Missä eliittikoulussa Jacques Chirac kävi?
Jacques Chirac
Jacques Chirac oli vanhempiensa ainoa lapsi, sillä häntä ennen syntynyt sisar kuoli hyvin varhain. Hän kävi koulua aluksi pariisilaisessa Lycée Carnot’ssa ja sittemmin Lycée Louis-le-Garnadin eliittikoulussa. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän työskenteli kolme kuukautta matruusina hiililaivalla. Vuonna 1951 hän aloitti opintonsa Institut d’études politiques de Paris’ssa, josta hän valmistui vuonna 1954.
Édouard Balladur
Vuoden 1995 presidentinvaaleissa Balladur pyrki presidentiksi gaullisti Chiracin ja sosialisti Lionel Jospin rinnalla. Balladur oli huono puhuja, häneltä puuttui puoluekoneiston tuki, ja häntä pidettiin "vanhan maailman" tuulahduksena tavoiltaan. Presidentinvaalissa hän jäi kolmanneksi ja erosi pääministerin paikalta. Vaikka Chirac ja Balladur julistivat olleensa ystäviä 30 vuotta, vaalikamppailu kiristi heidän välejään, eikä "balladurilaisia", kuten Nicolas Sarkozyia enää päästetty Chiracin hallitukseen. Jean-Claude Trichet
Trichet'n isä Jean, latinalaisen ja kreikkalaisen kirjallisuuden professori, kannusti poikaansa matemaattisten opintojen pariin. Trichet opiskelikin kaivostekniikkaa École Nationale Supérieure des Mines de Nancy -korkeakoulussa ja työskenteli kesälomalla hiilikaivoksella. Hän valmistui vuonna 1964. Myöhemmin Trichet opiskeli Kansallisessa hallintokoulussa vuosina 1969–1971 valmistuen 100-henkisen luokkansa viidenneksi parhaimpana. École polytechnique
École polytechnique on ollut perinteisesti väylä Ranskan yhteiskunnan merkittävimpiin asemiin. Sen entiseen opiskelijakuntaan mahtuu niin poliitikoita, upseereita, tutkijoita kuin elinkeinoelämän vaikuttajiakin. Melkein kaikki 1800-luvun merkittävät matemaatikot opettivat myös École polytechniquessa tai sen yhteyteen perustetussa École normalessa. Pariisin yliopiston merkitys matematiikan kehityksen kannalta oli 1700- ja 1800-luvuilla vähäinen. Dominique Strauss-Kahn
Hän toimi valintahetkellään professorina Institut d'études politiques de Parisissa (Sciences Po). Aikaisemmin hän on opettanut myös oppilaitoksissa École nationale d'administration (ENA), École des Hautes Études Commerciales de Paris (HEC), Université Paris X Nanterressa ja Nancy-Université. Hélène Carrère d’Encausse
Hélène Zourabichvili syntyi hengeltään kosmopoliittiseen perheeseen, joka oli kulkenut ympäri Eurooppaa Venäjän vallankumouksen jälkeisinä vuosina. Hänen esi-isiensä joukossa oli sekä huomattavia Venäjän keisarikunnan virkamiehiä että keisarikunnan vastustajia. Joukkoon on mahtunut keisarinna Katariina II:n aikainen Venäjän tiedeakatemian johtaja kuin kaksi keisarin murhaa yrittänyttä. Carrère d'Encausse opiskeli historiaa sekä valtiotiedettä, jota hän opetti Sorbonnessa ennen kuin hän muutti oppituolinsa Pariisin poliittisten tutkimuksen instituuttiin ("Institut d'études politiques de Paris"). Ali Shariati
Shariati sai nuorena uskonnonopetusta isältään ja kävi sen jälkeen opettajakoulua. Hän opiskeli Mašhadin yliopistossa arabian ja ranskan kieltä. Aktivoiduttuaan opiskelija-aikanaan poliittisesti hän joutui viettämään kahdeksan kuukautta vankilassa. Shariati jatkoi opintojaan Ranskassa ja väitteli sosiologian tohtoriksi Sorbonnen yliopistosta Pariisissa. Sorbonnessa hän tutustui ranskalaisiin sosiologeihin ja iranilaisiin toisinajattelijoihin. Palattuaan Iraniin hän joutui vuonna 1964 uudelleen puoleksi vuodeksi vankilaan. Vapauduttuaan Shariati toimi opettajana Mašhadin yliopistossa, mutta šaahin hallinto alkoi pian pitää hänen suosittuja luentojaan poliittisesti vaarallisina. Shariati siirtyi tämän jälkeen Teheraniin, ja osallistui vuonna 1969 Hosseiniyeh Ershad -nimisen uskonnollisen oppilaitoksen perustamiseen. Napoleon I
Isä järjesti poikansa koulutuksen Ranskassa, ja nuori Napoleon pantiin Brienne-le-Châteaun sotilaskouluun 1779. Napoleonia pidettiin maalaisena ja moukkana; hän oppi ranskaa vasta kymmenvuotiaana ja puhui sitä italialaisittain. Ensimmäiset sotilasopintonsa hän suoritti Briennen sisäoppilaitoksessa, joka oli siihen aikaan vasta perustettu eikä saavuttanut suurta arvostusta. Koulussa opiskeli useita muita vähäosaisimpien aatelisten lapsia. Napoleon oli kuitenkin ainoa korsikalainen opiskelija, minkä vuoksi muut oppilaat pitivät häntä sivistymättömänä barbaarina. Vaikka Napoleonilla ei ollut ainuttakaan kunnon ystävää Briennessa, hän menestyi silti hyvin opinnoissaan. Varsinkin matematiikassa hän oli todella taitava ja oli niiden harvojen oppilaiden joukossa, jotka koulu esitteli ulkopuolisille vieraille. Tällöin Napoleonille povattiin loistavaa uraa meriupseerina, mutta myöskään pääsy tykistöön ei ollut pois suljettu. Vaikka koulu oli vielä muutamia vuosia aiemmin ollut luostarioppilaitos, ei uskonnonopetukseen panostettu kovinkaan paljon ja pappien saarnat saattoivat kestää vain muutaman minuutin. Napoleon itse kertoo menettäneensä kristillisen uskonsa erään koulun opettajan sanoessa, että Napoleonin ihailema sotapäällikkö Julius Caesar paloi yhä helvetissä, koska ei ollut kristitty. Évariste Galois
Galois oli vanhempiensa tavoin ns. radikaali republikaani, eli hän vastusti monarkiaa. Tasa­valta­laisuuden kannatus julkisesti oli siihen aikaan kiellettyä, eivätkä poliittiset puolueet saaneet ilmoittaa itsensä tasavaltalaisiksi, joten republikaanit (tasavaltaisuuden kannattajat) kutsuivat itseään radikaaleiksi. Vuonna 1828 Galois haki 16 vuoden ikäisenä École Polytechnique -kouluun, joka oli silloin maan maineikkain yliopisto etenkin matematiikassa ja nykyäänkin Ranskan merkittävimpiä insinöörien koulutuslaitoksia. On todennäköistä, että hän pyrki kouluun muun muassa sen vahvan poliittisen ilmapiirin vuoksi, mutta hän epäonnistui kokeen suullisessa osiossa ja joutui jatkamaan opintoja Louis-le-Grandin lyseossa. Aino Niinistö
Aino Niinistö kävi keskikoulun sekä 1928 Suistamon alakouluseminaarin ja 1945–1946 Heinolan opettajaseminaarin. Lisäksi hän opiskeli vuonna 1946 Jyväskylän Kasvatusopillisesta Korkeakoulussa. Jacques Chirac
Maxime Brunerie yritti murhata Chiracin 14. heinäkuuta 2002 Champs-Élysées'llä Ranskan kansallispäivän juhlallisuuksissa. Hänet tuomittiin vuonna 2004 kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen. Aki Rissanen
Rissanen on opiskellut Kuopion ja Pariisin konservatorioissa sekä Sibelius-Akatemian jazzosastolla, josta valmistui musiikin maisteriksi 2009. Rissasen piano-opettajia ovat olleet muiden muassa Jarmo Savolainen, Jukkis Uotila, Kirmo Lintinen, John Taylor, Jim Beard, Anders Jormin, Hervé Sellin, Markku Hyvärinen, Jouni Kuronen, Seppo Kantonen, Pessi Levanto ja Mikael Jakobsson. Rissanen on asunut pitempään Suomen lisäksi Pariisissa. Richard Nixon
