Mitä tarkoittaa valtakunnansyyttäjä?
Valtakunnansyyttäjä
Valtakunnansyyttäjä on Suomen ylin syyttäjä. Virka on perustettu vuonna 1996, jolloin ylimmän syyttäjän tehtävät siirtyivät pois valtioneuvoston oikeuskanslerilta. Valtakunnansyyttäjä toimii valtakunnansyyttäjänvirastossa, jossa on myös apulaisvaltakunnansyyttäjä sekä noin kymmenen valtionsyyttäjää. Valtakunnansyyttäjänviraston alaisuudessa toimivat paikallistasolla kihlakunnansyyttäjät.
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen
Yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen on asianomistajarikos. Valtakunnansyyttäjä voi kuitenkin määrätä syytteen nostettavaksi, jos rikos on tapahtunut joukkotiedotusvälinettä käyttäen ja erittäin tärkeä yleinen etu vaatii syytteen nostamista. Pahoinpitely
Normaalimuotoinen ja törkeä pahoinpitely ovat aina virallisen syytteen alaisia rikoksia eli virallisen syyttäjän tulee nostaa syyte vaikkei asianomistaja tahtoisikaan. Lievä pahoinpitely on lähtökohtaisesti asianomistajarikos eli syytteen nostaminen edellyttää asianomistajan pyyntöä. Lieväkin pahoinpitely on virallisen syytteen alainen rikos, jos se kohdistuu 1) alle 18-vuotiaaseen henkilöön, 2) tekijän aviopuolisoon tai entiseen aviopuolisoon, sisarukseen tai sukulaiseen suoraan ylenevässä tai alenevassa polvessa taikka henkilöön, joka asuu tai on asunut tekijän kanssa yhteistaloudessa tai on tai on ollut muuten näihin rinnastettavan henkilökohtaisen suhteen takia hänelle läheinen taikka 3) työtehtävää suorittavaan henkilöön, kun rikoksentekijä ei kuulu työpaikan henkilöstöön. Imperiumi
Imperiumi (myös valtakunta tai maailmanvalta) on suuri poliittinen yksikkö, jossa yksi emämaa, metropoli tai hallitsija (usein keisari) hallitsee yhtä tai useaa toista aluetta tai kansaa joko alueliitosten tai jonkinlaisen epävirallisen herruuden kautta. Syyttäjä
Asianomistajalla, joka toivoo syytteen nostamista, on oikeus kannella syyttämättäjättämispäätöksestä valtakunnansyyttäjänvirastoon. Tällöin joku "valtionsyyttäjistä" tutkii asiakirjat ja päättää uudelleen syytteen nostamisesta. Asianomistaja voi myös käyttää omaa "toissijaista syyteoikeuttaan" eli toimia itse asiassa syyttäjänä. Tällöin hän ottaa riskin oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta vastapuolelle siinä tapauksessa, että syyte hylätään. Pesänselvittäjä
Pesänselvittäjä toimii kuolinpesän edustajana kolmatta tahoa vastaan ja toimii kantajana ja vastaajana kuolinpesää koskevissa asioissa. Osakkailla ei ole kelpoisuutta edustaa kuolinpesää silloin, kun pesä on pesänselvittäjän hallinnossa. Kun tuomioistuin on määrännyt pesänselvittäjän selvittämään kuolinpesän, kuolinpesän osakkaat voivat käyttää pesään kuuluvaa omaisuutta vain pesänselvittäjän antaman valtuutuksen nojalla. Pesänselvittäjän tulee pitää tiliä toimenpiteistään, ja hän on korvausvelvollinen pesän osakkaille ja muille selvityksestä riippuvaisille tahoille aiheuttamastaan vahingosta. Matti Nissinen
Nissinen palasi työhönsä valtakunnansyyttäjänä seuraavana päivänä. Valtionpäämies
Monarkian valtionpäämiesten yhteisnimitys on "monarkki". Erityisnimityksistä yleisin on kuningas, muita ovat ainakin kuningatar, keisari, sulttaani, ruhtinas ja paavi. Nykyään monissa perustuslaillisissa monarkioissa monarkki on enimmäkseen päivänpolitiikan ulkopuolella ja hoitaa lähinnä edustuksellisia tehtäviä. Ylin vallankäyttäjä näissä maissa on tavallisesti pääministeri, joka johtaa parlamentaarista hallitusta. On jopa mahdollista, ettei perustuslaillisessa monarkiassa monarkilla ole lainkaan poliittista valtaa, näin mm. Ruotsissa nykyisin. Niissä entisissä Britannian siirtomaissa, kuten Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa, joissa Yhdistyneen kuningaskunnan monarkki on valtionpäämies, häntä edustaa kenraalikuvernööri. Käytännössä kuvernöörin kuitenkin valitsee valtion pääministeri. Hän on yleensä täysin politiikan ulkopuolinen henkilö. Olli Santanen
Santanen irtisanoutui kihlakunnansyyttäjän virasta keväällä 2006 valtakunnansyyttäjänviraston kanssa syntyneet riidan vuoksi. Santanen vaati viranomaisia sallimaan avoimen keskustelun myös syyttäjä- ja oikeuslaitoksen sisällä. Kritisoituaan julkisuudessa voimakkaasti syyttäjälaitosta ns. Bodom- ja Rusi-tapauksissa Santanen jätti virkamiestehtävät ja perusti oman lakiasiaintoimiston Jyväskylään 2006. Saksan valtakunnankansleri
Valtakunnankansleri () oli Saksan valtakunnan hallituksen johtajan eli pääministerin virkanimike vuosina 1871–1945. Ensimmäinen valtakunnankansleri oli Preussin pääministeri Otto von Bismarck vuosina 1871–1890. Nimike säilyi samana myös Saksan muututtua tasavallaksi vuonna 1918. Natsi-Saksassa kanslerin ja valtakunnanpresidentin virat yhdistettiin vuonna 1934 Adolf Hitlerille, johon sen jälkeen viitattiin pääasiassa nimikkeellä "Führer" (”johtaja”). Valtakunnankanslerin nimike siirtyi lopullisesti historiaan Saksan valtakunnan lakattua olemasta toukokuussa 1945. Vuonna 1949 perustetussa Saksan liittotasavallassa hallituksen johtajan nimikkeeksi otettiin liittokansleri. Saksan demokraattisessa tasavallassa vastaava virkanimike oli pääministeri. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 pysyttiin liittotasavallan titteleissä. Raija Toiviainen
Raija Toiviainen (s. 1954) on oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari, joka on toiminut Suomen valtakunnansyyttäjänä vuodesta 2018. Aiemmin hän toimi apulaisvaltakunnansyyttäjänä ja valtionsyyttäjänä. Norjan valtakunnankomissariaatti
Norjan valtakunnankomissariaatti (, ) oli toisen maailmansodan aikana vallatun Norjan käsittävä Saksan siviilihallintoalue. Sen kokonainen nimi oli "Reichskommissariat für die besetzten norwegischen Gebiete" (Norjan vallattujen alueiden valtakunnankomissariaatti). Alueen valtakunnankomissaarina toimi Josef Terboven, kunnes hän teki itsemurhan 7. toukokuuta 1945. Viimeiset hetket valtakunnankomissaarina toimi Franz Böhme, joka antautui liittoutuneille 8. toukokuuta. Tämän jälkeen alueen laillinen hallitus pääsi takaisin valtaan. Valtakunnanruhtinas
Valtakunnanruhtinas () oli Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa aatelinen, jolla oli edustusoikeus valtiopäivillä. Noin vuodesta 1180 käytössä ollut nimitys koski alkuaan sekä ylempiä että alempia aatelisarvoja ja sekä maallisia että hengellisiä henkilöitä, kunhan heillä oli valtiopäiväedustus. Poikkeuksen tekivät vaaliruhtinaat, joilla oli valtiopäivillä oma osasto, vaaliruhtinaskollegio. Presidentti
Presidentti on valtionpäämies nykyään lähes kaikissa tasavalloissa, monissa maissa lisäksi hallituksen päämies. Sana presidentti on johdettu latinasta ja tarkoittaa ”edessä istujaa”. Ensimmäisen kerran nimitys presidentti valtionpäämiehelle otettiin Yhdysvalloissa vuonna 1789. Etelä-Amerikan valtioiden itsenäistyessä myös ne ottivat käyttöön presidentin tittelin johtajilleen, usein tarkoituksellisesti perustaen oman perustuslakinsa Yhdysvaltain perustuslakiin. Suomessa kulloisenkin valtionpäämiehen titteli on virallisesti "tasavallan presidentti", aiemmin Suomen presidentin virassa toimineita puolestaan kutsutaan "presidenteiksi" (ilman etumäärettä). Valtionhoitaja
