Kuka teki ensimmäisen lobotomian?
Lobotomia
Ensimmäisen lobotomian suoritti portugalilainen neurologi António Egas Moniz vuonna 1936. Hän sai saavutuksestaan lääketieteen Nobel-palkinnon vuonna 1949. António Egas Moniz
Moniz opiskeli lääketiedettä Coimbran yliopistossa ja myöhemmin neurologiaa Bordeaux’ssa ja Pariisissa. Hänet muistetaan ensimmäisen lobotomian suorittajana (1936). Moniz kutsui leikkausta "etuotsalohkon leukotomiaksi". Hän suoritti leikkauksen 20 potilaalle, joista joillakin oli ahdistusta ja masennusta, joillakin krooninen skitsofrenia.
Giljotiini
Giljotiinin isänä pidetään ranskalaista lääkäriä Joseph-Ignace Guillotinia (1738–1814), jonka mukaan se sai nykyisen nimensä. Guillotin ei keksinyt giljotiinia, sillä samalla periaatteella toimivia teloituslaitteita oli tunnettu jo vuosisatoja aiemmin, mutta hänen vaikutuksestaan se otettiin käyttöön Ranskan vallankumouksen aikana ja se muodostui yhdeksi vallankumouksen tunnetuimmista symboleista. Giljotiinia käytettiin teloituksiin useissa Euroopan maissa aina 1970-luvulle saakka. Psykiatrian vastaisuus
Lobotomian avulla mielenterveyden häiriöistä kärsivien harhaisuutta ja rauhattomuutta pyrittiin vähentämään. Lobotomiasta tuli yleinen toimenpide ja niitä tehtiin kahden vuosikymmenen ajan. 1950-luvulla klooripromatsiinin teho psykoosioireiden lievittämisessä tarjosi psykiatrialle lääkkeellisen hoitokeinon. Samalla lobotomiasta voitiin luopua. Klooripromatsiinin löytäminen käynnisti muiden antipsykoottisten lääkkeiden kehittämisen. The Lobster
"The Lobster" on Lánthimoksen kuudes elokuva ja ensimmäinen englanninkielinen elokuva. Hänen vuoden 2009 elokuvansa "Dogtooth" oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Elokuvan tuotanto alkoi vuonna 2010, kun Element Pictures ja Lánthimos aloittivat yhteistyön. Kaksi vuotta myöhemmin oli valmiina 12-sivuinen käsikirjoitus yksinäisyyden kieltävässä dystopiassa elävästä miehestä. Keisarileikkaus
Ensimmäisen kirjallisesti kuvatun keisarileikkauksen, josta sekä synnyttäjä että lapsi selviytyivät hengissä, suoritti noin vuonna 1500 sveitsiläinen Jakob Nufer omalle vaimolleen. Nufer oli ammatiltaan siankuohitsija. Hän leikkasi vaimon vatsan auki, sillä tämä oli kärsinyt päiväkausia synnytystuskia, eivätkä lääkärit tienneet mitä tehdä. Lopuksi haava ommeltiin umpeen. Kertomuksen luotettavuus on kyseenalainen, koska tapahtuma kirjattiin muistiin vasta noin 82 vuotta myöhemmin. Menneiden aikojen lääketieteen kehittymättömyydestä kertoo vuonna 1480 annettu kätilöasetus, että keisarileikkaus on aina tehtävä vasemmalta puolen, koska naisen sydän on oikealla. Lobotomia
Lobotomia saapui Suomeen ruotsalaisten välityksellä. Vuoden 1945 lopulla psykiatri Gösta Rylander ja neurokirurgi Olof Sjöqvist vierailivat Lapinlahden sairaalassa, jossa he pitivät esitelmän lobotomian käytöstä. Suomalaisten keskuudessa aiheesta innostuttiin, ja Suomen ensimmäinen psykokirurginen leikkaus suoritettiin seuraavana keväänä Helsingissä Suomen Punaisen Ristin sairaalassa eli nykyisessä Töölön sairaalassa. Trikotillomania
Trikotillomanian kuvasi ensi kertaa ranskalainen François Henri Hallopeau vuonna 1889. Serendipisyys
Aina 1900-luvun alkuun saakka yksi ihmiskunnan suurimmista vitsauksista oli isorokko. Edward Jenner on saanut kunnian rokotteesta, joka on pelastanut useita miljoonia ihmisiä kuolemasta isorokkoon. Jenner ei kuitenkaan keksinyt rokotettaan pitkän laboratoriotyön seurauksena. Hän oli kuullut 19-vuotiaana karjakolta, ettei tämä voisi koskaan saada isorokkoa, koska hänellä oli ollut lehmärokko. Tämä muistui hänen mieleensä myöhemmin, kun hän lääkärinä toimiessaan huomasi, kuinka hyödytöntä oli yrittää hoitaa isorokkoa. Hän havaitsi asiaa tutkittuaan, etteivät karjakot koskaan saaneet isorokkoa. Niin Jenner oivalsi, että hän voisi istuttaa potilaihin lehmärokon ja näin estää heitä saamasta vaarallisempaa isorokkotartuntaa. Tämä oli todellinen serendipinen havainto. Mikrobiteoria
Italialainen lääkäri Francesco Redi tuotti varhaista todistusaineistoa spontaania sikiämistä vastaan. Hän kehitti vuonna 1668 kokeen, jossa hän käytti kolmea purkkia. Hän asetti murekkeen ja kananmunan kaikkiin kolmeen purkkiin. Hänellä oli yksi purkeista avoinna, toinen tiukasti suljettuna ja kolmas harsolla peitettynä. Muutaman päivän päästä hän havaitsi, että avoimessa purkissa ollut mureke oli täynnä toukkia ja että harsolla peitetyn purkin harson ulkopinnalla oli toukkia. Tiukasti suljetun purkin sisäpuolella tai ulkopuolella ei kuitenkaan ollut toukkia. Hän huomasi myös, että toukkia löytyi vain pinnoilta, jotka olivat kärpästen ulottuvilla. Tästä hän päätteli, että spontaani sikiäminen ei ollut uskottava teoria. Yrjö Paatero
Paatero tunnetaan erityisesti ortopantomografin kehittäjänä. Ortopantomografi on laite, jolla otetaan panoraamaröntgenkuva ihmisen leuoista ja hampaista. Paatero kehitti laitteen osittain Suomessa ja osittain Yhdysvalloissa vuosina 1949–1961. Laitteen ensimmäinen versio, parablografi, valmistui 1949, minkä jälkeen Paatero jatkoi tuotekehitystä Seattlen yliopistossa. Laitteen valmistusta varten perustettiin 1964 Palomex Oy, joka oli pitkään Instrumentariumin omistama ja toimii nykyisin Tuusulassa nimellä PaloDEx Group. Mikrobiologia
Spontaanin generaation kumosi vuonna 1859 ranskalainen kemisti Louis Pasteur (1822-1895), joka taivutti keittoastian kaulan joutsenen kaulan muotoon lihaliemen keittämisen jälkeen. Näin ilma pääsi pulloon mutta mikrobit eivät eikä lihaliemessä näin ollen esiintynyt kasvua. Kun lihaliemen pintaa sen sijaan nostettiin pullon kaulan alimman osan tasolle, mikrobit pääsivät laskeutumaan lihaliemeen ja syntyi kasvustoa. Näin hän paitsi kumosi spontaanin generaation myös osoitti, että mikrobeja on kaikkialla, jopa ilmassa. Muut tutkijat tosin saivat edelleen jatkotutkimuksissaan tästä poikkeavia tuloksia ja lopullinen kuolinisku spontaanille generaatiolle annettiin vasta vuonna 1876, kun löydettiin lämmönkestävät itiöt - osa tutkijoista oli keittänyt lihalientä liian vähän aikaa, jolloin kaikki itiöt eivät kuolleetkaan keittämisen aikana. Pasteur kehitti tämän kokeen pohjalta myös menetelmän elintarvikkeiden säilömiseksi, pastöroinnin, jota käytetään edelleen. Giljotiini
Saksalaissyntyinen pianonrakentaja Tobias Schmidt suunnitteli ensimmäisen modernin giljotiinin. Prototyypin hyväksyi käyttöön tohtori Antoine Louis. Laitetta kutsuttiin aluksi "pikku Louisoniksi", mutta sille vakiintui nopeasti nimi "guillotine" kuolemanrangaistuksen tuskattomammaksi tekemistä ideoineen ja puolustaneen Guillotinin mukaan. 25. huhtikuuta 1792 sen ensimmäinen uhri, maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier, menetti päänsä giljotiinissa. Lobotomia
Transorbitaalisessa tekniikassa jääpiikkimäinen instrumentti naputettiin pienellä vasaralla kyynelpussin ja silmäkuopan sisäreunan kautta etukuoppaan ja naskalin vartta kääntelemällä tehtiin viuhkamainen valkean aineen halkaisu molemmin puolin. Anestesiaksi riitti pari peräkkäistä sähköšokkia. Henry Fox Talbot
