hänen väitöskirjansa aihe oli ”Häilyvyyden liittolaiset. Kerronnan ja seksuaalisuuden ambivalenssit”. Siinä Haasjoki käsittelee viidessä toisiinsa liittyvässä artikkelissa kysymystä siitä, miten kerronnalla kokeileva fiktio voi kuvitella ambivalenttia seksuaalisuutta. Riina Katajavuori
Katajavuori valmistui ylioppilaaksi vuonna 1987. Hän opiskeli kirjoittamista Oriveden Opistossa vuosina 1987–1988 ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa sekä Edinburghin yliopistossa (1991–1992). Katajavuori valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1995. Martti Lindqvist
Lindqvist opiskeli Helsingin yliopistossa teologiaa ja valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1966, teologian lisensiaatiksi vuonna 1972 ja teologian tohtoriksi vuonna 1976. Lindqvistin kirkkososiologian alan lisensiaatintyö käsitteli lääketieteen tarjoamia ihmisen muokkaamismahdollisuuksia. Väitöskirjan aihe oli taloudellisesta kasvusta, elämän laadusta ja kehityksestä käyty keskustelu Kirkkojen maailmanneuvostossa. Yvonne Hirdman
Hirdman valmistui filosofian kandidaatiksi 1968 ja lisensiaatiksi 1972. Hän väitteli tohtoriksi 1974. Minna Palander-Collín
Palander-Collín on valmistunut filosofian kandidaatiksi 1991 Helsingin yliopistosta pääaineena englantilainen filologia, sivuaineena romaaninen filologia ja filosofian tohtoriksi 1999. Aineenopettajan pätevyyden ja aikuiskasvatustieteen aineopinnot hän suoritti 1998 Helsingin yliopistosta. J. O. Tallqvist
Tallqvist valmistui filosofian maisteriksi 1936. Hän oli vuosina 1934–1952 "Svenska Pressen"- ja "Nya Pressen" -lehden toimittajana, toimi 1952–1964 ruotsalaisen kansanpuolueen lehdistösihteerinä ja oli viimeksi 1964–1975 "Hufvudstadsbladetin" kulttuuriosaston esimiehenä. Herman Schück
Schück opiskeli historiaa Tukholman korkeakoulussa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1959 ("Ecclesia Lincopensis. Studier om Linköpingskyrkan under medeltiden och Gustav Vasa"). Vuosina 1978–90 hän toimi historian professorina Tukholman yliopistossa. 
Schück on tutkinut erityisesti valtion kasvua keskiajalla ja kirkon roolia tässä. Professorina hän johti projektia, jossa tutkittiin Tukholman historiaa ("Stockholm blir huvudstad"). Työhön otti osaa muun muassa Lars Ericson Wolke. Elina Suomela-Härmä
Suomela-Härmä valmistui filosofian kandidaatiksi 1970, filosofian lisensiaatiksi 1973 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta romaanisen filologian alalta 1981 tutkimuksella "Les structures narratives dans le Roman de Renart". Gunilla Holm
Holm kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1973 (Ekenäs samlyceum). Hän valmistui Helsingin yliopistoata humanististen tieteiden kandidaatiksi 1980. Hän suoritti Yhdysvalloissa New Yorkin osavaltionyliopiston Buffalon kampuksella (SUNY Buffalo) kasvatustieteen maisteritutkinnon (Ed.M. 1983) ja valmistui sieltä myös tohtoriksi (Ph.D. 1987). Gunnar Mickwitz
Gunnar Mickwitzin vanhemmat olivat filosofian tohtori Alexander August Emil Mickwitz ja filosofian kandidaatti Karin Schybergson. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Svenska Normallyceumista 1924. Hän opiskeli Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1929, maisteriksi 1932, lisensiaatiksi 1933 ja tohtoriksi 1936. Mickwitz teki läpimurtonsa vuonna 1932 julkaistulla saksankielisellä väitöskirjallaan "Geld und Wirtschaft im römischen Reich des vierten Jahrhunderts n. Chr", joka herätti tutkimuksena kansainvälistä huomiota ja sai paljon kiitosta. Tutkimuksen aiheena oli rahatalouden ja luontaistalouden suhde Rooman valtakunnassa 300-luvulla. Mickwitz osoitti erilaisiin lähteisiin nojaten, että vastoin yleistä käsitystä rahatalous säilyi yksityistaloudessa käytössä varhaiskeskiajalle saakka, vaikka Rooman valtionhallinto taantuikin luontaistalouden piiriin. Mickwitzin väitöskirjasta otettiin vielä vuosikymmeniä myöhemmin ulkomailla uusintapainoksia, ja siihen on viitattu lähteenä modernissakin antiikintutkimuksessa. Hilma Granqvist
Granqvist aloitti käytännöllisen filosofian lisensiaatintutkimuksensa Gunnar Landtmanin ohjauksessa. Aiheena olivat Vanhan testamentin naiset. Hän laski muun muassa, kuinka monta ammattia naisilla Vanhassa testamentissa oli. Hän pyrki esittämään, etteivät naisen rooleina olleet vain synnyttäjä ja äiti, toisin kuin 1900-luvun alun naisten asemaa koskevassa yhteiskunnallisessa keskustelussa oletettiin. Irma Rantavaara
Rantavaara suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1932 ja filosofian linsensiaatin tutkinnon 1944. Filosofian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1945 tutkielmalla "Dickens in the Light of English Criticism". Heimer Björkqvist
Björkqvist väitteli valtiotieteiden tohtoriksi 1956, toimi opettajana koulussa Helsingissä 1945–1949, sitten tutkijana Suomen Pankissa, ja oli sitten dosentti 1958, kansantaloustieteen tilapäinen professori Helsingin yliopistossa 1958–1960. Vilhelm Rosenqvist
Rosenqvistin vanhemmat olivat kappalainen Gustaf Ulrik Rosenqvist ja Amalia Wallgrén. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1881, maisteriksi 1882 sekä suoritti tutkinnon jumaluusopillisissa aineissa 1886. Rosenqvist toimi uskonnon opettajana helsinkiläisissä kouluissa 1881–1887. Hän oli Vaasan ruotsalaisen lyseon uskonnon, logiikan ja ruotsin kielen lehtori 1887–1898 sekä lyseon rehtori 1895–1898. Rosenqvist toimi sittemmin Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa uskonnon yliopettajana 1898–1918 ja normaalilyseon rehtorina 1900–1918. Hän oli kouluneuvos 1918–1923 ja kouluhallituksen ruotsalaisen osaston päällikkö 1920–1923. Rosenqvist toimi lisäksi Suomen kasvatusopillisen yhdistyksen aikakauskirjan päätoimittajana 1900-1925. Rosenqvist sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1907 ja professorin arvonimen 1920. Hän oli mukana säätyvaltiopäivillä pappissäädyn edustajana 1899–1906. sekä RKP:n kansanedustajana 1907–1909 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän toimi myös RKP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Rosenqvist oli lisäksi kirkolliskokouksen jäsen ja toimi kaupunginvaltuutettuna Vaasassa ja Helsingissä. Axel Fredrik Granfelt
