Missä taistelussa hunnien kuningas Attila kaatui?
Attila
Attila kuoli häitään viettäessään Roomasta perääntymisen jälkeisenä vuonna. Hänen kuolemastaan ei ole varmaa tietoa, mutta kerrotaan, että morsian, kaunis Hildigun, itse pisti häntä puukolla sydämeen kostaakseen oman ryöstönsä. Toinen versio Attilan kuolemasta kertoo, että hän tukehtui hääyönään omaan vereensä rajun nenäverenvuodon seurauksena. Attilan valtakunta hajosi hänen kuoltuaan. Hunnit ajettiin takaisin itään, ja monet alamaiskansat lähtivät kukin omalle taholleen.
Haltia (Arda)
Fëanorin johdolla "noldor" hyökkäsivät Morgothia vastaan ja tästä alkoi Kivien Sota, jonka aikana suurin osa haltioista ja heidän valtakunnistaan tuhoutui. Fëanor kaatui taistelussa ja ennen kuolemaansa kirosi Morgothin. Kääpiöt murhasivat Elu Thingolin ja murheissaan Melian palasi Kuolemattomille Maille, minkä jälkeen kääpiöt ja Fëanorin pojat tuhosivat Doriathin. Viimeisenä tuhoutui Gondolinin valtakunta Morgothin örkkien piirittämänä ja sitä hallinnut kuningas Turgon sai surmansa. Unkarin ja osmanien sodat
Toistuvat taistelut kiihtyivät jälleen sodaksi vuonna 1441. Murad II hyökkäsi Valakiaan. János Hunyadi saavutti useita merkittäviä voittoja osmaneista Unkarissa, Valakiassa ja Bulgariassa ja kuningas Vladislav III löi heidät Kunovitsan taistelussa vuonna 1443, mikä päätti osmanien hegemonian Balkanilla. Osmanit suostuivat rauhaan vuonna 1444 jossa Serbia luovutettiin Unkarille. Gupta-valtakunta
Gupta-valtion loiston kausi jatkui Chandragupta II:n pojan Kumaragupta I:n aikana. Melkein koko hänen hallituskautensa oli rauhan aikaa, ja kauppa ja taiteet kukoistivat. 400-luvun puolessavälissä luoteesta ilmaantui kuitenkin vakava uhka. Kansainvaellukset tuntuivat myös Intiassa, kun hunneihin kuuluva paimentolaiskansa, jota Guptat kutsuivat nimellä huna, hyökkäsi maahan. Kumaragupta oli vaikeuksissa hyökkääjien kanssa, mutta hänen poikansa Skandagupta aiheutti valtaistuimelle noustuaan hunneille niin murskaavan tappion, että valtakunnan turvallisuus oli taattu. Tätä voidaan pitää Intian historian suurimpana sotilaallisena saavutuksena: Euroopassa vastaavat paimentolaiskansat raunioittivat rappiolla olleen Länsi-Rooman sen perinteikkäästä ja tehokkaasta armeijasta huolimatta. Skandagupta palautti siten valtakunnan entiseen vahvuuteensa, vuoteen 455 mennessä hunnit oli ajettu pois. Rauhan aika ja kulttuurin kukoistus jatkui vielä 400-luvun lopulle asti. Mitanni
Mitanni oli menettänyt valloituksensa. Shuppiluliuma lähetti vävynsä, Mattivaza-nimisen prinssin vasalliksi Hanigalbatiin eli Mitanniin. Assyria alisti Mitannin vasallikseen noin 1360 eaa., kun sen kuningas Assur-uballit hyökkäsi maahan. Assyriassa oli Babylonin kassiittien aiheuttamia vaikeuksia. Mitannin kuningas Shattuara I ryhtyi kapinaan Assyrian Adad-Nirari I:stä vastaan. Adad-Nirari voitti Shattuaran, joka vannoi vasallivalan. Alaanit
Hunnit voittivat alaanit 375. Osa alaaneista liittyi hunneihin, mutta suurin osa pakeni länteen ja sulautui vandaaleihin tai sveeveihin. Attila
Jo ennen ryhtymistään sotaan Länsi-Rooman keisarikuntaa vastaan Attila oli liitossa Eurooppaa ryöstelleiden vandaalien kanssa, jotka olivat siirtyneet Espanjasta Afrikkaan ja ryöstelivät sieltä meritse Välimeren rannikoita. Epäluuloinen vandaalien kuningas Geiserik leikkautti nenän ja korvat poikansa vaimolta, länsigoottien kuninkaan Teoderikin tyttäreltä. Teoderikin kostoa peläten Geiserik liittoutui vielä lujemmin Attilan kanssa. Attilaa vastaan puolestaan länsigootit uudistivat ja vahvistivat vanhan liittonsa roomalaisten kanssa. Kansainvaellusaika
Usein kansainvaellusten käynnistäjäksi mainitaan hunnien hyökkäys Aasiasta Eurooppaan. Hunnit olivat yksi niistä monista aroseutujen paimentolaiskansoista, jotka ovat historian saatossa tunkeutuneet länteen. Paimentolaiskansat eivät milloinkaan edenneet pysyvästi Unkarin aroja lännemmäs, mutta ryöstöretkiä ne tekivät kauemmaksikin. Hunnien mahti hiipui kuningas Attilan kuoleman jälkeen. Toinen paimentolaiskansa, avaarit, perustivat 500-luvulla Unkarin tienoille valtakunnan, joka pysyi pystyssä pari sataa vuotta. Attila
Attilasta on tullut legendaarinen hahmo Euroopan historiassa. Suurimmassa osassa Länsi-Eurooppaa häntä on pidetty julmuuden ja ahneuden perikuvana. Attila on keskeinen hahmo kolmessa saagassa ja Nibelungein laulussa. Ašina
Ensimmäinen legenda on mielenkiintoinen sikälikin, että siinä mainitaan, että ”Sukuhaara laajeni Hunnun läntiseltä alueelta hyvin kauas länteen” eli siinä mainittiin hunni Attilan valtakunnasta. Tämän haaran naapurit tuhosivat niin tarkasti, että jäljellä jäi vain yksi kymmenvuotias poika, jolta viholliset hakkasivat irti kädet ja jalat sekä ruho viskattiin suolle. Siellä hän saattoi raskaaksi susinaaraan. Poika jäi vaivoin henkiin ja susinaaras juoksi Altai-vuoristoon, jossa se synnytti 10 poikaa. Näin suku lisääntyi hyvin nopeasti ja muutaman sukupolven kuluttua Arslan-šad (Asjan-še kiinaksi translitteroituna) lähti joukkoineen luolasta ja tunnusti itsensä zhuahanin kaanin vasalliksi. Näin ollen tämän legendan mukaan altailaiset turkit polveutuvat läntisistä hunneista, mutta eivät suoraan vaan myyttisen susinaaraan kautta. Jos lasketaan, että läntiset hunnit hävitettiin vuonna 468, niin turkkilaisten esiintyminen kansana jo vuonna 545 olisi varsin ihmeellistä, että he olisivat lisääntyneet niin nopeasti muutamassa sukupolvessa.