William Henry Fox Talbot (11. helmikuuta 1800 – 17. syyskuuta 1877) oli brittiläinen tiedemies, keksijä ja valokuvauksen uranuurtaja. Hän keksi suolapaperi- ja kalotypiaprosessit, jotka olivat myöhempien 1800-luvun lopulla ja 1900-luvulla käytettyjen valokuvausprosessien edeltäjiä. Hänen fotomekaanisen jäljentämisen alalla 1840-luvulla suorittamansa työ johti fotoglyfisen kaiverrusprosessin keskimiseen, jonka pohjalta myöhemmin kehitettiin fotogravyyri. Hänen hallussaan oli kiistanalainen patentti, joka vaikutti kaupallisen valokuvauksen varhaiseen kehitykseen Britanniassa. Hän oli myös itse huomattava valokuvaaja, joka vaikutti valokuvauksen kehittymiseen taidemuotona. Valokuvauksen lisäksi hän tutki myös optiikkaa, ja sähköä sekä etymologiaa ja vanhan ajan historiaa. Lonkkaproteesi
Ensimmäisen lonkan nykyaikaisen tekonivelleikkauksen suoritti Sir John Charnley 1961. Suomessa ensimmäinen lonkan tekonivelleikkaus tehtiin 1967. Suomessa tehdään nykyään vuosittain noin 5 000 lonkan ensimmäistä tekonivelleikkausta ja 1 000 lonkan uusintaleikkausta. Leikkausmäärät ovat viime vuosina lisääntyneet. Toimenpiteistä 3/4 suoritetaan yli 60-vuotiaille potilaille. Kipu on tärkein syy lonkan tekonivelleikkauksen. Aivovaurio
Kirurginen toimenpide lobotomia oli aivovaurioiden tarkoituksellista aiheuttamista. Lobotomia
Seuraavaksi otettiin käyttöön instrumentti nimeltään leukotomi, jonka kanyylimaisesta rungosta työntyi leikkausalueella ulos metallisilmukka. Instrumenttia pyöräyttämällä irrotettiin valkeasta aineesta kuusi kudoskappaletta molemmin puolin. Earnest Hooton
Hooton uskoi Cesar Lombroson teoriaan, jonka mukaan rikollisiksi synnytään ja rikolliset voidaan tunnistaan heidän fyysistä piirteistään. Hooton aloitti vuonna 1927 mittavan hankkeen Lombroson teorian lopulliseksi todistamiseksi ja osoittaakseen, että poikkeava käyttäytyminen johtuu ”ala-arvoisesta mielenlaadusta”. Hooton mittasi kymmenessä osavaltiossa yhteensä 13 873 rikollisen eri fyysiset piirteet ja vertasi niitä 3 203 ei-rikollisen ihmisen aineistoon. Mitattavien fyysisten piirteiden joukossa oli muun muassa pituus, paino, pään pituus sekä nenän ja korvien korkeus. Tämän lisäksi koehenkilöiltä kirjattiin muun muassa ikä, uskonto, koulutus, tehdyt rikokset, älykkyysosamäärä, tatuoinnit ja rotu. Pauli Raunio
Pauli Valdemar Raunio (3. kesäkuuta 1923 Kemin maalaiskunta – 15. heinäkuuta 2000 Lahti) oli suomalainen ortopedi. Hän teki Suomen ensimmäiset reumalonkan tekonivelleikkaukset. Kuolonsyöjät
Rabastan Lestrange oli kuolonsyöjä, joka oli Voldemortin kannattaja Ensimmäisessä velhosodassa. Rabastan osallistui yhdessä veljensä Rodolphusin, Bellatrixin ja Barty Kyyry nuoremman kanssa Frank ja Alice Longbottomin kiduttamiseen. Rabastan joutui Azkabaniin Voldemortin kukistumisen jälkeen. Voldemortin noustua uudelleen valtaan Rabastan pakeni Azkabanista ja osalistui Salaperäisyyksien osaston taisteluun missä hän yritti tappaa Hermionen, mutta Harry esti sen. Neville riisui Rabastanin aseista ja Hermione kangisti hänet, minkä jälkeen Rabastan kaatui päin kellon näköistä purkkia mikä sisälsi aikatuulta, minkä seurauksena hänen päänsä kutistui vauvan pääksi ja ikääntyi ja nuoreni jatkuvasti. Rabastan joutui uudestaan Azkabaniin, mutta hän pakeni ja osallistui Tylypahkan taisteluun. Rabastanin kohtalo jäi epäselväksi Voldemortin kukistumisen jälkeen. Walter Freeman
Walter Jackson Freeman II (14. marraskuuta 1895 – 31. toukokuuta 1972) oli yhdysvaltalainen neurologi ja lääketieteen tohtori. Hänet muistetaan parhaiten tunnettuna lobotomian harjoittajana ja psykokirurgian puolestapuhujana. Syllogismi
Boethius (noin 475–526) yritti saattaa Aristoteleen logiikan laajempien piirien ulottuville. Hän käänsi "Ensimmäisen analytiikan" latinaksi, mutta tämä käännös jäi lähes tunte­matto­maksi 1100-luvulle saakka. Sen sijaan hänen omilla teoksillaan kategorisista syllogismeista oli keskeinen osuus aihetta käsittelevän keskustelun laajenemiseen. Boethiuksen merkitys logiikan alalla ei niinkään perustu hänen omiin tutkimuksiinsa vaan siihen, että hän tehokkaasti välitti varhaisemmat teoriat myöhemmille logiikoille sekä siihen, että hän hyvin selvästi ja oikein esitti Aristoteleen tulokset. Robotti
Termiä "robotiikka" käytti ensimmäisenä tieteiskirjailija Isaac Asimov vuonna 1942. Asimov kirjoitti paljon roboteista, ja muotoili kirjoissaan ns. "Robotiikan lait":
Myöhemmin listaan lisättiin nollas laki: Henri Sanson
Kaikki neljä Sansonia olivat paikalla Salpêtrièren mielisairaalan pihalla, kun giljotiinia kokeiltiin ensi kerran 20. maaliskuuta 1793. Giljotiinin tehokkuus oli uutta pyöveleille, ja laite otettiin pian käyttöön. Noin kuukautta myöhemmin maantierosvo Nicolas Jacques Pelletier mestattiin ensimmäisenä henkilönä giljotiinilla. Henri Sansonin poika Henri-Clement jatkoi isiensä ammatissa. Hän aloitti isänsä renkinä ja oppipoikana jo varsin nuorena ja oli mukana mestaamassa muun muassa Robespierreä. Christiaan Barnard
Christiaan Neethling Barnard (8. marraskuuta 1922 – 2. syyskuuta 2001) oli eteläafrikkalainen kardiologinen kirurgi. Hän tuli tunnetuksi tehtyään maailman ensimmäisen sydämensiirtoleikkauksen. Bernhard Zondek
Bernhard Zondek (29. heinäkuuta 1891 – 8. marraskuuta 1966) oli saksalaissyntyinen gynekologi ja endokrinologi, joka kehitti Selmar Aschheimin kanssa ensimmäisen luotettavan raskaustestin vuonna 1928. Zondek ja Aschheim havaitsivat, että raskaana olevan naisen virtsaan erittyy istukkagonadotropiinia (hCG). Raskaustestin toiminta perustuu tämän hormonin pitoisuuteen virtsassa. Karl Gustaf Kyrklund
Kyrklund oli perustamassa vuonna 1886 Turun Lastensuojeluyhdistystä ja hän toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän kuului 1881 Duodecim-seuran perustajajäseniin. Turussa ollessaan Kyrklund teki vuonna 1887 Suomen ensimmäisen onnistuneen suolitukoksen leikkaushoidon. Saint-Séverinin kirkko
Kirkkomaalla suoritettiin vuonna 1474 eräälle kuolemaantuomitulle vangille maailman ensimmäinen sappikivileikkaus. Koska vanki suostui vapaaehtoisesti leikkaukseen ja selvisi hengissä, kuningas Ludvig XI armahti ja palkitsi hänet. Tohtori Doom
Tohtori Doom (engl. "Doctor Doom"), oikealta nimeltään Victor von Doom (Suomessa käytetty myös nimeä Tohtori Tuomio ja Tohtori Tuho), on Marvel-kustantamon superroisto. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran "Fantastic Four" -lehden numerossa 5 (heinäkuu 1962) ja hänet loivat Stan Lee ja Jack Kirby (tosin Lee oli käyttänyt samaa nimeä aikaisemmin huumorisarjakuvassa). Warner Baxter
Baxter kärsi niveltulehduksesta, ja hänelle suoritettiin kivunlievittämiseksi lobotomia. Hän kuitenkin kuoli keuhkokuumeeseen vain 62-vuotiaana pian tämän jälkeen. Kuolonsyöjät