Valtionhoitaja on monarkiassa henkilö, joka hoitaa hallitsijan tehtäviä ja käyttää tämän valtaa yleensä sellaisessa tilanteessa, jossa hallitsijaa ei ole. Syynä voi olla esimerkiksi hallitsijasuvun sammumisesta, hallitsijan syrjäyttämisestä tai valtiomuodon vaihtumisesta aiheutunut siirtymäkausi eli interregnum. Valtionhoitajaksi on kutsuttu joissain yhteyksissä myös henkilöä, joka hoitaa hallitsijan tehtäviä istuvan hallitsijan puolesta tämän ollessa estynyt tai muuten kykenemätön hoitamaan tehtäviään, mutta yleensä sellaista henkilöä kutsutaan sijaishallitsijaksi eikä valtionhoitajaksi. Valtionhoitajan asettaminen voi olla myös personaaliunionissa toisen maan kanssa olevan valtion keino tavoitella tosiasiallista itsenäisyyttä. Joskus valtionhoitajasta tulee diktaattori, joka vetoaa monarkkiseen valtiomuotoon, mutta estää monarkin valtaantulon. Tasavallassa voidaan valtionhoitajan sijasta käyttää esimerkiksi nimitystä väliaikainen presidentti. Sotaylioikeus
Virallisena syyttäjänä sotaylioikeudessa oli "sotaviskaali". Hänet nimitti tehtävään korkein oikeus sotaylioikeuden esityksestä, ja hänen oli oltava lainoppinut. Sotaviskaalin oli oikeuskanslerin valvonnan alaisena pidettävä silmällä sitä tapaa, millä syyttäjäpuhevaltaa sotaoikeuksissa käytettiin. Sotaylioikeuden virallinen syyttäjä oli velvollinen ajamaan syytettä asioissa, joiden käsitteleminen kuului sotaoikeudelle, sekä tarpeen vaatiessa toimittamaan asiassa alustavan tutkimuksen. Hänen oli noudatettava myös, mitä syyttäjästä oli yleisesti säädetty, sekä sotaviskaalin soveltuvin kohdin hovioikeuden kanneviskaalista annettuja säännöksiä. Kauko Juhantalo
Seurauksena oli paljon julkisuutta saanut oikeudenkäynti valtakunnanoikeudessa, joka kokoontui Säätytalossa. Syyttäjänä toimi eduskunnan oikeusasiamies Jacob Söderman. Mijailo Mijailović
Sekä Mijailović että valtakunnansyyttäjä valittivat hovioikeuden päätöksestä korkeimpaan oikeuteen. Valtakunnansyyttäjä vaati Mijailovićin tuomitsemista murhasta elinkautiseen vankeuteen. Mijailović puolestaan vaati, että korkein oikeus muuttaisi tuomion murhasta tapoksi ja vapauttaisi hänet Lindhin omaisille maksettavista vahingonkorvauksista. Mijailović perui puheensa ja suostui maksamaan Lindhin lapsille korvauksia 100 000 kruunua eli noin 11 000 euroa. Virkasyyte (Yhdysvallat)
Liittovaltion tasolla virkasyytteeseen henkilön asettaa edustajainhuone, ja siitä äänestää senaatti. Menettelyä on käytetty enimmäkseen poistamaan liittovaltion tuomareita virasta väärinkäytösten jälkeen. Vain kaksi presidenttiä ja yksi korkeimman oikeuden tuomari on ollut virkasyytteessä, eikä niistä yksikään johtanut viraltapanoon. Alempien tuomioistuinten kohdalla virkasyytteeseen on joutunut yli kymmenen tuomaria, joista lähes kaikki ovat olleet liittovaltion alimman oikeusasteen eli piirioikeuden ("district court") tuomareita. Valtakunnansyyttäjänvirasto
Toimialan hallinnon lisäksi valtakunnansyyttäjänvirastossa käsitellään rikosasioita, joissa tehdään syyteharkinta ja käsitellään asiat tuomioistuimissa eri puolella Suomea. Tällaiset tapaukset ovat yhteiskunnallisesti merkittäviä. Valtionsyyttäjä on syyttäjänä asioissa, jotka hovioikeus käsittelee ensimmäisenä oikeusasteena, joita ovat korkeiden virkamiesten virkarikokset. Myös sananvapausrikoksissa syyteharkinta tehdään valtakunnansyyttäjänvirastossa. Valtakunnansovittelija
Suomeen valtakunnansovittelijan virka perustettiin 1962.Laki työriitojen sovittelusta Ruotsissa ei ole valtakunnansovittelijaa, vaan siellä on sovitteluinstituutti (), joka sovittelee työriitoja ja laatii palkkatilastoja. Norjassa työskenteli vuosina 1916–2012 valtakunnansovittelija (), josta tuli 2012 "riksmekler". Virossa valtakunnansovittelija () on puolueeton asiantuntija, jonka avustamana työriidan osapuolet pyrkivät pääsemään riitapuolia tyydyttävään ratkaisuun. Tanskassa työmarkkinoiden eturistiriitoja sovittelee sovitteluviranomainen (), joka on perustettu 1910. Oikeuskansleri
Valtioneuvoston oikeuskansleri (lyhenne OK tai OKA, ) on laillisuusvalvontaa suorittava viranhaltija Suomessa. Myös Ruotsissa ja Virossa on samankaltainen oikeuskanslerin virka. 
Oikeuskansleri valvoo valtioneuvoston toimien lainmukaisuutta, ja hänellä on läsnäolo- ja puheoikeus valtioneuvoston istunnoissa. Käytännössä valvonta tapahtuu niin, että oikeuskansleri tarkistaa valtioneuvoston yleisistuntojen ja tasavallan presidentin asiakirjat etukäteen. Hän myös antaa lainopillisia neuvoja valtioneuvostolle ja ottaa vastaan kansalaisten kanteluja lainvastaisesta viranomaistoiminnasta. Oikeuskansleri voi myös ajaa syytettä valtakunnanoikeudessa. Hänen toimialansa on osittain sama kuin eduskunnan oikeusasiamiehen. Prokuraattori
Prokuraattori voi tarkoittaa lukuisia eri virkamiehiä eri aikoina ja eri yhteiskunnissa. Termi on lähtöisin Rooman valtakunnasta, jossa senaatti saattoi nimittää virkamiehen toimimaan kuraattorin valtuuksin mutta ilman virallista virkaa ("pro curator"). Oikeudenkäynti rikosasiassa Suomessa
Rikosasian käsittely tuomioistuimessa on järjestetty akkusatorisen periaatteen mukaan. Sillä tarkoitetaan sitä, että syyttäjän tehtävänä on esittää rangaistusvaade ja huolehtia sen tueksi tarvittavan oikeudenkäyntimateriaalin hankinnasta ja esittämisestä. Rikosasia tulee vireille pääsääntöisesti syyttäjän jättäessä haastehakemuksen oikeuden kansliaan. Mikäli syyttäjä päättää olla nostamatta syytteen, niin myös asianomistaja voi vaatia oikeudessa rangaistusta toissijaisen syyteoikeutensa nojalla. Suomen poliisi
Poliisin tekemiä "rikoksia" tutkii Suomessa vain Valtakunnansyyttäjänvirasto. Kihlakunnansyyttäjä
Kihlakunnansyyttäjä on nykyinen yleisen syyttäjän virkanimike. Aiemmin, ennen vuotta 1993, syyttäjinä toimivat kaupunginviskaalit raastuvanoikeuksissa ja nimismiehet ja apulaisnimismiehet kihlakunnanoikeuksissa. Valtakunnanoikeus
Perustuslakivaliokunta suorittaa asian tutkinnan, mihin se voi pyytää valtakunnansyyttäjän apua, mikäli on tarpeen käyttää tavanomaisia esitutkinnallisia keinoja. Tutkinnan kohteena olevaa henkilöä on välittömästi tutkinnan alettua kuultava ja hänelle on varattava tilaisuus antaa lausunto kaikesta tutkinta-aineistosta ennen perustuslakivaliokunnan päätöksen tekemistä. Nimismies
Kihlakuntauudistuksessa maaseudun ja kaupunkien ero poistettiin. Kaupungit yhdistettiin yleensä ympäröiviin kihlakuntiin ja kihlakuntien poliisilaitoksien johtoon nimitettiin poliisipäälliköt. Syyttäjinä toimivat kihlakunnansyyttäjät ovat päätoimisia. Raastuvanoikeudet ja kihlakunnanoikeudet lakkautettiin ja korvattiin käräjäoikeuksilla. Väestökirjanpito keskitettiin maistraatteihin. Tavoitteena uudistuksessa oli tehokkuuden ja oikeusturvan parantaminen. Erityisesti syyttäjälaitoksen eriyttäminen poliisista ajoi tätä tarkoitusta. Kruununvouti