Richard Nixon valmistui high schoolista kurssinsa parhain arvosanoin ja olisi saanut paikan Yalen tai Harvardin yliopistoon, mutta hänen vanhemmillaan ei ollut varaa lähettää häntä opiskelemaan toiselle puolelle Yhdysvaltoja. Sen sijaan Nixon aloitti opinnot kalifornialaisessa Whittier Collegessa, ja jatkoi sieltä Duke University School of Lawiin, maineikkaaseen lakikouluun Pohjois-Carolinassa. René Descartes
Koulun opetus perustui aristotelis-tomistiseen skolastiikkaan. Descartes kritisoi myöhemmin juuri tällaista filosofiaa, mutta osoitti silti aina kunnioitusta vanhaa kouluaan ja sen opettajia kohtaan. Valmistuttuaan vuonna 1614 Descartes jatkoi opiskelua Poitiers'n yliopistossa ja sai lakitieteen bakkalaureaatin ja lisensiaatin arvon vuonna 1616. Hän ei kuitenkaan koskaan toiminut lakitieteen alalla. Vuonna 1618 hän astui Alankomaiden Yhdistyneiden provinssien käskynhaltijan Morits Oranialaisen palvelukseen. Hänen tavoitteenaan oli nähdä maailma ja löytää totuus. Tieteisiin hän oli kuitenkin pettynyt. Kaikkien opintojen jälkeen hän tunsi vain olevansa entistä enemmän epäilyjen vaivaama ja tietoinen tietämättömyydestään. Descartes kirjoitti itse nuoruudestaan: ""Jätin oppikirjojen tutkimisen kokonaan. Päätettyäni, etten etsi muuta kuin sellaista tietoa, jota voin löytää itsestäni tai maailman suuresta kirjasta, käytin loput nuoruusvuosistani matkusteluun, hovien ja sotaväkien näkemiseen sekä luonteenlaadultaan erilaisten ja eri oloista lähtöisin olevien ihmisten kanssa seurustelemiseen, erilaisten kokemusten hankkimiseen ja itseni koettelemiseen kohtalon asettamissa tilanteissa sekä kaikkialla tarjoutuvien asioiden tarkasteluun siten, että siitä on minulle hyötyä"". Allen Ginsberg
Ginsberg oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian (American Academy of Arts and Letters) jäsen. Vuonna 1993 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin. Vuonna 1994 hänet valittiin Harvardin yliopiston Phi Beta Kappa -runoilijaksi. Ginsberg oli mukana perustamassa Jack Kerouac -runokoulua Naropa-instituuttiin Boulderissa Coloradossa. Jacques Massu
Massu opiskeli Saint-Cyrin sotakoulussa. Natsimiehityksen jälkeen 1940 Massu toimi maanalaisessa armeijassa. Sodan päätyttyä Euroopassa Massu johti laskuvarjojääkäreitä Indokiinassa vuoteen 1947 saakka ja sitten Suezin taisteluissa. Vuonna 1957 Massu nimitettiin Algerian sotilaspiirin komentajaksi ja ryhtyi laskuvarjojoukkoineen hajottamaan Kansallisen vapautusrintaman (FLN) organisaatiota kovin ottein, jopa laajamittaiseen kidutukseen turvautuen. Vuonna 1958 hän osallistui kenraalien johtamaan kapinaan, joka vaikutti merkittävästi Charles de Gaullen valtaannousuun. Massu erosi armeijasta 1960 eikä osallistunut vuoden 1961 kenraalien kapinaan, joka pyrki estämään Algerian itsenäistymisen. De Gaulle kutsui Massun Metzin sotilaspiirin komentajaksi. Jesuiitat
Kasvatukselliset tehtävät on koettu niin tärkeiksi, että veljestö ylläpitää eri puolilla maailmaa noin 200 yliopistoa, 500 yläkoulua tai lukiota ja 400 alakoulua. Näiden lisäksi heillä on erilaisia päiväkoteja, teknisiä kouluja ja kasvatuskeskuksia. Jesuiitat toimivat kasvatuskysymysten neuvonantajina ja opettajina myös sellaisissa maissa, joissa heillä ei ole omia oppilaitoksia. Jesuiittojen ylläpitämät koulut ovat olleet suosittuja ja niissä on vuosien varrella opiskellut paljon tieteen, taiteen tai politiikan suuria nimiä: Arthur Conan Doyle, Alfred Hitchcock, Federico Fellini, Bing Crosby, Voltaire, markiisi de Sade, René Descartes, Jacqueline Kennedy, Bill Clinton, Fidel Castro, Gloria Arroyo. Varsinkin Washingtonissa Georgetownin yliopiston kansainvälisten suhteiden koulutusohjelma on suosittu politiikan parissa työskentelemään pyrkivien keskuudessa. Napoleon I
Syyskuussa 1784 Napoleon valittiin Briennen lopputenttien perusteella niiden viiden oppilaan joukkoon, jotka lähetettiin École Militairen eliittikouluun, Ranskan arvostetuimpaan sotilasakatemiaan. Koulu erosi huomattavasti Briennestä, jossa Napoleonin huone oli muistuttanut lähinnä selliä. École Militairessa hänen huonettaan lämmitti kaakeliuuni, hänen mukinsa ja pesuvatinsa olivat tinaa, hänelle annettiin tyylikkään sininen univormu ja kaiken lisäksi koulussa tarjoiltiin viittä eri ruokalajia ja välillä oppilaat saivat valita mieleisensä kolmesta eri jälkiruoasta. Napoleon tunsi kuitenkin olevansa yhä ulkopuolinen, sillä École Militairessakin saattoi yhä huomata sääty-yhteiskunnan olevan voimassa. Monet koulun oppilaista valmistuivat ainoastaan siksi, että sattuivat olemaan ylhäistä syntyperää. Napoleon valmistui tästä sotilasakatemiasta 28. lokakuuta 1785. Hän sai itse valita mihin tykistörykmenttiin hänet sijoitettiin, minkä vuoksi hän valitsi La Fèren rykmentin. Napoleon oli nyt 16-vuotias ja ylennyt tykistön vänrikiksi. Jacques Bénigne Bossuet
Bossuet syntyi perheeseen, joka oli palvellut hallitsijaa erilaisissa tehtävissä. Hän kävi koulunsa Dijonin jesuiittojen koulussa ja viidentoista ikäisenä hän tuli Pariisiin päättääkseen siellä koulunsa. Koulussa, Navarran collegessa, hänen eräs opettajansa oli maisteri Nicolas Cornet, joka oli tunnettu teologi ja jansenismin vastustaja. Vuonna 1652 hänet hyväksyttiin tutkinnoista, kun hän oli kokenut useita julkisia testejä, jotka kiinnittivät häneen yleistä huomiota ja hän sai osakseen myös ruhtinas Louis II Condén ystävyyden. Sen jälkeen kun hän oli suorittanut pappistutkinnon ja saanut tohtorinhattunsa, Bossuet lähti Pariisista Metziin, jonne hänen isänsä oli nimitetty alueparlamentin neuvonantajaksi ja hän itse sai nimityksen kaniikiksi. Jacques Chirac
Vuonna 1997 Chirac hajotti parlamentin tavoitteenaan saada uusissa vaaleissa tukea talouspoliittiselle ohjelmalleen. Sosialistit kuitenkin voittivat vaalit ja saivat enemmistön parlamentissa. Tästä seurasi viisi vuotta "cohabitationia" (suom. "Yhteiselo"), jolloin presidentti ja pääministeri edustivat eri puolueita. Pääministerinä toimi Lionel Jospin. Aladár Paasonen
Kielitaitoinen Paasonen lähetettiin Ranskaan opiskelemaan École Spéciale Militaire -oppilaitokseen vuosiksi 1921–22 ja sen jälkeen hän opiskeli vuosina 1922–24 Ranskan sotakorkeakoulussa École Supérieure de Guerressa, jossa samalla kurssilla opiskeli majuri Charles de Gaulle. Ranskan opiskelijamielenosoitukset 2006
Presidentti Jacques Chirac allekirjoitti ja vahvisti kiistellyn lain voimaantulon 31. maaliskuuta, mutta hän ehdotti, että heti tämän jälkeen säädettäisiin uusi laki, jossa kahden vuoden koeaika lyhennettäisiin vuoteen ja jonka mukaan koeaikanakin irtisanomiseen pitäisi aina kertoa syy. Tämä presidentin kaksijakoinen suhtautuminen lakiin ei kuitenkaan hillinnyt protesteja, koska suuri osa lain vastustajista tulkitsi nämä Chiracin lausunnot kannustavaksi syyksi jatkaa viikoittaisia marsseja ja työnseisauksia. Jacques Chirac
Chirac on kääntänyt ranskaksi Puškinin klassikkoteoksen "Jevgeni Onegin", josta hänelle myönnettiin Venäjän valtionpalkinto.
Presidenttiuransa jälkeen hän perusti säätiön suojelemaan kuolevia kieliä.
Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 10. heinäkuuta vuonna 1997 yhdessä Yhdysvaltojen presidentti Bill Clintonin kanssa. Michel Camdessus
Camdessus opiskeli taloustieteitä Pariisin yliopistossa ja täydensi niitä Pariisin valtiotieteellisessä instituutissa (Sciences Po), joka luetaan Ranskan merkittäviin akateemista eliittiä kouluttaviin oppilaitoksiin. Hän on käynyt Kansallisen hallintokoulun (École nationale d'administration, ENA), jonka sekä poliittisen ja hallinnon johtomiehet ovat Ranskassa yleensä suorittaneet. Jacques Chirac
Chirac meni myös 1956 naimisiin Bernadette Chodron de Courcelin kanssa. Bernadette Chirac oli vanhaa aatelissukua ja hänen sukulaisensa Alphonse Chodron de Courcel sattui olemaan kenraali Charles de Gaullen ministeri sekä Elysée-palatsin sihteeri 1959–1962. Adolf Ehrnrooth
Ehrnrooth kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsinkielisestä normaalilyseosta Svenska Normallyceum i Helsingforsista vuonna 1922. Hän aloitti Kadettikoulun samana vuonna ja palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä eri tehtävissä, muun muassa ratsumestarin virassa päällikkötehtävissä ja myöhemmin Ratsuväkiprikaatissa toimistoupseerina ja toimistopäällikkönä. Sotien aikana ja niiden jälkeen hän toimi eri tehtävissä puolustusvoimissa. Hän haavoittui vaikeasti kesäkuussa 1941 ja joutui läpikäymään pitkän leikkausten sarjan. Ehrnrooth oli taitava ratsastaja ja hän edusti Suomea muun muassa Lontoon olympialaisissa vuonna 1948. Ehrnrooth on yksi harvoja henkilöitä, luultavasti ainoa, joka tapasi henkilökohtaisesti Suomen kaikki 11 ensimmäistä presidenttiä heidän jokaisen omana hallintoaikanaan. Claude Lévi-Strauss
Kun Lévi-Strauss palasi Ranskaan toisen maailmansodan aattona, hänet kutsuttiin sotapalvelukseen vuosiksi 1939–1940. Hän lähti Ranskasta heti maan antautumisen ja aselevon jälkeen Yhdysvaltoihin. Siellä hän opetti New Yorkin New School for Social Researchin alaisuuteen perustetussa École Libre des Hautes Étudesissä, jota hän oli luomassa yhdessä muun muassa Henri Focillonin, Jacques Maritainin, Jean Perrinin ja muiden tieteilijöiden kanssa. Lévi-Strauss toimi myös koulun pääsihteerinä. Hän liittyi vapaaehtoisena myös de Gaullen Vapaan Ranskan armeijaan. New Yorkissa Lévi-Strauss tutustui vielä venäjänjuutalaiseen kielitieteilijään Roman Jakobsoniin, joka tutustutti hänet Ferdinand de Saussuren ajatuksiin. Nancy
Kaupungissa sijaitsee myös arvostettu Ranskan valtiohallinnon eliittikoulun Institut d'études politiques Paris:n eurooppalainen kampus. Musée du quai Branly
Jacques Kercache, taidekauppias ja afrikkalaisen taiteen asiantuntija, yritti jo 1990-luvun alkuvuosina saada Louvren museon hyväksymään kokoelmiinsa "alkuperäistaidetta" ("arts premiers"), jonka termin hän oli itse kehitellyt. Hän julkaisi tämän sisältöisen artikkelin "Libération"-lehdessä vuonna 1990 ja tapasi samana vuonna silloisen Pariisin pormestarin Jacques Chiracin, jonka on sanottu olevan erittäin suuri alkuperäistaiteen ystävä. Vuonna 1995 Chirac valittiin presidentiksi. Heti kun Chirac oli tullut valtion johtoon, hän lisäsi Louvreen alkuperäistaiteen osaston. Vuotta myöhemmin hän ilmoitti projektista, jonka tarkoituksena oli luoda uusi museo. Chiracin suunnitelmat kohtasivat kuitenkin suurta vastustusta, eritoten Musée de l’Hommen (suom. "Kansatieteellinen museo") henkilökunnan taholta vuonna 1999. Työntekijöiden mukaan Musée de l’Hommen kokoelmien eriyttäminen ja hajauttaminen oli suuri ongelma museon toiminnalle, ja mikäli kyseessä vielä olisi esineiden esteettinen valinta, se vähentäisi jo olemassa olevan ja tulevan museon tieteellistä arvoa ja arvostusta. Shahrukh Khan
Shahrukh Khan kävi koulua St. Columba’s Schoolissa New Delhissä. Hän sai suorituksistaan ns. Kunnian miekan, joka annetaan vuosittain koulun parhaiten ansioituneelle oppilaalle. Myöhemmin hän opiskeli Hansraj Collegessa, sekä jonkin aikaa Jamia Millia Islamia -yliopistossa, mutta hänen opintonsa jäivät kesken näyttelemisen takia. Pariisin koulukunta
Pariisin koulukunta () oli modernin taiteen koulukunta, joka vaikutti Pariisissa noin vuodesta 1900 aina 1960-luvulle saakka. Se muodostui kaupungissa vaikuttaneista ranskalaisista ja ulkomaalaisista taiteilijoista, joihin lukeutui taidemaalarien lisäksi kuvanveistäjiä sekä myös joitakin muiden alojen tekijöitä. Koulukunnan keskus oli aluksi Montmartren alueella, mutta siirtyi jo 1910-luvulla Montparnassen kaupunginosaan. Merkittävimpiä Pariisin koulukunnan taiteilijoita olivat muun muassa Pablo Picasso, Marc Chagall ja Henri Matisse. Jacques Chirac
Valéry Giscard d'Estaing löi Chaban-Delmasin vaalin ensimmäisellä kierroksella ja voitti toiselle kierroksella vasemmiston François Mitterrandin. Hän nimitti Chiracin pääministeriksi. Jacques Chirac
Jacques René Chirac () O.Q. (s. 29. marraskuuta 1932 Pariisi) on ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan presidenttinä vuosina 1995–2007. Tätä ennen hän oli toiminut pääministerinä 1974–1976 ja 1986–1988. Jacques Chirac
Pääministerinä Chirac oli joulukuussa 1974 myymässä Irakiin ranskalaisen ydinreaktorin, jonka Israel tuhosi ilmaiskulla 1981. Charles Perrault
Charles Perrault opiskeli kirjallisuutta menestyksellisesti Pariisin Collège de Beauvais'ssa. Muistelmissaan hän kertoi, että opiskeltuaan filosofiaa hän ja eräs hänen opiskelutoverinsa keskeyttivät opintonsa erään opettajansa kanssa käymänsä keskustelun jälkeen. Molemmat päättivät olla enää palaamatta collègeen, mutta he ryhtyivät innokkaasti lukemaan pyhää ja maallista kirjallisuutta kuten kirkkoisien teoksia, Raamattua ja Ranskan historiaa sekä laatimaan kaikista lukemistaan teoksista käännöksiä ja otteita. Näiden vapaiden opintojensa pohjalta Perrault laati oman runomuotoisen, mutta karkean koomisen muunnelmansa Aineisiksen kuudennesta kirjasta sekä teoksen "Troijan muurit eli burleskin alkuperä" (). Ranskan presidentinvaali 2002
Ensimmäisellä kierroksella Kansallisen rintaman presidenttiehdokas Jean-Marie Le Pen sai yllättäen enemmän ääniä kuin Sosialistipuolueen ehdokas, pääministeri Lionel Jospin, ja pääsi toiselle kierrokselle yhdessä istuvan presidentin, UMP:n ehdokkaan Jacques Chiracin kanssa. Toisella kierroksella Chirac sai tukea vasemmistopuolueilta ja hänet valittiin presidentiksi suurella ääntenenemmistöllä. Jacques Chirac
Chirac asettui ehdolla uudelle kaudelle 2002. Ensimmäisellä kierroksella hän sai 19,88 % äänistä ja pääsi toiselle kierrokselle, jolla häntä vastaan asettui yllättäen oikeistolaisen Front national -puolueen Jean-Marie Le Pen. Jospin sai kolmanneksi eniten ääniä. Mielenosoituksissa monet Le Penin vastustajat käyttivät slogania: ”Äänestä roistoa, älä fasismia” ("Votez escroc, pas facho"). Toiselle kierroksella Chirac löi Le Penin selkeällä äänten enemmistöllä. Presidentin tueksi muodostettiin Union pour la Majorité Présidentielle, johon liittyi suurin osa RPR:n, DL:n ja UDF:n kannattajista. UDF oli siirtynyt oikealla ja osa sen ehdokkaista sai tukea Front nationalilta. Vasemmisto puolestaan oli sekaisin Jospinin tappion jälkeen. UMP voitti presidentinvaaleja seuranneet parlamenttivaalit ja Jean-Pierre Raffarinista tuli pääministeri. Jacques Chirac
Opiskeluaikanaan hän toimi lyhyen aikaa aktiivisesti maansa kommunistisessa puolueessa ja varsinkin tulevan kustantajan Christian Bourgoisin kanssa yhteistyötä tehden. Hän myi "L’Humanité" -lehteä Rue de Vaugirard’illa ja osallistui vähintään yhteen kommunistisolun kokoukseen, kuten hän on itse kertonut. Vuonna 1959 hän allekirjoitti Tukholman vetoomuksen ydinaseistautumista vastaan. Aloite vetoomukseen oli tullut kommunisteilta ja sen vuoksi hän joutui kuulusteluun anoessaan ensimmäistä viisumiaan Yhdysvaltoihin. Hän seurasi kesällä 1953 Bostonissa Harvardin yliopiston Summer schoolia Vuonna 1957 hän meni Ranskan huippuvirkamiehille tarkoitettuun École nationale d’administrationiin.
