Minä vuonna Lev Davidovitš Trotski syntyi?
Lev Trotski
Lev Davidovitš Trotski (, alkuaan , 7. marraskuuta 1879 Janovka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. elokuuta 1940 Coyoacán, México, Meksiko) oli merkittävä bolševikkivallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko. Trotski kuului Neuvostoliiton ja Kominternin perustajiin, ja häntä pidetään puna-armeijan luojana, mutta hän joutui vuonna 1929 maanpakoon hävittyään valtataistelun Josif Stalinin kanssa. NKVD:n agentti Ramón Mercader murhasi Trotskin Meksikossa 1940. Lev Trotski
Lev Bronstein syntyi juutalaiseen perheeseen Etelä-Venäjällä, nykyisessä Ukrainassa 26. lokakuuta (7. marraskuuta uuden luvun mukaan) 1879. Hänen isänsä David Bronstein oli varakas venäjänjuutalainen maanviljelijä. Perhe ei ollut uskonnollinen. Bronšteinit puhuivat kotonaan venäjää ja ukrainaa, ja Lev itse sujuvasti lisäksi hepreaa, saksaa, englantia, ranskaa ja espanjaa.
Mentyään setänsä luo Odessaan opiskelemaan, hän tutustui vallankumouksellisiin piireihin ja oli mukana perustamassa "Etelä-Venäjän työläisliittoa" 1897 sekä marxilaista Venäjän sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta 1898. Trotski pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi 1898 ja karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1902 hän pakeni karkotuspaikastaan ulkomaille, jättäen jälkeensä vaimonsa Aleksandra Sokolovskajan ja kaksi lastaan. Hän otti käyttöön pseudonyymin "Trotski", jolla hänet sittemmin opittiin tuntemaan. Nimen hän lainasi Odessan vankilan päävanginvartijalta.
Dmitri Tolstoi
Dmitri Andrejevitš Tolstoi (13. maaliskuuta 1823 Moskova – 7. toukokuuta 1889 Pietari) oli venäläinen kreivi ja taantumuksellisena tunnettu poliitikko. Hän toimi kansanvalistusministerinä Aleksanteri II:n aikana ja sisäministerinä Aleksanteri III:n valtakaudella. Hän kuului Tolstoin sukuun. Ludvig Nobel
Ludvig Nobel (27. heinäkuuta 1831 Tukholma – 12. huhtikuuta 1888 Cannes, Ranska) oli ruotsalais-venäläinen insinööri ja teollisuusmies jota pidetään Venäjän öljyteollisuuden perustajana. Hän otti ensimmäisenä maailmassa käyttöön öljyn kuljetuksen säiliölaivoissa ja rautateillä säiliövaunuissa. Trotskilaisuus
Eräs tunnettu trotskilaisena itseään pitänyt vallankumousteoreetikko oli Palestiinassa 1917 syntynyt ja Isossa-Britanniassa vuodesta 1947 asunut kirjailija ja toimittaja Yigael Gluckstein (1917-2000), joka tunnetaan paremmin nimellä Tony Cliff. Cliffin keskeisiin ajatuksiin kuului kritiikki Neuvostoliittoa kohtaan. Tuo kritiikki perustui ajatukseen siitä, ettei Neuvostoliitto ollutkaan sosialistinen, vaan valtiokapitalistinen. Tunnetuin suomalainen, joka on pitänyt Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena, on ollut vuosina 1982-1994 Suomen tasavallan presidenttinä toiminut Mauno Koivisto. Myös maolaiset ovat pitäneet Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena mutta vasta vuoden 1953 jälkeistä Neuvostoliittoa. Tony Cliff katsoi, että Neuvostoliitossa valtio oli ottanut kapitalistiluokan paikan työläisten riistäjänä. Trotskin mukaanhan Neuvostoliitto ei ollut sen paremmin sosialistinen kuin valtiokapitalistinenkaan, vaan "rappeutunut työväenvaltio", jota johti loisiva byrokratia. Suomessa Tony Cliffin ajatuksia on kannattanut virallisesti Sosialistiliitto vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2004 perustettu Komitean työväeninternationaalin puolesta (CWI) kanssa sympatisoiva järjestö Sosialistinen Vaihtoehto, joka aloitti uudelleen toimintansa vuonna 2010, taas puolustaa teoriaa "rappeutuneesta työväenvaltiosta". Ludvík Svoboda
Ludvík Svoboda (25. marraskuuta 1895 Hroznatín, Määri – 20. syyskuuta 1979 Praha, Tšekkoslovakia) oli Tšekkoslovakian presidentti vuosina 1968–1975. Armeijaurallaan hän kohosi kenraaliksi vuonna 1945. Defaitismi
Maanpakoon ajettu Lev Trotski ryhtyi puolestaan käyttämään samaa käsitettä 1930-luvulla stalinismia ja Josif Stalinin ajan Neuvostoliiton sotaista politiikkaa vastaan. Nestori Telkkä
Nestor (Nestori) August Telkkä (21. joulukuuta 1875 Tottijärvi – 18. lokakuuta 1919 Pulkovo, Neuvosto-Venäjä) oli yksi vuoden 1906 Laukon torpparilakon johtajista ja oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1911. Neuvostoliitto
Leninin kuoltua tammikuussa 1924 valtaan nousi troikka Stalin, Kamenev ja Zinovjev. Puolueessa käytiin valtataistelu vasemmiston Lev Trotskin, oikeiston Nikolai Buharinin ja keskustan Josif Stalinin välillä. Trotskin vasemmisto-opposition kanta tähtäsi jatkuvan vallankumouksen periaatteen mukaisesti siihen, että vallankumous leviäisi keskeytymättä muihin maihin. Käytännössä Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta oli menettänyt mahdollisuuden vallankumouksien sarjaan keskisessä Itä-Euroopassa ja Keski-Euroopassa sen jälkeen kun Saksassa spartakistien kapina 1919 oli epäonnistunut ja kun puolalaiset olivat torjuneet hyökkäyksen Varsovaan ja saaneet toisen Riian rauhan, joka takasi Puolan itsenäisenä porvarillisena tasavaltana. Stalin oli valmiimpi etenemään Buharinin Sosialismia yhdessä maassa -periaatteen mukaan, mikä tarkoitti laajaperäisen maailmanvallankumouksellisuuden asemasta voimaperäistä Venäjän talouden kehittämistä. Lev Alburt
Lev Osipovitš Alburt (Лев Осипович Альбурт) (s. 21. elokuuta 1945 Orenburg, Venäjä) on yhdysvaltalainen, alkuaan neuvostoliittolainen shakinpelaaja ja shakin suurmestari. Alburt toimi aiemmin opettajana Odessassa. Hän voitti shakin ukrainanmestaruuden vuonna 1974 ja oli parhaillaan viides shakin neuvostoliitonmestaruuskilpailuissa. Hän sai kansainvälisen mestarin arvon 1976 ja suurmestarin arvon vuonna 1977. Trotskilaisuus
Neuvostoliiton teollistumista edisti maataloustuotteiden hintojen pitäminen alhaalla, joka oli teollisuustyöläisten kannalta edullista. Kansainvälisesti Trotskin kannattajat Kominternissa järjestäytyivät aluksi nimellä Kansainvälinen Vasemmisto-oppositio ja perustivat lopulta 1938 Neljännen internationaalin. Trotskin kuoleman jälkeen Neljäs internationaali alkoi kuitenkin hajota useisiin eri suuntauksiin. Jo 1950-luvun alussa internationaali oli pahasti pirstaleina. Victor Serge
Toisen maailmansodan seurauksena Serge perheineen muuttivat maanpakoon Meksikoon. Meksikossa Serge jatkoi kirjoittamista ja työskenteli yhdessä muun muassa Trotskin puolison, Natalia Sedovan, kanssa saattaakseen murhatun Trotskin elämänkerran, "Vie et mort de Léon Trotsky" (1951), päätökseen. Grigori Zinovjev
Leninin jäätyä sairautensa vuoksi syrjään päätöksenteossa politbyroon sisällä käynnistyi vuoden 1923 aikana valtakamppailu. Zinovjev, Kamenev ja puolueen pääsihteeriksi edellisenä vuonna valittu Josif Stalin muodostivat troikaksi tai triumviraatiksi kutsutun epävirallisen johtoryhmän, jonka päätavoitteena oli estää Lev Trotskin ja tämän ympärille muodostuneen vasemmisto-opposition pääsy valtaan. Zinovjevia pidettiin troikan arvovaltaisimpana ja johtavana henkilönä. Troikka sai taakseen enemmistön, koska Zinovjevin ja Kamenevin katsottiin edustaneen melko tarkkaan samoja kantoja kuin Lenin, ja koska moni muukin halusi vastustaa vallanhimoisena pidettyä Trotskia. Vuosina 1923–1924 juuri Zinovjev johti julkista lokakampanjaa Trotskia kohtaan. Ideologinen erimielisyys koski Leninin vuonna 1921 lanseeraamaa uutta talouspolitiikkaa eli NEP:iä. Trotski ja vasemmisto-oppositio halusivat luopua kapitalismin ja markkinatalouden elementtejä sisältäneestä NEP:stä, kun taas troikan edustama puolueen ”keskusta” kannatti sen jatkamista.
