Minä vuonna ALV-vero otettiin käyttöön Suomessa?
Oluen verotus
Suomessa otettiin käyttöön liikevaihtovero helmikuun alussa 1941. Liikevaihtoverosta oli kuitenkin vapautettu mallasjuomaveron alaisten juomien myynti ja maahantuonti. Liikevaihtoverolakia muutettiin nopeasti, niin että mallasjuomiakin alettiin verottaa vuoden 1942 alusta lähtien. Veron suuruus oli
Liikevaihtoveron suuruus muuttui moneen kertaan vuosien varrella. Liikevaihtovero korvattiin arvonlisäverolla kesäkuun alussa 1994. Arvonlisävero
Suomessa arvonlisävero otettiin käyttöön kesällä 1994 seuraavan vuoden alusta alkaneen EU-jäsenyyden vuoksi, jolloin se korvasi liikevaihtoveron, jota ei ollut palveluissa. Suomen yleinen arvonlisäveroprosentti on vuoden 2013 alusta 24 %, mutta joillakin hyödykkeillä on alennettu verokanta kuten 14 % (ruoat ja rehut) tai 10 % (lääkkeet, kulttuuripalvelut sekä tilatut lehdet).
Tuloverotuksen historia Suomessa
Vuonna 1989 tehtiin verotukseen ns. kokonaisverouudistus. Uudistuksesta tiedotettiin koteihin jaetulla esitteellä, jonka otsikko oli "Verotus kevenee". Uudistuksen johdosta annettiin myös uusi "tulo- ja varallisuusverolaki" (TVL). Viinakortti
Kortista maksettiin vuosittainen leimavero vuosina 1948–1969. Vuonna 1947 oli käytössä 1,2 miljoonaa korttia, mutta kortin tultua verolliseksi, oli kortteja vuonna 1949 käytössä enää 650 000. Vuosina 1948–1949 vero oli 300 markkaa ja tämän jälkeen sata markkaa sekä vuoden 1963 rahanuudistuksen jälkeen yksi markka vuodessa. Perinnässä käytettiin alkuun ALKO-lisäpainettuja leimamerkkejä, mutta vuodesta 1957 alkaen käytössä oli oma vuosiluvulla varustettu merkkimalli. Varainsiirtovero
Varainsiirtovero on uusi muoto aikaisemmin peritystä kiinteistö- ja arvopaperikaupan leimaverosta. Varainsiirtoverolaki (931/1996) tuli voimaan vuoden 1997 alusta. Verotuksen historia Suomessa
Vuoden 1993 iso verouudistus oli pääomaverouudistus. Silloin eriytettiin toisistaan pääoma- ja ansiotulojen verotus. Pääomatuloista osinkotulojen verotusta vähennettiin huomattavasti, joka aloitti osakeyhtiöiden omistajilleen maksamien osinkojen räjähdysmaisen kasvun [Kauppalehti 14.1.2013, s. 4]. Ansiotulojen verotus perustui edelleen progressiiviseen veroasteikkoon. Pääomatuloja verotettiin aluksi kiinteän verokannan mukaan. Televero
Televero oli Suomessa vuosina 1994 ja 1995 telepalveluista peritty ylimääräinen 9 prosentin kulutusvero arvonlisäveron lisäksi. Tuloverotuksen historia Suomessa
Palkansaajien veroja korotettiin vuonna 1992 ns. "työllisyysverolla". Se korvattiin myöhemmin työttömyysvakuutusmaksulla. Palkansaajien maksettavaksi tuli myös työeläkemaksu vuonna 1993. Suomen autovero
Autovero on Suomeen rekisteröitäviksi aiotuista ajoneuvoista maksettava vero. Sen kantoi 31.12.2016 saakka tullilaitos. Tammikuun 1. päivästä 2017 alkaen autoveron kannosta on vastannut verohallinto . Autovero täytyy olla maksettuna, ennen kuin auto voidaan rekisteröidä. Käsite "autovero" on sikäli harhaanjohtava, että sitä kannetaan myös moottoripyöristä, mutta toisaalta sitä ei kanneta kaikista autoista. Ajoneuvovero taasen on vuotuinen ajoneuvosta maksettava vero. Arvonlisävero
1.7.2010 nousi yleinen arvonlisävero yhdellä prosenttiyksiköllä 23 prosenttiin ja elintarvikkeiden ja rehujen arvonlisävero vastaavasti 13 prosenttiin. Kirjojen, lääkkeiden, liikunta- ja kulttuuripalveluiden arvonlisävero nousi myös 9 prosenttiin. Ravintola- ja ateriapalveluiden alv laski 22 %:sta 13 %:iin. Varallisuusvero
Varallisuusvero, aikaisemmin omaisuusvero, oli Suomessa vero, jota maksettiin varallisuuden perusteella vuoteen 2005 asti. Varallisuusvero otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1919 annetulla tilapäisellä lailla. Vuonna 1920 säädettiin ensimmäinen pysyvä laki tulo- ja omaisuusverosta. Omaisuusveron nimi muutettiin varallisuusveroksi 1974 verolakeja uudistettaessa. Tuloverotuksen historia Suomessa
"Valtion tuloverotus" alkoi tulosuostuntaverosta. Sitä perittiin vuosina 1865–1885. Suostuntavero perustui nettotuloihin ja se oli lievästi progressiivinen. Korkein veroprosentti oli 1,2 % yli 10 000 markan tuloista; alle 500 markan tulot olivat verovapaat. Vero tuotti huonosti: tulojen ilmoitusvelvollisuutta ei ollut, vaan verotus perustui halukkuuteen ilmoittaa tulonsa. Heikon tuoton taustalla lienevät olleet myös Suomen talouden kehittymättömyys, veron epätasainen kohdistuminen eri verovelvollisiin ja korkeat veronkantokustannukset. Veron heikko tuotto ja mahdollisesti myös vastenmielisyys tuloveroa kohtaan vaikuttivat tulosuostuntaverosta luopumiseen. Verotus Suomessa
Kansaneläkelaitokselle Huvivero
Huviveroa kutsuttiin osin myös sotaveroksi. Keisarin armollisessa asetuksessa julkisista näytännöistä ja huvitilaisuuksista kannettavasta väliaikaisesta verosta joulukuussa 1914 säädettiin pääsymaksuista kannettavaksi sodan aikana erityinen valtiolle menevä vero. Vero säädettiin niin sanottuna sotaverona ilman eduskuntamme myötävaikutusta. Huvivero ymmärrettiin aluksi lähinnä ylellisyysveroksi.
