Onko Huippuvuorilla jääkarhuja?
Jääkarhu
Jääkarhuja elää Venäjän pohjoisosissa, läntisessä ja pohjoisessa Alaskassa, Kanadan arktisilla alueilla, Grönlannissa, Huippuvuorilla ja Pohjois-Siperiassa. Vuonna 2017 jääkarhuja oli yhteensä arviolta 22 000–31 000 yksilöä, joista Kanadassa 60–80 prosenttia. Populaatioita on 19, joista yksi pienenee, kaksi kasvaa, seitsemän on vakaita ja yhdeksästä ei ole riittävästi tietoja. Huippuvuoret
Lähes jokainen asukas omistaa moottorikelkan ja jääkarhujen varalta aseen, yleensä metsästyskiväärin. Alkoholin myyntiä säännöstellään: kuukaudessa voi ostaa kaksi litraa väkevää viinaa ja 24 tölkkiä olutta. Viinin myyntiä ei kuitenkaan säännöstellä. Ravintoloissa ja virastotaloissa kävellään sukkasillaan. Huippuvuoret
Saarilla elää useita lintulajeja ja neljä maanisäkästä: idänkenttämyyrä, naali, huippuvuortenpeura ja jääkarhu. Saarilla lienee elänyt aikoinaan 10 000 huippuvuortenpeuraa ("Rangifer tarandus platyrhynchus"), mutta kanta hupeni vuosina 1860–1920 metsästyksen takia noin tuhanteen. Nykyään peuroja on 8 000, eivätkä petoeläimet eivätkä ihmiset vähennä kantaa merkittävästi. Esimerkiksi Aventdalenin populaatiossa Länsimaan saarella on satoja peuroja 150 neliökilometrin alalla. Kannanvaihtelut ovat voimakkaita: yhtenä vuonna peuroja saattaa olla 400, toisena 800. Jääkarhu
Yksi ihminen kuoli ja neljä loukkaantui vakavasti, kun jääkarhu hyökkäsi brittiläisen turistiryhmän kimppuun 5. elokuuta 2011 Van Postin jäätiköllä noin 40 kilometrin päässä Longyearbyenistä Norjan Huippuvuorilla. Edellinen vastaava tapaus sattui vuonna 1995, kun kaksi ihmistä kuoli jääkarhun kynsissä. Jääkarhut ovat surmanneet neljä ihmistä 40 viime vuoden aikana.
Villivuori
Pesimälinnusto edustaa tyypillistä karun rannikkoalueen lajistoa. Paikalla on pesinyt muun muassa kangaskiuru parhaimmillaan neljän parin voimin, isokäpylintuja, kulorastaita, töyhtötiaisia ja uuttukyyhkyjä useita pareja, sekä yksittäispareja teeri, pyy, palokärki, harmaapäätikka, käki, kehrääjä ja tiltaltti. Paikalla on pesinyt aikaisemmin myös metso ja huuhkaja. Huppusirkku
Huppusirkku ("Schoeniclus yessoensis") on itäaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Primorjen Venäjän Kaukoidässä, Japanin Honshun ja Kiushun saaret, sekä Kiinan Heilongjiangin maakunnan. Lajin populaation koko on 10 000–20 000 yksilöä. Muuttavana sitä tavataan Korean niemimaalla ja Kiinan itärannikolla. Willem Barents
Ensimmäisellä matkallaan vuonna 1594 hän löysi Novaja Zemljan, kolmannella matkalla vuonna 1596 Karhusaaren ja Huippuvuoret. Kolmannella matkallaan Barents kävi pohjoisempana kuin kukaan häntä ennen, saariryhmän pohjoisrannikolla, joka on leveyspiirillä 80° 11' N. Barents antoi Huippuvuorille nimen "Spitsbergen", mutta nykyisin se tarkoittaa norjaksi virallisesti vain pääsaarta, ja saariryhmän nimi on "Svalbard", jota nimeä viikingit olivat käyttäneet niistä jo aiemmin. Suomeksi kuitenkin koko saariryhmä on Huippuvuoret. Saarella on venäläisten kaivoskylä Barentsburg.
Kolmannella matkalla laiva juuttui jäihin ja Barents joutui jäämään talvehtimaan Novaja Zemljan rannikolle. Ravinnokseen ja lamppujen polttoaineeksi kaadettiin karhuja. Laiva ei irronnut jäistä alkuvuodesta 1597, joten miehistö lähti avoveneillä kohti Kuolan rannikkoa. Kaksitoista miehistön seitsemästätoista jäsenestä selviytyi, mutta Barents itse sairastui keripukkiin ja kuoli. Talvehtimispaikalle rakennettu talo löytyi vuonna 1871. Sieltä löytyi osa hänen päiväkirjastaan, joka nyt on Rijksmuseumissa Hollannissa. Karjuasema
Karjuasemalla elelee kymmeniä tai muutamia satoja siitoskarjuja jokainen omassa karsinassaan, jotta jopa lähes 400 kiloiset eläimet eivät pääse koettelemaan toistensa voimia. Kerran viikossa niiden luo tuodaan hyppypukki. Se on metallinen teline, joka on vuorattu pehmusteella ja päällystetty helposti pyyhittävällä vahakankaalla. Karju luulee pukkia emakoksi, joten se hyppää pukin päälle, ruiskauttaa siemennesteen keräysastiaan ja laskeutuu alas. Jäämerenhärkki
Pohjoismaissa jäämerenhärkkiä esiintyy Huippuvuorilla, Karhusaarella ja Jan Mayenilla. Alagaësia
Alueella elää viisi lajia, joita ei esiinny missään muualla. Feldunost on suuri vuohi, joita kääpiöt käyttävät ratsuinaan. Beorn, valtava karhu, joiden mukaan haltiat nimesivät vuoriston. Orik-kääpiö sanoo, että Beorvuorien oikea nimi on salaisuus, jota kääpiöt eivät jaa muiden rotujen kanssa. Shhrg on suuri susi. Nagra on suunnaton karju, joista kääpiöt tekevät herkullisia ruokia, vaikka niitä on metsästetty harvoin sen jälkeen, kun niistä tuli ilkeitä. Vuorilla elää myös fanghureja, jotka ovat sukua lohikäärmeille, vaikka ovatkin pienempiä, ketterämpiä ja väriltään likaisenvihreitä. Ne hyökkäävät saaliidensa kimppuun mielillään lamaannuttaakseen nämä. Yosemiten kansallispuisto
Yosemitessä elää esimerkiksi mustakarhuja, ilveksiä, peuroja ja pöllöjä. Lisäksi alueella elää myös pieniä nisäkkäitä, kuten jäniksiä ja oravia. Yosemiten viimeinen tunnettu harmaakarhu tapettiin vuonna 1920, eikä alueella enää ole harmaakarhuja. Myös esimerkiksi kaliforniankondori, joka oli yleinen vielä ensimmäisten eurooppalaisten saapuessa alueelle, on sittemmin hävinnyt Sierra Nevadan vuoristosta kokonaan. Tarhattujen lintujen palautus luontoon on aloitettu vuonna 2017. Luettelo One Piecen eläimistä
Suuri valkoinen karhu, joka vaeltelee saarella. Karhusta ei ole haittaa, jos sille kumartaa vaeltajien tervehdyksen. Napapaju
Napapajua on tavattu Suomestakin Käsivarren Lapin korkeilta tuntureilta ja hieman myös Inarin Raututuntureilta ja Luoteis-Utsjoelta. Napapaju viihtyy vaivaispajua kylmemmässä, eniten sitä on keskipaljakalla. Alimmat esiintymät Pohjois-Lapissa 800 metrissä merenpinnasta, ylimmät 1 325 metrin korkeudessa. Napapaju kasvaa muun muassa tunturipaljakan ravinteisilla kalkkipitoisilla lumenviipymillä, vuotomailla ja kallioilla. Esimerkiksi Huippuvuorilla napapajua kasvaa enemmän niin sanotulla keskiarktisella alueella, ei juurikaan polaariaavikoilla. Veiksel-jääkausi
Eri eläimet elivät eri vyöhykkeillä. Villamamuttikaan ei sietänyt kovin suurta kylmyyttä. Villihevonen kesti hieman enemmän kylmää kuin mammutti. Myskihärkä viihtyi hyvin kylmällä polaariaavikolla aivan mannerjään vieressä, alueella missä myös sudet pärjäsivät. Nykyään uhanalainen myskihärkä elää muun muassa Grönlannin pohjois- ja koillisosissa jäättömillä alueella. Peura viihtyi suhteellisen lämpimällä ala-arktisella alueella, joka vastaa nykyajan Grönlannin länsirannikkoa. Jääkarhu on ilmeisesti kehittynyt vasta viimeisimmän jäätiköitymisvaiheen aikana. Yellowstonen eläimistö
Karhuja Yellowstonen alueella elää noin tuhatkunta, josta noin puolet on mustakarhuja ("Ursus americanus") ja puolet harmaakarhuja ("Ursus arctos horribilis"). Mustakarhu elää lähinnä metsäalueilla ja metsien aukioilla, kun taas harmaakarhu asuu metsien lisäksi myös niityillä ja laaksoissa. Mustakarhu on kahdesta lajista käytökseltään rauhallisempi, ja suojatakseen itseään ja pentujaan vihollisilta se käyttää hyväkseen kykyään kiivetä puihin. Harmaakarhu on kooltaan noin puolestatoista kahteen kertaan mustakarhua suurempi, ja sen käytös on aggressiivisempaa. Huippuvuoret
Saarilla on revontulien tutkimukseen käytettyjä mittausasemia. Tammikuussa 2004 aloitti toimintansa kuituyhteys, jota naparadoilla kulkevien satelliittien maa-asemat käyttävät. Se kulkee Huippuvuorilta Harstadiin, ja sen pituus on 1 440 kilometriä. Aseman omistavat NASA ja NOAA. Saarille on varattu Internet-verkkotunnus codice_1, joskaan se ei ole käytössä.