Stalinin kasatessa vaivihkaa valtaa itselleen Zinovjev ja Kamenev muodostivat tiiviin kaksikon, joka piti yhtä loppuun saakka. Kunnianhimoisen ja vaistoihinsa luottaneen Zinovjevin sekä varovaisen ja järjestelmällisen Kamenevin on sanottu täydentäneen toistensa ominaisuuksia. Leninin kuoltua tammikuussa 1924 juuri Zinovjev oletettiin todennäköisimmäksi Neuvostoliiton seuraavaksi johtajaksi, sillä Stalinia ei vielä pidetty vakavasti otettavana vaihtoehtona valtapelissä. Niin sanotussa testamentissaan Lenin esitti hyväksyvän arvion Zinovjevista ja Kamenevista, mutta arvosteli Trotskia ja erityisesti Stalinia. Natalia Sedova
Vallankumousta edeltäneen ajan Trotski ja Sedova asuivat pääasiassa maanpaossa, välillä yhdessä ja välillä erossa toisistaan, tehden maanalaista vallankumoustyötä. Sedova oli Venäjällä vangittuna muutaman kuukauden vuonna 1905. Vuonna 1907 Sedova asui Trotskin toisen Siperian-karkotuksen aikana Suomessa Terijoella ja Trotskin paettua he asuivat hetken aikaa Oulunkylän Villa Havulinnassa lähellä Helsinkiä. Pariskunta asui vuosina 1907–1914 Wienissä, sen jälkeen jälleen Pariisissa ja Sveitsissä sekä vuoden 1917 alussa lyhyen aikaa New Yorkissa Yhdysvalloissa. He palasivat takaisin Venäjälle helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Trotski kohosi Neuvosto-Venäjän ulkoministeriksi ja myöhemmin sotaministeriksi. Sedovasta tuli heinäkuussa 1918 Neuvosto-Venäjän museoviraston pääjohtaja, missä tehtävässä hän toimi 1920-luvun lopulle saakka.
Trotskin hävittyä Neuvostoliiton sisäisen valtataistelun Josif Stalinille hänet erotettiin puolueesta, määrättiin tammikuussa 1928 sisäiseen karkotukseen Alma-Ataan Kazakstaniin ja lopulta helmikuussa 1929 karkotettiin kokonaan maasta Turkkiin. Sedova seurasi vapaaehtoisesti miestään karkotukseen. Maastakarkotuksen jälkeen Trotskit elivät vuosina 1929–1933 Turkissa, suuren osan tästä ajasta Prinkipon saarella lähellä Istanbulia, sillä mikään muu maa ei halunnut antaa Trotskille poliittista turvapaikkaa. Heinäkuussa 1933 Ranska myönsi Trotskille turvapaikan, mutta kielsi häntä asettumasta Pariisiin. Seuraavan kahden vuoden ajan pariskunta asui eri puolilla Ranskan maaseutua, kuten Saint-Palaisissa, Barbizonissa ja Grenoblen lähiympäristössä. Oleskelulupansa peruuttamisen vuoksi Trotski järjesti heille kesäkuussa 1935 uuden turvapaikan Norjasta, jossa he asuivat taidemaalari Konrad Knudsenin kotona Hønefossissa Oslon lähettyvillä. Neuvostoliiton painostuksesta Norja asetti Trotskin elokuussa 1936 kotiarestiin ja jätti joulukuussa hänen turvapaikkaoikeutensa uusimatta. Meksikon myönnettyä uuden turvapaikan Trotskit muuttivat tammikuussa 1937 viimeiseksi kotipaikakseen jääneeseen Coyoacániin Méxicon esikaupunkialueelle. David Livingstone
David Livingstone (19. maaliskuuta 1813, Blantyre, Lanarkshire, Skotlanti – 1. toukokuuta (tai 4. toukokuuta) 1873, Sambia) oli skotlantilainen lääkäri, joka tuli tunnetuksi kirjailijana, lähetyssaarnaajana, orjuuden vastustajana ja tutkimusmatkailijana. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka löysi "Mosi-oa-Tunyan" putoukset. Hän nimesi ne tuolloisen kuningatar Viktorian mukaan Victorian putouksiksi, jolla nimellä ne yhä tunnetaan. Livingstone muistetaan ehkä parhaiten tapaamisestaan Henry Morton Stanleyn kanssa. Stanley lausui tuolloin lentäväksi lauseeksi muodostuneet sanansa: ”"Tohtori Livingstone, oletan?"” Nikolai Starikov
Nikolai Starikov (s. 1970) on Venäjän tunnetuimpia poliitikkoja ja poliittisia kirjailijoita. Hän on syntynyt 23.8.1970 Leningradissa ja 1992 hän valmistui kemian insinööriksi Pietarin teknillis-taloudellisesta yliopistosta Engeconista. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Marxismi-leninismi
1919 perustetun Kommunistisen internationaalin ottamaa suuntaa vastaan nousivat 1920-luvulla vastustamaan muun muassa Lev Trotski ja Amadeo Bordiga, jotka kokivat edustavansa todellista leninismiä Stalinin petturuuden vastakohdaksi. Lenin ei tietenkään itse ollut koskaan kutsunut itseään leninistiksi, vaan koki olevansa Marxin ajatusten tulkitsija. Pyrkiessään välttämään assosiaatioita stalinismiksi kutsumaansa marxismi-leninismiin trotskilaiset kutsuivat itseään "bolševikki-leninisteiksi". 1938 Trotski perusti kannattajineen 4. internationaalin, joka myöhemmin jakautui lukuisiin suuntauksiin. Vain harva trotskilainen on koskaan kutsunut itseään marxilais-leniniläiseksi. Lev Kamenev (taidemaalari)
Lev Kamenev syntyi vuonna 1833 tai 1834. Pian sen jälkeen hänen pienkauppiaana toiminut isänsä muutti perheensä kanssa Astrahaniin, jossa Lev opiskeli oppikoulussa, muttai koskaan valmistunut isänsä tarvitessa apulaista kaupassaan. Myöhemmän taidemaalari Konstantin Korovinin isoisä huomasi Kamenevin lahjakkuuden, ja järjesti tällä studion ja antoi tälle viisituhatta ruplaa, jotta hän voisi opiskella taidekoulussa Pietarissa. Vuonna 1854 kahdenkymmenen yhden vuoden iässä Kamenev meni Moskovaan opiskellakseen Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa yhdessä tulevien kuuluisuuksian Ivan Šiškinin ja Vasili Perovin kanssa Karl Rabusin ohjauksessa ja tämän kuoltua vuonna 1857, Aleksei Savrasovin ohjauksessa. Vuonna 1858 Kamenev sai kolmannen asteen ammattilaismaalarin arvonimen ja hänestä tuli Moskovan harrastelijamaalareiden seuran jäsen, jonka kustannuksella hän teki kahden vuoden opintomatkan ulkomaille oppiakseen länsieurooppalaisilta taidemaalareilta. Matkansa Saksaan ja Sveitsiin hän teki yhdessä Ivan Šiškinin kanssa. Kamenevin luovuus kukoisti 1860-1870-luvuilla, kun hänen teoksensa "Talvinen tie" pääsi Tretjakovin galleriaan. Vuonna 1869 hän sai teoksista "Talvinäkymä Moskovan lähistöltä" ja "Näkymä Poretšjen läheltä" Taideakatemialta akateemikon arvonimen maisemamaalauksista ja hän oli yksi Vaeltajien perustajista. Vuosina 1871-1884 otti osaa Vaeltajien näyttelyihin. Kamenev kuoli köyhyydessä ja yksinäisyydessä vuonna 1886. Grigori Zinovjev
Grigori Jevsejevitš Zinovjev (, oikea nimi Ovsel-Geršon Aronovitš Radomyslsky, tunnettu myös nimellä Hirsch Apfelbaum; 23. syyskuuta 1883 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen internationaalin eli Kominternin ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1919–1926 sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Leningradin-johtajana vuosina 1918–1926. Zinovjev oli yksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimmista johtajista Vladimir Leninin sairauden ja kuoleman aikoihin vuosina 1922–1925. Hän muodosti Josif Stalinin ja Lev Kamenevin kanssa puoluetta johtaneen troikan, jolla oli ratkaiseva merkitys Lev Trotskin ja vasemmisto-opposition syrjäyttämisessä. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 sekä Zinovjevin että Kamenevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Nikolai Leskov
Nikolai Semjonovitš Leskov (, myös salanimellä M. Stebnitski; 16. helmikuuta 1831 Gorohovo, Orjolin alue, Venäjä – 5. maaliskuuta 1895 Pietari) oli venäläinen toimittaja ja kirjailija. Hän käytti myös salanimeä M. Stebnitski. Häntä on pidetty venäläisistä kirjailijoista venäläisimpänä. Irakli Tsereteli
