Milloin samuraiperinne kehittyi?
Samurai
Samurait kehittyivät 700-luvulla Heian-kaudella varhaisemmasta chūgen-ratsuväestä. Samurait olivat alun perin feodaalista raskasaseista eliittiratsuväkeä, jotka vastasivat Japanissa eurooppalaista ritaria. Heillä, kuten ritareillakin, oli tiukka kunniakoodistonsa sekä kulttuurinsa.
Sodankäynnin historia
Sotalaiva kehittyi jo varhain erisuuntaan kuin muut alukset. Egyptiläisillä oli 1200-luvulla eaa. käytössä märssykori, runsaasti soutajia, sekä keulapuskuri. Soutajien määrä oli tärkeää, joten niitä sijoitettiin aluksi kahteen eri tasoon. Foinikialaisilla oli jo erittäin kehittyneitä sotalaivoja. Kreikkalaiset kehittivät kolmisoudun, eli "trieerin", jossa soutajia oli kolmessa tasossa. Kun soutajia tästä vielä lisättiin, laitettiin jokaiseen airoon useampi mies. Taistelussa tavoite oli vihollisen upottaminen keulapuskurilla. Sumatran historia
Srivijayaan levisi Intialaisten mukana buddhalaisuus ja Palembangista kehittyi oli merkittävä buddhalainen kauppa- ja sivistyskeskus. Ji-jingin mukaan maassa oli tuhat buddhalaista munkkia, joilta oli mahdollista oppia sanskritia ennen matkan jatkamista Intiaan. Ji-jingi suoritti Intian matkansa srivijajalaisella laivalla. Srivijayan omat kirjalliset merkinnät uskotaan tehdyn lontar-palmun lehdille, minkä vuoksi ne ovat tuhoutuneet. Joitakin kivikirjoituksia on kuitenkin jäänyt jäljelle, erityisesti vuosilta 682–686, jolloin Srivijaya laajeni ja vakiinnutti valtaansa. Bangkalla säilyneessä kivikirjoituksessa mainitaan sotaretki Jaavalle. Tendai
Tendai eli Tendai-shū on Japanissa syntynyt Mahayana-buddhalaisuuden lahko.
Se kehittyi Tiantai-buddhalaisuudesta, jonka toi Japaniin vuonna 806 Saichō, Kiinassa opiskellut japanilaismunkki. Hänen Hieivuorelle perustamastaan temppelistä kehittyi Tendai-buddhalaisuuden keskus. Tiantai-suunnan lisäksi siihen sekoittui vaikutteita Zen-filosofiasta sekä esoteerisyyttä. Saichōn kuoleman jälkeen liike jakaantui kahten kilpailevaan suuntaan joista tuli nimiltään Sammon ja Jimon. Japanin historia
Venäjän painostus Japania kohtaan oli lisääntynyt pohjoisessa jo 1800-luvun alussa, ja seuraavina vuosikymmeninä bakufu oli kyvytön soveltamaan johdonmukaista politiikkaa sakoku-eristäytymistä rikkoviin länsimaisiin aluksiin. Kriisintunnetta lisäsi brittien kiinalaisia vastaan 1840-luvun alussa käymä oopiumisota. Monet nuoret ja kunnianhimoiset samurait ymmärsivät muutoksen tarpeen ja vaativat bakufun kaatamista ja keisarinvallan palauttamista. Filosofiansa he saivat uuskungfutselaisuudesta ja Japanin ainutlaatuisuutta korostavilta šintolais-nationalistisilta kokugaku-oppineilta, etenkin Miton koulukunnalta. Heidän tunnuslauseekseen muodostui "sonnō jōi", ”kunnioittakaa keisaria ja karkottakaa barbaarit”. Ideologian merkittävimpiä edistäjiä oli Chōshūn hanin samurai Yoshida Shōin, joka teloitettiin bakufun vastaisesta toiminnasta vuonna 1859. Pradal serey
Pradal serey on perinteinen Kambodžassa harjoitettu nyrkkeilylaji, josta on todisteita jo 800-luvulta. Se on nykyäänkin suosittu urheilumuoto, ja siinä voittaja selviää joko tyrmäyksellä tai tuomariäänin. Khmerien perinteinen paini on kolmieräinen, ja ottelun voi voittaa selätyksellä. Perinteisiä kamppailuja järjestetään kambodžalaisena uutenavuotena ja muina perinteisinä juhlapäivinä. Nagamaki
Nagamaki (jap. 長巻 tai ながまき) on perinteisellä tavalla valmistettu pitkä japanilainen salkoase. Sitä käyttivät samurait japanin feodaalikaudella. Ensimmäiset maininnat aseesta ovat 1300- ja 1400-luvuilta. Nagamakin tarkasta rakenteesta on kuitenkin kaksi eri näkemystä: naginatan kaltaisen salkoaseen sijasta joidenkin tutkijoiden mukaan nagamakilla tarkoitetaan erittäin pitkäkahvaista miekkaa, jolla on myös yhtä pitkä terä. Tällaisen miekka-tyypin nagamakin sekä kahva että terä voivat olla jopa metrin tai kolme shakua (noin 90 cm) pituudeltaan. Aseen tarkasta muodosta riippumatta, nagamakin kahvaosa on päällystetty samanlaisella nahka- tai silkkinauhoituksella kuin japanilaisen miekankin. Aseen nimen (suomennettuna "pitkä kääriminen/kääntäminen" ) arvellaan viittaavan tämän nauhoituksen punontatapaan, tai sitten pyöriviin liikkeisiin millä asetta tyypillisesti käytetään. Japanin historia
Muinaisen uskon mukaan pääkaupunki siirrettiin aina keisarin kuoltua uuteen paikkaan, sillä uskottiin että keisarin kuolema oli saastuttanut paikan. Vuonna 710 pääkaupunki siirrettiin Heijō-kyōhon, nykyiseen Naraan, mistä aikajakso on saanut nimensä. Vuoteen 794 kestänyt Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisuuden ja taiteiden kukoistusta. Buddhalaisuuden airuena toimi keisari Shōmu, joka määräsi perustettavaksi temppelin jokaiseen provinssiin ja jolla oli keskeinen rooli valtavan Tōdai-jin temppelialueen rakentamisessa pääkaupunkiin. Politiikan ja buddhalaisuuden liitto merkitsi kuitenkin papiston kasvavaa vaikutusvaltaa ja sekaantumista valtion asioihin. Vastaliikkeen johtoon nousi vaikutusvaltaa saanut Fujiwara-suku, joka asetti valtaistuimelle buddhalaisuuteen edeltäjiään penseämmin suhtautuvan keisari Kōninin. Hänen poikansa Kammu siirsi maan pääkaupungin ensin Nagaokaan ja myöhemmin Heianiin, katkaisten hovin siteet entisen pääkaupungin temppeleihin. Swatin laakso
Margianakulttuuri levittäytyi Afganistanista Swatin laaksoon noin vuonna 1600 eaa. Siitä kehittyi Swatissa Gandharan kulttuuri. Lännestä levisi uusi Margianakultuurin aalto alueelle noin 1300 eaa., jolloin Gandhara levisi Punjabin pohjoisosiin. Veda-kaudenn varhaisissa vaiheissa Swatin laakso oli ensimmäisiä alueita, joissa harjoitettiin maanviljelyä. Aleksanteri Suuri valloitti laakson vuonna 327 eaa., ja tämän jälkeen se on ollut usean eri valtakunnan alaisuudessa. Swatissa paikalliset uskonnot pärjäsivät pitkään buddhalaisuuden rinnalla ja alueella siihen sekoittuikin joitain esoteerisiä aineksia, minkä seurauksena syntyi Vajrayana-buddhalaisuus. Tiibetiin Vajraynan vienyt Padmasambhava olikin todennäköisesti kotoisin juuri Swatista. Somalian historia
Islaminusko alkoi levitä Somaliaan toisaalta arabikauppiaiden mukana Intian valtameren suunnasta, toisaalta sisämaasta Etiopiasta jo 700-luvulla. Somalit ovat pääasiassa sunnalaisia, mutta maassa on myös mystistä sufilaisuutta. Kansanperinteen mukaan jotkut klaanit pitävät esi-isinään profeetta Muhammadin jälkeläisiä Arabian šarifeja. Kieli, kulttuuri ja historiallinen aineisto kuitenkin osoittavat, että osa somaleista on tullut nykyiselle alueelleen Afrikan sarven ylätasangoilta ja toiset taas Afrikan pohjoisimmista alueista. Käsitys arabialaisesta alkuperästä on todennäköisesti tullut Arabian niemimaan läheisestä sijainnista, kaupasta, uskonnosta ja aviositeistä sekä muusta vuorovaikutuksesta vanhoissa arabialaisissa kauppapaikoissa Somalian rannikolla. Antropologisten tutkimusten perusteella ensimmäisinä Somalian alueelle muuttivat maayaa puhuvat Rahanweinin klaanit. Alkuperäisasukkaat, kuten Madhibaan-klaani, väistyivät paimentolaisten tieltä tai orjuutettiin. Taira-klaani
Taira () historiallisesti tärkeä japanilainen klaani Japanin historian Heian-kaudella. Klaani sai alkunsa, kun hovi kasvoi liian suureksi, ja keisari määräsi, että edellisen keisarin jälkeläiset liian monessa polvessa eivät enää ole prinssejä vaan saavat sukunimen ja aatelisarvon. Päätöstä aletiin soveltaa keisari Kammun aikana (782-805) ja näin syntyi Taira-klaanin ohella Minamoto-klaani.
