Onko papilloomaviruksella yli 100 alatyyppiä?
Papilloomavirukset
Papilloomaviruksia tunnetaan yli 100 alatyyppiä, jotka poikkeavat toisistaan lähinnä pintaproteiinien osalta. Alatyypistä riippuen virus käyttää isäntäsoluinaan ihon tai limakalvon keratinosyyttejä; osa alatyypeistä on oireettomia, mutta osa aiheuttaa syyliä. Ns. korkean riskin alatyypit ovat viruksia, jotka eivät aiheuta akuutteja limakalvo-oireita, mutta voivat aiheuttaa pitkäkeskoisen infektion, joka altistaa kohdunkaulan syövälle. Terveydelliseen riskiin perustuvan jaottelun lisäksi papilloomavirukset voidaan luokitella sukupuoliteitse leviäviin alatyyppeihin ja ei-seksuaalisesti leviäviin alatyyppeihin. Kondylooma
Erilaisia papilloomaviruksia tunnetaan yli sata, joista noin 30 pystyy elämään sukupuolielimien limakalvoilla, joista virustyypit 15 -17 ovat suuren riskin HPV-tyyppejä. Osa viruksista on matalan riskin tyyppejä, joista etenkin HPV-tyypit 6 ja 11 aiheuttavat kondyloomia. Osa viruksista aiheuttaa hoitamattomana riskin sairastua kohdunkaulansyöpään, minkä vuoksi kondyloomapotilaiden on suositeltavaa otattaa papakokeita säännöllisesti. Kuitenkaan pahanlaatuiset syöpää aiheuttavat HPV-virustyypit eivät aiheuta näkyviä syyliä. Syöpäriski on myös syynä siihen, että kaikkia todettuja kondyloomatartuntoja seurataan, vaikka suurin osa tartunnoista häviää itsestään parin vuoden kuluttua tartunnasta.
Mimivirus
Mimivirus on alun perin ameeboista löytynyt jättiläisvirus, joka muistuttaa bakteereita, mutta ei sisällä itsenäiseen lisääntymiseen tarvittavia soluelimiä eli ribosomeja. Se on poikkeuksellisen suuri, pyöreä ja halkaisijaltaan 750 nanometriä, kun virukseksi kookas isorokkovirus on vain 300 nanometriä ja poliovirus vain 30 nanometriä. Sillä on yli 900 geeniä ja yli miljoona emäsparia. Punatäplämäiset
Punatäplämäiset (Zygaenoidea) on perhosten yläheimo. Siihen kuuluu yli 2600 lajia, jotka jaetaan kolmeentoista heimoon. Yläheimo on hajanainen, ja on mahdollista, että DNA-tutkimuksien jälkeen näitä heimoja järjestellään uudelleen. Monella heimolla on suppea esiintymisalue ja erikoisia elintapoja. Joidenkin toukat elävät loisina. Punalehmäantilooppi
Punalehmäantiloopilla on kuusi alalajia, joista yksi on kuollut sukupuuttoon. Myös kontsiantilooppi ("Alcelaphus lichtensteinii") ja kaama-antilooppi ("Alcelaphus caama") on toisinaan luokiteltu punalehmäantiloopin alalajeiksi, mutta nykyisin ne katsotaan yleensä omiksi lajeikseen. Koiraeläimet
Alla oleva luettelo perustuu Wilsonin ja Reederin "Mammal Species of the World" -teokseen (3. painos, 2005), jonka mukaan mukaan koiraeläinten heimossa on kaikkiaan 35 lajia 13 suvun kesken jaettuna. Toisissa lähteissä luokittelu voi kuitenkin olla hieman erilainen. Esimerkiksi suden alalajeja koiraa, dingoa ja punasutta on aiemmin pidetty omina lajeinaan, ja naalin ja aavikkoketun on toisinaan katsottu muodostavan omat "Alopex" ja "Fennecus" -sukunsa. Pienlepakot
Hautalepakot eli tuppihäntälepakot ("Emballonuridae") ovat pieniä ja yleensä ruskeitä tai harmaita lepakkoja. Ainoastaan suvun "Diclidurus" lepakot ovat valkoisia. Hautalepakoita esiintyy kaikkialla maailmassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Niihin kuuluu 51 lepakkolajia. Afrikanhuuhkaja
Afrikanhuuhkajalla on kolme alalajia, "capensis" (Etelä-Afrikka ja Namibian eteläisin osa), "mackinderi" (Länsi-Mosambikista ja Zimbabwesta keskiseen Länsi-Keniaan) sekä "dilloni" (Etiopian ylänkö ja Etelä-Eritrea). Niiden levinneisyys on paikoittaista. Alalaji "mackinderi", joka on muita hivenen suurempi, erotetaan toisinaan lajiksi "Bubo mackinderi". Ehlers–Danlosin syndrooma
Ehlers–Danlosin syndrooma jaetaan 17 eri alatyyppiin. Koska eri alatyyppien kliiniset oireet ovat jossain määrin päällekkäisiä, pyritään diagnoosi nykyään varmistamaan geenitutkimuksilla. Paarmat
Paarmat (Tabanidae) on kärpäsiin kuuluva hyönteisheimo. Paarmoja on maailmassa noin 2 500 lajia, joista Suomessa esiintyy 41. Paarmanaaraat käyttävät ravinnokseen ihmisen ja muiden suurten nisäkkäiden verta. Kuningaspingviini
Kuningaspingviini ("Aptenodytes patagonicus") on pingviinilaji, joka jaetaan kahteen alalajiin ("Aptenodytes patagonicus patagonicus" ja "Aptenodytes patagonicus halli"). Lajin nimesi John Frederick Miller 1778. Paviaanit
Paviaanit ("Papio") ovat ihmisapinoiden ja drillin jälkeen kookkaimpia apinoita. Sukuun kuuluu nykyisen käsityksen mukaan viisi lajia: vaippapaviaani ("Papio hamadryas"), sfinksipaviaani ("Papio papio"), keltapaviaani ("Papio cynocephalus"), anubispaviaani eli oliivipaviaani ("Papio anubis", syn. "P. olivaceus") ja karhupaviaani eli tsakma ("Papio ursinus"). Anubis- ja karhupaviaani luokiteltiin ennen keltapaviaanin alalajeiksi. Eräissä luokituksissa nämä kaikki viisi lajia on yhdistetty vain yhden lajin, "Papio hamadryas", alalajeiksi. Pikkuängelmä
Pikkuängelmä ("Thalictrum minus") leinikkikasvien (Ranunculaceae) heimoon, ängelmien ("Thalictrum") sukuun kuuluva kasvilaji. Se jaetaan useaan eri alalajiin, joista Suomessa esiintyy kaksi: niittypikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "minus") ja keminpikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "elatum"). Näiden lisäksi muita alalajeja ovat hietapikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "arenarium"), suonipikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "olympicum"), nystypikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "pubescens") ja unkarinpikkuängelmä ("Thalictrum minus" ssp. "pseudominus"). Alalajit eroavat toisistaan muun muassa koon sekä lehtien ja kukinnon ulkonäön perusteella, mutta niitä on usein vaikeaa erottaa toisistaan. Rahkasammalet
Sphagnum-sektioon kuuluu 54 lajia. Ne ovat suuria ja möyheitä. Niiden varsilehdet ovat leveä- ja pyöreäkärkisiä, suurempia tai ainakin yhtäsuuria kuin haaralehdet.
