Kuka oli Rudolf Nurejev?
Rudolf Nurejev
Rudolf Hametovitš Nurejev (, ; 17. maaliskuuta 1938 Irkutsk – 6. tammikuuta 1993 Pariisi) oli neuvostoliittolainen balettitanssija ja koreografi. Nurejevia pidetään yhtenä 1900-luvun kuuluisimmista tanssijoista muun muassa Vatslav Nižinskin ja Mihail Baryšnikovin rinnalla. Varsinkin hänen pitkiä loikkiaan ja nopeita käännöksiään on verrattu Nižinskiin.
Rudolf Nurejev
Kun AIDSia havaittiin Ranskassa vuonna 1982 Nurejev ei kiinnittänyt siihen paljonkaan huomiota vaikka hän oli homoseksuaali. Vuonna 1990 hän sairastui vakavasti ja hänet todettiin HIV-positiiviseksi. Nurejev kuoli vuonna 1993 Pariisissa 54-vuotiaana. Ivan Serov
Serov liittyi NKVD:hen, selvisi Stalinin puhdistuksista 1930-luvulla ja oli itsekin teloittamassa marsalkka Mihail Tuhatševskia. Hänen epäillään vastanneen myös Nikolai Ježovin teloituksesta. 1939 Serovista tuli Ukrainan NKVD-komissaari, jolloin hän murhautti tuhansia ukrainalaisia talonpoikia. Hän oli vastuussa myös Katynin joukkomurhasta Puolassa ja Puolan kotiarmeijan jäsenten karkotuksista Siperiaan. 1941 hän järjesteli myös balttien ja kaukasialaisten karkotuksia Siperiaan, ja kohosi sadistisen NKVD-johtaja Lavrenti Berijan lähimmäksi alaiseksi. Vuonna 1946 Serov oli mukana hirttämässä Neuvostoliiton johdon silmissä petturiksi ryhtyneen kenraali Andrei Vlasovin ja hänen lähimmät alaisensa Moskovassa. Serov tuli Berliiniin 1946 ja järjesteli siellä Itä-Saksan salaisen poliisin Stasin toimintaa. Hän toimi myös vastavakoilujärjestö Smeršin palveluksessa toisen maailmansodan aikana. Oscar Lindelöf
Oscar Ferdinand Lindelöf (28. elokuuta 1887 Helsinki – 15. kesäkuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja. Lindelöf kuvasi Venäjän tsaarin Nikolai II:n ainoan Helsingin vierailun vuonna 1915 vastoin sensuurin määräystä. Tuloksena oli kymmenen minuutin mykkäpätkä, joka on nykyisin yksi arvokkaimpia Yleisradion filmejä. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Livadian palatsissa 4. helmikuuta – 11. helmikuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset olivat sodan jälkeisen Euroopan tulevaisuus ja uuden maailmanjärjestyksen jako. Liittoutuneet sopivat kokouksessa seuraavaa: Neuvostoliitto suostuu Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen sillä ehdolla, että sille annetaan kolme ääntä: yksi Ukrainan SNT:lle, yksi Valko-Venäjän SNT:lle ja yksi koko Neuvostoliitolle.
Neuvostoliitolle annettiin oikeus Kuriilien saariin sekä Etelä-Sahalinin saaret, jotka Japani oli saanut haltuunsa vuoden 1904 sodassa). Lisäksi Neuvostoliitto sai oikeuden Mantsurian rautatiehen, joka kuitenkin jäi kiinalaisten hallintaan. Puolan itärajaksi tuli Curzonin linja. Puola sai alueita lännestä ja pohjoisesta. Neuvostoliitto suostui myöntämään Ranskalle oman miehitysvyöhykkeen niin Berliinissä kuin muuallakin Saksassa. Vyöhyke muodostettiin Yhdysvaltain ja Britannian miehitysvyöhykkeen maa-alueista. Saksan maksettaviksi tulevista sotakorvauksista sovittiin päättäväksi myöhemmin. Aleksei Rykov
Aleksei Ivanovitš Rykov (; 25. helmikuuta 1881 Saratov, Venäjä – 15. maaliskuuta 1938 Moskova) oli venäläinen vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän oli Kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja Leninin kuoleman jälkeen 1924–1929. Nikolai Nikolajevitš Romanov
Suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanov nuorempi (, 18. marraskuuta 1856 Pietari – 5. tammikuuta 1929 Antibes) oli venäläinen kenraali sekä keisari Nikolai I:n pojanpoika. Hän oli Venäjän armeijan ylipäällikkö itärintamalla Saksaa ja Itävaltaa vastaan ensimmäisen maailmansodan ensimmäisen vuoden ajan. Vladimir Fjodorov
Fjodorov oli taustaltaan sotilas ja puna-armeijan everstiluutnantti. Jätettyään sotilasuran hän työskenteli vuosina 1954–1989 virkailijana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) kansainvälisen osaston Suomen-osastolla. Hän opetteli suomen kielen. Vuosina 1967–1973 hän asui Suomessa ja toimi lähetystöneuvoksena Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystössä. Hänen tehtävänään oli valvoa Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) toimintaa. Lempinimellä "Roffi" tunnettu Fjodorov kuului Neuvostoliiton suurlähettiläs Aleksei Beljakovin ja SKP:n neuvostomielisen vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten tukijoihin. Fjodorov tuli myöhemmin tunnetuksi muun muassa kirjailijana ja toimittajana. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hänen artikkeleitaan julkaistiin runsaasti suomalaisessa "Tiedonantaja"-lehdessä. Fjodorov kirjoitti muistelmansa, jotka julkaistiin suomeksi vuonna 2001. Vladimir Jurkevitš
Vladimir Ivanovitš Jurkevitš (, 1885–1964) oli venäläinen laivasuunnittelija. Hän suunnitteli laivoja Venäjällä, Ranskassa ja Yhdysvalloissa. Hänen kuuluisin luomuksensa oli "S/S Normandie". Robert Nobel
Robert Nobel oli ollut pari vuotta merillä ja työskennellyt sitten isänsä tehtaassa Pietarissa. Hän muutti 1860-luvulla Suomeen ja perusti Helsingin lähistölle tehtaan valmistamaan uutta nitroglyseriini-räjähdysainetta. Robert Nobel palasi vuonna 1871 Pietariin. Vuonna 1873 hänen veljensä Ludvig Nobel sai Venäjän hallitukselta suuren kivääritilauksen ja hän lähetti Robertin hankkimaan kiväärien tukkeja varten pähkinäpuuta Kaukasuksen alueelta. Robert osti kuitenkin pähkinäpuun ostoon tarkoitetuilla 25 000 ruplalla pienen öljynjalostamon Bakun alueelta ja hän sai sitten Ludvigilta lisää rahaa jalostamon uudistamiseen ja laajentamiseen. Vuoteen 1876 mennessä Nobelin veljesten jalostamosta oli tullut Bakun johtava öjynjalostamo ja samana vuonna Nobel lähetti ensimmäisen valopetroolitoimituksen Bakusta Pietariin. Ludvig Nobel perusti vuonna 1879 Branobel-öljyhtiön (nimi oli lyhenne venäjän kielen sanoista "братьев Нобель", ""Nobel veljekset"") jossa hänen veljensä Robert ja Alfred olivat myös osakkaina. Nursultan Nazarbajev
Nazarbajev arvosteli tammikuussa 1986 Kazahstanin kommunistisen puolueen 16. puoluekokouksessa tiedeakatemian päällikkö Askar Kunajevia akatemian uudistusten keskeneräisyydestä. Puolueen pääsihteeri ja Askar Kunajevin veli Dinmuhamed Kunajev vei asian Moskovaan ja vaati Nazarbajevin eroa, kun taas Nazarbajevin kannattajat vaativat Kunajevin eroa. Gorbatšov jätti molemmat ilman paikkaa ja nimitti puolueen johtoon Venäjältä kotoisin olevan Gennadi Kolbinin, joka oli etnisesti venäläinen tai tšuvassi. Nimitys johti Alma-Atassa 17.–19. joulukuuta 1986 kolmipäiväisiin väkivaltaisiin mellakoihin, jotka tunnetaan nimellä "Jeltoqsan" (Желтоқсан, ). Levottomuudet olivat yksi ensimmäisiä merkkejä Neuvostoliiton kansallisuuspolitiikan epäonnistumisesta. Nazarbajev syrjäytti Kolbinin syyskuussa 1989. Nikolai Marr
Nikolai Marrin isä oli Kutaisin kasvitieteellisen puutarhan perustaja, skotlantilainen James Marr, joka yli 80-vuotiaana meni uudestaan naimisiin nuoren georgialaisnaisen kanssa. Nikolai vietti lapsuutensa Georgiassa ja kiinnostui vieraista kielistä opiskellessaan Kutaisin lukiossa. Vuonna 1888 hän valmistui Pietarin yliopiston itämaisesta tiedekunnasta, vuodesta 1891 lähtien työskenteli siellä lehtorina, vuodesta 1902 professorina ja vuodesta 1911 tiedekunnan dekaanina. Vuonna 1912 Marrista tuli Venäjän tiedeakatemian akateemikko. Vuosina 1918–1934 hän toimi Aineellisen kulttuurin historian akatemian johtajana, vuosina 1921–1934 perustamansa tiedeakatemian Jaafettisen instituutin (vuodesta 1931 Kielen ja ajattelun instituutti) johtajana, vuosina 1926–1930 nykyisen Venäjän kansalliskirjaston johtajana ja vuosina 1930–1934 Neuvostoliiton tiedeakatemian varapresidenttinä. Rudolf Eucken
