Minä vuonna Italia aloitti Afrikan valloituksen toisessa maailmansodassa?
Toinen maailmansota
Pohjois-Afrikassa 1940 britit olivat torjuneet Italian hyökkäykset Egyptiin, ja onnistuneet vastahyökkäyksissään hyvin, joten Saksa joutui lähettämään joukkoja Italian avuksi. Akselivallat kävivät välillä menestyksellistäkin sotaa vuoteen 1942 asti Erwin Rommelin johdolla, kunnes liittoutuneiden joukot löivät saksalais-italialaiset joukot El Alameinin taistelussa loka-marraskuussa 1942. Tunisiassa vastarinta päättyi toukokuussa 1943.
Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Atlantin taisteluista poiketen taistelu Välimerestä oli merialueen varmistamista, jotta kyettäisiin tukemaan maissa tapahtuvia sotatoimia. Taistelut alkoivat 11. kesäkuuta 1940 Italian liityttyä sotaan. Merkittäviä tapahtumia olivat Maltan saarto, Ranskan laivaston upottaminen Oranissa sekä Taranton taistelu. Toinen maailmansota
Kun saksalaiset oli karkotettu Pohjois-Afrikassa, seurasi maihinnousu Sisiliaan 10. heinäkuuta 1943. Italiassa oli oltu tyytymättömiä sotaan, ja maa vetäytyi sodasta: Mussolini pakotettiin eroamaan ja Italia solmi aselevon 3. syyskuuta 1943. Liittoutuneet pääsivät Roomaan 4. kesäkuuta 1944, mutta Pohjois-Italian sosiaalista tasavaltaa saksalaiset pitivät hallussaan toukokuuhun 1945 asti. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Operaatio Torch oli länsiliittoutuneiden, enimmäkseen yhdysvaltalaisten, maihinnousu Ranskan Marokkoon ja Algeriaan, jotka olivat Vichyn hallituksen alaisuudessa. Yksi tärkeimmistä tavoitteista oli saartaa Rommelin joukot. Ranskalaisilla oli Marokossa 60 000 sotilasta, rannikkotykistöä, hiukan panssarivaunuja ja lentokoneita, noin kymmenen sotalaivaa ja 11 sukellusvenettä. Liittoutuneiden joukkoja komensi kenraali Dwight D. Eisenhower. Liittoutuneet uskoivat etteivät ranskalaiset tekisi vastarintaa. Maihinnousu alkoi 8. marraskuuta 1942. Silloin liittoutuneet nousivat maihin kolmella alueella: Marokossa, Oranissa ja Algerissa. Italian siirtomaat
Kun taistelun Britanniasta oli kuumimmillaan, italialaiset käynnistivät hyökkäyksen Egyptiin tavoitteenaan saada Suezin kanava haltuunsa. 16. syyskuuta 1940 mennessä italialaiset olivat edenneet reilun 96 kilometrin päähän rajalta, mikä oli hyvä saavutus muuten huonoa sotaonnea kokeneilta italialaisilta. Kuitenkin joulukuussa britit käynnistävät Operaatio kompassin ja helmikuuhun 1941 mennessä britit olivat kukistaneet Italian 10. armeijan sekä tunkeutuneet syvälle Libyaan. Italian–Etiopian sota (1935–1936)
Etiopia oli 1900-luvulle tultaessa harvoja länsimaiden kolonisaatiolta säästyneitä afrikkalaisia valtioita. Italia oli yrittänyt laajentaa vaikutusvaltaansa Afrikan sarvessa jo 1800-luvulta alkaen, jolloin käyty ensimmäinen Italian–Etiopian sota päättyi eurooppalaisen vallan tappioon Adowan taistelussa. 1930-luvulla poliittiset jännitteet kasvoivat Euroopassa ja diktaattorit nousivat valtaan. Abessinian kriisi ja sitä seurannut sota, jonka seurauksena tuhatvuotinen afrikkalainen itsenäisyys lakkautettiin, osoitti Kansainliiton hampaattomuuden ja demokraattisesti hallittujen länsivaltojen haluttomuuden puuttua aggressioon, mikä vahvisti fasistien jalansijaa myös Euroopassa. Tämä myötävaikutti osaltaan suuremman konfliktin, toisen maailmansodan syttymiseen vain kolme vuotta myöhemmin. Italian hyökkäys Egyptiin
Italian ilmavoimien lentokoneet aloittivat varsinaiset sotatoimet 9. syyskuuta. Fiat CR.42 hävittäjät ja Gloster Gladiatorit ottivat yhteen Libyan ja Egyptin välisen raja-alueen taivaalla. Kummankin osapuolen pommikoneet pommittivat vastustajan asemia. Britit pommittivat Tobrukia ja italialaiset pommittivat pääasiassa etenemisreitin kohteita. Toinen maailmansota
Pohjois-Afrikan taisteluiden päätyttyä Tunisiassa olleiden akselivaltojen joukkojen antautumiseen, liittoutuneet aloittivat valmistelut toisen rintaman muodostamiseksi. Sisilian maihinnousu oli Churchillin ehdotus, joka lopettaisi samalla Maltan saarron. Sisilian valtauksen jälkeen joukot siirrettiin Italian mantereelle Salernoon, mistä aloitettiin eteneminen kohti pohjoista. Liittoutuneiden eteneminen pysäytettiin Monte Cassinossa, jossa käytiin kiivaita taisteluita. Linjan murruttua eteneminen jatkui kohti pohjoista Roomaan. Italia (1922–1945)
Italia kävi sotaa Afrikassa Isoa-Britanniaa vastaan, mutta koska se alkoi jäädä häviölle, joutuivat saksalaiset tulemaan Afrikakorps-nimisenä joukkona tueksi. Balkanin taistelut (ensimmäinen maailmansota)
Hieman ennen ensimmäiseen maailmansotaan liittymistään Italia miehitti joulukuussa 1914 Albanialle kuuluneen Vloren satamakaupungin. Sotaan liityttyään Italia laajensi syksystä 1916 alkaen miehittämäänsä Albanian aluetta etelämmäksi. Ympärysvaltojen luvalla Italia miehitti Epeiroksen pakottaen puolueettoman Kreikan joukot vetäytymään alueelta. Kesäkuussa 1917 Italia julisti miehittämänsä Keski- ja Etelä-Albanian alueet protektoraatikseen ja Pohjois-Albania jaettiin Serbian ja Makedonian kesken. Lokakuun loppuun 1918 mennessä Ranskan ja Italian joukot olivat riisuneet aseista Albaniassa olleet Itävalta-Unkarin joukot. Rodolfo Graziani
Rodolfo Graziani (11. elokuuta 1882 – 11. tammikuuta 1955) oli italialainen sotilas, joka johti Italian Afrikan-sotaretkeä toisessa maailmansodassa. Ettore Bastico
Italian liittyessä toiseen maailmansotaan Bastico toimi Italian Dodekanesian kenraalikuvernöörinä. Bastico ylennettiin kenraaliksi 7. elokuuta 1940, vain muutama kuukausi Italian sotaan liittymisen jälkeen. 19. heinäkuuta 1941 hän sai komentoonsa kaikki akselivaltojen joukot Pohjois-Afrikassa. Todellisuudessa joukkoja kuitenkin johti Saksan silloinen kenraaliluutnantti Erwin Rommel. Basticon komentamat italialaisjoukot ja Rommelin saksalaisjoukot hyökäsivät Gazalaan toukokuussa 1942. Akselivaltojen joukot voittivat taistelun, ja sen ansiosta liittoutuneiden joukot saatiin työnnettyä Egyptin rajalle. Bastico ylennettiin sotamarsalkaksi 12. elokuuta 1942, jotta hän ei olisi sotilasarvoltaan Rommelin alapuolella. Hänet ylennettiin myös sen toivossa, että saksalaiset joukot alkaisivat tottelemaan italialaisten käskyjä enemmän. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, ja Rommel jatkoi joukkojen johtajana. Pohjois-Afrikassa käytiin suuria taisteluita, kuten Alam Halfan taistelu ja toinen El-Alameinin taistelu, joissa liittoutuneet saavuttivat tärkeitä voittoja. Häviöiden seurauksena liittoutuneet saivat jalansijan Egyptiin, ja alkoivat edetä Libyaan saksalais-italialaisten joukkojen perääntyessä. Italian Itä-Afrikka
Italian Itä-Afrikka (italiaksi "Africa Orientale Italiana", AOI) oli vuonna 1936 perustettu Italian hallitsema siirtomaa. Italian Itä-Afrikka hallitsi Italian hallitsemat Eritrean, Abessinia ja Somalimaan. Itä-Afrikan historia Italian siirtomaana jäi lyhyeksi: vuonna 1941 liittoutuneet valtasivat sen italialaisilta. Fiat Aviazione
