Milloin TNT syntetisoitiin ensimmäisen kerran?
TNT
TNT (trinitrotolueeni, trotyyli, 2,4,6-trinitrometyylibentseeni, rotuli, CHNO) on yleinen sekundaarisena räjähdysaineena käytetty kemiallinen yhdiste, jota syntetisoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1863. TNT:n tuttuuden vuoksi monien muiden räjähteiden ja aseiden tehoa mitataan TNT-kilogrammoissa. TNT:n räjähdysenergia on 4,184 MJ/kg. Hiroshimaan pudotetun atomipommin räjähdysvoima vastasi noin 13 kilotonnia (eli 13 miljoonaa kilogrammaa) TNT:tä.
Torianiitti
Torianiitti on harvinainen toriumin oksidimineraali, joka sisältää toriumdioksidia ThO. Sitä löysi ensimmäisenä Ananda Coomaraswamy 1904 mutta hän luuli sitä uraniniitiksi. Ensimmäisenä sen tunnisti uudeksi mineraalilajiksi Wyndham R. Dunstan. Paitse että se sisältää paljon toriumia; se myös sisältää uraanin, lantaanin, ceriumin, praseodyymin ja neodyymin oksideja. Myös jonkun verran heliumia esiintyy, koska torianiitti on radioaktiivinen. Se ei ole yhtä säteilevää kuin pikivälke, mutta sen säteilyltä on hankalampi suojautua koska se emittoi suurenergisia gammasäteitä. Torianiittia esiintyy varsinkin Sri Lankassa, missä se muodostaa pieniä, painavia, mustia kuutiollisia kiteitä. Tyypilliset kiteet ovat kooltaan 1,5 cm. Vielä suurempia, jopa 6 cm, on löytynyt Madagaskarista. Dimetyyliformamidi
Ensimmäisen kerran dimetyyliformamidia valmistettiin vuonna 1893 kuumentamalla metyyliformiaatin ja dimetyyliammoniumkloridin seosta. Nykyään teollisuudessa yhdistettä valmistetaan kahdella tavalla. Metanolista valmistetaan ensin metyyliformiaattia metanolin ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla. Tämän jälkeen metyyliformiaatti reagoi dimetyyliamiinin kanssa 60–120 °C lämpötilassa. Tässä prosessissa ei tarvita katalyyttiä. Toinen tapa valmistaa dimetyyliformamidia on dimetyyliamiinin ja hiilimonoksidin välinen reaktio. Katalyyttinä käytetään emästä, kuten natriummetoksidi tai emäksisiä ioninvaihtohartseja. Lopullinen tuote puhdistetaan tislaamalla. Anaboliset steroidit
Adolf Butenandt eristi ja kuvaili 1931 androsteronin, heikon mieshormonin, 15 000 litrasta ihmisvirtsaa. Hormonina vahvemman testosteronin kuvaili Enrest Lacquer 1935 eristettyään sitä 10 mg 100 kg määrästä härän kiveksistä Amsterdamissa. Samana vuonna sen syntetisoivat toisistaan riippumatta A. Butenandt Göttingenissä ja viikkoa myöhemmin Leopold Ružička Baselissa. 1935 Ružička ja hänen työtoverinsa tuottivat lisäksi ensimmäiset synteettiset anaboliset steroidit: 17α-metyylitestosteronin, mestanolonin ja metandriolin. Osin näistä löydöistään johtuen Butenandt ja Ružička saivat jaetun kemian Nobel-palkinnon 1939. Tadžikistanin sosialistinen neuvostotasavalta
Tadžikistanin SNT perustettiin 5. joulukuuta 1929 Uzbekistanin SNT:aan kuuluneesta Tadžikistanin ASNT:sta. Neuvostoliittoon Tadžikistanin SNT:n alue oli liitetty jo 13. toukokuuta 1925 Uzbekistanin SNT:n mukana. LNG-säiliöalus
Gaz Transport & Technigaz (GTT) syntyi vuonna 1994, kun yritykset sulautuivat yhteen. Ranskalaisyritys tarjosi markkinoille edelleen vanhoja tyyppejä uusilla tunnuksilla: GTT Mk 3 ja GTT No. 96. Yritys kehitti myös näiden tyyppien yhdistelmän, joka sai tunnuksen GTT CS1 ("combined system no. 1"). Tässä membraanityypissä säiliön sisäpintana on 0,7 mm invarlevy ja lämmöneristeenä toimii lasikuidulla lujitettu polyuretaanisolumuovi. Eristeen keskellä on tukirakenteena komposiitti (nimenä Triplex), joka muodostuu alumiinilevystä ja sen molempiin pintoihin liimatusta lasikankaasta. Tämä rakenne on kiinnitetty laivan sisemmän rungon sisäpintaan. Eristeen ja laivan rungon välinen tila on täytetty typellä ja tilassa on ilmaisimet metaanikaasuvuotojen havaitsemiseksi. Amatoli
Amatoli on voimakas räjähdysaine. Se on trinitrotolueenin (TNT) (CHNO) ja ammoniumnitraatin (NHNO) seos. Amatolia käytettiin etenkin sotilaskäytössä ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa. Nykyään se on korvattu muilla vaihtoehdoilla. Amatoli on väriltään vaihdellen vaaleasta kellertävään ja ruskeaan riippuen seossuhteesta. Amatoli on suhteellisen vakaata mutta voi räjähtää kovasta iskusta. Tadžikistanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Tadžikistanin ASNT perustettiin vuonna 1924 Turkestanin ASNT:n ja Buharan SNT:n osista. Tadžikistanin ASNT tuli kuulumaan Uzbekistanin SNT:aan, jonka mukana se liittyi Neuvostoliittoon 13. toukokuuta 1925. Tadžikistanin ASNT:sta tuli Tadžikistanin sosialistinen neuvostotasavalta 5. joulukuuta 1929. Tämän jälkeen se muodosti Uzbekistanin kanssa samanarvoisen Neuvostoliiton osavaltion. C-4
C-4:n aiheuttamat tuhot aiheutuvat lähinnä korkeasta lämpötilasta sekä äkillisesti laajentuvasta kaasusta. C-4 on räjähdysvoimaltaan 1,34 kertaa tehokkaampaa kuin TNT. Ydinreaktori
Neuvostoliitossa kehitettiin kaksi erityyppistä siviilireaktoria vuodesta 1954 lähtien. Ensimmäinen RBMK tai niin sanottu Tšernobyl-tyyppi on omanlainen mallinsa ja toinen samankaltainen kuin Yhdysvaltain painevesireaktori. NL:n ensimmäinen painevesireaktori otettiin käyttöön 1964. Tetryyli
Tetryyli eli trinitrofenyylimetyylinitramiini on TNT:n sukuinen räjähdysaine. Tetryyliä valmistetaan käsittelemällä dimetyylianiliinia rikkihapolla ja sen jälkeen nitraamalla se typpihapolla. Myös eräistä muista aniliinin johdannaisista saadaan nitraamalla tetryyliä.. Tetryylin ominaisuuksiin kuuluu: iskuherkkyys, lievä hygroskooppisuus, kemiallinen vakaus, myrkyllisyys ja valukelvottomuus. Tetryyliä käytettiin erityisesti toisen maailmansodan aikana räjäyttimissä ja nalleissa sellaisenaan, sekä TNT:hen seostettuna torpedojen ja merimiinojen täytteenä. Yhdistettä voidaan käyttää myös pH-indikaattorina. Sen väri muuttuu värittömästä punaisiksi pH-alueella 10,8–13. Xenix
Ensimmäinen, Intel 8088 -prosessorille tarkoitettu versio Xenixistä toteutettiin AT&T Unix System III:n pohjalta laajentaen ja valmistui vuonna 1983. Intel 80286 -pohjaisiin PC AT-koneisiin tarkoitetun version pohjana oli AT&T Unix System V Release 2 ja se julkaistiin 1985. Santa Cruz Operation teki lisenssisopimuksen XENIX:istä Microsoftin kanssa 1987. Samana vuonna ilmeistyi 80386-prosessoria hyödyntävä XENIX 386. Se kykeni käyttämään maksimissaan 16 MB RAM-muistia. Tranyylisypromiini
Tranyylisypromiini kehitettiin vuonna 1946 amfetamiinin analogiksi ja sitä kokeiltiin inhalaattoreissa, mutta tämä tapa ei ollut toimiva. Yhdisteen huomattiin olevan monoamiinioksidaasin estäjä ja se tuotiin Yhdysvalloissa markkinoille vuonna 1961. Tranyylisypromiini on monoamiinioksidaasin estäjä ja entsyymin inhiboituminen kohottaa noradrenaliinin, serotoniinin ja adrenaliinin pitoisuuksia aivoissa. Yhdiste on myös mieto stimulantti. Tranyylisypromiinin farmakologinen profiili on malko samankaltainen feneltsiinin kanssa, joskin entsyymin inhibitoituminen ei ole yhtä usein pitkittynyt. Synteettinen timantti