Rudolf Eucken (5. tammikuuta 1846 – 15. syyskuuta 1926) oli saksalainen filosofi. Hän toimi professorina Jenassa 1874–1919. Teoksissaan Eucken esitteli idealistista filosofiaa. Hän sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon vuonna 1908. Rudolf Närjänen
Rudolf Närjänen (31. maaliskuuta 1941 Tuuteri – 26. helmikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen kansainvälisen tason kilpameloja. Hän osallistui useisiin lajin arvokilpailuihin. Parhaana saavutuksenaan hän itse piti kanadalaiskaksikon kuudetta sijaa Berliinin MM-kilpailuissa vuonna 1966. Hänen parinaan meloi myöhemmin jääkiekkovalmentajanakin tunnetuksi tullut Kari Mäkinen. Tokion olympiakisoissa 1964 kaksikko sijoittui yhdeksänneksi. Rudolf Hess
Rudolf Walter Rikhard Heß (yleensä Hess, 26. huhtikuuta 1894 Aleksandria, Egypti – 17. elokuuta 1987 Länsi-Berliini, Saksa) oli Saksan kansallissosialistisen puolueen varajohtaja ja vuoteen 1941 saakka kiistatta puolueen ja natsi-Saksan toiseksi tai kolmanneksi merkittävin henkilö Adolf Hitlerin ja mahdollisesti Hermann Göringin jälkeen. Hitler nimitti Hessin seuraajakseen vuonna 1939, mutta Hess menetti kaikki tittelinsä toukokuussa 1941 jäätyään liittoutuneiden vangiksi lennettyään yksin Skotlantiin neuvotellakseen rauhan Ison-Britannian ja Saksan välille. Nikolai Karpov
Nikolai Karpov oli Vehmaisten Urheilijoiden pelaaja-valmentaja kaudella 1967–1968 Suomensarjassa. Hänestä tuli ensimmäinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, joka siirtyi rautaesiripun taakse länteen. Kausi oli sensaatiomainen, sillä kauden päätteeksi tamperelainen kaupunginosajoukkue Vehmaisten Urheilijat nousi jääkiekon SM-sarjaan. Okkultismi
Rudolf Steiner, antroposofian luoja Mihail Muravjov (puna-armeijan komentaja)
Mihail Artemjevitš Muravjov (25. syyskuuta 1880 Burdukovo, Vetlužskin alue, Nižni Novgorodin kuvernementti – 11. heinäkuuta 1918 Simbirsk) oli venäläinen sotilas ja puna-armeijan komentaja, joka johti heinäkuussa 1918 lyhyeksi jäänyttä sotilaskapinaa. Rudolf Ray
Rudolf Ray (12. kesäkuuta 1884 Lappee – 14. kesäkuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja pääkonsuli. Hänet tunnetaan vuonna 1931 Helsingin Kaivopuistoon istutetun "Itsenäisyyden kuusen" lahjoittajana. Mihail Muravjov (puna-armeijan komentaja)
Muravjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi armeijaan vuonna 1898, osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja yleni vuoteen 1917 mennessä keisarillisen armeijan everstiluutnantiksi. Vasemmistososialistivallankumouksellisia kannattanut Muravjov ilmoittautui lokakuun vallankumouksen jälkeen uuden bolševikkihallinnon palvelukseen ja hänet nimitettiin välittömästi Pietarin sotilaskomentajaksi. Hän torjui marraskuussa 1917 vastavallankumouksellisen Kerenskin–Krasnovin kapinan, minkä jälkeen hän toimi sota-asiain kansankomissaari Vladimir Antonov-Ovsejenkon esikuntapäällikkönä tämän johtaessa sotaretkeä Donin alueelle kenraali Aleksei Kaledinin kasakka-armeijaa vastaan. Rudolf Söderberg
Rudolf Söderberg (1881 Lidköping – 24. heinäkuuta 1958) oli ruotsalainen lintutieteilijä. Etelä-Venäjän armeija
Kenraali C. G. E. Mannerheim, joka oli Nikolai Judenitšin aseveli Venäjän keisarillisen armeijan ajalta, pyrki vuonna 1919 saamaan Suomen presidentti Ståhlbergin liittymään Judenitšin Pietarin vastaiseen operaatioon. Mannerheimin ajatus oli, että Judenitš-yhteistyön avulla Venäjän valkoinen hallinto tunnustaisi Suomen itsenäisyyden, jolloin Suomen Entente-mielinen suuntaus vahvistuisi Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan. Lenin kirjoitti tuolloin päiväkirjoihinsa arvelevansa Pietarin kaatuvan, mikäli kenraali Mannerheim hyökkää Kannaksen suunnasta. Ståhlberg ei kuitenkaan suostunut ehdotukseen ja Lenin säilytti asemansa. Rudolf Molnár
Rudolf Molnár (14. elokuuta 1915 Budapest – 14. toukokuuta 2003 Turku) oli unkarilainen teologian tohtori joka asui vuodesta 1957 alkaen Suomessa. Hän oli kirkkoherrana sekä Unkarissa että Suomessa ja hän toimi myös unkarin kielen opettajana ja kääntäjänä. 1980-luku
Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev kuoli syksyllä 1982 sairastettuaan jo pitkään. Tämän jälkeen maata johtivat lyhyen aikaa Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko, jälkimmäinen vain vajaan vuoden. Mihail Gorbatšov nousi Neuvostoliiton johtoon 1985, ja hän oli maan viimeinen päämies vuoteen 1991 asti, jolloin Neuvostoliitto hajosi. Hänen uudistuspyrkimyksensä johtivat liennytykseen ja kylmän sodan päättymiseen mutta samalla Neuvostoliiton kommunistinen puolue menetti poliittisen valta-asemansa, mikä lopulta johti Neuvostoliiton hajoamiseen. Hajoamisen alkusoittoa oli Berliinin muurin murtuminen 1989. Saksan demokraattinen tasavalta eli Itä-Saksa katosi Euroopan kartalta heti vuosikymmenen vaihduttua. Grigori Zinovjev
Grigori Jevsejevitš Zinovjev (, oikea nimi Ovsel-Geršon Aronovitš Radomyslsky, tunnettu myös nimellä Hirsch Apfelbaum; 23. syyskuuta 1883 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen internationaalin eli Kominternin ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1919–1926 sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Leningradin-johtajana vuosina 1918–1926. Zinovjev oli yksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimmista johtajista Vladimir Leninin sairauden ja kuoleman aikoihin vuosina 1922–1925. Hän muodosti Josif Stalinin ja Lev Kamenevin kanssa puoluetta johtaneen troikan, jolla oli ratkaiseva merkitys Lev Trotskin ja vasemmisto-opposition syrjäyttämisessä. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 sekä Zinovjevin että Kamenevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Rudolf Hilferding
Rudolf Hilferding (10. elokuuta 1877 Wien, Itävalta – 11. helmikuuta 1941 Pariisi, Ranska) oli itävaltalaissyntyinen saksalainen poliitikko, sosialismin teoreetikko ja marxilainen taloustieteilijä. Hän oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) johtava teoreetikko Weimarin tasavallan aikana ja toimi kahdesti Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1923 ja 1928–1929. Hänen tieteelliseen työhönsä kuuluu useita vastauksia marxilaista taloustiedettä kohtaan esitettyyn kritiikkiin. Mihail Bakunin
Toukokuussa 1849 Bakunin oli Dresdenin kansannousun johtohahmo. Mukana olivat hänen lisäkseen myös muun muassa myöhemmin säveltäjänä maailmanmaineeseen noussut Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper. Epäonnistuneen kansannousun jälkeen Bakunin vangittiin Chemnitzissä ja tuomittiin yli vuoden vankeuden jälkeen kuolemaan. Tuomio kuitenkin muutettiin elinkautiseksi, jotta Bakunin olisi voitu viedä oikeuden eteen myös Itävalta-Unkarissa ja Venäjällä. Heinäkuussa 1850 hänet luovutettiin Itävallan viranomaisille, jotka 11 kuukauden vankilassaolon jälkeen langettivat Bakuninille toisen kuolemantuomion. Tämäkin muutettiin elinkautiseksi, ja toukokuussa 1851 hänet luovutettiin Venäjälle. Bakunin oli vangittuna aluksi Pietarissa sijaitsevassa Pietari-Paavalin linnoituksessa, josta hänet kolmen vuoden kuluttua siirrettiin Laatokan rannalle Pähkinälinnaan. Bakuninilla olisi ollut mahdollisuus vapautua allekirjoittamalla keisari Nikolai I:n vaatima tunnustus, mutta hän ei kuitenkaan suostunut siihen. Nikolain kuoltua vuonna 1855 keisariksi noussut Aleksanteri II suostui lopulta armahtamaan Bakuninin helmikuussa 1857 tämän äidin anomusten vuoksi. Vapauttamisen jälkeen Bakunin karkotettiin siperialaiseen Tomskin kaupunkiin, jossa hän vuoden kuluttua solmi avioliiton puolalaisen kauppiaan tyttären Antonia Kwiatkowskan kanssa. Vuonna 1859 Bakunin sai työpaikan kauppakomppaniasta Venäjän kaukoidän kuvernöörinä toimineen serkkunsa Nikolai Muravjov-Amurskin ansiosta ja pääsi muuttamaan Itä-Siperian pääkaupunkiin Irkutskiin. Se puolestaan mahdollisti vallankumouksellisen aktivismin jatkamisen, koska Bakunin pystyi nyt muun muassa harjoittamaan kirjeenvaihtoa. Aleksandr Ptuško