Toinen maailmansota kiihdytti Fiatin tuotannon ja suunnittelun huippuunsa. Italian ilmavoimien käyttämiä tyyppejä olivat mm. Fiat CR.42- ja G.50-hävittäjät sekä Fiat G.12-kuljetuskone. Vuonna 1943 tapahtunut Italian irrottautuminen sodasta ei vaikuttanut tuotantoon, pääosin pohjois-Italiassa sijainneet Fiat Aviazionen tehtaat jatkoivat koneiden valmistusta, nyt Repubblica Sociale Italianan ilmavoimien, "Aeronautica Nazionale Repubblicana"n käyttöön. Pääosin tehdasta työllisti Fiat G.50:n seuraajan, Fiat G.55:n valmistus. Vuosina 1944-1945 liittoutuneiden pommitukset hidastivat toimintaa, erityisesti Torinossa, jossa sijainnut Fiatin tärkein tehdas tuhoutui lähes täysin 25. huhtikuuta 1944. Liittoutuneiden miehittäessä pohjois-Italian 1945, Fiat Aviazionen lentokonetuotanto keskeytyi alkaakseen seuraavana vuonna uudestaan. Afrikan historia
"Afrikan valloitukseksi" kutsutaan ajanjaksoa 1880-luvulta ensimmäiseen maailmansotaan. Siihen saakka siirtomaita oli ollut vain rannikoilla, mutta muutamassa vuosikymmenessä Ranska, Saksa, Belgia, Italia ja Iso-Britannia jakoivat lyhyessä ajassa keskenään lähes koko manteren. Myös Portugalin vanhoja siirtomaita Angolaa ja Mosambikia laajennettiin sisämaahan päin. Manterelle jäi lopulta vain kaksi itsenäistä valtiota, Liberia ja Etiopia. Kolmantena oli vuoteen 1912 saakka Marokko, mutta lopulta sekin joutui Ranskan alaisuuteen. Scipio Africanus, Afrikan valloittaja
Fasistinen Italia piti itseään muinaisen Rooman valtakunnan perillisenä, ja siksi on ehkä yllättävää, ettei Mussolinin valtakaudella juurikaan kuvattu Rooman suuruudenaikaan sijoittuvia propagandaelokuvia. Historiallisia suurelokuvia oli tehty paljon 1910-luvulla ja niiden tuotantoa jatkettiin vielä fasistien valtaannousun jälkeenkin, mutta nämä elokuvat oli tarkoitettu viihdyttäviksi spektaakkeleiksi eikä niillä juurikaan ollut poliittisia tarkoitusperiä. 1920-luvun loppuun mennessä italialainen elokuva oli lähes kuollut, ja fasistit alkoivat kiinnostua sen elvyttämisestä vasta seuraavan vuosikymmenen alkuvuosina. Sota Etiopiassa sai viranomaiset etsimään Italian suurvaltapyrkimyksiä tukevaa historiallista elokuva-aihetta, mutta yksityiset tuottajat ja ohjaajat eivät olleet innostuneita vanhanaikaisina ja liian kalliina pitämistään historiallisista elokuvista. Siksi valtion oli ryhdyttävä rahoittamaan hanketta. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Liittoutuneiden voitettua Pohjois-Afrikassa aloitettiin hyökkäys Eurooppaan. Hyökkäys Sisiliaan aloitettiin 10. kesäkuuta 1943 maihinnousuilla ja maahanlaskuilla. Saksalaiset eivät kyenneet estämään saaren valtausta, mutta kykenivät evakuoimaan joukkonsa Messinansalmen ylitse Italiaan. Viimeiset akselivaltojen joukot poistuivat saarelta 17. elokuuta. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Marraskuussa 1942 akselivaltojen tilanne näytti erittäin huonolta. Montgomeryn sotilaat etenivät idästä ja Eisenhowerin komentamat joukot valloittivat Marokon ja Algerian. Tripolitanian aavikolla kahden rintaman taistelu olisi ollut akselivaltojen joukoille mahdotonta, joten heidän oli saatava parempi puolustusasema seuraavien kuukausien taisteluita varten. Vuoristoista vain muutaman solan läpäisemää Tunisiaa oli helppo puolustaa. Saksalaiset ja italialaiset joukot ottivat haltuunsa 10. marraskuuta 1942 Tunisian ranskalaisilta joukoilta. Benito Mussolini
Euroopassa toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939. Mussolini tiesi Italian asevoimat heikoiksi, ja vastusti syksyllä 1939 vihollisuuksien aloittamista Puolan kanssa. Toisin kuin Hitler, Mussolini piti varmana Ranskan ja Ison-Britannian väliintuloa. Mussolini oli Hitlerin kanssa sopinut, että Italia olisi valmiina sotaan akselivaltiona vasta 1942. Mussolini lähestyi Hitleriä kahdesti henkilökohtaisella kirjeellään, ja Puolan sodan osalta sanoutui irti sotilaallisesta toiminnasta Saksan rinnalla. Roberto Farinacci
Toisen maailmansodan alkaessa Farinaccista oli tullut yksi Mussolinin luotetuimmista neuvonantajista. Juuri hän ehdotti Mussolinille Italian osallistumista sotaan Saksan liittolaisena. Vuonna 1941 hänet siirrettiin italialaisten miehittämään Albaniaan. Italian kuningaskunta (1861–1946)
Benito Mussolinin johtamat fasistit saivat vallan Italiassa vuonna 1922. Vuonna 1925 Mussolini sai diktaattorin valtuudet. Maassa oli edelleen myös kuningas, mutta hänellä ei juuri ollut valtaa. Mussolini halusi Italiasta Euroopan johtavan suurvallan ja haaveili uuden Rooman valtakunnan perustamisesta. Mussolini valloitti vuonna 1935 Etiopian, josta tuli Italian siirtomaa. Vuonna 1939 Mussolini liitti Albanian Italiaan. Italia tuki yhdessä Saksan kanssa Francisco Francoa Espanjan sisällissodassa. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa käsitti meri-, ilma- ja maasotatoimet liittoutuneiden ja akselivaltojen välillä Välimerellä, Lähi-idässä ja Afrikassa. Sotatoimet alueella alkoivat Italian julistettua liittoutuneille sodan 10. kesäkuuta 1940 ja ne päättyivät 2. toukokuuta 1945, jolloin viimeiset akselivaltojen joukot antautuivat Italiassa. Libya
Kun toinen maailmansota alkoi, Italia evakuoi siirtolaisia takaisin emämaahan. Libya oli italialais-saksalaisten ja englantilaisten joukkojen rajujen taistelujen näyttämö vuosina 1941–1943. Kuuluisin taistelu oli Tobrukin piiritys vuonna 1942. Englantilaiset valtasivat Tripolitanian ja Kyrenaikan, ja Ranska Fezzanin vuonna 1943. Lisäksi Libyan aavikoilla asuvat heimot ottivat yhteen rajusti sisämaassa saksalaisten ja italialaisten joukkojen kanssa. Sodan jälkeen maa jäi Yhdistyneiden kansakuntien valvontaan, mutta maassa oli edelleen myös paljon italialaisia. Italian siirtomaat
10. kesäkuuta 1940 Mussolini julisti sodan Britannialle ja Ranskalle, joista kumpikin oli ollut sodassa Saksan kanssa jo edeltävän vuoden syyskuusta asti. Italian joukot tunkeutuivat Etelä-Ranskaan, mutta aselepo kirjoitettiin pian Ranskan ja Saksan välillä. Näin ollen italialaiset olivat ehtineet tunkeutua vain muutaman kilometrin Ranskan puoleista rajaa. Kaksi päivää myöhemmin Ranskan ja Italian välisessä sopimuksessa Ranska luovutti Italialle Nizzan ja osan Savoijista. Italian–Etiopian sota (1935–1936)
Hyökkäystä suvereeniin Etiopiaan Italia puolusteli vuonna 1934 tapahtuneella Wal Walin välikohtauksella. 23. marraskuuta 1934 brittien ja etiopialaisten yhteinen rajavaltuuskunta saapui Wal Walin keitaalle Ogadenissa. Valtuuskunta kohtasi yllättäen Italian Somalimaasta tulleen italialaisen joukko-osaston. Britit vetäytyivät välttääkseen kansainvälisen selkkauksen, mutta etiopialaiset jäivät. Seuraavien kahden viikon aikana syntyi epäselvä laukaustenvaihto ja taistelukontakti, jonka aloittajaksi kumpikin osapuoli syytti toisiaan. Italia vaati tiukasti julkista anteeksipyyntöä, kipurahoja, kunniaa Italian lipulle ja vastuullisten rankaisemista, mistä Etiopian hallitus luonnollisesti kieltäytyi, sillä se olisi merkinnyt itsemääräämisoikeuden kaventamista ja Italian mahdin tunnustamista. Benito Mussolini kieltäytyi neuvottelemasta keisarin kanssa, ja Haile Selassie vei kiistan Kansainliittoon. Kansainliitto keskusteli asiasta kuukausia saavuttamatta yksimielisyyttä, minkä aikana Italia valmistautui sotaretkeen. Georg Lindemann