Antonin Dolohov oli pitkäaikainen kuolonsyöjä, joka oli ensimmäisessä velhosodassa osallistunut Fabian ja Gideon Prewettien murhaamiseen. Igor Irkoroffin mukaan Dolohov kidutti lukemattomia jästejä ja niitä, jotka eivät kannattaneen Voldemortia. Dolohov joutui Azkabaniin Voldemortin kukistumisen jälkeen mutta hän oli Harry Potterissa ja Feeniksin killassa yksi Azkabanin joukkopaossa karanneista vangeista. Salaperäisyyksien osaston taistelussa Dolohov langetti Hermioneen sanomattoman kirouksen, mistä Hermione loukkaantui vakavasti ja Dolohov katkaisi Neville Longbottomin taikasauvan potkaisemalla tätä kasvoihin murtaen hänen nenänsä. Harry kangisti Dolohovin, mutta Dolohov toipui ja kukisti kaksintaistelussa Alastor Vauhkomielen mutta Dolohov vangittiin uudestaan Salaperäisyyksien osaston taistelun jälkeen, mutta hän pakeni uudestaan Azkabanista seitsemännessä kirjassa. Dolohov ja Rowle jäljittivät Harryn, Ronin ja Hermionen kahvilaan, mutta Hermione kangisti Dolohovin ja pyyhki hänen muistinsa. Dolohov on keksinyt oman kirouksen, jonka nimeä ei tiedetä. Dolohov tappoi Remus Lupinin Tylypahkan taistelussa tällä kirouksella. Dolohov taisteli myös Dean Thomasia ja Parvati Patilia vastaan. Myöhemmin Dolohov piti vahtia Yaxleyn kanssa Kielletyssä metsässä. Lipetit kukisti Dolohovin kaksintaistelussa ja Dolohov joutui loppuiäkseen Azkabaniin. Syyhy
Kreikkalainen ensyklopedisti ja lääketieteen tekstien kirjoittaja Aulus Cornelius Celsus (noin 25 eaa.– noin 50 jaa.) nimesi nykytiedon mukaan taudin nimellä "scabies" ja kuvasi taudin pääpiirteissään. Syyhyn loisetiologiaa dokumentoi italialainen fyysikko Giovanni Cosimo Bonomo (1663–1696) kirjeessään vuonna 1687. Bonomon kuvauksen ansiosta syyhystä tuli yksi ensimmäisiä tauteja, joiden taudinaiheuttaja tunnettiin. Leonardo da Vinci
Leonardo piirsi useita tutkimuksia ihmisen luurangosta ja sen osista sekä lihaksista ja jänteistä, sydämestä ja verenkiertojärjestelmästä, sukupuolielimistä ja muista sisäelimistä. Hän teki yhden ensimmäisistä tieteellisistä piirroksista sikiöstä kohdussa. Taiteilijana Leonardo havainnoi tarkasti ja tallensi iän ja tunteiden vaikutuksia ihmisen fysiologiaan ja tutki erityisesti raivon ilmentymiä. Hän piirsi myös useita hahmoja, joilla oli merkittäviä epämuodostumia kasvoissaan tai jotka näyttivät sairailta. Charles Louis Alphonse Laveran
Laveran alkoi tutkia vuonna 1878 Algeriassa malariaa sairastavien potilaiden veren punasoluja mikroskoopilla. Hän löysi punasolujen sisältä malarian aiheuttajaksi epäilemänsä loisen, jolle hän antoi nimen "Oscillaria malariae". Nykyään tämä itiöeläinsuku tunnetaan nimellä "Plasmodium". Laveran julkaisi löydöksensä vuonna 1880, mutta kului useita vuosia, ennen kuin loisteoria hyväksyttiin aikakauden tieteellisissä piireissä. Hän sai vuonna 1889 Ranskan tiedeakatemian Prix Bréant -palkinnon tutkimuksistaan. Vuodesta 1900 alkaen Laveran tutki erityisesti "Trypanosoma"-suvun alkueläimiä, jotka aiheuttavat trypanosomiaasina tunnetun taudin. Pianosonaatit (Beethoven)
Ludwig van Beethoven oli ensimmäisiä, jotka rikkoivat kolmiosaista sonaattimuotoa. Beethoven kirjoitti sonaatteihinsa usein neljännen osan, mistä tuli romantiikan ajan vallitseva käytäntö. Beethoven tilasi pianonvalmistajilta suurempiäänialaisia soittimia "Waldstein-sonaattia" varten, mistä johtuu pianoihin vakiintunut lopullinen koskettimien määrä. Partenogeneesi
"Mikrobiologian isäksi" nimitetty, alankomaalainen Anton van Leeuwenhoek (1632–1723) havaitsi ensimmäisenä kirvojen partenogeneesin. Jacques Loeb (1859–1924) tutki toimiessaan New Yorkin Rockefeller instituutissa säteilyenergian vaikutuksia elävään aineeseen sekä keinotekoista partenogeneesia, regeneraatiota ja tropismeja. Suomalainen perinnöllisyystieteen tutkija, akateemikko Esko Suomalainen (1910-95)tutki erityisesti partenogeneesia ja kromosomisuhteita. Eläinkoe
Varhaiset eläinkokeet avasivat tien tieteelliselle käsitykselle ihmiselimistön toiminnasta aikaisempien taikauskoisten käsitysten sijaan, ja niistä alkoi ymmärrykseen pohjautuva sairauksien hoito ja lääkkeiden käyttö. Nämä eläinkokeet tehtiin kuitenkin aikana, jolloin enempää anestesiaa kuin kivunlievitystäkään ei tunnettu. Tältä ajalta periytyy ennen muuta Englannissa käytetty sana vivisektio eli elävältä leikkaaminen. Tuon ajan tutkimusselostukset ovatkin karua luettavaa, eikä sellaista missään sivistysvaltiossa enää hyväksyttäisi. Englannissa säädettiinkin vuonna 1876 eläimiin kohdistetun julmuuden kieltävä laki (Cruelty to Animals Act, 1876). Toisaalta samaan aikaan myös kaikki ihmisen leikkaukset, esim. amputaatiot tehtiin ilman anestesiaa ja kivunlievitystä. Ainoa yleisesti käytetty kivunlievitys oli viinaryyppy.
1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa eläinkokeet tulivat tärkeäksi osaksi nykylääketieteen kehitystä. Fysiologiasta voidaan mainita esim. Pavlovin käyttäytymiskokeet koirilla, josta alettiin ymmärtämään refleksien suuri merkitys. Myöhemmin mm. antibioottien kehitys perustui suurelta osalta jyrsijöillä tehtyihin tutkimukseen, mm. Alexander Fleming osoitti penisilliinin tehoavan jyrsijöiden infektioihin. Koe-eläinten käyttö lääkkeiden ja kemikaalien turvallisuuden osoittamiseksi lisääntyi 1900-luvun puolivälin molemmin puolin osin onnettomuuksien jälkeen. Ensin sulfalääkkeet aiheuttivat munuaisvauriokatastrofin 1938, ja syyksi osoitettiin lääkkeen liuotukseen käytetty etyleeniglykoli. Sitten turvalliseksi luultu talidomidi aiheutti raajaepämuodostumia 1958 alkaen. Kesti vähän aikaa, ennen kuin ymmärrettiin sen vaikutuksen kohdistuvan raskauden aikana melko lyhyeen herkkään aikaan, minkä takia sitä ei ensin havaittu rotilla.
Näiden katastrofien jälkeen on annettu täsmälliset kansainväliset ohjeet siitä, kuinka lääkkeet ja kemikaalit on tutkittava, ennen kuin niitä saa antaa ihmisille tai saattaa ihmisiä alttiiksi niille. Tuoteryhmät, jotka on kaikissa sivistysmaissa tutkittava (myös täsmällisesti ohjeistetuissa eläinkokeissa) ovat lääkkeet, elintarvikkeiden lisäaineet ja torjunta-aineet. Euroopassa lisäksi REACH-lainsäädäntö määrittelee muillekin kemikaaleille tutkimusvelvoitteen, jos niistä suuren tuotantomäärän tai erityisen altistuksen takia arvioidaan olevan vaaraa ihmiselle. Lovastatiini
Lovastatiinin eristi ensimmäisen kerran Alfred Alberts vuonna 1978 "Aspergillus terreus" -homeesta työskennellessään Merckillä. Vuotta myöhemmin japanilaisen Sankyon tutkijat löysivät sitä "Monascus ruber" -sienestä. Yhdisteen havaittiin olevan voimakas HMG-CoA-reduktaasin estäjä ja siten estävän elimistön kolesterolisynteesiä ja alentavan kolesterolipitoisuutta. Lovastatiini oli ensimmäinen Yhdysvalloissa FDA:n hyväksymä statiini ja tuli markkinoille vuonna 1987. Lovastatiinille on kehitetty useita kokonaissynteesimenetelmiä, mutta kaupallisesti tehokkain tapa valmistaa yhdistettä on bioteknisesti fermentoinnin avulla käyttäen "A. terreus"- tai "M. ruber" -kantoja. Lovastatiinin patentti umpeutui Yhdysvalloissa vuonna 2002. Lovastatiinista voidaan syntetisoida muita statiineja kuten simvastatiinia. Albert Hofmann