Kruununvouti toimi läänin maaherran alaisuudessa ja hän oli kihlakuntansa ylin läänin virkakunnan edustaja. Hänen velvollisuutensa oli valvoa, että kihlakunnassa noudatettiin lakeja ja asetuksia. Hän valvoi henkikirjoittajan, kruununnimismiehen ja poliisikonstaapelien työskentelyä. Kihlakuntansa ylimpänä poliisiviranomaisena hän piti silmällä yleistä järjestystä. Lain rikkomuksista nosti syytteen joko kruununvouti tai nimismies. Valtakunnanoikeus
Valtakunnanoikeuteen kuuluvat korkeimman oikeuden presidentti puheenjohtajana sekä korkeimman hallinto-oikeuden presidentti ja kolme virkaiältään vanhinta hovioikeuden presidenttiä sekä viisi eduskunnan valitsemaa jäsentä, joiden toimikausi on neljä vuotta tai kunnes nämä täyttävät 67 vuotta. Tämä tarkoittaa, että asiaa käsittelemässä on yhtä monta parlamentaarisin perustein valittua ja tuomioistuintaustaista tuomaria. Kullakin eduskunnan valitsemalla jäsenellä on henkilökohtainen varajäsen. Korkeimpien oikeuksien presidenttien varajäseninä toimivat näiden tuomioistuinten virkaiältään vanhimmat jäsenet. Hovioikeuksien presidenttien varajäsenenä toimii vanhin hovioikeuden presidentti, joka ei ole valtakunnanoikeuden jäsen. Tuomioistuimen varapuheenjohtaja on korkeimman hallinto-oikeuden presidentti. Jos molemmat korkeimpien oikeuksien presidentit ovat estyneitä, valtakunnanoikeuden puheenjohtaja on vanhin hovioikeuden presidentti. Valtakunnankonkordaatti
26. maaliskuuta 1957 antamassaan päätöksessä Saksan perustuslakituomioistuin totesi ensiksikin, että sen kompetenssiin kansallisen tuomioistuimena ei kuulu kansainvälisoikeudellisten sopimusten tulkinta. Se voi kuitenkin päättää siitä, onko kansainvälioikeudelliset sopimukset solmittu Saksan lakien mukaisesti ja onko niiden soveltaminen Saksan liittotasavallan lakien mukaista. Saksan perustuslakituomioistuimen mukaan vuoden 1933 valtakunnankonkordaatti oli solmittu Saksan valtakunnan tuolloisten lakien mukaisesti. Se oli julkaistu "Reichsgesetzblattissa" (vastaa Suomen Virallista lehteä) 12. syyskuuta 1933, mikä teki siitä osan saksalaista oikeusjärjestelmää. Vaikka Saksan viranomaiset olivat sopimuksen solmimisen jälkeen loukanneet sitä usein ja karkeasti, ei sopimusta kuitenkaan ollut sanottu irti, eikä toinen sopijaosapuolikaan katsonut rikkomusten johtaneen sopimuksen irtisanomiseen. Merkitystä ei myöskään ollut sillä, että sopimus oli solmittu valtalain perusteella eikä Weimarin tasavallan perustuslain säädösten mukaisesti, koska valtalaki itsessään oli säädetty perustuslain mukaisesti ja Saksan yleinen lainsäädäntö perustus siihen. Thurgood Marshall
Vuonna 1965 presidentti Lyndon Johnson nimitti Marshallin valtakunnansyyttäjäksi () ja kesäkuussa 1967 korkeimman oikeuden tuomariksi. Marshall oli korkeimman oikeuden ensimmäinen afrikkalais-amerikkalainen tuomari. Marshall työskenteli tuomarina 24 vuotta, aina vuoteen 1991 asti. Hän kuului oikeuden liberaaliin siipeen. Marshall puolusti erityisesti rikoksesta epäiltyjen oikeuksia. Marshallin mukaan kuolemanrangaistus oli kaikissa olosuhteissa Yhdysvaltain perustuslain vastainen, mutta hän oli näkemyksensä kanssa vähemmistössä. Jarmo Rautakoski
Jarmo Rautakoski (s. 8. elokuuta 1945 Huittinen) on pitkän syyttäjänuran tehnyt suomalainen juristi, joka jäi syksyllä 2009 eläkkeelle valtionsyyttäjän virasta. Hän toimii valtakunnansyyttäjänviraston syyteasiainosaston päällikkönä. Ennen valtionsyyttäjäksi siirtymistä Rautakoski toimi pitkään kaupunginviskaalina Helsingissä. Syyteoikeus
Syyteoikeus eli oikeus vaatia rangaistusta tuomioistuimessa kuuluu yleensä valtion viranomaisille, syyttäjille. Joissain maissa myös rikoksen uhri, eli asianomistaja voi vaatia rangaistusta. Minna Helle
Vuoden 2015 alussa valtakunnansovittelijana aloittanut Helle oli ensimmäinen naispuolinen viran hoitaja. Virkakausi olisi ollut nelivuotinen, mutta hän siirtyi kesken kauden Teknologiateollisuuden työmarkkinajohtajaksi.. Valtakunnansovittelijan valinta on monesti ollut monivaiheinen ja intohimoja herättävä tapahtumasarja, ja niin kävi tässäkin valinnassa. Nimellisesti viranhaltijan nimittää valtioneuvosto, mutta ministerit ovat aiemminkin valinneet tehtävään henkilön, jolla on ollut työmarkkinajärjestöjen tuki takanaan. Tällä kertaa järjestöt eivät löytäneet yhteistä ehdokasta. Helteen valtakunnansovittelijan taitoja epäiltiin eniten kuntapuolella, sillä hänet muistettiin Tehyn työtaistelun tiukkana neuvottelupäällikkönä, jonka johdolla sairaanhoitajat uhkasivat 2007 joukkoirtisanoutumisella. Koska järjestöillä ei ollut yhteistä ehdokasta, asian valtioneuvostossa esittelevä työministeri Lauri Ihalainen päätti valita yhden virkaa hakeneista, ja hänen valintansa oli Minna Helle. Matti Nissinen
Vuosina 1982–1986 Nissinen työskenteli Kuusankosken apulaisnimismiehenä ja 1986–1996 Kymen lääninhallituksessa apulaispoliisitarkastajana ja poliisitarkastajana. Kihlakuntauudistuksen yhteydessä hänestä tuli Kouvolan kihlakunnanviraston johtava kihlakunnansyyttäjä, jona hän toimi 1996–1997. Valtakunnansyyttäjänviraston perustamisen yhteydessä Nissinen nimitettiin yhdeksi ensimmäisistä valtionsyyttäjistä, jona hän toimi 1997–2007. Raija Toiviainen
Toiviainen aloitti apulaisvaltakunnansyyttäjänä Jorma Kalskeen seuraajana heinäkuussa 2016. Tehtävässä hän on kertonut ottavansa erityiseen tarkkailuun tuomioistuinten antamat rangaistukset niin sanotuista vihapuherikoksista. Preettori
Preettori () oli Rooman valtakunnan virkamies. Preettorien tehtäviin kuului oikeuden jakaminen ja provinssien hallinta. Preettorit saattoivat myös komentaa armeijoita silloin kun johtajana ei ollut konsuli. Eliel Soisalon-Soininen
Prokuraattorin virka oli tuolloin vaikea ja epämiellyttävä. Prokuraattori toimi kenraalikuvernöörin jälkeen maan korkeimpana hallinnon valvojana. Keisari asetti ja vapautti prokuraattorin tehtävistään, mikä johti prokuraattorin tosiasiallisen toiminnan riippuvaiseksi keisarin ja kenraalikuvernöörin tahdosta. Venäläinen absolutistinen ja keisari-keskeinen hallintoperinne rajoitti näin prokuraattorin mahdollisuuksia toimia perustuslaillisena suuriruhtinaskuntana itseään pitäneen Suomen laillisuusvalvojajana. Valtakunnanneuvosto (Saksa)
Saksan valtiopäivät säätivät valtakunnankansleri Adolf Hitlerin aloitteesta 23. maaliskuuta 1933 valtalain, joka antoi Hitlerin johtamalla valtakunnanhallitukselle oikeuden säätää lakeja neljän vuoden määräajaksi. Valtalain 2. artiklan mukaan se ei kuitenkaan rajannut valtakunnanneuvoston toimintaa tai oikeuksia. Valtalain lähetekeskustelussa Hitler oli vieläpä korostanut voimakkaasti, ettei hänen johtamansa valtakunnanhallituksen tarkoituksena ole rajoittaa osavaltioiden itsemääräämisoikeutta tai mahdollisuutta vaikuttaa valtakunnan asioihin. Kaupunginviskaali