Rigida-sektioon kuuluu viisi lajia. Ne ovat vaaleita ja niillä on pienet ja kolmiomaiset varsilehdet.
Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Squarrosa-sektioon kuuluu neljä lajia. Ne ovat keski- tai suurikokoisia, vihreitä tai kellanruskeita. Niiden haaralehdet ovat siirrottavakärkisiä.
Subsecunda-sektioon kuuluu 99 lajia. 
Cuspidata-sektioon kuuluu noin 55 lajia. Ne ovat yleensä vaaleita ja isokokoisia. Varsilehdet ovat usein haaralehtiä lyhyempiä, kolmiomaisia tai risakärkisiä.
Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Acutifolia-sektioon kuuluu 60 lajia. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia ja niiden haaralehdet ja varsilehdet ovat samankokoisia. Hevosten herpesvirukset
Hevosten herpesvirukset ovat hevoseläimillä esiintyviä taudinaiheuttajia. Niitä on tunnistettu kahdeksan eri tyyppiä, joista tyypit 1–5 esiintyvät hevosilla ja tyypit 6–8 aaseilla. Viruksista käytetään lyhennettä EHV ("Equine herpesvirus"). Tyyppejä 1 ja 4 vastaan on käytössä rokotteita. Hevosten herpesvirukset eivät tartu ihmiseen. Maksaruohokasvit
Maksaruohokasvit käsittävät 34 sukua ja 1400 lajia, jotka jaetaan kolmeen alaheimoon. Influenssa
Influenssa A -virukset voidaan luokitella alatyyppeihin viruksen pinnan HA- ja NA- proteiiniyhdistelmän perusteella. Ihmisiä infektoivissa influenssaviruskannoissa on tavattu kolmea erilaista HA-tyyppiä (H1, H2, H3) ja kahta erilaista NA-tyyppiä (N1, N2). Segmentoitunut genomi mahdollistaa sen, että jos sama solu joutuu kahden eri viruksen infektoimaksi yhtaikaisesti, uudet jälkeläisvirukset voivat kantaa uusia HA- ja NA-proteiinien yhdistelmiä. Tätä kutsutaan reassortaatioksi. Mikäli uutta HA-NA-yhdistelmää kantava virus on hyvin infektiokykyinen se pystyy leviämään ihmispopulaatioissa, joilla ei ole hankittua immuniteettia uutta pintaproteiinien, eli influenssaviruksen antigeenien, yhdistelmää vastaan. Tällaiset uudet influenssan alatyypit, kuten vuoden 2009 H1N1 sikainfluenssa, kykenevät aiheuttamaan pandemian, jolloin taudin uhreina ovat normaalia useammin myös perusterveet ei-riskiryhmiin kuuluvat ihmiset. Niin sanottu antigeeninen ajautuminen (antigen drift) tarkoittaa mutaatioita HA- ja NA-proteiineja koodaavissa geeneissä. Antigeeninen ajautuminen muuttaa viruksen HA- ja NA- proteiinien ominaisuuksia, mutta ei kuitenkaan muuta pintaproteiinin alatyyppiä. Pilkkukuume
Pilkkukuumeet eli riketsioosit ovat ryhmä tauteja, joiden aiheuttaja on riketsiabakteeri. Riketsioista tunnetaan 16 lajia, jotka voivat aiheuttaa sairauden ihmiselle. Lisäksi on olemassa lajeja, jotka aiheuttavat pilkkukuumeen eläimille, kuten rotille. Pilkkukuumetartunta saadaan niveljalkaisen pureman välityksellä. Tauti voidaan hoitaa antibiooteilla. Lehmänpapu
Lehmänpavusta on olemassa useita alalajeja. Kaikki viljellyt muodot kuuluvat alalajiin "unguiculata", joka jaetaan edelleen neljään lajikeryhmään: "Unguiculata", "Biflora", "Sesquipedalis" ja "Textilis". Lajin eri viljelymuodoista käytetään muun muassa nimiä "Lesera" ja "Dangobidi" (লেছেৰা/ ডাংবডি) , jotka johtuvat assamin kielestä, sekä "black-eyed pea", "southern pea", "yardlong bean", "catjang" ja "crowder pea", suomessa myös "karjanpapu" ja "kiinanpapu". Kasvin villimuotojen luokittelu on hankalampaa: yli 20 eri nimeä on käytetty ja tunnistettu 3–10 alaryhmää. Alkuperäiset alaryhmät "stenophylla", "dekindtiana" ja "tenuis" esiintyvät kutakuinkin kaikissa luokitteluissa, ja myös muunnokset "pubescens" ja "protractor" on vuonna 1993 hyväksytyssä luokittelussa nostettu alalajin asemaan. Petoeläimet
Nykyiset petoeläimet jakautuvat kahteen kehityslinjaan: koiramaisten petoeläinten "Caniformia"- ja kissamaisten "Feliformia"-alalahkoihin, joissa puolestaan on kaikkiaan 15 heimoa. Pussieläimiin kuuluvat pussipedot eivät kuulu sanan varsinaisessa merkityksessä petoeläimiin. Aikaisempi petoeläinten jako luokitteli ne alalahkoihin "maapetoeläimet" ("Fissipedia") ja "eväjalkaiset" ("Pinnipedia").. Eväjalkaiset eli hylje-eläimet on nykyisin kolmen heimon luonnollinen mutta luokittelematon ryhmä "Caniformia"-alalahkon sisällä. Vesiantiloopit
Alaheimo sisältää 9 lajia, jotka luetaan kolmeen sukuun: Puumala-virus
Puumala-virus on Hanta-viruksiin kuuluva virus. Sitä esiintyy etenkin Pohjois-Euroopassa ja se aiheuttaa ihmiselle myyräkuumetta, joka on kuin lievä muoto Korean verenvuotokuumeesta tai HFRS:stä. Puumala-virus on ainoa Suomessa tavattava Hanta-virus. Staphylococcus
Staphylococcus eli stafylokokit ovat grampositiivisten bakteerien suku. Stafylokokit aiheuttavat yleensä ihoinfektioita, mutta voivat olla syyllisiä myös muihin tulehduksiin esimerkiksi sisäelimissä. Stafylokokkeja on yli 30 lajia, ja niistä yleisimpiä taudinaiheuttajia ovat "Staphylococcus aureus", "Staphylococcus epidermidis" ja "Staphylococcus saprophyticus". Vehkakasvit
Vehkakasvisukuja tunnetaan 117, ja niissä on yhteensä 4095 lajia. Alaheimoja erotetaan kahdeksan. Papilloomavirukset
Kondylooma eli visvasyylä on sukupuoliteitse leviävä limakalvosairaus, jolle tunnusomaisia oireita ovat helposti erotettavissa olevat sukupuolielinten alueella esiintyvät syylämäiset muutokset. Anaaliseksin yhteydessä kondylooma voi siirtyä myös peräaukon limakalvolle. Kondyloomaa aiheuttavia HPV-alatyyppejä ovat muun muassa tyypit 6, 11, 42, 43, 44, ja 55. N. 90% tavattavista kondyloomatapauksista on kahden HPV-alatyypin (alatyypit 6 ja 11) aiheuttamia. Kyseessä ovat siis eri alatyypit kuin niin sanotun korkean riskin alatyypit, jotka aiheuttavat kohdunkaulan syöpää. Viuhkaperhoset