Toisen legendan mukaan turkkilaiset periytyvät so-suvusta ja naarassudesta. So-suvun lähes kaikki jäsenet kuolivat legendan mukaan omaa tyhmyyttään, vaikka ei selitetä miten se tapahtui. Susinaaraalta jäi 4 lastenlasta. Ensimmäinen muuttui joutseneksi, toinen muutti Abu- ja Gjan-jokien välille Tsigu-nimisenä sekä kolmas ja neljäs muuttivat Tšue-joelle Etelä-Altaille. Tämän legendan on selvittänyt N. A. Aristov, joka vertasi So-legendaa So-suvun syntyyn kumandineilla (Pohjois-Altailainen heimo) Bie-joen varrella. Siinä ensimmäinen pojanpoika liittyi lebedinien heimoon (ku-kizhit) sekä toinen liittyi kirgiiseihin, jotka asuivat Abakan-joen ja Jenisein välillä. Vanhimman pojan pojanpoika oli ensimmäisen legendan Asjan-še. Siinä nämä legendat ovat yhteneväisiä. Hunnit
Attilan kuoltua vuonna 453 hunnien valtakunta hajosi. Mulan (vuoden 1998 elokuva)
Shang tekee työtä käskettyä, ja ennen pitkää joukot saapuvat erääseen poltettuun kylään. Kylässä he saavat tietää, että hunnit ovat tappaneet kenraali Lin ja tämän miehet. Poistuessaan vakavina kylästä Shangin joukot saavat kimppuunsa vuorilla väijyvät hunnit. Nokkela Mulan aiheuttaa lumivyöryn, joka hautaa suurimman osan hunneista lumen alle. Voitosta huolimatta Mulan haavoittuu taistelussa, minkä seurauksena hänen huijauksensa paljastuu. Vaikka Kiinan laki määräisi surmaamaan Mulanin, Shang hylkää Mulanin vuorille ja jatkaa sitten joukkoineen kohti Keisarillista kaupunkia kertoakseen hunnien tappiosta. Lumivyöry ei kuitenkaan tapa kaikkia hunneja, minkä Mulan saa todeta nähdessään Shan Yun ja useiden muiden hunnisotureiden ilmestyvän esiin lumen alta. Hunnit lähtevät kohti Keisarillista kaupunkia aikomuksenaan kaapata keisari. Clontarfin taistelu
Taistelun molemmat osapuolet olivat kärsineet suuret tappiot. Kokonaisuudessaan taistelua voidaan pitää irlantilaisten Pyrrhoksen voittona. Ulsterin annaalien mukaan viikingit menettivät 6 000 miestä kaatuneina tai hukkuneina, muitta lukemaa ei voi pitää luotettavana. Joka tapauksessa taistelun aikalaiset pitivät taistelua oman aikansa mittakaavassa erityisen suurena ja verisenä. Monet merkkihenkilöt saivat surmansa taistelun aikana. Kaatuneiden joukossa oli Leinsterin kuningas Máel Mórda, Orkneysaarten jaarli Sigurd, sekä Brianin poika Murchad. Brianin joukot olivat voittaneet, mutta ne eivät kyenneet valtaamaan Dublinia, jota hallitsi edelleen sen kuningas Sigtrygg. Juthungit
Juthungit hyökkäsivät Italiaan vuonna 259, mutta Marcus Simplicinius Genialis löi heidät seuraavana vuonna lähellä Augsburgia. Tämä mainitaan muistomerkissä, joka löydettiin vuonna 1992. Suunnilleen näihin aikoihin roomalaiset menettivät Limesin alueen germaaneille. Vuonna 271 juthungit hyökkäsivät uudelleen Italiaan, mutta keisari Aurelianus kukisti heidät Ticinumissa. Juthungit ja alemannit ryöstelivät Rooman Raetian provinssia vuosina 356-358 tuhoten muun muassa Castra Reginan linnoituksen. Vuonna 383 alaanit ja hunnit löivät juthungien armeijan Raetiassa. Myöhemmin roomalainen kenraali Flavius Aëtius taisteli myös juthungeja vastaan Raetiassa. Amfissa
Alarikin johtamat visigootit tuhosivat Amfissan vuonna 396 jaa. ja Attilan johtamat hunnit vuonna 448. Kunaksan taistelu
Taistelu käytiin Eufratin rannalla noin 70 km Babylonista pohjoiseen. Kreikkalaiset palkkasoturit löivät vastassaan olleet persialaiset, mutta Kyyros itse kaatui taistelussa, Ksenofonin mukaan yrittäessään surmata veljensä Artakserkseen. Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia (elokuva)
Helmin syvänteen taistelu alkaa, kun linnoitusta puolustavat jousimiehet ampuvat uruk-haiden keskuuteen nuolisateen, joka surmaa useita sotilaita niiden riveistä. Ulkomuuria vasten nousee useita tikkaita, joita pitkin uruk-hait nousevat puolustajien kimppuun. Rohirrim, Aragorn ja hänen kumppaninsa pitävät aluksi hyökkäyksen kurissa. Sitten Sarumanin kehittämät karkeat räjähteet räjähtävät ja jättävät muurin aukon, josta uruk-hait pääsevät sisään ulkolinnoitukseen. Aragornin ja Gimlin yrityksistä huolimatta uruk-hait tunkeutuvat pääportin lävitse ja linnake on pian valloitettu. Haldir saa surmansa, ja muutamat eloonjääneet haltiat perääntyvät. Ämyrilinnassa urukit ovat kavunneet muurien yli ja murtaneet portin pakottaen puolustajat vetäytymään linnakkeen keskustorniin. Samaan aikaan Fangornissa Puuparta ja muut entit ovat päättäneet olla osallistumatta sotaan. Pippin kuitenkin johdattaa Puuparran siihen Fangornin metsän osaan, joka on lähellä Rautapihaa ja jonka Saruman on vastikään tuhonnut. Puuparta raivostuu Sarumanin petoksesta ja määrää entit kostamaan tuhotyön. Entit kokoontuvat ja aloittavat ”enttien viimeisen marssin” kohti Rautapihaa. Aquincum
400-luvun alussa roomalaiset tyhjensivät kaupungin, ja roomalaisten valta Pannoniassa päättyi lopullisesti hunnien hyökkäyksiin. Attilan johtamat hunnit valloittivat Aquincumin vuonna 409 ja koko Pannonian 433. Buda
Buda on Tonavan halkoman Budapestin läntinen puoli, joka sai nimensä hunni Attilan veljen mukaan. Buda käsittää noin kolmasosan Budapestistä ja on maastostaan mäkistä. Budan merkittävin maamerkki on Budan linna. Viiden armeijan taistelu
Lännestä lensi kotkia myrskytuulen lailla taisteluun, ja ne iskivät hiisien rivistöön raadellen heitä kuolettavasti ja heittäen heidät alas vuoren rinteiltä. Hiisillä oli silti vielä ylivoima. Ihmisten, kääpiöiden ja haltioiden kannalta viime hetkillä taisteluun liittyi heidän puolelleen itse Beorn valtaisan karhun hahmossa. Beorn heitteli hukkia ja hiisiä kuin olkia ja höyheniä. Hän kantoi taistelutantereelta pois kuolettavasti haavoittuneen Thorinin. Thorinin haavoittumisesta raivostunut Beorn mursi yksin Bolgin henkivartioston ja surmasi itse Pohjoisen Hiisien komentajan Bolgin. Schuinshoogten taistelu
Seuraavana päivänä brittien palatessa hautaamaan kaatuneensa, he huomasivat buurien olevan tekemässä samaa, mutta yhteenottoa ei tapahtunut. 8 kuollutta buuria haudattiin "Geelhoutboomin" farmille noin 5 km taistelupaikasta länteen. Britit menettivät 7 upseeria ja 69 miestä minkä lisäksi 68 haavoittui. Miehet haudattiin taistelupaikalle, upseerien ruumiit kuitenkin kaivettiin ylös 4 päivää myöhemmin ja haudattiin uudelleen Fort Amielissa. Tappio piinasi Colleytä koko loppusodan, ja vaikka hän vastaanotti apujoukkonsa, hänen miehensä olivat masentuneita tappioiden ketjun takia. Colley kaatui myöhemmin Majuba Hillin taistelussa. Atilla the Hun
Atilla the Hun (oik. Raymond Quevedo, 24. maaliskuuta 1892 Port of Spain – 22. helmikuuta 1962 Trinidad) oli trinidadlobagolainen calypsomuusikko ja poliitikko. Taiteilijanimensä hän oli ottanut hunnien sotapäällikkö Attilalta. Hunnit
Keskiaikaisissa lähteissä hunnit ja unkarilaiset usein sekoitettiin keskenään. Yhtenä syynä lienee ollut se, että Attila oli pitänyt päämajaansa Pannonian altaassa. Enea Silvio de’Piccolomini, joka myöhemmin tunnettiin paavina Pius II, esitti 1509 postuumissa teoksessaan "Cosmographia", että unkarin kieli polveutuisi hunnien kielestä. Simon Kézain kronikasta lähtien (n. 1283) unkarilaisia pidettiin hunnien jälkeläisinä myös unkarilaisessa historiankirjoituksessa. Kenties tämän takia myös Unkarin nimeen latinankielisissä teksteissä ja sen pohjalta monissa länsieurooppalaisissa kielissä lisättiin h (Hungaria, Hongrie, Hungary), joka siihen ei historiallisesti kuulu ja jota latinan kielen italialaisessa tai ranskalaisessa ääntämistraditiossa ei muutenkaan enää keskiajalla äännetty. (Todellisuudessa nimi "Hungaria/Unkari" jne. lienee peräisin turkkilaisista sanoista "on ogur" '10 nuolta, 10 heimoa'.) Nykyäänkin kuvitellaan yleisesti, että Hungaria-nimi viittaisi hunneihin tai jopa tarkoittaisi "hunnien maata"; tähän viittasi esimerkiksi pääministeri Viktor Orbán Kiinan-vierailullaan 2010. Goottisota (376–382)
Goottisota oli sarja yhteenottoja ja taisteluja goottien ja Rooman valtakunnan välillä Balkanilla 376–382. Sodan aikana käyty Adrianopolin taistelu vuonna 378 oli merkittävä käännekohta Rooman valtakunnan historiassa. Keisari Valens kuoli taistelussa ja barbaarit saavuttivat ensimmäisen voiton Rooman valtakunnasta. Sota päättyi Rooman voittoon, joskin Balkan oli pahasti hävitetty ja Rooman armeija tuntuvasti heikentynyt. Niebelungen laulu
Kriemhild päättää kostaa aviomiehensä murhan, sillä hänen veljensä Gunther on liian heikko tuodakseen Hagenin oikeuden eteen. Kriemhild menee naimisiin hunnien kuninkaan Etzelin kanssa ja kutsuu burgundit hääjuhliin hunnien luo. Juhlissa hän antaa vangita häävieraat ja vaatii näitä luovuttamaan Hagenin, muuten he eivät pääsisi vapaaksi. Burgundit kieltäytyvät. Seuraa armoton taistelu, jossa kaikki saavat lopulta surmansa. Ankaran taistelu
Molemmat osapuolet menettivät kaatuneina ja haavoittuneina 15 000–40 000 miestä. Voitettuaan osmanien armeijan Timur palautti osmanien aikaisemmin Itä-Anatoliasta valtaamat alueet entisille hallitsijoilleen. Osmanien valtakunnassa alkoi tappion jälkeen hajaannus sulttaanin poikien taistellessa vallasta. Osmanien suku kuitenkin toipui lopulta tappiosta ja nousi jälleen johtavaan asemaan Anatoliassa ja vuonna 1453 osmanien armeijat valtasivat Konstantinopolin Bysantin valtakunnalta, jonka elinikää Ankaran taistelu oli todennäköisesti pidentänyt puolella vuosisadalla. Zaman taistelu