Kaupunginviskaali oli virallisten syyttäjien virkanimike Suomen niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa, joissa toimi raastuvanoikeus. Aluksi kaupunginviskaali oli kunnan virkamies, mutta vuonna 1978 myös vanhojen kaupunkien oikeudenhoito valtiollistettiin. Sittemmin 1990-luvulla kaupunginviskaaleista tuli kihlakunnansyyttäjiä. Valtakunnanoikeus
Ennen vuoden 1999 perustuslakiuudistusta valtakunnanoikeuteen kuului kuusi eduskunnan valitsemaa jäsentä, nykyiset oikeusoppineet jäsenet sekä yksi Helsingin yliopiston valitsema oikeustieteen professori. Sotamarsalkka
"Valtakunnanmarsalkka" () tarkoitti keskiajalla Ruotsissa ratsuväen päällikköä. Myöhemmin arvonimeä käytettiin korkeana sotilasarvona. Nykyisin Ruotsissa hovin korkeimman virkamiehen titteli on valtakunnanmarsalkka, jona toimii Svante Lindqvist (vuodesta 2010). Keskiajalta 1600-luvulle saakka oli lisäksi olemmassa marskin ("marsk") tai valtakunnanmarskin arvo, joka annettiin vain yhdelle henkilölle kerrallaan ja johon yleensä liittyi sotavoimien ylipäällikkyys. Sanalla ”marski” on yhteinen alkuperä sanan ”marsalkka” kanssa. Suomen poliisi
Mikäli poliisimiehen osalta arvioitavaksi tulee ”on syytä epäillä rikosta” -kynnys, asian käsittely siirtyy esitutkintalain mukaisesti tutkintamenettelyn piiriin ja esitutkintaa johtaa toisen poliisin sijaan Valtakunnansyyttäjänviraston syyttäjä. Delator
Delator on latinankielinen sana syyttäjälle. Rooman valtakunnassa delatorit olivat halveksittu ihmisryhmä, koska heidän uskottiin tekevän perusteettomia syytöksiä taloudellisen edun tavoittelemiseksi. Delatorit saivat joko palkkion esittämistään syyteistä tai osan syytetyksi joutuneen saamasta sakosta. Valtakunnansovittelija
Suomessa valtakunnansovittelija on työ- ja elinkeinoministeriön alainen virkamies. Hän johtaa valtakunnansovittelijan toimistoa. Valtakunnansovittelijan sijasta työriidan sovittelussa voidaan erityistilanteissa käyttää sivutoimisia sovittelijoita tai määrättyä sovittelutehtävää varten asetettua sovittelulautakuntaa. Lainsäädäntö mahdollisti kahden valtakunnansovittelijan nimittämisen vuosina 1970–2009, mutta kaksi virkaa oli täytettynä vain vuosina 1971–1979.työnantajien sekä työntekijöiden ja virkamiesten sekä näitä edustavien järjestöjen välisiä suhteita. Hän toimii työmarkkinaosapuolten pyynnöstä tai omasta aloitteestaan puheenjohtajana työehto- ja virkaehtosopimusten aikaansaamiseen pyrkivissä neuvotteluissa. Valtakunnansovittelija huolehtii työriitojen sovittelusta koko maassa, mutta hän voi tarvittaessa määrätä sovittelijan avustajakseen tai suorittamaan itsenäisesti tiettyä sovittelutehtävää. Näin Suomen sovittelujärjestelmä mahdollistaa työmarkkinaosapuolille ulkopuolisen ja riippumattoman avun sovintoon pääsemiseksi työriitatilanteessa. Sovittelumahdollisuus lisää myös työmarkkinoiden vakautta ja ennakoitavuutta.Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi työriitojen sovittelusta annetun lain muuttamisesta, HE 19/2009. Valtionsyyttäjä
Lähde Valtakunnansovittelija
Alkuun eli vuosina 1962–1970 valtakunnansovittelijoita oli vain yksi henkilö kerrallaan. Kahden valtakunnansovittelijan aikakauteen siirryttiin vuoden 1971 alusta, koska hallinnossa arvioitiin, että uusi virkaehtosopimuslaki lisäisi soviteltavia riitaisuuksia. Rauhallinen työmarkkinatilanne mahdollisti sen, että helmikuun alusta 1979 toisen valtakunnansovittelijan virka jätettiin täyttämättä. Vuoden 1980 lakimuutoksella säädettiin, että vaikka on kaksi valtakunnansovittelijan virkaa, niistä toinen voidaan jättää täyttämättä silloin, kun sovittelutoiminta ei vaadi kahta valtakunnansovittelijaa. Valtioneuvostolla oli tästä lähtien oikeus ratkaista työmarkkinatilanteen mukaan tarvitaanko myös toinen valtakunnansovittelija. Valtakunnanoikeus
Virkansa puolesta valtakunnanoikeuden jäseniä ovat seuraavat henkilöt :Eduskunnan valitsemat jäsenet ja varajäsenet vuosiksi 2016–2019.Valtakunnanoikeudessa voidaan nostaa syyte virassa tehdystä rikoksesta valtioneuvoston jäsentä, oikeuskansleria, eduskunnan oikeusasiamiestä, jommankumman korkeimman oikeuden presidenttiä tai jäsentä tai, tietyin rajoituksin, tasavallan presidenttiä vastaan. Ministeriä vastaan syyte voidaan nostaa, mikäli tämä "tahallaan tai törkeästä huolimattomuudesta on olennaisesti rikkonut ministerin tehtävään kuuluvat velvollisuutensa tai menetellyt muutoin virkatoimessaan selvästi lainvastaisesti". Tämä tarkoittaa, että syytekynnys on tavanomaista korkeampi ja edellyttää jo selkeää lainrikkomusta. Tasavallan presidenttiä vastaan syyte voidaan nostaa ainoastaan, mikäli rikos on maanpetos tai valtiopetos tai rikos ihmisyyttä vastaan. Muista tasavallan presidentin virkarikoksista rikosoikeudellisen vastuun kantaa asian hänelle esitellyt ministeri tai virkamies, mikäli hän ei ole jättänyt eriävää mielipidettä presidentin päätökseen. Valtakunnansovittelija
Valtakunnansovittelijan nimittää tehtäväänsä valtioneuvosto neljäksi vuodeksi kerrallaan. Viran kelpoisuusvaatimuksena on ylempi korkeakoulututkinto ja hyvä työlainsäädännön ja työmarkkinoiden toiminnan tuntemus. Valtakunnansovittelijan toimiston muut työntekijät ottaa tehtäviinsä valtakunnansovittelija. Kolmeksi vuodeksi kerrallaan valittavat sovittelijat määrää tehtäviinsä valtioneuvosto valtakunnansovittelijan esityksestä. Sovittelulautakunnan asettaa ja sen jäsenet määrää työ- ja elinkeinoministeriö. Valtakunnansali
Valtakunnansaleja ylläpidetään pääsääntöisesti vapaaehtoistyöllä. Vapaaehtoistyöhön osallistuvat niiden seurakunnan jäsenet, jotka käyttävät kyseistä salia. Rakentaminen, suuremmat korjaukset ja ylläpitoon liittyvät projektit ovat alueellisen rakennuskomitean alaisuudessa. (Regional Building Committee (RBC)). Osa valtakunnansaleista rakennetaan ns. pikarakennusmenetelmällä jopa muutamassa päivässä. Silloin valmistelevat työt kuten perustus on tehty etukäteen. Rakentajat ovat yleensä vapaaehtoisia Jehovan todistajia joten salien rakennuskulut ovat pieniä. Ylläpitokustannukset katetaan vapaaehtoisilla lahjoituksilla joita antavat ne ihmiset, jotka kokoontuvat kyseisellä salilla. Ylimääräiset rahat lahjoitetaan maailmanlaajuiseen Jehovan todistajien työhön. Länsimaissa asuvat Jehovan todistajat rahoittavat myös kehitysmaihin rakennettavat salit. Monissa maissa salit tehdään hyvin samanlaisilla pohjapiirustuksilla joten rakentaminen on hyvin nopeaa ja halpaa. Kuitenkaan kaikkia valtakunnansaleja ei tehdä samanlaisiksi. Jotkut uudet valtakunnansalit saattavat olla ikkunattomia turvallisuus- ja säästösyistä. Semin tapaus
Syyskuussa 2008 Semiin kohdistuneita uhkausväitteitä ryhtyi tutkimaan Kaakkois-Suomen syyttäjänviraston apulaispäällikkö Heikki Pohjalainen. Tutkinnan myötä Semi siirrettiin puolueettomuden varmistamiseksi syrjään poliisin virkarikosepäilyiden tutkinnanjohtajan paikalta ja hänen tilalleen määrättiin Helsingin kihlakunnansyyttäjä Sakari Tiilikainen. Lokakuussa 2008 Kaakkois-Suomen syyttäjävirasto julkisti päätöksensä, jonka mukaan poliisien tarkoitus ei ollut uhkailla Semiä tai estää hänen työtään. Tapauksesta ei käynnistetty esitutkintaa.