Sosiaaliselta taustaltaan Granfelt kuului aikansa alaluokkaistuvassa luterilaisessa papistossa sen vähemmistöön, aatelistaustaiseen säätyläistöön. Granfeltin vanhemmat olivat ylijahtimestari August Fredrik Granfelt ja Magdalena Elisabet af Enehjelm. Granfeltin sotilassuku oli aateloitu 1757. Granfelt tuli ylioppilaaksi 1832, filosofian kandidaatiksi 1838 ja maisteriksi 1840. Hän siirtyi opiskelemaan teologiaa ja valmistui teologian kandidaatiksi 1842 ja teologian lisensiaatiksi, mikä tuolloin vastasi nykyistä tohtoriksi väittelemistä, 1844. Granfelt vihittiin papiksi 1848 ja teologian tohtori hänestä tuli 1857. Vuoden 1857 promootiossa hän oli teologisen tiedekunnan priimustohtori. Raija Sollamo
Sollamo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1961, teologian maisteriksi vuonna 1967, filosofian lisensiaatiksi vuonna 1974 ja teologian tohtoriksi vuonna 1980. Jorma Taina
Taina väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 1978. Hän perusti yliopistoon merenkulkualan tutkimus- ja koulutuskeskuksen ja toimi vuosina 1978–1984 sen johtajana. 1980-luvun puolessavälissä Taina toimi Suomen kuljetustaloudellisen yhdistyksen toimitusjohtajana ja "Kuljetus"-lehden päätoimittajana, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1987 Turun kauppakorkeakoulun merenkulkutalouden apulaisprofessoriksi ja myöhemmin professoriksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle kesällä 2008. Jaakko Halmekoski
Halmekoski valmistui ylioppilaaksi 1948, filosofian kandidaatiksi 1954 ja lisensiaatiksi 1956 ja väitteli tohtoriksi 1959 Helsingin yliopistosta. Pirjo Kukkonen
Kukkonen on valmistunut filosofian kandidaatiksi 1974 pohjoismaisen filologian alalta, maisteriksi 1974, lisensiaatiksi 1983 pohjoismaisten kielten alalta ja väitellyt 1989 Helsingin yliopistosta tohtoriksi tutkimuksella "Från konst till vetenskap: begreppet vetenskap och dess språkliga uttryck i svenskan under 400 år". Hilma Granqvist
Yksi Granqvistin kiinnostuksen kohteita oli uskonnon asema modernisoituvassa maailmassa. Hänen mukaansa modernin ajan ihmisen tuli omaksua tieteellinen maailmankuva, mutta myös ymmärtää uskontoja historiallisina kulttuuri-ilmiöinä. Tutkimuksissaan palestiinalaisesta Artasin kylästä hän pyrki tekemään paikallisten ihmisten elämästä ymmärrettävää ja korosti toisenlaisen elämäntavan sisäistä järkiperäisyyttä. Johanna Ivaska
Ivaska opiskeli biokemiaa Turun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1995 ja sai filosofian tohtorin arvon 2000. Hän väitteli vuonna 1999 lääketieteellisen biokemian alaan kuuluvalla kollageenien reseptoreja käsittelevällä artikkeliväitöskirjalla. Englanninkielinen väitöskirja oli otsikoitu "Cellular collagen receptors : characterization of specific ligand recognition and signal transduction mechanisms".
Ivaska on palkittu muun muassa pohjoismaisella nuoren tutkijan Anders Jahre -palkinnolla 2011. Arvostetun Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen hän on ollut vuodesta 2015 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Ivaska on ollut vuodesta 2016. Liisa Holm
Holm kirjoitti ylioppilaaksi Tapiolan lukiosta vuonna 1980. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1985 ja filosofian tohtoriksi vuonna 1990. Hänen biokemian alaan kuuluva englanninkielisen väitöskirjansa käsitteli laskennallista proteiinien rakenteen tutkimusta ja työn otsikkona oli "Computational chemistry in protein research: structural models of cytochrome oxidase, alpha-amylase and antibody-antigen complexes". Gustaf Komppa
Komppa aloitti opinnot vuonna 1886 ja valmistui diplomi-insinööriksi Helsingin Polyteknisestä opiston kemian osastolta vuonna 1890. Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1891, filosofian lisensiaatiksi 1893 ja filosofian tohtoriksi 1894. Hän opiskeli myös ulkomailla: Zürichissä vuonna 1892 (Arthur Hantzschin luo) aloittaessaan väitöskirjatutkimustaan; Komppa väitteli Helsingissä 1893), Leipzigissä 1895 ja Pariisissa 1902. Tämän ohella hän matkusti useasti eri maihin Euroopassa ja Yhdysvaltoihin. Hän oli Helsingin yliopiston kemian dosentti vuosina 1898–1903. Hjalmar Hammarskjöld
Hammarskjöld opiskeli Uppsalassa oikeustiedettä ja valmistui 1884 lakitieteen kandidaatiksi. Hän oli vaikuttajana valtion monella alueella. Vuonna 1891 hänet nimitettiin professoriksi Uppsalan yliopistoon. Vuosina 1901–1902 hän oli oikeusministerinä Fredrik von Otterin hallituksessa. Hammarskjöld oli uudelleen ministerinä Christian Lundebergin hallituksessa vuonna 1905. 17. helmikuuta 1914 hänestä tuli Ruotsin pääministeri Karl Staaffin erottua virastaan. Hän itse erosi 30. maaliskuuta 1917. Ernst Bonsdorff
Paitsi pedagogi ja oppikirjojen tekijä, Bonsdorff oli myös huomattava matemaatikko. Hänen väitöskirjansa "Den geometriska theorin för complexa funktioner tillämpad på elliptiska integralen af första ordningen" on ensimmäinen Suomessa julkaistu funktioteorian alaan kuuluva tutkimus. Vuonna 1875 Bonsdorff teki toisen pitkän ulkomaanmatkan Saksaan. Osin tämämn matkan tuloksena hän julkaisui useita invarianttiteorian tutkimuksia. Yksi niistä oli "Härledning och geometrisk tydning av de viktigaste kombinanterna i det ternära kubiska formsystemet", Bonsdorffin pätevyysnäyte Helsingin yliopiston matematiikan professuuria varten. Hän kuitenkin hävisi keväällä 1876 tiukan kilpailun Lorenz Lindelöfin vapautuneesta virasta ruotsalaiselle Gösta Mittag-Lefflerille. Bonsdorff kirjoitti muös tutkimuksia säännöllisistä monikulmioista. Yksi niistä, vuonna 1910 julkaistu, on ensimmäinen suomalaisen matemaatikon englanniksi julkaisema artikkeli. Bonsdorff sai professorin arvonimen vuonna 1884. Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän oli vuodesta 1908 ja Tiedeakatemian esimies 1912–1913. Vuonna 1923 julkaisemassaan muistelmateoksessa "Elämäni varrelta" Bonsdorff ei kuitenkaan mainitse toimintaansa matemaatikkona ollenkaan. Hjalmar Granfelt