Chirac sai reserviupseerin koulutuksen Saumurissa 1956–1957 ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi Algerian sotaan. Carl Gustaf Emil Mannerheim
Kadettikoulusta erottamisen jälkeen 1886 Mannerheim luki yksityisesti ylioppilaaksi Helsingissä Böökin yksityiskymnaasissa, ja tuoreen ylioppilastodistuksensa turvin hän pääsi Venäjän keisarillisen armeijan (Nikolajevskin) Nikolain ratsuväkiopistoon vuonna 1887. Ratsuväkikoulun pääsyedellytykset olivat käytännössä kuuluminen aatelissäätyyn ja kadettikoulun tai lukion kurssin suorittaminen. Jacques Chirac
RPR:n ja UDF:n liittouman voitettua vuoden 1986 parlamenttivaalit Mitterrand nimitti Chiracin pääministeriksi ja hän sai päävastuun sisäpolitiikasta. Chiracin hallitus yksityisti valtion yrityksiä ja kumosi sosialistihallituksen vuonna 1982 säätämän varallisuusveron ("impôt sur les grandes fortunes", IGF) vuonna 1987. Nicolas Sarkozyn sukuhistoria
Kultaseppä Mordechai Mallahin ja Reyna Magrison poika Benico Mallah lähti 14-vuotiaana äitinsä kanssa Thessalonikista vuonna 1904 ja päätyi maineikkaaseen Lycée Lakanalin sisäoppilaitokseen Etelä-Pariisiin Sceaux'iin. Ylioppilastutkinnon jälkeen hän opiskeli lääketiedettä, jäi Ranskaan ja sai maan kansalaisuuden. Toimiessaan ensimmäisen maailmansodan aikana Ranskan armeijan lääkärinä hän tapasi sotalesken nimeltä Adèle Bouvier (1891–1956), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1917. Nicolas Sarkozyn isoäiti Adèle Bouvier oli kotoisin varakkaasta katolisesta porvarisperheestä Lyonista. Emmanuel de Graffenried
De Graffenried opiskeli Le Roseyn sisäoppilaitoksessa Sveitsissä. Hänen oppilastovereihinsa kuului muun muassa tuleva Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi. Efraín Ríos Montt
Ríos Montt opiskeli 1950 kadettina Yhdysvaltain School of the Americasissa Panaman kanavavyöhykkeellä. Vuonna 1954 hänellä oli pieni rooli CIA:n järjestämässä vallankaappauksessa vasemmistolaista Jacobo Arbenz Guzmánia vastaan. Presidentti, kenraali Carlos Manuel Arana Osorion aikana hänestä tuli kenraali ja pääesikuntapäällikkö. Jean Baptiste Joseph Fourier
Tammikuussa 1795 Fourier aloitti opinnot Pariisissa École normale supérieuressa opettajinaan Joseph-Louis Lagrange, Pierre-Simon Laplace ja Gaspard Monge. 1798 hän lähti Napoleonin armeijan tieteellisenä neuvonantajana Egyptiin. Hän palasi Ranskaan vuonna 1801, missä hänestä tuli École Polytechniquen analyysin professori. Napoleon lähetti hänet kuitenkin Grenobleen, missä hän johti tienrakennusta, kirjoitti Egyptin historiaa ja siinä sivussa aloitti lämpöopin tutkimukset. Hänen tuloksensa herättivät keskustelua, ja Lagrangen ja Laplacen oli vaikea hyväksyä hänen käyttämiään uudenlaisia matemaattisia menetelmiä. Jacques Chirac
RPR tuki Chiracia presidentinvaaleissa 1981, mutta hän putosi ensimmäiselle kierroksella saaden 18 % äänistä, ja sosialisti François Mitterrand valittiin presidentiksi. Giscard syytti Chiracia tappiostaan Mitterrandille. Oikeisto hävisi myös seuranneet parlamenttivaalit, ja kun Giscard oli löyty, Chirac alkoi näyttää oikeiston johtajalta. RPR vähitellen hylkäsi gaullistisen politiikkaansa ja omaksui Giscardin tukipuolueen UDF:n talousliberaalin politiikan sosialistihallitusta vastaan ja myöhemmin Eurooppa-henkisen kannan kasvavaa nationalistista Front nationalia vastaan. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät yrityksistä, tuotemerkeistä ja puolueista
Sarjan alkuaikoina, vuosina 1999-2002, koulussa opiskelivat Saku Salin, Silja Salin, Chiqi Li, Miia Laitela, Kalle Laitela, Ken Ojala ja Teemu Korhonen. Sittemmin vuosina 2003-2006 siellä opiskelivat Kasper Koponen, Sauli Kiviranta, Sami Pajola, Annika Sievinen ja Heli Sievinen. Kansallinen hallintokoulu
Kansallinen hallintokoulu (, ENA) on Ranskassa sijaitseva oppilaitos. Se perustettiin toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1945 Pariisiin, mutta on sittemmin siirretty Strasbourgiin. Se kouluttaa johtavia ranskalaisia virkamiehiä ja muita johtajia. François Fillon
Ylioppilaaksi tulon jälkeen hän opiskeli Mainen yliopistossa ja suoritti julkioikeuden maisterin tutkinnon vuonna 1976. Lisäksi hän on suorittanut DEA-jatkotutkinnon julkisoikeudessa (noin vuosi) René Descartes -yliopistossa Pariisissa ja valtio-opissa Fondation nationale des sciences politiques'ssa. Jean-Luc Godard
Porvarilliseen protestanttiseen sveitsiläis-ranskalaiseen perheeseen syntynyt Godard opiskeli 1940-luvun lopulla etnologiaa Sorbonnen yliopistossa ja teki 1950-luvun alkupuolella sekalaisia töitä muun muassa Zürichissä toimineelle televisiokanavalle. Hän eli nuoruutensa viettämällä boheemia elämää samoihin elokuvakerhoihin kuuluneiden Jacques Rivetten ja Eric Rohmerin kanssa. Nämä olivat myös Godardin kanssa perustamassa elokuvalehteä "Gazette du cinéma", jota julkaistiin muutama numero. He jatkoivat sittemmin kirjoittamalla elokuvakritiikkiä lehteen "Cahiers du cinéma" ja tekivät lyhytelokuvia. Gérard Genette
Genette opiskeli humanistisia tieteitä normaalikorkeakoulussa ("École normale supérieure") vuosina 1951 - 1955. Hän on työskennellyt "École des Hautes Etudes" -korkeakoulussa vuosina 1967 - 1994. Hän opettaa kirjallisuutta normaalikorkeakoulussa ja Sorbonnen yliopistossa. Vuodesta 1971 lähtien hän on toiminut New Yorkin yliopiston vierailevana professorina. Hän on perustanut "Poétique" -lehden ja on julkaissut kirjoituksiaan myös "Tel Quel" -lehdessä. Fidel Castro
Hän opiskeli Colegio Dolores -jesuiittakoulussa ja yksityiskouluissa. Hänen tiedetään vuonna 1940 lähettäneen kirjeen Yhdysvaltain presidentti Rooseveltille, johon Yhdysvaltain ulkoministeriö vastasi. Vuonna 1945 Castro meni lukemaan lakia Havannan yliopistoon. Presidentti Gerardo Machadon syrjäyttämisen jälkeen 1930-luvulla yliopiston olot olivat taantuneet erilaisten ryhmien hallitsemaksi valtataisteluksi ja yliopistoa hallitsivat "pistolerot" ja "gansterismo." Ranska
Koulunkäynti on maksutonta kaksivuotiaasta alkaen, ja oppivelvollisuus on voimassa 6–16-vuotiaille. Julkinen koulutusjärjestelmä on keskusjohtoinen, ja useimpia yksityiskouluja ylläpitää katolinen kirkko. Korkeakoulutuksella on pitkät perinteet, sillä Pariisin yliopisto on perustettu 1150. Nykyisin maassa toimii yliopistoa ja oppilaitosta. Väinö Hämäläinen (taidemaalari)
Hämäläinen opiskeli Albert Gebhardin johdolla Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1898–1899. Valmistuttuaan hän matkusti 1900 Ranskaan, jossa opiskeli Pariisissa Académie Colarossissa ja Eugène Carrièren johdolla. Éric Boullier
Boullier on valmistunut ranskalaisen Institut Polytechnique des Sciences Appliquees insinööritieteiden koulussa, jossa hän opiskeli ilmailu- ja avaruusaluksien suunnittelua. Vuonna 2008 Boullieristä tuli Gravity Sport Managementin toimitusjohtaja. L'Étrange Défaite