Ylläolevien mullistavien menetelmien lisäksi räjäytysmenetelmä on myös huomionarvoinen synteesimenetelmä, jota tutkittiin sekä Yhdysvalloissa että Neuvostoliitossa. De Carli onnistui ensimmäisenä tuottamaan nanotimantteja pienellä saannolla Yhdysvalloissa vuonna 1961. Neuvostoliitossa muodostettiin vuosien 1960–1980 aikana tutkimuskeskuksia erittäin lujien materiaalien valmistamiseen. Tutkimusten ohessa keksittiin keino valmistaa nanotimantteja räjäytysmenetelmällä vuonna 1963, mutta menetelmää tutkittiin enemmän vasta 1980-luvulla melkein 20 vuoden tauon jälkeen. Tuotantoprosessia ei saatu optimoitua tarpeeksi ja useita tutkimuskeskuksia suljettiin vuosien 1993–2003 aikana kannattamattomina. Kiinnostus räjäytysmenetelmää kohtaan on jälleen kasvanut tutkijoiden keskuudessa viimeisimmän vuosikymmenen aikana johtuen mm. uusista tavoista hyödyntää nanotimantteja. Kaalin kraatteri
Osuessaan maahan meteoriitit vapauttivat suuren määrän liike-energiaa, joka kaasuunnutti metallin räjähdysmäisesti ja poltti ympäristöään kuumuudellaan. Kokonaisenergian suuruus on arvioitu olevan 4 x 10 ergiä tai 4,7 x 10 J . Tämä on vastannut 5-20 tuhatta tonnia TNT:tä, mikä on pienen ydinräjähteen voima. Raukas on päätynyt pienempään arvioon 1-2 tuhatta tonnia TNT:tä . Lähisytytin
Yksi ensimmäistä käyttökelpoisista lähisytyttimistä oli koodinimeltään VT fuze. Sen toimintaperiaatteen olivat kehittäneet brittitutkijat, erityisesti fyysikko Samuel Curran. Niitä tuotettiin Merle A. Tuven ohjauksessa Johns Hopkinsin yliopiston Applied Physics Laboratoryssä. Lähisytyttimen katsotaan kuuluvan toisen maailmansodan merkittävimpien keksintöjen joukkoon. Myös saksalaisilla oli vastaavaa tutkimusta 1930-luvulla. Rheinmetallin kehitystyö kuitenkin keskeytettiin vuonna 1940, jotta resursseja pystyttiin keskittämään tärkeämpinä pidettyihin projekteihin. Glutamaatti-1-semialdehydi
Ensimmäisen kerran glutamaatti-1-semialdehydiä valmistettiin vuonna 1983. Sen synteesin lähtöaineena käytettiin N-karboksibentsoksiglutamiinihapon bentsyymiesteriä, joka pelkistettiin. Synteesi oli kuitenkin vaikea suorittaa ja saanto oli huono. Tehokkaampi tapa on vinyyli-γ-aminovoihapon otsonolyysi. ATBIP
TNT:n ohella pommin konstruktio sisältää alumiinia sekä etyleenioksidia. Kamferi
Suomalainen kemisti Gustaf Komppa syntetisoi kamferin ensimmäisen kerran vuonna 1903. Kompan vuonna 1907 aloittama kamferin teollinen tuotanto Tainionkoskella oli maailman ensimmäinen teollinen kokonaissynteesi. Monsanto-prosessi
Monsanto-prosessi kehitettiin 1960-luvun lopulla ja ensimmäinen tehdas aloitti kaupallisen tuotannon vuonna 1970 Teksasissa ja sen alkuperäinen kapasiteetti oli 135 000 tonnia vuodessa. Tämän jälkeen tehtaita on rakennettu ja lisensoitu muuallekin ja suurimmillaan vuotuinen etikkahappotuotanto Monsanto-prosessilla on ollut 2 miljoonaa tonnia. Prosessin etuna on sen hyvä selektiivisyys ja sivutuotteiden muodostuminen on hyvin vähäistä. Noretisteroni
Ensimmäisen kerran noretisteronia syntetisoi Carl Djerassi vuonna 1950. Lähtöaineena oli estronin metyylieetteri ja ensimmäinen vaihe oli Birch-pelkistys litiumin avulla ammoniakkiliuoksessa. Seuraavassa vaiheessa hydroksyyliryhmä hapetetaan karbonyyliryhmäksi kromitrioksidin avulla. Seuraavassa vaiheessa tapahtuu reaktio trietyyliortoformaatin kanssa ja muodostuu tyydyttymätön enolieetteri. Kaksi viimeistä vaihetta ovat reaktio litiumasetylidin kanssa ja hydrolyysi happamissa olosuhteissa. Uraanihydridipommi
Uraanihydridipommia tutkittiin Manhattan-projektin varhaisessa vaiheessa, mutta ajatuksesta luovuttiin keväällä 1944 kun opittiin että tällaisesta ydinpommista tulisi sangen tehoton. Ydinkokeet, joissa näitä aineita testattiin Operaatio Upshot-Knotholessa, osoittautuivat pettymyksiksi.
Näissä kokeissa räjäytettiin kaksi uraanihydridipommia: "Ruth" ja "Ray". Ydinräjähdykset olivat molemmat voimakkuudeltaan vain n. 0,2 kilotonnia TNT:tä, joten ne luokiteltiin suutareiksi. "Ruth" käytti tavallista H vetyä (protiumia) uraanihydridissä, kun taas "Ray" deuteriumia UD:ssa. Ilmeniitti
Slagia tuotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1951 QIT:n Lac Allardin ilmeniitistä Sorelissa ja samaa tekniikkaa käytetään esimerkiksi Etelä-Afrikassa Richards Bay Mineralsissa. Suurimmat slagin tuottajat Sorelin ja Richards Bayn lisäksi ovat Ticor Empangessa Etelä-Afrikassa, Tinfos Titan and Iron KS Tyssedalissa Norjassa ja Namakwa Sands Limited Saldanha Bayssa Etelä-Afrikassa. QIT kehitti vuonna 1995 slagin jatkokehitysprosessin, jossa 75–80 % titaanidioksidia sisältävästä slagista poistetaan kalsiumia, magnesiumia ja rautaa, jolloin titaanidioksidipitoisuus nousee noin 95 prosenttiin. Tällaisesta raaka-aineesta käytetään termiä UGS eli Upgraded Slag. Glyoksaali
Ensimmäisen kerran glyoksaalia valmistettiin vuonna 1856 hapettamalla etanolia typpihapolla. Nykyään yhdistettä tuotetaan teollisesti pääasiassa kahdella tavalla. Asetaldehydin vesiliuos voidaan hapettaa typpihapon avulla glyoksaaliksi noin 40 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina tässä prosessissa muodostuu etikkahappoa, muurahaishappoa ja glyoksyylihappoa. Nämä poistetaan ioninvaihdolla ja muodostuva liuos konsentroidaan noin 40 % glyoksaalipitoisuuteen. Toinen tapa on glykolin hapetus kaasufaasissa hapen avulla 400–600 °C:n lämpötilassa metallisen kuparin tai hopean toimiessa katalyyttinä. Myös eteenin hapetusta hapen, seleenidioksidin tai typpihapon avulla voidaan käyttää. LSD
LSD:tä valmistetaan torajyvästä saatavasta ergotamiinista. Ensimmäistä kertaa LSD:tä valmisti Albert Hofmann vuonna 1938. LSD:tä kokeiltiin Yhdysvalloissa psyykenlääkkeenä 1947–1965. LSD:n käyttö päihteenä alkoi 1960-luvulla Kaliforniassa hippiliikkeen parissa. Ohutkalvotransistori
Ohutkalvotransistori (, TFT) on transistori, jota käytetään erityisesti nestekidenäytöissä. Siinä ohutkalvoja kasvattamalla luodulla kalvorakenteella saadaan aikaan puolijohde kiinteälle pinnalle, esimerkiksi lasille. Useimmat TFT-rakenteessa käytetyt aineet eivät itse ole läpinäkyviä. Ensimmäinen läpinäkyvä TFT-materiaali, joka perustui sinkkioksidiin, keksittiin 2003 Oregonissa. Polymeraasiketjureaktio