Huippuvuorilla aloitti maaliskuussa 2008 toimintansa siemenholvi, jonne kerätään näytteitä maailman tärkeimpien maatalouskasvien lajikkeiden siemenistä. Kallioon on louhittu kolme säilytysholvia, joihin kulkee noin 120 metrin pituinen yhteystunneli. Holvien lämpötila jäähdytetään −18 asteeseen. Siemenpankin rakentamisen on kustantanut Norjan valtio, ja sen toiminnasta vastaa Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön ja useiden tutkimusjärjestöjen yhdessä perustama säätiö Global Crop Diversity Trust. Jääkarhu
Luonnossa jääkarhut elävät noin 30 vuotta, vankeudessa pidempäänkin. Vanhin oli Detroitin eläintarhan Doris (1948–1991), joka saavutti 43 vuoden ja kahdeksan kuukauden iän. Huippuvuoret
Alankomaalainen Willem Barents löysi Huippuvuoret vuonna 1596, ja saarista tuli tämän jälkeen suosittu valaanpyytäjien tukikohta. Barentsia ennen saarilla on saattanut käydä muitakin eurooppalaisia, mutta asiasta ei ole varmuutta. Islantilaisten annaalien mukaan viikingit saattoivat käydä Huippuvuorilla, mutta kirjoituksissa voidaan viitata myös muihin saariin. Varsinkin monissa norjalaisissa julkaisuissa viikinkien vierailua pidetään kuitenkin varmana, vaikka arkeologisia todisteita ei ole. Venäläiset arkeologit puolestaan uskovat, että Vienanmeren ympäristön pomorit saapuivat Huippuvuorille viimeistään 1500-luvulla. Tästäkään ei ole suoria todisteita, mutta pomorit lienevät ensimmäisiä, jotka asuivat Huippuvuorilla talven yli. Jogi-karhu (hahmo)
Jogi-karhun nimi pohjautuu amerikkalaisen baseball-pelaajan Yogi Berran nimeen. Muilta osin hahmo pohjautuu Art Carneyn esittämään hahmoon komediasarjassa "The Honeymooners". Jogi-karhun seikkailut tapahtuvat kuvitteellisessa "Jellystonen kansallispuistossa", joka on viittaus Yellowstonen kansallispuistoon. Hän useimmiten esiintyy sarkastisena ja sääntöjä rikkovana karhuna, joka pitää itseään tavallista karhua älykkäämpänä. Tämän ohella Jogi yrittää varastaa kansallispuistossa lomaa viettävien turistien eväskoreja. Jopa Alistair MacLean sijoittaa kirjaansa Jääasema Zebra maininnan sukellusveneen sairasosaston seinällä olevasta kuvasta, jossa Jogi sahaa ahkerasti pois viimeistä sanaa kyltistä ”karhujen ruokinta täällä kielletty”. Jogin yleisimpänä esteenä suunnitelmilleen on puistonvartija Smith, sekä hänen apulaisensa Tom Anderson. Mount Mitchell
Vuoren ympäristössä on havaittu 91 lintulajia, joista monet ovat yleisempiä Uudessa-Englannissa ja Kanadassa kuin Pohjois-Carolinassa. Sen rinteillä viihtyvät muun muassa amerikanhippiäinen, pikkukäpylintu ja röyhelöpyy ja huipun yllä lentää usein muuttohaukkoja. Vuorella talvehtii yhteensä kaksikymmentä lintulajia, esimerkiksi amerikannokkavarpunen ja tammipunavarpunen. Peukaloiset, tammitiaiset, tummajunkot ja muutamat muut muuttolinnut siirtyvät vuodenaikojen rytmissä ainoastaan vuorenrinnettä ylös tai alas. Harmaakarhu
Harmaakarhu eli ”grizzly” ("Ursus arctos horribilis") on karhun eli ruskeakarhun ("Ursus arctos") alalaji. Se on eurooppalaista ruskeakarhua suurempi kelta-ruskeahko karhu, joka elää läntisen Pohjois-Amerikan ylängöillä. Täikärpäset
Täikärpäsiin ("Hippoboscidae") kuuluu Suomessa 9 lajia. Ne ovat litteitä sitkeänahkaisia 6–8 millimetrin mittaisia verenimijöitä. Naaraat synnyttävät kerrallaan yhden täysikasvuisen koteloitumisvalmiin toukan. Täikärpäset ovat kaikki lämminveristen eläinten loisia, jotka ovat sopeutuneet elämään tietyllä isäntäeläimellä. Lintujen täikärpäsiä on Suomessa useita lajeja. Hevosen täikärpänen ("Hippobosca equina") oli Suomessa ennen yleinen, mutta kuuluu nykyään uhanalaisiin eläimiin. Lampaalla esiintyy lampaan täikärpänen ("Melophagus ovinus"). Ihmistäkin häiritsemässä muiden isäntien kärpäslajit saattavat vierailla satunnaisesti, mutta poistuvat pian havaittuaan virheensä. Tosin hirvikärpänen saattaa pistää ihmistäkin kipeästi ja voi aiheuttaa pitkällisiä tulehtuneita paukamia. Tiikeri
Taigan ja tropiikin suurten metsien lisäksi tiikeriä tavataan myös korkeiden vuoristojen rinteillä muun muassa Himalajalla. Kesäkuukausina ne saattavat kavuta jopa neljän kilometrin korkeuteen meren pinnasta. Saman rodun tiikereitä tavataan myös Kaakkois-Aasian suurella suistoalueella, Sunderbansilla, missä kasvaa paljon mangrovemetsää. Suuri alue on vuoksen aikana enimmäkseen murtoveden peitossa, mutta silti siellä elää varsin paljon tiikereitä. Karvakynsimö
Karvakynsimö esiintyy ainakin Huippuvuorilla, Grönlannissa ja Kanadan arktisessa osassa. Sen sijaan Siperian pohjoisrannikolla karvakynsimön lajiraja idänkynsimön ("Draba cinerea") kanssa ei ole yksiselitteinen. Huippuvuorilla karvakynsimö on melko yleinen ja kasvaa siellä kalkinsuosijana soraikoilla, tunturinrinteillä ja lintuvuorilla. Lauhanvuoren kansallispuisto
Hirvet syövät laella pihlajien ja haavan taimien latvustoja. Metsäjänis, orava ja näätä ovat metsien ympärivuotista peruslajistoa. Lauhanvuoren alueella liikkuu ajoittain saukkoja, ilveksiä, susia, karhuja ja liito-oravia. Liito-orava on priorisoitu laji. Alueella tavataan vuosittain ahmoja, ja niiden tiedettiin menneinä vuosikymmeninä jopa pesineen alueella. Alueen alkuperäiseen lajistoon kuuluva metsäpeura ollaan palauttamassa Lauhanvuoren luontoon. Ensimmäiset eläimet tuotiin totutustarhaan syksyllä 2017. Jokipojat
Vararikon jälkeen JoKP siirsi kaiken jääkiekkotoimintansa sisarseura Kiekko-Karhuille, millä nimellä Joensuussa jatkettiin taas 1. divisioonassa pikaisen 2. divisioonan vierailun jälkeen. Kaksi ensimmäistä kautta divarissa olivat uutta tulemista tehneelle joensuulaiselle jääkiekolle hyviä, kun Kiekko-Karhut oli heti mukana pudotuspeleissä. Kaudella 1996-97 alkusarjaa seuranneesta ylemmästä jatkosarjasta Kiekko-Karhut lähti pudotuspeleihin jopa piikkipaikalta, mistä muistona Joensuun jäähallin katossa roikkuu Kiekko-Karhujen logolla varustettu runkosarjan voittajan viiri. Kiekko-Karhut eteni SM-Liigan karsintasarjan ensimmäiseen vaiheeseen, jossa vastaan asettunut Kärpät kuitenkin pudotti Kiekko-Karhut, eikä joensuulaisjoukkue päässyt ottelemaan liigapaikasta Kalpaa vastaan. Lumilammas
Lumilammas ("Ovis nivicola") on Koillis-Siperian vuorilla elävä villi lammaslaji, joka on sopeutunut arktisiin oloihin. Lumilampaasta tunnetaan neljä alalajia, jotka elävät eri alueilla. Putorananan tasangolla laji elää yli 1 700 m:n korkeudessa, muualla yli 2 000 m:n korkeudessa. Lumilammas syö pääosin ruohoja, mutta myös jäkäliä, sammalia ja pajun versoja. Korvatunturi
