Miksi romantiikka oli myös älyllinen suuntaus?
Romantiikka
Romantiikka painotti tunteita, mielikuvitusta ja vapautta. Luonnon merkitystä korostettiin sekä kielessä että taiteissa. Romantiikan ajalla oltiin erityisen kiinnostuneita henkimaailmasta, unikuvista, ihmissielun pimeästä puolesta ja muusta ”epätavallisesta”. Sankarillisia yksilösaavutuksia ihailtiin. Toisaalta erityisesti saksalainen varhaisromantiikka oli luonteeltaan hyvin filosofista ja teoreettista. Sen kirjallisuusteoreettiset käsitykset, jotka painottivat esimerkiksi kaunokirjallisten teosten monimerkityksistä ironiaa ja metafiktiivisyyttä, löydettiin uudelleen erityisesti postmodernismissa, ja 1960-luvulta alkaen romantikkojen tekstejä julkaistiin myös uudelleen entistä tarkempina kriittisinä editioina. Tämän myötä kuva romantiikasta yksipuolisesti tunteellisuutta ja mielikuvitusta korostaneena suuntauksena asettui myös osin kyseenalaiseksi.
Tieteellinen vallankumous
Tieteellisen vallankumoukseen johti myös humanistien etsinnän seurauksena ennalta tuntemattomien antiikin lähteiden löytäminen. Näiden tekstien tunnetuksi tekeminen synnytti kirjavan valikoiman oppeja renessanssiluonnonfilosofian sisälle. Yhtenä tärkeimmistä oli antiikin skeptikkojen tekstien synnyttämä skeptinen liike. Skeptikot saivat puolellensa huomattavan kannattajajoukon, jolta löytyi uskallusta ja halua kyseenalaistaa vallalla olevat luulot. Heidän näkökulmansa mukaan maailmasta oli mahdotonta saada aistien avulla varmaa tietoa. Muut tärkeät traditiot olivat epikurolaisuus ja platonismi. Tieteellinen vallankumous
Usein valistukselle vastakohtaisena suuntauksena nähty romantiikka kritisoi voimakkaasti valistuksen korostamaa tiedeihannetta. Sen sijaan he korostivat tunteita ja mielikuvitusta unohtamatta kuitenkaan luontoa. Maalaustaiteessa eräs tiedettä kritisoiva romantiikan ajan teos on William Blaken "Newton" (1795). Maalauksessa kivellä istuva Isaac Newton tutkii geometrian avulla luonnon perimmäisyyttä, mutta samalla unohtaen häntä ympäröivän runsaan luonnon. 1600-luvun filosofia
1600-lukua kuvaa myös nykyaikaisen luonnontieteen synty. Tällöin syntyi ajatus luonnonlaeista luonnon tapahtumien funktionaalisina säännönmukaisuuksina. Luonnontieteissä rationalismi yhdistyi järjestelmälliseen kokeelliseen tutkimukseen ja havainnointiin. Uutta luonnontiedettä edustivat muun muassa Galileo Galilei, Tyko Brahe, Johannes Kepler ja Isaac Newton. Luonnontieteen kehittyminen loi osaltaan pohjaa filosofisille uudistuksille, ja osaltaan suorastaan vaati niitä. Barokkimusiikki
Renessanssin aikana paljon antiikin kreikkalaisesta tieteestä ja taiteesta löydettiin uudelleen Euroopassa ja käännettiin ensimmäistä kertaa latinaksi. 1600-luvun alussa Euroopassa alkoi tieteellinen vallankumous muun muassa Johannes Keplerin, Galileo Galilein ja René Descartesin johdolla. Toisin kuin antiikin aikana, tiede perustui nyt suoraan luonnon havainnointiin ja havaintojen selittämiseen abstraktin filosofisen päättelyn sijaan. Merkittävät tieteelliset edistysaskeleet johtivat myös vanhojen auktoriteettien kuten katolisen kirkon aseman uudelleenarviointiin. Yhteiskuntatieteissäkin heräsi uusia ajatuksia. Thomas Hobbesin "Leviathan" (1651) katsoi parhaaksi hallintojärjestelmäksi yksinvaltaisen, itsenäisen valtion samaan aikaan, kun Englannissa oli poliittisia ryhmiä, jotka ajoivat demokratiaa ja kaikkien ihmisten tasa-arvoa. Reformaatioliikkeen ja katolisen kirkon konflikti jatkui 1600-luvulla ja johti muun muassa kolmikymmenvuotiseen sotaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan katolisten ja luterilaisten alueiden kesken sekä Ranskassa useisiin sotiin hugenotteja vastaan. Uskonnolla oli vaikutuksensa myös Englannin sisällissotaan, vaikka konfliktin ytimessä olikin parlamentin ja kuninkaan välinen valtataistelu. Ruotsin kirjallisuus
Ruotsalainen romantiikka lähti liikkeelle "Auroraförbundet"-kirjallisuusseurasta. Liikkeellepanijoihin kuului P. D. A. Atterbom, johon vaikutti vahvasti Friedrich von Schellingin filosofia. Omana aikanaan vähemmän tunnettuja mutta myöhemmin arvostettuja henkilöitä ovat Stagnelius ja Clas Livijn. Gööttiläinen liitto edusti kansallisromanttisempaa suuntausta, jonka tunnetuimmat edustajat ovat Esaias Tegnér ja Erik Gustaf Geijer. Ruotsin romantiikan keskeisen kirjallisen tuotannon on tehnyt Carl Jonas Love Almqvist. Muun muassa Almqvistin romaani "Det går an" (suom. Käy laatuun) ja muut proosatekstit ovat olleet uraauurtavia kirjalliselle realismille. Suomessa taas vaikutti Johan Ludvig Runeberg. Romantiikka (täsmennyssivu)
Romantiikka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita: Friedrich Hölderlin
Vaikka Hölderliniä ei yleensä luokitella varsinaisiin varhaisromantiikan runoilijoihin, hänen filosofista kantaansa on kuitenkin pidetty romantiikalle tyypillisenä. Hölderlin ei ollut julkaiseva ammattifilosofi, mutta hän vaikutti merkittävästi saksalaisen idealismin muodostumiseen. Loglan
Brownin tarkoitus oli, että kieli olisi kulttuurillisesti mahdollisimman neutraali, sekä loogisesti ja kielitieteellisesti vahva, sisältäen kaikki tunnetun kielen ilmaisukeinot. Kielen kielioppi perustuu predikatiiviseen logiikkaan, joka myös tekee siitä erityisesti ihmisten ja tietokoneiden väliseen kommunikointiin sopivan. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Kreikkalainen romaani oli yleensä rakkausromaani: sen juoni kertoi tyypillisesti rakastuneesta nuoresta parista, joka saa toisensa, mutta joutuu sitten erilleen. Lukuisten seikkailujen ja vaikeuksien jälkeen nuoret löytävät jälleen toisensa. Romaanit olivat lukijoilleen eskapistisia sekä ajan että paikan suhteen: tapahtumat sijoittuivat usein menneeseen aikaan ja vieraisiin maihin. Romaaneissa on nähty vaikutteita yhtä lailla epiikasta, historiankirjoituksesta ja etnografiasta, idyllirunoudesta, tragediasta kuin uudesta komediastakin. Romantiikka
Baletissa vallitsi 1830–1850-luvuilla romanttinen tyylisuuntaus. Sille olivat tyypillisiä taruolennoista tai eksoottisista maista kertovat tarinat. Romantiikan aikana myös naistanssijoiden rooli korostui ja omaksuttiin uusi emotionaalisesti latautunut tanssityyli. Romanttisen baletin suuria keksintöjä olivat ballerinojen varvastanssin muuttuminen taiteelliseksi tehokeinoksi ja kaasuvalojen käyttö näyttämötehosteena. Kuuluisimpia romanttisen baletin teoksia on "Giselle", jonka sävelsi Adolphe Adam. Romanttinen baletti vakiinnutti ballerinan esiintymisasuksi valkoisen tiukkamiehustaisen hihattoman, pohjepituisen tyllihameen (tutu), sukkahousut ja balettitossut. Tanskassa on vielä nykyään säilynyt lähinnä romanttista balettia muistuttava Bournonville-tyyli. Stoalaisuus
Stoalaiset ylistivät järkeä tunteiden hillitsemisen välineenä, ja lainasivat kyynikoilta etiikkansa pohjaksi sen ajatuksen, että hyvyys sisältyy sielun itsensä tilaan — viisauteen ja itsekuriin. Stoalainen etiikka painotti sääntöä: "Seuraa, minne järki sinut johtaa". Siksi ihmisen tulee pyrkiä vapautumaan intohimoista eli passioista — pitäen mielessä, että antiikin aikana passio tarkoitti paitsi ”intohimoa” myös ”kärsimystä”. J. V. Snellman
Snellman opiskeli teologiaa sekä historiaa, kreikkaa, latinaa ja maailmankirjallisuutta sekä hieman myös fysiikkaa ja luonnontieteitä. Snellman tovereineen tutustui Turun romantiikkaan liittyviin aatteisiin, mutta jättivät politikoinnin taka-alalle, koska Arwidsson oli erotettu virastaan vallankumouksellisten kirjoitustensa takia, eivätkä he halunneet samaa kohtaloa. Snellman sai Akatemiassa opiskellessaan pysyviä kansallisromanttisia vaikutteita, mutta romantikoista hän erosi siten, että häntä kiinnosti historian sijaan tulevaisuus sekä kansojen henkinen toiminta. Kreationismin historia
Vuonna 1987 korkein oikeus kumosi Louisianan lain, joka vaati sekä kreationismin että evoluution kouluopetusta. Nyt tieteellisen kreationismin opetuksella ei ollut enää lain tukemaa asemaa Yhdysvalloissa. Nyt kreationismi uudistui siten, että alettiin puhua älykkäästä suunnittelusta, joka on kannattajiensa mielestä evoluutioteorian tieteellistä kritiikkiä. Älykkään suunnittelun nosti esiin Kalifornian yliopiston professorin teos "Darwin on Trial", joka oli vastaus erään johtavan englantilaisen evolutionistin Richard Dawkinsin teokseen "Sokea kelloseppä". Älykäs suunnittelu pyrki enenevissä määrän hakemaan evoluution vastaisia todisteita solujen ja eliöiden molekyylien maailmasta. Mutta älykäs suunnittelu julisti, ettei se ole kreationismia, eikä ottanut kantaa Maan ikään ja moneen muuhunkaan nuoren maan kreationistien suosimaan aiheeseen.