Irakli Georgijevitš Tsereteli ( , 20. marraskuuta 1881 Kutaisi, Georgia – 21. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli huomattava gruusialaissyntyinen Venäjän vallankumouksiin vaikuttanut poliitikko. Trotskilaisuus Suomessa
Vasta 1970-luvulla Suomessa järjestäytyi ensimmäinen trotskilainen ryhmä, kun kymmenisen nuorta perusti "Punikkiryhmät/Röda grupper" -järjestön. Vuodesta 1974 alkaen ryhmä tunnettiin nimellä "Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna" (VK/RK). VK toimi Helsingissä, Turussa ja sittemmin myös Tampereella. Helsingissä ryhmän yhdyshenkilönä toimi Pekka Haapakoski ja Turussa Sebastian Lindén. Sen aktiivisin naisjäsen oli helsinkiläinen Mariella Lindén, joka toimi myös Puna-akat/Rödkärringarna-feministiryhmässä (1973, vuodesta 1974 Marxist-Feministerna). VK oli Neljännen internationaalin (yhdistynyt sihteeristö) (USFI) kannattajajäsen, jolla ei ollut osaston täysiä oikeuksia. VK julkaisi lehteä "Työväenvalta" (1974–1976 "Neuvostovalta") vuoteen 1979 asti. Aleksei Rykov
Aleksei Ivanovitš Rykov (; 25. helmikuuta 1881 Saratov, Venäjä – 15. maaliskuuta 1938 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän oli Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Leninin kuoleman jälkeen 1924–1929. Menševikit
Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jakaantuminen tapahtui alkujaan sen toisessa puolue­kokouksessa vuonna 1903 Lontoossa. Vladimir Lenin halusi kehittää puolueesta ammattivallankumouksellisten tiukasti johtaman rajoitetun, keskitetyn ja pääosin maanalaisen organisaation, kun taas Julius Martov kannatti Länsi-Euroopan sosiaalidemokraattisten puolueiden kaltaista avointa joukkopuoluetta. Martovin linja voitti puolue­kokouksen äänestyksessä äänin 28–23. Koska Leninin kannattajat saivat kuitenkin tilapäisesti enemmistön puolueen keskuskomiteassa ja "Iskra"-lehden toimituskunnassa, heitä alettiin kutsua bolševikeiksi venäjän kielen enemmistöä tarkoittavan sanan "bolšinstvo" mukaan, ja Martovin kannattajia vastaavasti menševikeiksi vähemmistöä tarkoittavan sanan "menšinstvo" mukaan. Nimitykset säilyivät, vaikka menševikit saivat myöhemmin enemmistön puolueessa. Kun bolševikit eivät onnistuneet saamaan puoluetta haltuunsa vuoden 1911 Prahan puoluekokouksessa, he irtautuivat kokonaan erilliseksi puolueeksi vuonna 1912. Menševikkien johtajista huomattava osa oli Venäjän keisarikunnan etnisten vähemmistöjen edustajia, kuten georgialaisia ja juutalaisia, kun taas bolševikkien johtajat olivat pääosin isovenäläisiä. Työläisiä oli kummankin ryhmän johdossa vain vähän. Eräät tunnetuista menševikeistä, kuten Lev Trotski, loikkasivat myöhemmin bolševikkeihin. Trotskilaisuus
Trotski muotoili myös usein väärin ymmärretyn teorian "jatkuvasta vallankumouksesta". Trotskin käsityksen mukaan kehitykseltään jälkeenjääneissä maissa (kuten 1900-luvun alun Venäjällä) porvaristo ei kykene tekemään demokraattista vallankumousta ja toteuttamaan välttämättömiä uudistuksia, vaan feodaalisten rakenteiden kaataminen jää proletariaatin tehtäväksi. Trotski päätteli, että ottaessaan vallan proletariaatti kuitenkin jatkaa väistämättä vallankumousta porvarillisen demokraattisen vaiheen yli kohti sosialismia. Lenin kritisoi Trotskin teoriaa kutsuen sitä "absurdin vasemmistolaiseksi". Levi Strauss
Levi Strauss (alkuperäiseltä nimeltään Löb Strauß) syntyi vuonna 1829 Buttenheimissä Baijerissa eläneeseen juutalaiseen suurperheeseen. Isän kuoltua Strauss muutti 18-vuotiaana äitinsä ja kahden siskonsa kanssa New Yorkiin töihin kahden veljensä ompelutarvikeyritykseen. Seitsemän vuotta myöhemmin Strauss muutti San Franciscoon ja perusti oman ompelutarvike- ja vaatetusyrityksen, jonka asiakkaina oli vuoden 1849 kultaryntäyksen mainareita. Straussin tukkurikauppa menestyi, ja vaurastunut Strauss rahoitti kaupungin ensimmäisen synagogan perustamista sekä erilaisia hyväntekeväisyyskohteita kuten orpolasten rahastoja. Leninin testamentti
Leninin testamentti on kommunistijohtaja Vladimir Leninin viimeisinä elinvuosinaan sanelema kirje, jossa hän toi julki näkemyksensä seuraajakysymykseen. Venäjän kommunistisen puolueen 13. edustajakokous pidettiin toukokuussa 1924, ja siellä päätettiin saman vuoden tammikuussa kuolleen Leninin seuraajasta. Lenin oli sairastellut paljon ja oli ollut syrjässä aktiivisesta politiikan teosta jo jonkin aikaa. Kirjeessään Lenin otti kantaa mahdollisiin seuraajaehdokkaisiinsa, joita hän myös kritisoi. Erityisesti Lenin kiinnitti huomiota Josif Staliniin ja Lev Trotskiin, joiden keskinäisten riitojen hän pelkäsi johtavan puolueen hajoamiseen. Hän mainitsi myös Lev Kamenevin, Grigori Zinovjevin, Nikolai Buharinin ja Georgi Pjatakovin sekä heidän puutteensa. Dmitri Rogatšov
Dmitri Mihailovitš Rogatšov (, 1. joulukuuta 1851 Orjolin lääni – 5. helmikuuta 1884 Karan pakkotyövankila) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki. Neuvostoliiton historia
Leninin kuoleman jälkeen 1924 puolueessa käytiin valtataistelu Lev Trotskin, Nikolai Buharinin ja Josif Stalinin välillä. Trotskin vasemmisto-opposition kanta oli internationalistisempi ja tähtäsi jatkuvan vallankumouksen periaatteen mukaisesti keskeytymättömään vallankumousten sarjaan muissa maissa, kun taas Stalin oli valmiimpi etenemään ”Sosialismi yhdessä maassa” -periaatteen mukaan, mikä sisälsi käytännössä stalinistisen raskaan teollistamisohjelman sekä sen rahoittamiseksi maatalouden kollektivisoinnin sovhooseiksi ja kolhooseiksi. Trotskilaisuus Suomessa
Lev Trotskin (1879–1940) ajatuksiin tukeutuva kommunistinen liike eli trotskilaiset ei ole koskaan noussut merkittäväksi aatteelliseksi suuntaukseksi Suomen vasemmiston keskuudessa. Ensimmäiset trotskilaiset järjestäytyivät 1970-luvulla. Käsite trotskilaisuus on kuitenkin ollut käytössä 1920-luvulta lähtien, sillä Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) tuomitsi Trotskin opit Kominternin (1919-1943) jäsenpuolueena ankarasti. Georgi Pjatakov
Georgi (Juri) Leonidovitš Pjatakov (18. elokuuta 1890 Tšerkassyn kihlakunta, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. tammikuuta tai 1. helmikuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut poliitikko ja talousasiantuntija. Hän oli yksi Ukrainan kommunistisen puolueen perustajista ja varhaisista johtajista. Pjatakov teloitettiin Stalinin vainoissa. Dmitri Levitski
Dmitri Grigorjevitš Levitski (; n. 1735 Kiova - 16. huhtikuuta 1822 Pietari) oli Venäjän huomattavin muotokuvamaalari 1700-luvun loppupuolella. Hän toimi Katariina II:n ja tämän naispuolisen hovipiirin kuvaajana.Hänen muotokuvansa olivat syvällisiä ja erosivat täysin vanhasta kaavamaisesta ikonilinjasta. Vuonna 1757 avatun Pietarin Taideakatemian vaikutus länsimaisine opettajineen näkyi erityisesti hänen teoksissaan ja ohjasi taiteilijaa maallisiin aiheisiin. Ukrainalaista Levitskiä innoitti erityisesti rokokoo, jonka tyylisuunnan mukaisesti hän maalasi 1770-1780 -luvuilla lukuisan joukon hienostuneita ja eloisia muotokuvia. Olga Kameneva
Olga Kameneva oli bolshevikkivallankumouksellinen ja neuvostopoliitikko. Hän oli Lev Kamenevin ensimmäinen vaimo ja Lev Trotskin veli.