Korvatunturi on myyttinen paikka, jonka korkeimman huipun Suomen-puoleisessa rinteessä Joulupukin ja puolisonsa Joulumuorin sekä joulutonttujen sanotaan asustavan. Myytti syntyi, kun Markus Rautio eli Markus-setä kertoi Lastentunti- radio-ohjelmassaan Yleisradiossa 1927 Pukin asuinpaikan. Högnäs
Bodominjärven ja soistuneen Matalajärven lisäksi alueella on vain vähäisiä pelto-ojia. Bodominjärven etelärannalla on laajahko metsäalue. Högnäsin alueella liikkuu paljon villieläimiä, kuten hirviä, peuroja, rusakoita, kettuja ja supikoiria. Ollaksen pelloilla näkee myös paljon muuttolintuja syksyisin. Matalajärvi on suosittu paikka lintuharrastajien keskuudessa, sillä siellä näkee paljon erilaisia lintuja. Järven rannalla sijaitsee lintutorni, josta voi helposti käydä katsomassa lintuja. Lintutornille pääsee Margretebergin kautta. Huilukorppi
Huilukorppi ("Strepera graculina") on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu. Tallinnan eläintarha
Eläintarhassa on näytteillä esimerkiksi norsuja, sarvikuonoja, jääkarhuja, simpansseja, tiikereitä, krokotiileja, kotkia ja muita suuria eläimiä. Tarhassa on myös erilliset tropiikkitalot ja norsutalo, joissa molemmissa, myös jälkimmäisessä on paljon erilaisia matelijoita. Eläintarha osallistuu aktiivisesti eri eläinlajien suojeluohjelmiin, kuten esimerkiksi amurinleopardin ja vesikon suojeluun. Vallen kalliopiirrokset
Kohde Valle 2 sijaitsee noin 60 metriä leveällä ja 2 metriä korkealla silokalliolla, joka viettää alas etelään 60 asteen kulmassa. Kuvakentästä erottuu vain kaksi kuviota, jotka esittävät karhua (2,26 × 1,26 metriä) ja sen itäpuolella olevaa peuraa (2,0−2,5 m leveä). Peura erottuu nykyään niin heikosti, että se luokitellaan tunnistamattomaksi maaeläimeksi. Kuviot on piirretty kallioon hiomalla sen pinta sileäksi ja vaaleaksi 2−2,5 cm leveillä viivoilla. Sekä Helge Gjessing että Hesjedal ovat sitä mieltä, että karhu on nimenomaan jääkarhu. Lumihaikara
Lumihaikaroita elää Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Lajin kannankehitys on kasvava ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Harhailijoita on tavattu Isossa-Britanniassa ja Islannissa. Luolakarhu
Luolakarhut ovat melko harvinaisia luolamaalausten aiheena. Tämä saattaa johtua siitä että ihmiset välttelivät sitä, tai sitten näiden kahden lajin elinalueet eivät olleet samat. Neandertaalien on väitetty palvoneen luolakarhuja. Muutamista neandertaalien muinoin asuttamista luolista Sveitsistä, Ranskasta ja Italiasta on löydetty luolakarhun luita, jotka on aseteltu tietyin tavoin. Tunturiarho
Tunturiarhoa tavataan Norjan ja Suomen itäosista Venäjälle Novaja Zemljalle saakka sekä Grönlannin itäosissa ja Huippuvuorilla. Suomessa lajia tavataan ainoastaan Kuusamossa ja Sallassa. Urpo ja Turpo
Urpo ja Turpo ovat Hannele Huovin kirjoittamassa lastenkirjasarjassa esiintyvät leikkikarhut. Urpo on harmaa ja töpöhäntäinen ja pitää kukkasista. Turpo on pieni ja ruskea, hurjapäinen seikkailija. Karhut asuvat vihreän talon yläkerrassa lastenhuoneessa. Samassa talossa asuvat myös vanhemmat sekä Poika, Tyttö ja Vauva. Karhujen nimet ovat lähtöisin Hannele Huovin pojan Kuisman leikkikarhuista, joiden nimiksi poika ilmoitti Urpo ja Turpo. Nämä kaksi olemassa olevaa leikkikarhua ovat edelleen tallessa Hannele Huovin työhuoneessa. Euophrys omnisuperstes
Euophrys omnisuperstes on Himalajan vuoristossa elävä hyppyhämähäkkeihin kuuluva hämähäkki. "E. omnisuperstes" elää kaikista eläimistä korkeimmalla ja niitä on löydetty jopa 6 700 metrin korkeudelta merenpinnasta ja Mount Everest vuorelta. Sen ainoa ravinnonlähde ovat muut hyönteiset, joita tuuli tuo alemmilta alueilta. Huippuvuortenunikko
Huippuvuortenunikko ("Papaver dahlianum" ssp. "polare") on levinneisyydeltään arktinen unikko, joka on napaunikon ("Papaver dahlianum") alalaji. Sitä tavataan Huippuvuorilla ja Karhusaarella, napaunikko kasvaa lähialueella myös Grönlannissa ja pohjoisimmassa Norjassa Varangin niemimaalla. Sitä pidetään Huippuvuorten symbolina. Huippuvuortenunikko on 5-10 cm korkea kasvi. Sen kukka on 2–4 cm läpimitaltaan. Tundra
Tundran eläinlajien määrä on pieni, mutta saman lajin yksilöitä on joskus suuria määriä, varsinkin pienten eläinten edustajia. Tundran eläimillä on paksu turkki ja lyhyet ruumiinosat. Kaikkein kylmimmän tundran eläimistöä ovat jääkarhu, myskihärkä, ohutsarvilammas, piiskujänikset ja napajänis sekä linnuista rannoilla lokit ja kihut. Hieman tai melko lämpimämmässä viihtyvät riekko, kojootti, sopulit, naali, karibu, tunturikihu, myyrät, sorsat, hanhet ja kodiakinkarhu. Lämpimimmän tundran lajeja ovat susi, karibu, jänikset, kuikka, joutsenet ja kahlaajat. Lumikurki
Lumikurki pesii Sahan tasavallan ja Länsi-Siperian alueella. Se on pitkän matkan muuttolintu. Itäiset populaatiot talvehtivat Jangtsejoella Kiinassa, keskimmäiset Keoladeon kansallispuistossa Intiassa ja läntiset keskisessä Iranissa. Lumikurjet elävät suomailla, jossa ne syövät vesikasveja. Huippuvuoret
Huippuvuorilla asuu 2 670 ihmistä (1.1.2015), joten asukastiheys on 0,043 as./km² (2015) koko Huippuvuorilla, mutta ainoalla asutulla saarella Länsimaalla asukastiheys on 0,0583 as./km² (2013). Asukkaista norjalaisia on noin 1 700, ukrainalaisia 300 ja venäläisiä 100. Väestön lukumäärä on pudonnut 1980-luvun alusta, jolloin saarten enemmistönä olivat venäläiset (enimmillään noin 4 000). Asutus on keskittynyt pääasiassa kahteen asutuskeskukseen, norjalaiseen Longyearbyeniin ja venäläiseen Barentsburgiin. Lisäksi Ny-Ålesundissa on noin 25 vakituista asukasta. Väestö on kaivostoiminnan keskeisyyden takia pääasiassa miesvaltaista: noin 60 prosenttia asukkaista on miehiä. Väestö on myös nuorta, ja merkittävin ikäryhmä ovat 25–44-vuotiaat. Sen sijaan yli 70-vuotiaita ei ole juuri ollenkaan. Arjin Shan
Vuoristoissa elää mm. argalilampaita ("Ovis ammon hodgsoni"), Himalajan sinilampaita (bharaali, "Pseudois nayaur"), Tiibetin gaselleja ("Procapra picticaudata"), mongoliangaselleja ("Gazella subgutturosa"), siperianvuorikauriita, tiibetinantilooppeja (chiru, "Pantholops hodgsoni") ja pedoista yleisesti susia , lumileopardeja, arokissoja, ruskeakarhuja ("hevoskarhu","Ursus arctos pruinosus"?). Vuorilla on himalajanmurmeleita ja blandfordinlumivarpusia. Heinikoilla elää kaniinin sukuisia piiskujäniksiä neljänä lajina. Lumivalko ja Ruusunpuna
Lumivalko ja Ruusunpuna ovat köyhän lesken tyttäriä. Eräänä yönä, kun sataa lunta ja äiti lukee satua kirjastaan, tulee talolle karhu, joka oli niin kiltti, että tytöt uskaltavat koskettaa.