Vuodesta 1915 aina vuoteen 1981 saakka huvivero perittiin pääsylippujen leimaverona. Leimaveron perinnässä käytettiin alkuun tavallisia postimerkkejä, joissa oli ylimääräinen hammaste keskellä vaakasuoraan. Pääsymaksullisen tilaisuuden järjestäjien tuli anoa järjestämislupa ja ostaa näitä merkkejä. Ne kiinnitettiin pääsylippuun siten, että puolet postimerkistä oli pääsylipulla ja puolet sen kantaosalla. Tämä liitettiin poliisille toimitettavaan tilitykseen tilaisuuden jälkeen. Leimaveropostimerkkejä tunnetaan erilaisin arvoin runsaat sata. Ne olivat käytössä kesään 1920 asti. Sotatalouden rahoittaminen Suomessa toisen maailmansodan aikana
Siirtoväelle maksettavien korvauksien rahoittamiseksi säädettiin toisen maailmansodan aikana kahdesti (elokuussa -40 ja toukokuussa -45) erityinen omaisuudenluovutusvero. Omaisuudenluovutusvero oli progressiivinen, jolloin veroprosentti kasvoi luovutetun omaisuuden arvon kasvaessa. Esimerkkeinä veroprosenteista luovutetun omaisuuden arvon mukaan vuonna 1939 (suluissa vuonna 1945): 
Vuoden 1945 omaisuudenluovutusvero ei prosenttilukujen pienuudesta huolimatta ollut lievempi, koska vero oli säädetty maksettavaksi viitenä peräkkäisenä vuonna. Lisäksi verotetun varallisuuden arvo laskettiin eri tavalla. Omaisuuden arvo laskettiin vuoden 1944 omaisuuden käyvän arvon mukaan kaksinkertaistettuna ja myös irtain omaisuus laskettiin verotuksen piiriin kuuluvaksi. Sanomalehti
Sanoma- ja aikakauslehtien tilausmaksu oli aiemmin vapautettu arvonlisäverosta. Verovapaus juontui 1960-luvulta, jolloin sitä perusteltiin lehtien merkityksellä uutisten levittäjänä ja kansansivistyksellisillä seikoilla. Euroopan unioniin liittyessään Suomi sai oikeuden jatkaa verovapautta. 1.1.2012 alkaen sanoma- ja aikakauslehtien tilausmaksun arvonlisävero on ollut 9 prosenttia. Verotus Suomessa
Nykyinen perustuslaki kumosi vuoden 1928 valtiopäiväjärjestyksen, jonka mukaan vuotta pidemmältä ajalta kannettava uusi tai lisätty vero tuli hyväksytyksi, jos sitä kannatti kaksi kolmasosaa annetuista äänistä. Siksi verolait säädettiin yleensä yhtä kalenterivuotta koskevina, koska siihen riitti äänten enemmistö. Nykyisin verolait tulevat hyväksytyiksi muiden lakien tapaan annettujen äänten enemmistöllä. Progressiivinen vero
1900-luvulla veroprogressio eteni pisimmälle anglosaksisissa maissa. Yhdysvallat siirtyi progressiiviseen tuloverotukseen 1913. Maa kulki veroprogression eturintamassa ja siellä nähtiinkin ensimmäiset yli 70 prosentin verokannat, aluksi tuloverotuksessa (1919) ja myöhemmin perintöverotuksessa (1937). Ylin tuloverokanta laski 1920-luvulla, mutta vuonna 1937 se korotettiin 79 prosenttiin, vuonna 1942 edelleen 88 prosenttiin ja vuonna 1944 peräti 94 prosenttiin. Toisen maailmansodan jälkeen ylin verokanta pysyi 90 prosentin tuntumassa 1960-luvun puoliväliin. Sen jälkeen se vakiintui 70 % paikkeille aina 1980-luvun alkuun asti. Vuosina 1932–1980 liittovaltion tuloveron ylin verokanta oli keskimäärin 81 %. Verotuksen historia Suomessa
Valtiovarainministeriön alainen verohallitus perustettiin vuonna 1970. Useita laajoja, verotusjärjestelmää koskeneita uudistuksia valmisteltiin 1970-luvun kuluessa. Uusi tulo- ja varallisuusverolaki (TVL) tuli voimaan 1975. Asuntotulon verottamista koskenut laki annettiin vuonna 1973. Verovähennysjärjestelmää purettiin 1970- ja 1980-luvuilla. Puolisoiden ansiotulojen erillisverotukseen siirryttiin vuonna 1976. Verotuksen atk-sovellusten suunnittelu- ja ohjelmointitehtävät siirrettiin valtion tietokonekeskuksesta 1.4.1974 perustettuun verohallinnon tietojenkäsittelykeskukseen (VHT). Lääninverotoimistot muuttuivat lääninverovirastoiksi vuonna 1976. Yksi suurimmista 1970-luvuilla valmistelluista ja toteutetuista uudistuksista koski veronkantoa. Verojen kanto oli hajallaan kolmen ministeriön alaisuudessa. Uusi veronkantolaki tuli voimaan vuoden 1979 alusta. Veronkanto siirtyi verohallinnon tehtäväksi ja toimintaa johti Verohallitus. Autoveromerkki
Autoveromerkki oli ajoneuvoverojen perinnässä vuosina 1949–1960 käytetty pyöreä pahvinen ajoneuvon ikkunan sisäpuolella olleeseen koteloon sijoitettu merkki. Elinkeinosuostuntavero
Elinkeinosuostuntavero oli Suomessa vuosina 1865–1897 ulkomaalaisilta elinkeinonharjoittajilta peritty vero. Veroa perittiin Suomessa alle vuoden oleskelevilta ulkomaalaisilta kauppiailta ja viihdealan yrittäjiltä. Arvonnousuvero
Suomeen suunniteltiin arvonnousuveroa jo 1960-luvun lopulla. Arvonnousuverolla olisi korvattu satunnaisen myyntivoiton verotus. Arvonnousuverosta laadittiin komiteanmietintö vuonna 1967. Ehdotuksen mukaan maan ja asunto-osakkeiden arvon nouseminen olisi aina veronalaista tuloa. Veroa olisi peritty omistusajasta riippumatta. Asumisaika omassa asunnossa olisi kuitenkin vähentänyt veron määrää siten, että yli 5 vuoden asumisajan jälkeen arvonnousuveroa ei enää olisi peritty. Arvonnousuverolla pyrittiin saamaan arvon kohoaminen verolle; silloisten verosäännösten nimittäin myyntivoitot olivat verottomia, jos omistaja oli pitänyt omaisuuden tarpeeksi monta vuotta. Arvonnousuverolla toivottiin myös saatavan rakentamattomia maa-alueita asumiskäyttöön. Arvonnousuvero ei tuolloin toteutunut. Kahvivero
Kahvivero on Suomessa vuosina 1939–1942 ja 1948–1954 käytössä ollut valmistevero, jota paahtimon tuli maksaa paahdetusta kahvista valtiolle. Kalenterikuukauden aikana kauppaan toimitetusta kahvista oli maksettava vero lääninrahastoon viimeistään seuraavan kuukauden 15. päivänä. Vuosina 1948–1954 vero tuli maksaa leima- ja valmisteverokonttorin postisiirtotilille 45 vuorokauden kuluessa kuukauden päättymisestä. Ulkomaille viety kahvi oli verosta vapaata. Valmisteverolain noudattamista valvoi leima- ja valmisteverokonttori. Verotuksen historia Suomessa
Katumaksu, kiinteistön harkintaverotus ja asuntotulon verotus poistuivat käytöstä, kun kiinteistöverolaki tuli voimaan vuonna 1993. Kiinteistöverosta tuli kokonaan kunnallinen vero. Myös metsäverotuksessa tapahtui muutos vuonna 1993. Silloin luovuttiin pinta-alaan perustuvasta verotuksesta ja siirryttiin todellisten metsätulojen verotukseen. Uudistukseen liittyi pitkä siirtymäaika. Joulukuun alussa 1993 tuli voimaan verohallintolain muutos, joka vahvisti yksitasoisen alueverohallinnon. Lääninveroviraston toimialueeksi määriteltiin yksi tai useampi lääni. Verolautakunnat ja tutkijalautakunnat lakkautettiin. Verotuksen toimittaminen siirrettiin kaikilta osin verotoimistolle ja oikaisuvaatimusten käsittelyä varten perustettiin oikaisulautakunnat. Sotatalouden rahoittaminen Suomessa toisen maailmansodan aikana