Niinpä älykästä suunnittelua eli ID:tä alkoi pian julistaa molekyylibiologi Michael Behe, jonka mielestä esimerkiksi bakteerien siimarakenteet olivat palautumattoman monimutkaisia. Niinpä Behen mielestä elämää ei synnyttänyt kemiallinen evoluutio, vaikka muuten Behe uskoi evoluutioon. Behe ei maininnut jumalallista suunnittelua, mutta piti huomioita eliöiden mutkikkuudesta olennaisina tieteellisinä havaintoina. William Dembski julkaisi teoksensa "The Design Inference", jonka mukaan eliöiden synty kemiallisen evoluution kautta olisi niin epätodennäköistä, että se olisi käytännössä mahdotonta sattuman, lainalaisuuden tai näiden yhdistelmän takia. Dembskin teokseen kohdistunut tieteellinen kritiikki mainitsee muun muassa sen, ettei Dembski ota syntytodennäköisyyksiä laskiessaan huomioon solujen ja vastaavien jakautumista. Moniälykkyysteoria
Matemaattis-looginen älykkyys ei tarkoita pelkkää laskutaitoa, vaan laajemmin kykyä loogiseen ongelman ratkaisuun. Tällä tavoin lahjakas nauttii yleensä myös johdonmukaisuudesta ja pyrkii hahmottamaan millaisia loogisia rakenteita ja malleja todellisuudessa esiintyy. Matemaattis-loogisesti älykäs henkilö voi usein käsitellä suuriakin lukuja päässään. Tämä ominaisuus on jossain määrin edellytys hyvälle päättelytaidolle. Tunnetuin esimerkki lienee Albert Einstein, joka suorastaan lumoutui laskemisesta ja matemaattisten mallien luomisesta. Matemaattis-loogista kykyä tarvitaan arjessakin, kun pitää esimerkiksi perustella kantansa väittelyssä. Matemaattis-loogiseen älykkyyteen ei tarvitse verbaalista älykkyyttä nimeksikään. Verbalistiikkaa tarvitaan vasta silloin, kun ratkaisua yritetään selittää muille. Tieteenfilosofia
Platon kannatti jyrkkää rationalismia. Hänen mukaansa tieto (kreik. "episteme") kohdistuu muuttumattomaan ja luulo (kreik. "doksa") muuttuvaan. Siten Platonille tiedettä edustaa esimerkiksi matematiikka, kun taas aistein havaittavasta maailmasta ei voida saavuttaa tietoa. Aristoteles
Tuomaan pyrkimys yhdistää aristotelismi oikeaoppiseen kristilliseen teologiaan kohtasi ensin vastustusta kirkon auktoriteettien taholta, mutta hyväksyttiin lopulta. Tuomaan lähestymistavasta, tomismista, tuli sydän- ja myöhäiskeskiajan skolastiikan tavallisin filosofinen lähestymistapa ja suorastaan katolisen kirkon vakiintunut dogmi. Aristotelesta pidettiin niin arvossa, että Tuomas ja muut kutsuivat häntä yksinkertaisesti nimellä "Filosofi", ikään kuin koko filosofian henkilöitymänä. Dante puolestaan kutsui Aristotelesta "viisasten mestariksi" ja sijoitti hänet "Jumalaisessa näytelmässä" "Limbukseen", Helvetin esipihalle, joka oli varattu "hyveellisille pakanoille". Samasta paikasta löytyivät myös monet muut antiikin filosofit, kuten Sokrates ja Platon.
1300-luvulla Aristoteleen arvovalta filosofisissa ja luonnontieteellisissä asioissa oli monin paikoin jo lähes kiistaton, ja häntä pidettiin useiden alojen auktoriteettina. Uudet yliopistot muun muassa Prahassa, Wienissä, Kölnissä ja Heidelbergissä olivat aristoteelisia. Samaan aikaan kehittyi kuitenkin myös aristotelismin vastaisia liikkeitä muun muassa Oxfordin ja Pariisin yliopistoissa, eikä vastustus nyt perustunut enää vain teologisiin vaan myös esimerkiksi tietoteoreettisiin ja luonnonfilosofisiin syihin. Eräs askel poispäin aristoteelisesta fysiikasta oli impetusteoria. Hellenistinen filosofia
Stoalaisuuden ja epikurolaisuuden menestyksen taustalla voidaan nähdä juuri näkemys ihmisen tiedollisista kyvyistä luonnon suhteen, ja tähän perustuva käytännöllinen etiikka. Filosofialla oli siis kaikenkattava teoreettinen pohja. Erasmus Rotterdamilainen
Erasmuksen kirjallinen tuotteliaisuus sai alkunsa verrattain myöhään. Vasta kun hän oli hankkinut täydellisen latinan taidon, hän alkoi ilmaista itseään ajalle ominaisilla kirjallisuuden ja uskonnon alueilla. Hänen kapinointinsa kirkollisen elämän muotoja kohtaan ei johtunut niinkään epäilyistä kirkon perinteisiä oppeja kohtaan tai kirkon organisaation itsensä vastustuksesta. Pikemminkin hän tunsi kutsumuksekseen opin uudistamisen ja kristinuskon laitosten vapaamielistämisen. Oppineena hän pyrki vapauttamaan tieteen menetelmät keskiaikaisten perinteiden kankeudesta ja kaavamaisuudesta. Hän ei kuitenkaan tyytynyt tähän – hän näki itsensä vanhurskauden saarnaajana. Tämä ohjasi häntä hänen kiertäessään Eurooppaa arvostelemassa katolista kirkkoa ilman pelkoa, ja muodosti yhtenäisen pohjan hänen moninaisille kirjoituksilleen ja elämälleen, joka muuten saattaa vaikuttaa ristiriitaiselta. Älykkyys
Kiinnostus vertailevaan psykologiaan syntyi Charles Darwinin evoluutioteorian myötä 1800-luvun lopulla. Matemaatikko ja luonnontieteilijä Francis Galton oli ensimmäinen, joka alkoi selvittää älykkyyseroja psykologisluonteisilla testeillä ("mental tests"). Galton uskoi, että älykkyys on perinnöllistä, ja hän käsitti älykkyyden ennen kaikkea hyväksi havaintokyvyksi. Tämän oletuksen mukaisesti hän testasi Lontoossa 1884 yli 9000 näyttelyvierasta, joilta tutkittiin pään kokoa, reaktioaikoja, havaintokynnystä ja visuaalista muistia. Toisin kuin Galton oli olettanut, tieteenharjoittajia ei voinut erottaa tavallisesta näyttelyvieraasta. Galton kuitenkin kehitti korrelaation laskemisen ja loi näin perustaa psykometriikalle. Oikeuden historiallinen koulukunta
Oikeuden historiallinen koulukunta on 1800-luvulla syntynyt Saksan oikeutta tutkinut suuntaus. Romantiikkaan nojaten se painotti oikeuden historiallisia rajoitteita. Se vastusti aikaisempia luonnonoikeuden ja rationaalisen oikeuden ("Vernunftrecht") suuntauksia. Charles Perrault
Perrault oli monipuolinen kirjailija, joka kokeili galanttia tyyliä teoksissaan "Rakkauden ja ystävyyden dialogi" ("Dialogue de l’amour et de l’amitié", 1660) ja "Peili eli Oranten muodonmuutos" ("Le Miroir ou la Métamorphose d’Orante"). Hänen kirjallisiin teoksiin liittyi säännöllisesti lyhyitä runoja. Esimerkiksi kun hän 27. tammikuuta 1687 esitteli Akatemialle teoksensa "Portrait d'Iris", hän luki runon: "Ludvig Suuren vuosisata" ("le Siècle de Louis le Grand"). Tässä runossa, jossa Perrault puhui Homeroksesta, Menandroksesta ja muista antiikin ihailluimmista runoilijoista sangen vähän kunnioittavaan sävyyn, Perrault nosti ensimmäisen kerran 1600-luvun kaikkien aikaisempien vuosi­satojen yläpuolelle, ja sillä oli merkittävä osuus kirjallisuuden historiassa, sillä se pani alulle antiikin ihailijoiden ja modernistien välisen pitkä­aikaisen kiistan (). Tässä antiikin kirjallisuuden ihailijoiden kuten Boileaun ja Racinen kanssa käymässään ankarassa kiistassa hän puolusti oman aikansa kirjallisuutta pitäen sitä yhtä arvokkaana kuin antiikin kirjallisuutta. Tuohon aikaan yleinen käsitys oli, että sivistys oli aikojen kuluessa rappeutunut, kun taas Perrault uskoi edistykseen. Modernistien johtajana Perrault piti eri aikakausien saman­arvoisuutta yleisenä luonnon­lakina ja kirjoitti aiheesta runon, joka päättyi toteamukseen, että "samat äärettömät voimat tuottavat kaikkina aikoina saman­kaltaisia neroja." Puolan kieli
Puolan kirjallisuus on alkanut jo keskiajalla, ennen muuta uskonnollisesta kirjallisuudesta. Varsinaisen maailmallisen kaunokirjallisuuden aikaa oli renessanssi. Todella merkittäväksi puolalainen kirjallisuus nousi kuitenkin romantiikan aikana, kun puolalaiset kamppailivat menetetyn itsenäisyytensä puolesta – tällöin syntyi muun muassa kansalliseepos, Adam Mickiewiczin "Pan Tadeusz". Reaktio romantiikalle oli niin sanottu positivismi, jota kai pikemminkin pitäisi kutsua utilitarismiksi: sen tavoitteena oli maan ja kansan kehittäminen, sivistäminen ja nykyaikaistaminen rauhanomaisin keinoin. Romantiikka
Teoksissaan saksalaisia keskiajan romaaneja hyödyntänyt Edgar Allan Poe oli Yhdysvaltojen kauhuromantikko. Hän sai inspiraationsa omista neurooseistaan ja ahdistuksestaan. Poen tiivistunnelmaiset novellit ovat vaikuttaneet paljon nykyajan jännitysromaaneihin. Vasta hänen kuuluisa runonsa "Korppi" toi hänelle tunnustusta myös hänen kotimaassaan. Yhdysvaltojen ensimmäinen ammattikirjailija ja menestysromaanien tekijä oli Washington Irving, joka oli romaanien tekijä, konservatiivi ja luonteeltaan romanttinen uneksija. Irving tunnetaan esimerkiksi "Salmagundi"- ja "Alhambra"-romaaneistaan. Maantiede
Muiden tieteiden mukana maantieteen asema koheni valistuksen aikana 1700-luvulla, jolloin se alkoi hiljalleen myös muistuttaa sisällöltään nykyistä maantiedettä. Immanuel Kantilla oli suuri merkitys maantieteen kehittymisessä spatiaalisuutta eli tilaa ja temporaalisuutta eli aikaa tutkivaksi tieteenalaksi: epistemologisessa teoriassaan "Puhtaan järjen kritiikissä" hän esitti, että kaikki muu tietomme perustuu käsitykseen ajasta ja paikasta. Kant vaikutti lukuisiin muihin maantieteilijöihin, esimerkiksi Humboldtiin. Kauhuromantiikka