Taira-klaani kaatui vasta Genpei-sodan myötä, jonka jälkeen vuonna 1185 Minamoto no Yoritomo otti vallan keisareilta ja perusti shōgunaatin Kamakuraan. Tämä merkitsi Kamakura-kauden alkua. Samurai
Sisällissodista selvisi voittajana lopulta Tokugawan klaani. Tokugawa-kaudella samurait muodostuivat omaksi yhteiskuntaluokakseen, joka oli valtapyramidin huipulla ja jolla oli yksinoikeus kantaa aseita, erityisesti samurain symbolina pidettyä katanaa. Samurait noudattivat bushidōksi (soturin tie) kutsuttua etiikkaa ja vastasivat siitä hengellään, kuuluisimpana esimerkkinä kivulias seppuku-itsemurha. Saamelainen muinaisusko
Suhtautuminen muinaisuskoon on muuttunut myönteisemmäksi 1990-luvulta alkaen. Samalla saamelainen samanismista on tullut keskeinen osa Pohjois-Norjan new age -liikettä. Saamelaisen uussamanismin perustajaksi on sanottu Ailo Gaupia, joka tunnetaan myös ensimmäisenä saamelaisena ammattišamaanina. Kirjallisuus
Kirjallista perinnettä edeltää luonnollisesti ihmiskunnan suullisen kerronnan, tarinoiden, kaskujen ja tarujen pitkä perinne. Länsimaisen kirjallisuusperinteen voidaan katsoa perustuvan sumerilaiseen kulttuuriin, jonka parissa kehitettiin nykyään nuolenpääkirjoituksena tunnettu kirjoitustapa noin 3200–3000 eaa. Monet jo sumerilaisessa kirjallisuudessa esiintyvät teemat ovat keskeisiä länsimaisen kirjallisuuden rakennusaineksia. Japanilainen arkkitehtuuri
Kamakura-kauden jälkeen poliittista valtaa pitivät Japanissa hallussaan aseistetut samurait, kuten Seiwa Genji –klaani. Heidän ideansa yksinkertaisuudesta ja vahvuudesta vaikuttivat arkkitehtuuriin, ja useissa samuraitaloissa yhdisteltiin palatsimaista shinden-zukuri-tyyliä sekä torneja ja vallihautoja. Ōmura Masujirō
Vuonna 1860 Ōmurasta tuli Chōshū-klaanin samurai ja hän ryhtyi toimimaan klaanin sotilasneuvonantajana. Hän saavutti mainetta strategina ensimmäisen ja varsinkin toisen Chōshūn sotaretken aikana 1864 ja 1865, jotka olivat taisteluita klaanin ja Japania hallinneen shōgunaatin välillä. Vuoden 1868 Meiji-restauraation jälkeen Ōmura siirtyi Japanin keisarillisen hallituksen palvelukseen. Hänet nimitettiin 1869 apulaissotaministeriksi ja hän ryhtyi välittömästi toteuttamaan kauaskantoisia reformeja maan asevoimissa. Hänen suunnitelmaansa sisälyi muun muassa yleisen asevelvollisuuden käyttönotto ja vanhan samurailuokan täydellinen lakkauttaminen. Kun Ōmura oli myöhemmin samana vuonna Kiotossa tarkistamassa tuleville sotakouluille suunniteltuja paikkoja, eräs katkera samurai hyökkäsi hänen kimppuunsa haavoittaen häntä kuolettavasti. Hän kuoli myöhemmin saamiinsa haavoihin. Sumerilaisten alkuperä
Sumerilaiset ilmestyivät Etelä-Mesopotamiaan viimeistään hieman ennen varhaisdynastista aikaa, mutta luultavimmin jo Ubaid-kauden alussa joskus 6500-4500 eaa.
Ei osata sanoa, loivatko sumerilaiset Ubaid-kulttuurin, jossa ihmiset elivät mm. kasteluviljelyllä ja asuivat kylissä, ja rakensivat temppeleitä. Sumerin historia
Uruk-kaudella noin 3500–3400 eaa. alettiin merkitä numeroita, ja noin 3200–3100 eaa. Uruk IV -kaudella ilmestyivät ensimmäiset kuvamerkit savi- ja kivitauluihin eaa. Aasian historia
Lähi-idän korkeakulttuurin historia alkoi noin 3000 eaa. Gazan alueelta ja Egyptistä. Seuraava alueen varhainen korkeakulttuuri kehittyi Mesopotamiaan. Sumerit, Babylon, Assyria Israel ja Persia hallitsivat vuorollaan aluetta, samoin Aleksanteri Suuri. Kreikkalaisten, foinikialaisten ja Rooman valtakausilla Euroopan ja Lähi-idän välillä ei ollut selvää eroa, vaan melko yhtenäinen kulttuuri kiersi Välimerta. Samuda Brothers
Vuonna 1877 tuleva keisarillisen Japanin laivaston amiraali Togo Heihachiro, joka johti Japanin laivastoa Venäjän-Japanin sodassa, tuli työharjoitteluun telakalle päätettyään koulutuksensa Naval Prepatory Schoolissa Portsmouthissa ja Royal Naval Collegessa Greenwichissä. Togo valvoi "Fusōn" valmistusta ennen paluutaan Japaniin. Ninja
Vain harvoja mainintoja on säilynyt Kamakura-aikakaudelta. Kusunoki Masahige käytti joitakin ovelia taktiikoita vihollisiaan vastaan. Taktiikat muistuttivat etäisesti ninjataktiikoita. Muromachi-kaudelta on säilynyt vielä vähemmän lähteitä. Kummatkin aikakaudet olivat yleensä rauhallisia, joten monilla taisteluilla oli kilpailullisia lähtökohtia. Näiden aikakausien aikana bushidō alkoi muotoutua oikeana ja kunniakkaana tienä, jota samurain tuli noudattaa. Vasta pitkälle Edo-kaudelle mentäessä bushidō oli muotoutunut viralliseen muotoon, ja siihen asti ninpōta ei erotettu bushidosta. Taiga (draamasarja)
Useimmat NHK:n taiga-sarjat sijoittuvat Sengoku- tai Azuchi-Momoyama-kausille tai Edo-kauden alkuun, eli historian sotaisiin tai muutoin kiihkeisiin muutoskausiin. Sarjojen juonet ovat uudelleenkerrontoja klassisista, historiallisiin tapahtumiin perustuvista kabuki-näytelmistä tai romaaneista. Päähahmot kuuluvat historiallisiin aatelis- ja samuraisukuihin. Esimerkkinä vuoden 2005 sarja Yoshitsune, jonka pääjuoni kertoo Minamoto-klaanin kenraalista. Sama tarina oli myös vuoden 1966 taiga-sarjan pohjalla. Suomalainen kansanrunous
Matti Kuusen 1950-luvulla kehittämän tyylikausiteorian mukaan kulttuuri­heeroksia ja maailman syntyä kuvaava myyttinen eeposrunous on varhaisempaa kuin niin sanottu sankarirunous, jota edustavat varsinkin "Sammon ryöstö" -runo, saarelaisepiikka ja samaaniepiikka. Sotaisa sankarirunous on Kuusen mukaan syntynyt keskisen ja myöhäisen rautakauden kuluessa. Sankarirunouden alkuperä on eri tutkimuksissa yhdistetty Länsi-Suomeen tai Laatokan Karjalaan. Rajajooga
Veda-kauden jälkeen Intian filosofisessa kehityksessä seurasi ns. eeppinen kausi, jolloin filosofista ajattelua kehitettiin kertomarunouden muodossa. Eeppinen kausi ajoittuu noin vuosille 600-500 eaa vuoteen 200 jaa. Tänä ajanjaksona hahmottuivat myös suuret koulukunnat, vaikka ne luokiteltiin vasta myöhemmin ns. Sutra-kaudella (0 - 800 jaa.). Sutra-kauden nimi johtuu siitä, että että silloin filosofia esitettiin pääasiassa lyhyiden aforismien eli sutrojen muodossa. Samarialaiset
Samarialaiset on juutalainen lahko, joka omaksui pyhäksi kirjakseen ainoastaan pentateukin eikä hyväksynyt muita juutalaisia. Samarialaiset ovat Babylonin vankeudesta 538 eaa. jälkeen palanneiden juutalaisten ja juutalaisten poissaolon aikaan alueelle Assyrian laita-alueilta siirtyneiden tai siirrettyjen alueen asukkaiden jälkeläisiä. Vanhalla ajalla heidän asuttamansa alue, Samaria, sijaitsi Juudean ja Galilean välissä ja ulottui Välimerestä Jordaniin. Kendō Suomessa
Vuoden 2004 huikea kasvu harrastajamäärissä on ymmärrettävä Viimeinen samurai -elokuvan herättämällä kiinnostuksella samuraikulttuuriin. Myös peruskursseilla aloittavien kertoman mukaan Tähtien sota -elokuvan osilla I, II ja III on ollut selkeää vaikutusta kiinnostumiseen kendōsta. Huomattavaa on myös se, että suurin osa uusista harjoittelijoista on jäänyt lajin pariin. (FKA:n jäsenlaskutavassa on kuluvan vuoden peruskurssilaiset laskettu myös mukaan kuluvan vuoden jäsenmääriin.) Kymmenessä vuodessa (1996–2006) Suomen kendoliiton jäsemäärä on yli kolminkertaistunut ja dan-arvon saavuttaneiden kendōkoiden määrä nelinkertaistunut. Shōrinji kenpō
Shōrinji kenpō () on japanilainen, Dōshin Sōn vuonna 1947 luoma itsepuolustusjärjestelmä, joka perustuu perustajan Kiinassa ja Japanissa harjoittelemiin taitoihin. Sō halusi opettaa nuorisolle zen-buddhismia parantaakseen näiden elämänlaatua toisen maailmansodan jälkeen. Hän ajatteli, että yhdistämällä filosofian ja kamppailutaidot hän saisi paljon kiinnostuneita oppilaita. Esikuvakseen hän otti Shaolin-luostarin, jossa legendan mukaan munkit olivat harjoitelleet sekä mieltään että kehoaan kamppailutaitoja kehittämällä. Tätä perintöä kunnioittaakseen Sō antoi lajilleen nimeksi Shōrinji kenpō ("Shaolin-temppelin itsepuolustustaito", vrt. kung fu). When the Last Sword Is Drawn
Mibu gishi den ( () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut japanilainen samuraielokuva. Elokuvan on ohjannut vuonna 2009 Oscar-palkittu japanilainen Yōjirō Takita. Se kertoo tarinan kahdesta Shinsengumissa 1880-luvun puolivälissä Tokugawa-shōgunaattia palvelevasta samuraista, joista "Saitō Hajime" (Koichi Sato), on kyyninen, säännöistä piittaamaton tappaja ja toinen "Yoshimura Kan'ichiro" (Kiichi Nakai) ristiriitainen, toisaalta rahanahne, toisaalta syvästi periaatteen mies. Tapahtumat sijoittuvat Japanin Bakumatsu-kaudelle jolloin pitkään kestänyt shogunien hallintovalta murtui ja keisari voitti verisen valtataistelun. Elokuva sisältää paljon takautumia, jotka selvittävät päähenkilöiden käytöstä ja asenteita sekä heidän keskinäisen suhteensa kehitystä. Samurai Warriors
Samurai Warriors () on Koein suosittu taistelustrategiapeli, joka on pelisarjan ensimmäinen osa. Saman yhtiön kuuluisampi pelisarja Dynasty Warriors on samankaltainen kun Samurai Warriors, mutta sijoittuu eri aikakaudelle. Samurai Warriors sijoituu Japaniin, Dynasty Warriors sijoittuu taas Kiinaan. Sodankäynnin historia
Roomalainen falangi oli aluksi täsmälleen samanlainen kuin kreikkalainenkin. 300-luvulla samnilaissotien aikana roomalaiset joutuivat vaikeuksiin vuoristoisessa maastossa. Tämän vuoksi kehitettiin manipulitaktiikka, jonka manipulifalangi oli paljon joustavampi liikkeissään kuin vanha kreikkalainen malli. Taistelujärjestyksessä oli myös ensimmäistä kertaa taktinen reservi, jota sotapäällikkö saattoi käyttää joustavasti haluamallaan tavalla. Ratsuväkeä roomalaiset väheksyivät ja laiminlöivät sen kehittämistä. Saamelaisten historia
Saamelaisten sulauttamispolitiikka voimistui toisen maailmansodan aikana ja jälkeen. Saamelaisia pidettiin katoavana kansana, jotka saattoivat elää ihmisarvoista elämää ainoastaan luopuessaan vanhoista tavoistaan ja omaksuessaan kehittyneemmän, paikalleen asettuneen elämänmuodon. Tuohon aikaan sijoittuu myös saamelaisten kansallinen herääminen. Ensimmäinen saamelaiskonferenssi järjestettiin 1953. Kyūdō
Jousiammunnan alku Japanissa, kuten muuallakin, on esihistoriallinen. Ensimmäiset metallivaloksissa säilyneet kuvat, joista voidaan tunnistaa tyypillinen japanilainen pitkä, epäsymmetrinen jousi, ovat "Yayoi-kaudelta" (n. 250 eaa. – 330 jaa.). Ensimmäinen kirjallinen dokumentti on kiinalainen kronikka "Weishu" (ennen vuotta 297), jossa kerrotaan, kuinka Japanin saarilla "käytetään puista jousta joka on alhaalta lyhyt ja ylhäältä pitkä." Jousta alettiin Japanissa näihin aikoihin käyttää metsästyksen lisäksi sodankäyntiin. "Nara-kaudella" (710-794) Kiinan vaikutus Japaniin oli suuri. Kiinasta levisi Japaniin myös jousen seremoniallinen käyttö. Se jäi kuitenkin keisarin hovin omaksi lajiksi. Se oli liian monimutkainen ja vaikeatajuinen tavalliselle kansalaiselle. Seremoniallinen jousiammunta säilyi Japanissa sen jo hävittyä Kiinasta. Kiinasta välittyi myös jousenvalmistuksen tekniikkaa, ja jousia alettiin valmistaa komposiittimenetelmällä liimaamalla bambu- ja puusäleitä yhteen.