Suomen valtio rahoitti sotamenojaan myös kansalaisten verotaakkaa lisäämällä. Jo käytössä olevien verojen korotusten ohessa otettiin käyttöön myös täysin uusia veromuotoja, joista tärkein oli liikevaihtoveron käyttöönotto helmikuussa 1941. Liikevaihtovero otettiin käyttöön mm. korvaamaan ns. ylellisyystuotteista perittyjä tullimaksuja. Liikevaihtoveron määrä oli aluksi 4–10 prosenttia, mutta jo vuoden 1941 lopussa se korotettiin 4–13 prosenttiin ja vuoden 1944 heinäkuussa 20:en prosenttiin. Liikevaihtovero perittiin kaupan tukkuportaassa, mutta se ei koskenut ns. peruselintarvikkeita.Verotusmuoto jäi pysyväksi ja myöhemmin sitä laajennettiin koskemaan myös palveluita, jolloin nimi muuttui arvonlisäveroksi. Valmisteverojen tuotto valtion kassaan oli suurin tupakkatuotteista, mutta myös uusia tuotteita otettiin valmisteverotuksen piiriin (mm. makeiset, kahvi, autonrenkaat, tulitikut, sokeri, virvoitus- sekä mallasjuomat) Tuloverotuksen historia Suomessa
Elinkeinotulon verottamisesta säädettiin "elinkeinoverolaki" (EVL) vuonna 1968. Laki on edelleen voimassa ja se koskee yrittäjien ja yritysten ammatti- ja liiketoiminnan tuloja. Katsottiin, että elinkeinotulot olivat eriytyneet omaksi tulomuodokseen, eikä niitä enää voitu verottaa samojen säädöksien perusteella kuin muita tuloja. EVL:ssä otettiin käyttöön "meno-tulo -teoria", mikä merkitsi ensimmäistä irtautumista omaisuuteen pohjaavasta tulon käsitteestä. Kuitenkin sekä yrityksiä että yrittäjiä voitiin verottaa edelleen TOL:n (myöhemmin TVL:n) mukaan heidän muista kuin elinkeinotuloistaan. Autoilun historia Suomessa
Autojen määrä Suomessa oli ennen 1960-lukua alhainen ja keskittyi pääasiassa Etelä-Suomeen. Maaseudulla autoja oli keskimäärin yksi kappale kylää kohden. Autojen suosio alkoi kasvaa 1950-luvulla. Autovero oli alun perin valtion keino hillitä valuutan valumista maasta pois. Ensimmäinen autovero tuli 1958. Henkilöautojen maahantuonti oli säännösteltyä ja tuontiluvan varaista vuoteen 1962 asti, kunnes maahantuonti vapautui. Samana vuonna ilmestyivät ensimmäiset veronkiertokokeilut, niin sanotut piilofarmarit, jotka myytiin ilman takapenkkiä, mutta joihin ostaja sai asentaa itse takapenkin. Vastaavaa veronkiertoa tapahtui aina 2000-luvulle saakka. Suomen myydyin auto oli Volkswagen Kupla lähes koko 1960-luvun. Japanilaisten autojen maahantuonti Suomeen käynnistyi 1960-luvun aikana. Tuolloin tulivat mm. Datsun, Toyota, Mazda ja Honda. Japanilaisten autojen tulo ja myynnin kasvu supistivat etenkin brittiläisten merkkien menekkiä. Vuonna 1965 rikottiin ensimmäisen kerran 100 000 ensirekisteröidyn henkilöauton raja. Loppuvuodesta 1969 alkoi Saab-henkilöautojen kokoonpano Uudessakaupungissa. Vuosikymmenen aikana rekisterissä olevien henkilöautojen määrä moninkertaistui: kun vuoden 1960 alussa Suomessa oli reilut 160 000 rekisteröityä henkilöautoa – joukossa jopa 1920-luvulta peräisin olleita autoja –, niitä oli vuosikymmenen päättyessä runsaat 643 000. Samalla autojen keski-ikä oli laskenut, kun vanhoja autoja oli poistettu käytöstä. Puolen miljoonan rekisterissä olevan henkilöauton raja ylittyi vuonna 1966. Vuoden 1970 lopussa Suomessa oli rekisterissä 711 968 henkilöautoa, 56 707 pakettiautoa, 46 195 kuorma-autoa, 8 116 linja-autoa ja 5 024 erikoisautoa. Varallisuusvero
Omaisuusvero oli Suomen itsenäisyyden alkuaikoina valtiontaloudellisesti merkittävä vero. Suuri osa tuotosta saatiin osakeyhtiöiltä. Veron merkitys kuitenkin väheni vuosikymmenten kuluessa. Vaikka kansalaisten varallisuus kasvoi, varallisuusveron tuotto hiipui. Varallisuusverotusta uudistettiin ja vero poistettiin osakeyhtiöiltä 1960-luvulla, mistä alkoi varallisuusveron ”alamäki”. Vähitellen veroa lievennettiin. Epäyhtenäiseksi, vuotavaksi ja veropohjaan nähden merkityksettömäksi kuvattu varallisuusvero oli voimassa vuoden 2005 loppuun saakka. Tuloverotuksen historia Suomessa
Tulosuostuntaveron jälkeen valtio ei perinyt tuloveroa ennen kuin ensimmäisen maailmansodan aikana. Vuosina 1917–1919 Suomessa perittiin veroa, jonka nimi oli "tulojen suostuntavero". Holkerin hallituksen verouudistus
Holkerin hallituksen verouudistus oli Harri Holkerin hallituksen (1987–1991) toteuttama verouudistus, joka tuli tunnetuksi joka kotiin jaetusta ”Verotus kevenee” -tiedotteesta. Uudistuksen pääasiallinen sisältö oli veropohjan laajentaminen muuttamalla liikevaihtovero arvonlisäveroksi. Pääomatulot otettiin laajemmin verotuksen piiriin ja samalla luotiin osinkoverotulojen hyvitysjärjestelmä. Pääoma- ja palkkatulot eriytytettiin, joten henkilökohtaisessa verotuksessa pääomatulojen progressio poistui ja pääsääntöisesti kaikkien palkkaveroprosentit laskivat. Verorupla
Verorupla oli Suomessa 1849–1924 käytössä ollut maaveron veroyksikkö. Se otettiin käyttöön vanhojen veronosoitusten sijaan koko maassa Viipurin lääniä ja entistä Tornion kihlakuntaa lukuun ottamatta. Vanhojen verolukujen sijaan tuli siten yksi ainoa veroluku. Ruplissa laskettava vero saatiin, kun määritettiin talon kullekin veroparselille 15 viimeisen vuoden keskimääräinen taksahinta. Näin saatu vero jaettiin raha-, vilja-, kaura-, voi- ja taliveroon eli vero suoritettiin osaksi rahana, osaksi luonnontuotteina. Tuloverotuksen historia Suomessa
Tuloverolaki merkitsi suurta rakennemuutosta tuloverotuksessa. Tuolloin siirryttiin kaikkien tulojen yhtenäisverotuksesta ansiotulon ja pääomatulon erilliseen ja erilaiseen verottamiseen. Ansiotuloille jätettiin entinen progressiivinen verotusmalli, kun taas pääomatuloille tuli tasavero ilman progressiota. Sekä pääomatuloveron että yhteisöveron veroprosentiksi tuli 25. Sotaveromerkki
Ensi kerran sotaveromerkit otettiin käyttöön Espanjassa 1874 kolmannen karlistisodan aikana. Useita muitakin merkkejä julkaistiin vuonna 1879. Ne olivat peruspainatukseltaan samanlaisia kuin sinä vuonna julkaistut tavalliset postimerkit, mutta niissä oli lisäteksti "Impuesto de Guerra" tai "Impto de Guerra". Ensimmäisen maailmansodan aikana brittiläiset territoriot tuottivat sotaveromerkkejä päällepainamalla tavallisiin postimerkkeihin sanat "WAR" (sota) tai "WAR TAX" (sotavero). Suomen alkoholipolitiikka
1. maaliskuuta 2004 Vanhasen hallitus laski alkoholiveroja. Muutosten perustana oli kasvava tuontipaine Suomen joutuessa luopumaan EU-jäsenyyden siirtymäajan rajoituksista 1.1.2004 ja erityisesti Viron liittyessä EU:n jäseneksi 1.5.2004. Tulovero