Zaman taistelu käytiin 19. lokakuuta 202 eaa. Se oli toisen puunilaissodan viimeinen ja ratkaiseva taistelu. Taistelussa, joka käytiin Karthagon lähellä, Scipion johtama roomalainen armeija kukisti Hannibalin johtamat karthagolaiset. Zaman taistelu oli eräänlainen Cannaen taistelun toisinto: tällä kertaa voittajana oli Rooman armeija. Unkarin historia
Kuningas Andreas II oli yksi Viidennen Ristiretken johtavista hahmoista vuosina 1217–1218. Vaikka itse ristiretki oli sotilaallisesti tappiollinen, ulkopoliittisesti se oli Unkarille ja kuninkaalle kannattava. Menestyksekkäästi ja itsevarmasti hallinneen László I Pyhän valtakauden jälkeen, 1200-luvun alussa Unkarin taloudellinen ja sisäpoliittinen tila kuitenkin heikkeni sen verran, että kuningas Andreas II joutui tekemään vuonna 1222 "kultaisen bullan", joka määritteli aatelisten ja aatelittomien oikeudet. Oikeudet saivat kuitenkin pian väistyä, sillä mongolit (tataarit) hyökkäsivät vuosien 1241–1242 aikana Unkariin. Kyliä ja kaupunkeja – niiden joukossa Buda ja Pest – joutui ryöstelyn ja tuhoamisen kohteeksi. Kuningas Béla IV itsekin joutui pakenemaan Muhin taistelusta ja elämään lyhyen ajan piiloutuneena, kunnes mongolien ylikaani Ögödei yllättäen kuoli ja Unkarissa sotatoimia johtanut Batu-kaani veti joukkojaan maasta palaten Mongoliaan. Kuningas Béla IV palasi Budaan ja ryhtyi elvyttämään runneltua maata. Tällöin alettiin rakentaa laajaa, kivilinnoja käsittävää puolustusjärjestelmää, joka nykyään ulottuu Unkarin naapurimaiden puolelle. 1200-luvun toisella puoliskolla Budasta tehtiin valtakunnan pääkaupunki. Herennia Etruscilla
Kesäkuussa 251 Decius ja Herennius saivat surmansa Abrittuksen (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa) taistelussa gootteja vastaan. Eloonjääneet sotilaat huusivat Gaius Vibius Trebonianus Galluksen keisariksi. Yllättäen Hostilianusta ei surmattu, vaan hän sai jakaa vallan Galluksen kanssa. Etruscilla sai myös pitää Augustan -arvonimensä. Hostilianus kuitenkin kuoli jo heinäkuussa 251 ehkä kulkutautiin tai Galluksen murhauttamana. Etruscillan kohtalosta ei ole varmaa tietoa, mutta hän luultavasti kuoli Galluksen aikana. Heettiläiset
Heettiläisten kuningas Mursilis I teki jopa sotaretken Babyloniaan 1595/1532 (riippuen ajoituksesta) hävittäen Aleppon ja Babylonin kaupungit. Mursilin lanko Hantili, hovin juomanlaskija ja hänen vävynsä Zidanta liittoutuivat kaapatakseen vallan Mursililta. Niinpä Mursili murhattiin, kun hän palasi sotaretkeltään, ja Hantili nousi valtaistuimelle. pääkaupungissa ja valloitetuilla alueilla kuohui, hurrilaiset vangitsivat prinssin ja prinsessan, joille kävi huonosti. Pontos-vuorten sotaiset kaškat hyökkäsivät pohjoisesta maahan ja hävittivät Nerikin, sään jumalalle omistetun kaupungin. Hantili rakennutti linnoituksia joka puolelle, ehkä myös Hattushan muurit. Hantilin jälkeen kruunun sai Zidanta, jonka tappoi hänen oma poikansa Ammuna noustakseen valtaistuimelle 15 vuodeksi, tämän kuoleman jälkeen tehtiin peräkkäin monia valtaistuimelle nousseiden murhia. Tämän sekasorron lopetti vasta Telipinu, joka sääti kruunun vanhimmalle pojalle tai vanhimman tyttären aviomiehelle, ja kuningasperheissä esiintyneiden murhien tutkimista aatelistuomioistuimessa. Telipinu myös teki sopimuksia naapureiden, muun muassa Kizwatnan eli Kilikian kanssa. Attila
Attila toipui tappiostaan ja marssi seuraavana vuonna Ylä-Italiaan, jonka kaupunkeja ja maaseutua hunnit hävittivät. Osa hävitettyjen kaupunkien asukkaista siirtyi silloin Brentajoen suun edustalla oleville laguuneille ja perusti sinne pieniä siirtokuntia, joista muun muassa Venetsia on saanut alkunsa. Attila marssi kohti Roomaa, mutta paavi Leo I tuli pappisjoukon kanssa vastaan ja taivutti Attilan kääntymään takaisin. Leo ennusti, että jokainen Rooman valloittaja kuolisi pian valloituksen jälkeen, kuten Alarik. Kohtaamisen todenperäisyydestä ei ole varmuutta. Vatikaanin nykyinen kanta on, että jonkinlainen kohtaaminen todella tapahtui Mantuan lähellä. Katalaunien kenttien taistelu
Kumpikin armeija koostui useiden kansojen lähettämistä joukoista. Aëtiuksen liittoutumaan kuuluivat muun muassa visigootit, saalilaiset ja ripuaariset frankit, sarmaatit, burgundit sekä saksit. Visigoottien kuningas Teoderik I kaatui taistelussa, ja hänen poikansa Thorismund nimitettiin uudeksi kuninkaaksi taistelukentällä. Attilan liittolaisina on mainittu gepidit ja ostrogootit sekä mahdollisesti myös jotkin burgundi- ja frankkiheimot. Unkari
Mongolit hyökkäsivät Unkariin keväällä 1241 ja löivät kuningas Béla IV:n joukot hajalle Muhin taistelussa. Kun mongolit vetäytyivät vuoden kuluttua, laajat alueet oli hävitetty ja jopa puolet, varovaistenkin arvioiden mukaan 15–20 prosenttia, väestöstä saanut surmansa. Béla järjesti armeijan uudelleen, rakennutti ketjun uusia linnoituksia ja kutsui uudisasukkaita autioituneille alueille. Häntä onkin kutsuttu Unkarin toiseksi perustajaksi. Atlantan taistelu
Atlantan taistelu () oli 22. heinäkuuta 1864 käyty taistelu Pohjoisvaltioiden Mississippin sotilasosaston ja Etelävaltioiden Tennesseen armeijan välillä. Taistelu käytiin Atlantan kaupungin läheisyydessä Fultonin piirikunnassa Georgiassa. Atlanta oli sisällissodan aikaan erityisesti sitä hallineelle Konfederaatiolle tärkeä kaupunki, koska se oli merkittävä teollisuuskaupunki sekä rautatieliikenteen solmukohta. Taistelussa William T. Shermanin komentamat Unionin joukot löivät John Bell Hoodin komentaman Tennesseen armeijan ja pääsivät näin piirittämään Atlantan kaupunkia. Taistelun nimi on kuitenkin hieman harhaanjohtava, sillä itse Atlantan kaupunki antautui Unionin joukoille vasta useiden muiden taistelujen jälkeen reilut kaksi kuukautta myöhemmin. Árpád
1200-luvun paikkeilla kirjoitetun tuntemattoman kirjoittajan unkarilaisen kronikan mukaan Árpádin isä Álmos periytyi hunnien kuningas Attilasta. Kronikoitsijan mukaan unkarilaisilla ei alun perin ollut yhtä kuningasta, vaan unkarilaisten seitsemää heimoa johtivat omat päällikkönsä. Hieman ennen unkarilaisten muuttoliikettä heimojen päälliköt valitsivat Álmosin johtajakseen suorittamalla pakanallisen verivalan. "Chronicon Pictum" mainitsee hieman epämääräisesti, että Árpád ei voinut muuttaa Karpaattien altaalle, vaan hän kuoli Transilvaniassa. Kuolema saattaa viitata "kenden" rituaalimurhaan. Kaikki eri unkarilaiset lähteet esittävät sittemmin Árpádin unkarilaisten johtajana näiden muuttaessa Karpaattien altaalle. Bysantin valtakunnan keisari Leo VI solmi unkarilaisten kanssa vuonna 894 liiton bulgaareja vastaan ja ilmeisesti tähän sotaan liittyen unkarilaiset valtasivat Transilvanian ja Tiszan laakson. Unkarilaisten sotiessa muualla Eteköz joutui petšenegien hyökkäyksen kohteeksi, mikä puolestaan käynnisti Árpádin johtaman muuttoliikkeen Karpaattien solien läpi Karpaattien altaaseen vuosina 895–896. Alueella ei ollut unkarilaisten saapuessa pysyviä valtiomuodostelmia, vaan hajanaista slaavi- ja avaariasutusta. Alueelle siirtyneitä unkarilaisia oli eri arvioiden mukaan 250 000–500 000. Unkarissa muuttoliikkeeseen viitataan termillä "honfoglalás", eli kotimaan haltuunotto. Termin rauhanomaisuudesta huolimatta valloitukseen lienee liittynyt aseellisia yhteenottoja paikallisia vastaan, mutta valloituksen luonteesta kertovia lähteitä on vain vähän. Unkarilaisissa lähteissä tapahtumat kuvataan sarjana loistavia voittoja paikallisia hallitsijoita vastaan, mutta myöhemmillä kronikoitsijoilla on tuskin ollut todenmukaista käsitystä tilanteesta. Unkarilaisten lähteiden mukaan Árpád kuoli vuonna 907 ja hänet haudattiin nykyisen Budapestin kaupungin alueelle. Árpádin seuraajana mainitaan hänen poikansa Zoltan. Todellisuudessa Árpádin lähimpien seuraajien nimistä ei ole varmuutta ja unkarilaisten ruhtinaan valta heikkeni merkittävästi Árpádin kuoleman jälkeen. Árpádista polveutuvien Unkarin hallitsijoiden asema vakiintui Gézan valtakaudella vuosina 972–997 ja Árpádien hallitsijasuku hallitsi Unkarin kuningaskuntaa sittemmin aina vuoteen 1301 saakka. Dyrrhakhionin taistelu (1081)
Dyrrhakhionin taistelu käytiin 18. lokakuuta 1081 Bysantin valtakunnan ja Etelä-Italian normannien välillä Dyrrhakhionin kaupungin edustalla (nykyinen Durrës Albaniassa). Taistelussa Robert Guiscardin johtamat normannit kukistivat Bysantin keisari Aleksios I Komnenoksen johtaman armeijan. Attila
Attilasta on vain muutamia lähteitä: Jordanes, Priscus ja muutamia kristillisiä kronikoitsijoita. Hunnien omia lähteitä ei ole, koska hunnit eivät kirjoittaneet. Tukulti-Ninurta I
Tukulti-Ninurta I oli Assyrian kuningas (1233–1196 eaa.), joka valtasi Babylonian keskiassyrialaisella ajalla. Hän voitti heettiläiset Nihriyan taistelussa. Pliskan taistelu