Ptuškon 1930-luvun töistä merkittävin on Neuvostoliiton ensimmäinen pitkä nukkeanimaatio "Uusi Gulliver" ("Novyi Gulliver", 1935), joka herätti huomiota myös ulkomailla. Jonathan Swiftin teokseen perustuvan elokuvan sankari on neuvostoliittolainen pioneeri Petja, joka matkustaa unessa lilliputtien maahan ja nostaa sen kansan kapinaan hallitsijoitaan vastaan. Petjaa esittävä näyttelijä on yhdistetty trikkikuvauksen avulla puoleentoistatuhanteen nukkehahmoon. Nukke-elokuvaa ja näyttelijöitä yhdistelee myös Aleksei Tolstoin satuun perustuva "Kultainen avain" ("Zolotoi kljutšik", 1939). Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
1970-luvulla Neuvostoliittoa johti Leonid Brežnev, jonka aikaa on muistettu pysähtyneisyyden kautena. Viimeistään 1970-luvulla Neuvostoliiton poliittinen elämä ummehtui täysin, toisinajattelijoita vainottiin, ja kommunistisen puolueen huipulla istuivat samat ukkoutuvat miehet. Korruptio levisi. Neuvostoliitossa kuoli peräkkäin muutaman vuoden sisällä kolme vanhan kaartin kommunistijohtajaa: Brežnev, Andropov ja Tšernenko. Sergei Uvarov
Uvarov toimi vuosina 1806–1810 diplomaattina, 1811–1822 Pietarin koulupiirin johtajana, 1832–1833 Venäjän apulaisopetusministerinä ja 1833–1849 opetusministerinä. Hän esitti vuonna 1833 keisari Nikolai I:lle kuuluisan raportin, jossa hän julisti, että Venäjän koulutuksen pohjana tulisi olla kolme periaatetta: ortodoksinen usko, itsevaltius ja kansallisuus ("narodnost"). Nämä kolme sanaa muodostuivat seuraavina vuosina suosituksi iskulauseeksi, jonka nimeen monet venäläiset tahot vannoivat, sillä ne kiteyttivät tuolloin vallinneen konservatiivisen ideologian. Opetusministerinä Uvarov toteutti monia taantumuksellisia toimenpiteitä, kuten vahvisti valtion oikeutta kontrolloida yliopistojen ja lukioiden opetusohjelmia sekä rajoitti aatelittomien oikeutta koulutukseen. Kaikesta huolimatta Venäjän koulutusjärjestelmä laajeni merkittävästi Uvarovin ministeriaikana, sillä varsinkin teknistä ja ammattikoulutusta lisättiin. Myös korkeakouluopetusta uudistettiin. K-19
1. helmikuuta 2006 entinen Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov esitti Norjan Nobel-komitealle, että K-19:n miehistölle tulisi antaa Nobel-palkinto sen 4. elokuuta 1961 tekemästä työstä, joka saattoi estää ydinsodan. Kapteeni Nikolai Zatejev palkittiin pokaalilla. Nikolai Markov
Nikolai Jevgenevitš Markov (tunnettu myös nimellä Markov II; 14. huhtikuuta 1866 Kursk, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 1945 Wiesbaden, Saksa) oli venäläinen oikeistoradikaali ja äärikansallismielinen poliitikko. Hän oli näkyvimpiä johtajia Venäjän kansan liitossa, joka oli mustina sotnioina tunnetun äärikonservatiivisen liikkeen tärkein järjestö. Markovia on kutsuttu Venäjän ”taantumuksen symboliksi”. Nikolai Tsvetkov
Nikolai Tsvetkov teki uransa 15 ensimmäistä vuotta ilmavoimissa upseerina ja soti tänä aikana Afganistanin sodassa. Hän teki tuttavuutta entisen armeijan upseerin Leonid Fedunin kanssa, joka suunnitteli valtiollisen öljy-yhtiö Lukoil yksityistämisen. Tsvetkov perusti "Nikoil" yrityksen yhdessä Lukoil johtajiston, kuten Vagit Alekperov, kanssa. Tsvetkovin avulla johtajisto sai itselleen pääosan Lukoilista. Vastalahjaksi Tsvetkoville annettiin merkittävä osuus öljy-yhtiön osakkeista. Myöhemmin Nikoilin rahoituspuoli liitettiin yhteen Venäjän viidenneksi suurimman pankin Uralsibin kanssa ja samalla koko finanssikonsernin nimeksi tuli Uralsib. Rudolf Steiner
Rudolf Joseph Lorenz Steiner (27. helmikuuta 1861 Donji Kraljevec, Itävalta-Unkari – 30. maaliskuuta 1925 Dornach, Sveitsi) oli itävaltalainen ajattelija ja sosiaalinen uudistaja, joka tunnetaan teosofian pohjalta rakentamansa esoteerisen maailmaselityksen ja -katsomuksen – antroposofian – luojana. Opin pohjana oli Blavatskyltä johdettu okkultistinen näkemys, että taivaankappaleet ovat sielullisia olentoja, näkyvän maailman takana on spirituaalinen todellisuus ja ihmisen jälleensyntymien ketju on karmallinen prosessi. Steiner omaksui vaikutteita myös saksalaisesta idealismista ja romantiikasta ja koki seuraavansa Goetheä. Opin pohjalta Steiner kehitti magiaa hyödyntävän biodynaamisen viljelyn, antroposofisen lääkinnän, spirituaaliseen kehitykseen tähtäävän harjoituksen eli eurytmian sekä steinerpedagogiikan. Steinerin tutkimusmenetelmää eli selvänäkemistä pidetään tieteellisestä näkökulmasta näennäistieteenä, kun taas sitä puolustavat luokittelevat sen laajennettuun tiedekäsitykseen. Alfred Nobel
Uutenavuotena 1879 Ludvig Nobel teki kustannusarvioinnin jäljellä olevien laajennusvaiheiden investointitarpeista. Hänen arviointinsa mukaan kustannukset olisivat vähintään muutama miljoonaa ruplaa. Ludvig Nobel päättikin ottaa yhteyttä dynamiitilla omaisuuttaan kokoavaan Alfred Nobeliin. Ludvig Nobel kehotti veljeään Alfred Nobelia saapumaan itse Bakuun, jossa hän voisi todeta öljyteollisuuden mahdollisuudet. Alfred Nobel kieltäytyi matkasta, mutta oli valmis sijoittamaan Ludvigin suunnitelmiin "ainakin pienehkön rahasumman", kuten hän itse asian ilmaisi. Samalla Alfred Nobel kehotti veljeään perustamaan osakeyhtiön. Ludvig Nobel suostui tähän ja toukokuussa 1879 uusi yritys sai nimekseen "Nobelin veljesten öljyntuotanto-osakeyhtiö". Sähkeosoite oli kuitenkin "Branobel", millä nimellä yritys tunnettiin yleisemmin. Rudolf Abel
Rudolf Ivanovitš Abel (, oik. William August Fisher; venäläisittäin Viljam Genrihovitš Fišer (); 11. heinäkuuta 1903 Newcastle-upon-Tyne – 15. marraskuuta 1971 Moskova) oli neuvostoliittolaisen tiedustelu- ja vakoilujärjestö KGB:n eversti. Hänen vanhempansa olivat tsaarin Venäjältä 1901 Englantiin paenneet vallankumoukselliset Heinrich ja Ljubov Fisher. Vuonna 1921 Fisher palasi vanhempiensa kanssa Moskovaan. Fisher työskenteli Venäjällä tulkkina ja puna-armeijan radiopataljoonassa, kunnes hänet värvättiin OGPU:n palvelukseen vuonna 1927. Vuonna 1948 Fisher siirtyi vakoojaksi Yhdysvaltoihin, missä hän käytti nimeä Emil Robert Goldfus. Aleksandr Kutepov
Kutepov asui vuodesta 1920 maanpaossa, ensin Turkissa, Bulgariassa ja Jugoslaviassa, ja vuodesta 1924 alkaen Ranskassa. Hän johti vuoden 1924 alusta lähtien Pariisista käsin monarkististen valkoisten emigranttien järjestön ROVS:n salaista tiedustelu- ja taisteluorganisaatiota, joka vastasi toimistaan suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitš Romanoville. Yrittäessään järjestää Neuvostoliittoon vastavallankumouksellisia terrori-iskuja Kutepovin tiedusteluorganisaatio sotkeentui 1920-luvun puolivälissä niin sanottuun Operaatio Trustiin, joka oli todellisuudessa neuvostotiedustelu OGPU:n luoma valejärjestö. Wrangelin ja Nikolai Nikolajevitšin kuoltua 1928 ja 1929 Kutepovista tuli koko ROVS:n virallinen johtaja. Vadim Fadejev