Toinen maailmansota syttyi syyskuussa 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan ilman sodanjulistusta. Kenraaliluutnantti Lindemannin divisioona oli tuolloin sijoitettuna länsivallille, Saksan ja Ranskan väliselle rajalle. Hän komensi yksikköä Ranskaan suunnatussa hyökkäyksessä kesällä 1940. Puola
Neuvostoliitto ja Saksa solmivat 15. elokuuta 1939 Molotov–Ribbentropin sopimuksen ja sopivat salaisessa lisäpöytäkirjassa Puolan jakamisesta omiin etupiireihinsä. Saksa hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939 (Puolan offensiivi), mistä toisen maailmansodan katsotaan alkaneen, ja Neuvostoliitto aloitti oman hyökkäyksensä 17. syyskuuta. Puolan länsiosasta osa liitettiin suoraan Saksaan, ja osasta tehtiin Saksan alainen Puolan kenraalikuvernementti. Neuvostoliitto miehitti maan itäosat suunnilleen Curzonin linjaan saakka. Kun Saksa vuonna 1941 aloitti sodan Neuvostoliittoa vastaan, se miehitti lyhyen ajan kuluessa myös Neuvostoliitolle joutuneen osan Puolaa. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Itä-Afrikan taisteluihin luetaan myös Vichyn Ranskan hallussa olleen Madagaskarin haltuunotto 5. toukokuuta alkaneen maihinnousun jälkeen. Taistelut päättyivät 6. marraskuuta. Ranskan Somalimaa liittyi liittoutuneisiin joulukuussa 1942 101 päivää kestäneen saarron jälkeen. Italian kuningaskunta (1861–1946)
Toisen maailmansodan alkuvaiheessa Italia pysyi puolueettomana, mutta liittyi Saksan rinnalle vuonna 1940. Italian asevoimat eivät ehtineet valmistautua sotaan ja ne osoittautuivat heikoiksi. Italia koki monia vastoinkäymisiä sodassa, ja sen sodat Pohjois-Afrikassa johtivat monen italialaisen sotilaan kuolemaan tai sotavankeuteen. Liittoutuneet nousivat Italiassa maihin vuonna 1943 ja miehittivät Etelä-Italian. Samaan aikaan Saksa miehitti Pohjois-Italian, joka nimitettiin Italian sosiaaliseksi tasavallaksi, ja Mussolini asetettiin sen johtoon. Tasavalta oli tehoton ja se kävi sotia vain Italian maaperällä. Vuonna 1945 akselivaltojen häviön ollessa selvä Mussolini ja hänen rakastajattarensa Clara Petacci yrittivät lähteä pakoon Espanjaan. Kommunistiset partisaanisissit pysäyttivät seurueen, ja eräs sissi tunnisti mukana olleen miehen Mussoliniksi. Mussolini, Petacci ja 16 muuta fasistijohtajaa teloitettiin 28. huhtikuuta 1945. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Koulutus- ja täydennysjakson jälkeen aloitti Montgomery suurhyökkäyksen akselivaltojen joukkoja vastaan. Hän voitti 23. lokakuuta alkaneessa toisessa El Alameinin taistelussa puolustautuneet akselivaltojen joukot, minkä jälkeen liittoutuneet pakottivat Rommelin aloittamaan peräytymisen kohti Tunisiaa. Liittoutuneet valtasivat Tripolin tammikuun puolessa välissä 1943. Helmikuussa 8. armeija pysähtyi Mareth linjan, jonne saksalais-italialainen panssariarmeija oli asettunut puolustukseen, edustalle, jolloin 8. armeija alistettiin Harold Alexanderin 18. armeijaryhmälle aloitettaessa Pohjois-Afrikan sodan viimeinen vaihe Tunisian taistelut. Läntisen aavikon taistelut
Italia oli 10. kesäkuuta 1940 julistanut sodan liittoutuneille ja liittyi sotilaallisesti Saksan rinnalle. Italian diktaattori Benito Mussolini halusi tehdä Italiasta suurvallan ja hän halusi käydä voitokkaan sodan valloittamalla Egyptin ja siten yhdistämällä Libyan Italian Itä-Afrikkaan. Regia Aeronautica
1900-luvun alussa Italia oli ilma-aseen käytön edelläkävijä. Libyan valtauksessa 1911 se teki maailman ensimmäisen tiedustelulennon 23. lokakuuta ja maailman ensimmäisen pommituslennon 1. marraskuuta. Ensimmäisessä maailmansodassa Italian maavoimien Corpo Aeronautico Militarella oli ranskalaisia hävittäjiä ja italialaisia pommikoneita, joista merkittävimpiä Capronin pommikoneet. Laivastolla Regia Marinalla oli oma ilma-ase, jonka kalustona olivat italialaisvalmisteiset lentoveneet. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Pohjois-Afrikan rintama viittaa liittoutuneiden ja akselivaltojen välisiin sotatoimiin Pohjois-Afrikassa. Sotatoimet alueella alkoivat 11. kesäkuuta 1940 ja päättyivät 16. toukokuuta 1943. Pohjois-Afrikan rintaman vaiheet voidaan jakaa kolmeen osaan Libyan ja Egyptin aavikoilla käytyihin läntisen aavikon sotatoimiin tai yksinkertaisemmin aavikkotaisteluihin, Marokkoon ja Algeriaan tehtyihin maihinnousuihin liittyviin sotatoimiin sekä Tunisian taisteluihin. Somalia
Mussolinin aikana Italian joukot hyökkäsivät Abessiniaan (Etiopia) 1935 ja elokuussa 1940 Brittiläiseen Somalimaahan. Britit hyökkäsivät tammikuussa 1942 vapauttaakseen Italian miehittämät alueet, jotka vallattiin muutamassa kuukaudessa. Vuonna 1950 YK antoi Somalian Italian huoltohallintoalueeksi. Somalian Ogadenin maakunta luovutettiin Etiopialle. Benito Mussolini
Mussolini halusi itselleen sotilaallista kunniaa. Hän unelmoi ”uuden Rooman valtakunnan” luomisesta ja teki Italiasta Välimeren alueen johtajavaltion. Mussolini harjoitti Italian Libyassa alistavaa siirtomaapolitiikkaa vuosina 1922–1932, nujersi vastarinnan Italian Somalimaassa 1923–1927, miehitti Etiopian 1935–1936, tuki kansallismielisiä Espanjan sisällissodassa 1936–1937 ja liitti Albanian protektoraattina Italian yhteyteen 1939. Operaatio Compass
Operaatio Compass oli liittoutuneiden ensimmäinen suuroperaatio Pohjois-Afrikan taisteluiden kuluessa toisessa maailmansodassa. Operaation tuloksena Britannian armeija yhdessä Kansainliiton joukkojen kanssa työnsi Italian asevoimat Egyptin rajalta kauas Libyaan ja valtasi lähes koko Kyrenaikan niemimaan. Italia (1922–1945)
Italia liittyi myös kolmen vallan sopimukseen ja oli aktiivinen myös pohjoisessa Keski-Euroopan asioissa. Tämä vei Italian mukaan toiseen maailmansotaan, johon se liittyi aluevaatimusten osoittamiseksi Ranskalle vasta sitten, kun Ranska oli jo melkein kukistunut saksalaisten hyökkäyksestä 1940. Italian hyökkäys Brittiläiseen Somalimaahan
Italian joukot ylittivät rajan Italian Itä-Afrikan () ja Brittiläisen Somalimaan välisen rajan varhain aamulla 3. elokuuta 1940. Kenraaliluutnantti Bertoldin joukot valtasivat 5. elokuuta Zeilan, mikä esti avun saamisen Ranskan Somalimaasta. Joukot jatkoivat rannikko pitkin vallaten Bulharin. Läntisen aavikon taistelut
Benito Mussolini, joka halusi yhdistää Italian Pohjois-Afrikan () Italian Itä-Afrikkaan () sekä valtaavansa Suezin kanavan ja Arabian niemimaan öljyvarannot, määräsi 8. elokuuta hyökkäyksen Egyptiin. Rodolfo Grazianin johtamat Italian armeijan yksiköt aloittivat 9. syyskuuta hyökkäyksensä Kyrenaikasta valloittaen Sollumin, Halfayan solan ja Sidi Barranin. Graziani pysäytti hyökkäyksen 16. syyskuuta vedoten täydennysongelmiin ja ennen kaikkea yhteyksien liialliseen venymiseen. Vaikka Mussolini vaati hyökkäyksen jatkamista italialaiset joukot ryhmittyivät puolustukseen Sidi Barranin ympäristöön sekä rakensivat linnoitettuja leirejä. Hyökkäystä jatkettaisiin riittävien varastojen tultua luotua ja huoltotien varmistuttua. Mussolinin vaatimuksesta Graziani ilmoitti hyökkäyksen jatkuvan joulukuun puolessa välissä. Panssariarmeija Afrika