Krum suunnitteli bysanttilaisille ansan pystyseinäiselle rotkolle Pliskan pohjoispuolelle. Laiminlyöden tiedustelun Nikeforoksen joukot etenivät suoraan rotkoon ja ansa huomattiin vasta bulgaarien suljettua ulospääsyn paaluvarustuksella. Bysanttilaisia oli kuitenkin bulgaareja enemmän ja Nikeforoksen kenraalit yrittivät taivutella häntä tekemään rynnäkön varustuksia vastaan. Nikeforos päätti kuitenkin leiriytyä rotkoon. Kolmantena yönä leiriytymisestä bulgaarit hyökkäsivät alas rinnettä ja bysanttilaiset voitettiin nopeasti. Myös Nikeforos sai surmansa. Edellinen taistelussa surmansa saanut keisari oli ollut Adrianopolin taistelussa vuonna 378 kuollut Valens. Nikeforoksen poika Staurakios haavoittui pahoin, mutta hänen onnistui paeta muutamien kaartilaisten kanssa. Hän kuitenkin kuoli haavoihinsa muutaman kuukauden jälkeen. Koko armeijasta pääsivät pakenemaan vain jäännökset. János Hunyadi
Vuonna 1453 Osmanien valtakunnan nuori uusi sulttaani Mehmed II valtasi Bysantin pääkaupunki Konstantinopolin ja jatkoi edelleen valloitusretkeään Balkanille. Euroopassa Konstantinopolin menetys oli suuri järkytys, jonka jälkeen vaadittiin yhteistyötä turkkilaisten pysäyttämiseksi. Fransiskaanimunkki Johannes Capistrano johti suurehkon, mutta huonosti aseistetun saksalaisen ja böömiläisen sotajoukon Unkariin turkkilaisia vastaan. Yhteenotto turkkilaisten kanssa seurasi Belgradista, jonka Mehmed II piiritti vuonna 1456. Kaupunkia puolusti Hunyadin lanko Mihály Szilágyi ja Hunyadi riensi pelastamaan piiritettyä kaupunkia. Capistranon johtamat ristiretkeläiset tekivät raivokkaan hyökkäyksen turkkilaisia vastaan samalla, kun kaupungin puolustajat hyökkäsivät ulos turkkilaisia vastaan. Tilanteen väärin arvioineet turkkilaiset kärsivät huomataavan tappion. Uutinen Hunyadin voitosta aiheutti hurmosta Euroopassa ja turkkilaisten myöhempi Unkarin valloitus lienee myöhästynyt tappion johdosta lähes 70 vuotta. Hunyadi itse ei päässyt iloitsemaan voitostaan pitkään, sillä hän kuoli sotajoukkojen leirissä levinneeseen ruttoon vain muutamaa päivää myöhemmin Belgradissa 11. elokuuta 1456. Hunni (hahmo)
Hän vaelteli pitkin viemäristöä, kunnes sattumalta törmäsi Silppuriin, joka sai hänet menneistä ongelmista huolimatta tulemaan alaisekseen. Myöhemmin Silppuri käski Hunnia sieppaamaan Turtlesit, joka matkasi heidän piilopaikkaansa yhdessä Rocksteadyn ja Bebopin, sekä uudistettujen robottijalkaninjojen kanssa. Taistelun aikana heidän luolansa tuhoutui ja Hunni sai kaapattua vain Tikun. Silppuri ei aluksi ymmärtänyt Hunnin sotasaalista, mutta vakuuntui Hunnin selittäessä Turtlesien ilmaantuvan paikalle pelastaakseen mestarinsa. Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Tapahtumat olivat hyvin saman kaltaisia vuoden 48 eaa. Dyrrhakhionin taistelun tapahtumien kanssa. Mutta tällä kertaa Antoniuksen johtama itäinen armeija oli joutunut piiritetyksi. Pian Antoniuksen joukoilla alkoi olla pulaa ruoasta ja vedestä. Myös erilaiset sairaudet kuten malaria ja punatauti raivosivat Anontoniuksen leirissä. Tilanne heikkeni entisestään kun Agrippa kukisti Sosiuksen, joka yritti murtaa saartorenkaan. Antonius hävisi myös toisen ratsuväkitaistelun. Antonius oli menettänyt myös liittolaisia. Mauretanian kuningas Bogud oli kaatunut Methonen luona ja Tarkondemos oli kuollut Sosiuksen kanssa. Pafalgonian kuningas Deiotaros oli loikannut Octavianuksen puolelle, samoin Traakian Rhoemetelkes. Tärkein näistä loikkareista oli Galatian Amyntas, joka otti mukaansa 2000 miestä ratsuväkeä. Antoniuksen oli pakko siirtää joukkonsa lahden etelärannalle, mutta veden saanti oli sielläkin huono ja tilanne jatkui epätoivoisena. Pian myös roomalaisia alkoi loikata Octavianuksen leiriin. Heistä merkittävimpiä olivat Domitius Ahenobarbus ja Quintus Dellius, jonka mukana menivät myös Antoniuksen sotasuunnitelmat. Antoniuksen armeija oli niin heikossa kunnossa ettei se pystyisi taisteluun. Attila
Attila pyysi puolisokseen Länsi-Rooman keisarin Valentinianuksen sisarta Honoriaa. Kun hovi ei pyyntöön suostunut, Attila aloitti sodan. Koottuaan puoli miljoonaa sotilasta monesta eri kansakunnasta hunnikuningas hyökkäsi Galliaan. Unkarin historia
1400-luvun puolivälissä jälleen uusiutuvien hallitsijakiistojen vuoksi valtionhoitajaksi nimetty aatelinen ja ritari János Hunyadi löi armeijallaan Osmanien valtakunnan hyökkäyksen Nándorfehérvárin (nyk. Belgradin) taistelussa vuonna 1456. Hänen pojastaan Matias (Mátyás) Corvinuksesta tuli kuningas vuonna 1458 ja hänen aikanaan Unkari oli poliittisen ja kulttuurisen vaikutuksensa huipulla. Buda oli tällöin renessanssikulttuurin johtava keskus. Matiaksen hallituskaudella Unkariin kuului muun muassa Ala-Itävalta, Steiermark, Määri ja Sleesia. Ernye Ákos
Hän taisteli armeijan mukana vuonna 1246 sodassa Itävaltaa vastaan ja osallistui Leithan taisteluun. Vielä vuonna 1250 hän osallistui Itävaltaa vastaan käytyyn sotaan, jonka jälkeen hän ryhtyi hoitamaan valtakunnan eri luottamustehtäviä. Hän toimi vuosien 1258 - 1261 aikana Transilvanian voivodina. Jossain kirjoituksissa häntä on tituuleerattu "Transilvanian baaniksi". Voivodi Ernye voitti vuonna 1260 hyökkäävän Mongoliarmeijan Transilvanian eteläosissa. Ernye jatkoi valtakunnan palveluksessa erilaisissa luottamustoimissa kuolemaansa saakka vuoteen 1275. Sormuksen sota
Synkmetsän taistelu oli merkittävä taistelujen sarja Sormuksen sodassa. Dol Guldurin örkit yrittivät valloittaa Synkmetsän ja kukistaa siellä asuvat haltiat, mutta heidät lyötiin. Sauronin tärkein tavoite oli hyökätä Lothlorieniin. Samanaikaisesti Dol Guldurin joukkoja käytettiin Thranduilia vastaan. Sauronin suunnitelmaan kuului, että itäläiset liittolaiset olisivat liittyneet hyökkäykseen Thranduilia vastaan, mutta itäläiset olivat kuitenkin kiireisiä Yksinäisen vuoren kääpiöiden piirittämisessä eivätkä koskaan kyenneet liittymään hyökkäykseen. Metsässä käytiin kovia taisteluita ja lopulta kuningas Thranduil johti haltiansa voittoon ja löi örkit ja sitten Galadriel eteni Dol Gulduriin Sauronin hävittyä ja tuhosi pahan paikan. Unkarin ja osmanien sodat
Viimeinen Unkarin-Turkin sota alkoi vuonna 1521 kun sulttaani Suleiman Suuri esitti kuningas Ludvig II:lle lunnasvaatimuksen. Ludvig II kieltäytyi, minkä seurauksena Suleiman marssitti armeijansa Unkariin. Ludvig II liittoutui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja Persian kanssa ja Suleiman Ranskan kanssa. Osmanit etenivät Tonavalle vuoteen 1526 menneessä, jossa unkarilaiset lyötiin Mohácsin taistelussa. Ludvig II sai taistelussa surmansa, ja sitä pidetään Unkarin kuningaskunnan loppuna. Maa ajautui sisällissotaan ja lopulta sen alueet jaettiin Osmanien valtakunnan, Itävallan ja Transylvanian kesken. Austerlitzin taistelu
Austerlitzin taistelu (2. joulukuuta 1805/11 Frimaire An XIV FRC), joka tunnetaan myös nimellä Kolmen keisarin taistelu, oli yksi tärkeimmistä ja ratkaisevimmista Napoleonin sotien taisteluista. Taistelussa, jota pidetään Napoleonin suurimpana voittona, Ranskan "Grande Armée" kukisti vahvuudeltaan suuremman venäläis-itävaltalaisen armeijan, jota johtivat tsaari Aleksanteri I ja Pyhä Rooman keisari Frans II. Taistelu käytiin lähellä Austerlitzin kylää Itävallan keisarikunnassa. Austerlitz toi kolmannen liittokunnan sodan pikaiseen päätökseen itävaltalaisten allekirjoittaessa Pressburgin rauhan samassa kuussa. Taistelua kutsutaan usein taktiseksi mestarityöksi muiden historiallisten taisteluiden, kuten Cannaen ja Gaugamelan, ohella. Hunnit
Hunnit asettuivat Pannoniaan ja tekivät sieltä hyökkäyksiä eri puolille Eurooppaa. Hajanaiset hunnit koostuivat useista eri ryhmistä, eikä heillä ollut yhtä johtajaa. Vuonna 432 kaikkien hunnien johtajaksi nousi kuitenkin yksi mies, Rua eli Rugila. Rugilan kuoltua 434 valta jaettiin hänen veljenpoikiensa Bledan ja Attilan kesken. Veljekset pakottivat Bysantin maksamaan hunneille veroa ja kukistivat vuonna 436 burgundit. Pyhä Leo I
Leo I nautti paavinkautensa aikana myös suurta maallista valtaa johtuen Länsi-Rooman keisarin aseman heikkoudesta. Leo I tunnetaankin hyvin hänen tapaamisestaan hunnikuningas Attilan kanssa. Kyseisessä tapaamisessa Leo I:n onnistui pysäyttää Attilan Italiaan suuntautunut sotaretki, mihin vallaltaan heikko keisari Valentinianus III ei ollut pystynyt. Mitanni
Mitannin Assyrian kontrolloima kuningas Shattuara III kapinoi Assyrian kuningasta Shalmaneser I:stä (1270-l-1240-l) vastaan heettiläisten ja Ahlamu-paimentolaisten avulla noin 1250 eaa. Liittoutunut armeija valtasi vuoristosolat ja vesipaikat, ja kapinaa kukistamaan lähetetty Assyrian armeija kärsi janoa. Assyrilaiset voittivat silti ahlamut, mitannilaiset ja heettiläiset ja hurrilaisten kaupungit, joita oli noin 300, hävitettiin. Mitannin maata hävitettiin ja 15 000 vankia vietiin Assyriaan. Heettiläiset
Tämän valtakunnan mahti oli suurimmillaan kuningas Suppiluliuma I:n valtakaudella, joka oli noin 1344–1322 eaa. Suppiluliuma kukisti hurrilaisten valtakunnan Mitannin sekä myös Syyrian ja Palestiinan alueen pienet valtakunnat. Tällöin heettiläisten päävihollinen oli Luoteis-Syyriassa sijainnut Mitanni. Egypti tuki siihen aikaan Mitannia.