Tämä byrokraattinen organisaatio oli, Blochin mukaan, kouluttanut myös omat upseerinsa, jotka perinteen mukaisesti pyörinä teorian ja traditioiden kultin ympärillä. Keskeisin tämän alana kasvattaja oli Sotakorkeakoulu, jota Marc Bloch oli kieltäytynyt suorittamasta ja siksi hän ei voinut kohota armeijan arvoasteikossa kapteenia korkeammaksi. Ottaen perustakseen ensimmäisen maailmansodan kokemukset, niin tämän koulun keskeisin oppirakennelma korosti tykistön suurta merkitystä, kun vastassa olisivat olleet moottoroidut yksiköt, esimerkeiksi panssarivaunut ja lentokoneet. Sotakorkeakoulussa näitä pidettiin liian raskaina ja vaikeina liikutella. Samoin strategian opetus perustui teoreettiselle taistelukosketuksen säännölle, joka oli elegantti ja abstrakti rakennelma ja jota ei kokeiltu käytännön harjoituksissa. Lisäksi tämä opetus oli yhdistetty salaisuuksien kulttiin, joka hidasti ja vaikeutti informaation kulkua, sekä komentajakulttiin, joka oli reaktiota siihen mitä oli koettu sodassa vuosina 1916 ja 1917. Louis Theroux
Louis muutti nelivuotiaana Englantiin Dorsetiin, jossa perhe ei asunut kovin kauan. Brittiläisen kasvatuksensa ja koulutuksensa hän sai Lontoossa. Käytyään muutaman vuoden Allfarthingin koulua hän siirtyi Westminster Schooliin, jossa hän ystävystyi koomikkojen Adam Buxtonin ja Joe Cornishin kanssa. Lisäksi hänen tuon ajan ystävänsä oli Nick Clegg, myöhempi liberaalidemokraattien johtaja ja Britannian varapääministeri, jonka kanssa hän teki Amerikan-matkankin. Lukion jälkeen hän siirtyi Magdalen Collegeen Oxfordiin, jossa hän suoritti kandidaatin tutkinnon ensiluokkaisesti pääaineenaan nykyhistoria. Tuohon aikaan hän laati elokuva-arvosteluja Grapevine-lehteen. Émile Chartier
Alain aloitti opiskelun Alençonin lyseossa vuonna 1881 ja opiskeli siellä viisi vuotta. 13. kesäkuuta 1956 koulu nimettiin sen kuuluisimman oppilaan mukaan Lycée Alainiksi. Pompidou-keskus
Georges Pompidoun kehittämä taide- ja kulttuurikeskus on ensimmäinen presidenttitason suuri kulttuuriprojekti ja sitä nimitetäänkin siksi hänen presidenttitoimikautensa "Suureksi teoksi" (ransk. ""Grande affaire""). Se toimi ennakkotapauksena, inspiraationa ja mallina kulttuurikohteille, joita ajoivat seuraavat presidentit: Valéry Giscard d'Estaing ("Musée d'Orsay" -taidemuseo, Arabimaailman instituutti, "Cité des sciences et de l'industrie" -tiedekeskus), François Mitterrand (Louvren lasipyramidit, Ranskan kansalliskirjasto, "l'Arche de la Défense" -monumentti) ja Jacques Chirac (Alkuperäistaiteen museo). ESCP Europe
ESCP Europella on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). Koulun merkittäviin alumneihin lukeutuvat muun muassa Patrick Thomas (CEO Hermès), Ranskan entinen pääministeri Jean-Pierre Raffarin sekä Euroopan unionin sisämarkkina- ja palvelukomissaari Michel Barnier.
ESCP Europen perusti vuonna 1819 ryhmä taloustieteilijöitä ja liikemiehiä, mm. taloustieteilijä Jean-Baptiste Say ja liikemies Vital Roux. ESCP Europe oli maailman ensimmäinen kauppakorkeakoulu. Koulun esikuvana toimi Lazare Carnotin ja Gaspard Mongen perustama École Polytechnique (ranskalainen teknillinen korkeakoulu), mutta ESCP:n rooli oli alussa vaatimattomampi lähinnä valtion tuen puutteen takia. Vuosisadan kuluessa ESCP Europen asema ja tärkeys kasvoivat ja vuonna 1859 koulu muutti nykyiselle sijainnilleen Pariisissa (avenue de la Republique). Sitä mukaa kun kiinnostus kauppatieteitten opiskeluun kasvoi 1900-luvulla, myös ESCP Europen merkitys vahvistui ja pian koulu olikin jo tasoissa muiden Grandes Écoles korkeakoulujen kanssa. 1900-luvun puolivälissä ESCP:tä pidettiin jo eliittikouluna, jonka suosion kasvu johti kattavan valintaprosessin käyttöönottoon. ESCP Europe alkoi seuloa hakijoitaan kahden vuoden valmistelevien opintojen ja tiukkojen pääsykokeiden avulla. Julia Jones
Jones opiskeli Bostonin balettikoulussa neljävuotiaasta lähtien. Hän on toiminut mallina seuraaville: Levis, Etnies, Esprit ja L'Oreal. Jones valmistui Bostonin latinalaisesta koulusta, joka on vanhin koulu Amerikassa, ja vielä myöhemmin hän valmistui Columbian yliopistosta, tutkintonaan Englannin kieli. Gunnar Berndtson
Piirustussalissa opiskelu johti teknisten opintojen hylkäämiseen, ja jo seuraavana vuonna hän lähti Pariisiin, jossa hän opiskeli tunnetussa ja maineikkaassa eliittikoulussa École des Beaux-Arts’issa vuosina 1876–1882 Berndtson opiskeli myös Jean-Léon Gérômen ja Jean-Louis-Ernest Meissonierin ohjauksessa. Barack Obama
Obama sai tuta yhdysvaltalaisen presidentinvaalikampanjan loanheiton jo vuoden 2007 alussa, jolloin Sun Myung Moonin omistama "Insight Magazine" -skandaalilehti väitti hänen käyneen kuusivuotiaana Indonesiassa islamilaista madrassa-koulua. Lehti ilmoitti lähteeksi ”Clintonin leirin” tekemän taustatutkimuksen. Fox-kanavan aamushow käsitteli aihetta vääntäen senaattorin nimen ”Barack "Osamaksi"”. Ilmeisenä tarkoituksena oli leimata Obama kiihkomuslimiksi ja samalla liata molempien ehdokkaiden kampanjat. Toimittajien kiirehtiessä Jakartaan koulu osoittautui täysin tavalliseksi kouluksi. Nicolas Sarkozy
Vuonna 1995 välit Chiraciin kuitenkin viilenivät, kun sekä Chirac että Balladur olivat oikeiston presidenttiehdokkaita. Sarkozy tuki Balladurin kampanjaa, ja kun Chirac valittiin, hän joutui ulos hallituksesta. Yleinen näkemys on, että Chirac ja Sarkozy ovat olleet tämä jälkeen poliittisia vihamiehiä. Vuoden 1997 vaaleissa, jotka oikeisto hävisi, Sarkozy valittiin kansalliskokoukseen RPR:n listan toisena ehdokkaana. Kun puoluejohtaja Philippe Séguin erosi, Sarkozy toimi hetken puoluejohtajana, mutta kun RPR:n kannatusluvut jäivät vuoden 1999 eurovaaleissa sen historian huonoimmiksi, johtajan paikka meni Michèle Alliot-Marielle. Philippe Leclerc
Leclerc, alkuperäiseltä nimeltään Hauteclocquen varakreivi, valmistui vuonna 1924 Saint-Cyrin sotilasakatemiasta ja kävi myös Saumurin ratsuväkikoulun. Hän kunnostautui 1920-luvulla Marokossa käydyssä Rifin sodassa. Toisen maailmansodan puhjetessa vuonna 1939 hän oli kapteeni Ranskan jalkaväessä. Taistelun Ranskasta aikana hän haavoittui ja jäi touko–kesäkuussa 1940 kahdesti saksalaisten vangiksi, mutta onnistui pakenemaan kummallakin kerralla ja siirtyi Ranskan kukistumisen jälkeen Englantiin. Hän liittyi heinäkuussa 1940 Charles de Gaullen Lontoossa vastikään perustamaan Vapaan Ranskan armeijaan. Tässä vaiheessa hän alkoi käyttää salanimeä "Leclerc" suojellakseen Ranskaan jäänyttä perhettään. Jacques Chirac
Vuoden 1995 presidentinvaaleissa Chiracin päävastaehdokas oli sosialistinen Lionel Jospin. Myös Balladur asettui ehdolle mielipidekyselyjen kannustamana. Häntä asettui tukemaan osa entisistä Chiracin liittolaisista RPR:sta, kuten Pasqua ja Nicolas Sarkozy sekä UDF-puolue. Sen sijaan Alain Juppé ja Jean-Louis Debré jäivät Chiracin tueksi. Chirac arvosteli Balladurin uusliberalismia ja lupasi vähentää ”sosiaalista hajoamista” ("fracture sociale") ja asettui näin keskustaan. Hän voitti ensimmäisellä kierroksella Balladurin niukasti (20,84 % vs. 18,57 %) Toisella kierroksella Chirac valittiin Ranskan presidentiksi hänen saatuaan yli puolet äänistä. Vastaehdokkaana ollut Jospin sai 47 % annetuista äänistä. Pääministeriksi valittiin Juppé. Édouard Glissant