"Gempei-sodan" (1180–1185) jälkeen "Minamoto Yoritomo" julisti itsensä ensimmäiseksi "Shōguniksi". Tämän myötä yhteiskunta muuttui. Sotilasluokka – bushi – nousi valtaan. Vaikkakin virallisesti perustettiin kyūjutsu-koulu jo 700-luvulla katsotaan varsinaisen järjestelmällisen kyūdō-opetuksen alkaneen "Ogasawara-ryūn" -koulukunnan myötä 1200-luvulla. Tähän kehitykseen on voinut vaikuttaa "Kublai Khanin" kaksi yritystä valloittaa Japania. Hän kohtasi molemmilla kerroilla ensin hirmumyrskyjä, jotka upottivat puolet hänen hirveän suuresta armaadastaan. Näitä myrskyjä kutsuttiin sitten "Kamikazeiksi" (jumalten tuulet). Jousiampujat kunnostautuivat maihin päässeiden mongolilaisten eliminoimisessa. Tämän myötä jousiammunnasta tuli hyvin arvostettu. Eikä aikaakaan, niin kehitettiin eräänlainen ihmisen ohjenuora, jota kutsuttiin Hevosen ja jousimiehen tieksi. Myöhemmin tästä tuli Bushidō. 1400-luvulta 1600-luvulle asti Japanissa riehuivat sisällissodat. 1400-luvulla olivat sotilasjohtajat "Shōgunit" heikkoja ja kansan joukossa vallitsi erittäin suuri tyytymättömyys. Aseen käyttö oli suotu vain samuraille. Aika-ajoin maanviljelijöiden joukosta värvätyt jalkasotilaat saivat käyttää vain samuraiden lyhyttä miekkaa. Monet taistelulajien mestarit ryhtyivät opettamaan tavallisille kansalaisille taitojaan. Yksi tällainen mestari oli vuosisadan jälkipuoliskolla elänyt Heki Danjō Masatsugu. Hän uudisti ammuntaa vallankumouksellisesti, ja hänen jalkaväen ammuntaan perustuvat oppinsa levisivät nopeasti. Heki-koulukuntia syntyikin useita, ja niistä jotkut, kuten "Heki-ryū Chikurin-ha, Heki-ryū Sekka-ha" ja "Heki-ryū Insai-ha", toimivat tänäkin päivänä. Historiallisista syistä Suomessa harjoitetaan kyūdōta lähinnä viimeksi mainitun tyylisuunnan mukaisesti, ja edelleen Heki Danjōn opein. Isshin-ryū kusarigamajutsu
Isshin-ryū kusarigamajutsun uskotaan syntyneen Kamakura-kaudella. Nen Ami Jion-nimisenä tunnetun buddhalaisen munkin (aikaisemmin "Sōma Shirō Yoshimoto") oltua meditoimassa päiväkausia, hänelle ilmestyi henki sirppi oikeassa ja metallipaino vasemmassa kädessään. Tämän näyn perusteella Jion kehitti kusarigama-taitonsa. "Jion" oli tunnettu kenjutsu ja sōjutsu taidoistaan ja hän oli Nen-ryū kenjutsukoulukunnan perustaja. Toiset lähteen pitävät Isshin-ryūn perustajana "Jion"in oppilasta Tan Isshiniä ja uskovat sen perustuneen "Jion"in opetuksiin, jotka "Tan Isshin" olisi koonnut kusarigama-koulukunnaksi. Sakoku
Noustuaan valtaan 1600-luvun alussa Tokugawa-hallinto ja sen ensimmäinen "shōgun" Tokugawa Ieyasu suhtautui hyvinkin myötämielisesti kaupankäyntiin – niin Kiinan ja Korean, kuin Kaakkois-Aasian valtioiden ja eurooppalaistenkin kanssa. Sakoku-järjestelmä kehittyi vähitellen 1640-luvulle mennessä: se ei syntynyt yhden säädöksen tai lain kautta, vaan vastauksena erilaisiin historallisiin tapahtumiin ja kehityskulkuihin. Japani ei koskaan eristäytynyt täydellisesti, vaikka Tokugawa-hallinto rajoittikin voimakkaasti ulkomaankauppaa ja kanssakäymistä eurooppalaisten kanssa. Ajatusta ”eristäytymisestä” voidaankin pitää eurosentrisenä: Arano Yasunorin mukaan sakoku on aasialaisessa kontekstissa nähty erityisenä vain siksi, että Japanin historiaa on pitkään leimannut eurooppalainen maailmankuva. Samurai
Samuraiden kausi loppui pian Meiji-restauraation jälkeen, kun samuraiden tulot lakkautettiin ja heiltä poistettiin aseenkanto-oikeus.
Japanin ruhtinaskunnat lakkautettiin 1869 ja daimiot lähetettiin eläkkeelle. Maahan säädettiin yleinen asevelvollisuus 1872. Samuraiden riisinä saama palkka lakkautettiin ja tämä etu muutettiin valtion obligaatioiksi, jotka tuottivat vuotuista korkoa. Samuraille tämä merkitsi kuitenkin merkittävää tulojen vähennystä. Samurait joutuivat hakeutumaan toisiin töihin, kuten opettajiksi, virkamiehiksi, upseereiksi tai yrittäjiksi. Kyūshūn Satsuman hanin samurait nousivat vielä kapinaan 1877, mikä kukistettiin suurin ponnistuksin. Sumo
Kamakura-shogunaatin aikana (1185-1392) sumon luonne itsepuolustuksellina tekniikkana korostui samurailuokan ottaessa sumon osaksi taisteluharjoituksiaan. Samoihin aikoihin jujutsu () eriytyi sumosta omaksi lajikseen. Muromachi-kauden (1338-1573) alkupuolella yläluokka ei enää suosinut sumoa samalla tavoin kuin aiemmin kunnes lajin suosio palautui 1400-luvun lopulta alkaen entiselleen sisäisten levottomuuksien kiihtyessä. Maaseudulla oteltu kusazumo säilytti koko ajan suosionsa. Sumer
Sumerilaiset saapuivat alueelle noin 4000 eaa. ja olivat lähtöisin ilmeisimmin joko pohjoisesta Turkin seuduilta tai idästä Iranista. Edes kielitutkimus ei pysty antamaan varmoja viitteitä sumerien alkuperästä, sillä sitä ei ole onnistuttu sijoittamaan mihinkään tunnettuun kieliperheeseen. Sumeria on kuitenkin yritetty verrata intialaisiin dravidakieliin. Sumerilaisten nimiin on laitettu kirjoitustaidon kehittäminen, mistä historiallisen ajan on katsottu alkaneen (n. 3200 eaa.). Tekstit olivat aluksi hyvin yksinkertaisia, lähinnä kauppaan liittyviä kuitteja, ja kirjoitus kuva- eli piktogrammikirjoitusta. Kirjoitustaito levisi sumerilaisilta muinaisegyptiin (hieroglyfit). Suomalainen runous
Suomalaisen kansanrunouden juurten uskotaan ulottuvan pitkälle esihistoriaan. Otaksutaan, että kalevalamitta, joka on yhteinen suomalaiselle, karjalaiselle ja virolaiselle kansanrunoudelle, on peräisin kanta­suomalaiselta ajalta, joka ajoittuu varhaiselle rauta­kaudelle. Matti Kuusen 1950-luvulla kehittämän tyylikausiteorian mukaan kulttuuri­heeroksia ja maailman syntyä kuvaava myyttinen eeposrunous on varhaisempaa kuin niin sanottu sankarirunous, jota edustavat varsinkin "Sammon ryöstö" -runo, saarelaisepiikka ja shamaaniepiikka. Sotaisa sankarirunous on Kuusen mukaan syntynyt keskisen ja myöhäisen rautakauden kuluessa. Sankarirunouden alkuperä on eri tutkimuksissa yhdistetty Länsi-Suomeen tai Laatokan Karjalaan. Japanin historia
500-luvulla Yamaton keskusvaltio alkoi taantua, ja valta siirtyi paikallisille klaaneille, joista erityisesti Soga sai vaikutusvaltaa. Samaan aikaan buddhalaisuus levisi Japaniin Baekjesta. Se merkitsi äärettömän merkittävää vaikutusta Japanin korkeakulttuurin syntymiselle ja uutta kautta maan historiassa. Samurai
1500-luku merkitsi samuraisodankäynnissä muutosta. Samurait nousivat jälleen ratsaille ja ottivat pääaseekseen peitsen ("yari"). Heidän taktiikakseen tuli nyt rynnäköinti ritarien tapaan suljetuin rivein. Portugalilaisten noustua maihin Tanegashimassa 1542, tuliaseet yleistyivät ja arkebuusista muodostui tärkeä ashigarun ase. 1500-luku oli jälleen sisällissotien aikaa, ja Takedan sekä Uesugin klaanin väliset sodat merkitsivät uuden sodankäyntidoktriinin hioutumista. Tuliaseet löivät itsensä lopullisesti läpi Nagashinon taistelussa 1575, jolloin Nobunaga Oda ashigaru-armeija kirjaimellisesti ampui Shingen Takedan klassisen samuraiarmeijan kappaleiksi. Japanin historia
1600-luvun loppupuoleen mennessä Edo-kauden bakuhan-järjestelmä (yhdyssana bakufusta ja daimion hallitsemasta alueesta, hanista) oli vakiintunut. Japanilainen yhteiskunta jaettiin tiukasti neljään luokkaan, samuraihin, maanviljelijöihin, käsityöläisiin ja kauppiaisiin. Luokkien ulkopuolelle jäivät lisäksi etat, jotka suorittivat ”epäpuhtaina” pidettyjä töitä, hininit eli ”ei-ihmiset”, jotka olivat pakkotöitä tekeviä kerjäläisiä mutta myös esimerkiksi näyttelijöitä, ja joitakin pieniä ryhmiä, kuten lääkärit ja hoviväki. Liike luokkien välillä oli vähäistä. Jyrkin ero oli samuraiden, jotka muodostivat noin seitsemän prosenttia väestöstä, ja muiden luokkien välillä. Pitkällä rauhankaudella samurailla ei ollut todellista tehtävää: luokka alkoi kiinnittää yhä enemmän huomiota itseensä ja menneisyyteensä, ja kehittyi myyttinen käyttäytymisihanne, bushidō. Samuraiden keskuudessa naisten asema oli kaikista huonoin, ja patriarkaalisen yhteiskunnan vahvistuessa se yleisestikin huononi Edo-kaudella. Isännättömät ja työttömät samurait, rōninit, muodostivat sosiaalisen ongelman koko Edo-kauden ajan. Japanin historia