Vadim Ivanovitš Fadejev (; 25. joulukuuta 1917 – 5. toukokuuta 1943) oli neuvostoliittolainen taistelulentäjä ja hävittäjä-ässä. Kapteenin sotilasarvoisena hän taisteli 16. GIAP:ssa. Fadejev lensi aluksi I-16-konetyypillä sekä sittemmin Curtiss P-40 Kittyhawkilla ja P-39 Airacobralla. Fadejev kaatui vuonna 1943 saksalaisten Me 109 -parvea vastaan taistellessaan. Hän saavutti Neuvostoliiton sankarin arvon kaatumisensa jälkeen. Matalahyökkäyksistään tunnetun Fadejevin kutsutunnus ja lempinimi oli "Boroda" eli "Parta". Fadejev saavutti vähintään 20 (17+3) pudotusta ja toimi lentueen päällikkönä 16. GIAP:ssa. Leonid Andrejev
Andrejevin ensimmäinen novelli julkaistiin vuonna 1902 sanomalehdessä. Seuraavana vuonna ilmestyneet kaksi novellia herättivät Venäjällä suurta kohua, sillä niissä käsiteltiin raiskausta ja sukupuolitauteja. Vuonna 1904 ilmestynyt synkkä sotakertomus "Красный смех" (suom. "Punaista naurua") teki Andrejevista kuuluisan myös kansainvälisesti, ja kirjan 60 000 kappaleen painos myytiin heti loppuun. Venäjän-Japanin sodan vuoksi kirjan kuvaamat sodan kauhut olivat ajankohtaisia. Andrejevin teos ilmestyi heti seuraavana vuonna Suomessa kahtena eri käännöksenä, ja vuosina 1905–1918 ilmestyi 12 muunkin teoksen suomennokset, merkittävä osa työväenliikettä lähellä olevien tahojen kustantamina. Dmitri Pavlovitš Romanov
Suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš Romanov (; 18. syyskuuta 1891 Iljinskoje, Moskovan läh., Venäjän keisarikunta – 5. maaliskuuta 1941 Davos, Sveitsi) oli venäläinen aatelismies, joka parhaiten muistetaan Grigori Rasputinin murhasta vuonna 1916. Romanov oli Venäjän tsaarin Nikolai II:n serkku. Leonid Brežnev
Brežnev oli ollut liian nuori osallistumaan vallankumoukseen ja Vladimir Leninin kuoleman jälkeiseen valtakamppailuun, ja hänen aikanaan Josif Stalin oli ehdoton johtaja. Stalinin puhdistukset 1937–1939 avasivat nuorelle polvelle monia paikkoja puolueen ja valtion johdossa.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 Brežnev oli evakuoimassa monia tärkeitä tehtaita, ennen kuin Dnepropetrovsk joutui Saksan armeijan valloittamaksi 26. elokuuta. Monen puolueen alemman johtoportaan johtajan tavoin Brežnev määrättiin puna-armeijan joukko-osaston poliittiseksi komissaariksi. Ukrainan jouduttua yhä enenevässä määrin natsi-Saksan ja sen liittolaisten, Ukrainassa pääasiassa romanialaisten, haltuun, ei alueilta, joilta oli jouduttu vetäytymään, tarvittu neuvostoliittolaista siviilihallintoa ja puoluejohdolla oli yhteiskunnallista kokemusta. Nerses V
Nerses V (k. 13. helmikuuta 1857) toimi Armenian katolikoksena vuosina 1843–1857. Ennen valintaansa hän oli toiminut Bessarabian primaattina ja oli kunnostautunut monipuolisesti, kehittäen muun muassa koulutusta ja taloutta ja rakennuttaen, Olipa hän kunnostautunut jopa sodankäynnissä, ollen johtamassa yhdessä Venäjän armeijan kanssa Jerevanin vapauttanutta armenialaisosastoa. Nerses oli ensimmäinen katolikos, jonka valinnalle haettiin vahvistus Venäjän tsaarilta. Hänen virkaanvihkimyksensä järjestettiin 8. toukokuuta 1845 ja sen toimittamiseen osallistui neljätoista piispaa ja 111 pappia ja sitä seuranneelle juhla-aterialle osallistui 1950 henkeä. Vladimir Vetrov
Vladimir Ippolitovitŝ Vetrov () (10. lokakuuta 1932 – 23. tammikuuta 1985) oli neuvostoliittolainen sähköinsinööri, eversti ja vakooja, joka toimi Kylmän sodan aikana KGB:n sisällä kaksoisvakoojana koodinimellä Farewell. Eversti Vetrovin vuotamat asiakirjat vaikuttivat ratkaisevasti Neuvostoliiton romahtamiseen. Robert Nobel
Robert Nobelin isä oli ruotsalainen insinööri, keksijä ja teollisuusmies Immanuel Nobel. Hänen veljiään olivat Nobel-palkintojen perustaja Alfred Nobel ja Venäjän öljyteollsuuden perustajana pidetty Ludvig Nobel. Isä Immanuel Nobel muutti perheineen Ruotsista Venäjälle 1838 myydäkseen siellä keksintöjään muun muassa veden alla räjähtävää merimiinaa joka kiinnostikin Venäjän keisari Nikolai I:stä ja hän perusti vuonna 1842 Pietariin "Fonderies et Ateliers Mécaniques Nobel Fils" nimellä toimineen mekaanisen verstaan ja valimon. Nobelin tehdas sai Krimin sodan aikana 1853-1856 runsaasti tilauksia Venäjän hallitukselta ja tehtaassa työskenteli parhaimmillaan 1 000 työntekijää. Sodan päätyttyä tilaukset loppuivat kun uusi keisari Aleksantari II supisti sotilasbudjettia ja Immanuel Nobel joutui vuonna 1859 luovuttamaan tehtaan velkojilleen muuttaen sitten perheineen takaisin Ruotsiin. Hänen pojistaan Robert ja Ludvig jäivät kuitenkin Venäjälle. Ludvig Nobel
Vuonna 1862 Ludvig Nobel perusti omalla nimellään tehtaan joka alkoi menestyä kun Nobel onnistui hankkimaan sille suuria tilauksia Venäjän armeijalta. Nobel oli vuosina 1871–1880 Permin lähellä sijainneen Iževskin kruunun kivääritehtaan vuokraajana. Hän suunnitteli useita teollisuudessa käytettyjä työkoneita ja vaikutti merkittävästi Venäjän koneteollisuuden kehittymiseen. Vuonna 1873 Nobel sai Venäjän hallitukselta suuren kivääritilauksen ja hän lähetti veljensä Robertin hankkimaan kiväärien tukkeja varten pähkinäpuuta Kaukasuksen alueelta. Robert osti kuitenkin pähkinäpuun ostoon tarkoitetuilla 25 000 ruplalla pienen öljynjalostamon Bakun alueelta ja hän sai sitten Ludvigilta lisää rahaa jalostamon uudistamiseen ja laajentamiseen. Vuoteen 1876 mennessä Nobelin veljesten jalostamosta oli tullut Bakun johtava öjynjalostamo ja samana vuonna Nobel lähetti ensimmäisen valopetroolitoimituksen Bakusta Pietariin. Nobel perusti vuonna 1879 Branobel-öljyhtiön (nimi oli lyhenne venäjän kielen sanoista "братьев Нобель", ""Nobel veljekset"") jossa hänen veljensä Robert ja Alfred olivat myös osakkaina. Vuonna 1899 Branobel tuotti 17,7 prosenttia Venäjän öljystä. Vladimir Lundeqvist
Vladimir (Valdemar) Jalmarovitš Lundeqvist (; 6. tammikuuta 1885 Pietari, Venäjän keisarikunta – 11. tammikuuta 1920 Pietari, Neuvosto-Venäjä) oli suomalaista sukua ollut venäläinen eversti, joka palveli Venäjän sisällissodan aikana puna-armeijassa, mutta kuului salaa ”Kansallinen keskus” ("natsionalnyi tsentr") -nimiseen vastavallankumoukselliseen järjestöön. Hän toimi Pietarin puolustuksesta vastanneen 7. armeijan esikuntapäällikkönä vuonna 1919 kenraali Nikolai Judenitšin Luoteis-Venäjän armeijan uhatessa kaupunkia. Pjotr Tšaadajev
Pjotr Jakovlevitš Tšaadajev (; 7. kesäkuuta 1794 Moskova – 26. huhtikuuta 1856 Moskova) oli venäläinen filosofi ja käytännön poliitikko. Hän julkaisi teoksen "Filosofiset kirjeet", jotka kiellettiin Venäjällä. Hän sai kuitenkin julkaistuksi niiden ensimmäisen osan Teleskop-lehdessä. Hän kannatti ”ihmisrodun yleismaailmallista hyväksyntää”. Lehti lakkautettiin, sen julkaisija Nikolai Nadeždin karkotettiin pakkotyöhön ja Tšaadajev julistettiin hulluksi. Grigori Zinovjev
Zinovjev ei enää saanut takaisin aiempaa asemaansa. Hän toimi vuodesta 1928 vähäpätöisissä viroissa kulutus- ja elintarvikehallinnossa. Vuonna 1932 Stalin järjesti Zinovjevin ja Kamenevin uudelleen erotetuiksi puolueesta ja karkotetuiksi Siperiaan oikeisto-opposition tukijoina, mutta heidät armahdettiin vielä toukokuussa 1933 ja hyväksyttiin takaisin puolueeseen. Kun Sergei Kirov murhattiin joulukuussa 1934, Zinovjevin ja Kamenevin väitettiin olleen ”moraalisesti osallisia” tapahtuneeseen, joten heidät erotettiin jälleen puolueesta ja vangittiin. He tunnustivat syyllisyytensä saadakseen lievemmät tuomiot. Tammikuussa 1935 Zinovjev tuomittiin salaisessa oikeudenkäynnissä kymmenen vuoden vankeuteen ja Kamenev samassa yhteydessä viiden vuoden vankeuteen. Samassa yhteydessä yli 600 Zinovjevin entistä leningradilaista tukijaa karkotettiin Siperiaan.