Tuloverotus alkoi vakiintua osaksi verojärjestelmiä 1800-luvun puolivälissä sen jälkeen, kun tuloverotus otettiin pysyvästi käyttöön Englannissa 1842. Yhdysvalloissa tulovero otettiin käyttöön sisällissodan aikaan Unionissa, jossa silloinen valtiovarainministeri Salmon P. Chase määritteli yli 800 dollarin tuloihin 3 % tuloveron. Viro
Viro otti ensimmäisenä maana käyttöön tasaveron vuonna 1994. Tuloveroprosentti oli silloin 29 prosenttia riippumatta henkilön tuloista. 1. tammikuuta 2005 vero alennettiin 24 prosenttiin, 1. tammikuuta 2006 23 prosenttiin ja edelleen 1. tammikuuta 2009 21 prosenttiin. Vuonna 2017 tulovero ("tulumaks") on 20 % ja arvonlisävero ("käibemaks") myös 20 %. Lisäksi työnantajan tulee maksaa eläke- ja terveysvakuutusmaksu ("sotsiaalmaks"), joka on 33 % bruttopalkasta. Arvonlisävero
Arvonlisävero kannetaan tuotteen loppuhinnasta vain kerran seuraavalla tavalla: Tuotteen myyvä yritys lisää tuotteen myyntihintaan arvonlisäveron, Suomessa tavallisesti 24 %. Yritys saa vähentää omien ostojensa sisältämän arvonlisäveron verotuksessaan. Jos yritys ostaa raaka-aineita, koneita tai muita arvonlisäveroa sisältäviä tuotteita 248 eurolla (arvonlisäveroton hinta 200 €, arvonlisäveroa 48 €) ja myy valmiin tuotteen 620 eurolla (arvonlisäveroton hinta 500 €, arvonlisäveroa 120 €), sen maksettavaksi jää 120 €−48 € eli 72 € vero. Se on 24 % 300 euron arvonlisäyksestä. Arvonlisäveron lopullinen maksaja on kuluttaja, sillä koko verosumma 120 € sisältyy tämän maksamaan ostohintaan. Kuluttaja joutuu maksamaan arvonlisäveron kokonaisuudessaan, sillä hänellä ei Suomen verolakien mukaan ole arvonlisäveron vähennysoikeutta omassa verotuksessaan. Verotuksen historia Suomessa
Kun Suomi liitettiin 1809 autonomisena osana Venäjän keisarikuntaan, koko verotusjärjestelmä – maksettavat verot, veroperusteet ja verollepanot – jäi lähes täysin Ruotsin ajan mukaiselle käytännölle. Ruotsin kuninkaan käytännössä ratkaiseva valta valtiontalouden hoidossa sopi myös Aleksanteri I:lle, joka Porvoon valtiopäivillä muutti vanhaa käytäntöä sen verran, että lupasi valtion tulot käytettäväksi yksinomaan Suomen omiin tarpeisiin. Vuonna 1809 maavero oli edelleenkin tärkein vero, mutta sen rinnalla kannettiin kruununkymmenyksiä, henkiveroja ja muita pienempiä veroja. Arvonlisävero
1.1.2007–31.12.2011 Suomi oli mukana myös EU:n mahdollistamassa kokeilussa, jossa alennettua arvonlisäverokantaa sovellettiin tiettyihin erityisen työvaltaisiin palveluihin. Suomessa näitä olivat parturi- ja kampaamopalvelut sekä eräät pienet korjauspalvelut kuten suutarit. Kyseiset palvelut olivat kokeilun alussa 8 %:n arvonlisäverokannan alaisia 22 %:n sijaan. Vuoden 2012 alusta ne siirrettiin takaisin yleiseen verokantaan eli 9 prosentista 23 prosenttiin. Ajoneuvovero
Vuotuinen ajoneuvovero eli "auton käyttömaksu" otettiin käyttöön vuonna 1994. Uuden veron perusteluna käytettiin, että sillä korvataan edellä mainitusta veromuutoksesta ja myös alentuneesta uusien autojen myynnistä johtuva verotuoton menetys. Vuotuisen veron määräksi säädettiin 500 markkaa ennen vuoden 1994 alkua rekisteriin merkityille ajoneuvoille ja 700 markkaa tätä uudemmille ajoneuvoille. Auton käyttömaksun tuotto valtiolle oli tuolloin noin 1,3 miljardia markkaa eli 218 miljoonaa euroa vuodessa. Palkintovero
Palkintovero on Suomessa aiemmin käytössä ollut vero, jonka palstatila suoritti emätilalle. Se lakkautettiin vuoden 1927 alusta alkaen samassa yhteydessä, kun palstatilajärjestelmä lakkautettiin ja tiloista alettiin tehdä itsenäisiä tiloja. Aikaisemmalta ajalta kertynyt palkintovero kannettiin kuitenkin entiseen tapaan. Poikkeuksen tähän teki Ahvenanmaan maakunta. Siellä suoritettiin vuoden 1927 alusta alkaen puolet palstatilan palkintoverosta sen vuoden loppuun saakka, jona palstatila merkittiin maarekisteriin itsenäiseksi tilaksi. Sen jalkeen tilasta suoritettiin manttaalin mukainen osuus emätilan maaveroista ja rasituksista. Palstatilat olivat yksityisoikeudellisesti itsenäisiä, mutta kameraalisesti sikäli epäitsenäisiä, ettei niillä ollut manttaalia eivätkä ne suorittaneet veroja valtiolle, vaan niistä huolehti emätila. Näiden sijasta palstatilan velvollisuutena oli emätilalle suoritettava palkintovero. Suomi 2010-luvulla
Vuoden 2013 alussa televisiomaksun korvasi Yle-vero, jonka tarkoituksena on rahoittaa Yleisradion toimintaa. Televisiomaksusta poiketen Yle-veron maksaminen on pakollista myös niille, jotka eivät katso televisiota. Alle 18-vuotiaat sekä pienituloisimmat on kuitenkin vapautettu verosta. Ahvenanmaalla Yle-veron korvaa yhä paikallinen televisiomaksu. Sokerivero
Sokerivero on Suomessa 1939–1949 ja 1975–1994 käytössä ollut valmistevero. Sitä oli velvollinen maksamaan jokainen, joka ansiotarkoituksessa valmisti tai toi maahan sokeria. Vuosina 1939–1949 veron nimenä oli sokerista suoritettava valmistevero, jota maksettiin sokerijuurikkaasta valmistetusta raaka- eli kidesokerista. Vuonna 1975 veron nimenä oli sokerijuurikkaasta valmistettujen tuotteiden valmistevero ja 1976–1979 sokerituotteiden valmistevero. Helsingin vapaa-ajattelijat
Professori V. T. Aaltonen liittyi Helsingin vapaa-ajattelijoiden jäseneksi 1947. Aaltosen väittelytilaisuus pappien kanssa 1949 sai runsaasti yleisöä. Kirkosta eroaminen lisääntyi ja yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi. Vuonna 1955 siviilirekisteriin kuului Helsingissä 45 146 henkilöä. Käänne tuli, kun vuonna 1959 hyväksyttiin ennakkoverolaki. Vuodesta 1960 lähtien kirkollisveroa ei enää pidätetty erikseen vuoden lopun verotuksessa, vaan jokaisesta palkanmaksusta. Kirkosta eroaminen väheni hetkessä murto-osaan aiemmasta koko Suomessa. Yhteisverotus
2000-luvulla yhteisverotus on edelleen käytössä monissa länsimaissa, vaikkakin suuntaus on ollut yhteisverotuksesta erillisverotukseen. Ruotsi siirtyi erillisverotukseen 1971. Yhteisverotus
Yhteisverotus on Suomessa ollut aiemmin käytössä valtion tulo- ja varallisuusverotuksessa vuoteen 1975 asti. Poikkeuksena olivat vuodet 1935–1942, jolloin vähemmän ansainnutta puolisoa tuloverotettiin erikseen. Oluen verotus