"Thermus aquaticus" -bakteerista eristetty "Taq"-polymeraasientsyymi on yksi yleisimmin käytettyistä entsyymeistä. Myös muita polymeraasientsyymejä käytetään säännöllisesti, varsinkin kun halutaan monistaa joko pidempiä alueita tai monistuksen nopeutta tai virheettömyyttä halutaan kasvattaa. Polymeraasientsyymi rakentaa uuden DNA-juosteen yksittäisistä dNTP-molekyyleistä (dATP, dTTP, dCTP ja dGTP), joiden konsentraatio reaktiossa on yleensä yhtä suuri. Heksogeeni
Heksogeeni kehitettiin alun perin 1890-luvulla lääkkeeksi. Sen räjähdeominaisuudet havaittiin vasta vuonna 1920. Nimensä heksogeeni on saanut kuuden atomin (kolmen hiili- ja kolmen typpiatomin) muodostamasta renkaasta. Aine tunnetaan myös nimillä RDX (Research Department eXplosive tai Royal Demolition eXplosive, brittiläinen termi), sykloniitti (Cyclonite, amerikkalainen termi), T4 (italialainen termi), syklotrimetyleenitrinitramiini ja nitramiitti. Kemiallisesti aine on nitroamiini. Rutenoseeni
Ensimmäisen kerran rutenoseenia valmisti Geoffrey Wilkinson vuonna 1952. Rutenoseenia voidaan valmistaa ruteniumkloridin ja syklopentadienyylinatriumin välisellä reaktiolla. Liuottimena käytetään tetrahydrofuraania ja tuote puhdistetaan sublimoimalla. Monsanto-prosessi
Monsanto-prosessista on kehitetty 1980-luvulla niin kutsuttu Tennessee Eastman-prosessi. Tämä tuottaa vedettömissä olosuhteissa etikkahappoanhydridiä metyyliasetaatista ja hiilimonoksidista. Tässä prosessissa aktiivinen katalyytti on sama kuin Monsanto-prosessissa. Monsanto-prosessin on osittain syrjäyttänyt Cativa-prosessi, joka käyttää katalyyttinä halvempaa iridiumin kompleksia. Dimetyylitryptamiini
DMT puhtaassa muodossaan on väritöntä, vahamaista tai kiteistä, kiinteää ainetta. Dimetyylitryptamiini syntetisoitiin ensi kertaa kemiallisesti vuonna 1931. Synteettistä DMT:tä käytetään useimmiten polttamalla, 15–60 milligramman kerta-annoksina. Tioniini
Charles Lauth syntetisoi tioniinia ensimmäisenä vuonna 1876. Lähtöaineina hän käytti p-fenyleenidiamiinia ja rikkivetyä ja hapetti muodostuneen tuotteen. Myöhemmin BASF:n tutkijat käyttivät samaa menetelmää tioniinin johdannaisen, metyleenisinisen valmistamiseen. Ida Noddack
PTR:llä hän työskenteli yhdessä Walter Noddackin ja Otto Bergin kanssa. Kun Dmitri Mendelejev oli 1871 ehdottanut jaksollista järjestelmää, hän oli jättänyt muutamia aukkoja järjestelmään tuntemattomien alkuaineiden kohdalle. Tacke, Noddack ja Berg pyrkivät löytämään puuttuvat alkuaineet 43 ja 75 ja pommittivat platinaa ja kolumbiittia elektroneilla. Törmäyksessä purkautui röntgensäteilyä, jonka avulla he ilmoittivat vuonna 1925 löytäneensä alkuaineen 43, jota he kutsuivat masuriumiksi, ja alkuaineen 75, jota he kutsuivat reniumiksi. Renium vahvistettiin jo vuoden 1925 aikana, mutta masurium jäi vuosikymmeneksi hämäräksi löydökseksi. Italialainen Carlo Perrier ja yhdysvaltalainen Emilio Segrè tuottivat vasta 1937 teknetiumia (alkuaine 43) syklotronilla. Koska sen tuottamiseen tarvittiin hiukkaskiihdytintä, Noddackit eivät todennäköisesti olleet todellisuudessa löytäneet alkuainetta 43. Walter Noddack ja Ida Tacke menivät naimisiin vuonna 1926. Ureanitraatti
Ureanitraatti (CHNO, NO) on löyhä urean (virtsa-aine) ja nitraatin yhdiste, joka on TNT:n veroinen räjähdysaine. Fensyklidiini
PCP syntetisoitiin ensimmäisen kerran 1926 ja myöhemmin 1950-luvulla sen patentoi lääkeyhtiö Parke-Davis. Anestesialääkkeen kauppanimeksi tuli "Sernyl", mutta sen käytöstä luovuttiin 1960-luvun puolivälissä, koska sillä oli voimakkaita neurotoksisia ja hallusinaatioita aiheuttavia sivuvaikutuksia sekä pitkä puoliintumisaika. PCP palasi kuitenkin myöhemmin markkinoille "Sernylan"-nimisenä eläinlääketieteen nukutusaineena, mutta jälleen sen käytöstä luovuttiin. Muistimetalli
Muistimetalleina toimivia nikkeli-titaaniseoksia kehitettiin ensimmäiseksi Naval Ordnance Laboratoryssä vuosina 1962-1963. Ne saivat kauppanimen Nitinol, joka on lyhenne sanoista "Nickel Titanium Naval Ordnance Laboratories". Näiden huomattavat ominaisuudet havaittiin aluksi sattumalta. Eräässä kokouksessa laboratoriossa esiteltiin kappaletta, jota oli väännetty alkuperäisestä poikkeavaan muotoon useita kertoja. Yksi läsnä olleista teknisistä johtajista, David S. Muzzey, päätti kokeilla, mitä tapahtuu, jos hän kuumentaa kappaletta pitämällä piippua sen alla. Kaikkien hämmästykseksi se palautui alkuperäiseen muotoonsa. TNT
Tolueenin nitraaminen on helppoa sen sisältämän metyyliryhmän vuoksi. Kuitenkin nitroryhmien lukumäärän kasvaessa myös aromaattisen renkaan elektronivajaus kasvaa ja sen altistaminen elektrofiliselle hyökkäykselle vaikeutuu merkittävästi. Tämän vuoksi tolueenin polynitraaminen happoseoksella suoraan TNT:ksi ei ole teollisesti järkevää, vaan se tehdään kahdessa tai kolmessa vaiheessa. Otsonikato
Ensimmäiset säännölliset otsonimittaukset aloitti Gordon Dobson 1920-luvulla Oxfordin yliopistossa. Hänen mittalaitteensa mittasi otsonin kokonaismäärää maan pinnalta ilmakehän yläosaan tietyllä paikalla. Dobson huomasi, että otsonin määrä ei ole vakio vaan vaihtelee erityisesti vuodenaikojen mukaan. Otsonikerroksen muodostukseen liittyvän peruskemian ja -fysiikan selvitti Sidney Chapman hiukan myöhemmin. 1950-luvulla David Bates ja Marcel Nicolet esittivät todisteita siitä, että vapaat radikaalit kuten hydroksyyli (OH) ja typpioksidi (NO) saattaisivat katalysoida otsonin reaktioita. Näitä yhdisteitä tiedettiin olevan stratosfäärissä, joten asiaa pidettiin luonnollisena otsonin määrän säätelijänä. Kansainvälisenä geofysiikan vuonna 1957 aloitettiin säännölliset otsonimittaukset Etelänapamantereella. Ydinvoiman historia
Ytimen olemassaolosta saatiin viitteitä 1919, kun Ernest Rutherford altisti typpikaasun alfahiukkassäteilylle: osa hiukkasista törmäsi ja jäi typpiatomiin transmutatoiden eli muuttaen ne hapeksi. Reaktiossa atomi emittoi protonin, jonka myöhemmät tutkimukset osoittivat ydinhiukkaseksi. Toisen ydinhiukkasen, neutronin, löysi Sir James Chadwick 1932. Pian italialainen Enrico Fermi kollegoineen havaitsi, että uraaniin törmätessään hitaat neutronit synnyttävät kohteessa ainakin neljää erilaista ainetta. Vähän myöhemmin saksalaiset Otto Hahn ja Fritz Strassmann osoittivat, että reaktiossa uraaniatomit halkeavat. Keinotekoinen fissio oli keksitty. Bentsiilihappo
Bentsiilihappoa voidaan valmistaa bentsiilistä emäksisissä olosuhteissa toisiintumisreaktiolla. Tämän toisiintumisreaktion raportoi ensimmäisen kerran Justus von Liebig vuonna 1838 ja reaktiota kutsutaan bentsiilihappotoisiintumiseksi. PETN