Granfelt toimi Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosenttina 1906–1908, yleisen lainopin ja lainopin ensyklopedian apulaisena 1908–1909 sekä prosessioikeuden professorina 1909–1918 ja 1920–1941. Hän toimi ritariston ja aateliston edustajana valtiopäivillä vuosina 1905–1906. Itsenäistymisen jälkeen hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta ja toimi oikeusministerinä Erichin hallituksessa 1920–1921. Hilja Pärssinen
Pärssisen vanhemmat olivat kappalainen Karl Henrik Lindgren ja Anna Dahllund. Hän avioitui vuonna 1899 myös Sortavalan opettajaseminaarissa opiskelleen ja myöhemmin filosofian tohtoriksi valmistuneen Jaakko Pärssisen kanssa, josta erosi hieman ennen kuolemaansa. Pärssinen menehtyi rintasyöpään. Heidi Liehu
Liehu kirjoitti ylioppilaaksi 1986, valmistui filosofian kandidaatiksi 1988 ja lisensiaatiksi 1989. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vain 22 vuoden iässä Esa Saarisen oppilaana. Liehun vuonna 1990 tarkastettu väitöskirja käsitteli Kierkegaardin filosofian suhdetta Hegelin metafysiikkaan. Liehu teki opintomatkan Tanskaan ja Yhdysvaltoihin sekä toimi tutkijana Pariisissa 1990–1992 ja 1994–1995. Hän on toiminut Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian dosenttina vuodesta 1992 lähtien. Kustaa Vilkuna
Vilkuna jatkoi opintojaan ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1936 kansatieteen alalta. Samana vuonna Vilkuna nimitettiin Helsingin yliopiston dosentiksi. Kansatieteen tutkijan Vilkuna edusti tuolloin uutta ns. funktionaalista tarkastelutapaa, jossa aiemmin vallalla olleen esineiden muodostamien aikasarjojen selvittelyn sijaan pyrittiin luomaan yhtenäistä kokonaiskuvaa kulttuurista. Esineiden lisäksi kulttuuria voitiin selvittää myös kielen antamien todistusaineistojen avulla. Kustaa Vilkuna oli Sanakirjasäätiön apulaisjohtaja 1931–1944. Vuonna 1950 Vilkuna nimitettiin suomalais-ugrilaisen kansatieteen professoriksi Helsingin yliopistoon ja hän toimi historiallis-kielitieteellisen osaston dekaanina vuosina 1952–1957. Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi Vilkuna kutsuttiin 1948. Tiedeakatemian esimiehenä Vilkuna oli 1973–1974. Vilkuna oli myös Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 1960, Unkarin Tiedeakatemian ja Kung Gustaf Adolfs akademin jäsen ja Greifswaldin yliopiston kunniatohtori. Helena Kalmi
Helena Kalmi suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon (pääaineenaan kemia) Helsingin yliopistossa 1971. Hän toimi päätyönään Suomen koululaitoksessa yhteensä 36 vuotta – muun muassa Hyvinkään yhteiskoulun lehtorina ja yläasteen vararehtorina sekä Hyvinkään Sveitsin lukion kemian lehtorina ja vararehtorina. Kalmi työskenteli Jokelan yläasteen ja lukion rehtorina vuodesta 2000 alkaen. Kalmi toimi aktiivisesti eri järjestöissä ja hankkeissa, muun muassa Suomen akateemisten naisten liiton hallituksessa ja soroptimistien Hyvinkään klubin presidenttinä. Useat eri yhteisöt ovat palkinneet hänet ansiomerkeillä. Hän oli yksi lukion kemian "Kide"-oppikirjasarjan tekijöistä. Irja Maliniemi
Maliniemen vanhemmat olivat filosofian tohtori Fredrik Julius Lindström (1873–1924) ja Fanny Ulrika Sederholm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1919 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1923, filosofian lisensiaatiksi 1941 ja filosofian tohtoriksi 1950. Ilkka Kantola
Kantola valmistui teologian kandidaatiksi vuonna 1985 ja lisensiaatiksi vuonna 1991. Teologian tohtoriksi hän väitteli vuonna 1994. Ilkka Niiniluoto
Niiniluoto valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1967, filosofian maisteriksi matematiikasta 1968 ja lisensiaatiksi 1971 (toimiessaan samalla filosofian osapäiväassistenttina vuosina 1969–71). Hän toimi vierailevana tutkijana Stanfordin yliopistossa vuonna 1972 ja Suomen Akatemian filosofian tutkimusassistenttina vuosina 1971–73. Niiniluoto väitteli filosofian tohtoriksi teoreettisesta filosofiasta vuonna 1974. Hilma Granqvist
Hilma Natalia Granqvist (17. heinäkuuta 1890 Sipoo – 25. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen etnologi, sosiaaliantropologi ja Palestiinan tutkija, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän oli Edvard Westermarckin oppilaita, ja hän saavutti kansainvälistä tunnustusta antropologisilla ja sosiologisilla Palestiinan-tutkimuksillaan, vaikka ne olivat aliarvostettuja hänen elinaikanaan. Hän oli yksi nykyaikaisen antropologian edelläkävijöistä. Hilja Aaltonen
Aaltosen ensimmäinen runokokoelma "Sydämeni virsi" julkaistiin vuonna 1957. Vuonna 2002 hän julkaisi yhdessä evankelista Markku Koiviston kanssa teoksen "Golgatan kautta taivaallisiin". Vuonna 2007 Aaltoselta julkaistiin rukouskirja. Elina Berglund
Berglund luki itsensä teknillisen fysiikan diplomi-insinööriksi Lundin yliopistossa vuosina 2003-2008. Berglund valmistui tohtoriksi Geneven yliopistosta vuonna 2011. 
Berglund on tullut kuuluisaksi Higgsin bosonin löytämisestä heinäkuussa 2012. Higgsin bosoni on alkeishiukkanen, jota etsittiin pitkään. Berglund oli yksi 3000:sta tieteilijästä, jonka tehtävänä oli löytää alkeishiukkanen, jota hiukkasfyysikot olivat jahdanneet yli 50 vuotta. 