Albert Hofmann (11. tammikuuta 1906 – 29. huhtikuuta 2008) oli sveitsiläinen kemisti, joka tunnetaan parhaiten ensimmäisenä lysergihapon dietyyliamidia (LSD) syntetisoineena henkilönä. Hofmann syntyi Badenissa, Sveitsissä, ja opiskeli kemiaa Zürichin yliopistossa. Hänen pääaineensa oli eläinten ja kasvien kemia. Tohtorinarvon hän sai tehdessään tärkeää tutkimusta kitiinin parissa. Myöhemmin Hofmann siirtyi Baseliin Sandoz-yrityksen (nykyisin Novartis) palvelukseen tutkimaan lääkekasveja ja sieniä eristääkseen ja syntetisoidakseen niistä lääkekäyttöön soveltuvia aineita. Näkökirurgia
Ikänäköä korjaavia linssileikkauksia on tehty 2000-luvulta lähtien. Ikänäköleikkauksen kanssa samankaltaisella tekniikalla tehtävä kaihileikkaus on yleisin kirurginen toimenpide Suomessa, ja niitä tehdään koko maailmassa noin 14 miljoonaa vuodessa. Ensimmäinen kaihileikkaus tehtiin Suomessa vuonna 1950, ja tekomykiötekniikkaan perustuvat harmaakaihileikkaukset yleistyvät 2000-luvulla. Culdotomia
Culdotomia ( tai "Pouch of Douglas", ) on eläin- ja ihmislääketieteessä käytettävä termi. Se tarkoittaa naaraan peräsuolikohtusyvänteen aukaisua emättimen takapohjukan kautta. Englanninkielinen nimi, "Pouch of Douglas" on nimetty skotlantilaisen anatomisti James Douglasin (1675-1742) mukaan, jota pidetään culdotomian kehittäjänä. Lobotomia
Joko paikallispuudutuksessa tai yleisanestesiassa porattiin molemmin puolin tähän kohtaan ohimoa reiät, joiden kautta työnnettiin aivojen läpi sondi aivojen paksuuden mittaamiseksi. Näin kyettiin määrittämään etäisyys keskiviivassa kulkeviin etumaisiin aivovaltimoihin. Sen jälkeen tehtiin viuhkamaiset viillot otsalohkojen valkean aineen läpi pitkällä, mitta-asteikollisella veitsimäisellä leukotomilla. Otsalohkojen yhteydet tunnetiloja säätelevään limbiseen järjestelmään katkaistiin. Plasmodium
Ranskalainen lääkäri Charles Louis Alphonse Laveran löysi vuonna 1880 malariapotilaiden verestä loisia, jotka hän pystyi osoittamaan sairauden aiheuttajiksi. Hän sai työstään malarian ja trypanosomiaasin parissa lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1907. Italialaiset tutkijat Giovanni Battista Grassi, Amico Bignami, Giuseppe Bastianelli, Angelo Celli, Camillo Golgi ja Ettore Marchiafava osoittivat malarian olevan veren kautta tarttuva loistauti, jonka vektorina ihmisillä toimi "Anopheles"-suvun hyttynen. Celli ja Marchiafava antoivat vuonna 1885 tutkimalleen malarialoissuvulle nimen "Plasmodium". Brittiläinen lääkäri Ronald Ross kuvasi vuonna 1897 lintumalarian aiheuttajan "Plasmodium relictumin" kiertokulun hyttysestä lintuun. Myös hän sai työstään lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1902. Alkmaion
Alkmaion oli Pythagoraan oppilas. Hänen kirjoituksistaan on säilynyt joitakin katkelmia. Niissä hän käsitteli ensisijaisesti lääketiedettä, mutta jonkin verran myös luonnonfilosofiaa, astrologiaa ja meteorologiaa. Alkmaion oli ensimmäinen, joka toi kokeelliset menetelmät lääketieteeseen ja anatomiaan. Hän oli anatomisten leikkelyiden uranuurtaja ja hänen sanotaan olleen ensimmäinen, joka löysi Eustachiuksen käytävän eli korvatorven. Hän leikkeli ainakin eläinten ruumiita. Mikrobiologia
Jo satoja vuosia aiemmin (mm. antiikin Roomassa) oli yleisesti hyväksytty ajatus, että eräät elävät organismit syntyisivät itsestään epäorgaanisesta aineksesta, erityisesti pilaantuvasta. Tätä kutsuttiin nimellä alkusynty eli spontaani generaatio ("generatio spontanea") ja eräs esimerkki siitä oli kärpäsentoukkien ilmaantuminen pilaantuvaan lihaan. Mikroskoopin keksiminen tavallaan vain vahvisti tätä käsitystä - sen alla avautui kokonainen uusi maailma, johon eliöt näyttivät ilmaantuvan aivan itsestään. Kärpäsentoukkien osalta italialainen fyysikko ja luonnontieteilijä Francesco Redi (1626-1697) kumosi spontaanin generaation teorian osoittamalla, että kärpäsentoukkia ilmestyi lihaan vain, jos kärpäset pääsivät laskemaan siihen munansa. Muiden organismien osalta väittely jatkui vuoteen 1745 saakka, jolloin englantilainen luonnontieteilijä John Needham (1713-1781) tuki tätä teoriaa edelleen. Oli yleisesti tiedossa, että keittäminen tuhosi mikrobit. Niinpä hän keitti lihalientä, sulki sen pulloon ja odotti - koska lihaliemestä löytyi mikro-organismeja, hän päätteli niiden ilmestyvän sinne spontaanin generaation kautta. Italialainen pappi Lazzaro Spallanzani epäili Needhamin kokeen tuloksen johtuvan siitä, että mikrobit olivat päässeet lihaliemeen ilmasta keittämisen jälkeen, mutta ennen kuin astian kansi oli suljettu. Hän testasi teoriaansa muuntelemalla Needhamin koetta siten, että imi astiasta ilman pois ennen kuin keitti lihaliemen astiassa. Mikrobikasvua ei esiintynyt, mutta spontaanin generaation kannattajat väittivät sen ainoastaan todistavan, että spontaani generaatio ei voinut tapahtua ilman ilmaa. Robert G. Edwards
Edwards ja Steptoe siirsivät koeputkihedelmöitettyjä alkioita kohtuun ensimmäisen kerran vuonna 1972. Lopulta 25. heinäkuuta 1978 ensimmäinen koeputkilapsi Louise Brown syntyi. Seuraavien viiden vuoden aikana syntyi eri puolilla maailmaa 150 koeputkilasta. Hedelmöitystapa on antanut elämän 30 vuoden aikana miljoonille ihmisille. Valokuvauksen historia
Englantilainen Henry Fox Talbot teki 1800-luvun alussa kokeita kostuttamalla paperin ruokasuola- ja hopeanitraattiliuoksella. Materiaali oli kuitenkin liian hidasta camera obscurassa käytettäväksi. Daguerren keksinnön innoittamana hän paransi keksintöään, kalotypiaa, josta tuli ensimmäinen negatiivimenetelmä. Menetelmän etuna oli kuvien edullinen hinta ja kopioitavuus. Se ei kuitenkaan aluksi yleistynyt Talbotin patentin takia. Negatiiviin perustuvat valokuvausmenetelmät yleistyivät 1850-luvulla. Valokuvan monistaminen oli tullut mahdolliseksi. Wladimir Goichman
Goichman on suorittanut maailmassa eniten leikkauksia ja hän kehitti "Goichman-metodin", joka on verenkiertoon liittyvä, halvausta estävä metodi. Goichman sai lääkärinoikeudet vuonna 1930 Leningradissa ja toimi rintamalääkärinä Pietarin piirityksessä lähes kolme vuotta. Goichman kehitti kallomurtumiin ja pään luuosien puuttumiseen vuosina 1941–1945 metodeja, joilla pelastettiin sotilaita heidän omilla kudoksillaan ja ohuilla sidoskankailla. Wolverine
Logan sai ihmisyytensä palautettua ja liittyi uudelleen Ryhmä-X:än ja valvoo sen toimintaa kun Kyklooppi ja Jean Grey ovat poissa. Loganin kuitenkin sieppasi maailman valtiaaksi haluava Tuho, maailman ensimmäinen mutantti, ja pakotti Loganin taistelemaan Sapelihammasta vastaan Ratsumies Kuoleman tittelistä. Logan näki itsensä armollisempana vaihtoehtona kuin mutanttitoverinsa ja taisteli voittaakseen. Tuloksena hän sai takaisin adamantium-luurankonsa. Tuhon vaikutuksen alaisena Wolverine taisteli Ryhmä-X:ää vastaan Kuolemana, mutta toveriensa avustuksella hän murtautui vapaaksi Tuhon otteesta. Ruumiinsieppaajat
Vuoden 1831 Edinburghissa lääkäri palkkaa kaksi miestä hankkimaan hänelle tuoreita ruumiita hautausmaalta lääketieteellisiä kokeita varten. Kun vastakuolleet loppuvat hautausmaalta, he ryhtyvät murhaamaan ihmisiä.