PETN eli pentaerytritolitetranitraatti ("pentriitti, nitropenta") on hyvin voimakas räjähdysaine, joka syttyy TNT:tä tai tetryyliä helpommin iskusta, lämmöstä tai kitkasta. PETN:n räjähdysnopeus on 8 400 m/s. Sen suhteellinen tehokerroin (RE) on 1,66. Tätä räjähdettä käytetään joskus detonaattorien toisena vaiheena joissain maamiinoissa ja kranaateissa sekä räjähtävän tulilangan ytimenä. Pentaeritrytolitetranitraattia käytetään myös muoviräjähteissä. PETN muistuttaa kemialliselta rakenteeltaan nitroglyserolia, joka on räjähdysnopeudeltaan hyvin lähellä PETN:ää. Tereftalonitriili
Tereftalonitriili eli 1,4-disyanobentseeni tai p-disyanobentseeni (CHN) on aromaattisiin nitriileihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä valmistettaessa esimerkiksi polymeerien monomeereja. Tereftalonitriili on ftalonitriilin ja isoftalonitriilin isomeeri. Etaanitioli
Etaanitiolia valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1852. Ainetta voidaan valmistaa nulkeofiilisella substituutiolla atyylihalogenidin, kuten etyylijodidin ja sulfidisuolan kuten natriumsulfidin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on kuumentaa etanolia ja vetysulfidia. Tähystyspallo
Tähystyspallo on sodankäyntiin kehitetty kiintopallo, jota käytettiin tulenjohdossa. Tähystyspallolla tykistön tulenjohtaja voitiin nostaa jopa useiden satojen metrien korkeuteen, mikä paransi huomattavasti tähystysmahdollisuuksia. Tähystyspallojen käyttö aloitettiin Ranskan vallankumoussodissa vuosina 1792–1802. Ensimmäinen maailmansota vuosina 1914−1918 oli tähystyspallojen kulta-aikaa. Niin ympärysvallat kuin Saksakin käytti kankaisia palloja, jotka oli alkujaan täytetty vedyllä. Räjähdysarka vetykaasu aiheutti kuitenkin satoja onnettomuuksia, joten myöhemmin niitä alettiin vedyn sijasta täyttää ei-tulenaralla heliumilla. Tähystyspallot oli tyypillisesti kytketty teräsvaijeriin, jolla ne vinssattiin oikealla korkeudelle (yleensä yli 3 000 jalkaan eli yli 900 metriin). VX
VX-kaasu keksittiin vuonna 1952 Imperial Chemical Industriesin laboratorioissa Isossa-Britanniassa, kun kemisti Ranajit Ghosh löysi uudenlaisen hermokaasun ja nimesi sen O-etyyli-S-2-di-isopropyyliaminoetyylimetyylifosfonotiolaattiksi. Imperial Chemical Industries yritti valmistaa ainetta kaupallisiin tarkoituksiin, kunnes VX osoittautui ihmiselle hengenvaaralliseksi ja yhtiö myi hermokaasun kaavan Yhdistyneen kuningaskunnan armeijan tutkimuslaitokselle Porton Downille vuonna 1954. Vuonna 1956 Yhdistynyt kuningaskunta luokitteli VX-kaasun kemialliseksi aseeksi, ja vuonna 1958 maa myi kaasun kaavan edespäin Yhdysvaltoihin vastineeksi yhdysvaltalaisten toimittamille tiedoille ydinaseiden vaikutuksista. Yhdysvallat aloitti VX:n massatuotannon vuonna 1961, kunnes vuonna 1993 Yhdistyneet kansakunnat julisti VX:n joukkotuhoaseeksi ja kielsi sen valmistuksen. Nykyisin vain Yhdysvalloilla ja Venäjällä on VX-kaasua, ja molemmat maat ovat aloittaneet varastojensa hävittämisen. Helmikuussa 2017 Kim Jong-unin veli murhattiin todennäköisesti käyttäen VX-kaasua. Raportin mukaan VX-kaasua löytyi murhatun silmistä. Kubaani
Kubaaniin liittyvät karboksyyliryhmät,joista esimerkiksi kubaani-1,4-dikarboksyylihappo, sekä useat muut funktionaaliset liittyvät kubaaniin muodostaen erittäin pysyviä yhdisteitä. Useimmat funktionaalisten ryhmien muutosreaktiot on onnistuttu suorittamaan kubaanipohjaisilla yhdisteillä. Myös hiileen liittyneet vedyt voidaan korvata esimerkiksi halogeeneilla, nitroryhmillä, syaonoryhmillä. Myös erilaisia metalleja kuten nikkeliä ja praseodyymiä sisältäviä yhdisteitä voidaan valmistaa. Monet yhdisteistä ovat käyttökelpoisia räjähdysaineina.
Ensimmäisen kerran 1,4-dinitrokubaania valmistettiin Chicagossa vuonna 1984. 1,4-dinitrokubaani on räjähdysaineena helppokäyttöistä, eikä ole yhtä herkkä tärähdyksille kuin TNT ja korkeissakin lämpötiloissa stabiilia (hajoaa 260 °C:ssa) .
Heptanitrokubaanissa kubaanin kahdeksasta vetyatomista seitsemän on korvautunut nitroryhmillä. Philip Eaton kollegoineen syntetisoi sen vuonna 1999. Heptanitrokubaania samoin kuin oktanitrokubaania ei ole vielä valmistettu tarpeeksi, jotta voitaisiin suorittaa kokeita sen stabiiliudesta ja räjähdysenergiasta. 
Oktanitrokubaania Eaton syntetisoi ensimmäisen kerran myös vuonna 1999. Oktanitrokubaani on tärähdysherkkä ja 20–25 % voimakkaampi räjähdysaine kuin HMX. Atsobentseeni
Ensimmäisen kerran atsobentseeniä valmisti Eilhard Mitscherlich vuonna 1834 pelkistämällä nitrobentseeniä emäksisissä olosuhteissa. Nykyäänkin valmistus perustuu nitrobentseenin pelkistykseen joko raudan avulla happamissa olosuhteissa tai yleisemmin emäksisissä olosuhteissa sinkin tai natriumstanniitin avulla tai elektrolyyttisesti. Synteettinen timantti
Amerikkalainen GE oli aloittanut tutkimaan timanttien syntetisointia jo 1940-luvulla, mutta 2. maailmansota keskeytti projektin väliaikaisesti. Kyseinen projekti aloitettiin uudestaan hieman sodan jälkeen 1950-luvun alussa ja ensimmäinen onnistuminen tapahtui 16. joulukuuta 1954. He käyttivät oman tutkijansa Tracy Hallin tekemää laitetta, jolla saatiin aikaiseksi 18 GPa paine ja 2 000 °C lämpötila. Ruotsalainen ASEA-yhtiö tutki amerikkalaisten kanssa riippumattomasti samaan aikaan timanttien syntetisointia salaiseksi luokitellussa QUINTUS-tutkimuksessa. ASEA:n edustajat esittelivät keinotekoisia timantteja 23 vuoden tutkimisen jälkeen 16. helmikuuta 1953. Tutkijat olivat jäljitelleet laboratoriossa geologisten timanttien syntyprosessin olosuhteita eli korkeaa painetta ja lämpötilaa. Paltzar Von Platenin suunnittelemalla koneella pidettiin yllä 83 000 atm paine tunnin ajan ja tuloksena saatiin syntetisoitua 40–50 pientä timanttia. General Electric päätyi saamaan kaiken kunnian ensimmäisistä ihmisen valmistamista timanteista, koska ASEA ei pystynyt toistamaan tuloksia omalla metodillaan tarpeeksi luotettavasti. Näin ollen ASEA päätyi pitämään työnsä tulokset pitkään salassa. Synteettinen timantti
Räjäytysmenetelmällä saadaan aikaiseksi synteettisiä nanotimantteja, joiden halkaisija on 1–5 nm. Menetelmässä asetetaan metallikammioon hiiltä sisältävää räjähdettä. Räjähdyksen seurauksena kammion paine ja lämpötila nousevat niin suureksi, että räjähteen sisältämä hiili syntetisoituu timanteiksi. Räjähdyksen jälkeen painetta ja lämpötilaa alennetaan nopeasti, jolloin ohitetaan ei-toivottu paine-lämpötila vaihe, jossa grafiitin faasi on timanttia stabiilimpi; tällöin lämpötila on yhä tarpeeksi suuri grafiitti-timantti konversioon.
Toinen tapa käyttää räjähdysmenetelmää: grafiittijauheella täytetty metalliputki sijoitetaan räjähdyskammioon. Kun räjäytys tapahtuu, se lämmittää ja tiivistää grafiittia timanteiksi. Putkessa on runsaasti grafiittia ja muita hiilen muotoja; jotta timantit saadaan eroteltu hiilen muista muodoista, täytyy putkessa olevia aineita keittää kiehuvassa typessä (250 °C) noin 1 päivä.
