Miksi floridansuosypressi on taloudellisesti arvokas puulaji?
Floridansuosypressi
Floridansuosypressi on taloudellisesti arvokas puu, jonka puuaines on erittäin lahonkestävää. Sitä käytetään rakentamisessa, sisustuksessa ja veneiden valmistuksessa. Rungon lisäksi myös puun suuresta, osin maanpäällisestä juuristosta saadaan puutavaraa.
Sokerivaahtera
Sokerivaahtera ("Acer saccharum") on vaahterakasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa yleisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Tämä kookas, pitkäikäinen puu on yksi Pohjois-Amerikan arvokkaimmista lehtipuulajeista ja Kanadan kansallispuu. Se on myös yksi Yhdysvaltojen yleisimmistä puulajeista. Sen hienosyistä ja kestävää puuainesta käytetään monipuolisesti muun muassa huonekalujen, lattialautojen, sisustuspaneelien ja puuviilun valmistuksessa. Lajin nimi tulee sen sokeripitoisesta mahlasta, josta valmistetaan merkittävä osa maailman vaahterasiirapista. Trooppinen sademetsä
25 prosenttia länsimaissa käytettävien lääkkeiden vaikuttavista ainesosista on peräisin sademetsän kasveista. Niitä ovat esimerkiksi ehkäisyhormonit, piristävät aineet ja rauhoittavat lääkkeet. Eräästä madagaskarilaisesta punatalviosta ("Catharanthus roseus") saadaan tehokasta lääkettä leukemiaa ja Hodgkinin tautia vastaan. "Dioscorea"-liaanin juurakoista puolestaan saadaan muun muassa kortisonia ja diosgeniinia, joka on ehkäisypillereiden tärkeä osa. Lääketeollisuus voikin olla merkittävä taloudellinen syy sademetsien säilyttämiseen. Ongelmana on kuitenkin lääkkeistä saatavan rahan virtaaminen länsimaisille lääkeyhtiöille sen sijaan, että paikalliset asukkaat voisivat tulla toimeen lääkekasveilla ja näin lopettaa sademetsien hakkuut. Kielopuukasvit
Heimon suvut ovat erään näkemyksen mukaan jaettavissa seuraavasti:Kielopuukasveilla ei ole juurikaan taloudellisesti merkittävää käyttöä, eräiden lajien puuainesta on paikallisesti käytetty tarvepuuna. Merkittävämpiä ne ovat koristekasveina, jollaisina käytetään useita kielopuita ja sollioita. Lyhtysollian ("Billardiera longiflora") siniset marjat ovat syötäviä. Suosypressit
Suosypressit ovat kausivihantia tai puoliainavihantia puita. Ne voivat kasvaa suurimmillaan noin 50 metrin korkeuteen, mutta jäädä karuilla soilla hyvinkin pieniksi. Rungon läpimitta voi olla 2–3 metriä, suotuisissa oloissa varsinkin meksikonsuosypressillä selvästi enemmänkin. Suurimman tunnetun yksilön, Árbol del Tulen runko on noin 11 metriä paksu. Puiden latvukset ovat yleensä nuorena kartiomaisia, mutta leviävät vanhempana epäsäännöllisiksi. Varsinkin veden äärellä kasvavilla puilla runko usein levenee huomattavasti läheltä tyveä. Chilentuoksusetri
Chilentuoksusetri ("Austrocedrus chilensis") on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuulaji. Se on sukunsa ainoa laji. Chilentuoksusetri on ainavihanta puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikan eteläosien Andien rinteiden vuoristometsissä. Suotuisalla paikalla se voi kasvaa noin 25-metriseksi puuksi, mutta voi esiintyy kuivilla ja kallioisilla rinteillä pensasmaisenakin. Lajin piirteitä ovat pienet nelisuomuiset kävyt ja litteät versot, joiden laitalehdet ovat huomattavasti niiden keskilehtiä suurempia. Nimestään huolimatta chilentuoksusetri ei ole sukua mäntykasveihin (Pinaceae) kuuluville varsinaisille setreille, eikä nykytieteen käsityksen mukaan kovin läheistä sukua edes sypressikasvien tuoksusetreille ("Calocedrus"). Suosypressit
Suvussa katsotaan auktorista riippuen olevan 1–3 elävää lajia. Floridansuosypressi ("Taxodium distichum") on suvun yleisesti tunnistettu tyyppilaji. Lisäksi useimmat tutkijat tunnistavat meksikonsuosypressin ("Taxodium mucronatum") omana lajinaan, mutta eräät tutkijat luokittelevat sen floridansuosypressin muunnokseksi, nimellä "Taxodium distichum" var. "mucronatum". Laji "Taxodium ascendens" luokitellaan myös joskus omaksi lajikseen, mutta monet tutkijat pitävät sitä floridansuosypressin muunnoksena "Taxodium distichum" var. "imbricatum". Näiden lajien lisäksi on joitakin vain fossiileista tunnettuja esihistoriallisia lajeja, kuten eoseenikautinen "Taxodium dubium". Fossiilisten lajien luokittelua monimutkaistaa se, että fossiilisena suosypressien jäänteitä on joskus hankala erottaa sukulaistensa samankaltaisten deltasypressien tai punapuiden jäänteistä.Suosypressit viihtyvät kostealla subtrooppisella ja lämpimänlauhkealla alueella.