Suppiluliuma I hävisi ensimmäisen taistelunsa Tushrattan johtamaa Mitannia vastaan. Mutta heettiläiset alkoivat valmistella uutta hyökkäystä, ja tekivät sopimuksia Khajasan ja Kilikian kanssa, sekä liittoutuivat Artataman johtaman Urartun kanssa. Heettiläiset hyökkäsivät suurin joukoin Mitannin pääkaupunkiin Washukanniin. Tushratta hävisi taistelun ja pakeni, ja joutui pakomatkalla poikansa murhaamaksi. Pian veljessota riehui maassa kahden Tushrattan pojan välillä, molemmat halusivat Mitannin kuninkaaksi. Mutta heettiläiset nostivat ensin Babyloniin, sitten heettiläisten valtakuntaan paenneen kruununprinssi Mattiwazan Mitannin valtaistuimelle. Mattiwaza oli siten heettiläisten vasalli, ja Mitanni puskurivaltio nousevaa Assyriaa vastaan. Attila
Attila perääntyi tasangoille, nykyisten Châlonsin ja Troyesin seuduille, jotka soveltuivat hyvin hänen hunniratsuväelleen. Siinä syttynyt Châlonsin eli Katalaunien kenttien taistelu oli, kuten eräs senaikainen kirjailija lausuu, "hurja, vaihtelevainen, kiihkeä, verinen ja verraton sekä vanhempina että nykyisempinä aikoina". Attila itse oli hunnijoukkonsa kanssa keskellä, alamaiskansat sivustoilla ja varsinkin itägootit asetettuina omia maanmiehiänsä länsigootteja vastaan, joita kohti kuningas kehotti koko sotajoukon tähtäämään päärynnäkkönsä. Imre Thököly
Osmanien valtakunnassa unkrailaisten menestys oli vakuuttanut turkkilaiset Habsburgien kukistamisen mahdollisuudesta. Keväällä 1683 Kara Mustafa pašša johti 100 000 miehen armeijan pitkin Tonavaa kohti Wieniä Itävallassa. Thököly jatkoi tällä välin omia sotatoimiaan Habsbureja vastaan, mutta ei osallistunut turkkilaisten päähyökkäykseen. Thököly uskoi turkkilaisten voittavan yksinkin ja heidän voittonsa jälkeen Unkarista tehtäisiin osmanien vasallivaltio Thökölyn alaisuudessa. Habsburit saivat kuitenkin tukea Puolan Juhana III Sobieskilta, sekä Baijerin ja Saksin vaaliruhtinailta. Liittouma voitti turkkilaiset Wienin taistelussa 12. syyskuuta 1683. Wienissä saavutetun voiton jälkeen Leopold päätti edelleen vapauttaa Unkarin turkkilaisten hallinnasta. Thököly menetti nopeasti kannatustaan ja monet kurutsit loikkasivat Habsburgien puolelle. Vuomnna 1688 kukistui viimeinen Thökölyn kannattajien hallussaan pitämä Munkácsin linna, jonka puolustusta Thökölyn vaimo Ilona oli johtanut. Lopulta Imre ja Ilona päätyoivät maanpakolaisiksi Osmanien valtakuntaan. Turkkilaiset tekivät vielä hetkellisesti Thökölystä Transsilvanian ruhtinaan vuonna 1690, mutta turkkilaisvalta Unkarissa päättyi lopullisesti Karlowitzin rauhaan vuonna 1699. Thököly kuoli İzmitissä 13. syyskuuta 1705. Muhin taistelu
Mongolit olivat alkaneet levittää valtakuntaansa Tšingis-kaanin johdolla 1200-luvulla. Mongolit valtasivat nopeasti alueita aina Amur-joelta Intiaan ja Iraniin, sekä edelleen Mustallemerelle saakka. Vuonna 1240 mongolit valloittivat Kiovan ja olivat näin jo Puolan ja Unkarin kynnyksellä. Unkarissa tiedettiin mongolien saapumisesta jo etukäteen. Tarinan saapuvista mongoleista oli kuullut esimerkiksi "Magna Hungariaa" Uralin ja Kaspianmeren välisellä alueella tutkinut munkki Julianus. Mongolit olivat myös ajaneet tieltään turkkilaisiin kansoihin kuuluneita kumaaneja, joita Béla piti mahdollisina liittolaisinaan. Pakenevien kumaanien sallittiin asettua Unkarin tasangolle. Mongolien uhan kasvaessa kumaaneihin alettiin kuitenkin suhtautua yhä suuremmalla epäilyllä, ja lopulta unkarilainen väkijoukko surmasi erään kumaaniruhtinaan joukkoineen. Kumaanien kuningas lähti tapauksen jälkeen Unkarista tuhoten maita mennessään. Nikean piiritys
16. toukokuuta turkkilaiset puolustajat hyökkäsivät ristiretkeläisiä vastaan, mutta hävisivät taistelun menettäen 200 miestä. Karvaan tappioon kokeneet turkkilaiset lähettivät viestin Kilij Arslanille ja pyysivät tätä palaamaan. Tämä saapui pian paikalle ja lähti hyökkäykseen, mutta käänsi joukkonsa ympäri nähtyään ristiretkeläisten ylivoiman. Hänen etujoukkonsa kuitenkin tuhoutuivat Raimundin sekä Robertin miesten käsissä 20. toukokuuta ja seuraavana päivänä ristiretkeläisten armeija kukisti Kilijin yöhön asti kestäneessä taistelussa. Molemmat osapuolet kokivat suuria tappioita, mutta lopulta sulttaani perääntyi huolimatta Nikean turkkilaisten aneluista. Hami
Vuonna 1473 Hami päätyi Turfanin sulttaanikunnan alaisuuteen ja 1500-luvulla alueen valloittivat džungaarit. Džungaarit antoivat nimensä Džungarian alueelle. Vuonna 1696 Qing-dynastian keisari Kangxi kukisti džungaarien hallitsija kaani Galdanin ja viimeksi mainitun kuoltua džungaarien perimmyyskiistat johtivat lopulta heidän lopulliseen tuhoonsa kiinalaisten käsissä sodassa vuosina 1755-1758. Sodan aikana kiinalaiset käyttivät Hamia tukikohtanaan alueella. Kiinalaiset hallitsivat aluetta antamalla alueen entisten keidasvaltioiden hallitsijoille virallisen aseman hallinnossa. Hami kärsi pahoja tuhoja muslimikapinassa vuosina 1862-78. Samankaltainen kapina kukistettiin jälleen pahoin tuhoin vuonna 1932. Legnica
Vuonna 1241 käydyssä Legnican taistelussa Henrik Hurskaan johtamat joukot kukistuivat mongolien hyökkäyksen alla. Mohácsin taistelu
Mohácsin taistelu oli 29. elokuuta 1526 käyty taistelu Unkarin kuningaskunnan ja Osmanien valtakunnan välillä lähellä Mohácsin kylää nykyisen Unkarin etelärajalla. Taistelu päättyi unkarilaisten ratkaisevaan tappioon ja kansalliseen onnettomuuteen. Surmansa sai esimerkiksi maan kuningas Ludvig II ja 20 000 muuta unkarilaista. Osmanisulttaani Suleimanille voitto oli yksi hänen uransa suurimmista. Mohácsin taistelun jälkeen osmanit valtasivat Unkarin tasangon muun Unkarin jakautuessa Habsburgien hallitsemaan länsi- ja pohjoisosaan, sekä osmanien suojelemaan Transsilvanian ruhtinaskuntaan. Dorotheos (sotapäällikkö)
Callinicumin taistelun jälkeen vuonna 531 Dorotheos johti joukkoja persialaisten alueelle (luultavasti Persarmeniaan) ja valtasi useita persialaisten linnoituksia. Myöhemmin samana vuonna hunnit hyökkäsivät Armeniaan ja etenivät Euphratensiksen provinssiin ja Kilikiaan asti. Hunnit perääntyivät kuullessaan Dorotheoksen armeijan lähestyvän, mutta Dorotheos seurasi heitä ja onnistui saamaan takaisin suuren osan hunnien keräämästä ryöstösaaliista. Hobitti eli sinne ja takaisin
Juuri kun tilanne on vähällä puhjeta sodaksi, Gandalf varoittaa lähestyvästä suuresta hiisien ja hukkien armeijasta, jota johtaa Azogin poika Bolg. Alkoi Viiden Armeijan Taistelu. Hiidet ja hukat olisivat perineet voiton, mutta sitten Kotkat ja karhun hahmon ottanut Beorn saapuvat. Suurin osa hiisistä saa surmansa ja kun itse Bolg kuolee Beornin surmaamana, loput hiisistä pakenevat. Thorin haavoittuu taistelussa kuolettavasti, kuten myös hänen sisarenpoikansa Fíli ja Kíli. Dáin Rautajalasta tulee uusi Vuorenalainen kuningas. Astfeldin taistelu
Astfeldin taistelu käytiin vuonna 552 langobardien ja gepidien välillä. Langobardit voittivat kuninkaansa Audoinin johdolla. Harald Ankara