Kauhuromantiikka (usein myös "gotiikka" tai adjektiivina "goottilainen") oli taidesuuntaus Euroopassa vuodesta 1764 noin 1800-luvun alkuun asti. Se oli romantiikan alalaji, joka käytti teoksissaan yliluonnollisia aineksia. Kauhuromantiikka oli pääasiassa kirjallisuuden tyylilaji, mutta myös maalaustaiteesta löytyy runsaasti kauhuromanttisia vaikutteita. Symbolismi kirjallisuudessa
Tyypillisiä symbolismin tyylipiirteitä olivat uusien sanojen, lausemuotojen ja hämmentävien mielikuvien käyttö sekä ajan, juonen ja runoilijan häivyttäminen kokonaan pois. Runot olivat musiikinomaisia, ne olivat rytmitettyjä ja soinnillisia, taukoineen ja pysähdyksineen. Etenkin Mallarmé pyrki mukailemaan runoissaan eri instrumentteja, ja Verlaine kuvasi ihmismielen liikkeittä kielen musiikillisten keinojen avulla. Vaikka symbolismi oli kovin uudistushaluinen tyylikausi, se sai paljon vaikutteita myös romantiikasta, ja sitä kutsutaankin usein romantiikan perilliseksi. Eroja oli kuitenkin muun muassa symbolismin tavassa välttää paisuttelevaa liioittelua ja suosia lievempiä ilmaisuja, samoin siinä, että metaforien lisäksi käytettiin metonymiaa, kielikuvaa, jossa osa edustaa kokonaisuutta. Romantiikan musiikki
Kirjallisuudessa romantiikan katsotaan alkaneen Saksassa jo 1770- tai 1780-luvulla, kun siinä alettiin ottaa aiheita kansantaruista ja muun muassa Shakespearen ja Homeroksen teoksista. Tyylin edelläkävijöitä olivat Goethe ja Schiller. Beethovenin musiikissa ilmeni aina "Eroicasta" lähtien palava tunteikkuus ja pyrkimys sävellysten ainutlaatuisuuteen. Vaikka häntä säveltäjänä pidetäänkin ensisijaisesti klassismin edustajana, toimi hän linkkinä kahden tyylisuunnan välillä ja esimerkkinä lukuisille myöhemmille romantiikan ajan säveltäjille. 1810-luvulla Muzio Clementi, Louis Spohr ja E. T. A. Hoffmann olivat Beethovenin ohella tärkeitä edelläkävijöitä tuoden kromaattiset sävelet teoksiinsa. Romantiikka
Romantiikka oli 1700-luvun lopussa Euroopassa alkanut taiteellinen ja älyllinen suuntaus, joka puhkesi kukoistukseen Saksassa 1790-luvulla ensin kirjallisuudessa ja lopulta filosofiassa. Saksan ohella romantiikka sai suosiota Englannissa ja Ranskassa, ja myöhemmin sitä on esiintynyt todennäköisesti kaikissa mantereen kulttuureissa. Rationalismi (tietoteoria)
Rationalismin alkuperäiset juuret kulkevat aina elealaisiin filosofeihin, pythagoralaisiin ja Platoniin asti. Elealaiselle Parmenideelle rationaalisuus tarkoitti ennen kaikkea tehtyjen päätelmien ristiriidattomuutta. Tavoitellessaan ristiriidattomuutta hän päätyi ensimmäisenä filosofina voimakkaaseen ristiriitaan arkikokemusten kanssa. Platonin ideaoppi, joka perustui osittain Parmenideen ajatuksiin, perustui samoin puhtaasti rationalistisille lähtökohdille. Hänen järjen itseriittoisuutta koskevista ajatuksistaan tuli myöhemmän rationalismin perusta. Tieteenfilosofian historia
Länsimainen tiede ja filosofia syntyivät yhtä aikaa antiikin Kreikassa noin vuonna 600 eaa. Kreikkalaisista ajattelijoista ennen kaikkea Platonin ja Aristoteleen ajattelulla on ollut pitkä vaikutus ajatuksiin tiedosta ja tieteestä. Platon kannatti jyrkkää rationalismia. Hänen mukaansa tieto (kreik. "episteme") kohdistuu ikuisiin ja muuttumattomiin asioihin, ja luulo (kreik. "doksa") ajallisiin ja muuttuviin asioihin. Siten Platonille tiedettä edustaa esimerkiksi matematiikka, kun taas aistein havaittavasta maailmasta ei voida saavuttaa tietoa. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Maaliskuussa 1928 Wittgenstein osallistui Wienissä intuitionistisen matematiikanfilosofian suuntauksen johtajan Luitzen Egbertus Jan Brouwerin luennolle. Brouwerin intuitionismi oli vastakkainen näkemys russellilaiselle logisismille, jossa matematiikka pyritään palauttamaan logiikkaan. Herber Feiglin mukaan luento vaikutti Wittgensteiniin suuresti, ja luennon jälkeinen ilta merkitsi Wittgensteinin paluuta filosofian pariin. Huolimatta Brouwerin vahvasta vaikutuksesta Wittgenstein ei kuitenkaan kääntynyt intuitionistiksi, vaan suuntaus vetosi häneen pikemminkin mannermaisen antirationalistisen näkökulmansa vuoksi. Wittgenstein oli silti yhtä mieltä Brouwerin kanssa muun muassa siitä, että matematiikkaa ei voida eikä tarvitse palauttaa logiikkaan, että matematiikkaa ei tarvitse osoittaa konsistentiksi ja että ei ole olemassa mitään ihmismielestä riippumatonta matematiikan todellisuutta, jota matemaatikot tutkisivat. Wittgensteinin myöhäiskauden filosofiaa voidaankin pitää tällaisten ideoiden kehittelynä uusille alueille, pois päin "Tractatuksen" loogisesta atomismista. Bysanttilainen filosofia
Hesykastinen liike sai paljon seuraajia älymystössä. Seurauksena klassisen kirjallisuuden ja luonnontieteiden tutkimus Bysantissa väheni. Samalla liikkeen synty sai aikaan ristiriitoja, jotka johtivat monien filosofien siirtymiseen läntiseen Eurooppaan. Hesykasmia vastustaneella Barlaam Calabrialaisella oli merkittävä osa läntisen kirkon teologian kehityksessä. Romantiikan musiikki
Teknisten edistysaskeleiden, kuten pianon oktaavialan ja voimakkuuden kasvamisen ja sinfoniaorkesterin äänen paranemisen myötä myös musiikissa saatettiin pyrkiä laajempiin mittasuhteisiin tai voimakkaampaan ilmaisuun. Teokset pitenivät: Beethovenin Sinfonia Nro 3 ("Eroica"), yksi romantiikan musiikin ensiaskeleista, kestää noin 45 minuuttia, ja myöhäisromantiikkaa edustavan Gustav Mahlerin kolmas sinfonia on peräti tunnin ja 40 minuutin mittainen. Robert Kilwardby
Teoksessaan ""De ortu scientiarum"" Kilwardby esitti, että logiikka on sanatiedettä ja kuuluu yhtenä osa-alueena kieliteieteeseen grammatiikan ja retoriikan ohella. Logiikan erityisalueena olivat hänen mukaansa ne rationaaliset alueet, jotka näkyvät kielenkäytössä. Esimerkiksi väite, että ihminen on eläin, on logiikan tarkastelema rationaalinen rakenne sikäli kun se tulee jossain kielenkäyttötilanteessa merkitykselliseksi. Romantiikka
Romantiikan vastapainoksi kehittyi 1800-luvun lopulla realismi. Realismi, toisin kuin romantiikka, pyrki kuvaamaan kansan todellista elämää sellaisenaan. Jumalien ja sankarien sijaan ihannoitiin tavallista talonpoikaa. Realismi herätti kiinnostusta kansan elinoloihin. Siinä missä romantiikkaan yhdistyi usein nationalismi, realismiin liittyi sosialismi. Esimerkki romantiikan ja realismin taitekohdan kirjallisuudesta on Aleksis Kiven "Seitsemän veljestä". Petrus Ramus
Ramuksen taipumus retoriikkaan näkyy logiikan määrittelyssä "ars disserendiksi". Hän katsoi, että logiikan säännöt voitiin oppia paremmin havainnoimalla sitä, kuinka Cicero suostutteli kuulijoitaan, kuin lukemalla "Organonia". Ramuksen suorittama jako luonnolliseen ja keinotekoiseen logiikkaan, eli jokapäiväisen puheen implisiittiseen logiikkaan ja saman logiikan järjestelmällisen esityksen eksplisiittiseen logiikkaan, levisi kuitenkin logiikan oppikirjoihin. Ramuksen mukaan logiikka muodostui kahdesta osasta, inventiosta (ajatuksen käsittely ja määritelmä) ja johtopäätöksestä (käsittäen varsinaisen johtopäätöksen, syllogismin ja metodin). Tämä jako synnytti leikkisän nimityksen harkintakyvylle tai älylle, "secunda Petri". Cicero
Cicero oli ajattelultaan eklektinen eli hänen ajattelunsa oli sekoitus monia koulukuntia, huomattavimpana näistä Vanhan ja Uuden Akatemian platonismi sekä stoalaisuus. Cicerolle filosofia oli alisteinen politiikalle ja sen tuli palvella ennen kaikkea poliittisia tarkoitusperiä. Tämän vuoksi hän ei hyväksynyt liiallista akatemialaista skeptisismiä, koska katsoi sen johtavan toimettomuuteen. Etiikkaa ja politiikkaa koskevissa kysymyksissä hän suosi enemmän stoalaista ja peripateettista ajattelua, joiden hän katsoi olevan suurimmaksi osaksi yhteneviä. Stoalaisuuden mukaan ihminen toimii osana yhteisöä, jota kohtaan hänellä on velvollisuuksia. Epikurolaisuus ei vedonnut Ciceroon laisinkaan. Tämä ei ole ihme, sillä epikurolaisten mukaan mielenrauhan säilyttäminen vaati valtiollisista kysymyksistä pidättäytymistä, mikä ei tietenkään sopinut Cicerolle. Hän kirjoittaa:
Cicero käsitteli paljon "humanitas"-käsitettä, inhimillisyyttä, joka oli tosin esiintynyt jo aiemmin roomalaistenkin piirissä ja joka oli hänen vastineensa kreikan sanalle "paideia". Siihen sisältyi ihmisten keskinäinen arvostus ja kunnioitus. Cicero esitti ajatuksia roomalaisesta rauhasta ("pax Romana") ja oikeudenmukaisesta sodasta ("bellum iustum"). Näitä voitiin myöhemmin käyttää Rooman imperiumin filosofisessa perustelussa. Cicero myös loi latinaan ensi kertaa sellaiset filosofiset käsitteet kuin "moralis" ja "qualitas" (moraali ja laatu). 1900-luvun taidemusiikki