Panssariarmeija Afrika oli Saksan maavoimien kesällä 1941 muodostettu panssariarmeija toisessa maailmansodassa. Armeija taisteli koko olemassaolonsa ajan Pohjois-Afrikassa, kunnes sen joukot antautuivat liittoutuneille Tunisiassa 1943. Ciano-luokka
Ennen suunnitelmien vahvistamista syttyi toinen maailmansota ja vaikka Italia ei liittynytkään sotaan vielä vuonna 1939 muut akselivaltojen edustajat painostivat sitä liittymään siihen. Laivastolle asetettiin uusi arvojärjestys tehtäville, joihin kuului hävittäjät ja torpedoveneet. Tällaisessa tilanteessa alusten suunnittelun viimeistelystä luovuttiin 1940 eikä tilauksia siten jätetty, vaikka niille nimet varattiinkin. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Italian hyökättyä 9. maaliskuuta Albaniasta Kreikkaan aloittaen kreikkalais-italialaisen sodan. Kreikkalaiset pysäyttivät hyökkääjän ja sen jälkeen työnsivät sen takaisin vallaten neljänneksen Albaniaa. Saksa liittyi taisteluihin keväällä 1941 hyökäten Kreikkaan ja Jugoslaviaan. Marokko
Toisen maailmansodan aikana espanjalaiset miehittivät Tangerin. Yhdysvaltain ja brittien maavoimat nousivat maihin Marokossa vuonna 1942 länsiliittoutuneiden offensiivissa Saksan Afrika Korpsia vastaan. Maihinnousu oli lähes veretön Vichyn Ranskan joukkojen antautuessa ilman taistelua. Italian–Kreikan sota
Italian–Kreikan sota oli toisessa maailmansodassa Italian epäonnistunut yritys valloittaa Kreikka. Sotaa käytiin 28. lokakuuta 1940 – 23. huhtikuuta 1941. Italian hyökkäys Kreikkaan aloitti Balkanin sotatoimet toisessa maailmansodassa. Torjuessaan Italian hyökkäyksen Kreikka oli ensimmäinen liittoutuneiden puolella sotinut valtio, joka onnistui puolustautumaan menestyksekkäästi akselivaltoja vastaan. Kreikka kuitenkin kukistui, kun Saksa tuli Italian avuksi ja hyökkäsi Kreikkaan 6. huhtikuuta 1941. Italian hyökkäys Brittiläiseen Somalimaahan
Myöhempinä kuukausina Mussolini määräsi Italian joukot hyökkäämään Brittiläisestä Somalimaasta Sudaniin Karoraan, Gallabatiin, Kurmakiin ja Kassalaan, sekä brittien hallitsemille alueille Keniaan Moyalen ja Bunan ympäriltä. Brittiläinen Somalimaa pysyi Italian miehittämänä kuuden kuukauden ajan, kunnes brittiläiset ja intialaiset joukot hyökkäsivät Berberaan operaatio Appearancessa 16. maaliskuuta 1941, jonka seurauksena britit valtasivat Brittiläisen Somalimaan takaisin. Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
7. joulukuuta 1941 Japanin keisarikunta, Saksan liittolainen Tyynellämerellä, teki 2 403 yhdysvaltalaisen hengen vaatineen yllätyshyökkäyksen Yhdysvaltain laivastotukikohtaan Pearl Harborissa Havaijilla. Yhdysvaltain laivaston aluksista upposivat viisi taistelulaivaa, kolme risteilijää, kolme hävittäjää, mutta Japanin suunnitelma tuhota Yhdysvaltain koko Tyynenmeren-laivasto kokonaan epäonnistui. 8. joulukuuta 1941 presidentti Roosevelt piti puheen Yhdysvaltain kongressille, joka antoi sodanjulistuksen Japanille. 11. joulukuuta 1941 Saksa julisti sodan Yhdysvalloille, mikä laajensi Euroopan-sodan maailmanlaajuiseksi konfliktiksi. Yhdysvallat astui sotaan liittoutuneiden puolella. Ensimmäisen puolen vuoden yhdysvaltalaiset joutuivat perääntymään Tyynellämerellä, jossa japanilaiset linnoittivat Tyynenmeren saaret ja Euroopan mailta vallatut Kaakkois-Aasian siirtomaat. Vuoden 1942 kesäkuun alkupuoliskolla yhdysvaltalaiset saavuttivat voiton Midwayn taistelussa ja sotilaallinen voimatasapaino Tyynellämerellä kääntyi Yhdysvaltain hyväksi. Yhdysvaltalaiset joukot myös osallistuivat brittien kanssa Pohjois-Afrikan sotaretkeen, jonka päätteeksi saksalaiset ajettiin pois Pohjois-Afrikasta. Natsi-Saksan operaatio Barbarossan strateginen ja taktinen epäonnistuminen itärintamalla johti akselivaltojen heikentymiseen Euroopassa vuoden 1943 kesästä lähtien. Samana vuonna yhdysvaltalaiset osallistuivat maihinnousuihin Sisiliassa ja Italian niemimaalla, mikä aiheutti Italian fasistidiktaattorin Benito Mussolinin kukistumisen. Gruber – De Gasperi -sopimus
Fasistien noustua valtaan Benito Mussolinin johdolla Italiassa vuonna 1922 aloitettiin Etelä-Tirolissa ei-italiankielisen väestön systemaattinen kulttuurinen ja taloudellinen marginalisaatio. Vuonna 1939 Mussolini ja Saksan Adolf Hitler solmivat uudelleenasetussopimuksen (saks. "Umsiedlungsabkommen"), jonka oli määrä lopullistaa Etelä-Tirolin italialaistaminen. Toisessa maailmansodassa Wehrmacht miehitti Etelä-Tirolia vuodesta 1943 vuoteen 1945 operaatioalueena "Alpenvorland". Benito Mussolini
Italia osallistui maailmansotaan Saksan rinnalle Mussolinin julistettua 10. kesäkuuta 1940 sodan Britannialle ja Ranskalle. Heinäkuussa 1941 hän julisti sodan Neuvostoliitolle ja saman vuoden joulukuussa Yhdysvalloille. Italian Libya
Virallisen kolonian statuksen alue sai 1934, mutta Italia oli vallannut Libyan ydinalueeseen kuuluvan pohjoisen rannikkoseudun turkkilaisilta jo vuoden 1911 Italialais-turkkilaisessa sodassa. Sisämaassa sijaitseva Fezzanin aavikko onnistuttiin valloittamaan vasta 1934, sillä paikalliset paimentolaisheimot vastustivat miehitystä aseellisesti. Senusien kapinan kukistuttua Italialaiset perustivat alueelle lukuisia keskitysleirejä, joilla kuoli useita kymmeniä tuhansia arabeja. Väkivaltainen siirtomaapolitiikka oli muille suurvalloille kasvava kritisoinnin aihe. Monet italialaiset muuttivat tuossa vaiheessa Libyaan ja aluetta pyrittiin modernisoimaan ja tieverkostoa sekä teollisuutta parantamaan. Erich Hoepner
Toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939, kun Hitlerin johtama Saksa hyökkäsi Puolaan. Hoepner oli mukana hyökkäyksessä Puolaan komentaen armeijakuntaansa, joka oli alistettu Walter von Reichenaun 10. armeijalle. Läntisen aavikon taistelut
Läntisen aavikon taistelut (tunnetaan myös nimellä "aavikkosota") oli toisen maailmansodan Pohjois-Afrikan rintaman ensimmäinen vaihe. Taistelut alkoivat 11. kesäkuuta 1940 ja päättyivät 4. helmikuuta 1943. Taistelut käytiin Egyptin ja Libyan välisellä aavikolla. Operaatio Soihtu
Operaatio Soihtu () oli toisen maailmansodan aikana toteutettu maihinnousu Pohjois-Afrikkaan. Suunnitteluvaiheessa sen nimenä oli operaatio Gymnast. 8. marraskuuta 1942 alkaneessa operaatiossa Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat hyökkäsivät Ranskan Marokon protektoraattiin ja Ranskan Algeriaan, jotka olivat Vichyn Ranskan hallinnassa. Ranskalaisten puolustus murtui helposti, ja liittoutuneet pääsivät etenemään sisämaahan. Kerenin taistelu
Eritrea, joka oli Italian siirtomaana vuodesta 1885 alkaen, oli ollut kahden Etiopiaan tehdyn hyökkäyksen lähtöalueena. Jälkimmäisessä vuonna 1935 aloitetussa hyökkäyksessä Italia valloitti Etiopian ja liitti sen osaksi Italian Itä-Afrikkaa. Mogadishun historia