Viuhkaperhoset (Alucitidae) on pieni perhosheimo. Sen noin 130 lajia elävät maapallon lauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla. Papilloomavirukset
Muiden muassa tyypit 6 ja 11 voivat aiheuttaa kondyloomaa. Pitkäaikaiset, muun muassa tyyppien 16 ja 18, infektiot voivat johtaa hoitamattomana kohdunkaulan syövän kehittymiseen. Papilloomavirukset
Niin sanotut korkean riskin HPV-virukset (mm. 16, 18, 31, 33, 35, 39, 45 ja 51) altistavat naispuoliset kantajansa kohdunkaulan syövälle. Useimmissa tutkimuksissa lähes kaikki kohdunkaulan syöpään sairastuneista naisista ovat saanet HPV-infektion ennen sairastumista. Näitä korkean riskin alatyyppejä tunnetaan 13kpl, mutta väestötasolla kaksi merkittävintä alatyyppiä ovat tyypit 16 ja 18, jotka aiheuttavat yli 70 % kaikista syöpätapauksista. Miehillä nämä korkean riskin alatyypit voivat aiheuttaa syöpää penikseen, peräsuoleen ja nieluun. Juuriperhosmaiset
Juuriperhosmaiset (Hepialoidea) on hieman yli 600 melko alkeellista yöperhoslajia kattava perhosten yläheimo. Vaikka ryhmää perinteisesti pidetään pikkuperhosina (Microlepidoptera) siihen kuuluu eräitä kookkaimmista perhoslajeista. Papilloomavirukset
Papilloomavirukset (, HPV) ovat DNA-viruksia. Papilloomaviruksen alatyyppejä on suuri määrä, ja osa niistä on ihmisessä täysin oireettomia. Tietyt alatyypit aiheuttavat muun muassa syyliä, kondyloomaa sekä kohdunkaulan syöpää. Voimakkaasti yleistyneen kurkunpään syövän taustalla saattaa niin ikään olla kohdunkaulan syöpää aiheuttavat alatyypit, kun tartunta on saatu suuseksin välityksellä. Alppivaris
Lajista tunnetaan noin kahdeksan alalajia. Nimialalaji "pyrrhocorax" elää Britteinsaarilla ja alalaji "erythrorhamphus" (Vieillot, 1817) muualla Etelä-Euroopassa; alalaji "barbarus" (Vaurie, 1954) Kanariansaarilla ja Luoteis-Afrikassa; alalaji "docilis" (S.G.Gmelin, 1774) eteläisestä Jugoslaviasta Kreikan kautta Turkkiin, Levanttiin, Kaukasukselle, Afganistaniin, Iraniin ja Keski-Aasiaan; alalaji "centralis" (Stresemann, 1928) Keski-Aasiasta Mongoliaan, Altaille, Transbaikaliin ja Kashmiriin; alalaji "himalayanus" (Gould, 1862) Himalajalla, Nepalissa, Pohjois-Yunnanissa, Sichuanissa ja Keski-Gansussa; alalaji "brachypus" (Swinhoe, 1871) muualla Kiinassa ja alalaji "baileyi" (Rand ja Vaurie, 1955) Etiopian Simienin kansallispuistossa ja Balevuorilla. Lecanoromycetes
Lecanoromycetes on alakaareen Pezizomycotina kuuluva luokka. Se on sienikunnan laajin luokka ja siihen kuuluvat suurin osa jäkälälajeista. Siihen kuuluvia alaluokkia ovat Acarosporomycetidae, Lecanoromycetidae ja Ostropomycetidae. Luokkaan kuuluu 10 lahkoa, 64 heimoa ja yli 13500 lajia. Kymmenjalkaiset
"Dendrobranchiata"-alalahkossa, johon kuuluu noin 540 lajia, kidukset ovat haaroittuneet ja naaras yleensä laskee munat veteen, jossa ne hedelmöittyvät ja niistä kehittyy naupliustoukkia. "Pleocyemata"-alalahkossa kidukset taas ovat yksinkertaisen levy- tai rihmamaiset, ja naaras kantaa munia takaruumiinsa alla, kunnes niistä kehittyy zoeatoukkia. "Pleocyemata"-alalahko jaetaan edelleen 7–10 osalahkoon ja noin 50 yläheimoon. Ihmisapinat
Uusimman, vuonna 2005 julkaistun luokituksen mukaan ihmisapinoihin kuuluu 21 elossa olevaa lajia kahdeksassa eri suvussa. Monet lajit jaetaan lisäksi useisiin alalajeihin, mutta niitä ei ole mainittu alla olevassa luettelossa. Uhanalaisuustiedot perustuvat IUCN:n Punaiseen listaan. Podostemaceae
Alaheimo 3. Podostemoideae Engler. Versossa ei ole kärkikasvusolukkoa. Juuret ovat lehtimäisiä tai nauhamaisia. Vesielämään sopeutuminen näkyy mm. ilmarakojen puuttumisena. Lehdet ovat usein kahdessa rivissä, miekkamaisia, kaksipintaisia, harvoin korvakkeellisia. Kukat tai kukkaryhmät ovat suonettoman suojuslehden sisällä, ja ovat joskus vastakohtaisia. Kehälehtien määrä vaihtelee 2-25, heteiden yhdestä paljoon. Ponnet ovat usein nuolimaisia. Sikiäin on yhdislehtinen, joskus jopa seitsemästä emilehdestä muodostunut. Tavallisesti se sijaitsee varren eli gynoforin päässä. Vartalo on lyhyt ja pitkähaarainen; suku "Diamantina" on kaksivartaloinen (suku on kuvattu tieteelle äskettäin). Alaheimon 45 sukuun kuuluu 260 lajia, joista 50 on suvussa "Apinagia". Alaheimo on levinneisyydeltään pantrooppinen. Panamapalmukasvit
Alaheimossa on yksitoista sukua ja 225 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat "Asplundia" (100 lajia), "Dicranopygium" (50 lajia) ja "Sphaeradenia" (50 lajia). Panamapalmujen ("Carludovica") pölyttäjinä toimivat eräät kärsäkkäät, ja niiden toukkien on havaittu syövän panamapalmukasvien sikiäimiä. Kellokasvit
Alaheimo Campanuloideae jaetaan kahteen tribukseen: Ostrowskieae ja Campanuleae, joka sisältää tribuksen Wahlenbergieae. Ensin mainitun runsaslajisimmat suvut ovat peikonkellot ("Codonopsis", 30 lajia) ja rönsykellot ("Cyananthus", 23 lajia), jälkimmäisen kellot ("Campanula", 420 lajia), sulokellot ("Wahlenbergia", 260 lajia) ja kauluskellot ("Adenophora", 65 lajia). 