Laki alkoholijuomaverosta tuli voimaan 1. heinäkuuta 1994. Tällä lailla kumottiin oluen veroluokat ja vero alkoi määräytyä alkoholipitoisuuden ja juomamäärän mukaan. Veroluokitusta käytetään kuitenkin nykyäänkin vapaaehtoisesti. Oluesta, jonka alkoholipitoisuus oli yli 2,8, mutta enintään 15 tilavuusprosenttia, oli maksettava perusveroa 1,70 markkaa jokaiselta juomalitran sisältämältä senttilitralta alkoholia. Lisäveroa oli maksettava 4 markkaa litralta, ellei vähittäismyyntipäällys ollut uudelleen täytettävä. Lisäveron suuruus oli 1 mk/l, jos vähittäismyyntipäällys voitiin hyödyntää raaka-aineena. Tuloverotuksen historia Suomessa
Vuonna 1924 annettiin uusi "laki tulo- ja omaisuusverosta". Se oli suureksi osaksi samanlainen kuin vuoden 1920 laki. Tuloverotuksessa oli käytössä puolisoiden yhteisverotus. Alaikäisen lapsen tulosta verotettiin hänen vanhempiaan, jos lasta ei voitu verottaa tulon tai varallisuuden vähäisyyden takia. Vanhempi sai toisaalta tehdä tulostaan lapsivähennyksen, jos oli elättänyt alaikäisiä lapsia. Verotuksen historia Suomessa
Ensimmäinen autonomian ajan huomattava verouudistus toteutettiin 1840-luvulla, kun monien kirjavien ja ikivanhojen verolukujen tilalle tuli käyttöön yksi ainoa veroluku, verorupla. Toinen merkittävä uudistus oli kokonaistulon käsitteeseen ja veronmaksukykyyn perustuvan tuloverotuksen käyttöönotto. Toisin sanoen, mitä suuremmat tulot, sitä suuremmat verot. Tämä toteutui 1860-luvulla säädetyssä suostuntaverossa ja 1880-luvulla säädetyssä kunnallisverossa. Tuloverotuksen historia Suomessa
Uudistuksessa veropohjaa laajennettiin vähennyksiä karsimalla. Kaikkiaan 16 verovähennystä lakkautettiin. Progressiivista tuloveroasteikkoa alennettiin. Uudistuksen tavoitteena oli "tuoda kaikki tulot samalle viivalle". Uudistus oli saanut vaikutteita Yhdysvalloissa Ronald Reaganiin aikana 1986 toteutetusta verouudistuksesta, jonka ajatus veroprosenttien laskemisesta ja vähennysten karsimisesta oli saanut kannatusta muissakin maissa. Makeisvero
Makeisvero oli valmistevero. Sitä alettiin Suomessa kerätä nykymuotoisena 1. tammikuuta 2011. Veron kohteena olivat Suomessa valmistettavat ja Suomeen tuotavat makeiset, jäätelöt ja virvoitusjuomat. Makeisvero poistui käytöstä 1. tammikuuta 2017. Arvonlisävero
Arvonlisävero on otettu käyttöön Euroopan unionin sisämarkkinoiden edistämiseksi. Arvonlisävero kannetaan tuotteen hinnasta vain kerran, joten se ei kertaudu. Tämän ansiosta tuotantoketjut voivat olla hyvinkin monimutkaisia ja monikansallisia. Koska arvonlisäveroa ei peritä tavaraviennistä, se ei vääristä vientihintoja eikä siten aiheuta paineita verokilpailuun. Arvonlisävero
Valtionvarainministeri Antti Rinne valmisteli alarajan noston 8500:stä 10 000 euroon talvella 2015 juuri ennen eduskuntavaaleja. Alaraja nousi 10 000 euroon vuoden 2016 alussa. Muissa EU-maissa alaraja vaihtelee nollan ja noin 95 000 euron välillä. Esimerkiksi Ruotsissa alarajaa ei ole, vaan arvonlisävero peritään koko liikevaihdosta. Verotus Suomessa
Vuoden 1931 alusta veroja ei voinut enää maksaa muutoin kuin rahana. Vuonna 1943 Suomi jaettiin valtionverotusta varten veropiireihin ja lääninhallitukset alkoivat huolehtia veronkannosta. Tätä ennen veronkanto oli ollut kruununvoudin ja maistraattien vastuulla. Vuonna 1960 toteutui aina vuodesta 1926 alkaen vireillä ollut suuri välittömän verotuksen hallinnon uudistus, jonka seurauksena luovuttiin valtion ja kunnan verotuksen erillisyydestä. Verotuslain tullessa voimaan vuonna 1960 Suomeen perustettiin 215 veropiiriä ja niihin verotoimistot. Useita laajoja, erityisesti henkilöverotukseen liittyviä uudistuksia valmisteltiin 1970-luvun kuluessa, kun taas 1980-luvulla toteutettiin useita yritysverotukseen liittyviä uudistuksia. Laman jälkeen 1990-luvulla verotusta kiristettiin tilanteesta selviämiseksi, ja lakiuudistuksella mahdollistettiin veroehdotuksen käyttöönotto. Seuraavalla vuosikymmenellä keskityttiin monipuolisen asiakaspalvelun kehittämiseen, kun käyttöön otettiin veroilmoituksen ja veroehdotuksen korvannut esitäytetty veroilmoitus sekä erilaisia verkkoasioinnin palveluja. Vuonna 2008 verohallitus ja yhdeksän verovirastoa yhdistettiin Verohallinto-nimiseksi viranomaiseksi, ja vuonna 2010 Verohallitus lakkautettiin kokonaan. Kiinteistövero Suomessa
Vuotuinen kiinteistövero otettiin käyttöön vuonna 1993 korvaamaan hajanaista kiinteistöihin kohdistuvaa verotusta. Kiinteistövero korvasi kiinteistöjen harkintaverotuksen, asuntotulon verotuksen ja katumaksun. Samassa yhteydessä poistettiin manttaalimaksu. Sen tuotto on helposti arvioitavissa ja se on kunnalle vakaa ja varma verotuskohde, koska kiinteistöjen määrä on tasainen, ja kasvu kunnan kontrolloitavissa. Verotuksen historia Suomessa
Kun 1970-luvun verouudistuksissa painopiste oli ollut henkilöverotuksessa, voidaan 1980-lukua pitää yritysverotuksen vuosikymmenenä, koska silloin toteutettiin useita yritysverotusta koskeneita uudistuksia. Veropohjan laajetessa yhteisöjen tuloverokanta aleni vuonna 1986 aiemmasta 43 prosentista 33 prosenttiin. Myyntivoittojen laaja veronalaisuus toteutettiin sekä henkilö- että yritysverotuksessa vaiheittain. Verotuksen historia Suomessa
Vuoden 1990 marraskuussa annettiin ”laki vuodelta 1989 toimitettavan verotuksen viivästymisestä johtuvista poikkeusjärjestelyistä”, jotta atk-vaikeuksista aiheutuneet aikataulumuutokset verotuksen valmistumiseen voitiin tehdä lainmukaisesti. Verohallinto pani toimeen 1990-luvun alussa ne veropoliittiset ratkaisut, jotka lama aiheutti. Veroja kiristettiin, tuloveroasteikkoihin ei tehty inflaatiotarkistuksia ja liikevaihtoveroa sekä lähdeveroa nostettiin. Vuodesta 1992 lähtien palkansaajien veroja korotettiin myös ns. työllisyysverolla, joka seuraavina vuosina korvattiin työttömyysvakuutusmaksulla. Vuodesta 1993 alkaen palkansaajat maksoivat myös kolmen prosentin suuruista työeläkemaksua. Samaan aikaan yrityksiä pyrittiin tukemaan työllisyyden turvaamiseksi myös verotuksen keinoin. Esimerkiksi yksityisten työnantajien sosiaaliturvamaksua alennettiin. Korkotulojen lähdeverojärjestelmä otettiin käyttöön vuoden 1991 alusta. Arvonlisävero
Vuonna 2006 Valtion taloudellinen tutkimuskeskus (VATT), Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos (PTT) ja Turun yliopisto tutkivat elintarvikkeiden ALV:n muutosten vaikutuksia. Tutkimuksen mukaan suurin osa ALV:n alennuksesta siirtyisi kuluttajahintoihin, mutta työllisyysvaikutus jäisi vähäiseksi. Vuonna 2005 Suomen ALV-tulot olivat 13,7 miljardia euroa, josta elintarvikkeiden ja rehuaineiden osuus oli 1,5 miljardia euroa. Musiikkivuosi 1980