Glissant on opiskellut Sorbonnessa historiaa ja filosofiaa ja etnografiaa Musée de l'Homme ja väitellyt tohtoriksi. Hän perusti 1959 separastistisen puolueen ja joutui lähtemään kotisaareltaan maanpakoon vuosiksi 1959–1965. Hän palasi Martiniquelle 1965 ja perusti martiniquelaisuuden tutkimuslaitoksen ja yhteiskuntatieteisiin keskittyvän aikakakausijulkaisun "Acoma". Hän asui osan aikaa Martiniquella, Pariisissa ja New Yorkissa, jossa hän oli ranskankielisen kirjallisuuden vieraileva professori City University of New Yorkissa vuodesta 1995. Tammikuussa 2006 Jacques Chirac pyysi Edouard Glissantia johtajaksi uuteen kulttuurikeskukseen, joka on omistettu orjakaupan historialle. Valéry Giscard d’Estaing
Korkeakouluopintonsa hän suoritti teknisessä korkeakoulussa (École polytechique), jonka jälkeen hän suoritti kansallisen hallintokoulun (ENA), jonka tehtävänä on kouluttaa virkamiehiä valtion hallintoon. Hallintokoulun jälkeen hän valitsi uran valtion tilintarkastajana, joka on hallintokoulun priimusten yleisin suosikki, kun he paremmuusjärjestyksessä saavat valita avoimista viroista itselleen sopivimman. Charles S. Peirce
Peirce opiskeli Harvardissa ja suoritti tutkinnon kemiassa 1863. Harwardissa saivat alkunsa myös hänen elinikäiset ystävyytensä Francis Ellingwood Abbottin, Chauncey Wrightin ja William Jamesin kanssa. Peircen akateeminen ura kuitenkin kariutui, mihin vaikutti eräs Peircen yksityiselämään liittynyt skandaali, ja se, että Harvardin presidenttinä vuosina 1869-1909 toiminut Charles William Eliot oli muodostanut Peircestä hyvin kielteisen mielipiteen ja toistuvasti esti auktoriteetillaan kaikki ehdotukset Peircen työllistämiseksi yliopistolliseen toimeen. École Militaire
École Militairen alkuperäinen sotilasakatemia suljettiin vuonna 1787. Laitoksessa itsekin opiskellut kenraali Napoleon Bonaparte teki rakennuksesta päämajansa vuonna 1795, ja myöhemmin se toimi Ranskan keisarillisen kaartin kasarmina. Vuodesta 1878 tiloissa toimi Ranskan yleisesikunta-akatemia "École supérieure de guerre" ja vuodesta 1911 "Centre des hautes études militaires". Nykyään Ècole Militairen tiloissa toimivia oppilaitoksia ovat muun muassa "École de guerre", "Institut des hautes études de défense nationale" (IHEDN) ja "Centre des hautes études militaires" (CHEM). Jacques Vielliard
Vielliard opiskeli Lycée Louis-le-Grandissa ja Sorbonnessa, ja väitteli tohtoriksi ekologiassa École Normale Supérieuressa (ENS) Pariisin yliopistossa. Jo poikana Jacques Vielliard päätti ruveta tutkimaan lintuja ymmärtääksen luonnon toimintaa. 18-vuotiaana hän sai ensimmäisen kansainvälisen tehtävänsä ja pääsi tutkimaan Coto Doñanan kansallispuistoa Espanjassa. Tämän jälkeen Vielliard vastasi International Wildfowl Research Bureaun läntisen Aasian alueesta ja matkusti tiiviisti Romanian ja Himalajan välillä vuosina 1967–1971. Hänen kiinnostuksensa kohdistui lähinnä muuttavien vesilintujen ekologiaan. Hän keräsi mittavan aineiston tutkiessaan suosirrin ("Calidris alpina") ekologiaa väitöskirjaansa varten. Poliittiset ja sotilaalliset muutokset tekivät alueen tutkimisen mahdottomaksi ja Vielliard lähti tutkimaan Tšadjärven luontoa ranskalaisen ORSTOM-toimiston toimeksiannosta. Roger Caillois
Roger Caillois kävi koko koulunsa Reimsissä ja asui koko ajan samassa osoitteessa 75 rue Hincmar. Hän saapui Pariisiin osallistuakseen École normale supérieuren pääsykokeisiin. Ensiksi hän osallistui valmistavaan opetukseen, jota antavat Pariisin keskeiset lukiot, ja vasta vuonna 1933 hän osallistui pääsykokeeseen ja pääsi opiskelemaan. Hän suoritti koulussa myös agregaation, jonka keskeinen osa oli kielioppi. Jacques Chaban-Delmas
Vuoden 1974 presidentinvaaleissa hän oli gaullistipuolueen presidenttiehdokas, mutta sijoittui ensimmäisellä äänestyskierroksella kolmanneksi 15,1 % äänimäärällä. Tämä johtui pitkälti siitä, että useat gaullistipoliitikot, kuten Jacques Chirac, tukivat virallisesti toista ehdokasta, Valéry Giscard d'Estaingiä, joka tulikin lopulta valituksi Ranskan presidentiksi. Helena Westermarck
Westermarck opiskeli Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1874–1877, jonka jälkeen opinnot jatkuivat taidemaalari Adolf von Beckerin johdolla vuoteen 1880 asti. Westermarck muutti 1880 Ranskaan Pariisiin, jossa opiskeli Académie Colarossissa vuosina 1880–1881 ja 1884. Jean-Léon Gérôme
1840 Gérôme kuitenkin lähti opiskelemaan Ranskaan Académie Julianiin Paul Delarochen ateljeeseen. Delaroche oli aikansa tunnetuimpia historiamaalareita ja hänen ateljeensa oli maineikas. Gérôme sai opiskella isänsä luvalla ensimmäisen vuoden ajan sillä ehdolla, että hänen taidoissaan tapahtuisi kehitystä. Hän lunastikin nämä odotukset tekemällä onnistuneen kopion Zurbaranin maalauksesta. Gérôme lähetti maalauksen todisteeksi kehityksestään isälleen, joka tämän jälkeen lupasi antaa hänen jatkaa opiskeluaan. Bernard-Henri Lévy
Lévy opiskeli eliittiyliopisto École Normale Supérieuressa, jossa hänen opettajinaan olivat muun muassa Jacques Derrida ja Louis Althusser. Hän suoritti loppututkinnon filosofiassa. Uransa alussa hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana Combatissa, jonka Albert Camus oli perustanut, kun natsit valtasivat Ranskan. 1971 hän oli Intiassa ja Bangladeshissa, missä hän seurasi Pakistanin kanssa käytyä sotaa. Se oli hänen 1973 ilmestyneen ensimmäisen kirjansa "Bangla-Desh, Nationalisme dans la révolution" aihe. Palattuaan Pariisiin hän oli perustamassa 'uusien filosofien' koulukuntaa. Uusi filosofia suhtautui kriittisesti marxismiin ja sosialismiin kauan ennen Neuvostoliiton hajoamista. Paul Delaroche
Delarochen perheellä oli vahva kytkös taidemaailmaan. Hänen isänsä oli taideasiantuntija, setänsä taidemuseon kuraattori ja veljensä taidemaalari. Hän oli lisäksi naimisissa taidemaalari Horace Vernet’n tyttären kanssa. Delaroche opiskeli maalaustaitoa Louis Étienne Wateletin ja vuodesta 1818 Antoine-Jean Grosin johdolla. Ensimmäisen näyttelynsä Pariisin salongissa hän piti vuonna 1822. Hänen varsinainen läpimurtonsa oli kaksi vuotta myöhemmin hänen esitellessään salongille teoksen "Jean D'Arc vankilassa". Delaroche sai sekä restauraation että heinäkuun monarkian aikana Ranskan valtiolta tilauksia julkisiin tiloihin sijoitettavista suurista Ranskan historiaa esittävistä maalauksista. Hän oli vuodesta 1832 École Nationale Supérieure des Beaux-Arts -taideoppilaitoksen professori. Samana vuonna hänet valittiin Ranskan instituutin jäseneksi vain 35-vuotiaana, nuorimpana henkilönä koko 1800-luvun aikana. Vuonna 1837 hän sai toteuttaa École des Beaux-Artsille valtavan taiteen historiaa esittävän seinämaalauksen, joka tunnetaan nimellä "Hémicycle". Taidekoulun palkintojenjakosalia koristava maalaus käsittää yhteensä 74 historiallista hahmoa. Delarochen maalaus "Lady Jane Greyn teloitus" sai vielä vuonna 1834 Pariisin salongissa hyvän vastaanoton, mutta hänen eräiden toisten töidensä jouduttua kolme vuotta myöhemmin kriitikkojen teilaamiksi hän ei enää antanut maalauksiaan esiteltäviksi Pariisin salonkiin.