Karhu tulee joka ilta takaisin. Kun kevät saapuu, karhu ei voi palata iltaisin, sillä kääpiöt ovat tekemässä pahoja. Jääkarhu
Keväisin erityisesti naarasjääkarhut etsivät hylkeiden poikaspesiä lumesta. Jos karhu kuulee hylkeen tai kuutin olevan pesässä, se nousee äänettömästi takajaloilleen ja koettaa murskata pesän paksun lumisen katon. Aina tämä ei onnistu kerralla, ja saalis voi päästä pakenemaan. Joskus jääkarhu ja naali saalistavat yhdessä. Kun naali havaitsee paremmalla hajuaistillaan hylkeenpesän, se kiinnittää jääkarhun huomion löytöönsä. Jääkarhu jättää pesään kaivauduttuaan yleensä osan saalistaan syömättä ja näin myös napakettu saa ravintoa. Täysikasvuisilla jääkarhuilla on tapana usein syödä ainoastaan energiapitoinen rasva, kasvavat tarvitsevat myös lihan sisältämän proteiinin. Pohjoisnapa
Pohjoisen ja eteläisen napa-alueen eläimistöt eroavat toisistaan huomattavasti. Esimerkiksi jääkarhu ja napakettu eli naali esiintyvät ainoastaan pohjoisella napa-alueella, kun taas pingviinejä on ainoastaan eteläisellä pallonpuoliskolla. Mitä pohjoisemmaksi mennään, sitä harvinaisemmiksi eläimet käyvät. Muuttolintuja pesii arktisilla alueilla kesällä. Merissä on melko runsasta elämää jään alla, sillä auringon valoa siivilöityy jään läpi. Pientä kasviplanktonia syövät erikokoiset ayriäiset, joita kalat ja valaat puolestaan käyttävät ravintonaan. Huppuvuoritangara
Huppuvuoritangarat liikkuvat yleensä 3–10 yksilön ryhmissä. Ravintonaan lintu käyttää pääasiassa hedelmiä. Jääkarhu
Jääkarhuja on useissa maailman eläintarhoissa. Korkeasaaren eläintarhassa on ollut ainakin 1890-luvulta 1980-luvun alkuun asti jääkarhuja, mutta nykyään Suomessa voi nähdä eläviä jääkarhuja vain Ranuan eläinpuistossa. Karhu
Karhu on aiemmin elänyt laajoilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta on vähentynyt monilta alueilta. Amerikassa tavattavat harmaakarhu ja kodiakinkarhu ovat karhun alalajeja, mutta mustakarhu ("Ursus americanus") on oma erillinen lajinsa. Alaskan ABC-saarilla elävä ruskeakarhu on läheisempää sukua jääkarhulle kuin muualla maailmassa eläville ruskeakarhuille. Yellowstonen eläimistö
Yellowstonessa elää runsaasti hirvieläimiä. Yleisin puistossa elävä suuri nisäkäs on vapiti eli kanadanhirvi ("Cervus canadensis", ), jota on esiintynyt alueella yli tuhannen vuoden ajan. Vapiti on hirven jälkeen toiseksi suurin hirvieläin. Vapitia metsästettiin aikoinaan paljon Yellowstonenkin alueella. Vasta vuoden 1886 jälkeen, Yhdysvaltain armeijan otettua puiston suojelukseensa, niiden määrä alkoi kasvaa. Nykyään vapiteja on puistossa kesäisin noin 30 000 yksilöä. Ne vaeltavat laumoissa koko puiston alueella, mutta viihtyvät lähinnä niityillä ja muilla avoimilla paikoilla syömässä ruohoa. Noin 15 000–22 000 vapitia talvehtii enimmäkseen puiston pohjoisosissa, jotka ovat alavampia ja vähemmän lumen peitossa. Arktinen yhteistyö
Paitsi että arktisen alueen ilmastonmuutos vaikuttaa maailmanlaajuisesti, iskee se myös juuri Arktiksen luontoon ja ympäristöön. Esimerkiksi suurin maalla elävä lihansyöjä, jääkarhu, kärsii erityisesti luonnonmullistuksista. Jääpeitteen huvetessa jääkarhun ravinnonhankinnasta tulee yhä hankalampaa. Myös erilaiset myrkyt uhkaavat Arktiksen ympäristöä. Jäämiä teollisuuden päästöistä ja maataloudessa käytetyistä torjunta-aineista kulkeutuu paljon ilma- ja merivirtojen mukana myös pohjoiseen, missä ne kerääntyvät muun muassa kaloihin ja hylkeisiin. Lopulta saasteet kulkeutuvat ravintoketjun huipulle ihmisiin ja jääkarhuihin, joten lajien edustajiin kerääntyy runsas määrä erilaisia ympäristömyrkkyjä. Jopa jääkarhuemon maito saattaa sisältää pennun tappavan annoksen kemikaaleja. Kaukokulkeumana tulevien myrkkyjäämien määrä on vähentynyt Tukholmassa vuonna 2001 allekirjoitetun sopimuksen myötä, mutta se ei silti ole poistunut kokonaan. Huippuvuoret
Huippuvuorten ilmastoon vaikuttaa kolme merkittävää tekijää: saaren pohjoinen sijainti sekä niitä ympäröivät merivirrat ja tuulet. Saarille ulottuvien Golfvirran viimeisten haarojen ansiosta alueen ilmasto on leudompi kuin esimerkiksi Kanadan pohjoisimmilla saarilla tai Grönlannin pohjoisosissa. Huippuvuorten ilmasto on kuitenkin arktinen. Tammikuun keskilämpötila on –16...–12 astetta ja heinäkuun 4...6 astetta. Koko vuoden keskilämpötila rannikolla on noin –6 astetta ja vuorten huipuilla noin –15 astetta. Länsimaan keskiosan alavilla mailla sataa vain noin 200 millimetriä vuodessa, mutta ylängöillä ja muilla rannikoilla noin 400–600 millimetriä. Pääosa sateista tulee lumena. Karhut
Karhut (Ursidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo. Karhujen kehitys alkoi koiraeläintä, näätää tai matalaa ilvestä muistuttaneesta "Ursavuksesta", joka eli noin 20–10 miljoonaa vuotta sitten. Etruskikarhu kehittyi ennen suuria jääkausia. Luolakarhu eli viime jääkaudella. Nykyinen karhu kehittyi noin 70 000 vuotta sitten, ja levisi Amerikkaan 70 000–40 000 vuotta sitten. Karhu
Karhu on ollut muinaissuomalaisille arvostettu ja pyhä eläin. Sitä on kuitenkin myös pelätty, minkä takia karhusta on käytetty monia kiertoilmauksia. Karhu on tarinan mukaan laskettu taivaalta Otavan tähtikuviosta. Usean pohjoisen kansan mytologiassa karhu on ihmisen sukua, ja ehkä myös muinaiset suomalaiset ovat ajatelleet näin. Karhunpyynnin jälkeen on järjestetty karhun kunniaksi juhlat eli peijaiset, joilla karhua on pyydetty palaamaan ihmisten ravinnoksi metsään. Peijaisperinne on säilynyt näihin päiviin. Riippaheinä
Riippaheinä esiintyy sirkumpolaarisesti pohjoisnapaa ympäröivällä alueella: Siperiassa, Alaskassa, Pohjois-Kanadassa, Grönlannissa ja Huippuvuorilla. Se kasvaa makean veden ympäristöissä, matalassa vedessä lammikoissa ja järvissä. Laji on Huippuvuorilla hyvin harvinainen. Constantine John Phipps