3. Lobelioideae. Sukuja 29, lajeja 1200 melkein yleismaailmallisesti levinneinä, ovat kuitenkin pääasiassa trooppisia ja erityisen yleisiä Amerikassa. Kasvit ovat enimmäkseen monivuotisia ruohoja tai jopa pieniä puita. Niiden kukat ovat kookkaita tai pieniä, ja kukkaperät ovat tavallisesti kiertyneet, joten kukat ovat ylösalaisin. Terälehdet jakautuvat kolmen ja kahden tai kahden ja kolmen tai yhdeksi viiden ryhmäksi eli kukka on vastakohtainen ja haljenneen näköinen. Heteepalhot kasvavat yhteen ainakin kärjestään ja ponnet ovat yhtyneet. Vartalossa on karvatupsu, johon siitepölymöykky tarttuu. Hedelmä avautuu sivultaan, harvoin se on marja tai kansikota. Runsaslajisimmat suvut ovat lobeliat ("Lobelia", ainakin 400 lajia), "Siphocampylus" (ainakin 230 lajia), "Centropogon" (215 lajia), "Burmeistera" (ainakin 100 lajia) ja "Cyanea" (80 lajia). 
4. Cyphocarpoideae. Alaheimon muodostaa yksi suku, "Cyphocarpus", jossa on kolme chileläistä lajia. Ne ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, joiden lehtilaidat ovat syväliuskaisia ja piikkisiä. Terälehdet ovat jakautuneet yhden ja neljän ryhmiksi. Varren puoleinen terälehti on huppumainen ja siinä on kärkilisäke. Heteet ovat erillisiä ja sijaitsevat kohdakkain terälehtien kanssa. Sikiäin on huomiota herättävästi pidentynyt. Hedelmä avautuu sivulta. Juustokärpäset
Juustokärpäset (Piophilidae) on heimo, joka käsittää joukon pieniä kärpäsiä. Heimoon kuuluu 23 sukua, joissa on yhteensä 67 lajia. Yksittäisistä lajeista merkittävin lienee "Piophila casei". Vuonna 2010 julkisuuteen tulleiden tietojen mukaan "Thyreophora cynophila" -niminen, 160 vuoden ajan sukupuuttoon kuolleeksi uskottu juustokärpäslaji löydettiin uudestaan Espanjasta. Ruoriahvenet
Ruoriahventen heimo jaetaan viiteen alaheimoon ja yhteensä heimossa on 15 sukua ja noin 42 lajia. Toisinaan eräät alaheimoista luetaan omiksi heimoikseen Girellidae, Microcanthidae ja Scorpididae. Molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella heimo ei kaikki nämä alaheimot käsittävänä välttämättä ole monofyleettinen ja muun muassa sukujen "Girella", "Kyphosus" ja "Scorpis" väliset sukulaisuussuhteet ovat selvittämättä. Kaksijuosteiset RNA-virukset
Kaksijuosteiset RNA-virukset (dsRNA-virukset) ovat ryhmä viruksia, joiden genomi muodostuu kahdesta toisiinsa sitoutuneesta RNA-juosteesta. Ne jaetaan kuuteen heimoon, joista suurin on "Reoviridae". Kaksijuosteisten RNA-virusten ryhmään kuuluvat virukset ovat hyvinkin erilaisia genomeiltaan, virionien rakenteiltaan ja kohde-eliöiltään: jotkut ryhmän viruksista, kuten rotavirus, tartuttavat ihmisiä, kun taas toisten kohde-eliöitä ovat eläimet, kasvit, sienet tai bakteerit. Papilloomavirukset
Ei-sukupuoliteitse leviävät, ihossa elävät HPV-alatyypit aiheuttavat varsinkin lapsilla syyliä raajoissa. Syyliä aiheuttavia viruksen alatyyppejä ovat muun muassa HPV-1, HPV-2, HPV-3, HPV-4, HPV-7 ja HPV-10. Alatyypistä riippuen syylät ovat koholla ihon pinnasta tai kasvavat sisäänpäin. Ne myös usein kutiavat, ja lasten raapiessa niitä ne saatavat puhjeta vuotaen hieman verta. Infektiot leviävät helposti ihokontakteilla, mutta ne menevät itsestään ohi muutamien viikkojen ja kuukausien aikana. Iholla elävät HPV-alatyypit eivät leviä sukupuolielimiin tai muille limakalvoille. Käsihygienian avulla syylien leviämistä voi ehkäistä melko tehokkaasti. Maksaruohokasvit
Crassuloideae-alaheimon kasveilla on vastakkainen lehtiasento. Kukat ovat 3-9-lukuisia. Siemenet vapautuvat tuppiloista kärkiaukon kautta. Alaheimo on levinneisyydeltään yleismaailmallinen ja lähes kaikki lajit kuuluvat paunikoiden sukuun ("Crassula"), jossa on 195 lajia. Pistinmuurahaiset
Viime vuosina pistinmuurahaisten alaheimo on muuttunut paljon, elossa olevia tribuksia on jäljellä kuusi, joissa on 142 sukua ja 6632 lajia. Fossiileihin perustuvia sukupuuttoon kuolleita tribuksia on 36, joissa lajeja 167. Sarvijäärät
Suomessa tavattavat sarvijäärät jakautuvat kuuteen alaheimoon: "Prioninae", "Spondylidinae", "Aseminae", "Lepturinae", "Cerambycinae" ja "Lamiinae". Suomessa elää vakinaisesti n. 80 eri sarvijäärälajia, sisältäen mm. papintappajan ja sarvijaakon. Kaaliperhoset
Kaaliperhoset ("Pieridae") on runsaslajinen heimo päiväperhosten yläheimossa ("Papilionoidea"). Maailmanlaajuisesti kaaliperhoslajeja tunnetaan yli 1 000 ja sukuja noin 76. Euroopasta kaaliperhosia on tavattu yli 40 lajia ja Suomestakin 16 lajia. Kondylooma