Kun 1800-luvulle asti taidemusiikki sävellettiin käytännön tarpeisiin, usein johonkin tiettyyn tilanteeseen ja edellisten sukupolvien säveltämää musiikkia esitettiin vain harvoin, alkoi romantiikan aikana muotoutua keskeinen klassisen musiikin ohjelmisto, joka aluksi ulottui klassismiin ja myöhemmin laajeni barokkimusiikkiin. Tämä 1800-luvulla alkanut suuntaus jatkui 1900-luvulla. Paikka nimeltä Plaston
Jyrki Ijäs toteaa Ahosen pohtivan elämän kehityskaarta, älyllisen elämän rappion mahdollisuutta ja sen syitä. Vaikka Ahonen ei teoksessaan avaa yhtä monimutkaisia ajatuskuvioita kuin seuraavissa tieteisromaaneissaan, hän saa Plastonista kiintoisan vertailukohteen ihmisen kulttuurin kehitykseen. Filosofia
Antiikin kreikan kultakauden ja helleenisen ajan filosofisia suuntauksia olivat muun muassa Platonin akatemialaisuus, peripateettisuus, kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys (kuten pyrrhonismi). Siirryttäessä roomalaiselle kaudelle tärkeimmiksi muodostuivat stoalaisuus ja epikurolaisuus. Myöhäisantiikin aikana kehittyi uusplatonismi. Esimerkiksi keisari Marcus Aurelius oli myös stoalainen filosofi. Johan Henric Kellgren
Kellgrenin runoissa on paljon satiirista sävyä, mikä johti kiistoihin useiden kriitikoiden kanssa. Häntä oli runoilijana luonnehdittu terveen järjen edustajaksi, ironikoksi ja rationalistiksi, mutta hän saattoi olla myös intohimoinen rakkauslyyrikko, ja myöhäistuotannossaan hän oli romantiikan edelläkävijä. Erityisesti hänen myöhäisemmässä tuotannossaan näkyy vaikutteita Gotthold Ephraim Lessingiltä ja Johann Wolfgang von Goetheltä. Kellgren kirjoitti esipuheen Carl Michael Bellmanin teokseen "Fredmans epistlar" (suom. "Fredmanin epistoloita"). Uusi romaani
Puhuttiin myös ”kieltävästä kirjallisuudesta” tai ”epäkirjallisuudesta”. Ongelmaksi oli muodostunut kirjallisuuden kieli, jonka katsottiin olevan vallitsevan kulttuurin hallinnassa. Kielen koodit oli tuhottava, jotta voitaisiin luoda uudenlainen kosketuskohta todellisuuteen. Uuden romaanin katsottiin vastustavan niin sanottua perinteistä, realistista romaania. Perinteisen romaanin katsottiin menettäneen kosketuskohtansa todellisuuteen. Perinteisellä romaanilla tarkoitettiin 1800-luvun realistista ja naturalistista kerrontaa ja varsinkin Honoré de Balzacin teokset mainittiin useimmiten esimerkkinä. Fronesis
Aristoteles erotti kaksi erilaista älyllistä hyvettä: "sofia" ja "fronesis". "Sofia", joka käännetään yleensä "viisaudeksi", on kyky ajatella oikein maailman luonteesta, ja käytämme sitä pyrkiessämme selittämään, miksi maailma on sellainen kuin on. Tämä katsotaan usein samaksi kuin tiede. "Sofiaan" liittyy ikuisten totuuksien pohdiskelu. "Fronesis" puolestaan on kyky ajatella, miten ja miksi meidän tulisi toimia muuttaaksemme asioita, ja erityisesti muuttaaksemme elämäämme paremmaksi. Aristoteles sanoi, että "fronesis" ei ole kuitenkaan pelkästään taito, koska siihen ei liity pelkästään kyky päättää, kuinka saavuttaa tietty päämäärä, vaan myös kyky päätellä tämä päämäärä. Jotkut tutkijat kuitenkin kieltävät jälkimmäisen, katsoen Aristoteleen pitäneen päämäärää ("eudaimonia", onnellisuus) annettuna, jolloin "fronesis" oli pelkästään kyky päästä tähän päämäärään.
"Fronesis" liittyy partikulaareihin, ei universaaleihin, koska se liittyy siihen, kuinka toimia tietyissä yksittäistapauksissa. On mahdollista oppia toiminnan periaatteet, mutta niiden soveltaminen tosielämässä ja tilanteissa joita ei ole voinut nähdä ennalta vaatii kokemusta. Esimerkiksi jos tiedämme, että meidän tulisi olla rehellisiä, voimme tuottaa tuskaa ja aiheuttaa muita rikkomuksia. Kokemusta vaaditaan siihen, kuinka tasapainottaa rehellisyys muiden vaadittujen seikkojen kanssa. Nykyfilosofia
Kautta filosofian historian on ollut nähtävissä kaksi selkeää filosofistieteellistä suuntausta. Positivistit ovat painottaneet tieteiden arvovapautta ja luonnontieteellistä pohjaa, kun taas tulkitsijat ja hermeneutikot taasen painottavat ihmisläheistä näkökulmaa. 1900-luvulla positivistisen suuntauksen edustajat, kuten loogiset positivistit liittyvät läheisesti analyyttiseen suuntaukseen, kun taas hermeneutikot, eksistentialistit ja muut tulkitsevampaa suuntausta painottavat kuuluvat mannermaiseen suuntaukseen. Keskiajan filosofia
Keskiajan keskeisenä filosofisena suuntauksena oli skolastiikan rationalismi, joka sovelsi erityisesti korkeaskolastisena aikana aristotelismia. Keskeisiä filosofisia ongelmia olivat muun muassa uskon ja järjen suhde, Jumalan olemassaolo ja luonne, teologian ja metafysiikan suhteet ja kohde, sekä universaalien ongelma. Suomen arkkitehtuuri
Romanttinen tyyli ei hallinnut yksinään Suomen vuosisadan vaihteen arkkitehtuuria. Sen rinnalla rakennusteknillinen rationalismi meni eteenpäin. Rationalismin tärkein arkkitehti oli Selim A. Lindqvist. Romantiikan ja rationalismin välillä käytiin vilkasta keskustelua, joka kärjistyi Helsingin rautatieaseman suunnittelukilpailun tuloksista. Eliel Saarisen voittavaa ehdotusta vastaan hyökkäsivät kilpailuun myös osallistuneet Gustaf Strengell ja Sigurd Frosterus. Saarinen otti kritiikin vakavasti ja suuntasi arkkitehtuuriaan rationalistisempaan suuntaan. Kristillinen mystiikka
Englantilainen Richard Rolle, ainoa merkittävä miespuolinen maallikkomystikko monien naisten joukossa, arvostelee erityisesti liiallista järjellisyyttä ja filosofisuutta mystiikassa. Hän arvostaa köyhyyttä ja yksinkertaista elämää, mutta varoittaa liiallisesta askeesista. Rollen ajattelussa ilolla ja riemukkuudella oli merkittävä sija, ja hän katsoo, että yksinkertaisesta elämästä on hyötyä vain jos se liitetään näihin. Iloinen hengellisyys sai merkittävästi tilaa hänen teoksessaan "Incendium amoris" ja jumalyhteys olikin hänelle riemukkuutta ja iloa, johon liittyi erityisesti aistihurmaa, ja hän samaistaa sen mystiseen rakkauteen. Samalla tavalla rakkauden teema on merkittävä myös Juliana Norwichilaisella (1342 - k. 1416 jälkeen). Hän kuvaa Jumalaa ja Kristusta vertauskuvallisesti äidiksi, joka kantaa ihmisiä sisällään. Hän kirjoittaa: ""Niin totta kuin Jumala on isämme, on hän myös meidän äitimme"". Taidetta taiteen vuoksi
Myös wieniläinen musiikkikriitikko Eduard Hanslick sekä ranskalainen filosofi Victor Cousin mainitaan ajatuksen varhaisiksi edistäjiksi. Samoin Edgar Allan Poe kirjoitti eräässä esseessään aiheesta ”runoutta runouden vuoksi”. Gautier teki sanonnasta kuitenkin tunnuslauseen suuntaukselle, jonka mukaan taidetta tulee luoda ja arvostaa siksi, että se on taidetta. Ajattelutapa oli seurausta Euroopan teollistumisesta; aikaisemmin taiteen avulla oli lähinnä kerrottu, miltä asiat näyttävät, ja taidetta oli käytetty kuvaamaan pääasiassa uskonnollisia aiheita. Länsimaisen filosofian historia
Antiikin kreikan kultakauden ja helleenisen ajan filosofisia suuntauksia olivat Platonin akatemialaisuus ja Aristoteleen peripateettisen koulukunnan lisäksi kyynisyys, stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys. Siirryttäessä roomalaiselle kaudelle tärkeimmiksi muodostuivat stoalaiset, epikurolaiset ja uusplatonistiset koulukunnat. Esimerkiksi keisari Marcus Aurelius oli myös stoalainen filosofi. Immanuel Kant
"Kritiikin" osassa ”Kauneuden analytiikka” Kant sanoi, että kauneus ei ole taide-esineen tai luonnonilmiön ominaisuus vaan mielentila – nautinto joka seuraa mieltymystä koskevasta arvostelmasta. Vaikka vaikuttaa siltä, että käytämme järkeämme päättäessämme mikä on kaunista ja tunnemme, että voimme saada toiset vakuuttuneeksi mielipiteestämme, mieltymystä koskeva arvostelma on puhtaasti subjektiivinen eikä perustu mihinkään muuhun kuin olion arvostukseen itseensä: se on epäitsekäs nautinto. Kant uskoi myös, että mieltymystä koskevien arvostelmien tekemiseen käytetyt kyvyt ovat samoja joita käytetään moraalisten arvostelmien tekemiseen: kummatkin ovat epäitsekkäitä ja katsomme kummankin olevan universaaleja. Hän väitti myös, että jalouden ja ylevyyden kokeminen auttaa moraalisen luonteen kehittymisessä. Kirjallisuuskritiikki
Brittiläinen romantiikka 1800-luvun alussa toi uusia esteettisiä ajatuksia kirjallisuudentutkimukseen, lukien mukaan ajatuksen siitä, että kirjallisuuden kohteen ei aina tarvitse olla kaunis, jalo tai täydellinen, vaan että kirjallisuus itse voisi nostaa tavallisen aiheen ylevän tasolle. Saksalainen romantiikka, joka seurasi Saksan klassismin myöhäiskehitystä, painotti pirstoutumisen estetiikkaa, joka ilmeni hämmästyttävän modernina Englannin kirjallisuuden lukijalle ja arvosti henkevyyttä enemmän kuin englanninkielinen romantiikka. 1800-luvun lopulla tuli kuuluisaksi kirjoittajia, kuten Mathew Arnold, jotka tunnettiin enemmän kriittisestä kirjoittamisestaan kuin omasta kirjallisista teoksistaan. Etiikka