Italia osti kaupungin vuonna 1905 teki "Mogadiscion" (Mogadishu italiaksi) Italian Somalimaan pääkaupungiksi. Ympäröivällä alueella tehtiin vastarintaa vielä 1936 Italian miehitystä vastaan. Brittiläiset joukot hyökkäsivät Keniasta toisen maailmansodan aikana ja valtasivat Mogadishun helmikuussa 1941. Mogadishussa vallinnut brittimiehitys jatkui vuoteen 1951 saakka, jolloin Italian joukot joukot palasivat hallitsemaan entistä siirtomaataan YK:n suojelualueena aina sen itsenäistymiseen saakka 1960. Italialaiset kehittivät koululaitosta ja mm. perustivat vuonna 1954 Somalian kansallisen yliopiston. Etiopian historia
Ennen toista maailmansotaa Mussolini aloitti toisen Italian–Etiopian sodan hyökkäämällä suvereeniin Kansainliiton jäsenvaltioon vuonna 1935. Haile Selassie siirtyi väliaikaisesti maanpakoon 1936. Hän vetosi Kansainliittoon, jotta italialaiset ajettaisiin maasta. Britannian sotilasavulla Italian joukot karkotettiin ja keisarivalta palautettiin 1941. Tätä viisivuotista miehitystä lukuun ottamatta Etiopia säilytti itsenäisyyden koko kolonialismin aikakauden ajan. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Normandian maihinnousu ja puna-armeijan eteneminen itärintamalla teki Italian sotatoimista sivusuunnan kummallekin sotivalle osapuolelle. Rooman pohjoispuolen Goottilinjaa ei saatu murrettua ennen kuin keväällä 1945. Kenraalit Karl Wolff ja Heinrich von Vietinghoff määräsivät liittoutuneiden kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen saksalaiset laskemaan aseensa, jolloin sotatoimet alueella päättyivät 2. toukokuuta antautumiseen. Italia (1922–1945)
Italia oli vuosina 1922–1945 kansallisen fasistipuolueen hallitsema yksipuoluejärjestelmä, jonka diktaattorina toimi Benito Mussolini. Mussolinin tultua pääministeriksi muut puolueet ja kansalaisvapaudet lakkautettiin muutaman vuoden kuluessa. Fasistit loivat Italiaan myös korporatistisen talousjärjestelmän ja vaaleihin perustunut kansanedustus korvattiin korporaatioihin perustuvalla. Mussolini tähtäsi Italian vallan laajentamiseen sotilaallisilla valloituksilla. Italia valloitti vuosina 1935–1936 Etiopian ja osallistui vuodesta 1940 toiseen maailmansotaan Saksan liittolaisena. Huonon sotamenestyksen seurauksena Mussolini syrjäytettiin vuonna 1943 vallankaappauksella, mutta saksalaiset palauttivat hänet ja fasistipuolueen johtamaan maan pohjoisosissa Italian sosiaalista tasavaltaa, joka kukistui lopulta 1945. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Liittoutuneiden Dwight D. Eisenhowerin johtama maihinnousu Marokkoon ja Algeriaan loppuvuodesta 1942, jonka jälkeen Vichyn Ranskan Pohjois-Afrikassa olleet joukot liittyivät liittoutuneisiin, aiheutti akselivaltojen Pohjois-Afrikassa olevien joukkojen joutumisen kahden rintaman sotaan. 13. toukokuuta 1943 akselivaltojen Pohjois-Afrikassa ollut armeija lopulta antautui Tunisiassa liittoutuneille. Italia
Itsenäinen Italia pyrki suurvaltojen joukkoon, mutta jäi, vähän samaan tapaan kuin Saksa, Ranska ja Britannia nykyään, ”pieneksi suurvallaksi”. Se sai hankittua joitakin siirtomaita Afrikasta, muun muassa eteläosan nykyisestä Somaliasta, Eritrean ja Libyan. Etiopian valloitusyritys 1895–1896 päättyi kuitenkin sotilaalliseen katastrofiin ja kiusalliseen arvovaltatappioon. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Italia oli liitossa Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa (kolmiliitto). Saksa toisessa maailmansodassa
Toisen maailmansodan aikana Saksa miehitti pääosaa Euroopasta kukistettuaan Puolan, Tanskan ja Norjan sekä vallattuaan Ranskan, Balkanin ja suuren osan Neuvostoliittoa. Saksan liittolaisia olivat Italia, Unkari, Romania, Bulgaria ja Suomi. Saksan voimavarat käydä sotaa saman aikaisesti sekä länsiliittoutuneita Yhdysvaltoja ja Yhdistynyttä kuningaskuntaa että idässä Neuvostoliittoa vastaan hiipuivat ja tappiot alkoivat idässä. Akselivallat menettivät Pohjois-Afrikan, minkä jälkeen länsiliittoutuneet hyökkäsivät Italiaan ja edelleen Ranskaan. Sota Euroopassa päättyi lopulta Saksan ehdottomaan antautumiseen, huhtikuussa 1945, yli kuuden vuoden sodan jälkeen. Länsirintama (toinen maailmansota)
Adolf Hitlerin johtama natsi-Saksa vaati lähinnä ensimmäisessä maailmansodassa menettämiään alueita Puolasta. Iso-Britannia ja Ranska takasivat Puolan koskemattomuuden ja varoittivat Saksaa hyökkäämästä. Hitler ei uskonut maiden ryhtyvän toimiin Saksaa vastaan ja hyökkäsi Puolaan 1. syyskuuta 1939. Iso-Britannia ja Ranska julistaessa Saksalle sodan 3. syyskuuta 1939, mistä alkoi toinen maailmansota. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Samaan aikaan amerikkalaiset olivat aloittaneet etenemisen. 17. maaliskuuta he valtasivat Gafsan ja seuraavana päivänä El Guetarin keidaskaupungin. Sen italialaiset puolustajat poistuivat kaupungista lähes vastarinnatta, mutta asettuivat saman nimiseen solaan, joka johtaa sisämaan tasangoille. 20. maaliskuuta amerikkalaiset valtasivat yhden italialaisten asemista ja ottivat 700 vankia. Amerikkalaiset olivat erinomaisissa asemissa mahdollista hyökkäysoperaatiota varten. Silloin saksalaiskomentajat, jotka saivat tiedon amerikkalaisten valtauksista, lähettivät panssaridivisioonan voittamaan amerikkalaiset. 23. maaliskuuta aamukuudelta 50 panssaria, joita seurasi muita joukkoja, tuli solasta ja hyökkäsi amerikkalaisten kimppuun edeten alas laaksoon. Saksalaiset voittivat nopeasti amerikkalaisten etulinjan jalkaväen ja tykistön. Vähän ajan kuluttua he ajoivat miinakenttään ja joutuivat pysähtymään raivaamaan sitä. Silloin yhdysvaltalaiset alkoivat hyvin voimakkaasti tulittaa miinakenttää raivaavia ja raivausta odottavia saksalaisia ja tunnissa saksalaisten 50 panssarivaunusta 30 tuhoutui. Kello yhdeksältä saksalaiset vetäytyivät laaksosta takaisin solaan. Italian siirtomaat
Itä-Afrikan sotatoimet alkoivat Italian etenemisillä brittiläiseen Keniaan, Brittiläiseen Somalimaahan ja Sudaniin. Kesällä 1940 Italian asevoimat valtasivat menestyksekkäästi koko Brittiläisen Somalimaan. Mutta vuoden 1941 mennessä brittien menestyksekkään vastahyökkäyksen myötä italialaiset olivat joutuneet vetäytymään syvälle Italian Itä-Afrikkaan. 5. toukokuuta 1941 keisari Haile Selassie I oli palannut Addis Abebaan palauttaakseen kruununsa. Marraskuussa Gondarin solassa kukistettiin viimeinen italialaisten vastarintapesäke. Huolimatta Italian Itä-Afrikan kukistumisesta osa italialaisista jatkoi alueella sissisotaa vielä kaksi vuotta. Italian taistelut
Italian taistelut toisessa maailmansodassa kuvaa liittoutuneiden sotatoimia Italiassa ja sen lähialueilla vuodesta 1943 alkaen aina Euroopan sotatoimien päättymiseen saakka. Liittoutuneiden yhteisesikunta () vastasi kaikkien liittoutuneiden maavoimien sotatoimien johtamisesta Välimeren alueella. Se suunnitteli ja toteutti Sisilian maihinnousun sekä Italian mantereelle tehdyt maihinnousut sekä siellä käydyt taistelut aina Saksan antautumiseen toukokuussa 1945 saakka. Operaatio Compass