Marraskuussa 1935 Zinovjevia, Kamenevia ja maanpaossa elänyttä Trotskia syytettiin julkisesti vakoilusta ulkovaltojen hyväksi. Kesäkuussa 1936 tuotiin esiin entistä jyrkempi väite ”trotskilais-zinovjevilaisen vastavallankumouksellisen blokin terroristisesta toiminnasta”. Zinovjeville ja Kameneville järjestettiin elokuussa 1936 uusi, julkinen oikeudenkäynti, joka tunnetaan ensimmäisenä niin sanotuista Moskovan oikeudenkäynneistä. Syytettyjä oli yhteensä 16, heistä viisi turvallisuuspalvelu NKVD:n agentteja, joiden valheelliset tunnustukset kävivät todistusaineistosta myös muita vastaan. Syytettyjen väitettiin muodostaneen salaisen terroristijärjestön, joka murhasi Kirovin ja suunnitteli Stalinin sekä muiden kommunistijohtajien murhia. Salaisessa tapaamisessa Stalin lupasi Zinovjeville ja Kameneville, että heidän sekä heidän perheidensä ja tovereidensa henki säästettäisiin, jos he tunnustaisivat oikeudessa. Zinovjev ja Kamenev tunnustivat tekaistut syytökset, mutta Stalin petti lupauksensa. Heidät tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin seuraavana aamuna. Lev Rudnev
Lev Vladimirovitš Rudnev (, 13. maaliskuuta 1885 Novgorod – 19. marraskuuta 1956 Moskova) oli neuvostoliittolainen arkkitehti ja yksi Stalinin ajan klassismin näkyvimmistä edustajista. Nikolai Burenin
Nikolai Jevgenevitsh Burenin (, tunnettu myös salanimillä "German Fedorovitsh", "German", "Neburenin" ja "Viktor Petrovitsh", 5. joulukuuta 1874 Pietari – 30. kesäkuuta 1962 Leningrad) oli venäläinen vallankumouksellinen, kirjailija ja pianisti. Hän kuului Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen ennemmistöläisiin eli bolševikkeihin ja vastasi puolueen taisteluosaston jäsenenä sen maanalaisista operaatioista. Sergei Šnurov
Sergei Vladimirovitš Šnurov (ven. Серге́й Влади́мирович Шну́ров, s. 13. helmikuuta 1973 Leningrad, Neuvostoliitto), lempinimeltään Šnur, on venäläinen rockmuusikko, näyttelijä, tv-kasvo ja kuvataiteilija. Hänet tunnetaan etenkin bändien Leningrad ja Rubl keulahahmona. Vladimír Novák
Vladimír Novák (2. helmikuuta 1904 – 28. huhtikuuta 1986) oli tšekkoslovakialainen hiihtäjä. Hän voitti hopeaa 4 kertaa 10 kilometrin viestistä MM-kisoissa 1933. Rudolf Tobias
Rudolf Tobias (29. toukokuuta 1873 Käina, Hiidenmaa – 29. syyskuuta 1918 Berliini) oli virolainen säveltäjä, urkuri ja kuoronjohtaja. Tobias on ensimmäinen virolainen ammattisäveltäjä. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa Rimski-Korsakovin alaisuudessa. Myöhemmin Tobias muutti Berliiniin ja sai Saksan kansalaisuuden. Itärintama (toinen maailmansota)
Kommunismi, toisin kuin kansallissosialismi, oli kansainvälinen liike, ja Neuvostoliiton oli onnistunut 1920- ja 1930-lukujen aikana rakentaa kominternin kautta laaja verkosto eri Euroopan maihin. Toisen maailmansodan aikana tämä valjastettiin tiedustelukäyttöön, minkä vuoksi Kremlin vakoilu oli koko sodan ajan saksalaista huomattavasti menestyksellisempää. Tärkeimmät tietolähteet olivat Sveitsistä käsin toimiva Lucy-koodinimellä tunnettu vakoilurengas, jota johti Saksasta pakolaisena maahan tullut Rudolf Roessler. Hänelle lähetti tietoja noin kymmenen Saksassa toimivaa vakoilijaa, joista osa oli armeijan upseereita. Merkittävimpänä tietolähteenä toimi ilmeisesti Hitlerin esikunnassa työskennellyt vakooja koodinimeltään Werther, jonka on myöhemmin arveltu olleen Martin Bormann. Sveitsin salainen poliisi pääsi lopulta sodan loppuvaiheessa vakoilurenkaan jäljille ja lopetti sen toiminnan, vaikka on myös viitteitä siitä, että rengas olisi toiminut yhteistyössä sveitsiläisten tiedusteluorganisaatioiden kanssa. Toinen keskeinen vakoilutietolähde oli Saksan Japanin suurlähetystössä työskennellyt Richard Sorge, koodinimeltään Ramsay, joka toimitti Kremlille tiedon muun muassa operaatio Barbarossan alkupäivämäärästä ja tiedon Japanin aikomuksesta hyökätä Pearl Harboriin, mikä mahdollisti puna-armeijan joukkojen vetämisen pois Kiinan vastaiselta rajalta Moskovan puolustukseen. Rudolf Wilhelm Österman
Rudolf Wilhelm Österman (26. maaliskuuta 1890 Valkeala – 22. toukokuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana oli yksi Turun punaisten johtohahmoja. Nikolai Pirogov
Nikolai Ivanovich Pirogov (25. elokuuta 1810 – 5. joulukuuta 1881) oli venäläinen tiedemies ja lääkäri, jota pidetään yleisesti yhtenä tärkeimmistä kenttäkirurgian kehittäjistä. Hän käytti ensimmäisenä eetteriä puudutukseen taistelukentällä ja tätä sovellettiin aina toiseen maailmansotaan asti. Hän toteutti ensimmäisenä tutkimusta puudutukseen liittyvistä kuolemantapauksista. Venäjän historia
1860–1880-luvuilla radikaalit tunnettiin yleisnimellä Narodnikit, ja he keskittyivät enimmäkseen talonpoikien asioihin, joita he kutsuivat nimellä narod ("kansa"). 1860-luvulla Nikolai Tšernyševski ehdotti, että Venäjä voisi siirtyä suoraan sosialismiin ohittaen kapitalistisen yhteiskunnan. Muita radikaaleja olivat anarkisti Mihail Bakunin ja hänen työtoverinsa Sergei Netšajev, jotka vaativat suoria toimia. Pjotr Tkatšev puhui marxismia vastaan väittäen että vallankumouksellisten täytyi toimia ennen kapitalismin kehittymistä. Nikolai Zatejev
Nikolai Vladimirovitš Zatejev (ven. Николай Владимирович Затеев) (30. kesäkuuta, 1926— 28. elokuuta 1998) syntyi Nižni Novgorodissä vuonna 1926. Hän kuoli vuonna 1998 Moskovassa. Nikolai Zatejev oli venäläinen sukellusveneupseeri. Aleksandr Afanasjev
Bibliografina sekä kirjallisuuden ja kansanperinteen tutkijana toimineen Afanasjevin päätyö on vuosina 1855–1864 ilmestynyt venäläisten kansansatujen kokoelma "Russkije narodnyje skazki", joka perustuu Venäjän maantieteellisen seuran kokoelmiin sekä Vladimir Dalin muistiinpanoihin. Vuonna 1859 ilmestynyt "Narodnyje russkije legendy" (”Venäläiset kansanlegendat”) joutui sensuurin kieltämäksi. Pilasatuja sisältävä "Venäjän kansan salattuja satuja" ("Russkije zavetnyje skazki") ilmestyi 1860-luvulla Genevessä ilman tekijän nimeä. Nikolai Jakovlev
Nikolai Jakovlev valmistui vuonna 1916 Moskovan yliopistosta. Hän kuului Filipp Fortunatovin koulukuntaan. Vuodesta 1920 lähtien hän johti Pohjois-Kaukasian kielten ja kulttuurien tutkimustyötä valistusasiain kansankomissariaatissa ja Neuvostoliiton kansojen kielten ja kirjallisuuden instituutissa. Jakovlev toimi myös Uuden kirjaimiston keskuskomiteassa. Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen hän työskenteli Moskovan idäntutkimusinstituutin ja Vieraiden kielten sotilasinstituutin professorina sekä Neuvostoliiton tiedeakatemian Kielen ja ajattelun instituutissa. Niin sanotun ”kielitieteellisen keskustelun” jälkeen vuonna 1951 Jakovlev erotettiin tehtävistään marrilaisena, minkä jälkeen hän sairastui ja luopui tieteen harjoittamisesta. Nikolai Gladkov
Gladkov toimitti yhdessä Georgi Dementjevin kanssa suurteoksen Neuvostoliiton linnuista "Ptitsy Sovetskogo Sojuza" vuosina 1951–1954. Uolevi Raade
Raateen vahvana työparina Nesteen luomisessa oli ensin pääministeri, vuodesta 1956 alkaen presidentti Urho Kekkonen. Kekkonen painosti poliitikot yhteisen hankkeen taakse, Raade puolestaan hoiti teollisuusyhteydet niin kotimaassa kuin ulkomaillakin. Neste oli alusta saakka hyvin kansainvälinen yritys. Sen tekniikka tuli pääosin USA:sta, raaka-aine Neuvostoliitosta ja rahat rakentamiseen muun muassa Ranskasta. Neste Oy:ssä tapahtuneen työnsä ohella vuorineuvos Raade toimi teollisuuden keskusliittojen, neuvottelukuntien ja 37:n yhtiön johtokuntien ja hallitusten jäsenenä tai puheenjohtajana. Nikolai Grigorjev
Grigorjev oli Moskovan mestari neljä kertaa: 1921, 1922, 1923–24 ja 1929. Hänen pelaajauransa kesti vuodesta 1910 vuoteen 1929. Hän hävisi pelit Aleksandr Alehinille (1915 ja 1919) ja Mihail Botvinnikille (1927) Rudolf Sirge
Rudolf Sirge (1904–1970) oli virolainen kirjailija. Hänen pääteoksensa on romaani "Maa ja rahvas" (1956, suom. "Maa ja kansa"), ja se kertoo Viron maaseudun tapahtumista 1940-luvulla. Aleksei Araktšejev
Araktšejev oli vanhoillinen, mutta hän hyväksyi maaorjuuden lakkauttamisen Baltian maakunnissa vuosina 1816–1819 ja pohti myös mahdollisuutta lakkauttaa maaorjuus asteittain koko valtakunnassa. Kaikki uudistukset hän toteutti säälimättömällä tehokkuudella, piittaamatta julmuuksista. Varojen säästämiseksi ja siihen saakka viljelemättömän maan viljelyskäyttöön saamiseksi luotiin vuodesta 1816 alkaen Araktšejevin valvonnassa laaja verkosto maanviljelyä harjoittaneita sotilassiirtokuntia, joihin sijoitettiin parhaimmillaan kolmasosa kaikista Venäjän vakinaisen armeijan joukoista, ja joissa sotilaiden oli tarkoitus ruokkia itse itsensä omalla maatyöllään. Ne sijaitsivat pääosin Etelä-Venäjällä sekä Novgorodin seudulla. Siirtokunnissa toteutettu ankara sotilaskuri nostatti kuitenkin kapinoita. Kun Nikolai I tuli hallitsijaksi vuonna 1825, Araktšejev sai eron kaikista viroistaan ja vetäytyi eläkkeelle. Hän asui sen jälkeen tiluksillaan Gruzinossa, jossa hänen kerrottiin kohdelleen maaorjiaan julmasti. Nikolai Popov
Nikolai Popov opiskeli Ust-Sysolskin opettajaseminaarissa ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Hän liittyi NKP:hen vuonna 1924, työskenteli puoluetehtävissä ja toimittajana. Hänen pääteoksiaan ovat vallankumousta edeltävää komilaista maaseutua kuvaavat näytelmät "Kodi myža?" (”Kenen on syy?”, 1923), "Olyštan da musa loö" (”Kunhan elät, niin totut”, 1923) ja "Čurka Nina" (”Äpärä-Nina”, 1928). Rudolf Virchow
Rudolf Karl Virchow (13. lokakuuta 1821 – 5. syyskuuta 1902) oli saksalainen patologi, lääketieteilijä, biologi ja poliitikko. Häntä pidetään yhtenä modernin patologian isänä. Rudolf Sykiäinen
Gunnar Rudolf Sykiäinen (26. toukokuuta 1924 Savotta, Inkeri – 30. joulukuuta 2005 Moskova) oli neuvostoliittolainen tiedustelumies, toimittaja, tulkki ja kirjailija. Neuvostoliitto
Neuvostoliitossa oli myös virallinen valtionpäämies, jonka valtaoikeudet olivat NKP:n keskuskomitean pääsihteerin oikeuksia pienemmät. Valtionpäämieheksi nimitettiin 1917–1938 neuvostokongressin toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajaa, vuodesta 1938 korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaa. Varsinainen presidentin virka otettiin Neuvostoliitossa käyttöön vasta toukokuussa 1989, jolloin Neuvostoliiton johtajan ja valtionpäämiehen virat yhdistettiin yhtenäiseksi presidentin viraksi. Vuodesta 1977 lähtien Leonid Brežnev toimi sekä kommunistipuolueen pääsihteerinä että valtionpäämiehenä, samoin hänen jälkeensä Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko sekä vuodesta 1988 lähtien Mihail Gorbatšov. 