RKO oli solminut Boris Karloffin kanssa sopimuksen kahdesta elokuvasta 1944. Karloff oli kyllästynyt Universalin tuottamiin kauhuelokuviin ja toivoi saavansa parempi osia RKO:lla. Val Lewton sai tehtäväksi tuottaa elokuvat. Ensimmäinen Lewtonin tekemä käsikirjoitusehdotus oli "Tuhoon tuomittu saari" (1945), jonka tuotanto jouduttiin keskeyttämään Karloffin sairauden takia. Sen sijaan Lewton ehdotti studiolle Robert Louis Stevensonin novelliin ”The Body Snatcher” perustuvaa elokuvaa. Lewtonilla aiheen valinnalle: novelli olisi ilmainen, koska sen tekijänoikeus oli rauennut, kuvauksissa voitaisiin käyttää olemassa olevia kulisseja ja eräästä hahmosta saataisiin laajentamalla sopiva rooli Lugosille. Lobotomia
Suomessa lobotomiaan kuoli arviolta 3–5 prosenttia potilaista. Arvio perustuu Kellokosken sairaalassa, Seinäjoen piirimielisairaalassa ja Töölön sairaalassa leikkauksen seurauksena kuolleiden lukumäärään, mutta on luultavaa, että kuolemia oli muissakin suomalaisissa sairaaloissa saman verran. Leikkaajina olivat useimmiten samat Töölön sairaalan neurokirurgit, ja sillä, missä sairaalassa he leikkasivat, ei liene ollut suurta vaikutusta leikkauskuolleisuuteen. Eri maiden välillä ei näytä olleen merkittävää eroa leikkauskuolleisuudessa. Esimerkiksi Ruotsissa ja Yhdysvalloissa lobotomiaan kuoli 4–8 prosenttia potilaista, kun taas Iso-Britanniassa vastaava luku oli vain kolme prosenttia. Konrad Lorenz
Konrad Zacharias Lorenz (7. marraskuuta 1903 − 27. helmikuuta 1989) oli itävaltalainen lääkäri ja biologi, etologian uranuurtaja ja nobelisti; hän keksi muun muassa leimautumisilmiön. Hän sai tunnustukseksi työstään yhdessä Karl von Frischin ja Nikolaas Tinbergenin kanssa 1973 Nobelin lääketieteen palkinnon yksilöiden järjestäytymistä ja esille tuloa sekä eläinten sosiaalisen käyttäytymisen malleja koskevista tutkimuksistaan. Lorenz kirjoitti eläinten käyttäytymisestä myös useita kansantajuisia kirjoja. Phil McGraw
McGraw'lle tehtiin siemenjohdinten katkaisu eli vasektomia 29-vuotiaana ensimmäisen lapsen saatuaan. Myöhemmin hän on kutsunut tätä elämänsä suurimmaksi virheeksi. Val Lewton
Ensimmäinen Koernerin antama elokuvan nimi oli "Kissaihmiset". Se kertoo nuoresta naisesta, joka on vakuuttunut, että hänellä on kissaihmisten kirous ja hän muuttuisi pantteriksi ollessaan mustasukkainen. Elokuva kuvattiin nopeasti ja alle budjetin. Se menestyi erittäin hyvin ja tuotti yli 3 000 000 dollaria. Käytännössä se pelasti RKO:n vararikolta. Lewtonin seuraavat kaksi elokuvaa menestyivät myös hyvin. "Kissaihmisiä" seurasi "Yö voodoo-saarella" ("I Walked with a Zombie", 1943). Lewton ei pitänyt elokuva nimestä ('Kävelin zombien kanssa'), joten hän päätti tehdä siitä modernin sovituksen "Kotiopettajattaren romaanista". "Leopardimies" (1943) kertoo murhasarjasta, jonka syylliseksi epäillään mustaa pantteria. Tourneur ohjasi kummatkin elokuvat. Lobotomia
1960-luvulla lobotomioiden määrä romahti. Tämä oli pääasiallisesti 1950-luvun puolivälissä käyttöön saatujen uusien psyykenlääkkeiden ansiota. Toisaalta mielenterveyden ja sen häiriöiden psykologisten ja sosiaalisten puolien kasvava huomioiminen vaikutti osaltaan siihen, ettei lobotomian kaltaisiin biologisiin hoitomuotoihin nojauduttu samassa määrin kuin aiemmin. Vielä 1960-luvulla leikkauksista ei kuitenkaan luovuttu kokonaan: lobotomioita saatettiin edelleen suorittaa silloin, kun lääkkeillä ei ollut vaikutusta potilaaseen. Vuosikymmenen lopulla lobotomia oli kuitenkin pääasiallisesti korvautunut sitä kehittyneemmillä psykokirurgisilla leikkauksilla, joita suoritettiin Töölön sairaalassa 1970-luvun puoliväliin saakka. Viimeinen lobotomialla hoidetuista potilaista, Vakka-Suomen piirimielisairaalasta lähetetty skitsofreeninen nainen, leikattiin joulukuussa 1975 Turun yliopistollisessa keskussairaalassa. Kuolemanrangaistus Uudessa-Seelannissa
Ensimmäinen kuolemanrangaistuksen johdosta teloitettu oli maori nimeltä Maketu Wharetotara 7. maaliskuuta 1842. Hänet oli tuomittu Thomas Bullin, tämän vaimon Elizabeth Robertonin ja heidän kahden lapsensa murhasta. Lisäksi Maketu oli tappanut Nga Puhi -heimon päällikön tyttären, mutta tätä ei huomioitu rangaistusta annettaessa. Toinen tunnettu maoreihin liittynyt kuolemanrangaistus pantiin toimeen 17. toukokuuta 1866, kun maoripäällikkö Mokomoko ja neljä muuta maoria teloitettiin lähetyssaarnaaja Carl Völknerin murhasta. Mokomokon syyllisyydestä ei kuitenkaan ollut pitäviä todisteita, ja oikeusministeri Doug Graham pyysi hänen jälkeläisiltään anteeksi vuonna 1993. Eläinlääketieteen historia
Eläinlääketieteellinen opetus alkoi Turun akatemiassa 1786, kun sen filosofiseen tiedekuntaan perustettiin luonnontieteen ja eläinlääkintäopin professorin virka. Tarvittavat varat saatiin Suomen lääketieteen isäksi kutsutun professori Johan Haartmanin (1725–1787) lahjoituksesta. Virkaan nimitettiin anatomian ja kirurgian professori Gabriel von Bonsdorff (1762–1831), joka hoiti sitä vuoteen 1811, jolloin eläinlääketiede poistettiin akatemian opetusohjelmasta. Bonsdorff ja lääkäri Mårten J. Lindfors yrittivät saada kannattajia eläinlääkärikorkeakoulun perustamisen taakse, mutta vaikka senaatti myönsi tällaisen opinahjon tarpeelliseksi, se katsoi ettei valtion taloustilanne mahdollistanut sellaisen perustamista. Vuosien varrella tehtiin monia esityksiä, mutta vasta 1945 säädettiin laki eläinlääketieteellisestä korkeakoulusta, jossa opetus alkoi 1946. Aluksi siellä oli mahdollista suorittaa vain eläinlääketieteen kandidaatin tutkinto ja loput opinnoista tuli tehdä Tukholmassa tai Oslossa. Ensimmäiset kokonaan Suomessa opiskelleet eläinlääkärit valmistuivat 1968. Sterilointi (mikrobiologia)
Steriloinnin uranuurtaja oli englantilainen kirurgi Joseph Lister, joka ensimmäisenä käytti leikkauksien yhteydessä fenolihappoon kastettuja haavasiteitä sekä sumutinta, joka levitti karbolisumua leikkaussalin ilmaan. Tämä tappoi paljon bakteereita ja pelasti monen potilaan hengen; menetelmää kutsuttiin antiseptiikaksi. Lars Henrik Törnroth
Kirurgina varsinkin Törnrothin suorittamat kaihileikkaukset herättivät huomiota. Hän käytti ensimmäisenä Suomessa leikkauksessa eetteriä nukutuksessa vuonna 1847. Hän myös otti ensimmäisenä lääkärinä Suomessa käyttöön von Helmholtzin kehittämän silmäpeilin. Tutkijana Törnroth edusti empiiristä ja luonnontieteellistä koulukuntaa, toisin kuin hänen kollegansa ja ystävänsä sisätautiopin professori Immanuel Ilmoni, jonka kanssa hän kuitenkin toimitti yhdessä teossarjan "Analecta clinica iconibus illustrata" 1851-1854. Törnroth kirjoitti myös paljon käytetyn oppikirjan kätilöitä varten 1843. Lääkintöhallituksen pääjohtajana hän kehitti erityisesti piirilääkäri-, ja kätilö- ja rokotustoimintaa. Hän toimi useaan otteeseen Suomen Lääkäriseuran puheenjohtajana ja oli useiden ulkomaisten lääkäriseurojen jäsen. Vanhoillislestadiolaisuus ja ehkäisy
Ehkäisyn vielä v. 1908 torjunut anglikaanikirkko hyväksyi ensimmäisenä aiemmin ehkäisyn torjuneena kirkkona maailmassa ehkäisyn v. 1930. Muutoksen tuulet puhalsivat myös luterilaisuudessa. Kirkkohistorioitsija, filosofian tohtori Seppo Lohi sIteerasi kansantalouden professori Lauri af Heurlinä, joka 1945 julkaisemassaan kirjasessa "Syntyvyyden säännöstely ja väestöpolitiikka" kummasteli, miksi kirkonmiehet kaihtavat ottamasta kantaa syntyvyyden säännöstelyyn. Keisarileikkaus
Historiallisesti luotettavana pidetään selostusta vuodelta 1610 keisarileikkauksesta, jonka suoritti saksalainen kirurgi Jeremias Trautmann Wittenbergissä, ja josta äiti ja lapsi jäivät eloon. Keisarileikkausten tulokset olivat huonoja 1800-luvun alkuun asti: vain 14 % naisista jäi henkiin leikkauksen jälkeen. Synnytyssairaaloissa ja yleissairaaloissa alkoi kuitenkin vähitellen kehittyä taitotieto ja kokemus, jonka ansiosta leikkaukset tulisivat turvallisemmiksi. Merkittäviä parannuksia olivat 1800-luvun puolivälissä keksityt nukutusmenetelmät, 1860-luvulla kehitetyt antiseptiset käytännöt sekä aseptiikan tulo leikkaussaleihin 1880-luvulla. Leikkaustekniikat parantuivat: vuonna 1876 milanolainen gynekologi Edoardo Porro kehitti ns. Porron operaation, jossa sektion yhteydessä poistettiin kohdun runko-osa, minkä avulla hengenvaarallinen verenvuoto saatiin loppumaan. Huomattava kehitysaskel oli kohdun haavapintojen ompelun aloittaminen vuonna 1882. 1900-luvun puolivälissä käyttöön otetut antibiootit vähensivät merkittävästi äitikuolleisuutta sekä keisarileikkauksissa että alatiesynnytyksissä. George E. Goodfellow
George Emory Goodfellow (23. joulukuuta 1855 – 7. joulukuuta 1910) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja luonnontutkija, jota pidettiin Yhdysvaltain merkittävimpänä ampumahaavojen hoidon asiantuntijana. Toimiessaan lääkärinä Arizonan Tombstonessa, hän hoiti niin lainvalvojien kuin lainsuojattomien ampumavammoja; potilaiden joukossa olivat mm. Virgil ja Morgan Earp, jotka haavoittuivat O. K. Corralin taistelussa. Hän suoritti ensimmäisen virallisesti rekisteröidyn laparotomian potilaalle, jota oli ammuttu vatsaan. Hän oli myös ensimmäinen kirurgi, joka suoritti perineaalisen prostatektomian suurentuneen eturauhasen poistamiseksi. Hän oli edelläkävijä spinaalianestesian käytössä ja ampumahaavojen steriileissä hoitomenetelmissä. Goodfellow’ta pidetään yleisesti ensimmäisenä siviilipuolen traumakirurgina. Ensimmäinen sortokausi
Ensimmäinen sortokausi huipentui Eugen Schaumanin ampuessa Bobrikovin 16. kesäkuuta 1904. Samalla Schauman ampui itsensä. 