Delaroche erikoistui suuriin historiamaalauksiin, joiden aiheet olivat usein traagisia ja toteutus tarkka yksityiskohdissa. Hän maalasi myös muotokuvia ja muita aiheita. Delarochen maalaukset olivat huolella valmisteltuja ja viimeisteltyjä. Hänen tyylinsä on sanottu edustaneen klassismin ja romantiikan välimaastoa. Delarochen realistiset historiamaalaukset tekivät hänestä yhden 1800-luvun puolivälin arvostetuimmista ranskalaisista akateemisen taiteen edustajista. Kaiverruksina ne levisivät myös tuhansiin koteihin ja tekivät hänestä suositun laajemmankin yleisön piirissä. Eläessään Delaroche oli arvostetumpi kuin samaan aikaan eläneet Eugène Delacroix tai Jean Auguste Dominique Ingres, joita kuitenkin pidetään nykyään häntä merkittävämpinä mestareina. Delarochen kuoltua hänen arvostuksensa alkoi laskea. Jacques Chirac
Chiracin asemaa heikensivät entisestään Pariisin hallinnosta paljastuneet korruptiotapaukset, kuten vaalitulosten väärentäminen. Tähän vaikuttivat etenkin "Le Monde" -lehden paljastukset 22. syyskuuta 2000, eli niin sanottu Méry-nauha. Chiracin seuraajana Pariisin johdossa toiminut Jean Tiberi joutui eroamaan ja kaupungin johtoon nousi vasemmiston Bertrand Delanoë. Jarmo Savolainen
Savolainen opiskeli Kuopion konservatoriossa 1977–1979. Hän omaksui vaikutteita Chick Corealta ja Keith Jarrettilta. Savolainen opiskeli myös Bostonissa Berklee College of Musicissa, mikä kypsytti hänet lopullisesti valitsemaan jazzmuusikon uran. Erich Mielke
Neuvostoliitossa Mielke opiskeli Moskovan Lenin-koulussa vuodesta 1933. Hän toimi poliittisena upseerina Espanjan sisällissodassa 1936–1939 ja pakeni tasavaltalaisten hävittyä sodan Ranskaan jossa esiintyi latvialaisena "Richard Hebel"inä. Toisen maailmansodan aikana hän osallistui saksalaisten kommunistien maanalaiseen toimintaan Ranskassa mutta pidätettiin ja määrättiin edelleen latvialaiseksi luultuna pakkotyöhön Organisation Todtin palvelukseen vuodeksi 1944. Jarmo Eerikäinen
Eerikäinen opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Rolf Bergrothin ja Liisa Pohjolan johdolla. Hän suoritti pianodiplomin Sibelius-Akatemiassa 1975. Hän jatkoi opintojaan György Sebökin johdolla Suomessa ja Sveitsissä 1974-75 sekä Pierre Sancanin oppilaana Pariisissa 1978-82. Jaakko Ahokas
Ahokas kävi koulua Sveitsissä Genevessä 1932–1939 ja hän pääsi ylioppilaaksi 1942 Suomessa. Ahokas toimi ulkoministeriön kielenkääntäjänä 1949-1964 ja oli sitten 1964–1974 Suomen kulttuurihistorian ja ranskan kielen opettajana yhdysvaltalaisissa yliopistoissa. Jean Clair
Jean Clairin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, mutta hän syntyi kuitenkin Pariisin VI kaupunginosassa. Hän kävi koulua Pariisin parhaissa oppilaitoksissa, ja lopulta, ennen yliopisto-opiskeluja, hän oli niin sanotulla valmistavalla luokalla Henry IV -lyseossa. Hän suoritti Sorbonnen yliopistossa filosofian tohtorin tutkinnon nykykirjallisuudessa. Tämän jälkeen hän suoritti Harvardin yliopistossa vastaavan tohtorin tutkinnon. Amerikan opintojensa aikana hän toimi läheisessä yhteistyössä kommunistisen opiskelijajärjestön kanssa. Ilich Ramírez Sánchez
Sánchez jatkoi opintojaan Moskovassa Patrice Lumumban Kansojen ystävyyden yliopistossa (RUDN), josta hänet erotettiin vuonna 1970. Moskovasta hän ilmeisesti matkusti Jordaniaan saamaan sissikoulutusta. Sánchez liittyi palestiinalaiseen PFLP-ryhmään ja hän sai taistelunimen Carlos. Vuonna 1973 hän yritti ensimmäisenä terroritekonaan Brittiläisen sionistiliiton johtajan, liikemies Joseph Sieffin, salamurhaa. Murhayritys kuitenkin epäonnistui. Tämän takia Mossad murhasi PFLP:n edustajan Mohamed Boudian, joka toimi teatteriohjaajana Pariisissa. Ramírez Sánchez myös epäonnistui israelilaisen Bank Hapoalimin ryöstössä Lontoossa. Niin ikään kahden ranskalaisen sanomalehtimiehen surmaaminen epäonnistui. Carlos oli myös syyllinen erään pariisilaisen ravintolan pommi-iskuun, jossa kuoli yksi ja loukkaantui 30. Carlos toteutti rakettihyökkäyksen El Alin lentokonetta vastaan (13.–17. joulukuuta 1975) Orlyn lentoasemalla Pariisissa. Winston Churchill
Churchill kävi Harrow'n poikakoulua lähellä Lontoota vuosina 1888–1893. Hän ei ollut erityisen hyvä oppilas, mutta herätti huomiota kyvyllään oppia pitkiä runoja ja lausua niitä ulkomuistista. Harrow'n jälkeen hän pyrki Sandhurstin kuninkaalliseen sotakorkeakouluun ja pääsi sinne kolmannella yrittämällä. Jacques Chirac
Valmistuttuaan ENAsta Chiracista saattoi valita viran Cour des Comptesissa. Huhtikuussa 1962 pääministeri Georges Pompidou valitsi hänet henkilökuntaansa, mistä alkoi Chiracin poliittinen ura. Jo tuolloin Chirac sai lempinimen ”Le Bulldozer”, joka jäi. Chirac pyrki Pompidoun ehdotuksesta gaullistien ehdokkaana kansalliskokoukseen 1967, jonne hän pääsi Corrèzen departementin edustajana. Hänen perheensä oli kotoisin alueelta, joka oli vasemmiston vankkaa tukialuetta. Chiracin voitto oikeiston ehdokkaana takasi hänelle paikan hallituksesta valtiosihteerinä (alempana ministerinä) sosiaaliasioissa. Jakaya Kikwete
Kikwete suoritti taloustieteen tutkinnon Dar es Salaamin yliopistossa vuonna 1975. Valmistuttuaan hän työskenteli valtapuolue Chama Cha Mapinduzin (CCM) pääsihteerinä maaseudulla. Asevoimissa hän saavutti everstiluutnantin arvon. Hän jätti armeijan vuonna 1992 keskittyäkseen politiikkaan. Kikwete vaikutti maan hallituksessa eri tehtävissä vuodesta 1988. Sophie Germain
Germain ei koskaan käynytkään muodollisesti koulua. Voidakseen perehtyä muun muassa Eulerin ja Newtonin tutkimuksiin hän opiskeli itsenäisesti paitsi algebraa, geometriaa ja matemaattista analyysia myös kieliä, kuten latinaa ja kreikkaa.