Vuonna 1467 syttyi Ōnin-sota, valtaannousukiistasta ja taloudellisista vaikeuksista alkanut sisällissota. Aluksi taistelut rajoittuivat Kiotoon ja sen ympäristöön, jossa tuhot olivat vakavia. Itse sota päättyi vuonna 1477 ilman minkäänlaista ratkaisua, mutta taistelut jatkuivat yhä pääkaupungissa ja levisivät nyt myös muualle Japaniin. Ōnin-sodasta alkanutta sadan vuoden sotaista kautta on kutsuttu Sengoku-kaudeksi, sotivien valtioiden kaudeksi. Paikallisten johtajien valta kasvoi huomattavasti. Taistelujen aiheuttamien maaseutukapinoiden yhteydessä monet niiden samuraijohtajista nousivat lääninherroiksi haastaen paikalliset shugot. Aiemmat shugot hävisivätkin lähes kokonaan uusien lääninherrojen, daimioiden, otettua heidän paikkansa. Bakufun poliittinen valta supistui olemattomiin ja siirtyi käytännössä Hosokawa-klaanille. 1500-luvun ensimmäisellä puoliskolla daimioiden hallitsemat provinssit olivatkin käytännössä täysin irti shōgunin hallinnasta. Sakurai
Sakurai on vanhaa kulttuurialuetta ja muinaisen Yamaton valtion ja siten koko Japanin muodostumisen ydinaluetta, jossa on säilynyt esimerkiksi monia "kofun"-hautakumpuja ja muita historiallisia kohteita. Kaupungissa sijaitsevaa Ōmiwan pyhäkköä sanotaan Japanin vanhimmaksi; muita merkittäviä uskonnollisia rakennuksia ovat Tanzanin pyhäkkö, joka tunnetaan ruskastaan, sekä Hase-deran, Abe Monju-inin ja Shōrin-jin buddhalaiset temppelit. Sakurai kehittyi keskiajalla temppelinaluskaupunkina ja myöhemmin postiasemana ("shukuba"). Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa sille myönnettiin vuonna 1956. Merkittävä elinkeino on metsäteollisuus. Sakurai tunnetaan myös "sōmen"-nuudelien alkukotina. Sumo
Levottomuuksien päätyttyä Tokugawa-shogunaatin perustamiseen vuonna 1603 alkoi sumo kehittyä kohti nykyistä ōzumōa. Daimyōt palkkasivat kaikkialta Japanista lupaavia sumōtoreja ottelemaan nimissään. Nämä saivat vaivojensa palkaksi tuntuvia palkkioita, herransa nimeä kantavan seremoniallisen vaatteen, ottelunimensä tuolloin ilmestymisensä aloittaneisiin virallisiin rankkauslistoihin,() ja jotkut jopa samurain statuksen. Useat näistä tavoista ovat yhä käytössä, joskin muuntuneina nykyajan vaatimuksia vastaaviksi. Japanin historia
1200-luvun alussa mongolit olivat ulottaneet valtakuntansa Kiinaan ja Koreaan. Kublai-kaani halusi nyt saada myös Japanin hallintaansa. Marraskuussa 1274 mahdollisesti muutaman kymmenen tuhannen mongolin ja korealaisen sotilaan muodostama armeija rantautui Kyūshūlle Hakatanlahdelta ja miehitti osan Hizenin provinssia. Yllättävä taifuuni kuitenkin upotti kaksisataa hyökkääjien laivaa, ja myrskystä selviytyneet joutuivat vetäytymään takaisin Koreaan. Bakufu aloitti nyt valmistautumisen seuraavaan hyökkäykseen vahvistamalla rannikon puolustusjärjestelyitä. Seuraava hyökkäys vuonna 1281 oli aikaisempaa huomattavasti suurempi. Se koostui 4 400 laivasta ja noin 140 000 sotilaasta, jotka muodostivat kaksi armeijaa. Ensimmäinen, Koreasta saapunut laivasto rantautui jälleen Hakatanlahdelta, mutta japanilaiset onnistuivat estämään sen etenemisen useiden viikkojen ajaksi. Toisen laivaston saapuessa taifuuni nousi jälleen ja tuhosi lähes koko hyökkäävän laivaston. Myrskyjä alettiin myöhemmin kutsua nimellä kamikaze (). Samurai Jack (hahmo)
Samurai Jack on kuvitteellinen päähahmo piirrossarjasta "Samurai Jack". Hän esiintyi ensimmäisen kerran sarjan ensimmäisessä jaksossa, elokuussa 2001. Hahmon ääninäyttelijänä toimi Phil LaMarr, ja dubattuna suomalaisia ​​Taisto Oksanen. Shuaijiao
Paini kamppailulajina sai alkunsa esihistoriallisella ajalla. Vanhimmissa tunnetuissa shuaijiaon versioissa kilpailijat käyttivät sarvekasta kypärää, jolla he koettivat voittaa vastustajansa. Antiikin Kiinassa painilla oli monta erilaista nimeä, riippuen kulloisestakin dynastiasta: "jiaoli", "jiaoti" ja "shoubo" olivat eräitä niistä. 700-luvulla jaa. paini saavutti niin mittavat kulttuuriset suhteet, että kilpailuja pidettiin jopa keisarille. Kilpailuja järjestettiin huvittelutarkoituksiin ja niitä käytettiin myös armeijan kamppailulajiopettajien valinnassa. Jotkut kilpailut kestivät viikon, jonka aikana niihin osallistui yli tuhat kilpailijaa. Sapatti
Sapatti on luultavasti vanhin edelleen noudatettu viikoittainen uskonnollinen rituaali. Juutalaiset noudattivat sapattia ilmeisesti jo viimeistään 1000-luvulla eaa. kuningas Daavidin aikana, ja varmasti 700-luvulla eaa. Japanin historia
Boshin-sodan jälkeen uudistusten tarpeesta oltiin yksimielisiä, mutta niiden tahti ja laajuus jakoivat konservatiiveja ja reformisteja. Uuden hallinnon johtoon nousivat erityisesti Satsuman ja Chōshūn samurait. Heidän tärkeimpinä tavoitteinaan oli uudistaa Japanille häpeälliset epätasa-arvoiset sopimukset ja muodostaa vahva, yhtenäinen valtio, joka voisi haastaa länsivallat sotilaallisesti ja teknologisesti. Koska välitöntä ”barbaarien karkottamista” ei kyetty saavuttamaan, uudeksi tunnuslauseeksi omaksuttiin "fukoku kyōhei", "rikas valtio ja vahva armeija". Keisari Meiji toimi käytännössä keulakuvana, kansan symbolisena johtajana, joka tyytyi pitkälti symboliseen asemaansa. Hänen yhteistyönsä oli kuitenkin välttämätöntä uuden hallinnon onnistumiselle. Ulkomailla vierailleet japanilaislähetystöt vahvistivat käsitystä modernisoitumisen tarpeesta. Mustanaamio
Mustanaamioiden ura alkoi vuonna 1536, kun Bengalin lahdella Singh-merirosvot hyökkäsivät ensimmäisen Mustanaamion isän laivan kimppuun ja tappoivat hänet. Vain ensimmäinen Mustanaamio selviytyi hyökkäyksestä hengissä ja ajautui rannikolle. Sieltä kääpiöheimolaiset (bandarit) eli pygmit löysivät hänet. Vähän myöhemmin löytyi isän murhaaja, jonka pääkallo kädessään ensimmäinen Mustanaamio vannoi pääkallovalansa: ”Vannon taistelevani julmuutta ja merirosvoutta vastaan. Poikani ja heidän poikansa jatkavat työtäni”. Näin he ovat jatkaneet jo 21 sukupolven ajan. Muut luulevat, että kyseessä on sama mies ja niin on syntynyt nimitys: ”mies, joka ei kuole koskaan”. Noitavainot Ruotsin valtakunnassa
Vaikka Suomea ja erityisesti Lappia pidettiin tuolloin noitien kotimaana, šamanistinen noitakulttuuri oli pääosin hävinnyt suomalaisten keskuudesta jo paljon ennen noitavainoja. Šamaanien tilalle oli kehittynyt uudenlainen tietäjien perinne, jonka edustajia kutsuttiin myös into- tai myrrysmiehiksi. Säilyneiden oikeudenkäyntipöytäkirjojen perusteella myrrysmiesten parantamismenoihin kuului ähkyminen ja puhkuminen (tosin todistaja epäili parantajan tehneen näin vain suuremman palkkion toivossa). Noitavainojen aikaan myös myrrysmiesten perinne taantui ja sekoittui uusiin virtauksiin. Tietäjiä oli kuitenkin edelleen olemassa, ja heidän uskottiin näkevän ja tekevän enemmän asioita kuin muiden ihmisten. Eräiden tutkijoiden mukaan noituus- ja taikuusoikeudenkäynnit levisivät Suomeen 1600-luvun aikana Ruotsista ja 30-vuotisen sodan tuliaisena Saksasta. Suomessa oli kuitenkin elänyt vahva noituuteen ja taikuuteen liittyvä kansanusko jo paljon aikaisemmin. Myös noituuteen liittyviä riitoja ja oikeusjuttuja oli käyty alueella ennen 30-vuotista sotaa. Panssarisammakot
Panssarisammakot (Temnospondyli) olivat varhaisia tetrapodeja – yleisesti sammakkoeläimiä, jotka kykenivät liikkumaan maalla tukehtumatta. Lahko kehittyi hiilikauden lopulla noin 330 miljoonaa vuotta sitten. Seuraavien 120 miljoonan vuoden aikana ne kehittyivät useiksi erilaisiksi, joissain tapauksissa kookkaiksi, maaelämään sopeutuneiksi lajeiksi. Synapsidien vallatessa alaa ne taantuivat takaisin vedestä riippuvaisemmiksi muodoiksi. Lahkon viimeiset edustajat hävisivät kuitenkin vasta varhaisella jurakaudella. Sitä ennen panssarisammakoista kuitenkin kehittyivät nykyisten sammakkojen ja konnien esi-isät. Viimeinen samurai