Räjähdysmenetelmällä ei saada nanotimantteja suurempia timantteja aikaiseksi, koska korkeapaineen kesto on liian lyhyt suurempien timanttien valmistukseen. Kannabinoidit
Vaikka kannabiksen kemiaa alettiin tutkia yli 150 vuotta sitten, vasta vuonna 1964 onnistuttiin ensimmäisen kerran eristämään kannabiksesta puhdas delta-1-tetrahydrokannabinoli (delta-1-THC), toiselta nimeltään delta-9-tetrahydrokannabinoli, delta-9-THC tai vain THC. Vuonna 1970 se todettiin hampun keskeisimmäksi psykoaktiiviseksi komponentiksi. Tämän jälkeen on Cannabis-lajin kasveista pystytty eristämään noin 60 muuta ainesosaa, joita nimitetään yhteisellä nimikkeellä kannabinoidit. Kannabinoideja ei ole löydetty toistaiseksi mistään muusta kasvista. Kaiken kaikkiaan hamppukasveista on eristetty tähän mennessä yli 400 kemikaalia. Alexander R. Todd
Vuonna 1938 Toddista tuli kemian professori Manchesterin yliopistoon. Siellä hän aloitti nukleosidien tutkimisen. Hän toimi orgaanisen kemian professorina Cambridgen yliopistossa vuosina 1944–1977. Vuonna 1949 Todd syntetisoi ATP:n ja FAD:n. Synteettinen timantti
1800-luvulla monet tiedemiehet suorittivat useita kunnianhimoisia kokeita timanttien syntetisoimiseksi, mutta vuoteen 1952 mennessä kaikki aikaisemmat valmistusyritykset todettiin varmuudella epäonnistuneiksi tai epäuskottaviksi. Tilanne kuitenkin muuttui pian General Electricin (GE) ja ruotsalaisen ASEA-yhtiön tutkimustuloksien myötä näiden kehitettyä ensimmäisen timanttien syntetisointimenetelmän, joka tunnetaan HPHT:na. Timantti
Timantteja voidaan myös valmistaa keinotekoisesti. Ensimmäisinä tässä onnistuivat ruotsalainen ASEA-yhtiö vuonna 1953 sekä kaksi vuotta myöhemmin General Electric. Suurimmat synteettisesti valmistetut timantit ovat olleet jopa 2500 karaattia (500 g ). Ydinase
Hiroshiman ja Nagasakin tuhonneet pommit pudotettiin molemmat B-29 Superfortress -pommikoneista. Ensimmäinen pommi pudotettiin "Enola Gay" -nimisestä koneesta 6. elokuuta 1945, jota ohjasi eversti Paul Tibbets. Pommi pudotettiin 31 000 jalan korkeudesta (9450 m) ja pommi räjähti kello 8:15 (JST) pudottuaan vapaasti 1800 jalan korkeuteen (550 m). Pommin teho vastasi noin 13 kilotonnia TNT:tä, nykymittapuilla varsin vaatimattomasti, mutta se tappoi välittömästi noin 75 000 ihmistä. Tämän "Little Boy" -pommin paino oli 4 000 kg ja siinä käytettiin uraani-235-isotooppia. Vastaavaa pommia ei ollut koskaan ennen testattu. Adamantaani
Ensimmäisen kerran adamantaanin syntetisoi Vladimir Prelog vuonna 1941. Vuonna 1957 Paul von Ragué Schleyer löysi yksinkertaisemman menetelmän, jossa lähtöaineena oli disyklopentadieeni. Ohutkerroskromatografia
Yhdysvaltalaiset J. E. Meinhard ja N. F. Hall kehittivät vuonna 1949 tekniikan, jossa he käyttivät seliittiä (piimaata) sitomaan alumiinioksidia kiinteällä levylle. Tätä tekniikkaa he käyttivät erottamaan toisistaan muun muassa metallikationeja ja eteerisiä öljyjä. 1950- ja 1960-lukujen aikana Justus G. Kirchner kehitti ohutkerroskromatografian tekniikoita ja esitteli muun muassa kaksiulotteisen ohutkerroskromatografian ja menetelmiä ohutkerroskromatografian käyttämiseen reaktioiden seurantaan. Menetelmän yleistymisen kannalta merkittävää työtä teki Stahl 1950-luvun lopulla, kun hän kehitti helpon levyjen pinnoitusmenetelmän ja osoitti, että TLC:n avulla avulla voitiin helposti suorittaa useita erilaisia erotuksia. Kaupalliset pinnoitetut kromatografialevyt ilmestyivät vuonna 1961. Räjähde
Sekundääriräjähteet sytytetään aina aloiteräjähteellä eli primääriräjähteellä. Sekundääriräjähteitä ovat dynamiitti, TNT, pentaeritrytolitetranitraatti, heksogeeni, oktogeeni, ANFO, nitroselluloosa ja geligniitti. C-4, C-3 ja Semtex ovat tehokkaita muoviräjähteitä. Monet sekundääriräjähteet, kuten trinitrotolueeni (TNT), kestävät hyvin iskuja ja palavat vain sytytettynä (esimerkiksi nitroselluloosa). Grubbsin katalyytti
Grubbsin katalyytit sisältävät keskusatominaan ruteniumin, bentsylideenikarbeenin ja labiileja, korvattavissa olevia ligandeja. Ensimmäinen Robert Grubbsin vuonna 1992 kehittämä ruteenikatalyytti oli bentsylideenibis(trifenyylifosfiini)diklororutenium. Tämä kompleksi ei kuitenkaan ole katalyyttisesti erityisen aktiivinen ja katalysoi ainoastaan erittäin jännittyneiden alkeenien kuten norborneenin metateesia. Vuonna 1995 Grubbs julkaisi niin kutsutun ensimmäisen sukupolven Grubbsin katalyytin, jossa ligandeina olivat trifenyylifosfiinien tilalla trisykloheksyylifosfiinit. Emäksisemmän trisykloheksyylifosfiiniligandit tekivät katalyytistä aktiivisemman. Ensimmäisen sukupolven Grubbsin katalyytti on ulkomuodoltaan violettia kitestä ainetta. Useista muista siirtymämetallikatalyyteistä poiketen tämä katalyytti on stabiili ilman vaikutuksille useiden kuukausien ajan. Parannuksena aikaisempiin alkeenien metateesin katalyytteihin on myös se, että Grubbsin katalyyttiä käytettäessä alkeenissa voi olla myös muita reaktiivisia ryhmiä kuten amino- tai hydroksyyliryhmiä. Ensimmäisen sukupolven Grubbsin katalyyttiä valmistetaan diklorotris(trifenyylifosfiini)rutenium(II)-kompleksista ja fenyylidiatsometaanista. Yhdiste reagoi trisykloheksyylifosfiinin kanssa ligandinvaihtoreaktiolla muodostaen Grubbsin katalyyttiä. Manhattan-projekti
Ulospäin räjähdys näkyi aluksi sokaisevana välähdyksenä, johon osattiin varautua: tarkkailijoilla oli suojalasit. Ensimmäisen kokeen voimaksi arvioitiin ennalta 5–10 kilotonnia TNT:tä. Pommin voima kuitenkin yllätti tiedemiehetkin, sillä räjähdys oli useita kertoja suunniteltua voimakkaampi, sen teho vastasi 20–22 kilotonnia. Räjähdys oli niin voimakas, että se rikkoi monia mittalaitteita. Heksogeeni
Heksotoli on heksogeenin ja TNT:n seos. Heksogeenin osuus heksotolissa vaihtelee 40-85 %:n välillä. Mikäli heksogeenia ei ole heksotolissa kovin paljoa, voidaan sitä valaa. Mitä pienempiä heksogeenihiukkasia seoksessa käytetään, sitä suurempiin heksogeenipitoisuuksiin päästään valamalla. Jos taas heksogeenia on selvästi enemmän seoksessa kuin TNT:tä, esimerkiksi 80 %,ei sitä voida enää valaa, jolloin heksotoli täytyy puristaa. "Comp B" eli "Composition B" on englanninkielinen nimitys heksotolille, jossa heksogeenin ja TNT:n suhde on 60/40. Tantaali
Ruotsalainen kemisti ja mineralogi Anders Gustaf Ekeberg löysi tantaalin 1802 analysoidessaan kahta mineraalinäytettä. Toinen näytteistä oli peräisin Kemiöstä Suomesta ja toinen Ytterbystä Ruotsista. Monet kemistit pitivät tantaalia kuitenkin tuolloin samana aineena kuin vuotta aiemmin löydettyä niobiumia. Tantaalin eristi (epäpuhtaana) ensimmäisenä ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius vuonna 1820. Puhdasta tantaalia onnistui kuitenkin valmistamaan vasta saksalainen kemisti Werner von Bolton vuonna 1903. Tantaali on saanut nimensä kreikkalaisessa mytologiassa esiintyneen Lyydian kuninkaan ja Zeuksen pojan Tantaloksen mukaan. Niobium on puolestaan saanut nimensä Tantaloksen tyttären Nioben mukaan. T.N.T. (kappale)