Poliisi kritisoi esitutkintaa ja sitä hoitavia syyttäjiä. Poliisiylijohtaja Mikko Paatero väitti syyttäjiä liian kokemattomiksi ja tutkinnan kohteena olleet poliisivirkamiehet kantelivat esitutkinnan toimista oikeuskanslerille. Syyskuussa 2008 virkarikoksista epäillyt poliisit vapautettiin epäilyistä törkeään huumerikokseen yllytyksestä. Keskusrikospoliisin valeostotoimenpiteiden lainmukaisuus ja Vantaan huumepoliisin menettelytapojen lainmukaisuus jäivät yhä tutkinnan alle. Esitutkinta
Poliisimiehen tekemäksi epäillyn rikoksen esitutkintaa johtaa kuitenkin aina virallinen syyttäjä lukuun ottamatta rikesakkoasiana ja rangaistusmääräysmenettelyssä käsiteltäviä asioita. Esitutkinta
Esitutkinta on menettely, jolla viranomainen pyrkii selvittämään rikokseksi epäillyn tapahtuman olosuhteet. Jos esitutkinnassa selviää henkilö, jota voidaan riittävän todennäköisesti epäillä rikoksesta, siirtyy asia syyteharkintaan, jossa syyttäjä päättää siitä, saatetaanko asia tuomioistuimen ratkaistavaksi siten, että hän valtion puolesta vaatii henkilölle rangaistusta. Esitutkinta käynnistetään, jos on "syytä epäillä" rikoksen tapahtuneen (ns. syytä epäillä -kynnys). Esitutkinta käynnistetään virallisen syytteen alaisissa rikoksissa uhrin tahdosta riippumatta ja asianomistajarikoksissa uhrin tahdosta riippuen uhrin vaatiessa rikoksesta epäillylle rangaistusta. Valtakunnansali
Valtakunnansali on Jehovan todistajien kokouspaikka. Valtakunnansali vastaa siis käyttötavaltaan kirkkorakennusta. Termi valtakunnansali tuli käyttöön Vartiotorniseuran presidentin Joseph Franklin Rutherfordin ehdotuksesta. Hän ehdotti sitä nimeksi rakennukselle joka sijaitsi Honolulussa, Havaijilla vuonna 1935.Jehovan todistajat käyttävät valtakunnansaleja suurimmassa osassa heidän palvonnastaan sekä Raamatun tutkimisestaan. Jehovan todistajat kokoontuvat myös ns. konventtisaleilla, jotka ovat valtakunnansaleja suurempia useiden satojen kokoontumispaikkoja. Jehovan todistajat järjestävät suurimmat konventit urheilustadioneilla tai jäähalleissa taikka muissa sopivissa tiloissa. Valtakunnansyyttäjä
Suomen ensimmäisenä valtakunnansyyttäjänä toimi Matti Kuusimäki 1997–2010. Hänen jäätyään eläkkeelle virkaan nimettiin Matti Nissinen vuonna 2010. Nissinen irtisanottiin tammikuussa 2018 virkavelvollisuuden rikkomisen johdosta ja siitä seuranneen puolen vuoden irtisanomisaikana virkaa hoiti apulaisvaltakunnansyyttäjä Raija Toiviainen. Myöhemmin Toiviainen nimitettiin valtakunnansyyttäjän virkaan 1. elokuuta 2018 alkaen. Ulvilan surma
Ulvilan surman pitkän ja monivaiheisen keston vuoksi valtakunnansyyttäjä Matti Nissinen esitti joulukuussa 2015, että muutoksenhakujärjestelmää rikosasioissa pitäisi muuttaa niin, että näyttö rikosasioissa arvioitaisiin vain yhden kerran käräjäoikeudessa ja ylemmät asteet keskittyisivät oikeuskysymyksiin. Euroopan Oikeusturvan Keskusliiton toiminnanjohtaja piti valtakunnansyyttäjän ehdotusta harkitsemattomana, koska se huonontaisi kansalaisen oikeusturvaa ja Auerin tapauksessa hänet olisi tuomittu syyttömänä miehensä murhasta. Valtionpäämies
Valtionpäämies (myös valtionpää) on monarkioissa monarkki, pääosassa tasavalloista presidentti. Sanan mies-lopusta huolimatta valtionpäämies voi olla nainenkin. Yleensä valtionpäämies on valtion ylin poliittinen vallankäyttäjä, mutta nykyään on myös mahdollista, että hänen asemansa on lähinnä edustuksellinen, seremoniallinen ja symbolinen, jolloin ylimpänä vallankäyttäjänä on tavallisesti pääministeri. Esittelijäneuvos
Esittelijäneuvos on tiettyjen esittelijöiden virkanimike korkeimmassa oikeudessa, korkeimmassa hallinto-oikeudessa ja oikeuskanslerinvirastossa. Korkeimmassa oikeudessa esittelijöinä toimivat esittelijäneuvosten lisäksi kansliapäällikkö ja vanhempia oikeussihteereitä ja oikeussihteereitä. Korkeimmassa hallinto-oikeudessa esittelijöinä on kansliapäällikkö, esittelijäneuvoksia ja oikeussihteereitä. Valtioneuvoston oikeuskanslerin käsiteltäviksi kuuluvat asiat ratkaistaan esittelystä, jota suorittavat kansliapäällikkö, esittelijäneuvokset, neuvottelevat virkamiehet, vanhemmat oikeuskanslerinsihteerit, oikeuskanslerinsihteerit ja esittelijät. Esittelijäneuvokseksi voidaan nimittää muun oikeustieteen ylemmän korkeakoulututkinnon kuin kansainvälisen ja vertailevan oikeustieteen maisterin tutkinnon suorittanut henkilö. Muilta osin kelpoisuusvaatimukset hieman vaihtelevat eri tehtävissä. Asianajaja
Asianajaja on suomenkielinen versio suojatusta ammattinimikkeestä lakimiehelle, jolla on ammattina toisten asioiden hoitaminen tuomioistuimissa ja viranomaisissa. Useissa maissa vain vastaavaan ammattinimikkeeseen ("advokat", "attorney-at-law", "avocat", "barrister", "solicitor", "lawyer", "legal practitioner", "Rechtsanwalt") oikeutetuilla lakimiehillä on oikeus esiintyä oikeudessa toisen puolesta (asianajajamonopoli). Monissa maissa on myös asianajajapakko tietyissä oikeudenkäynneissä, eli henkilö ei voi itse ajaa asiaansa, vaan hänen on pakko nimetä päteväksi hyväksytty lakimies itseään edustamaan. Valtakunnanoikeus
Ylimpiä laillisuusvalvojia eli oikeuskansleria ja oikeusasiamiestä vastaan nostettava syyte nostetaan kuten ministeriä vastaan, mutta syytekynnys on tavanomainen. Sen sijaan korkeimpien oikeuksien presidenttiä tai jäseniä vastaan voi nostaa syytteen joko oikeuskansleri tai oikeusasiamies ilman eduskunnan myötävaikutusta. Valtakunnansyyttäjänvirasto