Harald Ankara ("Harald Hadråde", "Harald III Sigurdsson") (1015–1066) oli Norjan kuningas 1046–1066. Harald läksi valloitusretkelle Englantiin ja löi pohjoisten jaarlien joukot Fulfordin taistelussa 20. syyskuuta 1066, mutta kuoli 25.syyskuuta 1066 käydyssä Stamfordin sillan taistelussa. Ennen kuin hänestä tuli kuningas Harald palveli Bysantin valtakunnan varjagikaartissa. Attila Levin
Attila Levin tunnetaan lempinimellä "The Hun" (suom. "hunni"). Lempinimi viittaa hunnipäällikkö Attilaan. Unkarin ja osmanien sodat
Vladislav III rikkoi rauhansopimuksen jo samana vuonna ja julisti ristiretken alkaneeksi. Vladislav III kärsi tappion Varnan taistelussa jossa hän myös kuoli itse. Hunyadi hävisi merkittävän taistelun Kosovo Poljessa vuonna 1448 ja Konstantinopolin valtauksen jälkeen 1453 osmanit keskittivät suuren hyökkäyksen Unkariin. Hunyadi löi osmanit Belgradin taistelussa 1456, minkä jälkeen osapuolet olivat valmiina rauhaan. Attila
Arkadiuksen jälkeen Itä-Rooman valtaistuimelle nousseen heikon Teodosiuksen II täytyi tehdä nöyryyttävä rauha, jossa hän antoi hunneille laajan maa-alan Tonavan eteläpuolelta sekä lupasi korottaa vuotuisen veron 700 kultanaulasta 2 100 naulaan. Itä-Rooman keisari lähetti lähettiläitä hunnikuninkaan hovileiriin. Yksi näistä lähettiläistä on kirjoittanut matkastaan kertomuksen. Harald Harmaaturkki
Isänsä kuoleman jälkeen Harald liittoutui veljineen tanskalaisten kanssa kuningas Haakon Hyvää vastaan. He saivat tukea enoltaan, Tanskan kuninkaalta Harald Sinihampaalta. Haraldista ja hänen veljistään tuli kuninkaita Haakonin kuoltua Fitjen taistelussa 961. Heidän valtansa rajoittui kuitenkin vain Länsi-Norjaan. Harald oli veljeksistä vanhimpana voimakkain ja vaikutusvaltaisin. Hän pyrki vahvistamaan asemiaan murhauttamalla paikalliset mahtimiehet Sigurd Haakonssonin, Tryggve Olafssonin ja Gudrød Bjørnssonin. Harald teki myös viikinkiretken Bjarmalandiin, josta hän sai suuren turkissaaliin. Lisänimi "Harmaaturkki" lienee peräisin tältä retkeltä. Alaviitit
Alaviittien kokemukset 1000-luvun alussa ja ristiretkien aikana olivat kovia. Ensin Aleppossa hallitsi Hamdanidien dynastia, jonka šiialainen Fatimidien dynastia kukisti vuonna 1003. Vuonna 1008 šiialainen hallinto päättyi, kun seldžukit valtasivat alueen, jolloin myös alaviitit jäivät haavoittuvaisiksi. Vuonna 1097 ristiretkeläiset tappoivat alaviitteja, mutta pian liittoutuivat näiden kanssa ismailiitteja vastaan. Vuonna 1120 ismailiitit ja kurdit kukistivat 25 000 alaviittia, mutta 1123 alaviitit voittivat kurdit joidenkin ismailiittien avustamana. Vuonna 1269 mongolit valtasivat Aleppon ja surmasivat tuhansia šiioja. Saman vuosisadan lopulla sunnit surmasivat tuhansia šiioja kostoksi siitä, että nämä olivat tukeneet ristiretkeläisiä. Tästä lähtien šiioja yritettiin käännyttää sunneiksi. Vuonna 1297 alaviitit ja ismailiitit yrittivät yhdistyä, mutta tämä ei onnistunut. Vuonna 1260 Homsiin saapuneet sunnilaiset mamelukit hallitsivat Syyrian aluetta ja heidän hallintoaikanaan 20 000 alaviittia surmattiin vuonna 1317. Sunnalaiset Ottomaanit valtasivat Syyrian vuonna 1516 ja surmasivat seuraavana vuonna 10 000 alaviittia. Attila
Attila pääsi väkivalloin hajaantuneiden hunniheimojen kuninkaaksi. Hän laajensi sotimalla valtakuntansa Skytian sisämaihin ja syvälle Germanian metsiin. Mons Badonicuksen taistelu
Mons Badonicuksen (englanniksi Mount Badon, kymriksi Mynydd Baddon) eli Badon Hillin taistelu oli taistelu, jossa roomalais-brittiläiset ja kelttijoukot löivät selvästi maahantunkeutuneen anglosaksien armeijan. Taistelun tarkkaa aikaa (400- tai 500-luku) ja paikkaa ei tiedetä varmuudella, mutta se oli aikakautensa merkittävä poliittinen ja sotilaallinen tapahtuma. Varhaisimmat lähteet eivät kerro taistelun johtajien nimiä, mutta 800-luvun "Historia Britonum" mainitsee voittajaksi kuningas Arthurin. János Hunyadi
Turkkilaisilla ja unkarilaisilla oli keskenään ennestään rauhansopimus, mutta vuonna 1443 tilanne osoittautui otolliseksi sotaretkelle turkkilaisia vastaan tästä huolimatta. Sulttaani Murad II oli suostunut Unkarille varsin edullisiin rauhanehtoihin hänen jouduttuaan kukistamaan kapinan Vähä-Aasiassa. Paavin erikoislegaatti Giuliano Cesarini oli sanut aikaan sovinnon Vladislavin ja Fredrik III:n välille, mikä teki Vladislavin suunnitteleman uuden turkkilaisvastaisen sotaretken mahdolliseksi. Lisäksi Cesarini taivutteli Vladislavin rikkomaan rauhansa turkkilaisten kanssa näiden vääräuskoisuuden takia. Uuden sotaretken tavoitteena oli vallata turkkilaisten alueet Balkanilla. Hunyadi kokosi sotaretkeä varten 10 000–12 000, minkä lisäksi joukkoja saatiin Unkarin naapurimaista, kuten Puolasta ja joukkojen kokonaisvahvuus oli noin 30 000. Talvella 1443–1444 käydyissä taisteluissa unkarilaiset valtasivat Nišin ja Sofian kaupungit, sekä voittivat turkkilaiset useissa taisteluissa. Suuret osat Bosniaa, Serbiaa, Bulgariaa ja Albaniaa vapautettiin turkkilaisvallasta. Huollon ongelmien takia unkarilaisten oli lopulta vetäydyttävä helmikuussa 1444. Sotatoimet oli viety vuosia kestäneiden puolustustaistelujen jälkeen turkkilaisten puolelle, mikä herätti innostusta Euroopassa. Kuitenkin kun Murad kuuli rauhan rikkomisesta, hän selvitti nopeasti kapinan Vähässä Aasiassa ja palais joukkoineen Eurooppaan. Unkarin balkanilaiset liittolaiset kaikkosivat turkkilaisten koston pelossa. Vladislav ja Hunyadi kävivät kuitenkin uuteen hyökkäykseen heinäkuussa luulleen virheellisesti venetsialaisen laivaston estävän turkkilaisten saapumisen. Laivastoa ei kuulunut paikalle ajoissa ja oulukuussa 1444 osapuolet kävivät ratkaisutaistelun Varnassa. Taistelu näytti aluksi edulliselta unkarilaisille, mutta käänty tappioksi Vladislavin varomattomuuden takia. Kuningas sai surmansa ja pakoon taistelukentältä päässyt Hunyadi vietti jonkin aikaa Valakian voivodi Vlad Tepesin vankina. Attila
Attilan täytyi vetää sotilaansa leiriä ympäröivien vaunujen keskelle. Siellä hänen kerrotaan teettäneen satuloista suuren rovion, jonka hän aikoi sytyttää ja syöksyä itse liekkeihin, jos hänen leirinsä valloitettaisiin. Leiriä vastaan hyökkäävät joukot kuitenkin torjuttiin, ja länsigootit luopuivat piirityksestä. Vorsklajoen taistelu
Voittoisan taistelun jälkeen mongolit valtasivat Kiovan, joka säästyi sen maksettua lunnaat. Mongolit jahtasivat taistelusta paennutta Tokhtamyshiä aina Valko-Venäjän Lutskin seuduille saakka ja surmasivat hänet lopulta muutamaa vuotta myöhemmin. Smolensk ja muutamat muut Liettuan vallan alaiset rusilaiset ruhtinaskunnat kapinoivat ja näitä kukistaessaan Vytautas joutui sotaan vävynsä Moskovan ruhtinas Vasili I kanssa vuosina 1406–1408. Liettualaiset menettivät asemansa Mustanmeren rannikolla ja heidän levittäytymisensä eteläiseen Rusiin pysähtyi. Kultainen orda oli kuitenkin liian heikko pitääkseen vallatut alueet ja Liettuan onnistuikin myöhemmin vallata ne takaisin. Vytautas hyödynsi mongolien häntä vastaan käyttämää taktiikkaa voitokkaassa Tannenbergin taistelussa vuonna 1410. Kriemhild