Italia julisti 10. kesäkuuta 1940 sodan Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle, jolloin Pohjois-Afrikassa vastakkain olleet italialaiset ja brittiläiset joukot aloittivat rajakahakat. Merkittävimpiä tuloksia kahakoinnista olivat: Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Itä-Afrikan sota toisessa maailmansodassa alkoi Itä-Afrikassa kesäkuussa 1940 brittiläisen kansainyhteisön ja etiopialaisten joukkojen sekä Italian välillä. Italian Itä-Afrikkaan sijoitetut joukot ylittivät heinäkuun alussa Sudanin rajan pakottaen Kassalaan sijoitetun varuskunnan vetäytymään. Italialaiset valtasivat myös Gallabatissa olleen linnakkeen sekä Ghezzan, Kurmukin ja Dumboden kylät. Eteneminen kuitenkin tyrehtyi polttoaineen puutteen vuoksi ja joukot keskittyivät linnoittamaan valtaamansa alueet. Italian joukot olivat eristyksissä kotimaahansa ja siten niiden huolto oli heikkoa. Italialaiset kykenivät valtaamaan taisteluiden alettua Brittiläisen Somalimaan. Richard O’Connor
Sir Richard Nugent O’Connor () oli englantilainen kenraali, joka komensi liittoutuneiden joukkoja Afrikan rintamalla toisen maailmansodan alkuvuosina. Hän johti operaatio Compassia, jossa hänen joukkonsa tuhosivat täydellisesti paljon suuremman italialaisen armeijan. Tämä voitto melkein ajoi akselivallat Afrikasta, joten Adolf Hitler lähetti Erwin Rommelin komentaman Saksan Afrikan armeijan Afrikkaan. O’Connor jäi myöhemmin vangiksi ja oli kaksi vuotta italialaisella sotavankileirillä, josta hän kuitenkin onnistui pakenemaan vuonna 1944. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Italian sodanjulistamista seuranneena päivänä 11. kesäkuuta 1940 alkoivat rajakahakat Italian Libyaan sijoitettujen joukkojen ja brittien Egyptiin sijoitettujen joukkojen välillä. Näistä merkittävin oli Fort Capuzzon linnakkeen valtaus. Italian historia
Vuonna 1929 Mussolini allekirjoitti katolisen kirkon kanssa ns. lateraanisopimukset, jotka johtivat pikkuruisen Vatikaanivaltion muodostamiseen paavin alaisuuteen ja lopettivat vuodesta 1870 jatkuneen skisman paavin kanssa. Mussolini oli aluksi varsin hyvissä väleissä Britannian ja Ranskan kanssa, mutta Italian valloittaessa Etiopian vuosina 1935–1936, suhteet länsimaihin viilenivät. Tämän sekä ideologisten yhtäläisyyksien vuoksi Italia suuntautui Adolf Hitlerin natsi-Saksaan, ja muodosti Saksan kanssa Berliinin–Rooman akselin. Saksan liitettyä itseensä Tšekkoslovakian ilmoittamatta suunnitelmasta Italialle, katsoi Italia olevansa akselin vähempiarvoinen jäsen, ja Mussolini päätti liittää Italiaan Albanian. Albania miehitettiin 7. huhtikuuta 1939, sen kuninkaaksi tuli Italian kuningas Viktor Emanuel III ja sinne muodostettiin fasistihallitus. Italian ja Saksan liitto vahvistui terässopimuksella 22. toukokuuta 1939. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Toisessa maailmansodassa Britannia oli yksi liittoutuneista, jälleen yhdessä Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain kanssa Saksaa vastaan. Kun Saksa hyökkäsi Puolaan, Britannia julisti antamiensa turvatakuiden mukaisesti Saksalle sodan 3. syyskuuta 1939. Sodan levitessä Belgiaan britit onnistuivat evakuoimaan suuren osan joukkojaan Dunkerquesta kanaalin yli. Saksalaiset kävivät brittejä vastaan kiivasta ilmasotaa, mutta taistelu Britanniasta ei onnistunut eikä Saksa miehittänyt Britanniaa. Pohjois-Afrikassa britit torjuivat italialaiset Egyptissä, ja joutuivat taistelemaan myös avuksi tulleita saksalaisia vastaan. Sota Välimerellä käsitti myös laajaa laivastosodankäyntiä, ja lentokoneet operoivat lentotukialuksilta. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Liittoutuneiden sotatoimista vastasi alkuvaiheessa brittiläisen Kansainyhteisön joukot vahvennettuna eri Euroopan pakolaishallitusten joukoilla. Yhdysvallat liittyi sotaan 1941 ja se osallistui Pohjois-Afrikan sotatoimiin 11. toukokuuta 1942 alkaen. Toinen maailmansota
Pohjois-Afrikka käsitti myös laajaa laivastosodankäyntiä. Brittien selviytyminen oli kiinni laivasaattueista, joita saksalaiset lentokoneet ja Italian laivasto kykenivät häiritsemään. Vaikka Italian laivastoa ei katsottu kovin todennäköiseksi uhaksi, sillä oli käytössä kuitenkin riittävästi aluksia pitämään Kuninkaallinen Laivasto varpaillaan Välimerellä. Siksi britit järjestivät ilmaiskun Taranton satamaan lentotukialukselta. Lentokoneet oli varustettu pommein ja torpedoin, ja ne lamauttivat italialaisen pintalaivaston lähes täysin vain kahden Swordfish-koneen tappiolla. Operaatio Ruskea
Operaatio Ruskea () oli toisessa maailmansodassa Saksan suunnitelma Ranskan valtaamiseksi yhdessä Italian kanssa. Operaatiota ei toteutettu saksalaisten aloitettua operaatio Keltaisen () 10. toukokuuta 1940. Operaatio Punainen, joka aloitettiin 5. kesäkuuta, toteutti osan suunnitelmasta. Albanian valtaus
Albanian valtaus oli Italian kuningaskunnan Albanian miehitys keväällä 1939, puolisen vuotta ennen toisen maailmansodan alkua. Sota alkoi 7. huhtikuuta 1939 ja se päättyi Italian voittoon 12. huhtikuuta. Syynä oli Italian diktaattorin Benito Mussolinin halu kompensoida Italialle Saksan aluelaajennuksia (Itävallan liittäminen Saksaan ja Tšekkoslovakian miehitys), jotta Italia ei jäisi liittolaisensa varjoon. Taisteluissa kaatui 160 albanialaissotilasta, mukaan lukien joukkojen komentaja Mujo Ulqinaku, ja 25–400 italialaissotilasta. Miehityksen seurauksena Albanian kuningas Zogu I lähti maanpakoon, ja maasta muodostettiin Italian hallitsema Albanian protektoraatti. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Liittoutuneet jatkoivat hyökkäystään Italian mantereelle, kun brittijoukot iskivät operaatio Baytownissa Italian saappaan kärkeen 3. syyskuuta. Italia antautui 8. syyskuuta, mutta saksalaisjoukot olivat valmistautuneet sotatoimiin ilman liittolaistaan. Yhdysvaltain johtama maihinnousu operaatio Avalanche tehtiin Salernoon 9. syyskuuta ja saman aikaisesti brittijoukot nousivat maihin Tarantossa operaatio Slapstickissä. Vaikea maasto oli suotuisa puolustajalle, mikä hidasti joukkojen etenemistä. Maihinnousseet joukot kuitenkin työnsivät saksalaisjoukkoja kohti pohjoista. Italian Itä-Afrikka
Sota alkoi italialaisten hyökkäyksillä brittiläisiä siirtomaita vastaan. Sodan alussa italialaisten menestys oli hyvä: lukuisat Etiopian ja Sudanin välistä rajaa lähellä olevat kaupungit joutuivat italialaisten käsiin ja parhaimmillaan italialaiset olivat vain 300 kilometrin päässä Khartumista – tasangolla kyseisen matkan ylittäminen moottoroiduilla ajoneuvoilla olisi ollut päivien kysymys. Brittiläinen Somalimaa antautui 3. elokuuta, vain muutama viikko sodan alkamisen jälkeen. Pohjois-Afrikan rintama (toinen maailmansota)
Liittoutuneet aloittivat vastahyökkäyksen, operaatio Brevityn, yrittäessään työntää akselivaltojen joukot takaisin. Seuraavassa operaatio Battleaxessa pyrittiin laukaisemaan Tobrukin saarto, missä epäonnistuttiin. Näiden operaatioiden aikana liittoutuneiden joukkoja organisoitiin uudelleen. Lähi-idän alueen johtajaksi Claude Auchinleckin tilalle saapui Archibald Wavell ja läntisen aavikon joukkoja täydennettiin toisella armeijakunnalla muodostettaessa alueen joukoista brittiläinen 8. armeija, jossa oli brittiläisiä, australialaisia, intialaisia, uusiseelantilaisia ja etelä-afrikkalaisia joukkoja. Lisäksi siihen kuului prikaati Vapaan Ranskan joukoista.