Olga Davidova Kameneva (synt. Olga Davidova Bronstein) syntyi Yanovkan kaupungissa Venäjällä seitsemäs päivä joulukuuta vuonna 1883. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia ja hänen isänsä omisti maatilan Ukrainassa. Olgan vanhempi veli oli Leon, joka myöhemmin tuli tunnetuksi paremmin nimellä Lev Trotski ja hän oli olennaisessa roolissa marraskuun vallankumouksessa. Olgan vanhemmat saivat yhteensä kahdeksan lasta, mutta näistä vain neljä lapsista selvisi hengissä aikuisuuteen asti. Olga oli erittäin läheinen veljensä Levin kanssa jo lapsena, mutta varsinkin aikuisena Olga seurasi Levin jalanjälkiä vasemmistolaisen politiikan pariin. Boris Jeltsin
Boris Nikolajevitš Jeltsin (, 1. helmikuuta 1931 Butka, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 23. huhtikuuta 2007 Moskova, Venäjä) oli Venäjän ensimmäinen presidentti vuosina 1991–1999. Jeltsinillä oli myös keskeinen rooli Neuvostoliiton alasajossa, ja hänen presidenttikaudellaan Venäjällä tapahtui suuri joukko uudistuksia kohti markkinataloutta. Uudistusprosessi oli vaikea Neuvostoliiton lakkaamisen jätettyä jälkeensä suuria taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia, jotka leimasivat Venäjän koko 1990-lukua. Jeltsinin kaudella syttyi Tšetšenian sota. Lev Šestov
Lev Isaakovich Šestov (), syntyjään "Yehuda Leyb Schwarzmann" (Иегуда Лейб Шварцман) (31. tammikuuta 1866 Kiova, Ukraina – 19. marraskuuta 1938 Pariisi, Ranska) oli ukrainalais-venäläinen juutalainen eksistentialistifilosofi. Lokakuun vallankumous
Trotskin alainen Pietarin sotilaallinen vallankumouskomitea oli vallankumouksen tärkein johtokeskus ja sen puheenjohtajaksi Lazimirin tilalle tuli viime hetkellä bolševikki Podvoiski. Bolševikkien keskuskomitea oli lisäksi perustanut 29. lokakuuta vallankumousta valvomaan viisihenkisen ”käytännöllisen keskuksen”, johon kuuluivat Andrei Bubnov, Feliks Dzeržinski, Josif Stalin, Jakov Sverdlov ja Moisei Uritski. Tämän elimen merkitys on epäselvä, todennäköisesti melko vähäinen, mutta myöhemmin Stalinin valtakauden historiankirjoituksessa sitä väitettiin todelliseksi johtokeskukseksi, koska siten voitiin korostaa Stalinin ja vähätellä Trotskin osuutta. Lev Polugajevski
Lev Abramovitš Polugajevski (, 20. marraskuuta 1934 Mogiljov – 30. elokuuta 1995 Pariisi) oli neuvostoliittolainen shakin suurmestari ja MM-ehdokas. Vaikkei hän koskaan saavuttanut maailmanmestaruustitteliä, hän oli yksi vahvimmista pelaajista 1960-luvun lopusta 1980-luvun alkuun. Hän oli myös tunnustettu shakkikirjailija ja avausteoreetikko, jonka kontribuutio sillä saralla on tärkeää yhä tänä päivänä. Henry David Thoreau
Henry David Thoreau (12. heinäkuuta 1817 Concord, Massachusetts – 6. toukokuuta 1862) oli yhdysvaltalainen luontokirjailija, yhteiskuntakriitikko ja filosofi, joka kannatti orjuuden lakkauttamista ja kansalaistottelemattomuutta. Trotskilaisuus
Trotskilaisuus on venäläisen Lev Trotskin (1879–1940) ajatuksiin pohjautuva marxilainen aatesuunta. Trotskin ydinajatuksia olivat maailmanvallankumouksen korostaminen sekä kapitalismin ja stalinismin kritiikki. Aleksei Nikolajevitš Tolstoi
Aleksei Nikolajevitš Tolstoi (, 10. tammikuuta 1883 Nikolajevsk – 23. helmikuuta 1945 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Vasemmisto-oppositio (Neuvostoliitto)
Vasemmisto-opposition ja Trotskin vastaisen kamppailun yhteydessä Stalin kehitti vastavedoksi teorian ”sosialismista yhdessä maassa”, jonka hän julkisti joulukuussa 1924. Koska Trotski puhui jatkuvan maailmanvallankumouksen välttämättömyydestä, Stalin keksi sille vastakkaisen opin, jonka mukaan sosialismia voitaisiin rakentaa yksin Neuvostoliitossa, vaikka muu maailma pysyisi vielä pitkään kapitalistisena. Juri Lužkov
Juri Mihailovitš Lužkov (, s. 21. syyskuuta 1936 Moskova) oli Moskovan pormestari vuosina 1992–2010. Hän kuului Yhtenäinen Venäjä -puolueen vaikutusvaltaisimpiin poliitikkoihin. Presidentti Dimitri Medvedev erotti Juri Lužkovin 28. syyskuuta 2010 luottamuspulan takia. Lužkovin jälkeen Moskovan pormestariksi tuli Putinin lähipiiriin kuuluva Sergei Sobjanin. Vladimir Tatlin
Vladimir Jevgrafovitš Tatlin (; 28. joulukuuta 1885 Kiova – 31. toukokuuta 1953 Moskova) oli ukrainalainen taidemaalari, graafikko, lavastus- ja monumentaalitaiteilija, muotoilija, venäläisen konstruktivismin perustaja ja arkkitehti. Christer Pursiainen
Pursiainen on kirjoittanut muun muassa ensimmäisen suomenkielisen laajan elämäkerran Lev Trotskista sekä Neuvostoliiton hajoamista ja Venäjän uudelleensyntymistä käsitelleen teoksen "Venäjän idea, utopia ja missio". Hän on kirjoittanut myös raamatunhistoriallisen, apokryfikirjoihin perustuvan tieteisromaanin "Enok, seitsemäs Adamista" ja viimeksi yhdessä Tuomas Forsbergin kanssa ulkopolitiikan teoriaa käsittelevän kirjan "Ulkopolitiikkaa norsunluutornista". KGB
Venäjän NKVD lakkautettiin 1934, jolloin perustettiin Neuvostoliiton NKVD. Tällöin myös OGPU siirtyi osaksi NKVD:tä saaden uudeksi nimekseen "Valtion turvallisuuspäähallinto" (lyh. "GUGB"). 1930-luvulla Josif Stalinin johtaman suuren terrorin aikana NKVD GUGB:n toiminnan myötä nousi valtioksi valtion sisällä, jonka lonkerot ulottuivat syvälle yhteiskuntaan koskien kaikkia ja kaikkea elämänalueita. Stalin käytti NKVD:tä terrorin työvälineenä ja se passitti vankileireille ja teloitti miljoonia ihmisiä. Suuresta vankimäärästä johtuen NKVD saattoi ryhtyä suuriin julkisiin rakennushankkeisiin urakoitsijana, kuten Stalinin kanavan rakentamiseen. Rakentamisen tarkoituksena ei ollut pelkästään tuottaa pakkotyöllä halpaa perusrakennetta kansantalouteen, vaan myös tappaa vankeja. Salainen poliisi toimi myös aktiivisesti ulkomailla. GUGB:n agentit kidnappasivat venäläisemigranttien valkoisen armeijan komentajan, kenraali Jevgeni K. Millerin Pariisissa vuonna 1937. Miller teloitettiin myöhemmin Moskovassa. GUGB:n agentti murhasi marxilaisen toisinajattelijan Lev Trotskin Meksikossa vuonna 1940. Maksim Gorki
Maksim Gorki (, oikealta nimeltään Aleksei Maksimovitš Peškov, , 28. maaliskuuta 1868 Nižni Novgorod – 18. kesäkuuta 1936 Moskova) oli venäläinen, sittemmin neuvostovenäläinen kirjailija, poliittinen aktivisti ja kirjallisuuden sosialistisen realismin perustajia. Vuosina 1906–1913 ja 1921–1929 hän asui ulkomailla, enimmäkseen Caprilla. Neuvostoliittoon palattuaan hän mukautui sen ajan kulttuuripolitiikkaan mutta ei saanut enää matkustuslupaa ulkomaille. Sergei Eisenstein
Sergei Mihailovitš Eisenstein (; 23. tammikuuta 1898 Riika, Venäjän keisarikunta – 11. helmikuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja ja elokuvateoreetikko. Eisenstein tunnustetaan yhdeksi vaikutusvaltaisimmista elokuvaohjaajista, vaikka hän tekikin vain seitsemän pitkää elokuvaa. Hänen elokuviaan olivat muun muassa löyhästi tositapahtumiin perustuvat "Panssarilaiva Potemkin" (1925) ja "Lokakuu" (1927). Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen 2. edustajakokous
Toisen edustajakokouksen seurauksena VSDTP jakautui kahtia. Molemmat osapuolet alkoivat pitää omia kokouksiaan, mutta 4.edustajakokouksessa ryhmittymät palasivat saman pöydän ääreen. VSDTP:n sisäinen hajaannus jatkui kuitenkin läpi puolueen olemassaoloajan. Monet menševikit liittyivät Venäjän vallankumouksen aikana bolševikkeihin, näistä merkittävimpinä muun muassa Lev Trotski ja Adolf Joffe. Toisen puoluekokouksen valinnat saattoivat kuitenkin seurata monia menševikkipuolen valinneita läpi elämän, esimerkiksi Stalin käytti Trotskin vuoden 1903 valintaa asettua menševikkien puolelle häntä vastaan myöhemmin 1920-luvun valtataistelussa. Ľudovít Štúr
Ľudovít Štúr (28. lokakuuta 1815 Uhrovec, Itävallan keisarikunta – 12. tammikuuta 1856 Modra, Itävallan keisarikunta) oli slovakialainen kielitieteilijä, poliitikko, toimittaja ja kustantaja. Hän oli 1800-luvun puolivälissä slovakian kansallisliikkeen johtavia hahmoja. Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue, lyh. VSDTP (, lyh. РСДРП, "RSDRP") perustettiin 1898 Minskissä yhdistämään Venäjän vasemmistoryhmät. Sen merkittävimpiä johtajia olivat Juli Martov, Georgi Plehanov, Lev Trotski ja Vladimir Lenin. Noi Trotski
Noi Abramovitš Trotski (; 27. maaliskuuta 1895 Pietari – 19. marraskuuta 1940 Leningrad) oli neuvostoliittolainen arkkitehti. Dmitri Medvedev
Dmitri Anatoljevitš Medvedev (, s. 14. syyskuuta 1965 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on Venäjän pääministeri. Hän oli myös Venäjän kolmas presidentti vuosina 2008–2012. Hänet valittiin 70,3 % kannatuksella presidentiksi Venäjän vuoden 2008 presidentinvaaleissa. Medvedev astui virkaansa 7. toukokuuta 2008 ja luopui virastaan 7. toukokuuta 2012. Sekä hänen edeltäjänsä että seuraajansa on maan nykyinen presidentti Vladimir Putin. Lev Lvovitš Tolstoi
Lev Lvovitš Tolstoi (, 1869 Jasnaja Poljana – 1945 Helsingborg) oli venäläisen kirjailija Leo Tolstoin poika. Hän oli itsekin kirjailija. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän asui Ruotsissa, missä jatkoi kirjoittamista ja harjoitti myös kuvanveistoa. Lev Lvovitš Tolstoi kuoli 18. lokakuuta 1945 Helsingborgissa. Lev Sedov
Sedov kuoli helmikuussa 1938 pariisilaisessa kunnallisessa sairaalassa umpisuolileikkausta seuranneisiin komplikaatioihin. Leikkaus oli suoritettu aiemmin venäläisten valkoisten emigranttien ylläpitämässä yksityissairaalassa, johon hän oli mennyt hoidattamaan umpisuolentulehdustaan. Kyseistä sairaalaa oli suositellut Sedovin ystävä Mark Zborowski, joka myöhemmin paljastui Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD:n agentiksi. Tämän vuoksi Sedovin kuolemaa on epäilty NKVD:n järjestämäksi murhaksi ja myös Trotski itse uskoi tähän. Zborowskin tiedetään tiedottaneen NKVD:lle Sedovin kirjautumisesta sairaalaan. NKVD:n apulaisjohtaja Pavel Sudoplatov myönsi myöhemmin muistelmissaan avoimesti olleensa vastuussa Trotskin salamurhan järjestämisestä vuonna 1940, mutta kiisti NKVD:n olleen osallisena Sedovin kuolemaan. Nikolai Tsvetkov
Nikolai Aleksandrovitš Tsvetkov (, s. 16. toukokuuta 1960, Moskovan alue, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa merkittävän osan "Uralsib" () finanssiyhtiöstä ja osuuden "Lukoil" () öljy-yhtiöstä. Victor Serge
Cotterill, D.J. (toim.): "The Serge Trotsky Papers: Correspondence and Other Writings Between Victor Serge and Leon Trotsky". Lontoo: Pluto Press, 1994. ISBN 07453 0515 6.