Kriemhildin tarulla saattaa olla historiallinen esikuvansa. Vuonna 437 hunnit tuhosivat burgundien kuninkaan Gundaharin ja hänen seuraajansa. Vuonna 453 Attila kuoli nukkuessaan morsiamensa, germaanityttö Ildikon, vieressä. Kansantarut sekoittivat nämä tapahtumat. Muinaisnorjalaisissa saagoissa Ildiko muuntui Gudruniksi, joka kosti Attilalle veljiensä murhan. Germaanien asuttamilla alueilla Attila oli kuitenkin arvostettu, ja hänen osuutensa häivytettiin taustalle, kun taas Kriemhildistä tehtiin velisurmaaja. Ulvilan taistelu
Joulukuun 20. päivän tienoilla Poutun johtamat nuijamiehet lopulta saapuivat Ulvilaan ja alkoivat värväämään vahvistusta joukkoihinsa. Pouttu kohtasi myös Axel Kurckin, jolle esitettiin vaatimus liittyä talonpoikiin. Suomen vanhimpiin aatelissukuihin kuuluva Kurck ei kuitenkaan ollut halukas pettämään kuningas Sigismundia, vaan määräsi 300 ratsumiehestä koostuvan sotajoukkonsa talonpoikien kimppuun. Syntyneestä taistelusta ei ole juurikaan tietoa, mutta se päättyi Kurckin ratsumiesten voittoon, kun he onnistuivat ylivoimansa ja paremman varustuksensa turvin iskemään nuijamiesten joukot hajalle. Pentti Pouttu puolestaan vangittiin ja toimitettiin vankityrmään Turun linnaan. Kirjailija Kustaa Killisen mukaan talonpojat ehtivät kuitenkin ryöstämään ja polttamaan Anolan kartanon. Paikallinen kansanperinne puolestaan kertoo Kurckin hirttäneen kapinallisten puolelle siirtyneitä sotilaitaan Kokemäenjoen rannassa kasvaneeseen puuhun. Tukulti-Ninurta I
Tukulti-Ninurta I voitti heettiläiset Nihriyassa, sai 28 000 vankia ja pystytti temppelin. Heettiläisltä saatiin rautaa. Hän valtasi Tigrisin yläjuoksun ja eteni Vanjärven laaksoon asti. Näin itäiset, pohjoiset ja läntiset alueet joutuivat Assyrian vallan alle. Myös jotkin aremealaisryhmät, jotka enteilivät myöhempää suurta hyökkäystä, kukistettiin. Ardarik
Ardarik (k. noin 460) oli gepidien kuningas ja yksi Attilan luotetuimmista vasalleista. Attilan kuoltua Ardarik johti gepidien ja useiden muiden hunnien alistamien kansojen kapinaa. Ardarikin joukot löivät Attilan pojan Ellakin johtamat hunnit vuonna 455 Nedao-joen taistelussa. Viiden armeijan taistelu
Voiton ollessa jo melkein käsillä kuitenkin kiipesi suuri joukko hiisiä vuoren yli ja iski ihmisten, haltioiden ja kääpiöiden kimppuun sekä edestä että takaa. Ihmiset, haltiat ja kääpiöt piiritettiin ja ajettiin ahdinkoon vuoren rinteelle. Ereborin porttia suojaava muuri kaadettiin ja Thorin Tammikilpi liittyi kahdentoista toverinsa kanssa taisteluun. Hän haavoittui kuolettavasti iskiessään Pohjoisen Bolgin henkivartiostoon. Myös Thorinin kaksi toveria, Fíli ja Kíli, saivat surmansa puolustaessaan Thorinin ruumista. Aëtius
Hänen johtamansa roomalais-germaaninen armeija voitti hunnit Katalaunien kentillä nykyisessä Ranskassa vuonna 451. Aëtius joutui voittojensa jälkeen juonittelujen uhriksi. Syyskuussa 454 itse keisari Valentinianus surmasi Aëtiuksen Ravennassa. Aëtiusta on usein kutsuttu ”viimeiseksi roomalaiseksi”. Attila (vaate)
Attila () on lyhyt, punoskoristeinen takki. Attila kuuluu unkarilaiseen kansallispukuun ja husaarit ovat käyttäneet sitä univormunaan. Se on nimetty hunnien kuninkaan Attilan mukaan. Attila
Attila (n. 406–453) oli viimeinen ja voimakkain Euroopan hunnien johtajista. Attilasta tuli yhdessä veljensä Bledan kanssa hunnien hallitsija vuonna 434. Bleda kuoli vuonna 445, ilmeisesti veljensä murhauttamana. Siitä lähtien aina kuolemaansa saakka Attila oli hunnien yksinvaltias. Ulvilan taistelu
Ulvilan taistelu oli nuijasodan aikana noin 20. joulukuuta 1596 Ulvilassa käyty lyhyt kahakka, jossa olivat vastakkain Pentti Poutun johtamat nuijamiehet sekä Axel Kurckin komentama ratsuväki. Taistelusta ei tiedetä paljoakaan ja myös sen paikka on epäselvä. Ilmeisesti yhteenotto kuitenkin tapahtui Kurckin omistaman Anolan kartanon lähistöllä nykyisen Nakkilan kunnan alueella. István Báthory (Ecsed)
István Báthory (k. 3. toukokuuta 1530 Devín, Slovakia) oli transilvanialainen ylimys ja Unkarin varakuningas. Hän komensi aatelisten armeijaa György Dózsan kapinassa vuonna 1514 ja osallistui myös Mohácsin taisteluun 1526. Sekä kuningas Ludvig II että monet muut Unkarin johtajat kaatuivat taistelussa, mutta Báthory onnistui pakenemaan. Taistelun jälkeen Unkarissa ei ollut hallitsijaa, koska Ludvig II:lla ei ollut perillisiä. Báthory johti pientä paronien ryhmää, joka kannatti Unkarin uudeksi kuninkaaksi Itävallan arkkiherttua Ferdinandia. Valtiopäivät valitsivat kuitenkin kuninkaaksi János Szapolyain. Attila
Matka kävi ensin hävitettyjen kaupunkien raunioiden ja taisteluissa kaatuneiden sotilaiden luiden täyttämien seutujen ohitse. Tonavan yli mentiin puunrungoista koverretuilla veneillä. Sitten tie kävi nykyisen Unkarin metsäisiä tasankoja myöten, ja Teissjoen yli päästiin kannettavissa veneissä. Läheisistä kylistä lähettiläät saivat simaa ja hirssiryynejä. Hunnit
Suuri joukko ns. pohjoisia hunneja lähti liikkeelle Altain ja Tienšanin välisten vuorilaaksojen kautta kohti länttä Etelä- ja Länsi-Siperiaan. Matkansa varrella he kukistivat Koillis-Kazakstanin ja Barabinskin arojen puolipaimentolaiset (etupäässä turkinkieliset) heimot. Länsi-Mongolian ("Barkauljärvi" = ?) ja ”Länsimeren” (Kaspianmeri tai Araljärvi) välisillä alueilla hunnit turkkilaistuivat. Näihin hunneihin sulautui myös sarmaatteja ja ugreja. Pohjoisilla hunneilla oli valtakunta vuosina 104–155. Angmarin Noitakuningas
He eivät löytäneet noitakuningasta Fornostista vaan läheltä Evendimin järveä, Arnorin entisten kuninkaiden kotoa, Annúminaksesta. Taistelu tunnettiin nimellä Fornostin taistelu. Eärnurin armeijaan liittyi myöhemmin Glorfindel ja hänen haltiansa Rivendellistä. Haltioiden ja ihmisten yhdistyneet voimat voittivat Noitakuninkaan ja tämän armeijan. Taistelun jälkeen Noitakuningas pakeni itään, Mordoriin, ja kun Angmarin kuningaskunnalla ei ollut johtajaa, se tuhoutui. Eärnur olisi halunnut jatkaa Noitakuninkaan jahtaamista, mutta Glorfindel pysäytti hänet lausuen muistettavimman ennustuksensa: ”Hänen aikansa ei ole vielä tullut. Eikä hän miehen kädestä saa surmaansa.” Harald Godwininpoika
20. syyskuuta 1066 Tostig ja Harald Ankara löivät Mercian jaarlin Edvinin ja Northumbrian jaarlin Morcarin Fulfordin taistelussa lähellä Yorkia. Harald Godwininpojan armeija puolestaan löi Tostigin ja Harald Ankaran joukot perusteellisesti viisi päivää myöhemmin Stamfordin sillan taistelussa. Tätä pidetään usein viikinkiajan päättymisenä Englannissa. Sekä Tostig että Harald Ankara saivat surmansa. Assyria
Salmanasserin poika Tukulti-Ninurta I voitti heettiläiset, eteni pohjoisen vuorilla ja kukisti Babylonian. Näin valtakunta ulottui Bahrainista Syyriaan, mutta pian Babylonia kapinoi, irtautui ja alisti hetkeksi Assyrian vasallikseen. Elämänsä loppupuolella Tukulti-Ninurta muuttui ihmisvihaajaksi ja hirmuvaltiaaksi, ja hän eristäytyi rakennuttamaansa uuteen pääkaupunkiin Kar-Tukulti-Ninurtaan, jonne oppositio hänet saartoi, ja yksi hänen pojistaan surmasi hänet. Hänen seuraajansa Assur-Nadin-Aplin aikoina Assyrian reuna-alueet idässä, lännessä ja pohjoisessa lähtivät omille teilleen. Noin 1200 eaa. Assyria taisteli pohjoisia hyökkääjiä, urartulaisia vastaan. Urartu mainittiin assyrialaisissa asiakirjoissa jo 1260 eaa. Heettiläisten heikennyttyä muun muassa fryygialaisten Mushki-kansojen takia Babylonia ja Assyria alkoivat kilpailla amorilaisella alueella. Ashur-Dan I vakiinnutti maan olot 1179–1134. Vuonna 1155 eaa. Assyria valloitti Elamin kanssa Babylonian, kukistaen kassiittien dynastian. Assyrian mahti alkoi nousta tosissaan vasta Ashur-resh-ishi I:n aikoihin 1133 – 1115 eaa. Tämä kuningas taisteli aramealaisia vastaan ja voitti Babylonin Nebukarnessar I:n. Mutinan sota