4. heinäkuuta 1773 kapteeni Phipps lähti Deptfordista matkalle kohti Pohjoisnapaa. Hänellä oli 2 laivaa, "Racehorse" ja "Carcass". Luonnontieteilijänä ja lääkärinä matkalla oli tohtori Irving ja Israel Lyons tähtitieteilijänä. Yksi "Carcass"in miehistön jäsenistä oli nuori Horatio Nelson. He purjehtivat Huippuvuorten pohjoispuolelle, mutta joutuivat jäiden vuoksi kääntymään takaisin ja saapuivat Orfordnessiin, Kaakkois-Englantiin, 17. syyskuuta. Matkan aikana Phipps ensimmäisenä eurooppalaisena kuvaili jääkarhun ja jäälokin, jotka esiintyvät hänen kirjassaan "A Voyage towards the North Pole undertaken... 1773" (1774). Polaria
Useimmat Polarian näyttelyistä käsittelevät pohjoisella Jäämerellä sijaitsevan Huippuvuorten saariston vedenalaista lajistoa. Akvaariossa on viiden näytön laajuinen panoraamaelokuva, arktinen napatutkimuslaitteistoa esittelevä kävelyreitti, täytettyjä eläimiä, simuloitua routamaata, useita altaita joissa esitellään paikallista merieläimistöä, avoimia akvaarioita joissa esitellään rantaeliöitä, sekä lapsi- ja vauvaystävällisiä näyttelyitä. Akvaarion keskipisteenä on avoin hyljeallas, jonka asukkaat ovat koulutettuja ja esiintyvät yleisölle. Hyljealtaan sivuilla on katseluaukkoja ja sen pohjalla kulkee läpinäkyvä vedenalainen tunneli. Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto
Petolinnuista puistossa esiintyy maakotka, kanahaukka, muuttohaukka, keltapäähaukka ja huuhkaja. Muita alueen lintuja ovat lumivarpunen, vuorikirvinen, niittykirvinen, alppirautiainen, kivikkopyy, kivikkorastas sekä alppinaakka ja alppivaris. Ranuan eläinpuisto
Eläinpuistossa on jääkarhujen lisäksi myös ruskeakarhuja, susia, ilveksiä, saukkoja, ahmoja ja muita näätäeläimiä, majavia, useita hirvieläimiä kuten hirviä, poroja, ja peuroja, villisikoja, useita vesi- ja petolintulajeja, kuten sorsia, pöllöjä ja haukkalintuja sekä kyykäärmeitä. Huippuvuoret
Norjan ylivalta Huippuvuorilla tunnustettiin Svalbard-sopimuksen nojalla 9. helmikuuta 1920 ja alue demilitarisoitiin, joskin Neuvostoliitolla oli salainen sotilastukikohta ja asevarasto saarilla vuosina 1947–1992. Svalbard-sopimus kuitenkin astui voimaan vasta 14. heinäkuuta 1925 suurkäräjillä hyväksytyn Svarbard-lain myötä. Sopimuksen mukaan myös muiden maiden kansalaisilla on oikeus hyödyntää saarten mineraalivaroja vapaasti. Norjan lisäksi myös Neuvostoliitto ja Venäjä ovat pitäneet saarilla pysyvää asutusta erityisesti hiilikaivostoiminnan harjoittamiseksi. Jäänmurtaja Jääkarhu
Jääkarhu oli suomalainen Merenkulkuhallituksen höyrykäyttöinen jäänmurtaja, joka oli käytössä vuosina 1926-1972. Alpit
Alpeilla viihtyy lukuisia lintulajeja. Alppien petolinnuista tunnetuimpia lienevät maakotka ("Aquila chrysaetos"), partakorppikotka ("Gypaetus barbatus") sekä hanhikorppikotka ("Gyps fulvus"). Korkealla eläviä maakotkia tavataan jokseenkin harvoin ja laji on alueella suojeltu. Niin ikään partakorppikotkat ovat harvinaisia ja uhanalaisia Alpeilla. Petolinnuista tavallisemmin tavattavia ovat hiirihaukat ("Buteo"), jalohaukat ("Falconidae") sekä pöllöt ("Strigidae"). Pöllölajeja Alpeilta tunnetaan kahdeksan, joista mainittavia ovat esimerkiksi huuhkaja ("Bubo bubo"), sarvipöllö ("Asio otus"), kyläpöllönen ("Otus scops"), helmipöllö ("Aegolius funereus") ja varpuspöllö ("Glaucidium passerinum"). Alpeilla elää myös tikkoja ("Picidae"), pähkinähakkeja ("Nucifraga caryocatactes"), kalliokiipijöitä ("Tichodroma muraria") ja koskikaroja ("Cinclus cinclus"). Korkealla vuorilla yleisiä lintuja ovat alppivaris ("Pyrrhocorax pyrrhocorax") sekä alppinaakka ("Pyrrhocorax graculus"). Alppivaris tunnetaan pitkästä punaisesta nokastaan, kun taas alppinaakan nokka on lyhyt ja keltainen. Huippuvuoret
Kasvillisuus on niukkaa, ja korkeimmat kasvit saarten etelä- ja keskiosissa ovat varpuja. Pohjoisempana ei kasva ainoatakaan puuvartista kasvia. Kasvillisuus vaihtelee asutusten läheisyyden tundrasta kylmimpien alueiden kylmyysaavikoihin. Tundralla on myös kosteita soita ja puolikosteita sammaleisia alueita. Colesdalenissa on Huippuvuorten leudoin paikka, jossa kasvaa jopa vaivaiskoivua, tosin vain matalana pensaana. Colesdalenia voi kutsua Huippuvuorten monimuotoisuuskeskukseksi, sillä siellä kasvaa vaivaiskoivun lisäksi muitakin lajeja, joita ei tavata muualla Huippuvuorilla, kuten lakkaa ja kiirunankelloa. Kaikkiaan saarilla kasvaa 165 putkilokasvi-, 370 sammal- ja 600 jäkälälajia. Manún kansallispuisto
Alueella elää Amerikan suurin kotkalaji harpyija, suurikokoinen haikara jabiru, ja vaaleanpunainen ruusukapustahaikara. Jokivarsilla tavataan myskisorsa, ja amazonianhanhi ("Neochen jubata") sekä Perun kansallislintuna pidetty tuliharjakotinga. Nisäkäslajeihin kuuluvat mustahämähäkkiapina ja harmaavilla-apina eli humboldtinvilla-apina ("Lagothrix lagotricha"), jättiläissaukko, jaguaari, oselotti, silmälasikarhu ja andienhirvi. Lumivarpunen
Lumivarpunen esiintyy Etelä-Euroopan ja Aasian korkeilla vuoristoseuduilla. Se on paikkalintu eikä sitä ole tavattu Suomessa. Laji elää 1–10 miljoonan neliökilometrin laajuisella alueella, Euroopassa elää 1–3,1 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Alpit
Eläimistö on sopeutunut Alppien erilaisiin elinympäristöihin, ja alueella tavataan niin pieniä kuin suuriakin kasvin- ja lihansyöjäeläimiä. Alpeilta on tunnistettu noin 30 000 eri eläinlajia, joihin lukeutuu muiden muassa 15 eri matelijalajia, 21 sammakkoeläintä (mukaan lukien yksi alkuperäislaji) ja noin 80 kalalajia. Alpeilta tunnetaan myös noin 80 eri nisäkäslajia, joista suurin osa on hiiriä, myyriä ja lepakoita. Alppien alkuperäisiin nisäkäslajeihin kuuluvat esimerkiksi alppimetsähiiri ("Apodemus alpicola") ja baijerintunnelimyyrä ("Microtus bavaricus"). Lisäksi Alpeilla pesii noin 200 lintulajia sekä arvioiden mukaan noin 20 000 eri selkärangatonta. Plitvice
Plitvicen kansallispuistossa elää noin 50 nisäkäslajia. Puiston tunnetuin nisäkäs lienee karhu. Alueen muita lihansyöjiä ovat ilves, villikissa, susi, kettu, mäyrä, näätä, kivinäätä, lumikko, kärppä ja saukko. Suuriin kasvinsyöjäeläimiin kuuluvat metsäkauris, saksanhirvi ja villisika. Pienemmistä nisäkkäistä puistossa elää 14 jyrsijä- ja 21 lepakkolajia. Niistä tyypillisiä Alppien ja läntisten Dinaaristen Alppien lajeja ovat jugoslaviantunnelimyyrä, alppipäästäinen ja lumimyyrä sekä lepakkolajit "Plecotus macrobullaris", pitkäsormisiippa ja välimerenhevosenkenkäyökkö. Karhu