Elokuvan juoni perustuu löyhästi Meiji-kauden Japanin vuoden 1877 kapinaan, jota johti samurai Saigō Takamori. Lisäksi inspiraatiota on haettu ranskalaisen kapteenin Joel Brunettin tarinasta. Hän taisteli samurai Enomoto Takeakin rinnalla Boshin-sodassa. Japanin länsimaistumisen todellisina vetureina toimineiden Ison-Britannian, Saksan ja Ranskan rooli on annettu elokuvassa Yhdysvalloille. Elokuvassa kuvattuja todellisia henkilöitä on yksinkertaistettu juonen vuoksi. Vajrayana
Toinen käännöskausi tapahtui 1000-luvun puolivälissä, jolloin tarkistettiin aiempaa terminologiaa ja käännettiin uusia kirjoituksia. Perinteitä, jotka perustuvat tälle kaudelle, kutsutaan sarma- eli "uusiksi" perinteiksi. Näistä tunnetuimmat ovat kagyu, sakya ja gelug. Kagyü-perinteen toi Tiibetiin Marpa Kääntäjä (1012–1097), joka painotti neljää erityistä opetusten välitystä, joiden alkuperä johtaa intialaiseen siddhaan Tilopaan ja muihin mahamudra-linjan intialaisiin mestareihin. Sakya-perinteen perusti Khön Könchog Gyalpo (1034–1102), joka välitti eteenpäin intialaisen mahasiddha Virupan opetuksia. Gelug- eli ganden-perinteen perusti Tsonghapa (1357–1419), joka painotti intialaisen mestarin Atishan (982-1054) Tiibetissä perustaman kadampa-koulukunnan opetuksia. Japanin historia
Buddhalaisuuden saapuminen Japaniin on ajoitettu perinteisesti vuosille 538 tai 552, mutta se oli levinnyt japanilaisten keskuudessa todennäköisesti jo aikaisemmin. Alkanutta aikakautta vuoteen 710 saakka kutsutaan usein Asuka-kaudeksi. Se on saanut nimensä Asukan alueesta nykyisen Naran eteläpuolella, josta Yamato-hovi hallitsi. Sorkkaeläimet
Nykyiset sorkkaeläinalaluokat (sikaeläimet, kamelieläimet ja märehtijät) kehittyivät 10–15 miljoonassa vuodessa ensimmäisten sorkkaeläinten ilmestymisen jälkeen eli noin 46 mvs. Sikaeläinten kehityksen uskotaan alkaneen entelodonteista. Ensimmäiset siat kehittyivät ilmeisesti Aasiassa oligoseenikaudella noin 40 miljoonaa vuotta sitten. Sittemmin siat ovat siirtyneet muille vanhan mantereen osiin ja ensimmäiset pekarit kehittyivät. Varhaisimpia pekareita on löydetty ympäri Aasiaa, Afrikkaa ja Amerikkoja, mutta mioseenikaudelta lähtien pekareita löytyy vain Amerikkojen maakerrostumista. Kamelieläimet kehittyivät Pohjois-Amerikassa, josta osa siirtyi Beringinsalmen kautta Aasiaan, Eurooppaan ja Afrikkaan. Kamelieläimet asuttivat vielä plioseenikaudella Pohjois-Amerikan ja Euroopan mantereita, mutta pleistoseenikauteen mennessä ne hävisivät molemmista. Etelä-Amerikkaan ensimmäiset kamelieläimet ilmestyivät pleistoseenikaudella. Hammaslöytöjen perusteella märehtijöiden kantamuoto oli myöhäiseoseenikaudella elänyt nelivarpainen (surkastuneet viidennet olivat etujaloissa) "Hypertragulidae". Varhaisimmat sarvelliset sorkkaeläimet ilmestyivät varhaismioseenikaudella ja viimeistään mioseenin lopulla kaikki nykyisin elossa olevat sorkkaeläinheimot olivat olemassa. Sorkkaeläinten varhaista eroa toisistaan tukee vahvasti niiden ruoansulatusjärjestelmien luonne. Sioilla se on kaikkia muita yksinkertaisempi, kun märehtijöillä on hyvin monimutkainen ja pitkälle kehittynyt ruoansulatus. Nagashinon taistelu
Toisen myytin mukaan Takedojen ratsuväki hyökkäsi puolustajia kohti yhtenä suurena joukkona, joka tuhoutui viimeiseen mieheen.
Heian-kauden lopulla ja vielä Kamakura-kaudella ratsastavat samurai-jousimiehet muodostivat armeijoiden pääosan, mutta uusien taistelumenetelmien ilmaantuminen oli muuttanut tapaa, jolla ratsuväkijoukkoja käytettiin. Tuliaseiden ulottuville joutumista pyrittiin erityisesti välttämään. Japanin historia
Kauden uusi sotilaskulttuuri kehittyi erityisesti yhteydessä zen-buddhalaisuuteen. Kulttuurin kukoistukseen vaikutti keskeisesti shōgunien, esimerkiksi Ashikaga Yoshimitsun ja Yoshimasan, aktiivinen tuki. Kaudella kehittyi useita nykyäänkin arvostettuja japanilaisia kulttuuri-instituutioita, kuten ikebana, teeseremonia, zen-puutarhataide ja kukoistanut nō-teatteri sekä sen välissä esitettävät humoristiset kyōgen-näytelmät. Tee oli ollut suosittu juoma jo Kamakura-kaudella, mutta zenin kautta se sai uudenlaisen henkisen merkityksen teeseremonian kautta. Kaupunkien kauppiaiden ja käsityöläisten vaurastuessa uudet taidemuodot levisivät myös tavallisen kansan keskuuteen. Kirjallisuudessa suosituksi tuli renga-ketjurunous, mutta myös esimerkiksi rakkaudesta ja seksistä kertovat kouta-laulut yleistyivät. Sadut saivat suosiota niin yläluokan kuin tavallisenkin kansan lasten keskuudessa. Maalaustaide sai myös vaikutteita zenistä: yksivärinen suiboku-mustemaalaus tuotiin Kiinasta Japaniin. Yksi merkittävimmistä japanilaisista maalaustaiteen koulukunnista, Kanō-koulukunta, sai alkunsa Muromachi-kaudella. Bahai-uskon historia
Bahai-uskon historia käsittää pääsääntöisesti ajanjakson bahai-uskon perustamisesta vuodesta 1863 lähtien. Kuitenkin Bahain historia juontaa juurensa jo aikaisemmin 1800-luvun alusta. Silloin islaminuskon šiialaisen haaran sisällä kasvoi šaikhilainen uskonnollinen liike, josta kehittyi myöhemmin baabilaisuus ja lopulta bahai-usko. Samurai
Sotakentän taidoista tärkeimmät olivat ratsastus- ("bajutsu"), jousiammunta- ("kyūjutsu"), miekkailu- ("kenjutsu") ja keihäänkäyttötaito ("sōjutsu"). Taitoja alettiin harjoittaa nuorena: aatelispojat jo 13-vuotiaasta, sillä suurtaisteluissa ja sodissa valtaosa sotilaista oli alle 20-vuotiaita. Toisin kun samurai-luokka, värvätyt talonpojat eivät saaneet käytännössä mitään sotilaskoulutusta, vaan taidot karttuivat taisteluissa ja kahakoissa, jos säilytti niissä henkensä. Tenshin shōden Katori shintō-ryū
Tenshin shōden Katori shintō-ryūn perusti samurai Iizasa Chōisai Ienao (,1387 - 1488). Hän palveli Chiban sukua ja myös Ashikaga-shōgunin vasallina 1400-luvulla, otti osaa lukuisiin taisteluihin ja tunnettiin pätevänä miekan ja keihään käyttäjänä. Hän eli 102-vuotiaaksi, mikä on levottomalla aikakaudella eläneeltä ja sodissa palvelleelta samurailta poikkeuksellista. Taistelemaan kyllästyneenä hän erosi suvustaan siirtyen Katorin šintopyhäkköön harjoittamaan askeesia. Pyhäkössä Chōisai väitetysti koki "Futsunushi-no-kami"n, šintojumalan ilmestymisen. 1000 päivän ajan Chōisai puhdistautui harjoittaen taistelutaitoja ja puhdistautumisriittejä jumalia palvellen, ja perusti näin Tenshin shōden Katori shintō-ryūn. Miyamoto Musashi
Miyamoto Musashi (, 1584 – 19. toukokuuta 1645) oli samurai ja ehkäpä kaikkien aikojen kuuluisin "rōnin". Hän kasvoi orpona samurain poikana, eli elämänsä kurinalaisesti ja kulki Samurain tietä. Hän tutustui myös muihin taitoihin kuten kalligrafiaan. Kuuluisan kirjansa mukaan hän painottaa, että samurain täytyy tutustua miekan lisäksi myös kaikkiin muihin taitoihin. Musashi arvosti rehellisyyttä, nöyryyttä ja kovaa työtä. Japanin historia
Länsimaisten ideoiden levitessä maahan Meiji-oligarkia ymmärsi, ettei Japania voitaisi enää hallita pelkästään perinteisin autoritaarisin keinoin. Vuonna 1868 luotu ensimmäinen daimioiden ja samuraiden neuvosto ei toiminut. Demokraattisempaa, osallistuvaa järjestelmää vaativat toisaalta kyläpäälliköt ja toisaalta entiset, valtaansa takaisin haluavat samurait. Hallinto lupasi maahan perustuslain, jota laativaa komissiota johti Otto von Bismarckiin viehättynyt Itō Hirobumi. Hän näki Preussin keisarinvallan ja perustuslaillisten instituutioiden välisen tasapainon Japaniin sopivana, ja vuoden 1889 perustuslaki laadittiinkin pitkälti saksalaisen esimerkin mukaan. Tulevaa ylähuonetta varten luotiin eurooppalaistyylinen aatelisto. Samaan aikaan muodostettiin länsimaalaismuotoinen hallitus ministeriöineen vanhan dajōkanin tilalle. Uusi perustuslaki osoitettiin selkeästi keisarin lahjaksi kansalleen, ja hänelle varattiin laajat valtaoikeudet. Hallitus oli vastuussa keisarille, ei parlamentille. Epädemokraattisista piirteistään huolimatta uusi perustuslaki kuitenkin takasi paremman mahdollisuuden eriäville mielipiteille kuin aikaisemmin, ja kansalaisoikeudet ja -vapaudet olivat laajemmat kuin ennen. Perustuslain myötä Meiji-kauden vallankumouksellisin osa tuli päätökseensä. Shimabaran kapina