Gordon, Paul: "Vagabond Witness: Victor Serge and the politics of hope". Winchester: Zero Books, 2013.
Haberkern, Ernie: "The Politics of Victor Serge" "Against the Current", 142. Syys-lokakuu 2009. Viitattu 27.11.2018.
Greene, Doug Enaa: "Victor Serge: On the borders of victory and defeat". "Red Wedge". 5.10.2015. Viitattu 28.11.2018.
Riére, Jean: "Victor Serge: Biographical Note". "Marxists' Internet Archive". Huhtikuu 1976. Viitattu 28.11.2018.
Serge, Victor: "Memoirs of a Revolutionary 1901-1941". Lontoo: Oxford University Press, 1963.
Serge, Victor: "Revolution in Danger: Writings from Russia 1919–1921". Chicago: Haymarket Books, 2011.
Weissman, Susan: "Victor Serge: A Biography". Lontoo: Verso, 2001. Aleksandra Sokolovskaja
Aleksandra Lvovna Sokolovskaja (; 1872 – 8. maaliskuuta 1938 Alma-Ata) oli venäläinen marxilainen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolaisen valtiomiehen Lev Trotskin ensimmäinen vaimo. Dmitrii Mushketov
Dmitrii Ivanovich Mushketov (ven. Дми́трий Ива́нович Мушкетов) (19. maaliskuuta 1882 (G: 31. maaliskuuta) – 18. helmikuuta 1938) oli venäläinen geologi ja paleontologi, joka vangittiin ja teloitettiin Stalinin vainojen aikana väärennettyjen todisteiden nojalla. Vladimir Nabokov
Vladimir Vladimirovitš Nabokov (; 22. huhtikuuta 1899 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. heinäkuuta 1977 Montreux, Sveitsi) oli venäläis-yhdysvaltalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja perhostutkija. Hän kirjoitti urallaan useita romaaneja, runokokoelmia, novelleja sekä omaelämäkerran ja kirjallisuuskritiikkejä. Nabokovin tunnetuin teos on "Lolita". Leninismi
Leninismi on venäläisen Vladimir Leninin (1870–1924) ajatuksiin pohjautuva marxilainen poliittinen ja teoreettinen suuntaus. Käsitettä alettiin käyttää Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ja Kommunistisen internationaalin keskuudessa Leninin kuoleman jälkeen.
Leninismin tunnetuin ja levinnein suuntaus on marxismi-leninismi, josta kehittyi Neuvostoliiton ja sen johtaman kansainvälisen kommunistisen liikkeen yhteinen ideologia Stalinin aikana. Sisällöllisistä muutoksista huolimatta marxismi-leninismi käsitteenä säilytti asemansa Neuvostoliitossa aina valtion lakkauttamiseen asti. Toinen tunnettu leninismin suuntaus on trotskilaisuus, jolla tarkoitetaan Stalinin kanssa riitoihin 1920-luvulla ajautuneen Lev Trotskin ajattelun pohjalle syntyneitä suuntauksia. Myös jotkut vasemmistokommunistiset suuntaukset on laskettavissa leninismin piiriin. Lev Kamenev
Kamenev oli vuodesta 1902 naimisissa Lev Trotskin sisaren Olga Bronsteinin kanssa. Konrad Knudsen
Vuonna 1935 neuvostoliittolaisen vallankumousmiehen Lev Trotskin oleskelupa umpeutui Ranskassa. Trotski sai turvapaikan Norjasta silloisen oikeusministerin, myöhemmin YK:n pääsihteerin Trygve Lien kutsumana. Trotski asui taidemaalari Knudsenin kotona Norderhovissa Hønefossin lähellä. Vuonna 1937 Norjan hallitus määräsi Neuvostoliiton painostuksesta Trotskin kotiarestiin. Neuvostoliittolaisten virkamiesten kanssa käytyjen pitkien neuvottelujen jälkeen Trygve Lie määräsi Trotskin muuttamaan Norjasta Meksikoon. Toisen maailmansodan aikana Knudsen asui Ruotsissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän palasi Norjaan sodan jälkeen. Vladimir Lenin
Vladimir Iljitš Lenin (; yleensä V. I. Lenin), alkuperäiseltä nimeltään Vladimir Iljitš Uljanov, ( ) (22. huhtikuuta 1870 Simbirsk – 21. tammikuuta 1924 Gorki) oli venäläinen vallankumouksellinen, bolševikkipuolueen johtaja ja leninistisen ideologian perustaja. Mihail Lomonosov
Mihail Vasiljevitš Lomonosov (, 19. marraskuuta 1711 Demirovka, Arkangelin kuvernementti – 15. huhtikuuta 1765 Pietari) oli venäläinen kirjailija ja tieteilijä, joka vaikutti merkittävästi maansa kirjallisuudessa, koulutuksessa ja tieteessä. Häntä kutsutaankin joskus ”Venäjän Da Vinciksi”. Lev Aronin
Lev Solomonovitš Aronin (; 20. heinäkuuta 1920 Samara – 3. lokakuuta 1982 Moskova) oli neuvostoliittolainen shakinpelaaja. Hän oli ammatiltaan insinööri-meteorologi. Aronin saavutti kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1950. Hän osallistui shakin neuvostoliitonmestaruuskilpailuihin kahdeksan kertaa ja sijoittui neljännellä kerrallaan toiseksi puoli pistettä mestaruuden voittaneesta Paul Keresistä. Aronin jakoi ensimmäisen sijan venäjänmestaruuskilpailuissa vuonna 1952 ja voitti moskovanmestaruuden vuonna 1965. Lev Trotski
Maastakarkotuksen jälkeen Trotski eli maanpaossa aluksi turkkilaisella Prinkipon saarella lähellä Istanbulia, sillä kaupungissa asui paljon valkoisia venäläisiä, jotka eivät suhtautuneet vallankumouksen syrjäytettyyn johtohahmoon suopeasti. 18. helmikuuta 1929 Trotski anoi poliittista turvapaikkaa Ranskasta ja Saksasta. Hänen Turkista saamansa oleskelulupa umpeutui 1. toukokuuta 1929. Nikolai Podvoiski
Podvoiski erotettiin nuoruudessaan Tšernigovin pappisseminaarista vallankumouksellisen toimintansa vuoksi, minkä jälkeen hän opiskeli lakia Demidovin oikeustieteellisessä lyseossa Jaroslavlissa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen vuonna 1901 ja osallistui vuoden 1905 vallankumoukseen. Seuraavina vuosina hän oli useasti pidätettynä ja karkotettuna Siperiaan sekä välillä maanpaossa. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Podvoiskista tuli bolševikkipuolueen keskuskomitean alaisen sotilasorganisaation johtaja ja lokakuussa 1917 Pietarin sotilaallisen vallankumouskomitean johdon jäsen. Lokakuun vallankumouksen aikana hän oli yksi Talvipalatsin valtauksen johtajista. Välittömästi vallankumouksen jälkeen hänet nimitettiin Pietarin sotilaspiirin komentajaksi ja hän sai vastuulleen myös Kerenskin–Krasnovin kapinan torjumisen. Podvoiski oli ensimmäisessä kansankomissaarien neuvostossa sota- ja laivastoasiain kansankomissaarina aina maaliskuuhun 1918 asti, jolloin Lev Trotski tuli hänen tilalleen. Podvoiski johti myös puna-armeijan perustamista valmistellutta kollegiota. Vladimir Levenštein
Vladimir Iosifovitš Levenštein (, s. 1935) on venäläinen matemaatikko, joka on tutkinut informaatioteoriaa ja virheenkorjauskoodeja. Hänet tunnetaan etenkin Levenšteinin etäisyyden eli editointietäisyyden käsitteen kehittäjänä. Lev Kamenev
Leninin sairastuessa vuonna 1922 Kamenev oli kansakomissaarien neuvoston varapuheenjohtaja ja Leninin jäätyä syrjään päätöksenteossa Kamenev toimi hänen varamiehenään. Valtakamppailun käynnistyttyä vuonna 1923 Zinovjev, Kamenev ja puolueen pääsihteeriksi edellisenä vuonna heidän aloitteestaan valittu Stalin muodostivat troikaksi tai triumviraatiksi kutsutun epävirallisen johtoryhmän, jonka päätavoitteena oli estää Lev Trotskin ja tämän ympärille muodostuneen vasemmisto-opposition pääsy valtaan. Trotski ja vasemmisto-oppositio halusivat luopua kapitalismin ja markkinatalouden elementtejä sisältäneestä uudesta talouspolitiikasta eli NEP:stä, kun taas troikan edustama puolueen ”keskusta” kannatti sen jatkamista. Leninin kuoltua tammikuussa 1924 viime kädessä juuri Kamenev esti Stalinille kiusallisen Leninin testamentin julkistamisen pelastaakseen tärkeän liittolaisensa. Stalinin ajaessa lähinnä omaa asiaansa Zinovjev ja Kamenev muodostivat toisilleen loppuun saakka uskollisina pysyneen yhteistyökykyisen kaksikon. Kunnianhimoisen ja vaistoihinsa luottaneen Zinovjevin sekä varovaisen ja järjestelmällisen Kamenevin on sanottu täydentäneen toistensa ominaisuuksia.