Suosypressit ovat Köppenin ilmastoluokituksessa lähinnä kostean subtrooppisen ilmaston "Cfa" kasveja, mutta niitä kasvaa harvemmin muun muassa myös lämminkesäisen, kostean ja mantereisen Köppenin tyypin "Dfa" alueella. Kaikki suvun nykyiset lajit kasvavat kotoperäisenä Pohjois-Amerikassa. Floridansuosypressi
Floridansuosypressi on suuri tai keskikokoinen puu. Se voi kasvaa noin 45 metriä korkeaksi ja yli 4 metriä leveäksi rungon rinnankorkeusläpimitaltaan, mutta jää usein varsinkin soilla pienemmäksi. Puulla on tavallisesti vain yksi suora, haaraton runko. Runko usein levenee alaosastaan huomattavasti tyveä kohti. Latvus on nuorempana tavallisesti kartiomainen ja usein tasoittuu ja pyöristyy vanhemmiten. Oregonintuoksusetri
Oregonintuoksusetri ("Calocedrus decurrens") on sypressikasvien ("Cupressaceae") heimon tuoksusetrien ("Calocedrus") sukuun kuuluva ainavihanta havupuulaji. Se esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa, ja nykyään sitä kasvatetaan muuallakin lauhkeilla vyöhykkeillä. Oregonintuoksusetri on aiemmin myös luokiteltu sukuun "Libocedrus" ja tunnettu nimellä "Libocedrus decurrens"; eräät lähteet käyttävät yhäkin tätä nimeä. Floridankalkkarokäärme
Floridankalkkarokäärme on yksineläjä. Se viettää pääosan ajastaan kerällä tiheikössä väijymässä saalista. Se on aktiivisin hämärän aikaan illalla ja varhain aamulla. Laji pysyy yleensä maanpinnalla, mutta voi joskus harvoin kiivetä muutaman metrin pensaisiin tavoittelemaan saalista. Floridankalkkarokäärmeet talvehtivat kylmillä alueilla erityisesti gofferikilpikonnien koloissa, mutta myös nisäkkäiden koloissa, ontoissa puunrungoissa tai kannoissa sekä puiden juurten suojissa. Lämpiminä talvipäivinä ne voivat tulla maanpinnalle paistattelemaan. Kolot ja muut piilopaikat ovat lajille elintärkeitä suojia tulipaloja ja lämpötilan vaihteluja vastaan. Asetuttuaan jollekin alueelle floridankalkkarokäärmeet voivat pysyä samalla alueella useita vuosia, eivätkä ne tee yleensä merkittäviä vaelluksia. Jotkut yksilöt päästävät hyvin lähelle päästämättä ääniä, mutta toiset kalistelevat jo 6–9 metrin etäisyydeltä. Monesti ne pysyvät paikallaan, mutta ahtaalle ajettuna yrittävät poistua paikalta. Vakavasti ärsytettynä käärme alkaa kiemurrella, kalistella ja kohottaa päänsä puremisasentoon, ja ahdistelun jatkuessa se saattaa purra. Aikuisella floridankalkkarokäärmeella ei ole luontaisia vihollisia, mutta nuorilla niitä on paljon. Niitä uhkaavat esimerkiksi siat, petonisäkkäät, kuten harmaakettu, petolinnut, kuten amerikanhiirihaukka, ja muista käärmeistä erityisesti kuningaskäärmeet ("Lampropeltis"). Elinikä voi olla yli 20 vuotta. Maatalous
Subtropiikista ja tropiikissa kasvavat hedelmät ovat tärkeitä taloudellisesti. Merkittävin hedelmä maailmankaupan kannalta on viiniköynnös eli -rypäle. Taloudellisesti merkittäviä ovat myös sitrushedelmät, esimerkiksi klementiini ja greippi. "Citrus"-suvun kasvit vaativat menestyäkseen 26 asteen keskimääräisen kasvukauden päivälämpötilan ja 1 000 millimetrin vuosittaisen sademäärän. Tärkeimpiä sitrushedelmäalueita ovat Kalifornia, Etelä-Eurooppa, Florida ja Etelä-Amerikan eteläpuolisko. Muita taloudellisesti hyvin merkittäviä hedelmiä ovat esimerkiksi banaani, omena, kiwi ja mango. Valesypressit