Papilloomaviruksia vastaan voi rokottautua. Näiden rokotusten teho on paras, kun ne otetaan ennen yhdyntöjen aloittamista. Rokottautuminen on mahdollista myöhemminkin. Suomessa on tällä hetkellä markkinoilla kaksi HPV-rokotetta: Gardasil ja Cervarix. Käävät
"Abundisporus" - "Amyloporia" - "Amyloporiella" - "Antromycopsis" - "Australoporus" - "Austrolentinus" - "Bridgeoporus" - "Burgoa" - "Cerrena" - "Coriolopsis" - "Cryptomphalina" - "Cryptoporus" - "Daedaleopsis" - "Datronia" - "Dichomitus" - "Earliella" - "Echinochaete" - "Fabisporus" - "Faerberia" - "Favolus" - "Flabellophora" - "Fomes" - "Fomitella" - "Fomitiporia" - "Fuscocerrena" - "Fuscoporia" - "Globifomes" - "Grammothelopsis" - "Haploporus" - "Hexagonia" - "Laccocephalum" - "Laetifomes" - "Laetiporus" - "Lasiochlaena" - "Lentinus" - "Lenzites" - "Leptoporellus" - "Lignosus" - "Lithopolyporales" - "Macrohyporia" - "Macroporia" - "Megasporoporia" - "Microporellus" - "Microporus" - "Mollicarpus" - "Mycelithe" - "Navisporus" - "Neolentinus" - "Neolentiporus" - "Nigrofomes" - "Nigroporus" - "Oligoporus" - "Osmoporus" - "Pachykytospora" - "Pachyma" - "Panus" - "Perenniporia" - "Perenniporiella" - "Phaeolus" - "Phaeotrametes" - "Phellinidium" - "Phellinopsis" - "Phellinus" – "Phellopilus" - "Phylloporia" - "Piloporia" - "Podofomes" - "Polyporus" - "Poria" - "Porodaedalea" - "Porodisculus" - "Poronidulus" - "Pseudofavolus" - "Pseudopiptoporus" - "Ptychogaster" - "Pycnoporellus" - "Pycnoporus" - "Pyrofomes" - "Roseofavolus" - "Royoporus" - "Rubroporus" - "Ryvardenia" - "Skeletocutis" - "Sparsitubus" - "Stiptophyllum" - "Tinctoporellus" - "Trametes" - "Trichaptum" - "Tyromyces" - "Vanderbylia" - "Xerotus" Kyykäärmeet
Viperidae-heimo jakautuu kolmeen alaheimoon, joissa on 344 lajia: Leukemia
Leukemiat jaetaan alatyypeiksi sairaiden solujen ilmiasun, erilaistumisasteen ja genetiikan mukaan. Päätyyppejä on neljä: akuutti myelooinen leukemia, akuutti lymfaattinen leukemia, krooninen myelooinen leukemia ja krooninen lymfaattinen leukemia. Akuutti lymfaattinen on lasten ja krooninen lymfaattinen aikuisten yleisin leukemia. Kondylooma
Kondylooma eli visvasyylä () on tiettyjen papilloomavirusten aiheuttama sukupuolitauti. Kondolyyma aiheuttaa syylämäisiä ihomuutoksia, jotka esiintyvät lähinnä sukupuolielinten ja peräaukon alueella. Papilloomavirukset
Papilloomavirukset aiheuttavat 6–8 prosenttia, naisilla jopa 12 prosenttia, kaikista syövistä.
Harald zur Hausen sai vuonna 2008 Nobelin lääketieteen palkinnon löydettyään 1980-luvulla syöpää aiheuttavia papilloomaviruksia ja työn seurauksena saatiin vuonna 2006 kehitettyä rokote. Tämän jälkeen murrosikäisiä ja nuoria aikuisia on rokotettu lukuisissa maissa sukupuoliteitse tarttuvia syöpävaarallisia alatyyppejä vastaan. Suomessa murrosikäisten tyttöjen HPV-rokotukset otettiin kansalliseen rokotusohjelmaan syksyllä 2013. Lintuinfluenssa
Lintuinfluenssa on linnuissa esiintyvä virustauti. Se löydettiin Italiassa 1900-luvun alkupuolella, ja tautia tiedetään esiintyvän maailmanlaajuisesti. Lintuinfluenssaviruksesta on yli 140 erilaista tyyppiä, joista suurin osa aiheuttaa linnuille vain lieviä oireita (ns. matalan vaarallisuusluokan tai matalapatogeeniset tyypit) ja on ihmisille vaarattomia. Osa tyypeistä aiheuttaa vakavampia oireita; näitä tyyppejä ei normaalisti esiinny luonnonvaraisissa linnuissa, vaan ne ovat tyypillisesti siipikarjan sairauksia (ns. korkean vaarallisuusluokan tai korkeapatogeeniset tyypit). Luettelo petoeläimistä
Tämä on luettelo petoeläinten ("Carnivora") lahkoon kuuluvista nisäkkäiden alalahkoista, heimoista, alaheimoista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin "Mammal Species of the World" -teokseen (2005), jonka mukaan petoeläinten lahkossa on 286 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä. Lepakkokärpäset
Lepakkokärpäset ("Nycteribiinae") on täikärpäsiin lukeutuva alaheimo, jonka jäsenet ovat pitkälti erikoistuneita lepakoiden ehdottomia loisia. Alaheimoon kuuluu kaikkialla maailmassa yhteensä 275 lajia 12 suvussa. Useimmat lajit elävät vanhan maailman trooppisilla alueilla. Salmonellat
Sukuun kuuluu kaksi lajia, joilla on yhteensä kuusi alalajia ("S. enterica", "S. salamae", "S. arizonae", "S. diarizonae", "S. houtenae", "S. indica"). Salmonellat jaetaan edelleen eri serotyyppeihin solumembraanin O-antigeenien ja bakteerin uintisiimojen H-antigeenien perusteella. "Salmonellan" serotyyppejä tunnetaan noin 2 500.