Valtakunnansyyttäjänvirasto aloitti toimintansa 1. joulukuuta 1997. Aiemmin syyttäjälaitosta johti oikeuskansleri muiden tehtäviensä ohessa. Valtakunnanoikeus
Asian tultua vireille valtakunnanoikeus voi käyttää kaikkia pakkokeinolain sallimia pakkokeinoja samoin perustein kuin käräjäoikeus. Tämä tarkoittaa, että valtakunnanoikeuden puheenjohtaja voi mm. välittömästi syytteen nostamisen jälkeen määrätä syytetyn vangittavaksi, mikäli tähän on perusteita yleisen lainsäädännön nojalla. Syytetty
Syytetty on henkilö, joka rikosasiassa käydyssä oikeudenkäynnissä vastaa tekonsa tai laiminlyöntinsä johdosta nostettuun syytteeseen, jonka esittää joko virallinen syyttäjä tai asianomistaja. Ennen syytteen nostamista syytettyä nimitetään epäillyksi. Suomessa syytettynä voi olla vain henkilö, jonka epäillään tehneen rikoksen täytettyään 15 vuotta (rikoslaki 3:4).Toisin sanoen alle 15-vuotiasta henkilöä ei voida asettaa vastaajaksi rikosasiassa, sillä hän ei ole saavuttanut rikosoikeudellista vastuuikärajaa. Hänet voidaan kuitenkin velvoittaa korvaamaan aiheuttamansa vahinko kokonaan tai osittain. Matti Nissinen
Valtakunnansyyttäjänä Nissinen toi esiin syyttäjänlaitoksen resurssipulan. Maan syyttäjänvirastoissa työskenteli vuonna 2016 yhteensä 350 syyttäjää, joka oli Nissisen mukaan ainakin 30 henkilöä liian vähän työmäärään nähden. Tämä johti mm. kohtuuttomiin viivästyksiin käsittelyajoissa. Sukupuolittuneisuus suomen kielessä
Lakikielen miehisyyden purkaminen vaatii lakimuutoksen. Useimmiten lakeja ei muuteta pelkän kieliasun uudistamisen vuoksi, vaan muutos tapahtuu vähitellen. Kieliasua pyritään uudistamaan, mutta lopullisen päätöksen lain kieliasusta tekee eduskunta. Esimerkiksi "puhemiestä" ei tahdottu muuttaa "puheenjohtajaksi" perustuslain muutoksen yhteydessä, perusteluna käytettiin perinteessä pysymistä. Perustelun mukaan kyseessä on tietynlainen arvonimike, joka ei kaipaa muuttamista tasa-arvoisempaan suuntaan. Samoin on ajateltu myös "maaherrasta" ja "virkamiehestä", tosin jälkimmäinen on kiistellympi. Kuntien hallinnossa vastaavaa henkilöä kutsutaan "viranhaltijaksi." Notaari
Käräjäoikeudessa käräjänotaari on tuomioistuinharjoittelua (auskultointi) suorittava juristi. Käräjänotaariksi käräjäoikeuteen valittavalta vaaditaan ylemmän oikeustieteellisen korkeakoulututkinnon suorittamista ja hovioikeudessa vannottua tuomarinvalaa tai annettua tuomarinvakuutusta. Käräjänotaari perehtyy käräjäoikeuden kanslian tehtäviin sekä laamannin määräyksestä käsittelee ja itsenäisesti ratkaisee tiettyjä oikeudelle ratkaistavaksi tuotuja asioita, ei kuitenkaan erityisen vaikeita tai erityisen vakavia rikosasioita; käräjänotaari voi toimia eräissä asioissa myös lautamieskokoonpanon puheenjohtajana. Tuomioistuinharjoittelun suorittanut juristi voi hakea hovioikeudelta oikeutta käyttää varatuomarin arvonimeä. Valtakunnansovittelija
Uusi laki työriitojen sovittelusta tuli voimaan lokakuun alussa 1962. Tällä lailla perustettiin valtakunnansovittelijan virka. Hänet nimitti tehtäväänsä tasavallan presidentti neljäksi vuodeksi kerrallaan. Valtakunnansovittelijan lisäksi sovittelutehtäviä hoiti tarpeellinen määrä sivutoimisia piirisovittelijoita. Heidät määräsi toimiinsa valtioneuvosto kolmeksi vuodeksi kerrallaan. Valtakunnansovittelija toimi piirisovittelijoiden esimiehenä. Valtakunnanneuvosto (Saksa)
Valtakunnanneuvosto (saks. "Reichsrat") oli Weimarin tasavallassa osavaltioiden edustajista koostunut elin, joka muodosti valtiopäivien ohella tasavallan lainsäädäntöelimet. Sekä Saksan keisarikunnassa että Saksan liittotasavallassa valtakunnanneuvostoa vastaa liittoneuvosto eli "Bundesrat". Suomen kansanvaltuuskunta
Ylimmäksi lainvalvojaksi eli prokuraattoriksi nimettiin entinen SDP:n puoluesihteeri Matti Turkia ja prokuraattorin apulaiseksi kansanedustaja Nestori Aronen. Kansanvaltuuskunnan sihteereinä toimivat ylioppilaat Tuure Lehén ja Yrjö Laine, jotka tulivat jo parin päivän jälkeen toisiin tehtäviin nimettyjen J. O. Arjanteen ja Jukka Lehtosaaren tilalle. Prokuraattori (Suomi)
Prokuraattori oli autonomian ajan Suomessa ylimmästä lainvalvonnasta ja viranomaisten toimien lainmukaisuudesta vastannut virkamies, joka toimi senaatin yhteydessä. Viran nimi muutettiin marraskuussa 1918 oikeuskansleriksi samassa yhteydessä kun senaatin nimeksi tuli valtioneuvosto. Keisarinpitäjä
Keisarinpitäjä eli keisarillinen pitäjä on Suomessa vuoteen 1918 asti käytössä ollut nimitys, joka tarkoitti sellaista seurakuntaa, jonka kirkkoherran nimitti Venäjän keisari. Ruotsin vallan aikana tällaista pitäjää kutsuttiin kuninkaanpitäjäksi. Kirkkoherraksi voitiin nimittää kuka tahansa ehdokkaana olleista riippumatta hänen saamistaan äänistä. Joissakin tapauksissa virkaan voitiin nimittää sellainenkin henkilö, joka ei ollut edes ehdokkaana. Valtionpäämies
Historian saatossa on ollut erilaisia valtionpäämiehen asemia, ja valtionpäämiehestä on käytetty monia eri nimityksiä ja arvonimiä. Nykyisin valtionpäämies on tasavalloissa tyypillisesti presidentti, monarkioissa monarkki kuten kuningas (kuningatar), keisari (keisarinna), ruhtinas (ruhtinatar), emiiri tai paavi tai monarkin edustajana kenraalikuvernööri tai monarkin ollessa estyneenä sijaishallitsija tai valtionhoitaja. Nykyään suurella osalla valtionpäämiehistä ei ole kovin suurta poliittista valtaa, jolloin ylin vallankäyttäjä on useimmiten pääministeri. Esim. Suomen presidentin valtaa on huomattavasti vähennetty viime vuosikymmeninä, ja Ruotsissa kuninkaalla ei vuodesta 1975 lähtien ollut poliittista valtaa enää lainkaan. Silti edelleen kaikkien valtionpäämiesten tehtävänä on olla valtion symboli. Valtakunnankreivi