Immanuel Kantin etiikka ja sen oleellinen osa, kategorinen imperatiivi, olivat jyrkkä vastakohta utilitarismille. Kantin mukaan ainoa itsessään hyvä asia oli ”hyvä tahto”, joka motivoi ihmistä tekemään oman velvollisuutensa pelkästään sen itsensä vuoksi. Moraaliset velvollisuutensa ihminen kykeni päättelemään järjellään. Näin kantilainen etiikka asettuu paitsi utilitarismia myös kaikkea eettistä naturalismia vastaan. Evoluutioteorian vastustus
Älykkään suunnittelun historia on kiistanalainen. Esimerkiksi Barbara Forrestin mukaan älykäs suunnittelu on yhdysvaltalaisten kreationistien keksintö, jolla pyritään kiertämään kreationismin opetuksen kieltäviä tuomioistuinpäätöksiä. Älykkään suunnittelun puolustajien mukaan ajatuksen historia kuitenkin ulottuu kreationismioikeudenkäyntejä kauemmas, ja se perustuu totuudenetsintään ja ideologisen tieteen kritiikkiin. Jotkut älykkään suunnittelun puolustajista, esimerkiksi Michael Behe, ovat pikemminkin teistisiä evolutionisteja kuin kreationisteja. Romantiikan musiikki
Konserteista tuli yhä tärkeämpiä, ja muun muassa kuuluisat pianistit matkustivat kulkuvälineiden kehittyessä pitkiäkin matkoja esiintymään. Ilmiön pioneeri oli kuuluisa viuluvirtuoosi Niccolò Paganini. Kuuluisan henkilön esiintyessä konsertissa ihmiset saattoivat tulla kuuntelemaan pikemminkin häntä, eikä esitettävä teos enää ollut yhtä tärkeä. Mendelssohnin myötä sinfoniaorkesteri tuli yhä merkittävämmäksi, ja sille kehittyi säännöllinen esiintymiskausi. Lisäksi hänen näkemyksensä kapellimestarista, joka rakentaa esitetystä teoksesta oman tulkintansa, tuli taidemusiikkiin jäädäkseen. Tieteenfilosofian historia
Immanuel Kant otti kantaa empirismiin ja rationalismiin teoksessaan "Puhtaan järjen kritiikki" (1781), pyrkien sovittelemaan niiden välistä vastakkaisuutta. Kantin mukaan emme voi tietää, millaisia ovat ”oliot sinänsä”. Tietomme rajoittuu ”ilmiöihin”, joita havaitsemme aisteillamme. Kantin ajattelu vaikutti saksalaiseen idealismiin sekä saksalaisen romantiikan luonnonfilosofiaan. Symbolismi kirjallisuudessa
Nykyisin arvellaan, ettei symbolismi syntynyt pelkästään torjumaan naturalismin estetiikkaa vaan myös helpottamaan ajan kulttuurin sekä politiikan ilmapiirin aiheuttamaa ahdistuksen ja levottomuuden tunnetta. Eurooppa kehittyi hurjaa vauhtia 1800-luvun lopulla teollisen vallankumouksen kiihtyessä. Tieteiden ja tekniikan kehittyessä myös kansan elintaso koheni. Vaikka suurin osa ihmisistä oli tyytyväisiä kehityksen suuntaan, oli myös niitä, usein kirjailijoita, jotka vastustivat lisääntyvää materialismia ja kapitalismia. Samoihin aikoihin alkoi uusi imperialismi eräiden maiden alkaessa kilpailla siirtomaista uutta tekniikkaa hyödyntäen. Symbolistien keskuudessa materialismin vastaisuus näkyi uusplatonismina: ihminen kokee aineellisen todellisuuden vain heijastuksena ideoiden maailmasta, kirjailijan tehtävän ollessa näiden kätkeytyvien näkyjen ja mielikuvien kuvaaminen. Myös romantiikkaa pyrittiin elvyttämään haettaessa subjektiivista vastalausetta tieteen objektiiviselle maailmankäsitykselle, johon naturalismi ja impressionismi pyrkivät. Katolisen kirkon historia
Napoleonin kärsittyä tappion liittoutuneille paavi pääsi palaamaan Roomaan 24. toukokuuta 1814. Wienin kongressin kokoontuessa järjestämään sekasortoista Eurooppaa Napoleonin jäljiltä paavilla oli nyt puolellaan aikakauden mukanaan tuoma muuttunut ilmapiiri. Kirkkoa vastustaneiden valistusfilosofien valistusaatteita pidettiin syynä vallankumoukseen ja sekasortoiseen kaaokseen Euroopassa. 1800-luvun alun uudet aatesuuntaukset, kuten romantiikka, pitivät arvossa useita valistusaatteen halveksimia asioita kuten uskoa, historiaa, perinteitä ja arvovaltaa, mikä hyödytti juuri näitä ominaisuuksia edustavaa kirkkoa. Romaani
Rakkausromaanissa tarina keskittyy kahden henkilön, yleensä miehen ja naisen, välisen rakkauden ympärille. Romanttisessa rakkaudessa rakastaja kohdistaa tunteensa tiettyyn ihmiseen ja kaipaa likeiseen yhteyteen rakastettunsa kanssa. Romanttinen rakkaus on luonteeltaan seksuaalista ja toteuttaa idealistista rakkauskäsitystä. Rakkausromaani vahvistaa sen yhden ainoan myyttiä, jossa täydellistyminen voi tapahtua. Sukupuolieron vuoksi rakkausromaaneissa päähenkilöt toteuttavat maskuliinisiksi ja feminiiniksi luokiteltuja kulttuurisia piirteitä. Näitä piirteitä miesten kohdalla ovat erityisesti voimakkuus, aktiivisuus ja rationalismi. Nainen kuvataan tyypillisesti hieman passiivisemmaksi, tunteelliseksi ja herkäksi. Sankarittaret ovat myös kauniita: jos naiset eivät pidä itseään kovin viehättävinä, heillä on jokin kompensoiva erityispiirre. Yleensä rakkausromaanien sankarittaret ovat myös monipuolisemmin kuvattuja kuin miehet. Rakkausromaanin tyypillisiä mieshahmoja on yleensä vain kaksi: voimakas ja maskuliininen, vaikeasti taltutettava sankari ja feminiinisiä piirteitä omaava tunteellinen mies. Rooman valtakunta
Roomalainen mytologia oli kreikkalaisvaikutteista. Roomalaisten valtauskonto muuttui historian kuluessa animistisesta luonnonuskonnosta polyteistiseen kreikkalaisvaikutteiseen valtionuskontoon ja edelleen erilaisten itämaisten mysteerikulttivaikutteiden kautta kristinuskoon. Filosofian alalla tärkeimmiksi muodostuivat epikurolaiset, stoalaiset ja uusplatonistiset koulukunnat. Historiamaalaus
Historian tutkimuksen kehittyminen 1800-luvulla toi yhä tarkempaa dokumentaarisuutta ja uutta, joskus teatraalista draamaa historiamaalauksiin. Romantiikan maalaustaide vuosisadan alussa suhtautui historia-aiheisiin tunteellisesti, kuten Goyan "Toukokuun kolmas 1808" (1814). Nationalismi suosi myös takautuvia historiallisia aiheita, kuten keskiaikaa ja barokkia. Vuosisadan lopulla esiintyivät isänmaallinen ja konservatiivinen historiamaalaus sekä radikaalit realistiset, suuriin yhteiskunnallisiin ongelmiin pureutuvat aiheet, kuten Ilja Repinin "Volgan lautturit" (1870–1873). Genealogia
Feministisen filosofian yksi tutkimussuuntaus on sukupuolen genealogia, jossa tarkastelun kohteena on sukupuolikäsitteiden ja sukupuolittuneiden käsitteiden historia. Genealogisesta näkökulmasta sukupuoleen liitetyt käsitteet tai merkitykset eivät ole pysyviä vaan muuttuvia. Tällöin ei pohdita, onko esimerkiksi rationaalisuus enemmän miehen kuin naisen ominaisuus vaan tarkastellaan yksityiskohtaisesti sitä prosessia, jossa nämä käsitteet ovat sukupuolittuneet tai muuttuneet sukupuolen tekemisen välineiksi. (Esimerkiksi miksi juuri rationaalisuus yhdistetään kulttuurissamme yleisesti miehisyyteen ja emotionaalisuus naisellisuuteen.) Valistus
(Vasta)valistusajattelija Jean-Jacques Rousseau kysyi, onko taiteiden ja tieteiden edistyminen todella lisännyt ihmisten onnea ja hyvettä. Hän vastasi tähän kysymykseen kielteisesti (alkuperäisen aikeensa vastaisesti, koska Denis Diderot neuvoi hänen siten voittavan aihetta koskevan kirjoituskilpailun, kuten kävikin). Hän vaati paluuta luontoon. 1800-luvun romantiikka oli vastavaikutus valistusajan järkeen perustuvalle ajattelulle. Rakkauselokuva
Rakkauselokuva, myös romanttinen elokuva, on elokuva, jonka keskipisteessä on rakkaustarina eli romanssi. Rakkauselokuvassa romanssia käytetään joko juonityyppinä tai mihin tahansa aiheeseen sovellettuna aseenteena eli moodina. Kun romanssi ymmärretään moodina, rakkauselokuva voi edustaa useaa elokuvan tyylilajia, joista yleisimpiä ovat romanttinen komedia, melodraama ja rakkausdraama. Paul Dirac
Kollegoidensa keskuudessa Dirac tuli tunnetuksi äärimmäisen vähäpuheisena ja luonteeltaan pikkutarkkana. Hän oli myös vannoutunut ateisti. Kun Wolfgang Paulilta kysyttiin Diracin katsantokantaa, hän vastasi: ”Jos ymmärrän Diracin oikein, hänen näkemyksensä on seuraava: ei ole olemassa Jumalaa, ja Dirac on hänen profeettansa.” Kun Dirac vieraili Neuvostoliitossa, häntä pyydettiin luennoimaan fysiikan filosofiasta. Hän nousi ylös ja kirjoitti taululle: ”Fysikaalisten lakien tulee olla matemaattisesti kauniita ja yksinkertaisia.” Politiikassa hän kannatti vasemmistolaisuutta. Kun Diracilta kysyttiin hänen näkemystään runoudesta, hän vastasi: ”Tiede yrittää kertoa kaikille ymmärrettävällä tavalla jotakin, jota kukaan ei aikaisemmin tiennyt. Mutta runous on sen täydellinen vastakohta.” Suomalainen kulttuuri
Romanttinen runous, joka ylisti suomalaisuutta ja sen ilmentyminä sisämaan luontoa, sotureita, ja kansanihmisen arvokkuutta, kirjoitettiin vielä ruotsiksi. Frans Mikael Franzén oli runoilijan työn ohella Turun akatemian kirjastonhoitaja ja kirjallisuudenhistorian professori, mutta Ruotsin vallan päätyttyä hän siirtyi emämaa Ruotsiin papiksi ja myöhemmin piispaksi. Kun Suomesta muodottettiin suuriruhtinaskuna Venäjän autonomisena osaksi, tarve luoda omaa kulttuuria voimistui. Johan Ludvig Runeberg ja Elias Lönnrot nostivat Suomen kulttuurikansaksi jolla oli oma identiteetti. Stoalaisuus