Neuvostoliiton hallitusta johti ministerineuvoston puheenjohtaja, joka valittiin puolueen sisäisellä äänestyksellä. Neuvostoliiton historian aikana pääministerit vaihtuivat usein, eikä heillä ollut merkittävästi poliittista valtaa. Perustuslain mukaan ministerineuvoston ja sen puheenjohtajan tehtävänä oli toteuttaa puolueen päätökset. Eduard Uspenski
Eduard Nikolajevitš Uspenski (, 22. joulukuuta 1937 Jegorjevsk – 14. elokuuta 2018 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija. Hänen tunnetuimmat hahmonsa ovat Fedja-setä (Дядя Фёдор) eläinystävineen, krokotiili Gena (Крокодил Гена) ja Muksis (Чебурашка, "Tšeburaška"). Uspenskin lastenkirjoja on julkaistu yli 20 maassa. Ne ovat erityisen suosittuja Suomessa. Sergei Kamenev
Syyskuussa 1918 Kamenev nimitettiin sisällissodan itärintaman komentajaksi ylipäälliköksi siirtyneen Ioakim Vatsetisin tilalle, jolloin hän sai vastuun operaatioista Tšekkoslovakian legioonaa ja sittemmin amiraali Aleksandr Koltšakin valkoista armeijaa vastaan. Kamenev johti syksyllä 1918 puna-armeijan menestyksekästä etenemistä Volgalta Uralille ja valtasi 31. joulukuuta valkoisten entisen pääkaupungin Ufan. Koltšak valtasi menettämänsä alueet tilapäisesti takaisin vastahyökkäyksellään keväällä 1919, mutta Kamenev onnistui pysäyttämään hänen etenemisensä ja pakotti valkoiset perääntymään toistamiseen Uralin taakse. Kamenev erotettiin toukokuussa 1919 lyhytaikaisesti itärintaman komentajan tehtävistä ylipäällikkö Vatsetisin ja tätä tukeneen sotakomissaari Lev Trotskin toiveesta sotilasjohdon keskinäisten erimielisyyksien vuoksi, mutta Vladimir Lenin järjesti pian hänet takaisin aiempaan asemaansa. Kun Vatsetis vaati keskeyttämään menestyksekkään etenemisen itärintamalla, hänet erotettiin ylipäällikkyydestä ja Kamenev nimitettiin 3. heinäkuuta 1919 hänen tilalleen. Ylipäällikkönä Kamenev oli bolševikkipuolueen bolitbyroon ja vallankumouksellisen sotaneuvoston päätösten alainen, ja hänellä oli ajoittain erimielisyyksiä Trotskin kanssa. Kamenevin alkusyksystä 1919 etelärintamalle suunnittelema suurhyökkäys epäonnistui. Kun valkoisten offensiivit kaikilla rintamilla saatiin torjuttua, Kamenev saattoi lopulta johtaa bolševikit voittoon sisällissodassa, joka tosin jatkui valtakunnan itäosissa vielä useamman vuoden. Hänen ylipäällikkyyskaudelleen osui myös vuonna 1920 käyty Puolan–Neuvosto-Venäjän sota. Kamenev suunnitteli Puolaa vastaan suunnatun hyökkäyksen, jonka puolalaiset kuitenkin onnistuivat lyömään takaisin puna-armeijan komentajien tekemien taktisten virheiden vuoksi. Venäjä
Nikita Hruštšov nousi Neuvostoliiton johtoon Stalinin kuolemaa 1953 seuranneen valtakamppailun jälkeen. Hruštšov sanoutui jyrkästi irti stalinismista ja purki Stalinin henkilökultin. Ulkopolitiikassa alettiin puhua ”suojasäästä” ja ”rauhanomaisesta rinnakkaiselosta”. Neuvostoliitto pyrki saamaan entistä enemmän vaikutusvaltaa kolmannen maailman maissa. Kiinan kanssa ajauduttiin välirikkoon.
Hruštšovin aikana Neuvostoliitto laukaisi ensimmäisenä maana maata kiertävän satelliitin, joka tunnettiin nimellä Sputnik 1, ja venäläinen kosmonautti Juri Gagarin lensi ensimmäisenä ihmisenä avaruuteen kiertäen maapallon Vostok 1 -aluksessa vuonna 1961. Einar Runeberg
Runeberg oli Lappeenrannan kaupunginlääkärinä 1908–1914 ja vuonna 1906 perustetun Kauniaisten parantolan (Bad Grankulla) ylilääkärinä 1913–1923. Munuaistuberkuloosista kärsinyt venälinen poliitikko Aleksandr Kerenski oli vuonna 1916 hoidettavana Runebergin johtamassa Kauniaisten parantolassa. Keväällä 1917 maaliskuun vallankumouksen jälkeen Venäjän oikeusministeriksi noussut Kerenski yritti Runebergin kautta saada neuvotteluyhteyttä suomalaisiin aktivisteihin. Kerenski tapasikin 14. huhtikuuta 1917 Bad Grankullassa suomalaisten aktivistien lähetystön johon kuuluivat tohtori Yrjö Kajava, maisteri Erik Grotenfelt sekä ylioppilaat Vilho Setälä ja Kaarlo Ruuskanen. Aktivistien lähetystö ilmoitti Kerenskille jättämässään kirjelmässä jatkavansa politiikkaa, jonka tavoitteena oli Suomen täysi riippumattomuus. Andrej Rudnev
Andrej Dmitrijevitš Rudnev (; 1. maaliskuuta 1878 Pietari, Venäjän keisarikunta – 31. heinäkuuta 1958 Helsinki, Suomi) oli venäläissyntyinen suomalainen kielitieteilijä, pianisti ja musiikkipedagogi. Hän oli Pietarin yliopiston professori 1918, myöhemmin 1940–1947 hän oli Helsingin yliopiston venäjän kielen lehtori ja opetti Sibelius-Akatemiassa. Hän julkaisi tutkimuksia mongolien kielestä ja kulttuurista ja teki pianosovituksia orkesteriteoksista. Rudolf von Auerswald
Rudolf Ludwig Cäsar von Auerswald (1. syyskuuta 1795 Königsberg – 14. tammikuuta 1866 Berliini) oli saksalainen valtiomies, joka toimi Preussin pääministerinä vallankumousvuoden aikana kesäkuusta syyskuuhun 1848. Nikolai Romanov (urheilujohtaja)
Toisen maailmansodan jälkeen Romanov tuli suomalaisille tutuksi. TUL:n silloinen varapuheenjohtaja Yrjö Enne tapasi hänet muutaman kerran. M.m. toukokuussa 1946 Enne toimitti Romanoville Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n puheenjohtajan Sigfrid Edströmin kirjeen, joka mahdollisti Neuvostoliiton osallistumisen Oslossa kesällä 1946 järjestettyihin yleisurheilun EM-kisoihin. Jatkotapaamisissa neuvoteltiin m.m. TUL:n ja Neuvostoliiton välisten urheilusuhteiden järjestämisestä. Rudolf Bauer
Rezső (Rudolf) Bauer (2. tammikuuta 1879 Budapest – 9. marraskuuta 1932 Sósér) oli unkarilainen yleisurheilija. Hän voitti kiekonheiton olympiakultaa vuoden 1900 kisoissa Pariisissa olympiaennätyksellä 36,04. Robert Garrettin edellinen olympiaennätys koheni 6,89 metriä. Mihail Nikolajev
Nikolajev valmistui Omskin valtiollisesta eläinlääketieteellisestä instituutista vuonna 1961 ja työskenteli tämän jälkeen eläinlääkärinä Žiganskin raionin alueella (nykyinen Edjigeenin uluus. Vuosina 1961-1975 hän työskenteli Neuvostoliiton kommunistisen puolueen nuorisojärjestössä Komsomolissa. Vuosina 1975-1979 hän toimi Jakuuttien ASNT:n ministerineuvoston varapuheenjohtajana. Tämän jälkeen hän toimi Jakuuttien ASNT:n maatalousministerinä vuoteen 1985 asti. Sen jälkeen hän toimi maatalousteollisen kompleksin asioista vastaavana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Jakutian aluekomitean sihteerinä vuoteen 1989 asti. Joulukuussa 1989 Nikolajev valittiin Jakutian korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaksi ja huhtikuussa 1990 tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi. Moskovan oikeudenkäynnit