Valtakunnankreivi tarkoitti että sen haltija on suoraan keisarin vasalli, eikä vain välillisesti jonkin keisarikuntaan kuuluvan ruhtinaskunnan alaisuuden kautta. Sananvapausrikos
Valtakunnansyyttäjä päättää syytteen nostamisesta julkaistun viestin sisältöön perustuvasta virallisen syytteen alaisesta rikoksesta sekä tällaiseen rikokseen liittyvästä päätoimittajarikkomuksesta. Valtakunnankreivi
Valtakunnankreivi () on kreivin arvonimi ja asema, joita Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta myönsi loppuunsa, vuoteen 1806 asti. Vartija
Vartija ei ole niin sanotussa hallinto-oikeudellisessa virkamiesasemassa. Heitä ei pidetä virkamiehinä siinä merkityksessä kuin mitä yleisesti ottaen virkamiehellä tarkoitetaan, sillä he ovat työsuhteessa. Tästä huolimatta vartijat toimivat rikosoikeudellisella virkavastuulla. Tämä merkitsee sitä, että heihin voidaan soveltaa rikoslain 40 luvun virkarikossäädöksiä. Virkavastuu johtuu siitä, että vartija käyttää tehtäviensä hoitamiseen julkista valtaa. Rikoslaissa olevan lainsäädännön sekä eduskunnan perustuslakivaliokunnan lausuntojen perusteella virkavastuu on selvä. Valtakunnanvouti
Valtakunnanvouti () on Suomen ulosottohallinnon päällikön virkanimike. Führer
"Führer und Reichskanzler" (”Johtaja ja valtakunnankansleri”) oli Hitlerin virkanimike Saksan valtionpäämiehenä vuodesta 1934 lähtien. Saksan valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgin kuoltua vuonna 1934 säädettiin laki, jolla valtakunnanpresidentin ja valtakunnankanslerin tehtävät yhdistettiin ”Johtajan ja valtakunnankanslerin” viraksi, ja suoraan lain nojalla tähän virkaan nimitettiin Adolf Hitler, joka jo 30. tammikuuta 1933 oli nimitetty valtakunnankansleriksi ja sen jälkeen lyhyessä ajassa keskittänyt itselleen käytännössä kaiken vallan. Valtakunnanoikeus
Lisäksi valtakunnanoikeus käsittelee tasavallan presidentin rikosoikeudellista vastuuta koskevan syytteen. Valtakunnanoikeuden päätös on lopullinen. Armahdus tuomiosta voidaan myöntää vain oikeuden itsensä esityksestä. Kuninkaantekijä
Alkujaan kuninkaantekijällä viitattiin nimenomaan sellaiseen henkilöön, joka käytti poliittista valtaansa muiden eduksi sen vuoksi, ettei hän itse voinut esimerkiksi lainsäädännön takia ryhtyä kuninkaaksi ja hän tarvitsi täten sijaishallitsijaa. Nykyään käsitteellä viitataan kuitenkin laajemminkin sellaisiin henkilöihin, jotka käyttävät omaa vaikutusvaltaansa edistääkseen muiden poliittisia pyrkimyksiä. 2000-luvulla käsite on liitetty muun muassa intialaiseen Sonia Gandhiin ja brittiläiseen Nick Cleggiin. Maakunnansyyttäjänvirasto
Maakunnansyyttäjänvirasto () on Ahvenanmaan maakunnassa vuodesta 1978 toiminut oikeusministeriön alainen virasto, jonka päällikkönä on johtava maakunnansyyttäjä. Valtakunnansyyttäjän välittömän määräysvallan alainen johtava maakunnansyyttäjä ja maakunnansyyttäjä toimivat virallisena syyttäjänä Ahvenanmaalla. Heiltä edellytetään oikeustieteen kandidaatin tutkinnon suorittamista. Syyttämättäjättämispäätös
Syyttäjällä on syytepakko, joten hänen on virkavastuun uhalla nostettava syyte, jos asiassa on tarpeeksi näyttöä. Syyttäjä saa jättää myös syytteen nostamatta, vaikka asiassa olisi tarpeeksi näyttöä rikoksesta. Silloin päätöksessä voi olla kyse joko vähäisyys-, nuoruus-, kohtuus- tai konkurssiperusteesta. Suuri valamiehistö
Suuri valamiehistö (Grand jury) on toimielin, joka suorittaa syyteharkintaa eli päättää virallisen syytteen nostamisesta. Se siis tutkii epäiltyjä rikoksia, sen todisteita, kuulee todistajia ja viime kädessä päättää, onko riittävästi näyttöä syytteen nostamiseen. Lordikansleri
Vuoden 2005 perustuslaillisen uudistuksen (Constitutional Reform Act 2005) jälkeen ylähuoneen puhemiehen tehtävä siirtyi uudelle puhemiehelle, "Lord Speakerille", ja oikeuslaitoksen johtoon tuli "Lord Chief Justice of England and Wales". Viranomainen
Viranomainen on julkisyhteisön, kuten kunnan, kirkon tai valtion, pysyvä toimielin, jolle on säädöksillä annettu toimivalta ja velvollisuus tiettyjen tehtävien hoitamiseen omalla toimialallaan. Viranomaisena voi olla yksi virkamies, tai useampia virkamiehiä, jolloin käytetään nimitystä virasto tai laitos. Etenkin monet valvontaviranomaiset ovat yksittäisviranomaisia (esimerkiksi tasa-arvovaltuutettu ja eduskunnan oikeusasiamies), vaikka heidänkin toimintansa perustuu valmisteluhenkilöstön toimintaan. Venäjän valtakunnanneuvosto
Valtakunnanneuvoston perusti keisari Aleksanteri I ja se aloitti toimintansa 13. tammikuuta 1810. Sitä oli edeltänyt Aleksanterin vuonna 1801 perustama ”erottamaton neuvosto”. Valtakunnanneuvosto oli ainoa toteutunut osa valtiosihteeri Mihail Speranskin suunnittelemasta suuresta Venäjän hallinto- ja lainsäädäntöjärjestelmän uudistuksesta, johon olisi sisältynyt myös vaaleilla valittavia elimiä. Speranski oli ajatellut valtakunnanneuvoston koko valtiokoneiston ylimmäksi portaaksi lainsäädäntö- ja toimeenpanoelinten sekä oikeuslaitoksen yläpuolelle. Valtakunnanneuvoston kaikki jäsenet olivat keisarin nimittämiä, ja heitä oli alkujaan 35. Puheenjohtajana oli teoriassa keisari itse, mutta hän nimitti sijaisekseen toisen puheenjohtajan. Vuosina 1812–1865 valtakunnanneuvoston puheenjohtaja johti samalla myös Venäjän ministerineuvostoa. Neuvoston ensimmäinen puheenjohtaja oli Nikolai Rumjantsev.