Suomen eduskunta kumosi keväällä 1980 niin sanotun huviveron eli viihdetilaisuuksien pääsylipuista perityn veron vuoden 1981 alusta alkaen. Levymyynnissä yhä suuremman jalansijan ovat saaneet pienet äänitetuottajat (punk ja rockabilly) sekä ulkomaisten äänitteiden myynti huoltoasemilla ja market-myyntinä. Kotimaisista artisteista olivat vahvasti esillä Kojo, Maukka Perusjätkä, Tarja Ylitalo sekä Vesa-Matti Loirin albumit Eino Leino (levymerkillä Gold Disk, 1978) ja Eino Leino 2 (Gold Disk, 1980). Alkoholivero
Alkoholipitoisuuden mukaan verotettavat juomat:
Juoman kokonaistilavuuden verotettavat juomat:
Alkoholin tuontimäärärajoitukset EU-maista poistuivat 1. tammikuuta 2004 ja Viro liittyi EU:iin 1. toukokuuta 2004. Väkevien alkoholijuomien hintaero Suomen ja Viron välillä oli 60 %. Siksi maaliskuussa 2004 eduskunta laski väkevien alkoholiveroa 44 %, oluiden 32 % ja viinin 10 %. Pääomatuloverotus
Pääomatulon veroprosenttia on nostettu siitä, kun veroa ensi kertaa perittiin 1990-luvulla. Veroprosentti oli 25 % vuosina 1993–1995. Myöhemmin sitä on muutettu seuraavasti: 28 % (1996–1999), 29 % (2000–2004), 28 % (2005–2011), 30/32 % (2012–2014) ja 30/33 % (2015). Raja korkeammalle veroprosentille on ollut 50 000 euroa (2012-2013) ja 40 000 (2014). Kahvivero
Kahviveron tuotto oli 1941 vähäinen ja vuonna 1942 sitä ei ollut ollenkaan, koska saatavuuden heikkennyttyä kahvia ei enää laskettu vapaaseen kauppaan. Kahvia saatiin Suomeen uudestaan vasta 1940-luvun puolivälissä, ja vero otettiin käyttöön uudelleen 1948, jolloin kahvia oli taas enemmän saatavilla. Verolla haluttiin tasapainottaa valtion budjettia. Lakia jatkettiin vuosittain, vaikka siitä ensin suunniteltiin pysyvää. Veron tuotto oli suurimmillaan vuonna 1949, jolloin se oli 2,02 prosenttia valtion verotuloista. Verokahvin vapaa myynti päättyi 1950, ja sitä alettiin jakaa korttia vastaan. Kahvin säännöstely päättyi ja kahviverolaki kumottiin maaliskuussa 1954, mutta tullia ja liikevaihtoveroa kannettiin edelleen senkin jälkeen. Arvonlisävero
Suomessa arvonlisävero tuli käyttöön 1. kesäkuuta 1994. Samalla lakkautettiin aikaisemmin, vuodesta 1940 saakka peritty liikevaihtovero. Talouspolitiikka
Veroaste (kokonaisveroaste) on yleisimmin käytetty verotuksen tason mittari eri maissa. Veroasteella tarkoitetaan julkisen sektorin keräämien pakollisten verojen ja veronluonteisten maksujen vuosikertymää suhteessa saman ajanjakson bruttokansantuotteeseen. Suomessa kokonaisveroastetta nostettiin 1990-luvulla laman aiheuttaman budjettivajeen maksamiseksi ja on laskenut koko 2000-luvun. Vuonna 2006 kokonaisveroaste oli Suomessa 43,5 % ja EU-maissa keskimäärin 39,9 % BKT:sta. Kevyt nelipyörä
Suomessa kevyistä nelipyöristä tuli yleisen direktiivin mukaisesti sallittuja liikennekäyttöön 17. kesäkuuta 1998, mutta autovero oli aluksi suuri kaupan este. Autovero poistettiin mopoautoilta vuoden 2003 alusta, mikä laski selvästi mopoautojen jälleenmyyntihintoja Suomessa. Mopoautot ovat kuitenkin edelleen kalliita, koska valmistussarjat ovat pieniä autoihin verrattuna. Mopoautot ovat halvimpien henkilöautojen hintaisia (10 000–18 000 €). Tuloverotuksen historia Suomessa
"Kunnallisveron" kantaminen alkoi Suomessa 1800-luvulla. Kunnallisverotus oli aluksi kirjavaa. Oli epäselvää, mitä verotettaisiin ja mitä oli pidettävänä tulona. Aluksi veroa suoritettiin sen mukaan, miten kunkin harkittiin voivan ottaa osaa kunnan yhteisiin rasituksiin. "Tuloon" kunnallisveron pääasiallisena perusteena siirryttiin kaupungeissa vuonna 1873 ja maalla 1898 annetuilla asetuksilla. Maastapoistumisvero
Yhteisöjen arvonnousuvero (exit tax) on käytössä useimmissa maissa, myös Suomessa. EU:n veronkiertodirektiivi velvoittaa kaikki EU-maat ottamaan sen käyttöön viimeistään vuonna 2020. Arvonlisävero
Sanoma- ja aikakauslehtien tilausmaksuissa vero oli vielä vuoden 2011 loppuun asti 0 %. Tilattujen lehtien vapautus arvonlisäverosta juontui 1960-luvulta; verovapautta perusteltiin lehtien merkityksellä uutisten levittäjänä ja kansansivistyksellisillä seikoilla. Euroopan unioniin liittyessään Suomi sai oikeuden jatkaa tätä menettelyä. Vuoden 2012 veroksi tuli 9 % ja 2013 alusta 10 %. Arvonlisävero
EU:ssa elintarvikkeiden ALV vaihtelee eri maissa välillä 0–25 %. Suomen elintarvikkeiden verokanta on 14 %. Ruotsin vastaava verokanta on 12 %. Useimmissa maissa on käytössä useampi verokanta, siten että ALV voi olla korkeampi seuraaville tuotteille: alkoholijuomat, teollisuusjuomat, jäätelö, makeiset, suklaa, keksit, jälkiruoat, valmiiksi keitetyt tai pitkälle jalostetut ruoat ja lemmikkieläinten ruoat. Edellä mainituin rajoituksin Isossa-Britanniassa, Irlannissa, Kyproksella ja Maltalla elintarvikkeiden ja alkoholittomien juomien ALV on nolla. Tuloverotuksen historia Suomessa
Vuonna 1989 tulivat käyttöön ennakonpidätystä varten tarvittavat verokortit, joihin oli laskettu kunkin henkilökohtainen ennakonpidätysprosentti edellisen vuoden tulojen perusteella. Valuuttaindeksi
Suomessa otettiin valuuttaindeksi käyttöön vuonna 1977, kun rahalakiin tehtiin muutos, jonka mukaan markan ulkoinen arvo ilmaistiin valuuttaindeksilukuna, joka osoitti Suomen ulkomaankaupan kannalta tärkeiden valuuttojen kurssien keskimääräisen muutoksen. Siinä indeksissä laskettiin Suomen ulkomaankaupan kannalta keskeisimpien maiden valuuttojen kursseille painot, jotka vastasivat kyseisten maiden osuutta Suomen ulkomaankaupasta. Kun markka revalvoitiin tai devalvoitiin, sen ulkoista arvoa osoittavan valuuttaindeksi vaihteluväli muuttui. Solidaarisuusvero
Valtion ansiotulovero on Suomessa progressiivinen. Veroprosentti nousee portaittain tulojen noustessa. Vuonna 2013 veroasteikkoon lisättiin uusi porras 100 000 euroa ylittäville vuosituloille. Niille määrättiin 31,75 prosentin vero, kun aiemmin korkein veroprosentti oli ollut 29,75 %. Tätä veroporrasta kutsutaan solidaarisuusveroksi. Suomen autovero
Henkilö- ja pakettiautojen veroprosentti on porrastettu ajoneuvon hiilidioksidipäästön perusteella. Jokainen hiilidioksidigramma lisää veron määrää. Veroprosentti on vähintään 12,2 % ja enintään 48,8 %.Suomen korkeana pidetty autovero on houkutellut autojen tarvitsijoita etsimään lainsäädännöstä porsaanreikiä autoveron välttämiseksi, ja lainsäätäjä on vastaavasti tukkinut niitä. Hyvä esimerkki ovat niin kutsutut piilofarmarit vuosina 1967–1971. Leimaverolaki (Suomi)