T.N.T. on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n kappale. Se julkaistiin ensimmäisen kerran Australiassa vuonna 1975 yhtyeen "T.N.T."-albumilla ja vuonna 1976 "High Voltage" -albumin maailmanlaajuisessa versiossa. Death metal -yhtye Six Feet Under on tehnyt coverin ”T.N.T”:stä. Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta
Turkmenistanin SNT:n edeltäjä oli 7. elokuuta 1921 Turkestanin ASNT:n yhteyteen perustettu Turkmeenien alue. Turkmenistanin SNT perustettiin syksyllä 1924 Turkmeenien alueesta sekä osista Buharan ja Horezmin sosialistisia neuvostotasavaltoja. Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta liittyi Neuvostoliittoon 13. toukokuuta 1925. Virukset
Ensimmäisenä ihmisen tautina suodattuvan tekijän aiheuttamaksi havaittiin keltakuume vuonna 1902. Vuosisadan alkuvuosikymmeninä suodattuvaa taudinaiheuttajaa epäiltiin vielä jonkinlaiseksi molekyyliksi. Yhdysvaltalainen kemisti Wendell Stanley onnistui vuonna 1935 kiteyttämään tupakan mosaiikkiviruksen. Hän uskoi aluksi, että kiteet olivat proteiinia, mutta englantilaiset tutkijat Frederick Bawden ja Norman Pirie saivat selville, että ne sisälsivät proteiinin lisäksi nukleiinihappoa. Vuonna 1939 saksalaiset tutkijat Gustav Kausche, Edgar Pfankuch ja Helmut Ruska julkaisivat ensimmäiset viruksista saadut elektronimikroskooppikuvat. Wendell Stanley ja hänen käyttämiään menetelmiä kehittäneet James Sumner ja John Northrop saivat vuonna 1946 kemian Nobel-palkinnon tutkimuksistaan. Ksenon
Ksenon on normaalioloissa inertti jalokaasu, mutta tarpeeksi voimakkaiden reagenssien kanssa se reagoi. Linus Pauling ennusti vuonna 1933, että XeF olisi syntetisoitavissa. Ensimmäinen ksenonyhdiste tehtiin 1962, kun englantilainen Neil Bartlett valmisti ksenonplatinafluoridia. Myöhemmin on luotu muitakin ksenonfluoridiyhdisteitä esimerkiksi di-, tetra- ja heksafluoridit. Siltä tunnetaan myös oksidit XeO ja XeO, jotka ovat räjähtäviä. Ksenonille tunnetaan yli 80 yhdistettä, jossa kaikissa on osallisena happea tai fluoria. Helsingin yliopistossa on tehty HXeH, HXeOH ja HXeCCH, jotka ovat stabiileja 40 Celsius-asteeseen saakka. Tunnetaan myös erittäin vahvasti hapettavia perksenaattisuoloja, jotka sisältävät perksenaattianionin (XeO), jossa ksenonin muodollinen hapetusluku on +VIII. Ne ovat kuitenkin melko stabiileja. Tropinoni
Robert Robinson valmisti tropinonia kokonaissynteesillä ensimmäisen kerran vuonna 1917. Synteesi oli merkittävä askel sen kohtalaisen yksinkertaisuuden ja tehokkuuden ansiosta. Reaktion lähtöaineina käytetään melko yksinkertaisia yhdisteitä sukkinaldehydiä, metyyliamiinia ja asetonidikarboksyylihappoa tai asetonia. TNT-ekvivalentti
Megatonniluokkaa energiaa vapautuu tulivuorenpurkauksissa, maanjäristyksessä ja kymmenien metrien läpimittaisen meteoriitin törmätessä maahan. Kilometrin läpimittaisen meteoriitin törmäysräjähdys tuottaa 10 miljoonan megatonnin räjähdyksen. Titaani
Vuonna 1791 cornwallilainen pastori ja kemisti William Gregor tutki paikallista malmia ilmeniittiä. Hän poisti malmista suolahapon avulla raudan, ja kun hän liuotti jäljelle jääneen osan rikkihappoon, syntyi titaanidioksidia. Neljä vuotta myöhemmin saksalainen kemisti Martin Klaproth löysi saman oksidin rutiilista. Hän nimesi löytämänsä alkuaineen titaaniksi kreikan mytologian titaanien, Uranoksen ja Gaian lasten, mukaan. Klaproth ei aluksi tiennyt Gregorin havainnoista mutta korosti kuitenkin koko uransa ajan, että Gregor löysi titaanin ennen häntä. Vuonna 1825 Berzelius valmisti titaania, mutta näytteessä oli epäpuhtauksia. Vuonna 1910 M. A. Hunter valmisti puhdasta titaania hapettamalla titaanitetrakloridia natriumin avulla. Asetyylikoliini
Asetyylikoliini syntetisoitiin 1867, mutta tuolloin sen vaikutuksia elimistössä ei huomioitu. Aineen farmakologisiin ominaisuuksiin kiinnitti ensimmäisenä huomiota Henry Dale vuonna 1914. Hän nimitti ainetta parasympatomimeetiksi sen parasympaattisen hermoston stimulaatiota muistuttavan vaikutuksen vuoksi, sekä totesi aineen olevan nopean hajoamisensa vuoksi sopimaton kliiniseen käyttöön. Asetyylikoliini oli ensimmäinen havaittu hermoston välittäjäaine. Denatonium
Denatonium, tavallisimmin denatoniumbentsoaatti on kitkerin tunnetuista kemiallisista yhdisteistä. Aistimisen raja on 0,05 ppm bentsoaattina. Aine löydettiin vuonna 1958 ja se rekisteröitiin tavaramerkkinä "Bitrex". Laimennettuna määrään 10 ppm se on useimmille ihmisille liian kitkerää nautittavaksi. Denatoniumsuoloja käytetään tekemään vaarallinen, mutta hyvältä maistuva tuote liian kitkeräksi nautittavaksi. Denatoniumia käytetään alkoholin denaturoinnissa (sitä käytetään 2 grammaa / 100 litraa etanolia), pakkasnesteissä, kynsien pureskelun estoaineissa, eläinten karkoteaineena, nestesaippuassa ja shampoossa sekä muovailuvahassa ja rotanmyrkyssä. Sen ei tiedetä aiheuttavan mitään pitkäaikaisia terveysvaikutuksia. TNT-ekvivalentti
Kilotonnia (lyhenne kt) käytetään usein kuvaamaan ydinaseiden räjähdysvoimaa. Kilotonnin voima on tuhannen trotyylitonnin räjähtäessä syntyvä energia. On sovittu, että trotyylin räjähdysvoima on 4,184 MJ/kg, joten yksi kilotonni tarkoittaa 4,184 terajoulea (4,184·10 joulea). Antivety
Ensimmäisen kerran antivetyä luotiin mahdollisesti hiukkaskokeissa vuonna 1995, mutta niin lyhyeksi ajaksi, ettei siitä voitu tehdä tarkempaa tutkimusta. Vuonna 2011 CERNin hiukkaskiihdyttimessä antivetyä vangittiin noin 15 minuutin ajaksi. CERNin ALPHA-kokeessa antivedyn sähkövaraukseksi mitattiin nolla kahdeksan merkitsevän numeron tarkkuudella. Tulos vastaa odotuksia sillä tavallisen vedyn varaus on nolla. Difenyylimetaani
Difenyylimetaania valmistettiin ensimmäisen kerran vuonna 1871 bentsyylikloridin ja bentseenin välisellä reaktiolla sinkin tai kupari(I)oksidin läsnä ollessa. Kyseisellä Friedel–Crafts-reaktiolla yhdistettä tuotetaan nykyäänkin teollisesti, joskin katalyyttinä käytetään tyypillisesti alumiinikloridia, joskus myös rikkihappoa tai polyfosforihappoja tai muita happokatalyyttejä. Difenyylimetaania voidaan tuottaa myös bentseenin ja bentsaldehydin välisellä reaktiolla. Tranyylisypromiini
Tranyylisypromiinia voidaan syntetisoida usealla eri tavalla. Tadeschin vuonna 1961 ja Burgerin ja Yostin vuonna 1984 kehittelemä synteesi menee seuraavasti. Lähtöaineiden styreenin ja etyylidiatsoasetaatin reaktiossa muodostuu 2-fenyylisyklopropaanikarboksyylihapon etyyliesterin cis- ja trans-isomeereja, joista trans-isomeeri on vallitseva. Tämän jälkeen esteri hydrolysoidaan natriumhydroksidin avulla. Trans-isomeeri hydrolysoituu nopeammin, jolloin tuote oli pääasiassa trans-2-fenyylisyklopropaanikarboksyylihappoa. Puhtautta voidaan parantaa uudelleenkiteytyksen avulla. Tämä karboksyylihappo reagoi tionyylikloridin kanssa, jolloin muodostuu happokloridijohdannainen. Tämä happokloridi reagoi natriumatsidin kanssa ja tätä reaktiota seuraa atsidin toisiintuminen isosyanaatiksi eli tapahtuu Curtius-toisiintuminen. Isosyanaatin hydrolyysin tuotteena muodostuu tranyylisypromiinia. Tynnyripommi
Tynnyri tai muu metallisäiliö on täytetty TNT:llä tai muulla räjähteellä, johon on sekoitettu erilaista metalliromua. 