Trotskin menetettyä asemansa vuoden 1925 alussa troikka hajosi Stalinin kääntyessä entisiä liittolaisiaan Kamenevia ja Zinovjevia vastaan. Kamenev pudotettiin lokakuussa 1925 politbyroon täysjäsenestä ehdokasjäseneksi ja häneltä vietiin Moskovan-puoluejohtajan tehtävä. Kesällä 1926 Kamenev ja Zinovjev liittoutuivat Trotskin kanssa, jolloin syntyi niin sanottu yhdistynyt oppositio. Sitä yhdisti Stalinin vastaisuus ja vaatimus puolueen sisäisen demokraattisen toimintakulttuurin palauttamisesta. Lokakuussa 1926 Kamenev menetti ehdokasjäsenyytensä politbyroossa ja Stalinin käydessä lopulliseen iskuun hänet erotettiin marraskuussa 1927 myös keskuskomiteasta. Joulukuun 1927 puoluekokouksessa Zinovjev ja Kamenev päättivät pelastaa uransa irtisanoutumalla kaikista aiemmista mielipiteistään. Heidät erotettiin puolueesta, mutta he saivat luvan hakea jäsenyyttään takaisin puolen vuoden koeajan jälkeen. Vasemmisto-oppositio (Neuvostoliitto)
Vasemmisto-oppositio oli Neuvostoliiton kommunistisessa puolueessa 1920-luvulla vaikuttanut ryhmä, joka arvosteli puoluejohdon politiikkaa ja varsinkin sitä tapaa, jolla uutta talouspolitiikkaa (NEP) tulkittiin Vladimir Leninin kuoleman jälkeen. Vasemmisto-opposition mielestä puolue oli poikkeamassa liikaa sosialismin periaatteista kapitalismin ja markkinatalouden suuntaan. Opposition johtajana pidettiin Lev Trotskia. Vallan itselleen keskittänyt puolueen pääsihteeri Josif Stalin vaiensi opposition 1920-luvun lopussa, mutta omaksui osittain sen taloudellisen ohjelman viisivuotissuunnitelmien muodossa. Lev Tihomirov
Lev Aleksandrovitš Tihomirov (; 31. tammikuuta 1852 Gelendžik – 16. lokakuuta 1923 Sergijev Posad) oli venäläinen vallankumouksellinen narodnikki, josta myöhemmin tuli monarkismin kannattaja. Pjotr Lavrov
Pjotr Lavrovitš Lavrov (, salanimi Mirtov, "Миртов"; 14. kesäkuuta 1823 Melehovo - k. 6. helmikuuta 1900 Pariisi) oli venäläinen anarkisti ja sosialistifilosofi. Hän palveli armeijassa ja opetti sotilasuransa jälkeen 1844 – 1866 matematiikkaa Pietarin sotilasyliopistossa. 
Lavrov kehitti radikaaleja näkemyksiä maaorjuuden ja yksinvallan päättämisestä, jotka johtivat lopulta hänen pidätykseensä ja karkotukseensa. Hänen kirjoituksensa muodostivat erilaisten vallankumouksellisten ryhmien ideologian teoreettisen pohjan. Alexander Dubček
Alexander Dubček (27. marraskuuta 1921 Uhrovec – 7. marraskuuta 1992 Praha) oli tšekkoslovakialainen poliitikko. Hän toimi Tšekkoslovakian kommunistisen puolueen ensimmäisenä sihteerinä ja maansa johtajana vuosina 1968–1969. Heti ensimmäisenä virkavuotenaan Dubček käynnisti muista itäblokin maista poiketen poliittisia uudistuksia, joiden luomaa vapaampaa ilmapiiriä kutsuttiin Prahan kevääksi. Seuraavana syksynä Neuvostoliitto ja muut Varsovan liiton maat miehittivät Tšekkoslovakian ja uudistukset peruttiin. Büyükada
Büyükada tunnetaan saarena jossa istanbulilaiset käyvät kesällä muun muassa lomalla. Neuvostoliittolainen poliitikko Lev Trotski asui saarella maanpaossa vuosina 1929–1933. Tolstoi (suku)
Tolstoi on vanha venäläinen kreivillinen aatelissuku, johon on kuulunut monia Venäjän historian merkkihenkilöitä. Tunnetuin heistä on 1800-luvun merkittävä kirjailija Lev (Leo) Tolstoi. Lev Trotski
George Orwellin toisen maailmansodan aikana kirjoittamassa, Venäjän vallankumousta satirisoivassa romaanissa "Eläinten vallankumous" (1945) esiintyvät siat Napoleon ja Lumipallo ("Snowball"), jotka taistelevat vallasta. Napoleonin esikuva on Stalin ja Lumipallon Trotski. Myös Orwellin romaanissa "Vuonna 1984" (1949) molemmat ovat esillä: romaanin Isoveljellä on Stalinin tunnuspiirteet ja Puolueen pettäneellä harhaoppisella Emmanuel Goldsteinilla Trotskin (Goldsteinia kuvataan ”pukinpartaiseksi juutalaiseksi”). Nimi Goldstein myös muistuttaa Trotskin alkuperäistä sukunimeä Bronstein. Lev Sedov
Trotskin asuessa maanpaossa Lev Sedovista tuli hänen sihteerinsä ja avustajansa. Hän toimi Trotskin heinäkuussa 1929 perustaman lehden "Bjulleten oppozitsiin" toimittajana ja kirjoitti useita isänsä näkemyksiä puolustaneita kirjoja. Sedov oli aktiivisesti mukana myös kansainvälisen trotskilaisten liikkeen kokoamiseksi luodun neljännen internationaalin perustamisessa. Hän meni naimisiin ranskalaisen trotskilaisen kommunistin Raymond Molinierin vaimon Jeannen kanssa, ja molemmat hylkäsivät samalla aiemmat puolisonsa. Sedov asui 1931–1933 Berliinissä ja vuodesta 1933 Pariisissa. Vuosien 1936–1938 Moskovan näytösoikeudenkäynneissä Sedovin väitettiin yhdessä isänsä kanssa johtaneen Neuvostoliittoon kohdistettua sabotaasi- ja terrorikampanjaa. Yhdysvalloissa kokoontunut epävirallinen vastatuomioistuin Deweyn komissio totesi heidät syyttömiksi. Lev Sedovin nuorempi veli Sergei Sedov oli jäänyt asumaan Neuvostoliittoon, jossa hänet vangittiin Stalinin puhdistuksissa 1935 ja teloitettiin lokakuussa 1937. Lev Trotski
Trotskin ollessa Meksikossa häntä vastaan tehtiin useita murhayrityksiä. 20. elokuuta 1940 espanjalaissyntyinen Neuvostoliiton tiedustelupalvelun lähettämä agentti Ramón Mercader oli Trotskin toimistossa Coyoacánissa. Hän oli esittäytynyt Trotskille kanadalaiseksi ihailijaksi "Frank Jacsoniksi". Mercader oli pyrkinyt Trotskin sihteerin avustuksella tämän puheille monta kertaa. Hän oli onnistunut salakuljettamaan murha-aseen, jäähakun, Trotskin tarkoin vartioituun toimistoon. Kun Trotski oli syventyneenä asiapapereihin kirjoituspöytänsä ääressä, Mercader löi Trotskia jäähakulla kuolettavasti päähän. Trotski ei kuitenkaan kuollut heti, vaan alkoi kamppailla voimakkaasti salamurhaajaansa vastaan. Trotskin henkivartijat saapuivat paikalle, mutta Trotski käski heitä jättämään Mercaderin henkiin, koska ”hänellä olisi tarina kerrottavanaan”. Vladimir Putin
Vladimir Vladimirovitš Putin (, s. 7. lokakuuta 1952 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen poliitikko, nykyinen Venäjän federaation presidentti ja entinen pääministeri. Häntä tukee Yhtenäinen Venäjä -puolue, jolla on enemmistö Venäjän parlamentissa. Alexander Dubček
Dubček nimitettiin Tšekkoslovakian kommunistipuolueen keskuskomiteaan vuonna 1955. Samana vuonna hän lähti opiskelemaan Moskovan poliittiseen instituuttiin, josta hän valmistui vuonna 1958. Puoluekoulun opetus oli tiukasti marxismi-leninismin viitekehykseen sidottua. Eriävistä mielipiteistä kerrottiin, mutta ne kaikki leimattiin ”vihamielisiksi” ja ”revisionistisiksi”. Lev Trotskin, Karl Kautskyn ja Rosa Luxemburgin kirjoituksista esitettiin sitaatteja vain niiden virheellisiksi osoittamisen vuoksi. Historian tapahtumien tulkinta vaihteli jatkuvasti puolueen linjan mukaan. Koulun kirjaston virallisissa luetteloissa ei ollut ainuttakaan Leniniä arvostelevaa teosta. Grigori Aleksandrov
Grigori Vasiljevitš Aleksandrov (, alun perin Grigori Vasiljevitš Mormonenko, ; 23. tammikuuta 1903 Jekaterinburg – 16. joulukuuta 1983 Moskova) oli venäläinen elokuvaohjaaja, joka teki harvinaisen pitkän uran. Hän aloitti elokuvauransa työskentelemällä Sergei Eisensteinin kanssa vuosina 1921–1925; yhteistyö huipentui klassikkoon "Panssarilaiva Potemkin" vuonna 1925. Aleksandrovista tuli Stalinin suosikkiohjaaja. Aleksandrov teki elokuvia vielä yli 70-vuotiaana vuonna 1974. Venäjän historia
Leninin kuoleman jälkeen 1924 puolueessa käytiin valtataistelu Lev Trotski, Nikolai Buharinin ja Josif Stalinin välillä. Stalin voitti Trotskin, hänen karkotuksensa jälkeen hän kääntyi kuitenkin maltillisia vastaan ottaakseen vallan puolueessa ja hallinnossa. Buharin teloitettiin osana Stalinin puhdistuksia 1938. Trotski pakeni maasta aluksi Turkkiin, ja sitten Meksikoon, jossa hänet murhattiin 1940. Leonid Kantorovitš
Leonid Vitaljevitš Kantorovitš (, 19. tammikuuta 1912 Pietari, Venäjän keisarikunta – 7. huhtikuuta 1986 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen taloustieteilijä ja vuoden 1975 taloustieteen Nobel-palkinnon saaja.