Suomessa säädettiin leimaverolaki vuosina 1921, 1929 ja 1943. Pääosin varsinaisista leimaveroista luovuttiin Suomessa 1990-luvun aikana. Kokonaan leimaverolaki kumottiin vuoden 2002 alusta. Verotili
Verotili-menettely otetaan käyttöön kolmessa vaiheessa. Menettely koskee 1. tammikuuta 2010 alkaen oma-aloitteisia veroja, joihin kuuluvat muun muassa arvonlisävero, työnantajan toimittamat palkkojen ennakonpidätykset ja sosiaaliturvamaksut sekä vakuutusmaksuvero, arpajaisvero, ennakonpidätykset sekä lähdevero. Toisessa vaiheessa menettelyyn tulee mukaan myös muut Verohallinnon kantamat verot. Viimeisessä vaiheessa mukaan on tarkoitus saada myös perintä. Toiseen vaiheeseen siirryttäneen aikaisintaan 2012. Viimeiseen vaiheeseen siirrytään näillä näkymin noin kaksi vuotta myöhemmin kuin toiseen vaiheeseen. Yleisradiovero
Yleisradiovero (lyhyesti Yle-vero) on Yleisradion rahoittamiseen Suomessa vuosittain kerättävä vero. Sen kerääminen aloitettiin vuonna 2013 korvaamaan aiemmin käytössä ollutta, niin ikään Ylen rahoitusta varten kerättyä televisiomaksua. Yle-veroa maksetaan sekä henkilö- että yritysverotuksessa. Veroa tulee maksaa, vaikka ei käyttäisi Ylen palveluita lainkaan. Myllytulli (vero)
Myllytulli () on aiemmin käytössä ollut myllyn omistajan saama palkkio viljan jauhatuksesta. Myllytulliksi nimitettiin myös Ruotsissa ja Suomessa 1625–1634 käytössä ollutta välillistä veroa, jota suoritettiin myllyyn jauhettavaksi viedystä viljasta. Veron vuoksi talonpojat alkoivat jauhaa viljansa kotona ja vuoden 1634 valtiopäivät muutti myllytullin välittömäksi veroksi, jota kutsuttiin henkirahaksi eli henkiveroksi. Tämän rahana maksetun veron suuruus oli kolme markkaa jokaisesta 12 vuotta täyttäneestä ihmisestä. Myllytulli otettiin uudelleen käyttöön 1655 Ruotsin suurissa kaupungeissa ja se lakkautettiin vasta 1815. Henkikirjoja edeltäneitä myllytulliluetteloita on säilynyt ja ne ovat tärkeä lähde historian- ja sukututkimuksessa. Alkoholivero
Vuonna 1932 perustettiin Oy Alkoholiliike, jolla pyrittiin estämään laiton alkoholikauppa ja keräämään valtiolle tuloja. Vuonna 1969 väkijuomalaki korvattiin alkoholi- sekä keskiolutlailla. Solidaarisuus
Solidaarisuusveroksi kutsutaan Suomessa 2013 käyttöön otettua valtion ansiotuloverotuksen ylintä progressioporrasta. Veromarkka
Veromarkka esiintyy Ahvenanmaan asiakirjoissa ensi kerran 1376 nimellä markanvero ("markskatt"), jolla tarkoitettiin maatilan kaikkien tiluksien, peltojen, niittyjen, laitumien, rakennusten, kalavesien ja etujen arvoa. Se ei siis ollut maksettavan veron suuruus, vaan pääoman arvo, jolta vero maksettiin. Myös Varsinais-Suomessa ja Raaseporin läänissä veromarkka mainitaan jo varhemmalla keskiajalla.Täälläkin se tarkoitti samaa asiaa kuin Ahvenanmaalla. Veromarkka oli käytössä koko Suomessa ainakin 1400- ja 1500-luvuilla. Tuloverotuksen historia Suomessa
Suomen nykyinen tuloverolaki (TVL), joka astui voimaan vuoden 1993 alusta, toi mukanaan jälleen uuden verouudistuksen. Uudistusta on kuvattu ylivoimaisesti suurimmaksi miesmuistiin. Maatalouden tuloverotus Suomessa
Suomessa veroista säädetään laissa. Tuloverotus on nettotulon verotusta eli vero maksetaan puhtaasta tulosta. Puhdas tulo saadaan, kun veronalaisesta tulosta vähennetään sen hankkimisesta ja säilyttämisestä aiheutuneet menot. Puhdas tulo lasketaan erikseen kolmelle tulolähteelle: elinkeinotulolähde, henkilökohtaisen tulon lähde ja maatalouden tulolähde. Maataloustulon verotuksesta säädetään "Maatilatalouden tuloverolaissa" (MVL). Henkilökohtaisen tulon verotuksesta säädetään tuloverolaissa (TVL) ja elinkeinotulon verotuksesta elinkeinoverolaissa (EVL). Eräiden leipomotuotteiden valmistevero
Eräiden leipomotuotteiden valmistevero oli Suomessa 1964–1966 käytössä ollut valmistevero, jota kannettiin maassa valmistetuista ja maahan tuoduista leipomotuotteista niiden nettopainon mukaan. Veroa oli maksettava korpuista, korppujauhoista, kakuista, tanskalaisista wienerleivistä, kekseistä ja vohveleista. Kotimainen valmistaja sai tuotteiden raaka-aineiden kotimaisten ja maailmanmarkkinahintojen erotuksena maataloustuotteiden markkinointirahastosta valmisteveron suuruisen summan itselleen. Verosta oli vapautettu ulkomaille vietävät valmisteet. Tuloverotuksen historia Suomessa
Vuoden 1975 alusta voimaanastunut "tulo- ja varallisuusverolaki" (TVL) kokosi valtion- ja kunnallisverotusta koskevat säännökset yhteen lakiin. Valmistevero
Vuonna 1949 leima- ja valmisteverokonttorin leimatoimiston tehtävät siirrettiin Suomen Pankille ja muu osa konttorista muutettiin valtiovarainministeriön alaiseksi valmisteverokonttoriksi. Päätöksistä valittaminen tapahtui samoin kuin ennenkin. Valmisteverokonttori lakkautettiin vuoden 1970 alussa ja sen tehtävät siirrettiin tullihallitukselle. Asuntotulo
Vero tuli voimaan vuonna 1973. Lakia muutettiin vuosien varrella useasti, muun muassa vuosina 1974, 1975, 1977, 1979, 1980, 1983, 1984, 1985, 1987 ja 1990. Viimeisin muutos vuodelta 1990 nosti asuntotulon verottamatta jäävän alarajan
vakituisesta asunnosta koskemaan asuntoja, joiden verotusarvo oli yli 440 000 markkaa ja muusta asunnosta kuin vakituisesta asunnosta, silloin kun asunnon verotusarvo oli yli 90 000 markkaa. Arvonlisäys
Arvonlisäyksestä maksetaan arvonlisäveroa, joka on Suomessa yleisesti 24 prosenttia. Yritys lisää 24 prosenttia tuotteen verottoman hinnan päälle, jolloin saadaan verollinen hinta eli myyntihinta. Arvonlisävero siis nostaa tuotteen hintaa 24 prosenttia. Valmistuksessa käytettyjen välituotteiden hintojen sisältämät arvonlisäverot yritys vähentää omasta verotilityksestään, jotta arvonlisäveroa maksetaan vain arvonlisäyksestä. Periaate on selitetty tarkemmin pääartikkelissa esimerkin kera. Koukku (verotus)
Koukku oli veroyksikkö, joka tunnettiin viimeistään keskiajalta lähtien Suomessa. Toiselta nimeltään yksikkö oli "aatra". Yksi koukku oli yhden tilan veroluku. Kun tila jakaantui, jakaantui samalla sen koukkuvero. Keskiajalla koukku oli yleisesti käytössä Suomessa, ja vielä uudella ajallakin paikoin Ylä-Satakunnassa ja Hämeessä. Koukkuveron alkuperä on hämärä, ja sitä ovat useat tutkijat yrittäneet selventää. Koukku ja sen ruotsinkielisillä alueilla käytetty vastine bol korvaantuivat 1400-luvun alussa yksiköllä savu. Pelikorttivero
Pelikorttivero oli Suomessa vuosina 1842–1983 käytössä ollut kulutusvero. Verotuksen historia Suomessa