Alueen tyytymättömät, isännättömät samurait ja talonpojat alkoivat tavata salaa ja suunnitella kapinaa, joka puhkesi syksyllä 1637, kun paikallinen "daikan" (verovirkamies) Hayashi Hyōzaemon salamurhattiin. Samaan aikaan muut alkoivat kapinoida Amakusasaarilla. Kapinalliset kasvattivat nopeasti joukkojaan pakottamalla kaikki valtaamiensa alueiden asukkaat liittymään kapinaan. Karismaattinen 14-vuotias nuorukainen Amakusa Shirō valittiin pian kapinan johtajaksi. Samurai
Samurain elämää ohjasivat moninaiset eettiset säännöt ja velvollisuuskoodit jotka tunnettiin nimellä "bushidō". Samurain tuli olla ehdottoman kuuliainen isännälleen. Taistelussa samurai taisteli lähinnä isäntänsä, sukunsa ja klaaninsa ("hanin") puolesta itsensä unohtaen. Hänen uhrauksistaan taistelukentällä kantoi kunnian hänen sukunsa. Vastaavasti epäonnistumisesta tai pelkuruudesta kärsi hänen sukunsa kollektiivisesti. Yamagata Aritomo
Yamagata murskasi aikakaudelle modernein asein ja taktiikoin 1877 Satsumassa Saigō Takamorin johtaman 40 000 samurain kapinan. Satsuman samuraiden selkeä kukistuminen osoitti viimeistään tuolloin, että samuraiden aikakausi Japanin armeijan selkärankana oli tullut tiensä päähän. Japanin historia
Sosiaaliset uudistukset aloitettiin feodalismin hajottamisella. Vuonna 1871 daimiot kutsuttiin kuulemaan Tokioon läänitystensä virallisesta lakkauttamisesta, ja kaikki maa otettiin keisarin haltuun. Entisten läänitysten ja provinssien tilalle perustettiin prefektuurijärjestelmä. Suurimpiin häviäjiin kuuluivat samurait, joiden elintaso heikkeni rajusti. Vuonna 1873 aloitettu yleinen asevelvollisuus heikensi edelleen samuraiden asemaa, ja monet heistä siirtyivät muihin töihin, esimerkiksi poliiseiksi, virkamiehiksi tai liike-elämän palvelukseen. Toisena keskeisenä uudistustoimena nähtiin maan teollistuminen. Koska yksityistä pääomaa ei juuri ollut, teollisuuden kehittäminen oli pääosin valtion käsissä. Taloudessa Meiji-kauden alkupuolta hallitsikin valtiokapitalismi. Vuodesta 1880 lähtien teollisuutta yksityistettiin edullisesti, ja teollisuuslaitokset ajautuivat Mitsuin ja Mitsubishin kaltaisten ryhmien käsiin, jotka myöhemmin kehittyivät zaibatsu-konglomeraateiksi. Politiikan ja talouden entisestikin läheinen suhde vahvistui. Iaidō
Nykyään tunnetuimmista tyylisuunnista suuri osa jäljittää alkuperänsä samurai "Hayashizaki Jinsuke Shigenobun" (1546－1621) perustamaan tyyliin. Tarinan mukaan Hayashizaki kehitti miekan vedon tekniikkansa kostaakseen isänsä murhan. Useat hänen oppilaansa kehittivät myöhemmin taitoja edelleen perustaen omia tyylisuuntiaan. Iranin historia
Iran on yksi maailman vanhimmista yhtäjaksoisista sivilisaatioista. Sen alueella kehittyi varhainen Elamin sivilisaatio. Indoiranilainen Persia nousi merkittäväksi mahdiksi 559–330 eaa. Tämän jälkeen Iranissa vaikuttivat monet kansat, muun muassa parthialaiset, sassanidit, seldžukit, mongolit ja safavidit. Iran kehittyi nykyisenlaiseksi 1900-luvulla, jolloin shaahi vallitsi maata, ja ääri-islamilainen ajatollah Khomeini kukisti hänet. Sumerin historia
Ubaid-kaudella asutus levisi noin 5800–5500 eaa. Pohjois-Mesopotamiasta Etelä-Mesopotamian tulvatasangolle, minne syntyi kasvavia kyliä. Kauden loppupuolella Mesopotamian kulttuuri laajeni jokilaakson ulkopuolelle ehkä kaupan, ehkä sotien kautta. Noin 4500 eaa. suuria keskuskyliä, joiden ympärillä pienempien kylien rypäitä, ja temppelit alkoivat kasvaa ja mutkistua. Tämä kielii jonkiliaisen uskonnollisen päällikkyyden synnystä, mahdollisesti keskuksia johti ylipappi tai papisto tuki päällikköä. Lienee ollut verotusta ja työvelvollisuus. Uskonoto lienee vaikuttanut ensimmäisten suurten keksusten syntyyn. Nuori samurai
Nuori Samurai () on Chris Bradfordin kirjoittama kirjasarja. Kirjasarja sijoittuu 1600-luvun Japaniin ja kertoo nuoresta Jack Fletcheristä, josta tulee ensimmäinen muukalaistaustainen samurai. Inrō
Inrōjen historia alkaa 1500-luvulta ja niiden kulta-aika oli Edo-kaudella 1603–1868. Ne olivat aluksi sallittuja vain samuraille, mutta myöhemmin niitä alkoivat käyttää myös varakkaat kaupunkilaiset. Nykyään inrōt ovat suosittuja keräilyesineitä ympäri maailmaa. Karate
Karateksi kutsutaan Japanista Ryūkyū-saarten suurimmalta saarelta, Okinawalta lähtöisin olevaa taistelutaitoa. Nykyisessä muodossaan sitä on harjoiteltu vasta 1900-luvulta lähtien. Karaten juuret ulottuvat muinaisiin Kiinaan ja Intiaan, buddhalaisten munkkien fyysisiin harjoituksiin. Näiden harjoitteiden keksijänä pidetään munkki Bodhidharmaa, zen-buddhalaisuuden perustajaa. Aikakirjojen mukaan Bodhidharma saavuttuaan Kiinassa sijaitsevaan Shaolin-temppeliin havaitsi munkkien heikon fyysisen kunnon ja esitteli näille sarjan lihaksia vahvistavia liikkeitä, jotka saivat nimekseen Shaolin. Harjoitteiden avulla hän halusi kohottaa huonokuntoisten oppilaittensa virkeyttä, jotta nämä pysyisivät hereillä pitkillä oppitunneilla. On väitetty, että Bodhidharman esittelemät liikkeet olisivat olleet vain yksinkertaisia hengitysharjoituksia. Joka tapauksessa näistä liikkeistä katsotaan olevan lähtöisin monet myöhäisemmät taistelulajit. Tämä on mitä todennäköisimmin pelkkää legendaa. Fukuoka
Ensimmäisen hyökkäyksen jälkeen japanilaiset samurait rakensivat 20 kilometriä pitkän kivimuurin, joka reunusti Hakatanlahtea nykyisen Fukuokan kaupungin alueella. Muuri, joka oli 2–3 meträ korkea ja jolla oli paksuutta 3 metriä, rakennettiin vuosien 1276 ja 1277 välillä ja kaivettiin uudelleen esiin 1930-luvulla. Hiukset
Muinaisilla kelttisotureilla oli pitkä ja usein vaaleaksi värjätty tukka. Myös viikinkisotureiden tukka oli pitkä, mutta se kammattiin niin, ettei siihen voinut tarttua. Roomalaisilla sotilailla oli lyhyt tukka kuten kanssaroomalaisillaan, mutta heidän vihollisillaan germaaneilla oli usein pitkä tukka. Japanilaiset samurait ajelivat päälakensa paljaaksi ja kampasivat hiuksensa ylös solmulle. Eurooppalaisilla sotilailla oli 1500-luvulta alkaen usein pitkä tukka ja poninhäntä, jotta he erottuisivat orjista. Napoleon I:n vaikutuksesta Ranskan armeijan sotilaat alkoivat kuitenkin leikata tukkansa lyhyeksi 1800-luvun alussa. Vuonna 1831 perustetun muukalaislegioonan jäsenten täytyi leikkauttaa hiuksensa puolen millimetrin pituisiksi täiden ehkäisemiseksi. Peruskoulutuksen jälkeen heillä oli kuitenkin oikeus kasvattaa hiuksiaan vapaasti. Hakata-ku
Ennen vuotta 1889 Hakata oli itsenäinen kaupunki Fukuokan itäpuolella. Meren rannassa sijainnut Hakata oli kauppiaiden ja työläisten kaupunki, kun taas Fukuokassa asuivat samurait. Kun nämä kaksi kaupunkia yhdistyivät, samurait pakottivat kauppiaat hyväksymään yhteisen kaupungin nimeksi Fukuoka. Hakata oli tärkeässä osassa mongolien hyökkäyksissä Japaniin 1200-luvulla. Saamelaisten historia
Keskeisiä vaiheita saamelaisten historiassa ovat siirtyminen keräilystä poronhoitoon, Ruotsin ja Norjan sekä suomalaisten ja venäläisperäisten pomorien ja karjalaisten tulo asuttamaan ja viljelemään maata, heidän tuomansa kulkutaudit ja kristinusko. Myöhemmin on saamelaisuutta pyritty jopa hävittämään. Nykyään vähemmistökansojen kulttuuria ja kieliä on ryhdytty elvyttämään. Sumerin historia
Sumerin historia liittyy yleiseen maanviljelyn syntyyn Lähi-idässä. Villejä kasveja kerättiin Lähi-idässä hyvin varhain, jo noin 21 000 eaa. suurriistan metsästäjien kaudella. Viljely alkoi joskus välillä 11 000–9500 eaa.