Vuonna 1794 perustettuun Pariisin École Polytechnique -kouluun pääsivät opiskelemaan Ranskan lahjakkaimmat tulevat matemaatikot, mutta vain miespuoliset. Germain onnistui kuitenkin saamaan joiltakin koulun kursseilta luentomuistiinpanoja. Hän oli erityisen kiinnostunut Joseph-Louis Lagrangen opetuksista ja kirjoitti niihin liittyvän harjoitustutkielman salanimellä "Monsieur Le Blanc", jonka hän lähetti kouluun Lagrangen arvioitavaksi. Lagrange oli hyvin vaikuttunut Germainin työstä ja halusi tavata Le Blancin, jolloin Germain joutui paljastamaan henkilöllisyytensä. Lagrangesta tuli tämän jälkeen Germainin neuvontantaja ja ohjaaja. Alain Juppé
Juppé aloitti opiskelun 1964 École Normale Supérieuressa, Institut d'Etudes Politiques de Paris'ssa 1968 ja kävi École nationale d'administrationia 1970–1972. Jacques Henri Lartigue
Lartigue syntyi Ranskan vauraimpiin kuuluneen perheen pojaksi. Siirtomaihin rautateitä rakentamalla rikastunut isä harrasti valokuvausta, ja Jacques Henri alkoi valokuvata jo kuusivuotiaana, aiheenaan etupäässä oman perheen ihmiset ja tapahtumat. Lapsena hän kuvasi perheensä jäseniä urheiluharrastuksissa ja erilaisissa leikeissä: mäkiautokilpailuissa, leijaa tai lennokkia lennättämässä tai Eiffel-torniin kiipeämässä. Hän pääsi kameransa kanssa myös muun muassa autokilpailuihin ja Ranskan avoimiin tennisturnauksiin. Vartuttuaan Lartigue harrasti ja kuvasi monia vauraan väen urheilulajeja, kuten alppihiihtoa ja golfia, ja teinivuosinaan Pariisin kaduilla kohtaamiaan upeasti pukeutuneita naisia. Jacques Thibaud
Thibaud opiskeli Pariisin konservatoriossa Martin Marsickin oppilaana vv. 1893-96. Hän voitti konservatorion viulupalkinnon vuonna 1896 yhdessä sittemmin kapellimestarina kuuluisaksi tulleen Pierre Monteuxin kanssa. Jacques Vergès
Jacques Vergès purjehti 1942 Englantiin ja liittyi isänsä kannustamana Charles de Gaullen Vapaan Ranskan asevoimiin. Sodan jälkeen hän aloitti lakiopinnot Pariisin yliopistossa. Vergès liittyi opiskeluaikana Ranskan kommunistiseen puolueeseen ja johti antikolonialisista opiskelijaliikettä. Hän tutustui myös muun muassa Khieu Samphaniin ja Saloth Sariin, eli tulevaan Pol Potiin. Vergès johti vuosina 1950–1954 Prahassa päämaajaansa pitävää kansainvälistä International Union of Students -opiskelijajärjestöä. EDHEC Business School
EDHEC on kansainvälinen kolmoisakkreditointi (AMBA, EQUIS ja AACSB). Koulun merkittäviin alumneihin lukeutuvat muun muassa Delphine Arnault (Deputy CEO Louis Vuitton) ja Jean-Jacques Goldman (ranskalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja). Hjalmar Front
Valmistuttuaan Pietarin sotakoulusta Front opiskeli vielä kolme vuotta Frunzen sotilasakatemiassa ja yleni lopulta tykistödivisioonan varakomentajaksi. Hän tuli tunnetuksi myös tarkka-ampujana, joka voitti useita palkintoja puna-armeijan kilpailuissa. Front suoritti useita jatkokursseja yleten lopulta komissaariksi. Hänet valittiin myös muun muassa kommunistisen puolueen Frunzen sotilasakatemian poliittiseen toimikuntaan. Myöhemmin Front työskenteli opettajana puolueen eri oppilaitoksissa, kuten Kominternin alaisuudessa toimineessa kansainvälisessä Lenin-koulussa. Hän kuului myöhemmin Jugoslavian johtoon nousseen Josip Broz Titon alaisuudessa olleeseen opettajien ryhmään. Front oli myös läheisissä väleissä Neuvostoliitossa olleiden suomalaisten kuten Eino Rahjan, Poika Tuomisen ja Otto Wille Kuusisen kanssa. Frans Emil Sillanpää
Perheeseen syntyi ennen Frans Emiliä kaksi muutakin lasta, mutta nämä kuolivat jo pieninä. Sillanpää kävi aluksi vuosina 1895–1898 Jumesniemen kirkko-koulua, ja sitten Haukijärven kansakoulua, jossa opettajana oli hänen pikkuserkkunsa Hilja Tättälä. Hän menestyi opinnoissaan niin hyvin, että vanhemmat päättivät lähettää hänet oppikouluun Tampereelle. Tämän mahdollisti se, että Sillanpään isä oli joitakin vuosia aiemmin perustanut pienen sekatavarakaupan, jonka tuotolla perheen taloudellinen asema oli kohentunut. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät yrityksistä, tuotemerkeistä ja puolueista
Vuosina 2006–2011 siellä opiskelivat Oona Kiviranta, Niko Vainio, Sofia Salin, Joonatan Sievinen, Miro Holm, Sampo Kaukovaara, Noa Okada, Peppi Puolakka, Heidi Aaltonen ja Konsta Nurmi. Myöhemmin vuosina 2011–2016 koulussa opiskelivat Tale Taalasmaa, Iida Mustonen, Janne Haukkala, Siru Honkanen, Elias Vikstedt, Matleena Rintala, Lari Väänänen ja Sanni Pohjonen. Myös Oliver Vuorela kävi Pihlajakadun lähettyvillä olevaa ala-astetta vuosina 2016-2017. Jacques Chirac
Joulukuussa 1978 Chirac hyökkäsi Valéry Giscard d'Estaingin eurohenkistä politiikkaa vastaan Appel de Cochinilla, jossa hän otti nationalistisen ja ulkomaalaiskammoisen kannan. Eelis Lyytikäinen
Lyytikäinen kävi viidennen luokan Kuopion suomalaista yhteiskoulua ja Tampereen kauppaopiston vuosina 1912 - 1914. Hän suoritti Sotilashallinnollisten kurssien ensimmäisen jakson vuosina 1926 - 1927 ja toisen jakson vuosina 1927 - 1928. Kim Kardashian
Teini-ikäisenä Kardashian kävi Marymount High Schoolia, joka on roomalaiskatolinen tyttökoulu Los Angelesissa. Kardashian astui julkisuuteen vuonna 2003 ystävystyttyään Paris Hiltonin kanssa. Suurempaa huomiota hän kuitenkin sai vuonna 2007, kun hänen vuonna 2003 kuvattu seksivideonsa silloisen poikaystävän Ray J:n kanssa vuoti julkisuuteen. Jukka Sipilä
Sipilä opiskeli Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa, Yhteiskunnallisen korkeakoulun draamastudiossa ja valmistui Suomen Teatterikoulun ohjaajalinjalta 1965. Opiskeluaikoina hän oli mukana Ylioppilasteatterissa 1958–1960 sekä ohjaajana Tesvisiossa 1960–1964. Valmistuttuaan hän aloitti televisio-ohjaajana Yle TV2:ssa, mutta siirtyi jo 1968 TV1:n Televisioteatteriin. Hänen ohjauksistaan muistetaan erityisesti "Aliisa" (1970), joka on aikalaiskuvaus Helsingistä ja vanhan naisen köyhyydestä. Nimiroolin esitti sairauden jo runtelema Siiri Angerkoski viimeisenä elokuvatyönään. Mittavin ponnistus ohjaajana oli kuitenkin Eino Säisän samannimiseen romaanisarjaan perustuva televisiosarja "Kukkivat roudan maat" (1981). Ohjauksistaan Sipilä sai kaikkiaan kolme elokuvataiteen valtionpalkintoa. Vuonna 1996 Sipilälle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki ja vuonna 1999 valtion journalistipalkinto. Ralph Lauren
Lauren kävi DeWitt Clintonin High Schoolia Bronxissa. Samaa koulua kävivät myös Burt Lancaster, Calvin Klein ja Stan Lee. 16-vuotiaana Lauren ja hänen keskimmäinen veljensä Jerry vaihtoivat sukunimensä Lifshitzistä Laureniksi. Jotkut pitivät tekoa heidän juutalaisen perintönsä hylkäämisenä; Laurenin mielestä se oli välttämätöntä menestymisen kannalta. Jacques Ellul
Jacques Ellul (6. tammikuuta 1912 – 19. toukokuuta 1994) oli ranskalainen filosofi, sosiologi, teologi ja kristillinen anarkisti. Hän kritisoi kirjoissaan "teknologista yhteiskuntaa" ja käsitteli kristillisyyden ja politiikan suhdetta. Ellulin mukaan anarkismin ja kristillisyyden tavoitteet ovat monilta kohdin yhteneväiset. Ellul syntyi Bordeaux'ssa Ranskassa, opiskeli Bordeaux'n ja Pariisin yliopistoissa ja työskenteli oikeus- ja sosiaalihistorian professorina Bordeaux'n yliopistossa.