Vasta perustettu 8. armeija aloitti 18. marraskuuta 1941 operaatio Crusaderin, joka oli samalla liittoutuneiden kolmas yritys murtaa Tobrukin piiritys. Tammikuussa 1942 liittoutuneet olivat vallanneet akselivaltojen aiemmin valtaamat alueet takaisin ja etulinja oli siirtynyt El Agheilaan.
Akselivaltojen saatua täydennyksiä Tripolista joukot aloittivat hyökkäyksen voittaen liittoutuneet kesäkuussa Gazalan taistelussa ja vallaten Tobrukin. Akselivaltojen joukot työnsivät 8. armeijan takaisin Egyptin rajan taakse aina 140 kilometrin päähän Alexandriasta, kunnes heidät pysäytettiin ensimmäisessä El Alameinin taistelussa. Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Saksalaiset, joilla oli käytettävissään laskuvarjojääkäreitä ja Brandenburg-rykmentti, aloittivat vastahyökkäyksen vallaten Kosin kahdessa päivässä lokakuun alussa. Ilmaiskut, joita tehtiin viidenkymmenen päivän ajan, ennakoivat hyökkäystä Lerokselle. Saarta puolustivat Italian armeijan amiraali Mascherpan komentamat joukot brittiläisten apujoukkojen tuloon saakka. Saksalaiset nousivat maihin 12. marraskuuta vallaten saaren neljässä päivässä. Jäljelle jääneet brittivaruskunnat evakuoitiin Lähi-Itään. Dodekanesia
Kun Italian ja Turkin sota alkoi 22. syyskuuta 1911 Libyassa, saaret julistautuivat itsenäiseksi nimellä "Dodekanesian federaatio". Uusi itsenäinen Dodekanesian valtio joutui kuitenkin Italian alaisuuteen. Italia miehitti koko Dodekanesian vuonna 1912 lukuun ottamatta pientä Kastelórizoa, joka joutui myöhemmin Ranskan alaisuuteen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kreikan pääministeri Elefthérios Venizélos ja Italian ulkoministeri Tommaso Tittoni allekirjoittivat 27. heinäkuuta 1919 sopimuksen, jossa Italia luopuisi omistuksistaan Dodekanesiassa Ródosta lukuun ottamatta. Seuraavan vuoden heinäkuussa Italian uusi pääministeri Giovanni Giolitti irtisanoutui sopimuksesta ja 10. elokuuta solmitussa Sèvresin rauhansopimuksessa Dodekanesia jäi osaksi Italiaa. Alankomaiden valtaus
Alankomaiden valtaus oli toisessa maailmansodassa osa Saksan armeijan operaatio Keltaista (), joka sisälsi hyökkäyksen Benelux-maihin ja Ranskaan. Hyökkäys alkoi 10. toukokuuta 1940. Alankomaiden asevoimien pääosa antautui 14. toukokuuta, mutta pieni osa jatkoi taistelua Zeelandissa vielä 17. toukokuuta saakka. Libyan historia
Toisen maailmansodan aikana Libyassa käytiin vuosina 1941-1943 jatkuvia taisteluja. Britit valtasivat Libyan Egyptiin pyrkineiltä italialaisilta ja heitä tukemaan tulleilta saksalaisilta joukoilta. Sodan jälkeen maa jäi Yhdistyneiden kansakuntien valvontaan, mutta maassa oli edelleen myös paljon italialaisia.
Yhdistyneiden kansakuntien päätöksen mukaisesti Libyasta tuli itsenäinen 24. joulukuuta 1951. YK:n yleiskokous oli hyväksynyt jo 21. marraskuuta 1949 päätöslauselman, jonka mukaan Libyan piti itsenäistyä vuoden 1952 uudenvuodenpäivään mennessä. Suurmestarin palatsi
Italia valloitti Ródoksen vuonna 1912. Miehittäjät korjasivat suurmestarin palatsin vuonna 1937 Italian kuningas Viktor Emanuel III:n ja diktaattori Benito Mussolinin kesäasunnoksi, mutta nämä eivät palatsiin koskaan ehtineet, koska toinen maailmansota alkoi vuonna 1939. Balkan toisessa maailmansodassa
Benito Mussolinin astuttua valtaan Italia pyrki jälleen vuodesta 1925 alkaen hallinnoimaan aluetta. Albaniasta tuli 1928 kuningaskunta, jonka ensimmäisenä hallitsijana oli klaanijohtaja ja entinen pääministeri nimellä Zog I. Hallitsija ei kuitenkaan kyennyt estämään Italiaa puuttumasta maan sisäpolitiikkaan. Italian joukot valloittivat 7. huhtikuuta 1939 Albanian liittäen alueen Italian maakunnaksi. Italian historia
Liittoutuneiden hitaasti pakottaessa saksalaisia pohjoista kohti, virallinen hallitus julisti viimein sodan Saksalle. Samalla antifasistinen kansanliike vahvistui ja aiheutti ongelmia saksalaisille. Lopulta liittoutuneet olivat huhtikuussa 1945 työntäneet saksalaiset pois Italiasta. Italian sotamenestys toisessa maailmansodassa oli jotain yksittäisiä poikkeuksia lukuun ottamatta heikkoa. Fasistit olivat siis täydellisesti epäonnistuneet tärkeimpänä pitämässään tehtävässä, Italian muuttamisessa sotilasmahdiksi. Italian karabinieerit
Pääministeri Benito Mussolinin (1922–1943) fasistihallinnon aikana karabinieerit kunnostautuivat poliisivoimien osana opposition tukahduttamistoimissa. Samoihin aikoihin Afrikan italialaisen poliisin osana (pääasiassa 1930-lopulla) he ottivat osaa julmuuksiin Italian Itä-Afrikassa Abessinian sodan aikana. Toisen maailmansodan aikana he toimivat sotilaspoliisina ja partisaanien vastaisessa työssä miehitetyssä Jugoslaviassa. Franz Bäke
Toinen maailmansota alkoi 1. syyskuuta 1939 Saksan hyökkäyksellä Puolaan. Bäke palveli edelleen 65. panssaripataljoonassa. Hyökkäyksen alussa hän johti kevyttä rivistöä, kunnes sai siirron joukkueenjohtajaksi pataljoonan 2. komppaniaan. Tšekkiläisvalmisteisilla 35 tonnin panssarivaunuilla varustettu pataljoona liitettiin 12. syyskuuta panssarikenraali Werner Kempfin johtamaan 1. kevyeen divisioonaan, jonka osana se suoritti tehtävänsä Puolan valtauksessa loppuun. Pohjois-Afrikka
Vanhalla ajalla Pohjois-Afrikassa sijaitsivat muinainen Egypti ja Karthago. Myöhemmin koko alue kuului Rooman valtakuntaan, jonka hajottua vandaalit valloittivat sieltä alueita. 640-luvulla arabit valloittivat Pohjois-Afrikan, ja he ovat siellä nykyäänkin valtaväestönä. Myöhemmin alue oli Osmanien valtakunnan alaisuudessa. 1800-luvulla sen valloittivat Ranska, Italia ja Espanja siirtomaikseen. Vuosina 1940–1943 Pohjois-Afrikassa sodittiin toisen maailmansodan taisteluja. Alueen maista Egypti itsenäistyi vuonna 1922, muut 1950- ja 1960-luvuilla. Afrikan taistelut (ensimmäinen maailmansota)
Sotatoimet alkoivat elokuussa 1914. 15. elokuuta Saksan joukot tulittivat Belgian Kongon kyliä. 22. elokuuta Saksan sota-alue Tanganjikajärvellä avasi tulen Albertvillen satamaan. Syyskuussa saksalaiset tekivät sotaretkiä brittiläiseen Itä-Afrikkaan Keniaan ja Ugandaan. Lettow-Vorbek kokosi myös pienen laivaston Victoriajärvelle. Britit lähettivät tykkiveneitä rautateitse järvelle ottamaan sen haltuunsa sekä kaksi prikaatia Intian armeijan joukkoja, joilla he yrittivät maihinnousua Tangaan 2. marraskuuta 1914, mutta saksalaiset pysäyttivät joukot tarkalla tykkitulella, ja ne joutuivat vetäytymään kolmen päivän kuluttua. Italian Itä-Afrikka