Stoalaiset korostivat "rationaalisuutta" eli järjenmukaisuutta. He näkivät, että kaikille asioille löytyi jokin selitys: esimerkiksi kuolema oli luonnonlakien sanelema selvyys. Stoalaisuuden mukaan objektiiviseksi ajattelijaksi tuleminen mahdollistaa sen, että ihminen ymmärtää universaalin järjen ("logos"). Hyve koostuu tahdosta, joka on sopusoinnussa luonnon kanssa. Jukka Hankamäki
Kirjassa "Enkelirakkaus: Filosofia ja uskonto homoseksuaalisuutena" (2008) Hankamäki väittää, että kartesiolaiselle ajattelulle ominaiset jaottelut järkeen ja tunteisiin, tietoon ja todellisuuteen, kieleen ja kokemukseen sekä Jumalaan ja maailmaan ovat seuranneet heteroseksuaalisten filosofien oidipuskomplekseista sekä filosofian homoseksuaalisen olemuksen torjumisesta. Sen sijaan samaa sukupuolta olevien ihmisten yhteiseen kokemusmaailmaan perustuva merkitysten oppiminen voisi luoda parhaat edellytykset filosofialle ja yhteisymmärrykselle. Klassismin musiikki
Romantiikan aikana Beethoven nousi uuden sankaritaiteilijamyytin suurimmaksi edustajaksi. Se korvasi klassismiin asti vallalla olleen näkemyksen taiteilijoista käsityöläisinä, ja vasta 1900-luvun aikana elämäkertakirjailijat ja tutkijat alkoivat paljastaa inhimillisemmän Beethovenin romantiikan aikakauden luoman myytin alta. Beethoven on kuitenkin säilynyt yhtenä taidemusiikin keskeisimmistä hahmoista, ja hänen musiikkiaan on esitetty lakkaamatta taiteilijan elämästä asti. Vapaana säveltäjänä toiminut Beethoven oli nauttimansa suuren suosion ansiosta varsin varakas. Hän ei ollut edeltäjiensä tavoin velvollinen tuottamaan tilauksesta teoksia hovin tai kirkon tarpeisiin, ja siten hänellä oli suurempi vapaus sävellystensä aiheiden ja tyylin suhteen. Tätä vapautta Beethoven käytti usein omien kokemuksiensa ja tuntemuksiensa ilmaisuun musiikissa, ja hänestä tuli "itseilmaisua" korostaneen romantiikan aikakauden ensimmäinen edustaja. Belle Époque
Tämän aikakauden ihmiset olivat suurpiirteisesti luonnehdittuina hyvin optimistisia ja suhtautuivat huolettomasti tulevaisuuteen. Tämä johtui paljolti Yhdysvalloissa ja Euroopassa saavutetusta erinomaisesta teknologisesta kehityksestä. Positivismi, usko luonnontieteisiin ja tiedeusko, jonka mukaan tiede löytää selityksen kaikkeen, tulivat ihmisten ajatuksiin ja maailmankuviin. Belle Époque oli aistittavissa eritoten suurten eurooppalaisten pääkaupunkien bulevardeilla, kahviloissa, kabaree-näytöksissä, taiteilijoiden ateljeissa, taidegallerioissa, konserttisaleissa ja salongeissa, joissa kävi taloudellisesti varsin suuresti vaurastunutta keskiluokan porvaristoa. Nuori Puola
Poliittisesti ja kulttuurisesti ahtaassa ilmapiirissä taiteilijat loivat omintakeisen ilmaisukielen. Taidesuuntaus perustui sekä moderneihin että kansallisromanttisiin ideoihin. Kansallisromantiikalla oli merkittävä osuus puolalaisen kansallisuusaatteen, kulttuurin ja identiteetin kehittymisessä. Se oli sopinut parhaiten kansallisuusaatteen ja sen keskeisten ideoiden välittämiseen. Tyyli ilmeni taidesuuntauksena, joka esiintyi useissa Euroopan maissa erityisesti vuosien 1890 ja 1910 välillä. Paikallisista eroista huolimatta taidesuuntausta yhdisti pyrkimys hakeutua isänmaan luonnon pariin ja perehtyä kansanelämään. Mytologia
Järjestä ja loogisuudesta (kreik. "logos") tuli antiikin filosofian kasvavan ihailun myötä ihailtuja hyveitä, ja myyttinen (kreik. "mythos") alettiin nähdä taantumuksena ja valheena. Syntyi valistus, jonka tarkoitus oli nimenomaan poistaa myyttinen ajattelu. Samaan tähtäsi uskonpuhdistus. Kristinusko haluttiin välttämättä selittää järjen avulla, ettei sitä olisi leimattu myyttiseksi. Koska kristinusko uskontona on kuitenkin myyttinen, tehtävä pitkälti epäonnistui ja kääntyi kristinuskoa vastaan. Kristinuskolle luotiin erilaisia todistuksia ja järkiperusteita. Nämä todistukset ja perustelut kuitenkin kumoutuivat joutuessaan tekemisiin tieteellisen ja järkeen perustuvan lähestymistavan kanssa. Kristinuskoa myös järkeistettiin, sitä muokattiin siten, että se olisi ollut mahdollisimman looginen. Ennen kaikkea uskonpuhdistus pyrki tähän. Monet aiemmin konkreettisina uskotut opit ja kertomukset selitettiin vertauskuvallisiksi ja ei-tosiksi. Näin uskonnon sisältö muuttui ja uskonto muuttui monien arkikokemukselle yhä vieraammaksi. Uskonnon asema yhteiskunnassa heikkeni. Isak Pihlman
Ennen kuolemaansa Pihlman ehti tuottaa kaunopuheisuuden alalta vain yhden väitöskirjan. Tämä Olaus Turdinin opintyö (1707) Romanus bilinguis (kaksikielinen roomalainen) käsitteli kansan puhuman latinan ja kirjakielen eroja ja kumosi keskiaikaisen väitteen, että kyseessä olisi ollut kaksi eri kieltä. Pihlmanin ja Turdinin mukaan kansankieli (sermo plebeius) ja sivistyneiden kieli (sermo urbanus) olivat molemmat latinaa, mutta sivistyneet olivat muokanneet kieltänsä vanhemman ja kultivoidumman kreikan mukaiseksi siten, että suuri osa sanastosta ja tyylikeinot olivat kreikasta. Kielitiede ei tähän aikaan vielä oivaltanut, että kreikka ja latina olivat molemmat saman indoeurooppalaisen peruskielen jälkeläisiä. Koska sanoissa havaittiin paljon yhtäläisyyksiä, ne voitiin selittää vain siten, että roomalaisten uskottiin lainanneen ne vanhemmasta kielesta, kreikasta. Aristoteleen psykologia
Näin Aristoteles päätyi siihen, että eläimessä tulee olla erillinen haluava sielun kyky ("orektikon"), jonka tehtävänä oli laittaa eläimet liikkelle. Hän ymmärsi, että tämä oli osittain ristiriidassa sen kanssa, että mieli ei voisi saada aikaan liikettä. Näin hän päätteli liikkeen olevan seurausta sekä halusta että käytännöllisestä järjestä, jotka toimivat tiiviisti yhdessä. Käytännöllinen järki saa liikkeen aikaan silloin, kun se suuntautuu johonkin haluttavaan jonakin haluttavana. Teot suuntautuvat sellaisia asioita kohti, jotka ovat tai näyttävät olevan jotain hyvää. Tässä Aristoteles alkoi lähestyä "Nikomakhoksen etiikassa" kuvattuja ihmisen eettisiä päämääriä, kuten onnellisuuden tavoittelua. Romantiikka
Romantiikka on usein nähty sitä edeltäneen valistuksen vastakohtana, vaikka tätä käsitystä on uudemmassa tutkimuksessa myös arvosteltu. 1800-luvun alun romantikot eivät täysin hylänneet antiikkia, mutta olivat kiinnostuneempia oman maansa historiasta. Kiinnostus kansojen alkuperään lisäsi innostusta kansanrunouden ja -satujen keräämiseen sekä loi pohjaa nykyaikaiselle historiantutkimukselle ynnä kansallisuutta korostavalle politiikalle ja ajattelulle. Toisaalta erityisesti monet varhaisromantikot Saksassa ja Englannissa kannattivat myös kosmopoliittisia arvoja sekä Ranskan vallankumousta. Rationalismi (tietoteoria)
Tieteellisen vallankumouksen myötä rationalismi liitettiin matemaattisten menetelmien hyödyntämiseen filosofiassa. Uudella ajalla rationalismin edustajia ovat olleet erityisesti 1600-luvun filosofit Descartes, Spinoza ja Leibniz, jotka edustavat mannermaista rationalismia. Heidän ajattelussaan järjellä saavutettavista perusperiaatteista johdetaan loogisesti uusia periaatteita, ja tällä tavoin luodaan filosofinen ja tieteellinen järjestelmä, joka selittää monia filosofian keskeisiä kysymyksiä ja luo pohjaa tieteelliselle tutkimukselle. Näin ollen tieteellistä tutkimusta aistein havaittavassa todellisuudessa ohjaavat periaatteet olisivat yhtä vakaalla pohjalla ja luonteeltaan samanlaisia kuin matematiikan tai käsiteajattelun sisällä tapahtuvat loogiset päätelmät. Länsimaisen filosofian historia
Keskiajan filosofia oli pääasiassa uskonnollispainotteista. Keskiaikaisissa yliopistoissa harjoitettiin ennen kaikkea teologiaa, ja filosofia oli alistettu teologian aputieteeksi. Yksi vallitsevista keskiaikaisista filosofisista suuntauksista oli skolastiikka, jossa Raamatun oppeja pyrittiin todistamaan oikeiksi järjen avulla. Aluksi keskiaikaiset filosofit yrittivät tukea Raamattua platonismilla (kuten Augustinus), mutta epäonnistumisten jälkeen monet (kuten Tuomas Akvinolainen) päätyivät aristotelismiin. Kangasalan matkailun historia
Jylhistä maisemista ammennettiin nousevaa kansallistunnetta. Niihin kohdistuva ihailu ja ylpeys haluttiin konkretisoida taiteen keinoin. Varsinkin 1800-luvun alun maalaustaide idyllisine maa- ja luontokuvauksineen ilmentää romanttisen suuntauksen ajatusmaailmaa erittäin hyvin. Maalaismaisemat, pellot, metsät, mäet, harjut, järvet ja joet ovat niissä keskeisessä osassa. Kaksisataa vuotta sitten keskiverto kaupunkilaisihminen tunsi varmaankin olevansa yhtä vieraantunut luonnosta kuin nykyajan urbaanit lähiöerakot. Vastavalistus
Valistusaika korosti järkeä, tiedettä, empiiristä tutkimusta, tasa-arvoa, vapautta ja liberalismia, vastavalistus puolestaan antirationalismia, relativismia ja vitalismia. Isaiah Berlin assosioi vastavalistuksen saksalaiseen romantiikkaan. Romanttinen suuntautuminen