Valesypressit ovat yksikotisia ainavihantia puita. Ne ovat tavallisesti haarautumattoman yksirunkoisia, ja useat suvun lajit voivat kasvaa hyvinkin suuriksi puiksi, mutta jotkin lajit voivat toisinaan jäädä myös pensasmaisiksi. Suurimmat suvun edustajat ovat enimmillään noin 70 metrin korkeuteen kasvavia lawsoninsypressejä ("Chamaecyparis lawsoniana") ja rungon ympärysmitaltaan jopa lähes kuuden metrin paksuisiksi kasvavia formosansypressejä ("Chamaecyparis formosensis"). Useat koristekasveiksi jalostetut lajikkeet ovat pensasmaisia kääpiömuotoja. Solakat oksat muodostavat tyypillisesti kartiomaisen latvuksen, joka saattaa vanhemmiten pyöristyä. Oksat ovat tavallisesti siirottavia tai riippuvia, mutta jalostetuilla muodoilla ne voivat olla myös pystyjä. Pienet oksanhaarat ovat useimmiten litteitä tai poikkileikkaukseltaan heikosti särmäisen vinoneliömäisiä, mutta pallosypressillä voivat olla myös liereitä. Sivuttaiset litteät versot haarautuvat tasossa muodostaen viuhkamaisen litteitä oksia. Versorangat ovat yleensä limittäisten suomulehtien peittämiä. Rungon kuori on tavallisesti väritykseltään punaruskeaa ja voi olla rakenteeltaan säikeistä, uurteista tai suomumaisina tai pitkittäisinä liuskoina hilseilevää. Kesäsypressi
Kesäsypressi eli kesäsuolukka ("Bassia scoparia", syn. "Kochia scoparia") on revonhäntäkasvien heimoon (Amaranthaceae) kuuluva kasvilaji, jonka suomenkielinen nimi on harhaanjohtava: kasvi ei ole mitään sukua havupuihin kuuluville sypresseille. Sitä viljellään yksivuotisena koristekasvina. Floridansuosypressi
Puu kestää istutettuna kylmempiä oloja kuin sen luonnonvaraisella levinneisyysalueella esiintyy ja muunnosta var. "distichum" kasvatetaan laajalti Yhdysvaltain koillisosissa ja Etelä-Kanadassa sekä Euroopan länsi- ja keskiosissa. Puu ei kuitenkaan pysty luonnollisesti lisääntymään luontaista levinneisyyttään kylmemmillä alueilla. Sädesypressit
Sädesypressit ovat puuvartisia kasveja. Ne ovat usein pensaita, mutta voivat myös kasvaa puumaisiksi. Latvus on kartiomainen tai pyöristynyt, ja oksat ovat lähes vaakasuuntaisesti siirottavia tai kohenevia. Usealta lajilta tunnetaan luontaisena kasvavia luutamaisia pystyvartisia muotoja. Suuremmilla puumaisilla kasveilla on usein paksu ja uurteinen kaarna. Chilentuoksusetri
Chilentuoksusetrin tuoksuvaa ja kestävää puuta käytetään puurakentamiseen, sisustukseen ja huonekalujen valmistukseen. Lajia on käytetty harvakseltaan myös koristepuuna, ja koristekäyttöön jalostetuista lajikkeista on mainintoja 1800-luvulta, mutta nämä ovat saattaneet sittemmin kadota. Istutettuna laji muodostaa usein luonnonvaraisista puista poikkeavan pystyoksaisen latvuksen, samalla tavalla kuin laajemmin koristepuuna käytetty oregonintuoksusetri ("Calocedrus decurrens"). Amerikanlehmus
Puusepät arvostavat suuresti amerikanlehmuksen kevyttä ja pehmeää, helposti työstettävää puuainesta. Se on kaupallisesti merkittävä sahapuu Suurten järvien ympäristössä, ja siitä valmistetaan teollisesti muun muassa tynnyreitä, laatikoita, puuviilua, lastuvillaa ja selluloosaa. Lisäksi sen nilasta saadaan niintä, jota käytetään köysien, mattojen ja korien punonnassa. Se on myös yleinen hunajakasvi, ja sitä on istutettu paljon katujen varsille Yhdysvaltojen itäosissa. Amerikanjatobapuu