Natural Cycles on maksullinen perhesuunnitteluun tarkoitettu älypuhelinsovellus, jonka toiminta perustuu kuukautisten ajankohdan ja päivittäisen kehon lämpötilan mittauksen perusteella toimivaan algoritmiin. Sovellus hyväksyttiin viralliseksi ehkäisykeinoksi Euroopassa helmikuussa 2017. Sulo Hintikka
Hintikan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Elias Aukusti Hintikka ja Sofia Liimatainen. Hän valmistui Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1907 ja toimi professori Gustaf Kompan assistenttina. Hänen väitöskirjansa "Kamfenilonitutkimuksia" oli ensimmäinen tekniikan alalta Suomessa koskaan laadittu. Se tarkastettiin Teknillisen korkeakoulun juhlasalissa 24. toukokuuta 1911. Korkeakoulun opettajakollegin valitsemina tarkastajina toimivat Komppa sekä kemian lehtori, tohtori Guss Mattsson. Opettajakollegin hyväksyttyä työn Hintikasta tuli tekniikan tohtori seuraavana vuonna. Hän oli aktiivinen tutkija, jonka työt tunnettiin ulkomaillakin. Hintikka tutki muun muassa tärpätin käyttöä bensiinimoottorin voimanlähteenä. Tärkeimmät hänen suomeksi julkaisemistaan teoksista olivat "Synteettinen alkoholi ja puualkoholi" (1919), "Eläin- ja kasvikunnan tuotteet kaupassa ja teollisuudessa" (1920), "Yleistajuinen kemia" (1921) sekä "Selluloosakemia" (1921). Hän laati lisäksi oppikirjoja ammattikouluja varten. Hilma Jahnsson
Jahnsson syntyi Turussa vanginvartijana työskennelleen isänsä kuoleman jälkeen. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa yhdessä puolisonsa kanssa, mutta luopui myöhemmin akateemisesta urasta keskittyen innokkaana fennomaanina ja sosiaalireformistina tunnetun aviomiehensä elämäntyön tukemiseen. Hilma Jahnsson jätti muun muassa naistyövoiman asemaa koskevan väitöskirjatyönsä kesken. Vuonna 1917 Jahnsson kuitenkin luki itsensä lakimieheksi, ollen kolmas juristin tutkinnon suorittanut nainen Suomessa. Eduskunnan työväenasiainvaliokunnan sihteerinä hän toimi 1917–1930 ja oli myös sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1933 eduskuntavaaleissa. Hilma Granqvist
Granqvist pääsi ylioppilaaksi vuonna 1911 Svenska Fortbildningsläroverketistä ja sai samalla kansakoulunopettajan pätevyyden. Hän täydensi opettajaopintoja Tammisaaren seminaarissa, josta valmistui 1914. Vuonna 1918 hän kirjoittautui Helsingin yliopistoon, josta valmistui 1921 filosofian kandidaatiksi opiskeltuaan käytännöllistä filosofiaa, pedagogiikkaa, historiaa, germaanista filologiaa ja ruotsin kieltä. Pro gradussaan Granqvist käsitteli uskonnon ja modernin maailmankatsomuksen välistä jännitettä. Työssään hän arvosteli luterilaista uskonpuhdistusta siitä, että se oli jättänyt kirkollisista sakramenteista pois ihmiselle psykologisesti tärkeät ripin ja pyhimysten kunnioituksen. Myös kirkon oli Granqvistin mukaan uudistuttava ja seurattava aikaansa, jotta se ei jäisi jälkeen yhteiskunnassa. Hän vastusti kirkon ja valtion yhteyttä. Johannes Salminen
Salminen väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademissa vuonna 1955 aiheenaan "Jarl Hemmer: En studie i liv och diktning". Hän toimi kustannusyhtiö Söderströmin kirjallisena neuvonantajana 1956–1960 ja kirjallisena johtajana 1961–1991. Salminen vihittiin Helsingin yliopiston kunniatohtoriksi 1990, ja vuonna 1993 hänelle myönnettiin professorin arvonimi. Sukupuolentutkimuksen verkosto Hilma
Sukupuolentutkimuksen verkosto Hilma on kahdeksan suomalaisen yliopiston yhteistyöfoorumi sukupuolentutkimuksen alueella. Hilma-verkosto kunnioittaa nimellään varhaista antropologia Hilma Granqvistia. Verkosto perustettiin vuonna 2001 Helsingin yliopiston naistutkimuksen professorin Aili Nenolan aloitteesta. Sen puheenjohtajina ovat toimineet Nenolan lisäksi Kirsi Saarikangas ja Päivi Naskali. Verkosto tarjoaa verkko-opetusta, tasa-arvoon ja työelämään liittyviä kursseja sekä feministisen yliopistopedagogiikan opintoja. Jan Blomstedt
Blomstedt valmistui ylioppilaaksi vuonna 1972 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1977. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 1998 Diderot’n moraaliretoriikasta. Vuonna 2015 ilmestyi Blomstedtin kääntämänä neljä Diderot’n aiemmin suomentamatonta tekstiä teoksessa "Tämä ei ole tarina". Carl Olof Tallgren
Tallgren kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1945 ja valmistui valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 1951. Hänestä tuli valtiotieteiden maisteri vuonna 1964. Åbo Akademi promovoi Tallgrenin filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1988. Helge Ukkola
Ukkola opiskeli teologiaa ja filosofiaa väitellen tohtoriksi 1961. Väitöskirjan aiheena oli ihmisen ongelma Søren Kierkegaardin ajattelussa. Heikki Mäki-Kulmala
Mäki-Kulmala pääsi ylioppilaaksi 1970 Seinäjoen lyseosta. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa filosofiaa, sosiologiaa, tilastotiedettä, informaatiotutkimusta ja kasvatustieteitä ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 2003 filosofian alalta tutkimuksellaan "Vastakohdat vai kaksoset : tutkimus neuvostomarxismin suhteesta moderniin länsimaiseen rationaalisuuteen". Mäki-Kulmala toimi kasvatus- ja yhteiskuntatieteellisten aineiden sekä filosofian opettajankoulutuksen lehtorina Tampereen yliopistossa. Hilma Granqvist
Granqvist ei varsinaisesti osallistunut aikansa naisasialiikkeen toimintaan, mutta piti monia tasa-arvoa korostavia esitelmiä. Jo 1940-luvulla hän kehotti naisia pyrkimään ennemmin presidentiksi kuin presidentin puolisoksi. Gunnel Engwall
Engwall suoritti vuonna 1966 filosofian maisterin tutkinnon pääaineinaan ranskan ja latinan kielet. Hän suoritti filosofian tohtorin tutkinnon 1974, hänet valittiin ranskan kielen dosentiksi 1977 ja professoriksi 1989 Tukholman yliopistoon. Hän on tehnyt tutkimustyötä Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Risto Hilpinen