Hän sai palkintonsa yhdessä alankomaalaisen Tjalling Koopmansin kanssa myötävaikutuksesta resurssien optimaalisen allokaation teorian kehittämiseen.
Hän on ainoa palkinnon voittanut neuvostoliittolainen. Kantorovitš saavutti tuloksia myös matematiikan alla, erityisesti operaattoriteoriaan ja funktionaalianalyysiin liittyen. Funktionaalianalyysiin liittyvät K-avaruudet ja todennäköisyyslaskennassa käytettävä Kantorovichin metriikka on nimetty hänen mukaansa. Moskovan oikeudenkäynnit
Moskovan oikeudenkäynneistä ensimmäinen järjestettiin 19.–24. elokuuta 1936. Pääsyyttäjänä toimi Andrei Vyšinski ja päätuomarina Vasili Ulrih. Syytettyjä oli kuusitoista: Zinovjev, Kamenev, Ivan Smirnov, Grigori Jevdokimov, Vagaršak Ter-Vaganjan, Sergei Mratškovski, Ivan Bakajev, Jefim Dreitzer, Eduard Holtzman, Isaak Reingold, Richard Pickel, Valentin Olberg, Konon Berman-Jurin, Fritz David (Ilja-David Krugljanski), Moisei Lurje ja Natan Lurje. Heitä syytettiin ”terroristisen trotskilais-zinovjevilaisen vastavallankumouksellisen keskuksen” muodostamisesta. Syytettyjen väitettiin kuuluneen vuodesta 1932 alkaen Trotskin ulkomailta johtamaan salaliittoon, joka oli murhannut Kirovin ja suunnitellut Stalinin sekä muiden neuvostojohtajien murhia. Salaliittolaisten väitettiin myös vehkeilleen viisivuotissuunnitelmien romuttamiseksi sabotoimalla Neuvostoliiton maataloutta ja teollisuutta, esimerkiksi sekoittamalla meijerien voihin nauloja ja sairastuttamalla tuotantoeläimiä. Lisäksi heidän väitettiin myyneen Neuvostoliiton alueita natsi-Saksalle ja Japanille vastineena näiltä saamastaan avusta. Kuudestatoista syytetystä viisi oli turvallisuuspalvelu NKVD:n kätyreitä, joiden valheelliset tunnustukset kävivät todistusaineistosta myös muita vastaan. Trotskin ohella myös hänen poikansa Lev Sedov esitettiin yhtenä rikollisen salaliiton johtajista. Aleksandr Solženitsyn
Aleksandr Isajevitš Solženitsyn (; 11. joulukuuta 1918 Kislovodsk – 3. elokuuta 2008 Moskova) oli venäläinen kirjailija ja historioitsija. Erityisesti hänet tunnetaan Neuvostoliiton ojennustyöleirijärjestelmästä kertovista teoksistaan, joihin kuuluvat muiden muassa "Ivan Denisovitšin päivä" (1962), "Syöpäosasto" (1968), "Ensimmäinen piiri" ja "Vankileirien saaristo" (1973–1976). Hänen kuollessaan maailmassa oli myyty yli 30 miljoonaa hänen kirjoittamaansa kirjaa. Niitä oli käännetty noin 40 eri kielelle. Solženitsynille myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 1970. Lev Nikulin
Lev Veniaminovitš Nikulin (, oikea sukunimi "Olkonitski", Олькони́цкий; 20. toukokuuta 1891 Žitomir – 9. maaliskuuta 1967 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Neljäs internationaali
Neljäs internationaali oli venäläisbolševikki Lev Trotskin ja tämän kannattajien vuonna 1938 perustama kommunistien kansainvälinen yhteistyöjärjestö. Neljäs internationaali koki olevansa kolmantena internationaalina tunnetun Kommunistisen internationaalin (Komintern) parhaiden perinteiden jatkaja. Nykyään Neljännen internationaalin aatteellista perintöä puolustavat lukuisat eri kansainväliset järjestöt. Noi Trotski
Arkkitehdin 1930-luvun töille on ominaista hengeltään uusklassististen monumentaalipylväikköjen käyttö (mm. Moskovan ja Statšekin prospektien asuintalot sekä Taideaukion koulurakennus). Vuosina 1936–1941 Moskovan prospektin eteläosaan rakennettiin Trotskin suunnittelema massiivinen Neuvostojen talo. Vasemmisto-oppositio (Neuvostoliitto)
Leninin vuonna 1921 lanseeraama NEP-politiikka oli taloudellisesti menestyksekäs, mutta se ei koskaan ollut suosittu kommunistisen puolueen johdossa, koska sen pelättiin johtavan uuden porvariston syntyyn. Näkyvin kriitikoista oli jo Leninin eläessä Lev Trotski, jonka mielestä koko kansantalouden suunnittelu olisi pitänyt antaa keskitetysti Gosplanin käsiin ja teollisuuden kehittämiseen panostaa huomattavasti enemmän. Leninin jäätyä sairautensa vuoksi sivuun päätöksenteosta Trotski alkoi vuoden 1923 aikana arvostella entistä näkyvämmin puoluejohdon talouspolitiikassa tekemiä virheitä, joiden seurauksena teollisuustuotteiden hinnat olivat karanneet käsistä ja talonpojat alkoivat jälleen pantata maataloustuotteita niiden myymisen sijasta. Trotskin kritiikin innostamana puolueesta nousi esiin ryhmä, joka vaati NEP-politiikasta luopumista ja valtion roolin kasvattamista taloudessa. Osa puoluejohtajista pelkäsi Trotskin aloittaneen valtataistelun puolueen hallinnasta Leninin jälkeen, joten Grigori Zinovjev, Lev Kamenev ja pääsihteeri Josif Stalin muodostivat niin sanotun troikan, jonka päämääränä oli pysäyttää Trotskin eteneminen valtapelissä. Tämän jälkeen kiista laajeni talouspoliittisista erimielisyyksistä koskemaan myös Stalinin tapaa johtaa puoluekoneistoa, jota Trotskin kannattajat pitivät epädemokraattisena, byrokraattisena ja liian keskusjohtoisena. Ramón Mercader
Mercader sai pian tehtäväkseen murhata Lev Trotski, joka oli joutunut maanpakoon vuonna 1927 hävittyään valtataistelun Stalinille, mutta joka jatkoi Stalinin vastaista toimintaansa ja kirjoittelua ulkomailta käsin. Lokakuussa vuonna 1939 Mercader saapui väärillä henkilöpapereilla Meksikoon. Hänelle oli annettu kanadalainen passi nimellä "Frank Jacson" (painovirheineen). Mikalai Statkevitš
Mikalai Statkevitš (, , synt. 12. elokuuta, 1956 Ljadnon kylä, Slutskin piiri, Minskin alue) on valkovenäläinen, Valko-Venäjän oppositioon kuuluva poliittinen vanki. Hänellä valmistui insinööriksi sotilaselektroniikka pääaineenaan vuonna 1978 Minskistä, jatkoi sotilasuralla. Toimi sittemmin tutkijana (yli 60 julkaisua) ja opettajana sotiaskorkeakoulussa Minskissä, oli tuolloin sotilasarvoltaan everstiluutnantti. Liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, mutta erosi siitä neuvostojoukkojen Liettuassa vuonna 1991 käyttämien voimatoimien seurauksena. Vuonna 1993 hän vastusti kotimaansa liittoutumista niin, että valkovenäläiset sotilaat voisivat joutua ulkomaille sotaan. Tämän seurauksena hänet erotettiin armeijasta hieman ennen kuin hän ehti puolustaa tekniikan jatkotutkintoaan (kandydat tehnitšnyh navuk). Hän on ollut Valko-Venäjän oppositioon kuuluvan sosiaalidemokraattisen puolueen () puheenjohtaja vuodesta 1995-. Trotskilaisuus Suomessa
SKP keskusteli NKP(b):n sisäisestä tilanteesta vuodesta 1924 alkaen ja puoluejohto asettui kannattamaan Stalinin johtamaa enemmistölinjaa. SKP:n Otto Wille Kuusinen johti syyskuussa 1927 Kominternin kokousta, jossa Lev Trotski erotettiin järjestön toimeenpanevan komitean jäsenyydestä. Vuonna 1928 SKP ilmoitti päätöksessään, ettei sen riveissä ollut esiintynyt Trotskin kannattajia. Solomon Volkov