Schauman toimi yksin, joskin aktivistien tietäen ja määräajalla. Myös Lennart Hohenthal oli valmistellut Bobrikovin murhaamista. Masennus
Masennuksen hoitoon on käytetty aiemmin myös lobotomiaa, koska sitä pidettiin yleisesti tehokkaana hoitomuotona siitä huolimatta, että aiheesta oli tehty kaksoissokkotutkimus, joka todisti, ettei lobotomialla ollut hoidollista tehoa. Maamies ja lohikäärme
Monien muiden Tolkienin tarinoiden tavoin "Maamies ja lohikäärme" sai alkunsa tarinasta, jonka hän kertoi lapsilleen. Tolkienin vanhimman pojan Johnin muistikuvien mukaan hänen isänsä kertoi tarinan ensimmäistä kertaa erään piknikin päätyttyä rankkasateeseen ja perheen suojauduttua sillan alle. Tarinan innoittajana toimi Oxfordia ympäröivä maaseutu, joten se on syntynyt melko varmasti vasta perheen muutettua Leedsistä Oxfordiin 1926. Wayne G. Hammond ja Christina Scull ovat arvioineet ensimmäisen paperille kirjatun version kerrontatyylin perusteella, että se todennäköisesti edelsi "Hobitin" ensimmäisiä kirjoituksia vuoden 1930 paikkeilta. Mogens Schou
Schou järjesti myös maailman ensimmäisen tunnetun kaksoissokkotutkimuksen psykiatrian alalla. Hänen esimiehensä Århusin yliopistollisessa psykiatrisessa sairaalassa oli kiinnittänyt Schoun huomiota toisen psykiatrin, australialaisen John Caden laatimaan artikkeliin löydöstään eli litiumin antimaanisista vaikutuksista. Schou pystyi vahvistamaan tohtori Caden väittämän todeksi vuonna 1952. Sähkötuoli
Sähkötuolin kehittäminen alkoi siitä, kun buffalolainen hammaslääkäri Alfred P. Southwick kuuli vuonna 1881 tapauksesta, jossa humalainen mies oli kuollut sähköiskuun. Southwick rakensi pienen teloituskammion ja kokeili sitä kulkukoiriin ja -kissoihin, jotka aiemmin oli tapettu hukuttamalla ne järveen. New Yorkin osavaltio perusti vuonna 1886 komitean, jonka tehtävänä oli keksiä uusi, humaanimpi teloitusmenetelmä hirttämisen tilalle. Yksi komitean kolmesta jäsenestä oli Southwick. Vuonna 1888 osavaltio hyväksyi sähkötuolin teloitustavaksi. Kuolonsyöjät
Goyle Snr oli kuolonsyöjä, joka oli mukana ensimmäisessä velhosodassa. Goyle oli yksi niistä kuolonsyöjistä, jotka eivät joutuneet Azkabaniin Voldemortin kukistumisen jälkeen. Goyle myöhemmin sai vaimonsa kanssa pojan Gregoryn. Goyle Snr oli läsnä voldemortin noustua uudelleen valtaan ja kutsuttua kaikki kuolonsyöjät paikalle. Gregory mainitsi isänsä Susan Bonesille erään keskustelun aikana. Goyle oli oletettavasti mukana Tylypahkan taistelussa ja hänen kohtalonsa jäi epäselväksi Voldemortin kukistuttua. Natsi-Saksan sotarikokset
Saksan siviileihin kohdistamista rikoksista tunnetuin ja merkittävin oli holokausti. Adolf Hitler oli jo vuonna 1935 säätänyt rotulait, jotka veivät Saksan kansalaisuuden etenkin juutalaisilta. Holokausti laitettiin toden teolla käyntiin vuonna 1940, ja lopullisesta ratkaisusta päätettiin vuoden 1941 kesäkuussa. Holokausti vaati arviolta noin kuuden miljoonan juutalaisen hengen. Eniten holokaustista kärsivät puolalaiset. Saksa myös teloitti muun muassa romaneja sekä kommunisteja. Lucy Hobbs Taylor
Lucy Hobbs Taylor (14. maaliskuuta 1833 Constable, New York – 3. lokakuuta 1910) oli maailman ensimmäinen täysin koulutettu naispuolinen hammaslääkäri. Hän opiskeli Ohio College of Dentistryssä Ohion osavaltiossa. Taylor muutti Chicagoon, jossa hän meni naimisiin yhdessä James M. Taylorin kanssa 24. huhtikuuta 1867. He muuttivat yhdessä Lawrenceen, Kansasiin, jossa Lucy opetti myös miehelleen hammaslääketiedettä. Locomotion No 1
Locomotion No. 1 (alkuperäiseltä nimeltään Active) on varhainen brittiläinen höyryveturi. Veturuin rakensivat George ja Robert Stephenson vuonna 1825 ja se veti ensimmäisen junansa Stockton and Darlington Railwayllä 27. syyskuuta 1825. René Favaloro
Favaloro oli kirvesmiehen ja ompelijan poika. Hän loi menestyksekkään lääketieteellisen uran Yhdysvalloissa. Vuonna 1967 hän teki Clevelandissa ohitusleikkauksen 51-vuotiaalle naiselle ottamalla potilaan jalasta laskimon ja ohittamalla sillä tukkeutuneen sepelvaltimon. Tämä oli maailman ensimmäinen lääketieteellisissä julkaisuissa raportoitu ohitusleikkaus; raportoimattomia leikkauksia oli aiemmin tehty kahdesti. Vladimir Nabokov
Vladimir Vladimirovitš Nabokov (; 22. huhtikuuta 1899 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1977 Montreux, Sveitsi) oli venäläis-yhdysvaltalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja perhostutkija. Hän kirjoitti urallaan useita romaaneja, runokokoelmia, novelleja sekä omaelämäkerran ja kirjallisuuskritiikkejä. Nabokovin tunnetuin teos on "Lolita". Thomas Harvey
Thomas Stoltz Harvey (10. lokakuuta 1912 – 5. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen patologi, joka suoritti Albert Einsteinin ruumiinavauksen vuonna 1955 ja säilöi hänen aivonsa, mihin hän ei ilmeisesti ollut kysynyt lupaa tämän omaisilta. Tämän takia syntyneen kohun keskellä hän pian menetti työnsä. Sigrid Hjertén
Vuonna 1948 63-vuotiaalle Hjerténille suoritettiin pieleen mennyt lobotomia-leikkaus, jonka jälkiseuraamuksiin hän kuoli. Hjerténin teokset ovat tulleet tunnetummiksi hänen kuolemansa jälkeen. Kaliumbromidi
Bromidin käyttöä epilepsian hoitoon esitti ensimmäisenä Charles Locock toukokuussa 1857 Medical and Chirurgical Society of Londonin järjestämässä tapahtumassa. Varsinaisesti kaliumbromidin käyttö sairauden hoitoon hyväksyttiin vuonna 1868 kun Thomas Clouston oli tutkimuksillaan selvittänyt oikean annostuksen. Kaliumbromidi oli pääasiallinen lääkitys epilepsiaan kunnes fenobarbitaali kehitettiin. Lääketieteellinen röntgenkuvaus
Röntgenkuvauksen kehittyessä ensimmäisen maailmansodan jälkeen alalle alkoi kehittyä jo aiemmin kehitetyn läpivalaisun lisäksi muita modaliteetteja eli erikoistekniikoita kuten varjoainekuvaukset barium- tai jodivarjoaineen kanssa. Ensimmäisiä leikekuvauksia ja myöhemmin kolmiulotteisia kuvauksia tarjosivat tomografiatekniikat. Radiologi Alessandro Vallebonan kehittelemät ensimmäiset tomografiakuvaukset suoritettiin 30-luvulla Italiassa.. Ruotsalaisen radiologin, Sven Ivar Seldingerin vuonna 1953 kuvaama katetriröntgenkuvaus erikoistui nykyiseksi angiografiaksi. Hampaiston tomografiakuvauksia on kehitelty Suomessa. Professori Yrjö Paatero rakensi ensimmäisen prototyypin hampaiden pantomografilaitteesta, jossa kuitenkin ongelmana oli voimakkaat varjot kallonpohjasta. Läpimurto oli Paateron diplomi-insinööri Timo Niemisen kanssa kehittämä kolmen pyörähdysakselin laite. Sen kaupallinen tuotanto alkoi 1961, ja siitä on tullut tuotteena kansantaloudellisesti merkittävä. Lentopommi
Ensimmäinen tunnettu ilmapommitus tapahtui 1. marraskuuta 1911, kun italialainen luutnantti Giulio Gavotti pudotti neljä Cipelli-tyyppistä käsikranaattia Etrich Taubensa ohjaamosta Osmanien valtakunnan joukkojen sotilasleiriin Ain Zarassa, Libyassa. Lobotomia
Suomessa lobotomian kävi läpi vähintään 1700 psykiatrista potilasta, mikä on vähän verrattuna esimerkiksi Norjaan ja Ruotsiin. Useimmiten leikkaukset olivat niin kutsuttuja Freeman-Wattsin lobotomioita pienin muunnelmin. Yhdysvaltalainen neurologi Walter Freeman ja neurokirurgi James Watts kehittivät edelleen Egas Monizin keksimää leikkausta. Heidän menetelmässään potilaan molempiin ohimoihin porattiin reikä, jonka kautta pujotettiin veitsi. Tarkoituksena oli veistä heiluttamalla katkaista aivojen otsalohkojen ja muiden osien väliset yhteydet. Olof Rudbeck (vanhempi)