Moskovan oikeudenkäynneistä ensimmäinen järjestettiin 19.–24. elokuuta 1936. Pääsyyttäjänä toimi Andrei Vyšinski ja päätuomarina Vasili Ulrih. Syytettyjä oli kuusitoista: Zinovjev, Kamenev, Ivan Smirnov, Grigori Jevdokimov, Vagaršak Ter-Vaganjan, Sergei Mratškovski, Ivan Bakajev, Jefim Dreitzer, Eduard Holtzman, Isaak Reingold, Richard Pickel, Valentin Olberg, Konon Berman-Jurin, Fritz David (Ilja-David Krugljanski), Moisei Lurje ja Natan Lurje. Heitä syytettiin ”terroristisen trotskilais-zinovjevilaisen vastavallankumouksellisen keskuksen” muodostamisesta. Syytettyjen väitettiin kuuluneen vuodesta 1932 alkaen Trotskin ulkomailta johtamaan salaliittoon, joka oli murhannut Kirovin ja suunnitellut Stalinin sekä muiden neuvostojohtajien murhia. Salaliittolaisten väitettiin myös vehkeilleen viisivuotissuunnitelmien romuttamiseksi sabotoimalla Neuvostoliiton maataloutta ja teollisuutta, esimerkiksi sekoittamalla meijerien voihin nauloja ja sairastuttamalla tuotantoeläimiä. Lisäksi heidän väitettiin myyneen Neuvostoliiton alueita natsi-Saksalle ja Japanille vastineena näiltä saamastaan avusta. Kuudestatoista syytetystä viisi oli turvallisuuspalvelu NKVD:n kätyreitä, joiden valheelliset tunnustukset kävivät todistusaineistosta myös muita vastaan. Trotskin ohella myös hänen poikansa Lev Sedov esitettiin yhtenä rikollisen salaliiton johtajista. Rudolf Mössbauer
Rudolf Ludwig Mössbauer (, 31. tammikuuta 1929 – 14. syyskuuta 2011) oli saksalainen fyysikko. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1961 atomiydinten gammasäteilyn resonantin absorption tutkimuksista ja Mössbauerin ilmiön löytämisestä. Ludvig Nobel
Ludvig Nobel (27. heinäkuuta 1831 Tukholma – 12. huhtikuuta 1888 Cannes, Ranska) oli ruotsalais-venäläinen insinööri ja teollisuusmies jota pidetään Venäjän öljyteollisuuden perustajana. Hän otti ensimmäisenä maailmassa käyttöön öljyn kuljetuksen säiliölaivoissa ja rautateillä säiliövaunuissa. Kaarlo Kurki
Kaarlo Kurki (alk. Karl Edvard (Kaarlo Eetu) Limnell, myös Kaarlo Laurila, 4. heinäkuuta 1862 Tampere – 8. helmikuuta 1918 Kemi) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja, joka vaikutti muun muassa Rovaniemen Työväen Näyttämön johtajana. Näyttelijänä hän käytti aluksi ristimänimeään ja sen jälkeen taiteilijanimeä Kaarlo Laurila, kunnes vaihtoi viralliseksi sukunimekseen Kurki vuonna 1910. Rovaniemen punakaartin päällikkönä toiminut Kurki kuoli valkoisten teloittamana sisällissodan aikana vuonna 1918. Nikolai II
Nikolai II (, 18. toukokuuta 1868 Pietari – 17. heinäkuuta 1918 Jekaterinburg) oli Venäjän keisari, Puolanmaan kuningas ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1894–1917. Hän oli viimeinen hallitsija Romanovien hallitsijasuvussa, joka kaatui helmikuun vallankumouksessa 1917. Suomessa hänet tunnetaan helmikuun manifestin allekirjoittajana ja venäläistämistoimenpiteiden aloittajana. Hänen johdollaan Venäjä kärsi nöyryyttäviä tappioita muun muassa Venäjän–Japanin sodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa. Rauhanomaisten mielenosoitusten raa’an tukahduttamisen sekä Venäjän-Japanin sodan ja ensimmäisen maailmansodan runsaiden venäläistappioiden vuoksi Nikolai tunnettiin vastustajiensa keskuudessa myös nimellä Nikolai Verinen. Myöhemmin Nikolai vaimoineen ja lapsineen teloitettiin Leninin käskystä Venäjän sisällissodan aikana. Nikolai II:n isä ja edeltäjä oli Aleksanteri III. Venäjä
Eisenstein oli saanut oppinsa ohjaaja Lev Kulešovilta, joka oli uraauurtavien editointioppien kehittäjä ja opetti maailman ensimmäisessä elokuva-alan oppilaitoksessa, Moskovassa sijaitsevassa Valtion elokuvainstituutissa. Dziga Vertov taas kehitti kameran ja todellisen elämän suhdetta käsittelevän "kino-glaz"-teorian, jolla oli valtava vaikutus dokumenttielokuvien kehittymiselle. Sosialistisen realismin politiikka tukahdutti filmintekijöiden luovuutta, mutta myös rajoitusten alla tehtiin onnistuneina pidettyjä neuvostofilmejä, "Kurjet lentävät" ja "Vain neljä päivää". Leonid Gaidain 1960- ja 1970-luvuilla tekemät komediat ovat edelleen hyvin suosittuja. Vuonna 1970 valmistui Vladimir Motylin elokuva "Aavikon laki", joka aloitti ”osternina” tunnetun elokuvan lajin. Kosmonauteilla on tapana katsoa kyseinen elokuva ennen avaruuslentoja. Aleksandr Kutepov
Aleksandr Pavlovitš Kutepov (28. syyskuuta 1882 Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1930 laivassa Välimerellä) oli venäläinen kenraali, joka osallistui Venäjän sisällissotaan yhtenä valkoisen armeijan komentajista ja toimi myöhemmin vastavallankumouksellisen emigranttijärjestön Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) johdossa. Neuvostoliiton tiedustelupalvelu OGPU onnistui sieppaamaan hänet tammikuussa 1930 Pariisissa ja hän kuoli heidän vankinaan. Paavo Nurmi
Amerikkalaiset ihastuivat mieheen, jolla oli ”alhaisin pulssi, mutta korkein taksa”, ja antoivat hänelle lempinimien "Phantom" ("The Phantom Finn", aavesuomalainen). Presidentti Calvin Coolidge kutsui Nurmen tapaamiseen. Palattuaan Suomeen Nurmi sai presidentti Relanderilta Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin. Kiertueesta oli taloudellista hyötyä paitsi Nurmelle, myös hänen kotimaalleen, sillä yleisen käsityksen mukaan Nurmen juoksut vaikuttivat siihen, että Yhdysvallat myönsi Suomelle 400 miljoonan markan lainan. Leonid Sedov
Sedov laati toisen maailmansodan aikana niin sanotun Sedovin samankaltaisuusratkaisun. Hän oli Neuvostoliiton avaruusohjelman ensimmäinen puheenjohtaja ja julkaisi tiedon ohjelmasta 1955. Hän oli Kansainvälisen avaruuslentoyhdistyksen ("International Astronautical Federation", IAF) puheenjohtaja 1959–1961. Viime aikoihin asti on luultu, että Sedov oli Sputnik-hankkeen merkittävin taustavoima. Aleksandr Solženitsyn
Pääministeri Teuvo Aura suututti Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettilään Aleksei Beljakovin ilmaisemalla tälle tuoreeltaan lokakuussa 1970 ilonsa suuren neuvostokirjailijan Nobel-palkinnosta. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan Aura oli esittänyt onnittelunsa vilpittömässä mielessä tietämättä, millaisesta kirjailijasta oli Neuvostoliiton johdon kannalta kysymys. Auralle itselleen tästä ei koitunut erityisempiä seurauksia, koska Beljakov kutsuttiin kotiin alkuvuodesta 1971. Aleksei Batalov
Aleksei Vladimirovitš Batalov (; 20. marraskuuta 1928 Vladimir – 14. kesäkuuta 2017 Moskova) oli venäläinen näyttelijä. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijaksi vuonna 1976 ja Sosialistisen työn sankariksi vuonna 1989. Hänen tunnettuja roolejaan olivat muun muassa Boris elokuvassa "Kurjet lentävät" (1957) ja Georg elokuvassa "Moskova ei usko kyyneliin" (1979). Rudolf Holsti
Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteeri Boris Jartsev aloitti Holstin kanssa salaiset keskustelut huhtikuussa 1938. Jartsev sanoi Neuvostoliiton hallituksen olevan varma siitä, että Saksa valmisteli hyökkäystä Neuvostoliittoa vastaan, mihin kuului sivustaisku Leningradiin Etelä-Suomen kautta. Jartsevin aloitteeseen vaikutti ratkaisevasti Anschluss eli Itävallan liittäminen Saksan valtakuntaan maaliskuussa 1938, mikä Moskovan näkökulmasta merkitsi repeämää Neuvostoliiton läntisessä puskurivyöhykkeessä. Jartsev korosti, että hänen aloittamistaan keskusteluista ei saanut puhua kenellekään ulkopuoliselle, ei edes Neuvostoliiton suurlähettiläälle. Holsti hoiti tiedottamisen kuitenkin omalla tavallaan: hän kertoi asiasta pääministeri A. K. Cajanderille ja valtiovarainministeri Väinö Tannerille, mutta ei esimerkiksi puolustusministeri Juho Niukkaselle, puolustusneuvoston puheenjohtajalle marsalkka Gustaf Mannerheimille eikä puolustusvoimien komentajalle kenraali Hugo Östermanille. Presidentti Kyösti Kallio lienee saanut tiedon Jartsevin aloitteesta, mutta asiakirjoista ei ilmene, miten hän siihen reagoi. Lisäksi Holsti selosti keskustelujaan Jartsevin kanssa ruotsalaiselle virkaveljelleen Rickard Sandlerille ja Britannian Helsingin-suurlähettiläälle, mutta ei Suomen Tukholman-suurlähettiläälle J. K. Paasikivelle eikä Lontoon-suurlähettiläälle G. A. Gripenbergille. Näin Suomen Tukholman- ja Lontoon-suurlähettiläät joutuivat kiusalliseen tilanteeseen, koska heidän asemamaidensa ulkoministeriöt olivat paremmin perillä Suomen tilanteesta kuin he itse. Holstin tiedotustoiminta lisäsi epäluottamusta häntä kohtaan. Aleksei Badajev
Vuosina 1938–1943 Badajev oli Venäjän korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtaja. Alkoholismista kärsinyt poliitikko menetti virkansa nolattuaan itsensä Mongoliaan ja Tuvaan suuntautuneella valtiovierailulla. Vuodesta 1943 aina kuolemaansa saakka hän työskenteli valtion olutyhtymän johtajana. Lauri Näre
Lauri Alexander Näre (ent. "Nyman"; 31. heinäkuuta 1877 Pertteli – 23. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen sotilaskapellimestari, musiikkieverstiluutnantti (1942). Hän oli Viipurin Lauluveikkojen johtaja 1922–1927 ja Puolustusvoimien ylikapellimestari 1927–1944. Steinerkoulu
Rudolf Steiner oli itävaltalainen filosofi ja esoteerikko, jonka oppi pohjautui 1800-luvun lopun teosofiaan, saksalaiseen idealismiin sekä ruusuristiläisyyteen. Merkittäväksi vaikuttajaksi hän nousi 1900-luvun alussa irrottamalla saksankieliset teosofiset järjestöt kansainvälisestä teosofisesta liikeestä omaksi antroposofiaksi nimeämäkseen suuntaukseksi, joka tunnetaan nykyään lähinnä steinerkouluista mutta jota edustavat lisäksi biodynaaminen viljely ja antroposofinen lääkintä. Pariisin Turgenev-kirjasto
Kirjastossa kokoontuneeseen älymystöön kuuluivat Turgenevin lisäksi esimerkisi Ilja Repin, Ivan Bunin ja Mihail Osorgin. Lenin liittyi siellä kokoontuneiden vallankumouksellisten piiriin 1907. Turgenev järjesti 15. lokakuuta 1875 matinean, jossa oli läsnä merkittäviä Pariisissa asuvia venäläisiä kulttuurin parissa työskenteleviä, kuten Repin, Vasili Polenov, Mark Antokolski sekä Venäjän suurlähettiläs Nikolai Orlov. Tilaisuudessa saatiin kokoon 2 000 frangia kirjojen ostoon ja kirjaston vuokraan. Turgenev kuoli 1883, jolloin kirjasto nimettiin hänen mukaansa. Nikolai Burenin
Vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen jälkeen Burenin toimi aluksi opetusministeriön palveluksessa ja sen jälkeen Neuvostoliiton kaupallisena edustajana Suomessa vuosina 1920–1925 ja Saksassa 1925–1929. Venäjälle palattuaan Burenin työskenteli bolševikkien vallankumouksellista toimintaa käsittelevän arkistomateriaalin parissa, kunnes jäi eläkkeelle 1935. Hänen muistelmansa julkaistiin postuumisti vuonna 1967. Lisäksi Bureninilta ilmestyi muun muassa hänen Caprin vierailuaan sekä bolševikkien toimintaa käsittelevät muistelmateokset. Hän oli myös Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen. Näytösoikeudenkäynti
Neuvostoliiton kommunistipuolue aloitti Stalinin johdolla Moskovan oikeudenkäynnit vuonna 1937. Leningradin kommunistijohtaja Sergei Kirovin murha johti suureen näytösoikeudenkäyntiin. Toisen maailmansodan jälkeen näytöksiä toteutettiin NKVD:n avulla Itäblokin maissa. Itäblokin maiden syytetyt vietiin usein Moskovaan näytösoikeudenkäyntiä varten, kuten Puolan Armia Krajowa -vastarintajärjestön niin sanotussa kuudentoista oikeudenkäynnissä. Rudolf Slánskýn oikeudenkäynti oli yksi tunnetuimmista Itäblokin maissa tapahtuneista näytösoikeudenkäynneistä. Unkarissa järjestettiin László Rajkin näytösoikeudenkäynti vuonna 1949. Myös Romaniassa ja Bulgariassa käytiin poliittisia näytösoikeudenkäyntejä. Puolassa Krakovan kirkollisessa tuomioistuimessa järjestettiin stalinistinen näytösoikeudenkäynti katolisen kirkon pappeja vastaan vuonna 1953. Rikoksen tunnustaminen saatiin yleensä kiduttamalla syytettyä ennen oikeudenkäyntiä sekä uhkaamalla lähiomaisia ja perhettä. Tunnustus nauhoitettiin, ja jos syytetty poikkesi aikaisemmasta tunnustuksesta, oikeuden istunto keskeytettiin. Nikolai Jakovlev
Jakovlev oli huomattava kaukasialaisten kielten tutkija ja yksi foneemiteorian kehittäjistä. Hän johti Neuvostoliiton monien vähemmistökielten kirjaimistojen luomista. Hänet tunnetaan myös suunnitelmasta venäjän kielen siirtämiseksi latinalaiseen kirjaimistoon. Jakovlev kirjoitti laajat adygein, kabardin ja tšetšeenin sekä julkaisematta jääneet abhaasin ja inguušin kieliopit. Alfred Nobel
Karlsbergissa pidetyn näytöksen tuloksena selvisi, ettei ruudin ja nitroglyseriinin seos tuota pysyviä ominaisuuksia. Niinpä Nobelit palasivat laboratorioon jatkamaan räjähdysaineen kehittelyä. Alfred teki ahkerasti tutkimuksia apulaisenaan nuorin veljensä, 20-vuotias Emil. Alfred keksi pian ratkaisun. Hän panosti koeputken ruudilla, laittoi siihen sytytyslangan ja upotti tämän nitroglyseriiniä sisältävään astiaan. Räjähdykset onnistuivat hyvin. Kokeessa käytetystä koeputkesta tuli prototyyppi sytytysnallille, jota useat räjähdysaineasiantuntijat pitävät nykyäänkin Alfred Nobelin tärkeimpänä keksintönä. Lauri Näre
Näre aloitti sotilassoittajan uransa autonomian ajan asevelvollisessa sotaväessä, jossa hän palveli aliupseerina. Vuodesta 1899 hän opiskeli Helsingin musiikkiopistossa. Suomen sotaväen ja sen soittokuntien lakkauttamisen jälkeen hän oli Aleksei Apostolin perustaman Helsingin torvisoittokunnan apulaisjohtajana 1902–1918. Suomen itsenäistyttyä Näre toimi vuosina 1918–1927 Karjalan Kaartin Rykmentin soittokunnan kapellimestarina, kunnes siirtyi vuonna 1927 Apostolin tilalle puolustusvoimien ylikapellimestariksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1944. Aleksandr Zinovjev
Aleksandr Aleksandrovitš Zinovjev (; 29. syyskuuta 1922 Pahtino - 10. toukokuuta 2006 Moskova) oli venäläinen loogikko, sosiologi, kirjailija ja satiirikko. Logiikan alalla tekemänsä työn lisäksi Zinovjev tunnetaan erityisesti vuoden 1976 esikoisromaanistaan "Zijajuštšije vysoty" (Зияющие высоты, "Ammottavat huiput"), joka julkaistiin lännessä. Hän oli yksi näkyvimpiä Neuvostoliiton toisinajattelijoita ja kirjoitti neuvostoyhteiskuntaa kritisoivan satiirin "Homo Sovieticus" vuonna 1986. Richard Neutra
Richard Joseph Neutra (8. huhtikuuta 1892 Wien, Itävalta-Unkari – 16. huhtikuuta 1970 Wuppertal, Saksan liittotasavalta) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen arkkitehti. Neutra tunnetaan etenkin funktionalismin välittäjänä Euroopasta Yhdysvaltoihin. Neutran tunnetuimpiin rakennuksiin kuuluvat maastoa myötäilevät, keveärakenteiset huvilat, kuten Kaufmann House Palm Springsissä (1947) sekä Lowell House Los Angelesissa (1929).