 Serotyyppien sisällä salmonelloja jaotellaan edelleen eri fagityyppeihin ja biotyyppeihin. Fagityypitys perustuu salmonellakantojen erilaiseen herkkyyteen bakteriofageille. Biotyypitys perustuu kantojen erilaiseen kykyyn fermentoida sokereita. Viuhkaperhosmaiset
Viuhkaperhosmaiset (Alucitoidea) on noin 230 lajia sisältävä pieni perhosten yläheimo. Ryhmän silmiinpistävin piirre on siipien muodostuminen erillistä, ohuista liuskoista. Borrelioosi
Borrelioosi eli Lymen tauti on puutiaisten eli kansanomaisesti punkkien levittämä taudinkuvaltaan vaihteleva infektiosairaus, jonka aiheuttaa "Borrelia"-spirokeettabakteeri. Näistä bakteerista yleisesti tunnetuin on "Borrelia burgdorferi". Borreliabakteereihin kuuluu 52 tunnettua lajia, joista 21 levittää borrelioosia. Kilpirauhassyöpä
Yleisin kilpirauhassyövän tyyppi on papillaarinen eli pienisoluinen syöpä, joka on lähtöisin kilpirauhasen follikulaarisista soluista. Samoista soluista on lähtöisin myös kilpirauhasen follikulaarinen syöpä. Yhdessä nämä kaksi yleisintä tyyppiä muodostavat 85–95 prosenttia kilpirauhasen pahanlaatuisista kasvaimista, ja molempien ennuste on hyvä. Pienlepakot
Pienlepakot ("Microchiroptera") on perinteisessä luokittelussa käytössä ollut lepakoiden ("Chiroptera") alalahko, johon on luettu 17 eri heimoa ja noin 900 eri lepakkolajia. Kaikki Euroopassa esiintyvät lepakot on luokiteltu pienlepakkojen alalahkoon ja Suomessa elävät siippojen heimoon. Uudemmissa luokituksissa lepakoiden lahkoa ei aina enää jaeta alalahkoihin – suurlepakoihin ja pienlepakoihin – vaan suoraan 18 eri heimoon. Piikkinuoliaiset
Piikkinuoliaisten heimoon luetaan 29 sukua ja noin 254 lajia. Se on jaettu kahteen alaheimoon, varsinaisiin piikkinuoliaisiin ("Cobitinae", 198 lajia) ja loistonuoliaisiin ("Botiinae", 56 lajia). Jälkimmäinen on kuitenkin uudistetussa luokituksessa erotettu omaksi heimokseen "Botiidae". Adenovirukset
Ihmisen adenovirus-perheeseen kuuluu yli 50 erilaista serotyyppiä, jotka voivat aiheuttaa infektioita useissa eri elimissä, kuten keuhkoissa, hengitysteissä, silmissä, virtsarakossa, suolistossa ja maksassa. Adenovirukset voivat aiheuttaa infektioita myös sydämessä. Sukkulatetrat
Sukkulatetrojen heimoon kuuluu 7 sukua ja noin 61 lajia. Lajit jaetaan kahteen alaheimoon "Lebiasininae" ja "Pyrrhulinae". Ruumiinrakenteeltaan heimon lajit ovat pitkänomaisia, sukkulamaisia ja virtaviivaisia. Niiden koko vaihtelee alle 2 cm:n mittaisesta hehkusuppusuusta aina 15–18 cm pitkiin "Lebiasininae"-alaheimon lajeihin. Tyypillisiä piirteitä ovat pinikokoinen suu, suurikokoiset suomut, lyhyehköt selkä- ja peräevät ja "Pyrrhulinae"-alaheimon lajeilla pyrstöevän yläosa on alaosaa pidempi. Osalla sukkulatetroja ei ole rasvaevää. "Pyrrhulinae"-alaheimon lajit ovat hyvin värikkäitä. Viiniköynnöskasvit
Viiniköynnöskasvisukuja on 14 ja lajeja 850, ja ne jaetaan kahdeksi alaheimoksi. Rotavirus
Rotaviruksia tunnetaan seitsemän keskikerroksen ominaisuuksien mukaan nimettyä tyyppiä: A, B, C, D, E, F ja G. Näistä yleisin on rotavirus A, jonka lisäksi myös tyypit B ja C tarttuvat ihmiseen. Kaikki seitsemän kuitenkin tarttuvat eläimiin. Piirtoperhoset
Piirtoperhoset (Cyrestinae) on pieni, alle 60 perhoslajia kattava täpläperhosten alaheimo. Perhosia tavataan Kaakkois-Aasiassa, Afrikassa sekä Amerikassa. Pikornavirukset
Pikornavirukset ovat hyvin pieniä vaipattomia, ikosahedraalisia eli 20-tahoisia viruksia, jotka kuuluvuat "Picornaviridae" -heimoon. Pikornaviruksien genomi muodostuu positiivisesta yksisäikeisestä RNA-molekyylistä, jonka vuoksi ne lisääntyvätkin solujen sytoplasmassa. Tunnettuja pikornaviruksia ovat muun muassa ihmisillä esiintyvät enterovirus, poliovirus ja hepatiitti A -virus. Eläinten viruksista tunnetuin pikornavirus on suu- ja sorkkatautia aiheuttava virus. Pikkuvihervireo
Pikkuvihervireo ("Hylophilus decurtatus") on amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon itä- ja kaakkoisosista Keski-Amerikkaan, sekä Tyynenmeren rannikkoa Kolumbiasta Luoteis-Peruun. Lajista tunnetaan kuusi alalajia. Charles Lucien Bonaparte kuvaili lajin holotyypin Guatemalasta vuonna 1838. Pikkumittarit
Pikkumittarit ("Eupithecia") on varsin laaja mittariperhosten suku, johon kuuluu maailmanlaajuisesti satoja eri lajeja. Suomestakin tunnettiin vuonna 2009 kaikkiaan 53 eri pikkumittarilajia. Muutamat lajit, kuten kuusensiemenmittari ("Eupithecia abietaria"), ovat merkittäviä tuholaisia. Lintuinfluenssa
16 tunnetusta H-tyypistä vain alatyyppien H5, H7 ja H9 tiedetään pystyvän siirtymään linnuista ihmisiin. Useiden asiantuntijoiden mukaan on vain ajan kysymys, milloin viruksesta syntyy ihmisestä toiseen siirtyvä muunnos. Pandemian todennäköisyyttä ja mahdollisen pandemian ajankohtaa on kuitenkin mahdoton ennustaa. Molukkienpöllönen
Sillä on kymmenen alalajia Sahramit
Eri lajeja on vajaat 100. Sahrameihin kuuluvat muun muassa seuraavat lajit:Yleisimpiä sahramiristeymiä ovat lisäksi: Pikkuara
Pikkuara ("Diopsittaca nobilis") on eteläamerikkalainen papukaija. Se on sukunsa ainoa laji, mutta siitä tunnetaan kolme alalajia. Sen laaja levinneisyysalue käsittää mantereen koillisosaa Venezuelan itäosista Ranskan Guayanaan, Brasiliaan sekä Perun ja Bolivian itäisiin osiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta 1758. Ampiaiset