Ilkka Risto Juhani Hilpinen (s. 9. maaliskuuta 1943, Lahti) on suomalainen filosofi. Hilpinen on toiminut Jyväskylän yliopiston filosofian professorina 1970-1971 ja Turun yliopiston filosofian professorina vuodesta 1972 vuoteen 1999. Nykyään Hilpinen työskentelee professorina University of Miamin filosofian laitoksella. Hän on tutkinut muun muassa induktiivisen tiedon teoriaa, ja hänen tutkimuksensa episteemisten ja deonttisten käsitteiden logiikan alalla ovat kansainvälisestä arvostettuja. Kai Puolamäki
Puolamäki väitteli filosofian tohtoriksi teoreettisesta fysiikasta vuonna 2001 aiheena "Breaking of R-parity and supersymmetry in supersymmetric models". Hänen aikaisemmat julkaisunsa fysiikan alalla käsittelivät muun muassa Higgsin bosonia. Ulf Sundqvist
Sundqvist kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1963. Hän valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1966. Kuopion yliopisto myönsi Sunqvistille vuonna 1982 filosofian kunniatohtorin arvonimen. Jorma Korvola
Jorma Korvola opiskeli kemiaa Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti filosofian maisterin tutkinnon. Akateemisen uransa Korvola aloitti 1968 Jyväskylän yliopistossa orgaanisen kemian assistenttina. Hän siirtyi tuolloin Helsingistä Jyväskylään. Assistentin viran ohella hän alkoi valmistella väitöskirjaansa. Korvola väitteli tohtoriksi 1972 Jyväskylän yliopistossa. Hänen orgaanisen kemian alaan liittyvä väitöskirjansa ("Grignard additions of methylmagnesium iodide to fenchone and dehydrofenchone: configurations of 1,2,3,3-tetramethylnorbornan-2-ols and 1,2,3,3-tetramethyl-5-norbornen-2-ols") käsitteli metyylimagnesiumijodidin Grignard-reaktioita. Koejärjestelyssä orgaaniset yhdisteet reagoivat Grignardin reagenssin kanssa muodostaen alkoholeja. Hjalmar Tallqvist
Tallqvist syntyi Hollolassa. Hänen vanhempansa olivat yli-insinööri Hendrik Teodor Tallqvist ja Emilia Charlotta Palander. Hänen nuorempi veljensä oli lääkäri ja professori Theodor Tallqvist. Hjalmar Tallqvist valmistui ylioppilaaksi vuonna 1886 Helsingin ruotsinkielisestä reaalilyseosta. Filosofian kandidaatti hänestä tuli vuonna 1889 ja vuotta myöhemmin hän väitteli filosofian tohtoriksi väitöstyöllänsä "Bestimmung einiger Minimalflächen deren Begrenzung gegeben ist". Vuosien 1890 ja 1891 välisenä aikana hän suoritti opintomatkan Zürichiin ja myös Wieniin. Axel Honneth
Ensimmäinen filosofian professuuri Honnethilla oli Konstanzin yliopistossa, sitä seurasi poliittisen filosofian professuuri Otto Schur-instituutissa, Freie Unversität Berlinissä. Vuosina 1995–96 hän oli vierailevana professorina New Yorkissa New School of Social Researchissa. Vuonna 1996 hän sai filosofian professuurin Goethe-yliopistossa. Siellä hän kuului tunnetun Institut für Sozialforschungin kollegioon, joka synnytti tunnetun kriittisen teoriansa. Vuonna 1999 Honneth piti hallussaan Amsterdamin yliopiston Spinoza-oppituolia. Ilmari Heikinheimo
Heikinheimon vanhemmat olivat ylimetsänhoitaja Johan Henrik Heikel (1843–1917) ja tämän toinen puoliso Sally Armida Thauvón. Hänen veljensä oli jääkärikenraalimajuri Aarne Heikinheimo. Ilmari Heikinheimo pääsi ylioppilaaksi 1910 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1914, maisteriksi 1923 ja lisensiaatiksi 1933. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1934 tutkielmalla, joka käsitteli K. A. Gottlundia. Hannu Häkkinen
Hannu Häkkinen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981. Filosofian maisteri (fysiikka) vuonna 1988 ja filosofian tohtori (fysiikka) Jyväskylän yliopistosta vuonna 1991. Väitöskirjan aiheena oli “Effective-Medium Studies of Dislocations and Surfaces in FCC Metals”. Dosentin arvo (Jyväskylän yliopisto) 1997. Vuosina 1998–2003 tutkijana Georgia Institute of Technologyssä Yhdysvalloissa. Nimitettiin Jyväskylän yliopiston laskennallisen nanotieteen professoriksi 2007. Vuodesta 2012 lähtien Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskuksen (NSC) tutkimusjohtaja. Vuodesta 2016 alkaen akatemiaprofessori. Tuomas Heikkilä
Heikkilä valmistui filosofian maisteriksi 1996 ja filosofian lisensiaatiksi 1997. Hänen jatko-opintoihinsa kuului myös lukuvuosi Vatikaanissa Biblioteca Apostolica Vaticanassa 1996-1997. Filosofian tohtorin arvon hän saavutti 2002. Vuonna 2003 Heikkilä oli filosofisen tiedekunnan promootion "doctor primus". Hän on hoitanut erilaisia virkoja Helsingin yliopiston historian laitoksella vuodesta 1998 lähtien (Euroopan historian assistentti 1998-1999, 2002, yleisen historian yliassistentti 1999-2003, yleisen historian yliopistonlehtori 2003, 2005, yleisen historian professori 2004). Heikkilä on myös toiminut Suomen Rooman-instituutin säätiön asiamiehenä. Vuosina 2013–2017 hän toimi instituutin johtajana. Gösta Mittag-Leffler
Opiskeltuaan Uppsalan yliopistossa ja puolustettuaan vuonna 1872 tohtorinväitöskirjaansa, jonka otsikko oli "Om skiljandet af rötterna till en synektisk funktion af en variabel" ja tultuaan nimitetyksi Uppsalan yliopiston dosentiksi Mittag-Leffler sai stipendin suurta Euroopan-matkaa varten. Vuodet 1874–1876 hän vietti Pariisissa, Göttingenissä ja Berliinissä ajan johtavien matemaatikkojen, kuten Charles Hermiten ja Karl Weierstrassin, oppilaana. Vuonna 1875 Lorenz Lindelöf erosi Helsingin yliopiston matematiikan professuurista ja Mittag-Leffler haki avointa virkaa. Lindelöf arvioi Mittag-Lefflerin viranhakua varten kirjoittama professorinväitöskirjan "En metod att komma i besittning af de Elliptiska Funktionerna" erinomaiseksi, ja hänet nimitettiin, joskin tiukan äänestyksen jälkeen, virkaan vuonna 1877. Nimitys herätti kohua ja vastustusta lähinnä kielipoliittisista syistä, koska suomea taitamattomalle Mittag-Lefflerille jouduttiin myöntämään erivapaus. Mittag-Leffler toimi Helsingissä vuodet 1877–1881. Hän toi Suomeen funktioteorian tutkimuksen. Mittag-Lefflerin suomalaisista oppilaista merkittävin on Hjalmar Mellin, mutta hän vaikutti myös myöhemmin suuresti Suomen matematiikan kansainvälisten suhteiden luomiseen. Hän vieraili usein sukulaistensa luona Helsingissä. Vuonna 1881 Mittag-Leffleristä tuli vasta perustetun yksityisen Tukholman korkeakoulun ensimmäinen matematiikan professori. Pariin otteeseen Mittag-Leffler oli myös korkeakoulun rehtorina. Hän jäi eläkkeelle 1911. Mittag-Leffler oli moniaalle suuntautunut liikemies. Hän toimi mm. vakuutus-, vesivoima- ja rautatiealalla. Suurimman osan omaisuuttaan Mittag-Leffler kuitenkin menetti 1920-luvun alun talouslamassa. Pirjo Hiidenmaa