Rudbeck oli ihmisen imukudosten ensimmäisiä tutkijoita. Eräiden ruotsalaisten tutkijoiden mukaan hän keksi ensimmäisenä ihmisen lymfaattisen järjestelmän, ja hänen tiedetään esitelleen tutkimustuloksiaan kuningatar Kristiinan hovissa keväällä 1652. Hän ei kuitenkaan julkaissut mitään ennen kuin syksyllä 1653, sen jälkeen, kun tanskalainen tutkija Thomas Bartholin julkaisi asiasta omat tutkimustuloksensa. Lymfaattisen järjestelmän mahdollisia aikaisempia keksijöitä ovat olleet myös Gasparo Aselli ja Jean Pecquet. Geórgios Papanikoláou
Romanialainen lääkäri Aurel Babes oli tehnyt vastaavan havainnon tutkiessaan kohdunkaulan syövän aiheuttamia sytopatologisia muutoksia. Hän huomasi, että jos platinakierukalla kerättiin soluja naisen kohdunkaulasta ja nämä solut vietiin mikroskooppilasille ja värjättiin, saattoi huomata oliko näytteessä syöpäsoluja. Tämä oli ensimmäinen kohdunkaulan syövän seulontatutkimus. Babeş esitteli havaintonsa Romanian gynekologiselle seuralla Bukarestissa 23. tammikuuta 1927 ja hänen tuloksensa julkaistiin ranskalaisessa lääketieteen julkaisussa "Presse Médicale "11. huhtikuuta 1928. On epätodennäköistä, että Papanikoláou oli tietoinen tästä. Lisäksi nämä kaksi tekniikkaa olivat keskenään erilaisia. Vaikka Babeş julkaisi tuloksensa aiemmin kuin Papanikoláou, kuuluu kunnia papakokeesta silti Papanikoláoulle, koska hän oli kokeillut sitä jo vuonna 1925 New Yorkin naistensairaalassa. Kokeiden erilaisuuden ja Papanikoláoun aseman papakokeen isänä ovat myös viimeaikaiset tutkimukset osoittaneet. Huolimatta tästä tutkijat O'Dowdin ja Philipp ovat korostaneet Babeşin olleen todellinen sytopatologian ja kohdunkaulan syöpätutkimuksen edelläkävijä, ja tästä syystä Romaniassa kohdunkaulan irtosolunäytteeseen viitataan nimellä ”Methode Babeş-Papanicolaou”. Friedrich von Esmarch
Friedrich von Esmarch (1823–1908) oli saksalainen lääkäri. Hän keksi mm. keinotekoisen verettömyyden, joka aikaansaadaan siten, että kumisiteellä (ns. Esmarchin siteellä) keskeytetään verenkierto leikkauksen ajaksi, ajetaan raajasta veri pois, jolloin raajaan voidaan tehdä suuriakin kirurgisia operaatioita ilman lainkaan verenhukkaa Hän osallistui lääkärinä sotiin, muun muassa vuonna 1848 Tanskan sotaan. Sen jälkeen hän toimi vuodesta 1854 Kielissä kirurgisen osaston johtajana ja vuodesta 1857 kirurgian professorina. Vuonna 1866 hänelle uskottiin Berliinin sairashuoneiden kirurgisen toiminnan ylivalvonta, ja vuonna 1870 hänet nimitettiin Saksan armeijan Hän oli mukana myös samarialaisopetuksen järjestämisessä Saksassa. Useimmat von Esmarchin julkaisut koskevat sotakirurgiaa. Ihmisen anatomia
Hippokrates oli merkittävä anatomian ja lääketieteen kehittäjä. Hippokrates ymmärsi lihasten ja luiden välisen yhteistyön ja liitti sen ihmisen kykyyn liikkua. Hippokrates antoi myös monille elimille selityksen niiden toiminnasta. Herofilos ja Erasistratos olivat ensimmäisiä, jotka tutkivat ja paloittelivat ihmisruumita ja laajensivat tietämystä kuolleiden ruumiin avauksilla. Alboin
Kun Alboin seurasi isäänsä Audoinia valtaistuimella vuonna 565, langobardit asuivat vielä Pannoniassa. Alboin liittoutui avaarien kanssa ja voitti vuonna 567 gepidit sekä tappoi näiden kuninkaan Kunimundin. Kun Alboinin ensimmäinen vaimo oli kuollut, hän pakotti vaimokseen Kunimundin tyttären Rosamundan. Zeniittikaukoputki
Ensimmäisen zeniittikaukoputken rakensi vuonna 1669 Robert Hooke, joka yritti mitata formula_1 Draconis -tähden etäisyyttä parallaksin avulla. Hän käytti havainnoissaan zeniittikaukoputkea, joka oli rakennettu hänen taloonsa Lontoossa. Objektiivi oli talon katon läpi kulkevassa putkessa ja okulaaripää kaksi kerrosta alempana lattianrajassa. Hooke ei kuitenkaan ehtinyt tehdä kuin neljä havaintoa, ja hänen tuloksiaan ei uskottu kun hän väitti havainneensa pienen parallaksiliikkeen. Robert Hooken ja Christopher Wrenin suunnittelema Lontoon suuren tulipalon muistomerkki on rakennettu toimimaan myös zeniittikaukoputkena. Leptolepis
"Leptolepis" oli noin 30 senttiä pitkä silliä muistuttanut kala, vaikka se ei sille sukua ollutkaan. Vaikka se oli pieni huomaamatomman näköinen kala, se oli ensimmäinen tunnettu luukala joka todella täytti nimensä odotukset, omaten täysin luusta koostuvan luurangon. Sitä aiemmilla suvuilla kuten "Pholidophoruksella" luuranko koostui sekä luusta että rustosta, mikä tarkoittaa sitä että ne säilyivät vain täysin oikeissa olosuhteissa.Toinen "Leptolepikseen" moderni omainaisuus olivat sen ohuet, pyörentyneet suomut. Niistä puuttui hammaskiilteinen päällyste joka vielä aikaisimmilla lajeilla oli jäljellä. Molemmat kaksi kehitystä helpottivat sen uimista. Selkäranka muodosti vahvan, mutta joustavan varren vastustamaan kalan uidessa muodostuvaa ruumiin S-muotoista taivutusta. Ohuet suomut pienensivät kalan painoa, ja niiden pyöristynyt muoto teki ruumiista hydrodynaamisemman. Kalotypia
Kalotypia eli talbotypia on varhainen valokuvausmenetelmä, jonka William Henry Fox Talbot julkisti vuonna 1841 ja joka perustui hopeajodidilla päällystettyyn paperiin. Se oli ensimmäinen yleisesti käytetty tullut valokuvausmenetelmä, jossa kuvattavasta kohteesta saatiin ensin negatiivikuva, josta sitten voitiin valmistaa kuinka monta positiivista kuvaa tahansa. Solu
Solu on kaikkien elävien organismien rakenteellinen ja toiminnallinen perusyksikkö. Solut jaetaan prokaryootteihin eli esitumallisiin ja eukaryootteihin eli aitotumallisiin. Esitumallisiin kuuluvat lähinnä bakteerit ja aitotumallisiin eläin-, sieni- ja kasvisolut. Eläinten solut voidaan jakaa edelleen somaattisiin soluihin ja sukusoluihin eli ituradan soluihin. Solun löysi ensimmäisenä englantilainen Robert Hooke vuonna 1665 ja hollantilainen Anton van Leeuwenhoek oli nähnyt solun mikroskoopilla noin 1680. Lobotomia
Seuraavina vuosina lobotomiasta keskusteltiin monissa yhteyksissä: suomalaislääkärit kirjoittivat aiheesta muun muassa sellaisissa lehdissä kuin Mielisairaanhoitaja ja Terveydenhoitolehti, ruotsalaisten esitelmä ilmestyi suomeksi käännettynä ja lobotomia valittiin yksimielisesti Helsingin vuoden 1949 pohjoismaisen psykiatrikongressin pääaiheeksi. 1950-luvun alussa Suomeen suunniteltiin omaa sairaalaansa lobotomioita varten, mutta hanke ei kuitenkaan konkretisoitunut. Aarno Snellman
Perehdyttyään neurokirurgiaan Herbert Olivecronan opissa Tukholmassa, Snellman aloitti neurokirurgisen toiminnan Suomen Punaisen Ristin sairaalassa 1935. Hän teki Suomen ensimmäisen lobotomialeikkauksen vuonna 1946 Punaisen Ristin sairaalassa. Snellman oli Helsingin yliopiston kirurgian dosentti 1936–1947 ja maan ensimmäinen neurokirurgian henkilökohtainen ylimääräinen professori 1947–1961. William S. McCune
William S. McCune (1909 – 1998) oli yhdysvaltalainen lääkäri, joka kuvasi ensimmäisenä endoskooppisen retrogradisen kolangiopankreatikografian eli sappi- ja haimateiden tähystyskuvauksen tekniikan vuonna 1968 . Hänen käyttämänsä laitteisto ja tekniikka oli karkeaa ja vasta alkutekijöissään, mutta McCune todisti, että sappi- ja haimateihin on mahdollista päästä käsiksi ilman leikkausta. McCune toimi kirurgina George Washington Universityssa Washington, DC:ssa. Laozi
Taloustieteilijä Murray N. Rothbard ehdottaa, että Laozi oli ensimmäinen libertaari, ja vertaa Laozin ajatuksia hallinnosta F. A. Hayekin spontaania järjestystä käsittelevään teoriaan. Samoin tavoin Cato-instituutin David Boaz on ottanut kappaleita "Daodejingistä" vuoden 1997 teokseensa "The Libertarian Reader". Filosofi Roderick Long on kuitenkin väittänyt, että libertaariset teemat taolaisessa ajattelussa onkin itse asiassa lainattu varhaisemmilta kungfutselaisilta kirjoittajilta. Leikkuupuimuri
Viljankorjuu oli hyvin työläs tehtävä ja apuneuvoja siihen kehitettiin 1700-luvun lopusta alkaen, kun muu tekninen kehitys antoi siihen mahdollisuuksia.