Karhut nukkuvat talviunta puoli vuotta. Poikaset syntyvät talvipesään. Karhu on kaikkiruokainen, se syö paljon kasvisravintoa ja varsinkin marjoja. Huiluvarikset (suku)
Huiluvarikset ("Cracticus") on leijujen heimoon kuuluva lintusuku. Huiluvarikset elävät Oseaniassa ja ovat närhen ja mustarastaan kokoluokkaa. Ne ovat pääasiassa hyönteissyöjiä ja varastoivat saaliitaan orapihlajan tai muiden piikkipensaiden piikkeihin lepinkäisten tapaan. Huiluvaristen sukua pidetään lepinkäisten vastinsukuna Oseaniassa, josta lepinkäiset puuttuvat, lukuun ottamatta yhtä lajia Papua-Uudessa-Guineassa. Ruhnu
Maaeläimistä Ruhnulla tavataan muun muassa metsäkauriita, kettuja, rottia, kotihiiriä, haisukonnia ja rantakäärmeitä. Ympäröivillä merialueilla elää norppia ja harmaahylkeitä. Metsäkauris istutettiin saarelle vuonna 1970, ja niitä on myöhemmin tuotu saarelle lisää geeniperimän parantamiseksi. Haisukonnan luultiin hävinneen saarelta, kunnes eräs yksilö löytyi paikallisen talon kellarista vuonna 2002. Kotieläimistä Ruhnulla kasvatetaan pääasiassa eestinkarjaa ja ruhnunlammasta. Ruhnunlampaita on koko maailmassa vain 25 kappaletta, mutta kantaa pidetään vakaana. Vuonna 2006 saarelle tuli jäälautan mukana karhu, joka aiheutti mediahälyä, kun sitä yritettiin turhaan ottaa kiinni parin kuukauden ajan. Karhu palasi luultavasti oma-aloitteisesti takaisin mannermaalle. Karhunsara
Karhunsara ("Carex ursina") on monivuotinen, hyvin matalakasvuinen arktinen saralaji. Pohjoismaissa laji esiintyy vain Huippuvuorilla, missä se on melko yleinen. Koillis-Grönlannin kansallispuisto
Puiston rannikkoseudulla elää arviolta 5 000–15 000 myskihärkää sekä lukuisia jääkarhuja ja mursuja. Muita alueella eläviä nisäkkäitä ovat muiden muassa naali, kärppä, poro, sopuli, ja napajänis. Hirvet katosivat puistosta vuonna 1900 ja sudet vuonna 1934. Alueella tehdään kuitenkin satunnaisia susihavaintoja. Jääkarhu
Eskimot kunnioittivat suuresti "Nanukia", jääkarhua. Sitä pidettiin älykkäänä, vahvana ja lähes ihmismäisenä. Tarussa kerrotaan kummallisista pystyssä kävelevistä ja puhuvista, igluissa asuvista jääkarhuihmisistä. Shiretokon kansallispuisto
Kansallispuisto on tunnettu tulivuoristaan, koskemattomista metsistään, rantakallioistaan ja merilinnuistaan. Puiston alueella elää myös Japanin suurin karhukanta. Hiidenportin kansallispuisto
Suurpedoille alue on sopivan erämaista ja rauhallista seutua. Karhu, ahma ja ilves asuvat vakituisesti salolla ja susia liikkuu alueella. Majavia elää Porttijoessa ja niiden jälkiä näkee joen varsilla. Linnustossa pohjoiset lajit, kuten järripeippo ja pohjansirkku ovat yleisiä, myös kuukkelin tapaa alueelta. Metson ja pyyn kannat ovat kanalinnuista runsaimmat. Harvinaisia lajeja ovat muun muassa metsähanhi, kurki, kalasääksi ja kuikka, lapinpöllö ja sinipyrstö. Lapinpöllö on kuvattu myös puiston tunnukseen. Churchill (Kanada)
Churchill on suosittu luontomatkailun ja arktisen tutkimuksen kohde. Matkailijat voivat turvallisesti katsella jääkarhuja "tundra buggystä", erikoisvalmisteisista linja-autoista. Lokakuu sekä marraskuun alku ovat matkailun kulta-aikaa, sillä silloin jääkarhut ilmaantuvat kaupungin laitamille odottelemaan Hudsoninlahden jäätymistä. Kun lahti jäätyy, karhut vaeltavat pohjoiseen pyydystämään hylkeitä. Churchillin vesialueilla järjestetään kesäisin myös valasretkiä. Jääkarhu
Jääkarhu ("Ursus maritimus") on pohjoisen pallonpuoliskon arktisella alueella tavattava karhulaji. Se on kodiakinkarhun ohella suurin karhu ja suurin maalla elävä lihansyöjä. Jääkarhu
Jääkarhu käyttää ravinnokseen pääasiassa hylkeitä. Niiden puuttuessa se syö myös muita eläimiä ja marjoja. Joskus harvoin jääkarhu saalistaa myös sitä jopa puolta painavampia mursuja, mieluiten nuoria tai haavoittuneita, ja nuoria maitovalaita näiden hengitysaukoilta. Useimmat arktisen alueen maaeläimet juoksevat jääkarhua kovempaa ja merieläimet ovat sitä ketterämpiä vedessä. Jään ja veden rajapinta onkin jääkarhun ominta saalistusmaastoa. Jäällä se lähestyy saalistaan hiipimällä ja hyökkää päästyään noin 10 metrin etäisyydelle. Jääkarhu vaanii usein hylkeiden jäässä olevien hengitysreikien kohdalla. Se voi olla käytännöllisesti katsoen liikkumatta useita tunteja. Kun hylje nousee hengittämään, puree karhu sitä päähän tai yläruumiiseen ja kiskoo sen jäälle. Korean tasavalta
Vuorialueiden eläimiä ovat olleet kauriit, tiikeri, ilves ja ruskea karhu. Lämpimämmillä alankoalueilla on elänyt kauluskarhuja, aromyyriä, fasaaneita ja harvinainen keijupitta. Nyttemmin suurin osa petoeläimistä on kadonnut tai sukupuuton partaalla. Viimeisiä kauluskarhuja uhkaavat salametsästäjät. Karhuja kasvatetaan karhutarhoilla ankeissa oloissa karhunlihan ja sappinesteen takia. Kamtšatkan alue
Alueella on ankara ilmasto ja vuoden keskilämpötila on Kamtšatkan niemimaan eteläkärjessä 0 °C. Vuorien rinteillä on suuria metsiä. Alueen eläimistä mainittakoon muun muassa jääkarhu, peura, hylkeet, soopeli ja vuorilammas. Jääkarhu
Vuonna 1973 Kanada, Yhdysvallat, Tanska, Norja ja silloinen Neuvostoliitto allekirjoittivat sopimuksen jääkarhun pyyntirajoituksista ja elinympäristön suojelusta. Elinympäristön saastuminen saattaa haitata jääkarhujen lisääntymistä ja aiheuttaa jääkarhuissa epämuodostumia. Evoluution todisteet
Esimerkiksi jääkarhu ("Ursus maritimus") on sukua ruskeakarhulle, ja nämä lajit voivat saada keskenään lisääntymiskelpoisia jälkeläisiä. Susi on biologisesti samaa lajia kuin koira. Hirvieläimet
Vesikauris, joka elää Kiinassa, on hirvieläinten keskuudessa poikkeus, sillä se elelee yksinään eikä kummallakaan sukupuolella ole sarvia. Uroksella on sarvien sijasta voimakkaasti kehittyneet torahammasmaiset kulmahampaat. Vastaavanlaiset hampaat ovat myös tupsuhirvellä ja muntjakeilla, joilla niilläkään sarvet eivät ole erityisen isot. Metsäpeuralla ja muilla peuran alalajeilla myös naarailla on sarvet. Pohjoinen jäämeri