Romanttinen suuntautuminen kertoo, mitä sukupuolta kohtaan henkilö tuntee romanttisia tunteita ja mahdollisesti halua olla romanttisessa suhteessa. Romanttinen suuntautuminen liitetään usein seksuaaliseen suuntautumiseen, vaikkakin nämä suuntautumiset ovat toisistaan riippumattomia. Näin esimerkiksi on mahdollista olla heteroromanttinen biseksuaali, jolloin tuntee romanttisia tunteita vastakkaista sukupuolta kohtaan ja seksuaalista vetoa kahta tai useampaa sukupuolta kohtaan. Kahden ihmisen romanttinen suhde ei siis automaattisesti tarkoita, että osapuolet tuntisivat myös seksuaalista vetoa toisiaan kohtaan. Pragmatismi
Dewey vastusti monia muita aikansa filosofisia suuntauksia, ennen kaikkea Alfred Ayer emotivismia. Dewey kuvitteli mielessään etiikan kokeellisena tutkimusalana, ja katsoi, ettei arvoja voida luonnehtia parhaiten tuntemuksina tai imperatiiveina, vaan hypoteeseina siitä, mitkä teot johtavat tyydyttäviin lopputuloksiin. Tästä seuraa myös, että koska emme aina ole varmoja siitä mitä haluamme, tai emme tiedä onko se mitä haluamme jotain mikä tyydyttäisi meitä parhaiten, etiikka on erehtyväinen hanke. Platon
Platon, kuten Sokrateskin, ajatteli että viisaudessa oli jotakin jumalallista, että filosofia, joka sai alkunsa tiedonhalusta, oli älylliselle ihmiselle välttämätöntä toimintaa ja suurimpia siunauksia, joista ihminen pääsee osalliseksi. Kun ihminen tavoittelee viisautta rakastajan intohimolla, siitä tulee sielun puhdistaja, joka ohjaa häntä yönkaltaisesta pimeydestä valoon. Tällainen viisauden tavoittelu vaatii kuitenkin sitä, että ihminen on ollut jo alun perinkin yhteydessä jumaluuteen, ja tämä yhteys merkitsee puolestaan sitä, että sielu on luonteeltaan jumalallinen ja kuolematon ja että sillä on synnynnäinen tarve tulla ikuisen kaltaiseksi. Filosofian kautta saa alkunsa paitsi tieto, myös oikea toiminta. Filosofia
Uudella ajalla filosofit käänsivät filosofian huomion ennen kaikkea tietoteoreettisiin kysymyksiin. Keskeinen ongelma oli, mihin luonnontieteellinen tutkimus ja tieto perustuivat. Francis Bacon ja René Descartes panivat alulle ajan merkittävimmät filosofiset suuntaukset, empirismin ja rationalismin. Empirismiä kehittivät etenkin brittiläiset John Locke, George Berkeley ja David Hume. 1700-luvulla empirismi siirtyi myös Ranskaan ja kehittyi siellä sensualismiksi ja materialismiksi. Euroopan mannermaalla rationalistiset ajattelijat puolestaan rakensivat 1600-luvun vaikutusvaltaisimmat metafyysiset järjestelmät. Descartesin mukaan nimetyn kartesiolaisuuden lisäksi ajan rationalistista ajattelua edustivat muun muassa Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz. Thomas Hobbes oli merkittävä poliittisen filosofian kehittäjä. Friedrich Schleiermacher
Schleiermacher sijoittuu teologiansa kanssa romantiikan vuosisataan. Tämän ajan mukaisesti hän painottaa tunteen ja itsetiedostuksen merkitystä kristillisessä teologiassa. Hänen mukaansa kristillinen usko ja teologia liittyvät "absoluuttiseen riippuvuuden tarpeeseen", eikä uskonnon olemusta voi tämän vuoksi tavoittaa yksin järjen kautta.
Schleiermacher haluaa sanoutua irti valistukselle tyypillisestä tavasta nähdä Kristuksen kuoleman merkitys vain moraalisena tai eettisenä esikuvana. Tämän sijaan hän haluaa korostaa sen uskonnollista pelastukseen liittyvää arvoa. Hänen mukaansa Kristus on ihmisen jumalatietoisuuden esikuva ja äärimmäinen esimerkki ihmisen hurskaudesta. Cambridgen platonistit
Teologisissa ja poliittisissa kysymyksissä Cambridgen platonistit kannattivat maltillisuutta. He uskoivat, että järki oli kaikkien kiistojen paras ratkaisija, ja siksi he puhuivat puritaanien ja korkeakirkollisten kirkonmiesten välisen dialogin puolesta. Järkeen platonistit suhtautuivat puolimystillisesti, katsoen, ettei se ollut vain mielen ymmärryksen kyky, vaan sen sijaan "Herran kynttilä", Jumalan ihmissieluun jättämä jälki tai kuva. Puolijumalallisena järki kykeni paitsi antamaan aisteja parempaa tietoa, myös lähestymään Jumalaa. Näin järki kykeni myös tuomitsemaan puritaanisen teologian yksityisen ilmoituksen ja vakiintuneen kirkon rituaalien ja liturgioiden välillä. Tämän vuoksi heitä kutsuttiin myös latitudinaristeiksi. Düsseldorfin koulukunta
Suuntaukselle on ominaista romanttis-realistinen tyyli. Tyylin syntyvaiheet ajoittuvat 1820-luvulle, ja se oli vallalla vielä 1860-luvulla. Pyrkimyksenä oli luonnontutkimuksen kautta päästä ilmaisun luonnollisuuteen. Aiheita olivat metsä- ja vuoristomaisemat, samoin meri, järvi ja muut vesiaiheet. Myös aiheet kodin piiristä olivat suosittuja. Valon kuvaaminen oli hyvin keskeistä. Felice Romani
Nuori Romani lähti opiskelemaan Pisaan lakitiedettä, ""miellyttääkseen sukuaan"" ja kirjallisuutta sekä mytologiaa, ""miellyttääkseen itseään"". Myöhemmin, mentyään opiskelemaan Genovan yliopistoon, hän alkoi kääntää ranskankielistä kirjallisuutta. Opiskelijatoverinsa kanssa hän kokosi kuusiosaisen mytologiaa ja kelttien historiaa käsittelevän sanakirjan. Romanin opintojen aiheet heijastuivat hänen librettoihinsa; monet niistä perustuvat ranskalaisiin kirjallisiin teoksiin ja monet, kuten "Norma", käsittelevät mytologisia aiheita. Romantiikka
Englannin ensimmäisinä romantikkoina pidetään kahta runoilijaa, William Wordsworthia ja Samuel Taylor Coleridgea, jotka julkaisivat yhteiskokoelman "Lyrical Ballads". Lordi Byron oli brittiläisen romantiikan perushahmoja. Hän oli särmikäs nero, joka kirjoitti Euroopan läpi kulkeneita runoja. "Childe Haroldin pyhiinvaellusmatka" -runoelma vuonna 1812 teki Byronista kuuluisan. Englantilaiset romantikot korostivat yksilöllisen kapinan merkitystä. Romantiikka
Suomessa romantiikka on tavattu perinteisesti jakaa mm. Adolf Ivar Arwidssonin edustamaan Turun romantiikkaan ja myöhemmin Helsingissä toimineeseen lauantaiseuraan. Jälkimmäistä edustivat muun muassa Johan Ludvig Runebergin runot. Muita romantiikan kirjailijoita olivat esimerkiksi Zacharias Topelius ja Elias Lönnrot. "Kalevala" ja "Kanteletar" voidaan tavallaan myös laskea romantiikan aikaansaannoksiksi, vaikka tätä käsitystä on tutkimuksessa myös kritisoitu ja Lönnrot on pikemminkin yhdistetty valistukseen ja uushumanismiin. Romantiikka valoi uskoa yhteen, voimakkaaseen suomalaiseen kansaan. Syntyi nationalismi ja kansallisromantiikka. Stoalaisuus
Stoalaiset katsoivat intohimoisten tunteiden olevan seurausta virheellisistä arvostelmista. Viisaalla ("sofos"), moraalisesti ja intellektuaalisesti täydellistyneellä ihmisellä, ei olisi tällaisia tunteita, koska hänellä olisi vain tosia arvostelmia. Metafysiikassa stoalaiset kannattivat sekä kosmista determinismiä että ihmisen tahdon vapautta, ja katsoivat, että ihmiselle on hyveellistä omata sellainen tahto ("prohairesis"), joka on luonnon mukainen. Tämän vuoksi stoalaiset esittivät filosofiansa elämäntapana, jossa oleellista ei ollut se, mitä henkilö sanoi, vaan se, miten hän eli. Myöhemmät roomalaiset stoalaiset, kuten Seneca ja Epiktetos, painottivat hyveen olevan ainoa asia, joka on tarpeen ihmisen onnellisuudelle. Näin stoalainen viisas oli immuuni ulkoa päin kohtaaville onnettomuuksille. Tästä on seurausta ajatus stoalaisesta mielentyyneydestä onnettomuuksien edessä, vaikkakaan yleensä ei oteta huomioon, että stoalaisuudessa vain viisaan saatettiin nähdä olevan todella vapaa, ja että kaikki moraalin huonous oli yhtä paheellista. Jean-Jacques Rousseau
Teoksessaan "Discours sur les sciences et les arts" Rousseau väitti, että taiteet ja tieteet eivät olleet hyödyttäneet ihmiskuntaa, koska niitä eivät olleet edistäneet ihmisten tarpeet vaan ihmisten ylpeys ja turhamaisuus. Myös kehityksen tuomat mahdollisuudet laiskotteluun ja ylellisyyteen edesauttoivat ihmiskunnan turmeltuneisuutta. Hän ehdotti, että tiedon lisääntyminen oli tehnyt hallituksista vahvempia ja murskannut ihmisten vapauden. Hänen johtopäätöksensä oli, että aineellinen kehitys oli pohjimmiltaan kaivanut perustuksen aidon ystävyyden alta ja korvannut sen kateudella, pelolla ja epäilyllä. Taidetta taiteen vuoksi
Ajatus taiteesta taiteen vuoksi syntyi romantiikan aikakaudella, ja sen jatkajaksi modernismin aikana tulivat kirjallisuustieteessä formalistisia ajatuksia kehittänyt Roger Fry ja amerikkalainen taidekriitikko Clement Greenberg. Heidän mukaansa taiteesta nauttiminen tuli käsittää henkisesti, samansuuntaisesti kuin uskonnollinen mietiskely. Mitä korkeammalle kohotettuna ja vapaampana maailmasta, sen parempi. Taiteesta alkoi tulla uskonnon korvaaja ja kriitikoista henkisiä tiennäyttäjiä, joiden odotettiin pitävän aisoissa niitä, jotka poikkesivat aidosta esteettisestä järjestyksestä. 