Guapinolin puuaines on todella kovaa ja se arvostetaan korkealle käsityö- ja huonekaluteollisuudessa. Puuta on käytetty paljon myös mm. huonekalujen ja veneiden rakentamisessa. Puun punaruskeat värisävyt höystettynä musta punaisilla raidoilla tekevät siitä hyvin koristeellisen. Tästä syystä puuta käytetään hyvin paljon myös koriste-esineiden valmistuksessa. Guapinol on ylväs ja sateenvarjon mallinen trooppinen kaunotar. Se kasvaa yli 30 metriä korkeaksi ja sitä esiintyy luontaisesti kaikkialla Keski- ja Etelä Amerikassa. Tosin monihyödyllisyytensä vuoksi se alkaa olla hyvinkin uhanalainen laji monilla sen luontaisilla esiintymisalueilla. Montereynsypressi
Montereynsypressiä pidetään pioneerilajina, koska se tarvitsee paljon valoa, ei kestä muiden puiden varjostusta ja pystyy hyödyntämään maastopaloja, jotka tuhoavat kilpailevia kasveja. Laji on sopeutunut paloihin ja sen kävyt pysyvät usein puussa joitakin vuosia aukeamattomina auetakseen palon kuumuudessa. Kypsät siemenet pysyvät itämiskykyisinä puussa noin neljä vuotta. Toisin kuin monet muut pohjoisamerikkalaiset sypressilajit, joiden serotiiniset kävyt aukeavat vain tulipalon kuumuudessa, montereynsypressi ei kuitenkaan välttämättä tarvitse maastopaloja lisääntyäkseen. Hernesypressi
Hernesypressi ("Chamaecyparis pisifera") on ainavihanta puu valesypressien suvussa. Se voi kasvaa jopa 50 metriä korkeaksi. Koristekasveiksi on jalostettu kääpiömuotoja. Laji on saanut suomenkielisen nimensä herneitä muistuttavista kävyistään. Naavatillandsia
Naavatillandsia kasvaa päällyskasvina yleensä puiden päällä. Joskus se saattaa kasvaa myös aidoilla, puhelinpylväillä ja -linjoilla. Sen on todettu viihtyvän paremmin eräiden tiettyjen puiden oksilla kuin toisten. Naavatillandsian suosimia puita ovat varsinkin floridansuosypressi ("Taxodium distichum") ja virginiantammi ("Quercus virginiana"). Floridansuosypressi
Floridansuosypressi kestää vaihtelevia ilmasto-oloja. Sen levinneisyysalueen pohjoisosissa Illinoisissa kasvukausi kestää noin 190 päivää, kun taas etelässä Floridan subtrooppisissa eteläosissa kasvukausi kestää käytännössä ympäri vuoden. Muunnos var "distichum" kestää −29–−34 celsiusasteen pakkasta. Eteläisempi muunnos var. "imbricatum" kestää enimmillään −17,7 – −12,2 celsiusasteen pakkasta. Hernesypressi
Hernesypressiä kasvatetaan Japanissa huonekalu- ja rakennuspuuksi. Sen puuaines on kellertävää ja tuoksuu sitrukselta. Sitä näkee koristekasvina myös Japanin ulkopuolella. Suotuisilla paikoilla se menestyy myös Etelä-Suomessa. Jättituija
Jättituija ("Thuja plicata") on sypressikasveihin kuuluva ainavihanta havupuulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena läntisessä Pohjois-Amerikassa. Laji on sopeutunut kasvamaan monentyyppisissä elinympäristöissä sekä rannikolla että vuoristometsissä. Se on suurikasvuisin puu tuijien suvussa, ja voi rannikon kosteissa metsissä saavuttaa noin 70 metrin korkeuden. Jättituija on taloudellisesti tärkeä laji sekä sahapuuna että koristepuuna. Se on historiallisesti ollut myös kulttuurillisesti hyvin tärkeä puu luoteisen Pohjois-Amerikan kansoille. Loranthaceae