Jäämeren reunameriä ja siihen liittyviä lahtia ovat: Meressä on myös muutamia suurempia saarikeskittymiä. Norjan hallinnoimat Huippuvuoret (Svalbard, entinen Spitsbergen) sijaitsevat Norjan pohjoisrannikon ja pohjoisnavan välissä, ja Venäjään kuuluvat Novaja Zemlja ja Frans Joosefin maa ("Zemlya Frantsa Iosifa") ovat Siperian rannikon pohjoispuolella. Pohjois-Amerikan pohjoisrannikolla on laaja Kanadan arktinen saaristo. Suurimmaksi osaksi jäätikön peittämä Grönlanti sekä tuliperäinen Islanti rajoittuvat pohjoisessa Jäämereen, etelässä Atlanttiin. Karhusaari
Karhusaari () on osa Norjalle kuuluvaa Huippuvuorten saariryhmää. Hallinnollisesti Karhusaari muodostaa Huippuvuorten eteläisimmän osan. Se on yksi Huippuvuorten hallintoalueen kolmesta asutusta saaresta Länsimaan (Spitsbergen) ja Hopenin ohella. Maantieteellisesti saari kuitenkin on Huippuvuorista erillään ja sijaitsee suunnilleen Nordkappin ja Huippuvuorten puolivälissä, Norjanmeren ja Barentsinmeren rajalla. Tundra
Jääkarhu on tundralla nykyään niin harvinainen, että monet Kanadan pohjoisosien alkuasukkaat, inuitit, eivät ole koskaan nähneet sitä. Isokokoisten maaeläinten on liikuttava ruoan perässä laajoilla alueilla, koska ravinto on harvassa. Maan rajassa lumen suojissa asuvat sopulit ja punamyyrä sekä harmaakuvemyyrä. Päästäiset voivat olla yleisiä. Sopulit syövät sammalia, jäkälää ja sieniä sekä raatoja. Muut jyrsijät käyttävät ravinnokseen juuria, varpujen ja puiden kuorta ja hyönteisiä. Pleistoseeni
Jääkauden tyypillinen uusi tulokas oli mammutti, ja myskihärkä oli tyypillinen jääkauden laji, joka ilmestyi jo varhaisella Günz-jääkaudella (yli 600 000 vuotta sitten), samoin peura, tunturisopuli, kaulussopuli ja lapinmyyrä. Mindel-jääkaudella 400 000 vuotta sitten tulivat jättiläishirvi, villasarvikuono, ahma, naali ja luolakarhu sekä nykyinen ruskea karhu ja jättiaromammutti. Noin 300 000 vuotta sitten Holstein-kaudella kehittyi luolakarhu "Ursus spelaeus". Samoihin aikoihin oli nykyisenlaisia "Ursus arctos"-karhuja. Tämä nykykarhu lienee eronnut luolakarhun kehityslinjasta 1,5 miljoonaa vuotta sitten Tiglian-kaudella. Karhu
Karhu elää vaihtelevammissa ympäristöissä kuin mikään sukulaislajinsa, ja myös sen ruokavalio vaihtelee elinympäristön mukaan. Monet muut karhulajit ovat lähinnä kasvissyöjiä, jääkarhut lihansyöjiä, ja ruskeakarhu asettuu näiden kahden ääripään välille. Ruskeakarhun ravinnosta noin 30 prosenttia on lihaa: pääosin hirviä, kauriita, kaloja, lintuja ja haaskoja. Pohjois-Amerikan karhut syövät enemmän lihaa ja kalaa (esimerkiksi kutevia lohia) kuin muut. Euroopan ja Aasian karhut syövät kasveja, juuria, hyönteisiä, marjoja, pähkinöitä, viljaa sekä eläinravintoa, kuten hyönteisiä, nisäkkäitä ja kaloja, jos niitä on saatavana. Huppukolibri
Huppukolibri ("Eugenes fulgens") on amerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Yhdysvaltain lounaisosista (Kaakkois-Arizona, Lounais-New Mexico, ja Lounais-Teksas) Meksikon kautta Keski-Amerikkaan ja aina Panaman länsiosiin saakka. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Meksikon Temascáltepecista vuonna 1827. Leningradin eläintarha
Nykyisin eläintarhassa on yli 600 eri lajia, muun muassa jääkarhuja. Jääkarhu on kuvattuna eläintarhan tunnuksessa. Silmälasikarhu
Silmälasikarhu ("Tremarctos ornatus") on ainut karhu ("Ursidae"), joka elää trooppisessa Etelä-Amerikassa. Se voi kasvaa jopa 180 senttimetriä pitkäksi ja saattaa painaa jopa toistasataa kiloa. Koostaan huolimatta se on taitava kiipeilijä. Silmälasikarhut eivät talvehdi niin kuin muut karhut. Yläarktinen
Eräs määritelmä laskee yläarktiseksi alueen jossa heinäkuun keskilämpötila on 4-8 C. Tällöin yläarktiseksi luettaisiin Huippuvuoret. Siellä kasvukausi on noin 100 vuorokautta. Yleensä yläarktisella alueella kasvaa sammalia ja jäkäliä, ellei ole polaariaavikkoa tai jäätikköä. Suppealajisia putkilokasveja on vain 20 prosentilla pinta-alasta. Esimerkiksi huippuvuorilla kasvaa vain 164 alkuperäistä ja 7 ihmisen tuomaa lajia. Kasvit kasvavat parhaimmillaankin 30 cm:n korkuiseksi. Yläarktisen alueen kasvillisuus on lähinnä saraa, heinää, unikon("Papaver dahlianum") kaltaisia kukkakasveja ja lapinvuokkoa "Dryas octopetala". Huippuvuorilla elää suurista nisäkkäistä vain huippuvuortenpeuroja, jääkarhuja ja naaleja. Toisaalta Huippuvuorilla eivät ole menestyneet myskihärkä, napajänis ja jänis. Huippuvuorilla viihtyvät säännöllisemmin mm. lokit, kihut ja jotkut kahlaajat. Pohjoinen jäämeri
Pohjoisen jäämeren eläimistö koostuu lähinnä kaloista ja merinisäkkäistä. Kaupalliseen hyödynnykseen ovat päätyneet lämpimämmän merenosan silli, turska ja kampela. Lisäksi tavataan hylkeitä ja monia valaslajeja, sekä jääkarhua. Hylkeet ja valaat kokivat melkein sukupuuton 1900-luvulla, kunnes niille säädettiin pyydystyskiintiöt. Itäisen Siperian rannikolla kaivetaan maasta tinaa ja Kanadan ja Alaskan rannikoilta pumpataan öljyä ja maakaasua. Lisäksi Huippuvuorilla kaivetaan kivihiiltä. Yellowstonen kansallispuisto
Yellowstonen alueella elää kaikkiaan 67 erilaista nisäkäslajia, ja siellä onkin manner-Yhdysvaltojen tihein nisäkäskeskittymä. Lajistoon kuuluu muun muassa mustakarhu, harmaakarhu, susi ja seitsemän alkuperäistä sorkkaeläintä.
Pohjois-Amerikassa saattoi olla 1800-luvun alussa jopa 30–60 miljoonaa biisonia. Länteen levittäytyvät uudisasukkaat tappoivat lajin vuosisadassa lähes sukupuuttoon. Yellowstone oli biisoneiden ainoita turvapaikkoja, ja 1800-luvun lopulla armeija turvasi lajin säilymisen vartioimalla Yellowstonea. Puistossakin laji kuitenkin hiipui, ja 1902 niitä oli enää jäljellä parikymmentä. Armeija toi 1906–1907 Buffalo Ranchille 21 eläintä hoidettavaksi ja kasvattavaksi. Tästä ryhmästä kasvoi yli tuhannen yksilön lauma. Biisoneiden määrä on vuosien varrella melko tasaisesti lisääntynyt muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta, ja nykyään puistossa on noin 4 000 yksilöä.