Hiidenmaa kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Kalevankankaan lukiosta vuonna 1978. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1986 ja lisensiaatiksi vuonna 1992. Hiidenmaa väitteli filosofian tohtoriksi suomen kielestä Helsingin yliopistossa 1995. Väitöskirjassaan "Oppikirja toimintana" hän tutki oppikirjojen kieltä ja tiedonesitystä. Vuosina 1992–1993 Hiidenmaa oli Helsingin yliopiston lehtori. Hänet nimitettiin vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulun soveltavan kielentutkimuksen dosentiksi ja vuonna 1998 Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi. Hilkka Olkinuora
Hilkka Olkinuora kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta 1965 ja suoritti HuK-tutkinnon Tampereen yliopistossa 1971. Hän toimi taloustoimittajana Talouselämässä, Suomen Kuvalehdessä ja Kauppalehdessä, jossa hän yleni toiseksi päätoimittajaksi. Hän oli myös ensimmäinen nainen Taloustoimittajien kerhon puheenjohtajana. Toimittajauran huipulla hän päätti vaihtaa alaa ja ryhtyi opiskelemaan teologiaa ja sitä sivuavia aineita Helsingin ja Uppsalan yliopistoissa. Gösta Moliis-Mellberg
Moliis-Mellberg valmistui 1908 filosofian kandidaatiksi. Hän opiskeli sitten teologiaa ja toimi 1910–1912 Hangöbladet-lehden päätoimittajana. Moliis-Mellberg vihittiin papiksi 1913 ja hän toimi sitten pappina eri maaseurakunnissa 1913–1925 ja sen jälkeen 1925–1956 Helsingin pohjoisen ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1928. Sisko Wilkama
Wilkama kirjoitti ylioppilaaksi 1911, valmistui filosofian kandidaatiksi 1916 ja lisensiaatiksi (väitellyt) 1938. Hän oli Helsingin kristillisen kansanopiston opettaja ja johtaja 1918–1920, Lappeenrannan yhteiskoulun opettaja 1923–1928, Nurmijärven yhteiskoulun opettaja ja johtaja 1930–1932, 1935–1939 ja 1940–1951, vanhempi lehtori vuodesta 1951, Imatran yhteiskoulun opettaja 1939–1940. Hän oli osaltaan vaikuttamassa Marja-Liisa Vartion kirjalliseen kehitykseen. Bengt Ahlfors
Ahlfors valmistui ylioppilaaksi vuonna 1957 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1967. Vuosina 1963–1966 hän työskenteli freelanceohjaajana, 1966–1967 Svenska Teaternin ohjaajana ja vuodet 1967–1970 Lilla Teaternin ohjaajana. Vuosina 1975–1978 Ahlfors oli Svenska Teaternin taiteellinen johtaja. Lauri Haikola
Haikola jatkoi opintojaan Ruotsissa. Hän suoritti teologian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1947 ja väitteli teologian tohtoriksi Lundin yliopistossa vuonna 1952. Hän toimi Lundin yliopistossa 1948–1956 opettajana, dosenttina ja vt. professorina opetusalueinaan dogmatiikka, etiikka ja kirkkojen tunnustuksia tutkiva symboliikka. Uppsalan yliopistossa hän toimi teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian dosenttina 1955–1959 sekä vt. professorina 1957. Haikola siirtyi Helsingin yliopistoon vuonna 1959 saadessaan teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian professuurin, jota hän hoiti eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 1978. Venla Sainio
Sainio väitteli tohtoriksi 1978 Jyväskylän yliopistosta, väitöskirja käsitteli ensimmäisenä naisena filosofian tohtoriksi Suomessa vuonna 1896 väitellyttä Tekla Hultinia. Vuodesta 1995 hän on ollut freelance-toimittaja (Kirjamees Ky Panu Sainion kanssa). Viktor Blomqvist
Blomqvist oli naimisissa vuodesta 1896 lähtien Hilma Maria Hellström kanssa. Miira Tuominen
Tuominen väitteli Helsingin yliopistosta vuonna 2001. Hänen väitöskirjansa otsikko on "Ancient Philosophers on Principles of Knowledge and Argumentation". Vuodesta 2013 asti hän on toiminut Tiede & edistys -lehden päätoimittajana.Tuominen Jyväskylän yliopiston sivuilla
Nimityksestä Tieteen ja edistyksen päätoimittajaksi Olli Salomies
Salomies valmistui filosofian kandidaatiksi 1976, filosofian lisensiaatiksi 1984 ja tohtoriksi hän väitteli 1988. Markku Envall
Envall valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964, humanististen tieteiden kandidaatiksi 1968, filosofian kandidaatiksi 1971 ja lisensiaatiksi 1976. Hän väitteli filosofian tohtoriksi yleisestä kirjallisuustieteestä Helsingin yliopistossa vuonna 1987. Germund Fredrik Aminoff
Aminoff toimi Uppsalan Suomalaisen osakunnan kuraattorina vuosina 1818–1824. Hän toimi Aleksanterin yliopiston filosofian dosenttina vuonna 1831 ja filosofian apulaisena samasta vuodesta. Aminoff nimitettiin professoriksi vuonna 1838. Hän toimi teoreettisen ja käytännöllisen filosofian vt. professorina vuodesta 1848, vakinaisena 1849–1852. Filosofina Aminoff oli hegeliläinen. Christina Hoff Sommers
Christina Hoff Sommers suoritti alemman Bachelor of Arts (BA) -korkeakoulututkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1971. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Brandeisin yliopistosta vuonna 1979. Sommers toimi filosofian professorina Clarkin yliopistossa vuosina 1980–1999. Tekla Hultin
Seuraavana vuonna 1886 Hultin aloitti yliopisto-opinnot. Hän opiskeli muun muassa kirjallisuustiedettä, taidehistoriaa ja sielutiedettä, mutta valitsi pääaineekseen historian. Hultin valmistui filosofian kandidaatiksi keväällä 1891. Lopputyön aiheena oli Englannin siirtomaapolitiikka Amerikassa. Valmistumisensa jälkeen Hultin aloitti työskentelyn toimittajana. Hän toimi Dagbladetin avustajana. Christian Lindqvist
Lindqvist kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketistä vuonna 1967. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1973 hammaslääkäriksi (ondotologian lisensiaatiksi), vuonna 1979 lääkäriksi (LL) ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi (LKT). Helsingin yliopiston dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1986.
Lindqvist toimi erikoislääkärinä vuosina 1988-1996, ja osaston ylilääkärinä 1988-1996. Vuodesta 1996 HUS:n ylilääkäri. Hän hoiti professuuria (vs.) vuosina 1996–2000 ja sai vuonna 2000 nimityksen professoriksi.