Lounaisaustralialainen puuksi kasvava "Nuytsia floribunda" – sukunsa ainoa laji – on heimossa fylogeneettisesti erillisin. Sen aineenvaihdunta tuottaa ellaghappoa, lehdet ovat järjestyneet kierteisesti, ja se on yksikotinen. Kukintolapakko on kasvutavaltaan terttumainen ja kukinto koostuu kolmekukkaisista pikku viuhkoista. Kukat ovat perättömiä, ja niissä on 6–8 erillistä ja keltaista terälehteä. Hedelmä on kuiva ja kolmisiipinen. Alkion sirkkalehtiä on 3–6, ja ne ovat lehtimäisiä. Järjetön innostuneisuus
"Ajattelu uudesta aikakaudesta" on vahvana myös asuntojen hintakuplissa. 1880-luvulla Los Angeles, San Diego ja Santa Barbara kokivat kovan hintojen nousun kun alueen saavutettavuus parani rautateiden ansiosta. Tuohon aikaan kaupunkeja mainostettiin ihanan ilmaston ja mainion tulevaisuuden tyyssijoina. Kupla kuitenkin puhkesi kun odotukset Kalifornian teollisuutta kohtaan eivät toteutuneetkaan. Tarina tarjoaa esimerkin siitä, miten ihmiset ovat jo yli sadan vuoden ajan pelänneet vapaiden tonttien loppuvan kesken. Floridassa oli vuonna 1925 asuntojen hintakupla "uuden aikakauden tarinan" seurauksena, jossa varakkaat halusivat viettää siellä talvensa. Bostonissa oli 1980-luvulla asuntojen hintakupla "uuden aikakauden tarinan" seurauksena, jossa Bostonista oli muodostumassa korkean teknologian keskus. Vuoden 2000 jälkeen monissa suosituissa lomakohteissa ympäri maailmaa on ollut nopeata hintojen nousua, sillä sielläkin on liikkunut tarinoita uudesta aikakaudesta, jossa näiden alueiden kysyntä kasvaa räjähdysmäisesti. Näiden tarinoiden mukaan uuden informaatioteknologian avulla ihmiset muuttavat kauniille paikoille ja tekevät työnsä sieltä käsin, sillä ihmisillä on enemmän varallisuutta ostaa asunto kyseisistä paikoista ja etätyömahdollisuus. Nämä tarinat "uudesta aikakaudesta" kertovat myös toistuvasti siitä, miten suurten ikäluokkien eläköityminen nostaa näiden alueiden kysyntää (tämä esimerkki muistuttaa paljon Floridan vuoden 1925 hintakuplaa). Chamaecyparis hodginsii
Puun tasasyistä ja lahonkestävää tumman punertavaa puuainesta arvostetaan suuresti. Sitä on käytetty lajin kotiseudulla runsaasti puurakentamisessa, sisustuksessa ja huonekalujen valmistuksessa. Lajia kasvatetaan lähinnä Kiinassa nykyisin myös koristepuuna erityisesti puistoissa ja hautausmailla, mutta talousmetsien istutukseen se soveltuu huonosti hitaan kasvunopeutensa vuoksi. Pitkäikäistä puulajia on käytetty myös ilmastohistorian tutkimuksessa vuosirengasajoituksen avulla. Floridansuosypressi
Floridansuosypressi on kosteiden alueiden puu. Sen elinalueiden vuosittainen sadanta vaihtelee 1 630 millimetristä 760 millimetriin. Laji kasvaa yleensä soilla, vesistöjen äärellä tai ajoittain tulvivilla paikoilla. Muunnos var. "distichum" saattaa kasvaa virtaavan veden äärellä, mutta muunnos var. "imbricatum" kasvaa yleensä ainoastaan seisovassa tai hyvin hitaasti virtaavassa vedessä. Floridansuosypressi kasvaa yleensä luonnossa alle 150 metrin korkeudella merenpinnasta. Se voi kasvaa monenlaisilla maaperillä, mutta ei kestä kuivuutta. Muunnos var. "imbricatum" kasvaa luonnossa yleensä karummilla ja happamammilla kasvupaikoilla kuin var. "distichum". Deltasypressit