Ampiaiset ("Vespidae") on myrkkypistiäisiin (Aculeata) kuuluva pistiäisheimo. Ampiaisia on maailmanlaajuisesti yli 5000 lajia, jotka jaetaan kahdeksaan alaheimoon. Suomessa lajeja on 43 jaettuna kahteen alaheimoon: aitososiaalisiin yhteiskunta-ampiaisiin ("Vespinae") sekä yksin eläviin erakkoampiaisiin ("Eumeninae"). Puhekielessä ampiaisilla tarkoitetaan yleensä yksinomaan yhteiskunta-ampiaisia. Maa-ampiainen on huomattavasti epämääräisempi käsite, jolla tarkoitettaneen yleensä maassa pesiviä yhteiskunta-ampiaisia. Arbovirukset
Neljä päätautityyppiä ovat: Gynekologinen irtosolunäyte
Ensimmäinen Papa-koe suositellaan otettavaksi noin vuosi ensimmäisen sukupuolikontaktin jälkeen tai viimeistään 25 vuoden iässä. Lisäksi koe tulisi uusia aina, kun ensimmäisestä seksikontaktista uuden partnerin kanssa on kulunut noin vuosi. Mikäli kumppani pysyy samana ja edellisen testin solukuva on normaali, sopivana testausvälinä pidetään 2-3 vuotta. Papa-koe tulisi suorittaa riippumatta siitä mikä ehkäisymuoto on käytössä, sillä esimerkiksi kondomi suojaa papilloomavirusinfektioilta vain noin 70%:n varmuudella ja muut ehkäisymuodot huomattavasti heikommin. Myös HPV-rokotuksen saaneiden tulisi käydä Papa-kokeessa, sillä 2006 markkinoille tullut rokote suojaa vain kahdelta kohdunkaulansyöpää aiheuttavalta HPV-alatyypiltä (HPV-16 ja HPV-18). Vaikka nämä kaksi alatyyppiä kattavat suuren osan (n. 70% kaikista pahanlaatuisista solumuutoksista), harvinaisempien alatyyppien osalta rokote ei tarjoa suojaa. Papilloomavirukset
100 %:sta suojaa HPV-tartunnalta on vaikea saada, mutta omalla toiminnalla voi oleellisesti vaikuttaa tartuntariskiin. Vaikka kondomin käyttö suojaa erittäin tehokkaasti useimpia sukupuolitauteja vastaan, papilloomaviruksen osalta sen tarjoama suoja on vain noin 70 %. Tämä johtuu pääosin siitä, että virus voi tarttua myös muilta kuin kondomin peittämiltä iho- ja limakalvoalueilta. Koska varmaa suojaa tartunnan estämiseksi on vaikea saada, PAPA-testi suositellaan suoritettavaksi aina seksikumppanin vaihtumisen yhteydessä (ks. yllä). Kondomin lisäksi on viitteitä siitä, että joidenkin liukastevoiteiden sisältämät antimikrobiaaliset ainesosat vähentävät papilloomavirustartuntoja. Virus leviää vain iho- tai limakalvokontaktien kautta, joten pisaratartunnat ovat erittäin harvinaisia. Joidenkin tutkimuksien mukaan intiimialueiden karvojen poisto voisi lisätä riskiä saada papilloomavirus tai ontelosyylävirus, jota esiintyy myös paljon sukupuolielimien iholla. Lymfooma
Lymfooma eli imusolmukesyöpä on yleisnimitys laajalle joukolle syöpäsairauksia. Lymfoomissa on useita eri alatyyppejä. Lymfoomat jaetaan kahteen pääryhmään, Hodgkinin tautiin ja non-Hodgkin-lymfoomiin. Rotavirus
Rotavirus A:lla on eri kantoja, ja se voidaan luokitella G- ja P-serotyyppeihin virionin ulomman kuoren rakenneproteiinien ominaisuuksien perusteella. Tällainen kaksoisluokitustapa on käytössä myös muun muassa influenssaviruksilla, joiden tyypitys on HN, esimerkiksi lintuinfluenssa on H5N1-tyyppiä. Rotaviruksella siis VP7-glykoproteiinin mukaan määritellään G-tyypit ja proteaasiherkän proteiini VP4:n mukaan P-tyypit. Näiden kahden serotyypin alatyyppejä merkitään numeroilla. Kun P-tyyppi on P-serotyyppi, se merkitään numerolla. Numeroa käytetään myös silloin, kun kyseessä on P-genotyyppi, mutta silloin numero pannaan hakasulkeisiin. Samalla tavalla numeroidaan G-serotyypit, ainoana erona on se, että G-genotyypin numerointityyli on sama kuin G-serotyypin. Esimerkiksi Wa-rotaviruskanta on luokiteltu P1A[8]G1:ksi. Jokaisesta viruskannasta on olemassa useita yhdistelmiä, sillä jälkeläiset voivat periä erikseen kaksi G- ja P-tyyppien määritelevää geeniä. Heinäperhoset
Heinäperhoset ("Satyrinae") on täpläperhosten ("Nymphalidae") alaheimo, joka joskus luetaan omaksi heimokseen. Heinäperhosia tunnetaan maailmanlaajuisesti yli 2400 lajia. Uusimpien tutkimusten mukaan ne eivät välttämättä muodosta monofyleettistä ryhmää. Gibbonit
Gibbonit eli pienet ihmisapinat ("Hylobatidae") on kaakkoisaasialainen apinaheimo. Se muodostaa yhdessä isojen ihmisapinoiden ("Hominidae") kanssa ihmisapinoiden yläheimon ("Hominoidea"). Gibboneita on luokittelusta riippuen 14–19 eri lajia. Podostemaceae
Heimossa on 48 sukua, joissa on 270 lajia; alaheimoja erotellaan kolme. Epstein–Barrin virus
Epstein–Barrin virus eli EBV (tunnetaan myös nimellä human herpesvirus 4 (HHV-4)) on vaipallinen, gammaherpesviruksiin kuuluva DNA-virus, joka infektoi B-lymfosyyttejä ja jää piilemään niihin latentissa muodossa. Piharatamo
Piharatamon alalajeja ovat kyläpiharatamo ("Plantago major" ssp. "major"), jota esiintyy koko Suomessa sekä rantapiharatamo ("Plantago major" ssp. "intermedia"), jota esiintyy Etelä- ja Länsi-Suomessa. Käpypalmut
Nykyisin elävät käpypalmut jakautuvat kolmeen heimoon, yhteentoista sukuun ja 289 tunnettuun lajiin, jotka kaikki esiintyvät maapallon trooppisissa ja subtrooppisissa osissa. Keski- ja Etelä-Amerikassa lajimäärä on runsain; lisäksi useita lajeja esiintyy Australiassa, Tyynenmeren saarilla, Japanissa, Kiinassa, Intiassa, Madagaskarilla ja ainakin 65 lajia Afrikan mantereen eteläosassa ja trooppisessa keskiosassa. Araneomorphae
Pihtileukahämähäkit voidaan jakaa edelleen kahteen alaryhmään, joilla ei kuitenkaan ole varsinaista taksonomista asemaa. Jako perustuu sukuelinten rakenteeseen.