Tällaisen pommin valmistus saattaa maksaa vain 200-300 dollaria. 
Varhaiset käsintehdyt pommit olivat melko pieniä ja sytytyslangalla sytytettäviä, ja saattoivat räjähtää jo ilmassa, Myöhempiin pommeihin lisättiin siivekkeet ja törmäyksestä räjähtävä sytytin. Pommit pudotettiin tavallisimmin MI-8 ja MI-17 helikoptereista. TNT
TNT ei ole erityisen suorituskykyinen räjähde. Sen tiheys on 1,64 g/cm³ ja räjähdysnopeus 6940 m/s. Sen kemiallinen vakaus, kohtalainen iskun- ja kitkankestävyys ja valettavaksi riittävän alhainen sulamispiste (80,8 °C) tekevät siitä kuitenkin käyttötavoiltaan hyvin monipuolisen etenkin sotilaskäyttöön. TNT:n happivajaus on –74 %, mistä johtuen sen käyttö yhdessä happipitoisemman ammoniumnitraatin kanssa amatoliksi kutsuttuna seoksena on ollut yleistä. Nykyään "räjähtävältä voimaltaan" eli brisanssiltaan vaikuttavammat nitroamiinit, kuten HMX ja RDX, ovat kuitenkin pääosin korvanneet amatolit. TNT sopii edelleen perusräjähteeksi. Sitä käytetään myös sitovana räjähteenä useissa sekundaariräjähdeseoksissa kuten heksotoleissa (RDX ja TNT), Torpexissa (RDX, TNT ja Al) ja pentoliitissa (PETN ja TNT). Tekniikan historia
Yhdysvaltain Manhattan-projekti johti ensimmäisen ydinpommin kehittämiseen 1942–1945, koelaukaisuun heinäkuussa 1945 ja kahteen sotakäyttöön. Ydinvoimaa alettiin käyttää energianlähteinä sähkövoimaloissa, lentotukialuksissa, jäänmurtajissa, sukellusveneissä. Nykyään ydinvoimalla tuotetaan noin 15,7 % maailman sähköstä (2004). Jenkki
Maailman ensimmäinen ksylitolilla makeutettu purukumi oli Xylitol-Jenkki, joka tuli markkinoille vuonna 1975 . Xylitol-Jenkki kehitettiin alun perin Turun yliopiston hammaslääketieteen laitoksen ksylitolitutkimusta varten 1970-luvun alussa. Purukumiin saatiin ksylitolia Suomen Sokerin kehittämällä teollisella prosessilla, joka teki aiemmin kalliin ksylitolin valmistuksen edullisemmaksi. Jenkki oli jo aiemminkin tunnettu tuote, mutta vasta ksylitolin myötä siitä tuli kaikille sopiva nautintoaine. Xylitol-Jenkki muutti mielikuvat purukumeista: se ei enää ollutkaan vain nuorison pahe vaan sosiaalisesti hyväksytty terveystuote, ja happohyökkäykset ja niiden estäminen tulivat käsitteinä tutuksi. TDK
TDK perustettiin Japanissa 7. joulukuuta 1935 tuottamaan magneettista ferriittiä, jonka japanilaiset Yogoro Kato ja Takeshi Takei olivat juuri aikaisemmin keksineet. Vuonna 1952 aloitettiin magneettinauhan valmistus, jota seurasi nauhakasettien valmistus vuonna 1966. Juuri niiden tuottajana yhtiö on tullut laajasti tunnetuksi. Näiden lisäksi se valmistaa laajaa valikoimaa erilaisia magneettisia ja optisia tallennusvälineitä, mukaan lukien videonauhaa, tyhjiä CD-R- ja tallentavia DVD-levyjä. Uusimpana tuotteena mukaan on tulleet USB-muistitikut. TNT
Räjähtäessään TNT hajoaa seuraavasti: Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus
Isotooppianalyysin perusteella on esitetty, että 2–3 sekuntia höyryräjähdyksen jälkeen tapahtunut toinen voimakkaampi räjähdys oli osittainen hallitsematon ketjureaktio eli pienimuotoinen ydinräjähdys, joka seismologisten mittausten mukaan oli teholtaan noin kymmenen tonnia TNT:tä. Ydinräjähdys ei kuitenkaan voinut johtua reaktorin polttoaineesta, sillä rikastusastetta ei ollut tarpeeksi. Toisen räjähdyksen syyksi on myös arveltu vedyn räjähtämistä, kun kuuma zirkonium reagoi kemiallisesti veden kanssa synnyttäen vetyä, joka taas reagoi ensimmäisen räjähdyksen takia reaktoriin päässeen hapen kanssa. Raney-nikkeli
Raney-nikkeli eli raneynikkeli on nikkeliä ja alumiinia sisältävä metalliseos, jota käytetään yleisesti katalyyttinä kemianteollisuudessa. Metalliseoksen kehitti vuonna 1927 yhdysvaltalainen Murray Raney katalyytiksi kasviöljyjen vedyttämiseen eli kovettamiseen. Ydinvoima
Ensimmäiset vihjeet atomin sisällä tapahtuvista reaktioista saatiin vuonna 1896, kun Antoine Henri Becquerel havaitsi radioaktiivisuuden. Ytimen olemassaolosta saatiin viitteitä vuonna 1919, kun Ernest Rutherford altisti typpikaasun alfahiukkassäteilylle: osa hiukkasista törmäsi ja jäi typpiatomiin transmutatoiden eli muuttaen ne hapeksi. Reaktiossa atomi emittoi protonin, jonka myöhemmät tutkimukset osoittivat ydinhiukkaseksi. Toisen ydinhiukkasen, neutronin, löysi Sir James Chadwick vuonna 1932. Pian italialainen Enrico Fermi kollegoineen havaitsi, että uraaniin törmätessään hitaat neutronit synnyttävät kohteessa ainakin neljää erilaista ainetta. Vähän myöhemmin saksalaiset Otto Hahn ja Fritz Strassmann osoittivat yhteistyössä Lise Meitnerin kanssa, että reaktiossa uraaniatomit halkeavat. Keinotekoinen fissio oli keksitty. C-3
C-3 (Composition C-3) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain armeijan kehittämä muoviräjähde (PBX). C-3 on tehokas räjähde, mutta kylmässä se muuttuu liian hauraaksi, joten sen korvasi myöhemmin C-4. C-3:n ainesosat ovat: 77 % RDX, 4 % TNT 3 % tetryyli ja 1 % nitroselluloosa sekä 10 % DNT (dinitrotolueeni) ja 5 % MNT (mononitrotolueeni). DNT ja MNT ovat öljymäisiä räjähdysaineita ja mahdollistavat C-3:n muovailtavuuden. Semtex
Semtex on tehokkain muoviräjähde ja huomattavasti perinteistä TNT:tä tehokkaampaa. Sen painoon suhteutettu räjähdystehoindeksi (R.E. factor) on 1,66 kun TNT:n on 1 (C-4:n 1,34). Riittäväksi määräksi lentokoneen tuhoamiseksi on mainittu 250 grammaa Semtexiä. Lockerbien pommi-iskussa matkustajakoneen tuhosi 12 unssia (noin 340 grammaa) Semtexiä. Maaperän pilaantuminen
Räjähteiden valmistuksessa työskentelevillä ihmisillä on havaittu mm. anemiaa ja maksan epänormaalia toimintaa – tosin työpaikan ilmassa on voinut olla hyväksyttäviä rajoja enemmän TNT:tä. Eläinkokeissa yhdisteellä on havaittu samanlaisia vaikutuksia vereen ja maksaan, ja ravinnon kautta saatuna TNT:n on havaittu aiheuttavan splenomegaliaa (pernan liikakasvua) ja muita immuunijärjestelmän häiriöitä. Ihmisillä pitkäaikainen altistus TNT:lle on liitetty harmaakaihin kehittymiseen. Synteettinen timantti
HPHT-menetelmän kehittämisen jälkeen seuraava merkittävä askel oli CVD-menetelmä, jossa timantteja pystytään “kasvattamaan” korkean lämpötilan ja matalan paineen olosuhteissa. Kuten ASEA:n tapauksessa, myös CVD-menetelmällä syntetisoitiin onnistuneesti timantti ennen GE:n omaa julistusta vuonna 1954. Ensimmäisen CVD-timantin valmisti todistetusti Union Carbide -korporaation W. G. Eversole 15. lokakuuta 1953 mennessä. Grafiittihidasteinen kanavatyyppinen reaktori