ehkä Levantissa, Kaakkois-Turkissa tai Mesopotamian pohjoispuolisilla kukkuloilla. Tällöin ihmiset asettuivat asumaan paikoilleen. Jeriko oli varhainen linnoitettu viljan viljelyllä tai keräilyllä elänyt kylä. Siellä asui muurin ympäröimänä pyöreäpohjaisissa taloissa PPNA-kaudella noin 2000 asukasta. Viljely yleistyi Lähi-idässä voimakkaasti välillä 9500–8000 eaa. Noin 9200–8500 eaa. siirryttiin Lähi-idässä kiinteästä kyläasutuksesta kertoviin neliömäisiin, hyvin tehtyihin taloihin. Samoihin aikoihin karjanhoito alkoi. Pian viljelyn jälkeen alettiin Kaakkois-Turkin Cayonussa työstää kuparia, ja muualla valmistaa saviastioita. Hōgen-kapina
Hōgen-kapina () oli vuonna 1156 käyty sisällissota Japanissa. Se käytiin keisarin vallanperimyksen ja Fujiwara-klaanin sijaishallitsijoiden sisäisten kiistojen vuoksi. Sitä seurasivat samuraiklaanien vallan vakiintuminen ja Japanin historian ensimmäisen samuraijohtoisen hallituksen perustaminen. Sota on saanut nimensä Hōgen-aikakausinimestä. Japanin historia
Nara-kauden buddhalaisuus oli perustunut suoraan kiinalaiseen buddhalaisuuteen, mutta Heian-kaudella kehittyi kaksi japanilaisten munkkien perustamaa suuntausta, Tendai ja Shingon. Lisäksi kauden lopussa 1100-luvulla puhtaan maan buddhalaisuus, Jōdo-shū, muodostui omaksi koulukunnakseen. Kulttuurin japanilaistuminen oli nähtävissä erityisesti kirjallisuudessa. Aiemmin japania oli kirjoitettu kiinalaisin merkein, mutta 900-luvulla niistä kehitettiin japanin kielelle sopivammat kana-tavuaakkoset, hiragana ja katakana. Miesten odotettiin yhä käyttävän kirjoittaessaan kiinaa, joten suurin osa Heian-kauden proosakirjallisuudesta on naisten kirjoittamaa. Ajan merkittävimpien teosten joukkoon nousevatkin Murasaki Shikibun "Genjin tarina" ja Sei Shōnagonin "Tyynykirja", jotka kuvaavat elämää Heian-kauden hovissa. Heian-kauden runoutta kerättiin useaan keisarilliseen runoantologiaan, joista ensimmäinen oli "Kokin-wakashū" vuodelta 905. Aiemmista tyyleistä syntynyt waka-runous kehittyi erottamattomaksi osaksi hovielämää. 47 rōninia
47 rōninia tai "Chūshingura" (Uskolliset) on japanilainen legenda, joka 1700-luvun tositapahtumiin pohjautuen kertoo 47 rōninista eli isännättömäksi jääneestä samuraista, jotka kostavat isäntänsä kuoleman. 47 rōninin taru on yksi kuuluisimpia samuraitarinoita, ja sitä pidetään usein eräänlaisena Japanin kansallislegendana. Tarina on tunnetuin bushidōn eli samuraiden kunniakoodin ja elämäntavan kuvaus. Saamelainen kulttuuri
Saamelaiskulttuurin peruspiirteet alkoivat muodostua 1300-luvulla ja varsinainen saamelaisidentiteetti syntyi viimeisten vuosikymmenten aikana. Saamelaiskulttuuri on kokenut renessanssin 1960-luvun lopulta alkaen, jolloin alkoi muotoutua uudenlainen saamelaispolitiikka, tiedotusvälineet ja taide. Saamelaisuutta alettiin kehittää 1970-luvulla uuteen suuntaan, jossa vanhat perinteet yhdistyvät uuden ajan vaikutteisiin ja näkemyksiin. 1970-luvun tapahtumia kutsutaan "saamelaisten kansalliseksi heräämiseksi". Regaalit
Japanin regaalit ovat kaikkein yksinkertaisimmat. Ne käsittävät noin vuodelta 660 eaa. peräisin olevan silkkiin pakatun pyhän peilin sekä 1200-luvulta periytyvän jalokivisessä kaulanauhassa kannetun pienoiskokoisen samuraimiekan. Ne symboloivat valtaa, lempeyttä ja rohkeutta: japanilaisen taruston mukaan auringonjumalatar Amaterasu-ō-mi-kami antoi ne ensimmäiselle mikado Jinmulle sanoen: Sumo
Ennen maailmansodan syttymistä ōzumō oli kuitenkin ehtinyt organisatorisesti muotoutua nykyisen kaltaiseksi. Vuonna 1927 perustivat 88 tokiolaista ja 17 osakalaista valmentajaa Nihon Sumō Kyōkain (日本相撲協会), joka nykyäänkin on ōzumōa hallinnoiva järjestö. Pian perustamisensa jälkeen järjestön olemassaoloa koeteltiin kun 6. tammikuuta 1932 korkea-arvoinen sumōtori Tenryu Saburo johdatti suuren osan kahden ylimmän divisioonan sumōtoreista pois kyokain alaisuudesta vaatien sen toimintatapojen perinpohjaista uudistamista, johon NSK:n johto ei kuitenkaan ollut valmis. Vuoden 1937 loppuun mennessä aluksi jonkinlaista suosiota nauttinut kapinaliike oli kuitenkin kuihtunut pois ja kaikki siihen osallistuneet Tenryuta itseään lukuun ottamatta palanneet NSK:n alaisuuteen. Kapinan vielä kestäessä NSK:lle uskollinen Futabayama Sadaji nousi rivimiehestä tarunhohtoiseksi suurmestariksi muodostuen Japanin sotilaallisen mahdin ja maskuliinisen voiman ruumiillistumaksi. Japanin historia
1600-luvulla kirjat yleistyivät painotekniikan kehittyessä, ja pääosin kana-tavumerkkejä käyttäviä teoksia alettiin julkaista runsaasti. Ajan tunnetuimpiin romaanikirjailijoihin lukeutuu Ihara Saikaku, joka kirjoitti kauppiaselämästä, erotiikasta ja samuraista. Hänen teoksensa saavuttivat valtaisan suosion. 1700-luvulta muistetaan erityisesti Ueda Akinarin vuonna 1776 julkaistu teos "Ugetsu monogatari", joka käsittelee pääosin yliluonnollisia ilmiöitä. Myöhemmin fiktio jakautui useisiin eri lajityyppeihin, joita nimitetään yhteisesti termillä gesaku (). Runoudessa renga-ketjurunoista kehittyivät vinjettimäinen, vuodenaikoja kuvaileva haiku ja sen humoristinen vastine senryū. Haikun mestari ja kehittäjä oli 1600-luvulla elänyt Matsuo Bashō, johon vaikutti erityisesti zen-buddhalaisuus. Sōkaku Takeda
Sōkaku Takeda syntyi Aizun alueella Fukushiman prefektuurissa. Sōkaku Takeda oli viimeisiä samuraita, jotka olivat säännöllisesti käyttäneet miekkaa taisteluissa ja surmanneet vastustajiaan miekalla. Jo nuorena Sōkaku Takedan isä, joka oli opettaja, koulutti poikansa useiden bujutsulajien osaajaksi. Aikidon kehittäjä Morihei Ueshiba saikin aiki-jutsu opinsa juuri Sokaku Takedalta. Jujutsu
Japanilainen kamppailukulttuuri on ikivanhaa, mutta nykyisin itsestäänselvyytenä otettu kamppailutaitojen systematisointi (tyylien ja tekniikoiden nimeäminen sekä järjestelmällinen jakaminen) alkoi hahmottua Muromachi-kauden (1338–1573) aikana. Taistelukentällä soturi saattoi joutua kohtaamaan aseistetun vastustajan paljain käsin, tai löytää itsensä maasta painimasta haarniskoidun vihollisen kanssa tikarit käsissä. Vaikka hän pyrki välttämään tätä viimeiseen asti ja käytti pääosan ajastaan varsinaisten kenttäaseiden opiskeluun, epätoivoisetkin tilanteet oli otettava huomioon ja pikkuhiljaa jūjutsu alkoi muotoutua aseellisten taistelutaitojen rinnalle. Vanhimpana säilyneenä (ja dokumentoituna) jūjutsua sisältäneenä koulukuntana pidetään melko yleisesti 1532 perustettua Takenouchi-ryūta, jonka kolmea säilynyttä sukulinjaa hallitsevat nykyään järjestyksessä 13., 14. ja 16. sukupolvien päämiehet. Sumatran historia
Samudera Pasain sulttaanikunta Pohjois-Sumatralla oli ensimmäinen, jonka hallitsija kääntyi islaminuskoon. Intialaiset ja Keski-Aasiasta tulevat laivat alkoivat käyttää sen islamilaisia satamia kauppapaikkoinaan. Tähän asti Sumatraa oli kutsuttu Jaavaksi tai Vähäksi-Jaavaksi, mutta nyt koko saarta alettiin kutsua Sumatraksi Samudran mukaan. Samudra tarkoittaa sanskritissa valtamerta. Samudrassa viisi kuukautta monsuunisateen päättymistä Eurooppaan palatakseen odottanut Marco Polo kertoi vuonna 1292, että samudralaiset syövät ihmisiä ja että heidän on rakennettava suojakseen linnoitus. Marco Polo kuitenkin kertoi myös, että viereinen, nykyisen Langsan lähellä sijainnut Peurlakin kuningaskunta oli islamilainen ja piti yllä suhteita saraseenikauppiaisiin. Vuonna 1323 arabialainen Ibn Battula totesi Samudran tulleen islamilaiseksi ja kehittyneeksi sulttaanikunnaksi, joka kävi kauppaa Etelä-Intian ja Kiinan kanssa. Monet muslimikauppiaat pitivät Samudraa kotisatamanaan, he taas kutsuivat kaupunkia nimellä Pasai. Samurai
Kamakura-kauden lopulla 1200-luvulla samurait joutuivat kohtaamaan uuden vihollisen, kunniakäsityksistä piittaamattomat mongolit. Vaikka japanilaiset selvisivätkin lopulta voittajina, mongoliuhka merkitsi toisaalta Kamakura-kauden kaatumista ja toisaalta klassisen samuraisodankäynnin muutosta. Vuoristoisessa maassa salkoasein aseistettu jalkaväki, jota aiemmin oli pidetty lähinnä apuaselajina, nousi arvoonsa, ja samurait ryhtyivät taistelemaan yhä useammin jalan.
Muromachi-kauden aikana jalkaväki (ashigaru) nousi samuraiden rinnalle tärkeäksi tekijäksi. Kurin merkitys alkoi korostua samuraisodankäynnissä, ja sotajoukot olivat yhä paremmin organisoituja ja varustettuja. Tätä sisällissotien leimaamaa kautta kutsutaan usein myös nimellä "gekokujo" (vallankumous), sillä yhteiskunta näki useiden vanhojen samuraisukujen väistymisen ja uusien nousun, ja lukuisia talonpoikaiskapinoita ("ikki"). Myös useat buddhalaisluostarit ryhtyivät varustamaan omia sotajoukkojaan. Munkkisotureita olivat "yamabushit" (vuorisotilas) ja "sōheit". 1400-luvulla oli myös pisin sisällissota fanaattisen ikkō-ikki-herätysliikkeen ottaessa Kagan provinssin hallintaansa liki sadan vuoden ajaksi. Japanin historia
Ajan katastrofit, nälänhädät, luonnononnettomuudet ja sota yhdessä buddhalaisuuden lopun aikojen (mappō) odotuksen kanssa tekivät puhtaan maan buddhalaisuuden suosituksi. Toisin kuin aiemmat tavalliselle japanilaiselle vaikeasti ymmärrettävät buddhalaiset suuntaukset, se tarjosi valaistumista yksinkertaisella uskolla Amida-buddhaan. Toinen uusi koulukunta oli munkki Nichirenin perustama Nichiren-buddhalaisuus, joka oli ristiriidassa Japanin uskonnollisen perinteen kanssa suhtautumalla jyrkästi muihin suuntauksiin. Merkittävin Kamakura-kaudella yleistynyt buddhalaisuuden muoto oli kuitenkin zen, jolla on ollut erityisen syvä vaikutus japanilaiseen taiteeseen, ajatteluun ja estetiikkaan. Se vetosi erityisesti samuraihin. Sumo
1700- ja 1800-lukujen vaihteessa ōzumō koki ensimmäisen kultakautensa legendaaristen sumōtorien kuten mestari Raidenin ja suurmestari Tanikazen villitessä yleisöä. Suosio tasaantui 1800-luvun kuluessa ja Japanin aukaistessa porttinsa ulkomaailmalle 1860-luvulta lähtien. Yhteiskunnallinen liikehdintä vei yleisön huomion pois huvituksista, joka luonnollisesti vaikeutti sumōtorien toimeentuloa. Takasago Uragoro -niminen sumōtori johti huonolla menestyksellä kapinaliikettä 1870-luvulla ōzumōn nykyaikaistamiseksi erityisesti sen tulonjaon osalta. Keisari Mutsuhiton henkilökohtainen saapuminen turnaukseen vuonna 1884 ja suurmestari Umegatani I:n taidokas sumo elvyttivät lajin suosiota. Viimeinen samurai
Viimeinen samurai () on vuonna 2003 ensi-iltansa saanut historiallinen sotaelokuva, jonka on ohjannut Edward Zwick ja käsikirjoittanut John Logan. Elokuvan pääosissa esiintyvät Tom Cruise, Ken Watanabe, Koyuki, Shin Koyamada, Timothy Spall ja Tony Goldwyn. Hitatare
Hitatare () on perinteinen japanilainen miesten asu, jota käyttivät samurait. 