Marraskuussa 1940 britit aloittivat Sudanissa oman vastahyökkäyksensä 7 000 miehen voimalla panssarivaunujen tuella. Italialaisten ilmaherruus kuitenkin tyrehdytti hyökkäyksen nopeasti ja britit menettivät yli 150 miestä kuolleina ja haavoittuneina. Saman vuoden joulukuussa marsalkka Grazianin hyökkäys Pohjois-Afrikassa tyrehtyi ja britit alkoivat työntää italialaisia takaisin kohti Libyaa. Puolan offensiivi
Puolan offensiivi, Puolan taistelu, taistelu Puolasta, Puolan valtaus, Saksan–Puolan sota 1939 tai Puolan sotaretki, saksalaiselta koodinimeltään Fall Weiß (’"Tapaus valkoinen"’) oli toisen maailmansodan aloittanut Saksan hyökkäys Puolaan 1. syyskuuta 1939. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska julistivat sen jälkeen Saksalle sodan Puolalle antamiensa turvatakuiden mukaan. Balkan toisessa maailmansodassa
Hitler aloitti Kreikan valtauksen suunnittelun marraskuussa 1940 Britannian miehitettyä Kreetan ja Lemnoksen. Hän antoi 13. joulukuuta määräyksen maaliskuussa 1941 toteutettavasta operaatiosta (). Operaation tavoitteeksi oli määritetty lentotukikohtien, joilta kyettäisiin toimimaan Romanian öljykentille, käytön estäminen liittoutuneilta. Decima Flottiglia MAS
Decima Flottiglia MAS aloitti taistelutoimintansa 10. kesäkuuta 1940 Italian liittyessä toiseen maailmansotaan. Kolmessa vuodessa yksikkö upotti 72 190 tonnia liittoutuneiden sotalaivoja ja 130 572 tonnia kauppalaivoja. Tärkeimpiin upotuksiin kuuluivat muun muassa brittilaivaston "HMS Valiant", "HMS Queen Elizabeth" ja "HMS York". Operaatio Husky
Operaatio Husky oli koodinimi liittoutuneiden joukkojen maihinnousulle Sisiliaan 9.–10. heinäkuuta 1943. Maihinnousua seurasivat kuuden viikon taistelut saaren hallinnasta. Se aloitti liittoutuneiden hyökkäyksen Italiaan toisessa maailmansodassa. Toinen maailmansota
Myös Italiassa koettiin sodan jälkeen vakavia talousvaikeuksia, ja vuosina 1919 ja 1920 ("Biennio rosso") pelättiin sosialistien vallankumousta. Vaara väistyi kun kuningas Viktor Emanuel III kutsui vuonna 1922 fasistien johtaja Benito Mussolinin muodostamaan hallitukset. Fasisteilla oli ollut oma puolisotilaallinen joukkonsa, jonka avulla he taistelivat anarkisteja, kommunisteja ja sosialisteja vastaan. Muutamassa vuodessa Mussolini hankki itselleen diktaattorin valtuudet ja muutti Italian poliisivaltioksi. Operaatio Herkules
Operaatio Herkules (, ) oli Saksan ja Italian suunnitelma Maltan valtaamiseksi toisessa maailmansodassa. Valtauksen tarkoitus olisi ollut turvata akselivaltojen huoltoreitit Italiasta Pohjois-Afrikkaan. Suunnittelu alkoi 29.–30. huhtikuuta 1942, jolloin Saksan ja Italian sodanjohdot keskustelivat operaation toteutuksesta. Erwin Rommel kannatti operaatiota, mutta Hermann Göring vastusti sitä laskuvarjojoukkojen Kreetan taistelussa kärsimien tappioiden vuoksi. Operaatio oli tarkoitus toteuttaa heinäkuussa 1942, mutta maltalaisten puolustustaistelu saarron aikana ja akselivaltojen kärsimät tappiot Pohjois-Afrikan rintamalla johtivat suunnitelman hylkäämiseen marraskuussa 1942. Hans Jeschonnek
Hieman aiemmin Jeschonnek oli huolehtinut Luftwaffen tilanteesta, koska hän ei pitänyt sitä valmiina mahdolliseen pitkittyneeseen sodankäyntiin. Hitler oli luvannut, että sota tulisi syttymään aikaisintaan 1942 ja hän oli uskonut sen. Saksa hyökkäsi kuitenkin Puolaan 1. syyskuuta 1939 ja toinen maailmansota alkoi. Sodan alussa lyhytaikaisen keskitetyn iskun ja maavoimien tukemisen doktriinit, joihin Jeschonnek uskoi ja joita hän oli edesajanut, toimivat hyvin. Saksa saavutti voittoja ja valtasi verrattain nopeasti Puolan, Norjan, Ranskan, Belgian, Alankomaat, Jugoslavian, Kreikan ja Kreetan, ja Saksan ilmavoimat oli tuntuvasti mukana jokaisessa operaatiossa. Italian sosiaalinen tasavalta
Italian vasta syrjäytetty fasistijohtaja Benito Mussolini oli syyskuussa 1943 pelastettu vankeudesta Apenniineilta Saksaan. Italialla meni toisessa maailmansodassa samalla huonosti, sillä liittoutuneet miehittivät jo Sisiliaa. Saksan Italian-suurlähettiläs Rudolf Rahn esitteli 23. syyskuuta 1943 Italian hallituksen, jossa valtionpäämies Mussolini oli myös pääministeri. Muita tärkeitä ministereitä olivat sisäministeri Guido Buffarini Guidi ja sotaministeri marsalkka Graziani. Mussolini lensi Italiaan, ja hän piti hallituksen ensimmäisen kokouksen 27. syyskuuta. Saksalaiset sijoittivat hänet Gardajärven rannalle Gargnanoon. Uusi tasavalta sai kutsumanimensä "Salòn tasavalta" lähimmästä kaupungista Salòsta. Italian siirtomaat
Lokakuussa 1935 Mussolinin johtama Italia käynnisti Toisen Italian-Abessinian sodan ja hyökkäsi Abessiniaan (Etiopia). Keisari Haile Selassie pakeni pääkaupunki Addis Abebasta 2. toukokuuta 1936 ja 5. toukokuuta italialaiset valtasivat kaupungin. Italialaiset yhdistivät Eritrean, Italian Somalimaan ja Abessinian uudeksi yhdeksi hallintokokonaisuudeksi nimeltä Italian Itä-Afrikka (). Välimeren, Lähi-idän ja Afrikan sotatoimialue toisessa maailmansodassa
Saksalaiset vetäytyivät niin kutsuttuun talviasemaan, jonka edustalle liittoutuneiden joukot pysäytettiin. Linjan taakse Anzioon tehtiin maihinnousu, jotta linja saataisiin murrettua. Maihinnousu ei kuitenkaan tuottanut haluttua tulosta, vaan linja murrettiin keväällä 1944 kovien taistelujen jälkeen Montecassinossa. Joukkojen jatkaessa etenemistä Rooma vallattiin kesäkuussa. Somalian historia
Mussolinin aikana Italian joukot hyökkäsivät Abessiniaan 1935 ja elokuussa 1940 brittiläiseen Somalimaahan. Britit hyökkäsivät tammikuussa 1942 vapauttaakseen Italian miehittämät alueet, jotka vallattiin muutamassa kuukaudessa. Somalialaisten asuttama Ogadenin alue luovutettiin Etiopialle. Brittimiehitys kesti vuoteen 1950, jolloin alue luovutettiin YK:n päätöksellä Italialle kymmeneksi vuodeksi. 1. heinäkuuta 1960 Italia antoi itsenäisyyden Somalimaalle. Heti itsenäistyttyään Somalimaa yhdistyi Brittiläisen Somalimaan kanssa. Italian hyökkäys Egyptiin
Italian julistettua sodan aloitti kumpikin osapuoli 11. kesäkuuta tiedusteluhyökkäykset toisen hallitsemalle alueelle. Mussolini antoi 10. elokuuta Grazianille käskyn hyökkäyksestä. Graziani määräsi 10. armeijan komentajan Bertin olemaan valmiina etenemään 27. elokuuta. Badoglio oli luvannut lisää kuljetuskalustoa ja huoltotäydennyksiä joukoille, mutta niitä ei oltu toimitettu. Graziani määräsi 8. syyskuuta hyökkäyksen aloitettavaksi seuraavana päivänä, sen jälkeen kuin Mussolini oli uhannut erottaa hänet.