Toimivan puimakoneen rakensi Andrew Meikle 1786 ja niittokoneen Patrick Bell 1826. Englannissa patentoitiin vuonna 1799 elonkorjuukone. Hiram Moore esitteli 1835 ensimmäisen hevosvetoisen leikkuupuimurin. Lyhteiden tekeminen oli käsityötä kunnes Cyrus McCormick 1870 teki koneen, joka leikkasi viljan ja sitoi sen rautalangoilla lyhteiksi. 1890-luvulla Kaliforniassa ilmestyivät hevosvetoiset leikkuupuimurit, joita saattoi vetää 24–36 hevosta. Näiden kehittäjä oli Benjamin Holtin ja hänen veljiensä yritys, joka alkujaan valmisti Kaliforniassa puisia kärrynpyöriä. Vuonna 1886 Benjamin Holt suunnitteli leikkuupuimurin, jossa voima puimurille saatiin pyöristä nivelhihnavälityksellä. Hevosten korvaaminen höyrykonetoimisilla traktoreilla ei ollut menestyksekästä, koska höyrykoneet olivat liian raskaita pehmeälle maalle. Ensimmäinen polttomoottorilla toimiva traktori nähtiin pellolla 1904, ja Winnipegissä 1908 ollut näytöstilaisuus sai monet vakuuttuneeksi traktorin tulevaisuudesta. Polttomoottoritoimisen itseliikkuvan leikkuupuimurin esitteli Holt Caterpillar company vuonna 1911. Caterpillar on sittemmin tullut tunnetuksi telaketjutraktoreistaan. Ensimmäinen leikkuupuimurikin perustui telaketjutraktoriin ja tähkäleikkurilaitteisto oli sen sivulla. Zombielokuva
Varhaisissa zombielokuvissa zombit pohjautuivat suoraan voodoouskonnon zombeihin ja olivat usein ihmisiä, jotka pahantahtoinen noitatohtori oli mustan magian avulla muuttanut tahdottomiksi orjikseen. Ensimmäisenä zombielokuvana pidetään vuonna 1932 ensi-iltansa saanutta kauhuelokuvaa "Valkoinen zombi", jonka pääosassa nähtiin tunnettu kauhunäyttelijä Bela Lugosi. Toinen merkittävä varhainen zombielokuva oli ranskalaissyntyisen Jacques Tourneurin ohjaama ja vuonna 1943 ensi-iltansa saanut "Yö voodoo-saarella", joka oli aikoinaan yksi 1940-luvun suosituimmista ja menestyneimmistä kauhuelokuvista. Sydämensiirto
Christian Barnard toteutti ensimmäisen onnistuneen sydämensiirron ihmiselle Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa 3. joulukuuta 1967. Potilas oli Louis Washkansky. Hän kuoli 18 päivää myöhemmin keuhkokuumeeseen, jolle hän altistui immuunipuolustusta heikentävän lääkityksensä johdosta. Leonardo da Vinci
Leonardo teki suuren osan työstään Milanossa vuodesta 1482 vuoteen 1499, jolloin Ranskan kuningas Ludvig XII miehitti kaupungin. Siellä häneltä tilattiin kuuluisimmista teoksistaan kaksi, "Luolamadonna" neitseellisen syntymän veljeskunnalle ja "Pyhä ehtoollinen" Santa Maria delle Grazien luostarille. Asuessaan Milanossa vuosina 1493–1495 Leonardo luetteloi elätettäviensä joukkoon Caterina-nimisen naisen verodokumenteissaan. Caterina kuoli vuonna 1495, ja hänen hautajaistensa yksityiskohtaisen menoluettelon perusteella hän oli Leonardon äiti eikä palvelustyttö.
Leonardo työskenteli Ludovicolle usean eri hankkeen parissa. Niihin kuului lavojen ja kilpailujen valmistelu erikoistilaisuuksiin, kupolin suunnittelu Milanon katedraaliin ja Francesco Sforzan, Ludovicon edeltäjän, valtavan ratsastajapatsaan mallin valmistus. Leonardo teki savesta valtavan hevosen mallin, jota alettiin kutsua nimellä ”Gran Cavallo”. Se oli suurempi kuin ainoat kaksi renessanssin ajan ratsastajapatsasta, Donatellon Gattemelatan patsas Padovassa ja Verrocchion Bartolomeo Colleonin patsas Venetsiassa. Seitsemänkymmentä tonnia pronssia varattiin sen valamiseen. Monumentti jäi keskeneräiseksi usean vuoden ajaksi, mikä ei ollut Leonardolle lainkaan epätavallista. Vuonna 1492 hevosen savimalli valmistui, ja Leonardo teki jo yksityiskohtaisia suunnitelmia sen valamista varten. Michelangelo vihjasi töykeästi, ettei Leonardo kykenisi valamaan sitä. Marraskuussa 1494 Ludovico antoi pronssin kanuunoiden valmistukseen kaupungin puolustamiseksi Kaarle VIII:n hyökkäykseltä. Elvytys
Juutalaisessa Talmud-kirjoituskokoelmassa 500-luvulta kerrotaan, kuinka niskavamman saanut lammas pelastettiin työntämällä ontto ruoko sen henkitorveen tehdystä reiästä. Belgialainen lääkäri Andreas Vesalius teki 1500-luvulla eläinkokeita samankaltaisella menetelmällä. Tekniikkaa ei kuitenkaan osattu soveltaa ihmisiin ennen 1700-lukua, jolloin Hollannissa aloitettiin järjestäytynyt toiminta hukkumisen uhrien pelastamiseksi. Hukkumiskuoleman ajateltiin johtuvan hengitystiet tukkivasta vedestä, jolloin elvytyksessä yritettiin tyhjentää henkitorvi vedestä esimerkiksi kierittämällä henkilöä tynnyrin päällä tai ripustamalla hänet ylösalaisin. Alfred Kirstein keksi laryngoskoopin vuonna 1895, ja Peter Safar teki 1900-luvun puolivälissä sarjan kokeita, joilla hän osoitti parhaat menetelmät ilmatien turvaamiseksi: niskan taaksetaivuttamisen, leukaluun tukemisen ja suun kautta henkitorveen viedyn intubaatioputken. Sir Henry Head keksi kalvosimellisen intubaatioputken vuonna 1889, ja Joel Cooper kehitti edelleen modernin matalapaineisen kalvosimen henkitorvivaurioiden vähentämiseksi. Massachusetts General Hospital
Vuonna 1846 MGH:n Ether Dome käytti dietyylieetteriä ensimmäisten joukossa. Bostonilainen hammaslääkäri William Thomas Green Morton esitteli lääketieteelliselle ammattialalle eetterin käyttöä kivun lievittämiseksi. Toimenpide suoritettiin cambridgelaisen William Abbottin niskassa olevan verisuonikasvaimen poistamiseksi. MGH:n pääkirurgi John Collins Warren suoritti leikkauksen ja huomautti, että se ei ole humpuukia. Uutiset merkittävästä "uudesta" keksinnöstä kulkeutuivat maailman ympäri nopeasti. Georgian Danielsvillestä kotoisin oleva Crawford Long käytti 1842 ensimmäisen kerron dokumentoidusti dietyylieetteriä potilaan saattamiseksi tiedostamattomaan tilaan ennen leikkausta. Termiä anestesia ehdotti Harvard Medical Schoolin lääketieteen professori Oliver Wendell Holmes vanhempi. Modernin anestesiaosaston perusti sairaalaan vuonna 1936 Henry Knowles Beecher. Ether Dome on nykyäänkin olemassa ja avoinna yleisölle. Se on yksi vanhimmista olemassa olevista toimenpidekatsomoista. Injektio (lääketiede)
Joissakin tapauksissa lääkeaineen vaikutus on tarpeen rajata tietylle alueelle injektion avulla. Paikallis- tai johtopuudutuksessa puudutusvaikutus saadaan aikaan toivotulle alueelle injektoimalla puuduteaine kudokseen, hermoon tai hermojuureen. Vastaavasti esimerkiksi erektiohäiriön hoidossa käytetään verisuonia laajentavia lääkeaineita, jotka injektoidaan suoraan siittimen paisuvaiskudokseen.Maailman ensimmäisen injektion verisuoneen suoritti englantilainen arkkitehti Christopher Wren vuonna 1656. Hän antoi koe-eläimenä toimineelle koiralle oopiumia suoneen. Modernit injektioneulat ja ruiskut kehitettiin 1800-luvulla. Lobotomia
Pääasiassa lobotomialla hoidettiin skitsofreniaan sairastuneita, mutta myös maanis-depressiivisyyteen sairastuneet olivat leikkausten kohteina suhteellisen usein. Lobotomialla ei kuitenkaan pyritty parantamaan sairauksia, vaan lähinnä helpottamaan niiden oireita, kuten ahdistusta, masennusta, pakko-oireita ja rauhattomuutta. Jos ensimmäisellä leikkauksella ei ollut haluttua vaikutusta, potilas saatettiin leikata uudelleen. Lobotomia
Lobotomian ajateltiin helpottavan ahdistuneisuutta, syyllisyyttä ja pelkoja, joiden katsottiin muodostavan psykoosin emotionaalisen ytimen.