Solomon Moisejevitš Volkov (; s. 17. huhtikuuta 1944 Uroteppa, Leninabadin piirikunta, Tadžikistanin SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolaissyntyinen yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä ja tietokirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten "Dmitri Šostakovitšin muistelmien" toimittajana. Ukrainan vallankumouksellinen kapinallisarmeija
Denikinin joukoista saadun voiton jälkeen bolševikit kieltäytyivät tekemästä yhteistyötä Mahnon anarkistijoukkojen kanssa ja lähettivät kaksi Tšekan agenttia yrittämään hänen murhaansa kesäkuussa 1920. Samana vuonna puna-armeijan komissaari Lev Trotski aloitti terrorin ja määräsi tuhansia Mahnoa tukevia talonpoikia teloitettavaksi. Trotski veti puna-armeijan osastot pois eteläiseltä rintamalta, jolloin Krimillä olleet tsaarille uskolliset kasakat etenivät vapaasti Ukrainan eteläosiin. Trotski tarjosi mahnolaisille yhteistyötä uudelleen syksyllä 1920. Mahno allekirjoitti lokakuussa sopimuksen, joka sisälsi muun muassa Neuvosto-Venäjällä vangittujen anarkistien armahduksen. Pavel Sudoplatov
Sudoplatov liittyi jo nuorena ns. tsekisteihin, eli Tšekaan. Hänen johdollaan toteutettiin neuvostoemigrantti Lev Trotskin salamurha Meksikossa vuonna 1940. Tappotehtävän toteutti espanjalaissyntyinen Ramon Mercader, teräasetta käyttäen. Trotski ei kuollut heti, vaan myöhemmin vammoihinsa sairaalassa. Nuori Sudoplatov suoritti Ukrainassa myös itse eliminointi-tehtävän, salamurhaten vastavallankumouksellisen Jevhen Konovaletsin. Pavel Sudoplatov vietti myös Suomessa lyhyen aikaa vangittuna. Lev Deitš
Lev Deitš syntyi juutalaiseen kauppiasperheeseen. Hän opiskeli Kiovan kymnaasissa ja Baselin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Vuonna 1874 hän liittyi narodnikkeihin ja osallistui "Južnije buntary" (”Etelän kapinalliset”) -ryhmän toimintaan. Deitš ystävystyi terrorismia vastustaneiden Pavel Akselrodin ja Vera Zasulitšin kanssa. Tästä huolimatta hän osallistui ilmiantaja Nikolai Gorinovitšin murhayritykseen, joutui pidätetyksi, mutta onnistui välttämään tuomion. Noi Trotski
Trotski opiskeli Pietarin taideakatemiassa ja Toisessa polyteknisessä instituutissa, joista hän valmistui 1920-luvun alussa. Hän on suunnitellut Pietariin useita konstruktivistista tyylisuuntaa edustavia julkisia, teollisuus- ja asuinrakennuksia. Trotskin töitä Pietarissa ovat mm. Vasilinsaaren Sergei Kiroville nimetty kulttuuripalatsi (1931–1937), Kirovin piirineuvoston rakennus (1930–1935), Kiroville nimetty lihakombinaatti (1930–1935), sisäasiainministeriön rakennus Liteini-prospektilla (yhdessä Aleksandr Gegellon ja Andrei Olin kanssa, 1931–1932). Leonid Zakovski
Zakovski syntyi Rudbāržin kartanon mailla Kuurinmaalla ja vietti nuoruutensa Libaussa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja sen bolševikkisiipeen vuonna 1913. Hänet karkotettiin 1914 Aunuksen kuvernementtiin, mistä hän hankkiutui 1917 Pietariin ja osallistui siellä lokakuun vallankumoukseen. Zakovski palkattiin turvallisuuspoliisi Tšekaan jo sen perustamisen yhteydessä. Venäjän sisällissodan aikana hän johti Tšekan erikoisosastoja eri rintamilla ja oli sen jälkeen Tšekan seuraajan GPU:n paikallisjohtajana Podolskissa ja Odessassa. Vuosina 1926–1932 hän oli OGPU:n (ent. GPU) aluejohtajana Siperiassa ja muun muassa takasi pääsihteeri Josif Stalinin turvallisuuden tämän vuoden 1928 tunnetun Siperian-matkan aikana. Vuosina 1932–1934 Zakovski oli OGPU:n aluejohtajana Valko-Venäjällä ja syksyllä 1934 jonkin aikaa Valko-Venäjän neuvostotasavallan sisäasiain kansankomissaarina. Lev Psakhis
Lev Borisovitš Psakhis (, , s. 29. marraskuuta 1958 Krasnojarsk, Venäjä) on israelilainen shakin suurmestari, valmentaja ja kirjailija. Hän on syntynyt Siperiassa ja on kaksinkertainen Neuvostoliiton mestari. Lev Landau
Lev Davidovitš Landau (, 22. tammikuuta 1908 Baku, Bakun kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. huhtikuuta 1968 Moskova) oli juutalaistaustainen Neuvostoliitossa päätyönsä tehnyt teoreettinen fyysikko. Hän tutki mm. kiinteän olomuodon fysiikkaa, plasmafysiikkaa, ja hiukkasfysiikkaa. Hänen merkittävimpiä aikaansaannoksiaan ovat mm. diamagnetismin kvanttiteoria, jatkuvien faasimuutosten teoria (ns. Ginzburg-Landau-teoria), ferminesteteoria, supranesteiden teoria. Hänelle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1962 supranestemäisen heliumin ominaisuuksien tutkimisesta. Hän myös kirjoitti tunnetun kymmenosaisen kirjasarjan "Course of Theoretical Physics" yhdessä oppilaansa Jevgenij Lifšitsin kanssa. Trotskilaisuus
Toisen maailmansodan jälkeen syntyneitä yhteiskuntakokeiluja kuten Kiinan kansantasavaltaa ja itäeurooppalaisia "kansandemokratioita" Cliff piti myös valtiokapitalistisina. Esimerkiksi 1940-luvun lopun Neljäs internationaali, joka oli jo aikaisemmin erottanut Cliffin ja hänen kannattajansa järjestöstään, piti kyseisiä valtioita "epämuodostuneina työväenvaltioina", koska niissä ei koskaan ollut ehtinyt olla aitoa proletariaatin diktatuuria, kuten Venäjällä oli ollut 1917-1925, jonka jälkeen Neuvostoliiton järjestelmä rappeutui. Kominternin entisen pääsihteerin Josip Broz Titon ja generalissimus Stalinin vuoden 1948 välirikon jälkeen Jugoslaviaa pidettiin kuitenkin Neljännen internationaalin piirissä "työväenvaltiona", ei siis "epämuodostuneena työväenvaltiona". Vuonna 2003 poisti tunnetuin trotskilainen järjestö, ranskalainen Ligue Communiste Révolutionnaire ohjelmastaan käsitteen "proletariaatin diktatuuri". Lev Trotski
Valkokankaalla Trotskista nähtiin ensimmäinen fiktiivinen versio jo hänen elinaikanaan Sergei Eisensteinin elokuvassa "Lokakuu" (1927), mutta tämän jälkeen häntä ei nähty ainoassakaan lokakuun vallankumousta käsittelevässä neuvostoelokuvassa ennen destalinisaatiota ja Sergei Vasiljevin elokuvaa "Lokakuun päivinä" (1957). Päähenkilönä hänet on nähty Joseph Loseyn ohjaamassa, brittiläis-ranskalais-italialaisessa yhteistuotantoelokuvassa "Trotskin salamurha" (1972), jossa Trotskia näytteli Richard Burton. Useiden lähteiden mukaan Trotski olisi itse nähty näyttelijänä vuoden 1914 Vitagraph-elokuvassa "My Official Wife", mutta väite ei voi pitää paikkaansa, koska Trotski ei tuolloin vielä ollut Yhdysvalloissa.