Karhuja Yellowstonen alueella elää tuhatkunta, josta noin puolet on mustakarhuja ja puolet harmaakarhuja. Joskus karhut ovat hyökänneet ihmisten kimppuun ja haavoittaneet näitä, mutta tätä tapahtuu hyvin harvoin. Vuosina 1980–2002 yli 62 miljoonaa vierailijaa kävi puistossa. Saman ajan kuluessa vain 32 ihmistä joutui karhun hyökkäyksen kohteeksi. Vaikka karhuja ei puiston sääntöjen mukaan saa syöttää, monet vierailijat eivät noudata sääntöä, jolloin he houkuttelevat karhuja lähemmäksi ihmisten käyttämiä alueita ja lisäävät riskiä joutua karhun hyökkäyksen kohteeksi.
Alueella elää myös hirviä ja vapiteja eli kanadanhirviä. Hirviä ei ole alueella paljon, eikä se ole alueen alkuperäislaji, sillä sen arvioidaan levinneen sinne 1870-luvulla. 1980-luvulla arvioitiin olevan alle tuhat hirveä. Vapiteja on puistossa kesäisin 10 000–20 000 kappaletta ja talvisin alle 5 000. Se onkin puiston yleisin iso nisäkäs. Puiston muita sorkkaeläimiä ovat muulipeura, valkohäntäpeura, paksusarvilammas, lumivuohi ja hanka-antilooppi. Lumivuohi ei ole puiston alkuperäislaji, vaan se on levinnyt puiston pohjoisosiin lähialueille metsästystä varten istutetuista yksilöistä. Jääkarhu
On väitetty, että jääkarhu on suurista petoeläinlajeista ainoa, joka ei luontaisesti pelkää ihmistä. Leiknesin kalliopiirrokset
Piirroskentässä on neljä kuviota, jotka on piirretty kallioon hiomalla siihen viivoja. Ylinnä luoteessa sijaitsee kaksi pitkäkaulaista vesilintua, joiden korkeus on noin 2,1 metriä. Linnut ovat todennäköisesti joutsenia. Noin 2,3 metriä alempana kaakossa sijaitsee noin 60 cm halkaisijaltaan oleva aurinkopyörä. Näiden kolme kuvion lähettyvillä näki Gjessing myös karhua esittävän kuvion. Karhu oli 1,31 metriä pitkä ja noin 70 cm korkea ja se sijaitsi aurinkopyörän ja lintujen välissä. Karhu ja aurinkopyörä ovat kuitenkin niin haalistuneita, ettei niitä nähnyt Gjessingin mukaan muuten kuin iltapäivällä tietyssä iltapäivän valaistuksessa. Chilenhirvi
Chilenhirvi ("Hippocamelus bisulcus") on erittäin uhanalainen hirvieläinlaji, joka elää Chilen ja Argentiinan vuoristoisilla alueilla. Chilenhirvi, toinen "Hippocamelus"-sukuun kuuluvista kahdesta lajista, elää Andien kylmissä laaksoissa ja korkeilla rinteillä. Chilenhirven levinneisyyttä, elinympäristöä, käyttäytymistä ja ravintotottumuksia tutkitaan jatkuvasti. Jäljellä olevan pienen populaation elinmahdollisuudet huolestuttavat tutkijoita huomattavasti. Riku Haikara
Riku on haikaroiden adoptoima varpuspoika, joka uskoo olevansa mahtava haikara muiden joukossa. Kun haikarayhteisö alkaa valmistella muuttoa etelään, perhe joutuu kertomaan Rikulle totuuden. Hän on varpunen, eivätkä varpuset selviä pitkästä lennosta Afrikkaan. Rohkea Riku päättää kuitenkin uhmata rajojaan ja seurata perhettään etelään. Vauhdikkaaseen seikkailuun mukaan tempautuvat omituinen Olga-pöllö mielikuvituskaverinsa Olegin kera, sekä diivaileva papukaija Kiki. Hullunkurisia sattumuksia pursuilevan matkan varrella ystävykset oppivat ymmärtämään jotain uutta ystävyydestä, perheestä ja erilaisuuden hyväksymisestä. Hiidenkirnu
Helsingissä, Pihlajamäessä Rapakiventiellä sijaitsevat Suomen vanhimmat hiidenkirnut. Toisin kuin muut Suomen tunnetut hiidenkirnut, ne ovat vanhempia kuin viimeisin jäätiköitymiskausi eli yli 50 000-vuotiaita, mahdollisesti yli 100 000-vuotiaita. Suurempi, Aarnipata, on läpimitaltaan 6,9 metriä ja syvyydeltään 8,45 metriä. Kirnuista pienempi on läpimitaltaan 1,6 metriä ja syvyydeltään 3,2 metriä. Iso karhu
Iso karhu (latinaksi "Ursa Major" (UMa), genetiivi "Ursae Majoris") on yksi taivaan laajimmista tähdistöistä. Sen naapureita ovat Ajokoirat, Bereniken hiukset, Ilves, Karhunvartija, Kirahvi, Leijona, Lohikäärme ja Pieni leijona. Jääkarhu
Jääkarhu on uhanalaisuusluokituksessa arvioitu vaarantuneeksi. Kansainvälisen luonnonsuojeluliitto IUCN:n vuonna 2015 julkaiseman ennusteen mukaan jääkarhujen määrä uhkaa vähentyä yli 30 prosentilla vuoteen 2050 mennessä. Vähenemisen tärkeimpiä syitä ovat ilmaston lämpeneminen ja öljynetsintä arktisella alueella. Toisaalta suojelun parantuminen on kasvattanut joitakin jääkarhupopulaatioita. IUCN lisäsi jääkarhun vuonna 2007 uuteen uhanalaisten lajien luetteloon. Alppiruusut
Alppiruusuja esiintyy tundralta trooppiseen sademetsään. Merkittävimmät esiintymisalueet ovat Himalajan vuoriston itäosat sekä Indokiinan, Korean, Japanin ja Taiwanin vuoristot. Useita lajeja esiintyy myös Pohjois-Amerikassa ja muutamia Euroopassa. Eteläisimmät esiintymisalueet ovat joillakin trooppisilla lajeilla Borneossa ja Uusi-Guineassa. Afrikasta ja Etelä-Amerikasta lajit puuttuvat. Suomessa tavataan lapinalppiruusua aivan pohjoisimmassa Lapissa. Lisäksi koko Suomessa tavattava suopursu luokitellaan nykyään alppiruusuihin kuuluvaksi. Changtang
Changtangissa elää yhä joitain harvinaisia villejä eläimiä, jotka ovat kaikki uhanalaisia mm salametsästyksen takia. Villijakki ("Bos grunniens"), kiangi ("Equus kiang"), bharaali ("Pseudois nayaur"), argali ("Ovis ammon"), mongoliangaselli ("Procapra gutturosa"), chiru ("Pantholops hodgsonii"). Chirun eli tiibetinantiloopin villa on koostumukseltaan erittäin hienoa, ja sitä salakuljetetaan varsinkin Kashmiriin.
Lumileopardi (Panthera uncia/Uncia uncia), susi (Canis lupus), ilves (Lynx lynx) Tiibetinsinikarhu (Ursus arctos pruinosus). Paljon on pika:a (Ochotona spp.). Karhu
Karhulla ei ole paljon luontaisia vihollisia, lukuun ottamatta tiikereitä ja muita karhuja. Siperiantiikerit saalistavat yleensä nuoria karhuja, mutta myös täysikasvuinen naaraskarhu kelpaa niille. Tutkituissa 44 tapauksessa, jossa tiikeri ja karhu kohtasivat, tiikeri teki aloitteen 12 tapauksessa ja karhu kahdeksassa. Joka toisessa tapauksessa karhu kuoli, 27 %:ssa tapauksista tiikeri kuoli ja 23 % molemmat selvisivät. Karhu
Karhu eli ruskeakarhu ("Ursus arctos") on Euroopan suurimpia petoeläimiä. Sen eri alalajeja tavataan monilla alueilla Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Karhun pituus on 135–250 senttimetriä ja paino 60–300 kilogrammaa, uros on selvästi suurempi kuin naaras. Karhun ruskean turkin sävy vaihtelee melkein mustasta vaalean kellanharmaaseen.