Dio Cassiuksen mukaan samaan aikaan Forum Gallorumin taistelun kanssa käytiin taistelu T. Munatius Plancuksen ja Pontius Aquilan välillä, joka oli yksi Caesarin murhaajista. Hän oli liittoutunut murhan jälkeen Brutuksen kanssa ja toimi tämän legaattina Gallia Cisalpinassa. Aquila kukisti Plancuksen ja ajoi hänet pois Pollentian kaupungista. Hämeen rintama
Hämeenlinnasta punaiset jatkoivat vetäytymistään edelleen Alvettulan ja Hauhon suuntaan. Alvettulan taistelu käytiin 26.–27. huhtikuuta, jossa valkoiset eivät ylivoiman edessä onnistuneet pysäyttämään punaisten etenemistä. Vuorokautta myöhemmin punaiset saavuttivat Hauhon, jossa he joutuivat taistelemaan valkoisten lisäksi myös saksalaisia vastaan. Punaiset onnistuivat kuitenkin pakottamaan molemmat perääntymään. Vain muutaman tunnin kestäneessä Hauhon taistelussa kaatui yhteensä 143 miestä; 60 valkoista, 74 punaista sekä yhdeksän saksalaista, mikä tekee siitä yhden koko sodan verisimmistä taisteluista. Muita taisteluja saksalaisten ja punaisten välillä käytiin muun muassa Lammilla samana päivänä sekä Tuuloksessa 28.–29. huhtikuuta. Paikkakunnalla käydyssä Syrjäntaan taistelussa saksalaiset joutuivat peräytymään ja menettivät kaatuneina lähteestä riippuen noin 50–90 miestä. Myös punaiset kärsivät suuria tappioita, heitä sai surmansa mahdollisesti jopa 300. Syrjäntaan jälkeen kaikki mahdolliset pakoreitit alkoivat kuitenkin olla tukossa ja punaiset olivat lopulta kokonaan vihollisen saartamia. Viimeiset Hämeen rintaman punaiset antautuivat saksalaisille Lahden länsipuolella 1. toukokuuta ja lopullinen antautuminen alkoi seuraavana päivänä. Katolisen kirkon historia
Leo I:llä oli paavinkautensa aikana myös paljon maallista valtaa Länsi-Rooman keisarin aseman heikkouden vuoksi. Leo I tunnetaankin hyvin tapaamisestaan hunnikuningas Attilan kanssa. Kyseisessä tapaamisessa Leo I:n onnistui pysäyttää Attilan Italiaan suuntautunut sotaretki, mihin vallaltaan heikko keisari Valentinianus III ei ollut pystynyt. Normannivalloitus
Hastingsin taistelu käytiin 14. lokakuuta. Harald sai surmansa, samoin hänen veljensä, ja anglosaksien armeija pakeni. Jäljelle jääneet jaarlit ja arkkipiispat lietsoivat vastarintaa, witenagemot julisti Edgar Athelingin kuninkaaksi. Edgar antautui Vilhelmille marraskuun lopussa tai joulukuun alussa mutta joulupäivänä 1066 Vilhelm kruunattiin Englannin kuninkaaksi Westminster Abbeyssä. Attila
Galliassa Attila ryhtyi piirittämään Orleansia. Esikaupungit valloitettiin nopeasti. Roomalaisten ja länsigoottien sotajoukot marssivat kuitenkin kaupungin avuksi. Roomalaisia johti valtioviisas Aetius ja länsigootteja kuningas Teodorik. Telamonin taistelu
Alkuun taistelu rajoittui kukkulalle, jolla kaikkien osapuolien ratsuväki otti mittaa toisistaan. Tässä vaiheessa Atilius kaatui, ja Polybios väittää hänen päänsä viedyn kelttikuninkaille. Siitä huolimatta roomalaiset voittivat kahakan. Attila
Useissa Saksan muinaisrunoissa on hunnikuningas vielä Germanian suurena valtiaana, ja Nibelungein laulu kertoo: "Siinä istui Unkarin-maalla kuuluisa Attila-kuningas, jonka vertaista ei ole ollut. Kahtatoista valtakuntaa hän hallitsi; kaksitoista kuningasta, kruunut päässä, häntä palvelivat; kaksitoista herttuaa, kolmekymmentä kreiviä sekä epälukuiset ritarit ja asemiehet seisoivat hänen ympärillään. Se kuningas oli laupias ja hurskas; hänen vertaistaan ei ole ollut." Bagdadin taistelu
Bagdadin taistelu käytiin mongolien ja abbasidien välillä vuonna 1258. Vuonna 1250 uusi suurkaani Möngke lähetti veljensä Hülegün johtamaan Etu-Aasian valloitusta. Mongolien ratsujoukot etenivät nopeasti ja tuhoisasti. Mongolit valloittivat kaikki kaupungit ja surmasivat tuhansia asukkaita. Mohácsin taistelu
Molemmat osapuolet valmistautuivat ensin taisteluun ja unkarilaisten aloittama hyökkäys koitti lopulta keskipäivällä. Raskaan ratsuväen rynnäkköä johti kultaiseen haarniskaan sonnustautunut Pál Tomori. Taistelun yksityiskohdat vaihtelevat hieman eri lähteiden mukaan. Tomorin ratsuväen onnistui ensin murtaa turkkilaisten rintama. Ennen hyökkäyksen pysähtymistä ratsuväki oli miltei saavuttaa taistelukentällä olleen sulttaani Suleimanin. Turkkilaisten lähteiden mukaan suurvisiirin onnistui kuitenkin johtaa vetäytymistä hallitusti. Samalla kun unkarilaisten ensimmäinen rynnäkkö kului lopulta loppuun, osmanien rintaman taipumisesta innostuneet kuningas Ludvigin johtamat muut unkarilaiset kävivät omaan rynnäkköönsä. Osmanien ratsu- ja jalkaväki saarsi hyökänneet unkarilaiset samalla, kun osmanien tykistö avasi tulen. Saarretut unkarilaiset oli voitettu kaksi tuntia myöhemmin. Hastingsin taistelu
Taistelu jatkui koko iltapäivän. Vilhelm houkutteli englantilaisten asevelvollisia irrottautumaan puolustusasemistaan lavastamalla joukkojensa pakokauhua, jolloin puolustajat lähtivät takaa-ajoon. Silti Haraldin raskaat joukot pysyivät asemissaan ja torjuivat normannien hyökkäykset. Illan hämärtäessä Harald haavoittui, tarun mukaan kasvoihin osuneesta nuolesta. Nähdessään kuninkaansa kaatuvan englantilaiset menettivät taistelutahtonsa ja normannien jälleen hyökätessä englantilaisten armeijan pääosa pakeni kentältä. Vilhelm oli voittanut. Hattinin taistelu
Hattinin taistelu oli ristiretkeläisten ja Saladinin johtamien aijubidien välillä käyty taistelu. Se käytiin Hattinin tulivuoren lähistöllä 3.–4. heinäkuuta 1187. Saladinin johtamat muslimit vangitsivat tai tappoivat suurimman osan ristiretkeläisten joukoista ja valloittivat nopeasti suuren osan Pyhää maata, jonka varuskunnat oli tyhjennetty Hattinin taistelussa menetetyn armeijan kokoamiseen. Katastrofaalinen tappio käynnisti ristiretkien aallon Euroopassa, jotka jatkuivat aina seitsemänteen ristiretkeen saakka. Egill Yksikätisen ja Ásmundr Berserkkiensurmaajan saaga
Áránin edesmenneen kuningasisän kaksi berserkkiveljeä käyvät Ásmundria vastaan. Heillä on ylivoima ja he surmaavat Ásmundrin joukot ja ottavat Ásmundrin vangiksi, aikoen uhrata tämän voiton kunniaksi pakanajumala Óðinnille. Yöllä Ásmundr pääsee kuitenkin kahleistaan irti ja surmaa kummankin berserkeistä. Seuraavana päivänä Áránin veli, Hunnien maan (isl. "Húnaland") kuningas Herrauðr saapuu Tartaarien maahan ja ottaa valtakunnan haltuunsa. Hän on kiitollinen Ásmundrille berserkkisetiensä surmaamisesta, ja Ásmundr jää Herrauðrin luokse. Myöhemmin Ásmundr varustaa laivansa ja lähtee taas ryöstöretkille. Ásmundr päättää nyt tarinansa. Gepidit
Gepidit olivat itägermaanista kieltä puhuva kansainvaellusajan heimo, josta tuli kuuluisa sen voitettua hunnit näiden johtajan Attilan kuoleman jälkeen. Gepidien ensimmäiset asuinalueet olivat Veiksel-joen suulla.