Elokuvayhtiö Metro-Goldwyn-Mayer otti iskulauseen tunnuskuvioonsa — leijonan päätä kiertävässä nauhassa lukee "Ars gratia artis". Antiikin tiede
Rooma oli alun alkaen pieni kaupunkivaltio. Diplomatian ja sotien keinoin se kasvoi nopeasti 400- ja 300-lukujen aikana käsittäen lopulta 270-luvulla koko Apenniinien niemimaan. Puunilaissotien jälkeen Rooman valtakunta laajeni kohti itää ja valloitti Kreikan, Makedonian ja Syyrian ennen 100-luvun eaa. puoliväliä. Roomalaiset arvostivat kreikkalaista kulttuuria ja omaksuivatkin runsaasti heidän tapojaan. Näitä kahta kulttuuria erotti kuitenkin kieli: kreikkalainen kulttuuri oli kirjoitettu kreikaksi, mutta roomalaiset käyttivät latinaa. Kielimuuri on yksi syy sille miksi kreikkalainen tiede ei levinnyt laajalti roomalaisten tietoisuuteen. Kreikan valloituksen jälkeen korkea-arvoiset roomalaiset ottivat kyllä kreikkalaisia oppineita lapsilleen opettajiksi, mutta roomalaiset eivät kiinnostuneet tieteestä, koska se vaikutti turhalta ajanhaaskaukselta, sillä siitä ei välttämättä ollut suoranaista hyötyä arkkitehtuurissa tai uusien rakennusprojektien suunnittelussa ja toteuttamisessa. Roomalaisia kiinnosti enemmän insinööritaidot ja käytännönläheisyys, kreikkalaisen tieteen teoreettiset nyanssit eivät olleet heidän mielestä kiinnostavia. Edes kaikkein kiihkeimmät hellenofiilit eivät innostuneet tieteestä. Kreikkalainen tietämys eli seuraaville sukupolville ajanvietepainotteisten tietosanakirjojen tai kaunokirjallisten teosten turvin. Plinius vanhemman "Naturalis historia" -tietosanakirja, jonka kirjoitukset sekoittavat tiedettä, kummallisia tarinoita ja magiikkaa toisiinsa. Tieteenhistorioitsijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä koska tieteen taantumus alkoi. Toisten mielestä se alkoi jo 200-luvulla eaa., kun taas toiset pitävät 200-lukua jaa. parempana arviona. Tekstit säilyivät kuitenkin kreikankielisessä maailmassa, minkä ansiosta ne käännettiin ennen sydänkeskiaikaa arabiaksi taaten islamilaisen tieteen nousun. Ranskan taide
Aina satavuotiseen sotaan asti Ranska oli älyllisen, teknisen ja taiteellisen kehityksen keskus. Sodan vuoksi taiteen johtoasema joutui Ranskan ulkopuolelle. Myöhäisgotiikka onkin suuressa määrin saksalaista, englantilaista ja espanjalaista taidetta. Keskiajan tiede
Yliopistolaitoksen syntymisen kanssa samanaikaisesti syntyi mielenkiinto Aristoteleen filosofiaa kohtaan, joskin konservatiivipiireissä Aristotelestä vastustettiin aluksi. Samalla heräsi uudenlainen tieteellinen ajattelu ja spekulointi luonnon rakenteesta. Uutta ajattelua edustivat esimerkiksi Adelard Bathilainen, joka kritisoi aikalaisiaan sokeasta auktoriteettiuskosta, ja William Conchesilainen, joka taas kritisoi aikalaisten tapaa syyttää luonnontutkimista harhaoppisuudeksi. Hildegard Bingeniläisen naisruumiin tutkimukset tuottivat ainutlaatuista tietoa muille keskiajan oppineille. Aristoteleen filosofia syrjäytti vähitellen platonisen filosofian ja siitä tuli yliopisto-opintojen runko. Hänen teoksensa tulivat käännetyiksi nopeasti. Tuomas Akvinolainen muokkasi aristotelismia paremmin yhteensopivammaksi kristillisten oppien kanssa. Tuomas Akvinolainen on hyvä esimerkki keskiaikaisesta skolastiikasta, jonka päämääränä oli yhteensovittaa antiikin lähteiden ja uskonnollisten kirjoitusten sanoma. Katolisen kirkon historia
Renessanssin aikana paavinistuimen valta oli jälleen nousussa, mutta 1200-luvun huippukauden kaltaista hengellistä uudistumista ei ollut nähtävissä kovin laajalti. Yleistä uudistumista ei kirkon sisällä nähty, koska varsinkin paavit olivat siihen haluttomia. Renessanssin aikana hallitsi useita sivistyneitä tieteitä ja taiteita suosineita paaveja, mutta myös moraaliltaan turmeltuneita kirkkoruhtinaita. Esimerkiksi Nikolaus V oli ensimmäinen humanistisista paaveista, ja hän suosikin suuresti tieteitä ja taiteita. Vatikaanin tieteitä hän tuki erityisesti kirjojen osalta, sillä innokkaana bibliofilian harrastajana paavi Nikolaus päätti perustaa Roomaan kirjaston "oppineiden yhteiseksi hyväksi", sekä hankkia sinne "kaikki kreikkalaiset ja latinalaiset kirjat, jotka ovat paavin ja apostolisen istuimen arvoisia". Toisaalta vallassa oli myös turmeltuneita paaveja, kuten lahjusten turvin valtaan noussut Aleksanteri VI. Siveetöntä ja maallisten rikkauksien täyttämää elämää eläneestä paavista todettiin myöhemmin, ettei hän "tehnyt koskaan muuta kuin petti toisia eikä ajatellut muuta kuin toisten pettämistä". Romantiikan musiikki
Romantiikan musiikki liittyy läheisesti romantiikkaan myös kirjallisuudessa, taiteessa ja filosofiassa. Musiikissa jatkettiin monelta osin klassismin aikana vallinneita perinteitä, kuten sonaattimuotoa. Henkisesti se oli kuitenkin hyvin erilaista: kun aiemmin musiikissa oli noudatettu tiukkoja kaavoja ja rationalistista estetiikkaa ilmaisussa, nyt säveltäjät alkoivat ilmaista sillä tunteita ja käyttää intuitiivisia ja usein hyvin poikkeuksellisia ilmaisutapoja. Musiikista oli tullut yksilöllisempää, ja jokaisen teoksen ainutkertaisuutta haluttiin korostaa. Säveltäjien tyylit kehittyivät selvästi toisistaan poikkeaviksi. Harmoniset rakenteet olivat peräisin Haydnilta, Mozartilta ja Beethovenilta, mutta niitä laajennettiin ennennäkemättömiin mittasuhteisiin. Sitä alettiin 1800-luvulla kutsua tonaalisuudeksi. Myös kromaattinen sävelasteikko ja dissonanssi tulivat tavallisemmiksi. Kun klassismin musiikin suurin merkitys oli toimia viihdykkeenä ylhäisölle, romantiikassa nähtiin jotain syvällisempää. Romantiikka
Ranskan romanttiseen aikakauteen vaikutti myös suuresti Euroopassa levinnyt vallankumous 1789. François-René de Chateaubriandin katsotaan usein aloittaneen romanttisen virtauksen Ranskassa, vaikkakin myös saksalaisesta romantiikasta innoittunut Madame de Staël toimi tärkeänä välittäjähahmona. Victor Hugo oli itsevarma nuori ja nousi oman maansa romanttisen ryhmän johtoon. Hänen maailmankuuluja teoksiaan ovat "Pariisin Notre-Dame" ja "Kurjat". Alexandre Dumas vanhempi oli eräs tunnetuista aikakauden kirjailijoista. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat "Kolme muskettisoturia" ja "Monte-Criston kreivi". Helsingin yliopisto
1700-luvulla, valistuksen ja hyötyajattelun aikakaudella, akatemiassa ryhdyttiin harjoittamaan teologian ja klassisten aineiden rinnalla myös käytännönläheisempää tutkimusta. Lääketieteen sekä maatalous- ja metsätieteen kaltaisilla aloilla ryhdyttiin harrastamaan tutkimus- ja valistustyötä, tarkoituksena levittää uusia oppeja maakuntiin akatemiasta valmistuvien pappien ja virkamiesten mukana. Esimerkiksi ensimmäinen talousopin professori Pehr Kalm perusti yliopistoon kasvitieteellisen puutarhan ja teki uraauurtavaa tutkimusta viljelytalouden alalla. Kaunopuheisuuden professorin Henrik Gabriel Porthanin historiallisten tutkimusten ansiosta syntyi 1700–1800-luvun taitteessa ns. Turun romantiikka, jonka edustajat tutkivat suomen kieltä ja kansallista kulttuuria. Estetiikka
Alexander Gottlieb Baumgartenille estetiikka oli tiedettä aistein koetusta ja logiikan nuorempi sisar. Näin kauneus oli täydellisempää tietoa kuin aistittu. Immanuel Kantille esteettinen kokemus kauneudesta oli arvostelma subjektiivisesta mutta universaalista totuudesta, koska kaikkien ihmisten tulisi olla samaa mieltä väittämästä ”tämä ruusu on kaunis”, jos se oli sitä. Kauneutta ei kuitenkaan voitu palauttaa mihinkään perustavanlaatuisempaan ominaisuusjoukkoon. Friedrich Schillerille esteettinen arvostelma oli osoitus ihmisluonnon aistivan ja järjellisen osan täydellisimmästä yhteensovittamisesta. Stilistiikka
Stilistiikka sai alkunsa 1960-luvulla formalistisena suuntauksena, jonka alkuunpanijana voidaan pitää kielitieteilijä Roman Jakobsonia. Siitä käytettiin myös nimitystä "poetiikka". Formalistinen stilistiikka tutki kirjallisten tekstien, etenkin runouden, syntaksia ja morfologiaa, ja se lähestyi tyyliä kognitiivisena ja psykologisena ilmiönä. Tarkoituksena oli selvittää, mitä kirjallinen tyyli on ja miten se eroaa ei-kirjallisesta tyylistä. Formalistinen perinne vaikutti 1970-luvulle asti. Vaikka muodollisia piirteitä eriteltiinkin tarkasti, tutkimus ei juuri käsitellyt niiden merkitystä tai funktiota.