Vuoden 1905 vallankumoukseen asti valtakunnanneuvosto oli keisarikunnan ylin neuvoa-antava lainsäädäntöelin. Sen tehtävänä oli tarkastaa kaikki ministerien valmistelemat lakiesitykset ennen kuin ne annettiin keisarin hyväksyttäviksi. Se tarkasti myös valtion laitosten budjetit ja henkilökuntanimitykset sekä tutki senaatin päätöksistä tehdyt valitukset. Neuvoston yhteydessä toimi valtiosihteerin johtama valtakunnanvirasto, joka laati lakiesitysten sanamuodot ja vastasi myös lakien promulgoinnista. Keisari saattoi mielensä mukaan hyväksyä joko valtakunnanneuvoston enemmistön tai vähemmistön kannan tai ei kumpaakaan. Aleksanteri I:n kuoltua vuonna 1825 valtakunnanneuvosto julisti hänen veljensä Konstantin Pavlovitš Romanovin uudeksi hallitsijaksi, mutta tämä kieltäytyi ottamasta kruunua vastaan. Koti-idea
Keväällä 2014 valtakunnansyyttäjänvirasto kuitenkin määräsi asiassa lisätutkinnan, eli Koti-Ideaan ja entiseen Vepsäläiseen liittyvää juttua alettiin tutkia uudelleen. Tutkinnassa olevat summat ovat noin miljoona euroa. Rikoksesta epäiltynä on 5–6 henkilöä. Hallitusneuvos
Hallitusneuvokset ovat ministeriöiden toimistopäälliköitä tai muita yksikön johtajia. He toimivat myös valtioneuvoston esittelijöinä, jolloin he esittelevät ministeriöissä valmisteltuja asioita koko valtioneuvoston ratkaistavaksi. Hallitusneuvokselta edellytetään juristin tutkintoa. Valtionsyyttäjä
Valtionsyyttäjän nimittää valtioneuvosto Valtakunnansyyttäjänviraston esityksestä. Asianomistaja
Asianomistaja on luonnollinen tai oikeushenkilö, jonka oikeutta tai etua rikos on loukannut, tai johon rikos on kohdistunut. Suomessa toisin kuin lähes kaikissa muissa maissa asianomistajalla on toissijainen syyteoikeus, eli hän voi vaatia tuomioistuinta tuomitsemaan syytetylle rangaistuksen. Asianomistaja saa itse nostaa syytteen rikoksesta vain, jos virallinen syyttäjä on päättänyt jättää syytteen nostamatta tai jos esitutkintaviranomainen taikka syyttäjä on päättänyt, ettei esitutkintaa toimiteta tai että esitutkinta keskeytetään taikka lopetetaan. Virkarikosten ja väärän ilmiannon osalta asianomistajalla on kuitenkin syyteoikeus ilman syyttäjän edeltävää ratkaisua. Delator
Tasavallan aikana kuka tahansa Rooman kansalainen saattoi syyttää toista rikoksesta. Syytetyn täytyi olla paikalla virallisessa syyteenlukutilaisuudessa eli "nominis delatiossa". Delatorin ja todistajien eli "subscriptoresien" allekirjoittama syytekirjelmä toimitettiin tämän jälkeen preettorille, jonka jälkeen seurasi oikeudenkäynti, jossa todistajia kuultiin. Lopuksi lautamiehet äänestivät päätöksestä ja preettori julisti rangaistuksen. Mikäli delator voitti oikeudenkäynnin, hän sai palkkion; mikäli hän hävisi sen, hänen katsottiin esittäneen perättömiä syytöksiä ja hän sai itse sakot. Keisarikaudella delatorien ammatista tuli taloudellisesti houkuttelevampi. Rooman senaatti toimi oikeudenkäynneissä lautamiehinä ja keisari, konsuli tai prefekti sen puheenjohtajana. Risto Ryti
”Tosiasiallisesti oikeudenkäynti lisäksi muodostuu omituiseksi näytelmäksi, johon osallistuvat eivät edusta omaa itseänsä ja omia oikeuskäsityksiään vaan jotakin aivan muuta. Todellinen syyttäjä tässä asiassa ei ole Suomen valtiovalta vaan erään vieraan valtion hallitus. Todelliset vastaajat eivät ole ne henkilöt, jotka ovat täällä syytettyinä, vaan vastaajana on Suomen kansa. Ja todellinen tarkoitus tällä oikeudenkäynnillä ei ole syytettyjen teoillaan loukkaaman yleisen oikeustajunnan hyvittäminen tuomitsemalla heidät rangaistuksiin, vaan se, että suomalainen tuomioistuin päätöksellään julistaisi Suomen hyökkääjäksi sodassa ja väärämielisen sodan jatkajaksi, jolloin vastapuoli osoittautuisi rauhaa rakastavaksi, vääryyttä kärsineeksi aiheettoman hyökkäyksen uhriksi." Syyttäjä
Jos syyttäjä nostaa syytteen, hän voi ajaa myös asianomistajien yksityisoikeudellisia korvausvaatimuksia rikoksesta aiheutuneesta vahingosta. Tätä kutsutaan adheesio- eli liitännäisperiaatteeksi. Valtakunnansovittelija
Vuoden 1879 elinkeinolaki sisälsi määräyksiä työriitojen sovittelusta. Elinkeinonharjoittajien ja heidän työntekijöidensä välistä eripuraisuutta ja riitoja tutkivat ja sovittelivat elinkeinoyhdistysten valtuusmiehet ja työntekijöiden edustajat. Vuonna 1889 annettu ammattientarkastajien johtosääntö määräsi, että heidän tuli yrittää sovitella elinkeinonharjoittajien ja heidän työntekijöidensä välisiä riitaisuuksia. Tultaessa 1900-luvulle nämä määräykset olivat jääneet merkityksettömiksi lain kirjaimiksi. Työriitojen aiheuttamat työnseisaukset olivat kuitenkin niin vakava yhteiskunnallinen ilmiö, että vuodesta 1907 lähtien hallitus (vuoteen 1918 nimeltään senaatti) ja eduskunta tekivät ehdotuksia työriitojen sovittelua koskevaksi lainsäädännöksi.Hallituksen esitys eduskunnalle laiksi joukkotyöriitojen sovittelusta, HE 43/1924. Senaatin kauppa- ja teollisuustoimituskuntaan perustettiin 1906 työväenasiainesittelijän virka. Tämä viranhaltija sovitteli usein työriitoja tai huolehti siitä, että sovittelua suoritti joku puolueeton henkilö. Vuoden 1920 valtiopäiville hallitus antoi esityksen laiksi työriidoista, mutta eduskunnan suuri valiokunta ei ehtinyt antaa asiasta lausuntoaan ja esitys jäi loppuun käsittelemättä. Saamansa tehtävän mukaisesti lainvalmistelukunta laati asiasta uuden ehdotuksen. Suomen poliisi
Valtakunnansyyttäjän mukaan Suomessa olisi tarve päätoimiselle poliisirikosasioiden käsittely-yksikölle, joka toimisi valtakunnallisesti ja itsenäisesti. Hänen mukaansa muissa Pohjoismaissa on erillisyksiköt poliirikosten tutkinnalle. Vain Suomessa on käytössä "karvalakki-malli", jossa poliisirikosasioita muut poliisit tutkivat Valtakunnansyyttäjän alaisuudessa pääsääntöisesti oman toimen ohessa. Herra Päätarkastaja
Herra Päätarkastaja (, oikealta nimeltään "Sir Topham Hatt") on pastori Wilbert Awdryn ja hänen poikansa luomassa The Railway Series-kirjasarjassa esiintyvä kuvitteellinen henkilö. Hän myös esiintyy myös "Tuomas Veturi"-televisiosarjassa. Hän on North Western Rautatien johtaja, hänellä on vaimo nimeltään Lady Hattunen. Syyteharkinta
Suomessa syyttäjinä toimivat kihlakunnansyyttäjät, valtionsyyttäjät ja valtakunnansyyttäjä. Useimmissa maissa syyttäjät myös johtavat esitutkintaa ja tuossa tehtävässään jo harkitsevat onko asiassa edellytyksiä jatkaa tutkintaa. Suomessa esitutkinta on eri viranomaisen, tavallisimmin poliisin tehtävänä. Uusin kehitys on Suomessakin johtanut esitutkintayhteistyöhön, jossa poliisin on jo varhaisessa vaiheessa informoitava syyttäjää tutkittavaksi tulleesta muusta kuin yksinkertaisesta rikoksesta. Syyteharkinta tapahtuu esitutkinnan jälkeen, eli esitutkintaviranomainen saattaa tutkintansa tuloksen syyttäjän arvioitavaksi. Monarkia
Monarkioita, joissa monarkki (kuningas, kuningatar, keisari tai keisarinna) toimii valtionpäämiehenä perustuslain mukaisesti, olipa se sitten kirjoitettu tai kirjoittamaton perustuslaki, kutsutaan perustuslaillisiksi monarkioiksi tai parlamentaarisiksi monarkioiksi. Siinä hallitsijalla on usein rajoitetusti tai ei ollenkaan valtaoikeuksia ja hänen tehtävänsä ovat ensisijaisesti edustuksellisia. Ylin vallankäyttäjä näissä maissa on useimmiten pääministeri. Oikeuskansleri
Ylimmän syyttäjän tehtävät siirtyivät oikeuskanslerilta valtakunnansyyttäjälle 1997. Pidättämiseen oikeutettu virkamies
Yleinen syyttäjä tai poliisi voi pidättää epäillyn väliaikaisesti, jos hänet saadaan kiinni rikospaikalta tai hänen epäillään yrittävän paeta poistuessaan rikospaikalta. Yleinen syyttäjä tai poliisi voi myös pidättää epäillyn, jos viivästymisestä aiheutuu vaaraa ja asia on siksi kiireellinen, edellyttäen, että pidätysmääräyksen ehdot täyttyvät. Tämä edellyttää, että on olemassa pakottavia syitä epäillä henkilöä rikoksesta ja erityiset pidätysperusteet täyttyvät. Epäillyn pidätyshetkellä tuomari on jo voinut antaa pidätysmääräyksen yleisen syyttäjän pyynnöstä tai se voidaan antaa pidätyksen jälkeen. Pidätysmääräys voidaan antaa myös, jos tietyt tutkintatoimenpiteet, kuten kuulustelu tai henkilöön kohdistuva etsintä, on suoritettava käyttämällä pakkoa.