Hitatare tuli suosituksi Kamakura-kaudella, kun valtaan nousi keisarillisen hovin sijaan sotilasluokka. Siitä tuli samuraiden tyypillisesti käyttämä vaate ja se korvasi samalla koristeellisemmat "kariginu"- ja "suikan"-vaatteet. Edo-kauden alkupuolella samurait käyttivät hitatarea seremoniavaatteena, ja siitä muodostui aiempaa arvokkaampi asu. Heian-kausi
Buddhalaisuus alkoi levitä koko Japaniin Heian-kaudella pääasiassa kahden esoteerisen lahkon, Tendain (天台, taivaan jalusta) ja Shingonin (真言, tosi sana), kautta. Tendai sai alkunsa Kiinassa ja perustuu lootussutraan, yhteen mahayana-buddhalaisuuden tärkeimmistä sutrista. Shingon on Japanille alkuperäinen, Kūkain perustama lahko. Kūkai (空海, myös Kobo Daishi, 弘法大師) teki vaikutuksen Kammua (782-806) seuraaviin keisareihin ja myös moniin japanilaisiin sukupolviin ei vain "pyhyydellään" vaan myös kalligrafiallaan, maalauksellaan ja veistoksillaan. Kammu oli itse tärkeä Tendai-lahkon suojelija, ja lahko nousi erittäin vaikutusvaltaiseksi seuraavien vuosisatojen aikana. Hiei-vuorella sijaitsevan Tendai-luostarikompleksin ja vuoren juurella olevan uuden pääkaupungin keisarillisen hovin välille kehittyi tiivis suhde, ja Tendai painottikin opeissaan uskollisuutta keisaria ja valtiota kohtaan. Heian-kaudella syntyi myös Jōdo Shinshū -buddhalaisuus, jonka perusti Shinran. Shan shui
Tyyli kehittyi 400-luvulla Liu-Song-dynastian aikana. Myöhemmin maalaustyyli tuli tunnetuksi muun muassa Zhang Zeduanin töiden kautta. Useimmat teokset kuvasivat vuoria, joita Kiinassa pidettiin pyhinä paikkoina, sillä ne olivat kuolemattomien asuinpaikkoja ja täten lähellä taivasta. Filosofinen kiinnostus luontoon tai naturalismin myyttiset vaikutteet voivat osaltaan olla vaikuttaneet tyylin suosioon. "Shan shui" -tyylissä, kuten useissa kiinalaisissa maalaustyyleissä, on nähtävissä selkeitä viittauksia taolaisuuteen. Tachi
Tachi () on japanilaisen samurain pitkä kahden käden yksiteräinen lyömä- ja viiltomiekka, joka kehittyi aiemmasta "tsurugi" tai "chokutō"-miekasta arviolta 700-luvulla, ja joka pysyi käytössä pitkälle keskiaikaan. Yleisemmin tunnettu katana on myöhäisemmän ajan (1400-luvun alusta eteenpäin) miekka; tachi oli klassisen samuraiajan ase, joka vähitellen korvautui katanalla. Alkujaan "tachi" oli jalkamiesten ase ja ensimmäiset tunnetut kuvaukset japanilaisen miekan käytöstä hevosen selästä ovat peräisin 1200-luvulta. Minamoto no Yoritomo
Minamoto no Yoritomo (, 9. toukokuuta 1147 – 9. helmikuuta 1199) oli japanilaisen Kamakura-shōgunaatin perustaja ja ensimmäinen shōgun, joka hallitsi 1192–1199. Hän oli isänsä Minamoto no Yoshitomon puolelta sukua keisariperheelle ja aatelinen myös äitinsä puolelta. Minamoto no Yoritomo oli Minamoto-klaanin (Seiwa Genji) perillisen poika, ja kilpaili sen päämiehen asemasta setänsä ja serkkunsa kanssa. Välienselvittely Taira-klaanin kanssa, Genpei-sota, oli lähellä sisällissotaa. Se päättyi Minamoto no Yoritomon voittoon. Hän nousi samurai-luokan johtoon ja koko Japanin tosiasialliseksi hallitsijaksi 1192. Tästä alkoi japanin feodaaliaika, jota jatkui 1800-luvulle asti. Yoritomo käytti valtaa Kamakuran kaupungista käsin, sillä hän katsoi Kioton hovin hienostelevien tapojen kuluttavan samuraiden moraalia ja sotilaskuria. Lisäksi hänen valtansa perustui nimenomaan Kamakuran lähiseutujen sotaherrojen tukeen. Tästä kaupungista sai sitten koko shōgunaatti nimensä. Yoritomo oli julma hallitsija: hän vainosi Taira-klaanin jäseniä ja pyrki tuhoamaan klaanin vauvoja myöten. Japanilainen keittiö
Japanilaisen ruokakulttuurin toisen kauden 1100-luvulta 1500-luvulle aloitti teetaiteeseen nivoutunut "kappō-ryōri" ja sen mukautuminen sotilasluokan elämäntapoihin. Ensimmäiset varsinaiset keittotaidon koulukunnat syntyivät Muromachi-kaudella (1333–1573) juhlatilaisuuksissa ja seremonioissa noudatettavien tapojen ja ruokien pohjalta. Sisällissotien vuosikymmeninä 1400- ja 1500-luvuilla ruokakulttuuri taantui, ja sotivat samurait korostivat yksinkertaisuutta. Uudet kontaktit länteen toivat Japaniin uusia ruokalajeja, reseptejä ja aineksia. Kristinuskoon kääntyneet alkoivat syödä lihaa, kunnes 1612 lihansyönti kiellettiin jälleen. Kyūdō
Jousen käyttö sota-aseena alkoi hiipua ensimmäisten eurooppalaisten saavuttua Japaniin 1542. He näet opettivat paikalliselle "Daimyolle" miten valmistaa lunttulukkokiväärejä. Jousi kuitenkin sinnitteli pitkään lunttulukkoisen musketin rinnalla, sillä se oli ulottuvampi, tarkempi ja ennen kaikkea 30–40 kertaa nopeampi kuin suustaladattava kivääri. Suurin osa samuraista inhosi tuliasetta, koska sen käyttö ei vaatinut samanlaista harjoittelua kuin jousen. Kun Oda Nobunagan pääasiassa maanviljelijöistä koostunut, mutta musketein aseistettu armeija hävitti samuraiden perinteisen jousiratsuväen yhdessä suuressa taistelussa vuonna 1575 oli jousen aika sota-aseena kutakuinkin ohi.
"Tokugawa-kaudella" (1603–1868) Japani oli sisäänpäin kääntynyt, tiukan hierarkkisesti johdettu kastiyhteiskunta, jossa samurait olivat ylimmällä tasolla. Maassa vallitsi pitkään rauha. Samurait jäivät työttömiksi ja monet vaihtoivat yhteiskuntaluokkaa. Toiset rupesivat kauppiaksi, toiset maanviljelijöiksi jne. Jotkut samurait ajattelivat, että kunhan he kehittävät taitonsa huippuunsa, he saisivat töitä omalta alaltaan. Ehkä tunnetuin viimemainituista oli Miyamoto Musashi. Perinteisiä sotilaallisia taitoja arvostettiin kuitenkin edelleen. Tässä vaiheessa jousiammunta muuttui pakollisesta ”vapaaehtoiseksi” taidoksi, osittain hovipiireissä harjoitetuksi seremonialliseksi ammunnaksi, osin erilaisiksi kilpailuiksi. Se levisi myös sotilasluokan ulkopuolelle. Samuraihin vaikutti yksinkertaisen suorasukaisella filosofiallaan ja pyrkimyksellään mielenhallintaan alkuaan kiinalaisten munkkien välityksellä saatu "zen-buddhalaisuus". Aiemmin jousiammuntaa oli kutsuttu "kyūjutsuksi", jousitaidoksi, mutta munkkien toimiminen jopa sotilastaitojen opettajina vaikutti uuden käsitteen, kyūdōn, syntyyn.
"Meiji-kauden" (1868–1912) alun uudistuksissa, joihin vaikuttivat olennaisesti Japanin avautuminen ulkomaailmalle, samurait menettivät asemansa. Koska kansa (ei samurait) inhosi kaikkea, mikä liittyi feodali-aikaan, myös taistelulajien opetus ja arvostus romahti. Niin kävi tietenkin myös kyūdōlle. Honda Toshizane, (1836-1917), Tokion keisarillisen yliopiston kyūdōn opettaja, yhdisti sotilas- ja seremonialliset ampumatyylit luoden hybridin, jota kutsutaan "Honda-ryūksi". Tämä edesauttoi jousiammunan hengissä pysymistä. Vuonna 1896 joukko vanhoja kyūdō-mestareita kokoontui yhteen pelastaakseen perinteisen jousiammunnan. Muista "budō-lajeista" opittiin, että olisi hyvä organisoitua ja perustaa kansallinen liitto. Kesti kuitenkin vuoteen 1933 ennen kuin saatiin perustettua ensimmäinen kyūdō-liitto. Se hajosi jo seuraavana vuonna. Nykyinen katto-organisaatio "Zen Nihon Kyūdō Renmei" perustettiin v. 1949. Vuonna 1953 julkaistu säännöstö "kyūdō kyōhon" määrää, miten esimerkiksi kilpailuissa tai vyökokeissa eri koulukuntien ampujat voivat ampua yhdessä yhteismitallisesti. Akrai
Akrain kukkulalla on ollut asutusta jo paleoliittisella kaudella. Myöhäisellä pronssikaudella ennen kreikkalaisten tuloa seutua asutti saaren alkuperäisasukkaisiin kuulunut sikulien heimo. Akrain kaupunki perustettiin Syrakusan siirtokuntana, Thukydideen mukaan 70 vuotta emäkaupungin jälkeen eli noin vuonna 664/663 eaa. Näin se oli yksi Syrakusan kolmesta ensimmäisestä siirtokunnasta Kasmenain (644 eaa.) ja Kamarinan (598 eaa.) ohella.
Vaikka Akrai on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Se saattoi olla lähinnä Syrakusan sotilassiirtokunta. Kaupungin oletetaan säilyneen aina Syrakusan alaisuudessa, eikä se koskaan noussut erityisen merkittäväksi. Sillä oli kuitenkin emäkaupungilleen suuri strateginen merkitys. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Akraios" (). Nara-kausi
Nara-kaudella Japaniin juurtui lopullisesti myös buddhalaisuus. Buddhalaisuus oli rantautunut maahan jo 500-luvulla, mutta oli otettu vastaan ristiriitaisesti Nara-kauteen saakka. Tällöin sen otti suojelukseensa keisari Shōmu. Shōmu ja hänen Fujiwara-puolisonsa olivat kiihkeitä buddhalaisia ja edistivät aktiivisesti uskonnon leviämistä. Shōmun hallinnon aikana rakennettiin Tōdai-jin temppeli, ja sen sisään laitettiin Dainichi-Buddha, 16 metriä korkea pronssipatsas. Tämä Buddha samaistettiin auringonjumalattareen, ja buddhalaisuuden ja šintolaisuuden synkretismi hiljalleen alkoi.