Lindqvist on saanut työstään useita huomionosoituksia ja tunnustuksia. Hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkki. Hänet kutsuttiin Saksan kansallinen tiedeakatemia Leopoldinan jäseneksi vuonna 2000. Erik Lencqvist
Lencqvistin vanhemmat olivat turkulainen porvari Henrik Eriksson Lemlena (Lemblena, k. 1743) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Svensdotter Fontelius. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1735. Lencqvist valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1745 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1746. Hänestä tuli Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtori 1779. Nils Meinander
Meinander valmistui ylioppilaaksi 1928, filosofian kandidaatiksi 1933, filosofian lisensiaatiksi 1950 ja filosofian tohtoriksi 1950. Eeva Vilkkumaa
Vuonna 2008 hän valmistui diplomi-insinööriksi. Vilkkumaa on tekniikan tohtori. Hän väitteli tohtoriksi 2014 ja väitöskirjan aihe oli "Malliperusteisia päätösprosesseja agendan rakentamiseen ja hankerahoitukseen". Hän työskentelee tutkijatohtorina Aalto-yliopistossa. Helsingin yliopisto
Vuonna 1992 filosofinen tiedekunta lakkautettiin ja sen osastot itsenäistyivät omiksi tiedekunnikseen: historiallis-kielitieteellisestä osastosta muodostettiin humanistinen tiedekunta, kasvatustieteellisestä osastosta kasvatustieteellinen tiedekunta (myöhemmin käyttäytymistieteellinen (2004) ja uudelleen kasvatustieteellinen tiedekunta 2017) ja matemaattis-luonnontieteellisestä osastosta matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta. Jälkimmäisestä erosivat vuonna 2004 farmasian tiedekunta sekä biotieteellinen tiedekunta, jonka nimi muuttui bio- ja ympäristötieteelliseksi tiedekunnaksi vuoden 2010 alusta. Muistona kantatiedekunnasta kaikkien näiden viiden tiedekunnan opiskelijat ovat yhä arvonimeltään filosofian ylioppilaita, ja moni tutkintonimike on yhä filosofia-alkuinen (filosofian kandidaatti (vuoteen 1992), filosofian maisteri, filosofian lisensiaatti sekä filosofian tohtori). Lisäksi tiedekuntien maisterit ja tohtorit promovoidaan yhteisessä tilaisuudessa, jota kutsutaan filosofisen tiedekunnan promootioksi (lat. "promotio ordinis philosophorum"). Birgit Klockars
Vuonna 1952 Klockars kääntyi katoliseen uskoon ja opiskeli sitten Åbo Akademissa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1956 ja tohtoriksi 1960. Väitöskirjan aiheena oli 1300-luvulla elänyt Turun piispa Hemming. Myöhemmin Klockars julkaisi tutkimuksia pyhästä Birgitasta ja Naantalin birgittalaisluostarista. Elina Grundström
Grundström valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan sosiologia vuonna 1993; pro gradu -tutkielma käsitteli Kalkutan teini-ikäisiä tyttöjä ja ohjasi Grundströmiä urallaan toteuttamaan Aasiaa koskevia hankkeita. Tarja Kallio-Tamminen
Kallio-Tamminen tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta vuonna 1974. Hän suoritti Helsingin yliopistossa luonnontieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1979 ja filosofian kandidaatin (pääaine hiukkasfysiikka) vuonna 1983. Filosofian lisensiaatiksi (pääaine teoreettinen filosofia) hän valmistui vuonna 1994. Hilma Granqvist
Granqvistin suomen- ja ruotsinkieliset aineistot ovat Åbo Akademin käsikirjoitusarkistossa. Valokuvia ja englannin-, saksan- ja arabiankielisiä aineistoja on talletettu British Museumiin Lontooseen. Jorma Vallinkoski
Jorma Väinö Vallinkoski (14. elokuuta 1915 Loimaa – 26. joulukuuta 1980) oli Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitaja vuodesta 1956. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1949. Professorin arvon hän sai 1963. Emil Zilliacus
Zilliacuksen vanhemmat olivat insinöörikapteeni Mauritz Emil Zilliacus ja Matilda Vilhelmina Grönfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta klassillisesta lyseosta 1896 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1900, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907. Zilliacus toimi Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian dosenttina 1909–1943 ja antiikin kirjallisuuden henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina 1943–1945. Hän sai professorin arvonimen 1940. Hän sai myös filosofian kunniatohtorin arvon Göteborgin korkeakoulusta 1941 ja Oslon yliopistosta 1951. Sinikka Linkomies-Pohjala
Linkomies-Pohjala valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1957 ja työskenteli ruotsin kielen vanhempana lehtorina Arkadian yhteislyseossa vuosina 1954–1969. Eduskuntaan hänet valittiin Kansallisen Kokoomuksen edustajana Helsingin vaalipiiristä vuonna 1970. Hänen kansanedustajauransa kesti vuoteen 1983 ja hän toimi erityisesti laki-, ulkoasiain- ja sivistysvaliokunnissa. Vuosina 1973–1980 hän oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Laura Kolbe
Kolbe valmistui filosofian maisteriksi yleisestä historiasta vuonna 1982 ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1989 Suomen ja Pohjoismaiden historiasta. Hänen väitöksensä aihe oli Kulosaaren huvilakaupungin historia. Kolbe on työskennellyt useiden historiikkihankkeiden parissa. Vuosina 1983–1988 hän oli Kulosaaren Kotiseutusäätiön tutkija, vuosina 1989–1995 ja 1996–2002 Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan historiantutkija ja vuonna 2002 Helsingin kaupungin historiantutkija. Hän on julkaissut kaksi osaa HYY:n historiaa. Vuosina 1996–2001 hän toimi Helsingin kaupungin historiatoimikunnassa ja kirjoitti kunnallispoliittisen osuuden "Helsingin historia vuodesta 1945" -kirjasarjaan. Irma Hyvärinen
Hyvärinen valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi 1971, filosofian kandidaatiksi 1973, filosofian lisensiaatiksi 1982 ja väitteli 1989 Oulun yliopistosta filosofian tohtoriksi germaaninen filologian alalta tutkimuksella "Zu finnischen und deutschen verbabhängigen Infinitiven : eine valenztheoretische kontrastive Analyse. Teil 1, Theoretische Fundierung und Abgrenzung des Prädikats". Frigga Maria Honkapirtti
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi vuonna 1914 hän opiskeli luonnontieteitä ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1920. Ennen valintaansa Sortavalan seminaarin lehtoriksi vuonna 1929 hän opetti Helsingin uudessa yhteiskoulussa, Jamilahden kansanopistossa, Salmin keskikoulussa ja Sortavalan tyttökoulussa. Vuosina 1921–1923 hän toimi Ester Ståhlbergin yksityissihteerinä. Talvisodan aikana hänet määrättiin Kajaanin seminaarin lehtoriksi vuosiksi 1940-1941, kunnes Sortavalan seminaari pääsi joksikin aikaa takaisin kotiseudulleen. Honkapirtti johti kunnostustöitä ja jatkoi opettajana seminaarin aloitettua jälleen työnsä syksyllä 1942. Jatkosodan jälkeen seminaarin muututtua Itä-Suomen seminaariksi Honkapirtti seurasi sen mukana ensin Raumalle ja lopulliseen sijoituspaikkaan Joensuuhun. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1956. Hilda Granstedt