Ensimmäinen tuotannollinen grafiittihidasteinen ja kevytvesijäähdytteinen ydinreaktori kehitettiin 1950-luvun alussa Neuvostoliitossa. Kyseessä sata kilometriä Moskovan lounaispuolella sijaitsevaan Obninskin ydinvoimalaitokseen rakennettu, teholtaan viiden megawatin reaktori (LWGR, Light Water cooled Graphite moderated Reactor). Reaktori käynnistettiin ensimmäisen kerran 6. toukokuuta 1954 kello 19:40 Moskovan aikaa. Voimala liitettiin sähköverkkoon 27. kesäkuuta 1954. Obninskin LWGR-reaktorin pohjalta laadittiin uusia reaktoriratkaisuja, ja se toimi esikuvana myös RBMK-reaktorille. Tropinoni
Ensimmäisen kerran tropinonia syntetisoi Richard Willstätter vuonna 1901. Aikaisemmin Wilstätter oli syntetisoinut kokaiinia tropinonista. Tropinonin synteesin lähtöaine oli sykloheptanoni. Synteesi oli monivaiheinen eikä kovin tehokas. Teenage Mutant Ninja Turtles (sarjakuvalehti)
Teenage Mutant Ninja Turtles on Mirage Studiosin kustantama sarjakuvalehti, jossa keskitytään Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien seikkailuihin. Sarjakuvan julkaisemisen aloitti Mirage Studios toukokuussa 1984, jonka luojina olivat Kevin Eastman ja Peter Laird. Sarjakuvaan liittyen on tehty myös toinen samaan universumiin liittyvä sarjakuvasarja "Tales of the TMNT". Synteettinen timantti
Synteettiset timantit ovat keinotekoisesti tuotettuja timantteja, jotka vastaavat luonnossa esiintyviä geologisessa prosessissa syntyneitä timantteja. Yleisimmät menetelmät synteettisten timanttien luomiseksi ovat HPHT- (High Pressure, High Temperature) tai CVD-menetelmät (Chemical Vapor Deposition); muita mainittavia menetelmiä ovat räjäytysmenetelmä ja ultraäänikavitaatio. Pienempää puhtautta vaativia synteettisiä timantteja valmistetaan teollisuuden tarpeisiin HPHT-menetelmällä ja puhtaudeltaan korun tasoisia kuluttajille suunnattuja timantteja tuotetaan yleensä CVD-menetelmällä riippuen maailmanlaajuisesta kysynnästä. Messinesin taistelu
Vuodesta 1915 lähtien kenraali Herbert Plumerin johtamat britit olivat kaivaneet miinatunneleita saksalaisten linjojen alle. Miinat räytettiin 7. kesäkuuta. Yhteensä miinat sisälsivät noin puoli miljoonaa kiloa TNT:tä. Samaan aikaan britit aloittivat voimakkaan tykistötulituksen saksalaisten tykistöpattereita vastaan. Miinat ja tykistön toiminta mahdollistivat Messinesin harjanteen valtauksen siedettävillä tappioilla. TNT
Teollinen TNT:n valmistaminen saastuttaa ilmaa ja vesistöjä. Polynitrauksen di- ja trinitrausvaiheissa käytetyt happoliuokset pyritään puhdistamaan typpihapolla ja käyttämään uudelleen mono- ja dinitrausvaiheissa. Siitä huolimatta käytettyjen happoliuosten hävittäminen on merkittävä ongelma. TNT:n sulfiittikäsittelyyn liittyvästä pesemisestä syntyvä TNT:n epävakaita ja epäsymmetrisiä isomeerejä sisältävä "punainen vesi" muodostaa myös jäteongelman. Rautakarbonyyli
Ensimmäisen kerran rautakarbonyyliä syntetisoitiin vuonna 1891. Sen kaupallinen valmistus alkoi kuitenkin vasta vuonna 1925 sopivien korkeapainesysteemien kehityttyä. Rautakarbonyyliä valmistetaan hienojakoisen raudan ja hiilimonoksidin välisellä reaktiolla 150–200 °C:n lämpötilassa paineen ollessa 5–30 MPa. Pienellä määrällä rikkiä on katalyyttinen eli reaktiota nopeuttava vaikutus. Organolyijy-yhdisteet
Ensimmäisen kerran organolyjy-yhdisteitä valmisti Carl Jacob Löwig vuonna 1851. Tyypillisin tapa valmistaa organolyijy-yhdisteitä on lyijykloridin tai lyijyasetaatin reaktio Grignard-reagenssien kanssa. Muita tapoja ovat lyijyn ja natriumin metalliseoksen reaktio organohalogeenien kanssa pyridiinin toimiessa katalyyttinä, organotina- tai organoalumiiniyhdisteiden reaktio lyijysuolojen kanssa tai hydroplumbaatioreaktio, jossa trialkyyli- tai triaryylilyijyhydridi reagoi alkeenin kanssa. Heksaorganodiplumbaaneja valmistetaan matalassa lämpötilassa lyijysuolasta ja Grignard-reagenssista. TNT-ekvivalentti
Gigatonnia (lyhenne Gt) käytetään myös massan yksikkönä. Gigatonni on miljardi tonnia – yksi petagramma (10 g). Fysiikan historia
Paul Dirac oli osallisena niin sanotun kvanttikenttäteorian synnyssä yritettyään kuvata sähkömagneettista kenttää kvanttien avulla. Merkittävin saavutus teorian osalta tehtiin 1948, kun Richard Feynman ja Julian Schwinger sekä heistä riippumatta Sin-Itiro Tomonaga kehittivät sähkömagneettista vuorovaikutusta kuvaavan kvanttikenttäteorian eli QED:n. Teoria kuvaa aineen ja sähkömagneettisen kentän vuorovaikutusta. Kentän välittäjähiukkanen on fotoni. Kaikki muut perusvuorovaikutukset (perusvoimat) on saatu kuvatuksi kvanttikenttäteorioiden avulla paitsi gravitaatio, joka kuvataan yleisen suhteellisuusteorian avulla. Atomin rakennetta on saatu selvitetyksi entistä tarkemmin, ja kokeellisesti on todistettu, että protonit ja neutronit koostuvat vielä pienemmistä hiukkasista, kvarkeista. "(Katso myös: Kvanttiteoria ja Hiukkasfysiikan standardimalli)" Syanuurihappo
Syanuurihappoa valmisti ensimmäisen kerran Carl Scheele vuonna 1776. Nykyään yhdistettä valmistetaan urean kuivatislauksella noin 250 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina reaktiossa muodostuu biureettia, triureettia, melamiinia, ammelidia (CHNO) ja ammeliinia (CHNO). Happokäsittelyssä suoraketjuiset yhdisteet hajoavat hiilidioksidiksi ja ammoniakiksi ja rengasrakenteiset yhdisteet syanuurihapoksi. Laboratoriomittakaavassa syanuurihappoa voidaan valmistaa myös syanuurikloridin hydrolyysillä. TNT
Dinitrotolueenin nitraaminen TNT:ksi edellyttää oleumin eli savuavan rikkihapon käyttöä yhdessä happoseoksen kanssa vaihtelevassa lämpötilassa. Tästä vaiheesta syntyy tetranitrometaanin ja typenoksidien kaltaisia epäpuhtauksia ja saasteita. Kaliumetyyliksantaatti
Ensimmäisen kerran kaliumetyyliksantaattia valmisti William C. Zeise vuonna 1822 kaliumhydroksidin, etanolin ja rikkidisulfidin välisellä reaktiolla. Tämä menetelmä on yhdisteen valmistamiseksi käytössä edelleen. Jalokaasuyhdiste
Jalokaasuja pidettiin täysin reagoimattomina muiden aineiden kanssa, mutta kuitenkin jo vuonna 1933 yhdysvaltalainen kvanttikemisti Linus Pauling laski, että ksenon- ja kryptonyhdisteiden valmistaminen on mahdollista. Kului kuitenkin 30 vuotta ennen kuin Neil Barlett onnistui vuonna 1962 valmistamaan ensimmäisenä maailmassa jalokaasuyhdisteen: ksenonheksafluoroplatinaatin, XePtF, kaikkein reaktiivisimman alkuaineen, fluorin avulla.