Verohintataksat lakkautettiin vuoden 1931 alusta, minkä jälkeen veroja ei voinut enää maksaa muutoin kuin rahana. Sota-ajan vauhdittamana helmikuussa 1941 tuli voimaan liikevaihtovero. Valtiovarainministeriön liikevaihtoverokonttorin alaisuuteen perustettiin liikevaihtoverotoimistoja. Vuonna 1943 säädettiin uusi tulo- ja omaisuusverolaki (TOL). Suomen ensimmäinen ennakkoperintälaki säädettiin myös vuonna 1943, ja sitä perusteltiin muun muassa sodasta johtuvalla verojen perinnän kehittämistarpeella. Suomi jaettiin vuonna 1943 valtionverotusta varten veropiireihin, ja lääninhallitukset alkoivat huolehtia veronkannosta. Tätä ennen veronkanto oli ollut kruununvoudin ja maistraattien vastuulla. Uudistuksen yhteydessä syntyi uusi ammattiryhmä: lääninverotarkastajat. Verotuksen historia Suomessa
Vuoden 1989 alussa toteutettiin ns. kokonaisverouudistus. Keskeistä uudistuksessa oli, että veropohjaa laajennettiin verovähennysjärjestelmää karsimalla. Kaikkiaan 16 eri vähennystä poistettiin. Lisäksi progressiivista tuloveroasteikkoa alennettiin. Uutta laissa olivat myös yritysjärjestelyjä ja tulon ja menon jaksottamista koskeneet säännökset. Ennakonpidätysuudistuksen viimeisenä vaiheena verovelvollisille lähetettiin vuonna 1989 verokortit, joihin oli laskettu kullekin henkilökohtaiset pidätysprosentit edellisen verotuksen tietojen perusteella. Veronmaksajat näkivät nyt ensimmäistä kertaa, kuinka suuren osuuden verotus tuloista vie. Vuonna 1989 liikevaihtoverotoimistot lakkautettiin ja niiden tehtävät siirtyivät lääninverovirastoille. Verotuksen historia Suomessa
Keskiajalla veroja maksettiin veroesineinä eli veroparseleina. Keskiajan kirjavat verotuskäytännöt muuttuivat 1600-luvun kuluessa, kun veronkanto-oikeus vaihtui perinnöllisten sekä osto- ja panttirälssitilojen syntymisen kautta aateliston omistusoikeudeksi. Aatelistolle osoitetut läänitykset perustuivat verotuloihin. Vuosisadan loppua kohti kruunu palautti itselleen veronkanto-oikeuden, ja talonpojat palasivat maksamaan veronsa kruunulle aatelismiehen sijaan. Vuoden 1772 hallitusmuodossa hallitsijalle annettiin oikeus päättää kruunun tulojen käytöstä maan hyödyksi ja parhaaksi aiemmin vakiintuneen kansan itseverotusoikeuden sijaan. Suomen autovero
Autovero otettiin Suomessa käyttöön 1. tammikuuta 1958 voimaan tulleella lailla. Lakia säädettäessä eduskunta ilmoitti ”edellyttävänsä, että vero on vain tilapäinen ja valtion senhetkisestä poikkeuksellisen kireästä rahatilanteesta johtuva ja että verosta pyritään luopumaan etenkin halvemman hintaluokan ajoneuvojen osalta heti, kun valtiontalous antaa siihen mahdollisuuden”. Avoir fiscal
Avoir fiscal päättyi Suomessa vuonna 2005 yritys- ja pääomaverouudistuksen yhteydessä. Avoir fiscalista luovuttiin Suomessa, koska EY:n tuomioistuin päätti, että Suomen ”yhtiöveron hyvitysjärjestelmä” ei noudattanut Euroopan unionin veroperiaatteita. Saksa oli jo luopunut vastaavasta ja samaan aikaan vasemmiston ehto varallisuusverosta luopumiselle oli paluu kahdenkertaiseen osinkojen verotukseen. Arvonlisävero
Suomen EU-jäsenyyden alkaessa Ahvenanmaalle neuvoteltiin itsehallinnon ja elinkeinojen turvaamiseksi erityisasema verotuksen suhteen. Näin ollen Ahvenanmaan ei katsota kuuluvan EU:n arvonlisäveroalueeseen, vaikka Ahvenanmaa on EU:n jäsen ja perii arvonlisäveroa. Tämän vuoksi Ahvenanmaalta toimitettaviin vähäarvoisiin tuotteisiin sovelletaan tulliasetuksen 2§:n sääntöä, jonka mukaan alle 5 € määräisiä tulleja ei kerätä. Täten alle 22 € hintaisista tuotteista ei peritä ALVia. Ennen vuotta 2013 raja oli 43,48 €, jolloin eräät postimyyntiyritykset varsinkin viihde-elektroniikan alalla hyödynsivät tätä sääntöä myymällä arvonlisäverottomia tuotteita Ahvenanmaan varastoistaan postimyyntinä. Uudella alennetulla rajalla verkkomyynnin odotetaan loppuvan Ahvenanmaalta lähes kokonaan. Aikakauslehti
Suomessa aikakaus- ja sanomalehtien tilausmaksun arvonlisävero oli vuoden 2011 loppuun asti nolla prosenttia. Menettely oli peräisin 1960-luvulta ja perusteena olivat lehtien merkitys uutisten välittäjinä ja kansansivistykselliset seikat. Euroopan unioniin liittyessään Suomi sai oikeuden jatkaa verovapautta. Aikakauslehtien tultua arvonlisäveron alaisiksi vuoden 2012 alusta niiden kustantajat alkoivat pian postittaa lehtiä Ahvenanmaalta veron välttämiseksi, jolloin veron tuotto putosi kymmenesosaan. Kun Ahvenanmaan käyttö tehtiin lainmuutoksella mahdottomaksi 2015, kustantajat siirtyivät postittamaan lehtiä alv-vapaasti lähimmästä EU:n ulkopuolisesta maasta, Norjasta. Verotus Suomessa
Kunnille Arvonlisävero
Arvonlisäveroprosentti ei riipu tuloista, vaan verokanta on kaikille sama tuloista tai verotettavasta summasta riippumatta (tasavero). Tästä huolimatta arvonlisäveroa on arvosteltu regressiiviseksi veroksi, joka verottaa pienituloisilta eniten. Tämä siksi, että pienituloiset kuluttavat suuremman osan tuloistaan kuin hyvätuloiset ja maksavat tulojaan kohti tarkasteltuna suurempaa veroastetta kuin hyvätuloiset. Esimerkiksi "Tax Research UK" kutsuu ALV:tä regressiiviseksi veroksi sillä perusteella, että veronmaksuun kuluva osuus tuloista putoaa, kun tulot lisääntyvät. Valmistevero
Valmisteveroja on Suomessa valvonut tullilaitos. Vuosina 1937–1949 valvonnasta huolehti leima- ja valmisteverokonttori, joka muodostettiin yhdistämällä Suomen leimakonttori ja tullilaitoksen yhteydessä toiminut aksiisikonttori. Leima- ja valmisteverokonttorin antamaan päätökseen voitiin hakea muutosta korkeimmasta hallinto-oikeudesta 60 päivän kuluessa päätöksen tiedoksi saannista. Arvonlisävero
Kesäkuusta 1994 kesäkuuhun 2010 asti Suomen yleinen arvonlisäverokanta oli 22 %. 
Alennettuja verokantoja oli alun perin kolme: 5 %, 9 % ja 12 %. Vuoden 1995 alusta EU-jäsenyyden myötä alennetuiksi verokannoiksi tuli 6 %, 12 % ja 17 %, mikä oli EU-lainsäädännön vastaista: vain kaksi alennettua kantaa oli sallittu. 1.1.1998 alkaen alimmat yhdistettiin uudeksi 8 %:n verokannaksi. Oluen verotus
Vuoden 1980 alussa tuli voimaan olutvero. Se oli valtiolle maksettava valmistevero, jota kannettiin yli 2,25 painoprosenttia alkoholia sisältävistä mallasjuomista. Olutvero oli käytössä vuoteen 1994. Oluen veroluokat säilyivät ennallaan, mutta verona alettiin kantaa perusveroa ja lisäveroa. Perusvero oli edelleen prosenttiosuus vähittäismyyntihinnasta. Lisäveroa oli maksettava 36 penniä litralta oluesta, joka oli pakattu kertakäyttöiseen myyntipäällykseen. Korko- ja osinkovero
Korko- ja osinkovero oli Suomessa ulkomaalaisille määrätty vero, jota perittiin 1920-luvulla.