Granstedtin vanhemmat olivat arkkitehti Anders Fredrik Granstedt ja Vilhelmina Theodora Plantin ja veli arkkitehti Theodor Granstedt. Hän opiskeli ensin Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1869-1870 sekä 1871-1872, sitten Tukholmassa Mårten Eskil Wingen johdolla 1872-1874 ja Pariisissa L. Chaplinin ja Tony Robert-Fleuryn oppilaana 1874-1875 ja 1877. Granstedtin varhaiset työt edustavat saksalaista myöhäisromantiikkaa ja orastavaa ranskalaista realismia, kuten "Sisäkuva mökistä" (1876). Hän otti aiheekseen myös henkilökuvia, kuten "Italialaisnainen" (1877). Vuonna 1869 Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä debytoinut Granstedt sai 1873, 1874 ja 1875 toisen palkinnon Dukaattikilpailussa. Granstedtin teosten viimeiset huomattavat julkiset näyttelyt olivat 1880 ja 1885, hänen keskittyessään piirustuksenopettajan toimeensa Elisabeth Blomqvistin johtamassa Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa 1877-1908. Opettajan toimeensa liittyen hän teki opintomatkan Tukholmaan 1884 ja julkaisi saman vuosikymmenen lopulla oppikirjan. Granstedt oli pidetty sekä taiteilijana että opettajana. Hänen tiedetään opettaneen ja tukeneen muun muassa nuorta Helene Schjerfbeckiä. Hilda Heine
Heine työskenteli vuodet 1992–1995 Marshallinsaarten opetusministeriössä. Hän asui 1995–2006 Honolulussa, jossa hän oli Pacific Resources for Education and Learningin palkkalistoilla. PREL:ssä hän jatkoi 2006–2011, jolloin hän toimi Majurolla ohjelmajohtajana. Heine suoritti 2004 väitöstukimuksensa Etelä-Kalifornian yliopistoon. Hän oli ensimmäinen marshallinsaarelainen tohtori. Bengt Hultqvist
Hultqvist opiskeli luonnontieteitä Tukholman yliopistolla. Perustutkinnon suorittamisen jälkeen Tukholman radiofysikaalisen instituutin professori Rolf Sievert palkkasi hänet tutkimusryhmäänsä. Tämän työn tuloksista, fysiikan pääaineesta Hultqvist väitteli huhtikuussa 1956 filosofian tohtoriksi (Tukholman yliopisto). Simo Knuuttila
Knuuttila oli Jaakko Hintikan oppilas. Hän väitteli teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1976 artikkeliväitöskirjalla "Time and Possibility in Scholasticism". Hän toimi Suomen Akatemian tutkimusassistenttina vuosina 1976–1978, nuorempana tutkijana vuosina 1978–1980, käytännöllisen filosofian määräaikaisena professorina vuonna 1981. Hän on kuulunut kansainvälisen keskiajan filosofian tutkimuksen seuran (Société Internationale pour l'Étude de la Philosophie Médiévale) hallitukseen vuodesta 1987 ja on myös Institut International de Philosophien sekä "New Synthese Historical Library" -sarjan toimituskunnan jäsen. Hän toimi Suomalaisen Tiedeakatemian esimiehenä vuosina 2004–2006. Hilma Kilkkinen
Kilkkinen piti vankeusaikanaan päiväkirjaa joka julkaistiin myöhemmin filosofian tohtori Ritva Sievänen-Allenin toimittamana nimellä "Pitkä matka Siperiaan" (Otava 1997). Kilkkinen kirjoitti kirjan käsikirjoituksen jo 1960-luvulla ja luovutti sen Suomen opettajain liitolle mutta siinä vaiheessa kirjalle ei löytynyt kustantajaa. Hilma Granqvist
Jatkotutkimustaan varten Granqvist matkusti Saksaan keräämään arkistoaineistoa ja opiskeli samalla yleistä etnologiaa ja itämäisten uskontojen historiaa. Tutkimussuunnitelmat kuitenkin muuttuivat hänen osallistuttuaan Palestiinassa saksalaisille teologeille tarkoitetulle arkeologian kurssille. Hän päätti palata Palestiinaan tutkimaan ”konkreettisten ihmisten todellista arkielämää”. Hän lähti Palestiinaan vuosiksi 1925–1931 tekemään etnografista kenttätyötä. Ellen Ahlqvist
Ahlqvist valmistui ylioppilaaksi 1888. Hän suoritti ensin Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1894 ja sitten lääketieteen kandidaatin tutkinnon 1897. Hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1901 ja toimi sen jälkeen lääkärinä ensin Tampereella 1901–1903, sitten Yhdysvalloissa 1903–1905, jonne hän lähti Karolina Eskelinin kanssa, ja toimi siellä lääkärinä Massachusettsissa ja Oregonissa. Helsinkiin palattua hän toimi 1905–1909 yksityislääkärinä ja sen jälkeen Helsingin kaupungin tilapäisessä tuberkuloosisairaalassa Humlebergin sairaalassa (Humaliston huvila 4, nyk. Mannerheimintie 92) vuoteen 1914. Sairaalan lakkauttamisen jälkeen hän toimi yksityislääkärinä. Hän väitteli 1915 lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi tuberkuloosia käsittelevällä tutkimuksella "Studien über den Stoffwechsel tuberkulöser und skrofulöser Knaben mit besonderer Berücksichtigung einiger Mineralstoffe" (1915). Ossi V. Lindqvist
Lindqvist valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1963 ja filosofian tohtoriksi 1968. Hän opiskeli 1960-luvulla myös Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä. Johan Henrik Lindqvist
Lindqvist piti keväällä 1770 luentoja tähtitieteestä Viaporissa laivaston upseereille. Hän oli Turun akatemian matematiikan dosenttina vuodesta 1770, vt. matematiikan professorina 1770–1781, 2. filosofian apulaisena 1778 sekä samalla ylimääräisenä filosofian professorina vuodesta 1779. Lindqvist oli sitten vakinainen matematiikan professori vuodesta 1781 ja hän toimi akatemian rehtorina 1790–1791. Lindqvist oli Ruotsin tiedeakatemian jäsen vuodesta 1785. Osmo Hormia
Hormia aloitti uransa 1950-luvulla runoilijana, kirjallisuudentutkijana ja kriitikkona. Hän väitteli tohtoriksi 1961 aihenaan Christfried Gananderin suomen kielen sanakirjassa "Nytt Finskt Lexicon" käytetyt lähteet. Hormia muutti 1950-luvun lopulla Suomesta ensin Tanskaan ja asettui sitten pysyvästi asumaan Ruotsiin. Hormia toimi Tukholman yliopiston suomen kielen ja kulttuurin professorina ja hän oli myös aktiivisesti mukana Ruotsin suomalaisten järjestötoiminnassa 1960- ja 1970-luvuilla. Verner Tallqvist
Tallqvistin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Stefan Tallqvist ja Johanna Sofia Rindell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884 sekä filosofian maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886. Tallqvist opiskeli myös Pariisissa 1884–1885 ja Berliinissä 1886–1887. Hänestä tuli riemumaisteri ja riemutohtori vuonna 1936. Hugo Dingler
Dingler väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1906 Aurel Vossin ohjaamana. Dingler ei saanut hakemaansa matematiikan dosentin virkaa, hänelle tosin annettiin toinen virka. Dingler kääntyi myöhemmin matematiikasta tieteenfilosofiaan.