Maailmanlaajuisesti alalahkoon kuuluu 92 heimoa. Kivennuoliaiset
Kivennuoliaisten heimoon kuuluu noin 340 lajia. Suurin osa lajeista on pienikokoisia, kapeita, poikkeleikkaukseltaan pyöreitä tai vähän päältä litistyneitä. Suu on pään alapuolella, kuonossa on kolme viiksiparia, kaksi ylä- ja yksi alaleuassa. Joillakin lajeilla on suomut, toisilla ei. Joillakin lajeilla voi myös olla rasvaevä. Useimmat lajit ovat alle 10 sentin mittaisia. Puutiaisaivotulehdus
Virus on flavivirus; muita samankaltaisia patogeenisiä flaviviruksia ovat mm. keltakuume-, Japanin aivotulehdus-, dengue- ja Länsi-Niilin -virukset. Viruksesta on kolme alatyyppiä: Pellavakasvit
Pellavakasvisukuja on 10-12 ja lajeja 300. Ne jaetaan kahdeksi alaheimoksi: Pallohämähäkit
Pallohämähäkit (Theridiidae) on eräs suurimpia hämähäkkiheimoja. Yksittäisiä lajeja tunnetaan 98 suvussa yli 2200 ja useita lajeja on vielä löytymättä. Heimo on hyvin monimuotoinen sekä ekologisesti että morfologisesti, mutta se ei välttämättä ole monofyleettinen. Muutamien lajien voimakas myrkky ja seksuaalikannibalismi ovat yleisesti tunnettuja ominaisuuksia. Seksitauti
Seksissä tarttuva papilloomavirus (HPV) voi aiheuttaa sukupuolielimeen syövän mutta myös lisäksi papilloomavirusta sisältänyttä sukupuolielintä nuolleelle kieli- tai suusyövän. Tunnettuja pappiloomaviruksesta syövän suun alueelle saaneita ovat esim. näyttelijä Michael Douglas ja laulaja Bruce Dickinson. Apistogramma
Apistogramma on pienikokoisten kirjoahventen suku. Siihen kuuluu yli 60 lajia, joista monia pidetään akvaariokaloina. Pajulintu
Pajulinnusta on erotettu kolme alalajia: nimialalaji "Phylloscopus trochilus trochilus", jota tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa, itäsiperialainen "Phylloscopus trochilus yakutensis", joka on päälajia suurempi ja harmaampi, sekä Pohjois-Euroopan ja Länsi-Siperian "Phylloscopus trochilus acredula", joka on näiden kahden väliltä. Viitapöllö
Sillä on kuusi alalajia: Melastomakasvit
Alaheimossa on 182 sukua ja 4570 lajia enimmäkseen tropiikissa ja subtropiikissa, erityisesti Etelä-Amerikassa. Noin 400 lajia on endeemisiä eli kotoperäisiä Karibian alueella. Suurimmat suvut ovat "Miconia" (1000 lajia), medinillat ("Medinilla", 400 lajia), paastopensaat ("Tibouchina", 245 lajia), korulehdet ("Sonerila", mahdollisesti 180 lajia), "Leandra" (175), klidemiat ("Clidemia", 120 lajia), "Gravesia" (105 lajia), "Microlicia" (100 lajia), "Conostegia" (75 lajia), "Astronidium" (70 lajia), "Astronia" (60 lajia), melastomat ("Melastoma", 50 lajia) ja "Tococa" (50 lajia). Suuseksi
Sukupuolitaudit voivat tarttua myös suuseksin välityksellä. Naisille on kehitetty suuseksiä varten ohuita kumisia suojia, jotka voidaan asettaa häpyhuulten suojaksi. Vastaavasti miehet voivat asettaa kondomin siittimen päälle suuseksin ajaksi. Suuseksi saattaa myös lisätä kurkunpään syövän riskiä, jos siinä tarttuu papilloomavirus, mutta kaikki tutkimustulokset eivät tue tätä väitettä. Papilloomavirukset
Verestä voidaan määrittää HPV-vasta-aineet, joiden esiintymistä voidaan pitää merkkinä infektiosta. Vasta-aineista voidaan myös erotella korkean riskin HPV-alatyyppien vasta-aineet. Vasta-ainetestaukseen liittyy kuitenkin merkittäviä ongelmia, joista eräs on se, että alatyyppien suuren lukumäärän vuoksi se tunnistaa runsaasti vääriä positiivisia tuloksia - toisin sanoen myös täysin oireettomat ja riskittömät HPV-alatyypit aikaansaavat elimistössä immuunireaktion. Tämän vuoksi henkilö voi olla vasta-ainekokeessa positiivinen, mutta hänellä ei silti ole merkittävää sairausriskiä. Toinen ongelma liittyy viiveeseen infektion alun ja vasta-aineiden muodostumisen välillä: jos verinäyte otetaan heti tartunnan saamisen jälkeen, testi voi olla negatiivinen vaikka henkilöllä on käynnissä oleva HPV-infektio. Verivampyyrit
Verivampyyrien alaheimoon kuuluu kolme nykyisin elävää lajia, joista jokainen luetaan omaan sukuunsa. Lajit ovat isoverenimijä eli vampyyri ("Desmodus rotundus"), jalkapoimuvampyyri ("Diaemus youngi") ja "Diphylla ecaudata". Jalopähkinäkasvit
Alaheimon kolme tai neljä sukua käsittää 14 lajia, jotka kasvavat Himalajalta Malaijien saaristoon ja Uuteen-Guineaan sekä Meksikosta Kolumbiaan ulottuvalla alueella. Niiden lehtiasento on vuorottainen tai vastakkainen, ja lehdet ovat tasaparisia, lehdykät tavallisesti ehytlaitaisia. Emikukinto on norkkomainen, ja siinä on kolmiliuskaisia suojuslehtiä. Hedelmä on pähkinä, jonka seinässä on syysolujen muodostama kerros. Syylä
Syylä on pienehkö hyvänlaatuinen, vaaraton kasvain iholla. Hoitamattomina syylät paranevat parissa vuodessa joka toiselta potilaalta. Syylät saattavat uusiutua. Syylät johtuvat papilloomaviruksesta, jonka tartunta aiheuttaa syylän syntymisen. Syylä saattaa esiintyä lähes missä vain, mutta yleensä niitä esiintyy käsissä ja jaloissa. Syylätartunnan saa jossain vaiheessa noin kymmenesosa lapsista. Sapotillakasvit
Alaheimo käsittää 25 sukua ja 550 lajia kaikkialla tropiikissa. Lehdet ovat korvakkeettomat. Heteet sijaitsevat tavallisesti korkealla teriötorvessa, ja toisinaan kukassa on myös joutoheteitä. Vartalossa on useita erillisiä luottipintoja. Siemenessä on runsas endospermi tai se puuttuu kokonaan. Sirkkalehdet ovat kookkaita, kasvulehtimäisiä. Runsaslajisimmat suvut ovat poutapuut ("Pouteria", lajiluku mahdollisesti 235), "Planchonella" (110 lajia), tähtiomenat ("Chrysophyllum", 80 lajia), "Pleioluma" (noin 40 lajia) ja balatapuut ("Micropholis", 38 lajia). Apollot
Apollot ("Parnassius") on apolloperhosten alaheimoon kuuluva suku. Siihen kuuluu ainakin useita kymmeniä lajeja ja uusia lajeja on löytynyt 2000-luvulla paljolti Keski-Aasiasta. Pohjoismaissa ja Baltiassa tavattavia suvun lajeja ovat isoapollo ("Parnassius apollo") ja pikkuapollo ("Parnassius mnemosyne"), jotka muistuttavat pihlajaperhosta. Papilloomavirukset
Eri HPV-alatyypit aiheuttavat erilaisia sairauksia ja osa niistä on myös täysin oireettomia. Siksi yhden sairauden esiintyminen ei automaattisesti johda muihin (esimerkiksi kondylooman saaminen ei aiheuta kohdunkaulansyöpää). Toisaalta sama henkilö voi saada tartunnan useammastakin eri alatyypistä, joten sairaudet eivät myöskään automaattisesti sulje toisiaan pois.