Sukuun on luokiteltu useita vain fossiileista tunnettuja esihistoriallisia lajeja. Esihistoriallisia lajeja ei kuitenkaan usein ole pystytty varmuudella erottamaan toisistaan ja ne on monesti luokiteltu erillisiksi lajeiksi ainoastaan siksi, että niiden esiintymät sijaitsevat maantieteellisesti tai ajallisesti kaukana toisistaan.Aikaisimmat tunnetut deltasypresseiksi tunnistettavat fossiiliset puut ovat Pohjois-Kanadasta ja Grönlannista varhaiselta liitukaudelta, jolloin suku oli levinnyt jo laajalle. Myöhäisliitukaudelta tunnetaan deltasypressejä myös Aasiasta nykyisen Kiinan ja Venäjän alueilta. paleoseenikaudella deltasypressit olivat tärkeä osa pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosien kesävihantien metsien kasvillisuutta. Paleoseeni- ja eoseenikausien aikana deltasypressejä kasvoi laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa monenlaisissa elinympäristöissä. Niitä esiintyi myös hyvin pohjoisessa arktisilla alueilla, joiden ilmasto on nykyään liian kylmä puuvartisille kasveille. Valesypressit
Monet valesypresseistä ovat nykyisin uhanalaisia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt formosansypressin erittäin uhanalaiseksi sekä lajit "Chamaecyparis taiwanensis" ja "Chamaecyparis hodginsii" vaarantuneiksi. Lisäksi myös silmälläpidettäviksi lajeiksi määriteltyjen lawsoninsypressin ja japaninsypressin luonnonkannat ovat huomattavasti kärsineet nykyaikaisen metsäteollisuuden myötä. Floridansuosypressi
Laji on myös laajalti käytetty koristepuu. Se tuotiin Englantiin jo vuonna 1637 ja oli siten yksi ensimmäisiä Pohjois-Amerikasta Eurooppaan tuoduista puista. Floridansuosypressi on valittu Louisianan osavaltion puuksi. Nutkansypressi
Nutkansypressi sijoitettiin pitkään 1800-luvulta 2000-luvun alkuun valesypressien ("Chamaecyparis") sukuun nimellä "Chamaecyparis nootkatensis" ja vanhaa nimeä käytetään vieläkin laajalti, vaikka 2000-luvun geneettiset tutkimuksen ovat osoittaneet ettei puu ole läheistä sukua valesypresseille. Nykyisin puu sijoitetaan vaihtelevasti sypressien sukuun "Cupressus", sukuun "Callitropsis" tai sukuun "Xanthocyparis". Vuonna 2010 tehtyjen tutkimusten mukaan sypressien suku olisi parafyleettinen ilman nutkansypressiä. Floridansuosypressi
Lajiin kuuluu kaksi muunnosta, tyyppimuunnos "Taxodium distichum" var. "distichum" sekä "Taxodium distichum" var. "imbricatum". Jälkimmäisen muunnoksen nimi kirjoitetaan usein muodossa "Taxodium distichum" var. "imbricarium". Jotkin tieteilijät erottavat sen omaksi lajikseen "Taxodium ascendens". Meksikonsuosypressi
Meksikonsuosypressi on Meksikon kansallispuu ja lajia on varsinkin Meksikossa istutettu puistoihin, puutarhoihin ja kirkkojen pihoille jo satoja vuosia. Monet Meksikon alkuperäiskansat arvostivat puuta sen suuren koon ja pitkäikäisyyden vuoksi ja pitivät joitakin vanhoja yksilöitä pyhinä. Lajin oksia käytetään yhä joissakin uskonnollisissa seremonioissa. Meksikossa kasvaa useita hyvin vanhoja, suuria meksikonsuosypressejä. Suurin ja tunnetuin näistä on Santa María del Tulessa Oaxacan osavaltiossa kasvava Árbol del Tule. Sen runkoa on pidetty paksuimpana tunnettuna yksittäisenä puun runkona. Sypressikasvit
Puuaines koostuu pääasiassa putkisoluista eli trakeideista, kuten muillakin havupuilla. Sypressikasveilla putkisolujen seassa on pitkittäistylppysolukkoa sekä usein myös tylppysolukosta koostuvia ydinsäteitä. Yleensä vain yhden solun paksuisia ydinsäteitä esiintyy puuaineksessa useimmilla heimon edustajilla harvakseltaan, mutta esimerkiksi nutkansypressillä ("Cupressus nootkatensis") niitä on säännöllisen tiheässä. Puun vuosilustot eli vuosirenkaat voivat olla toisistaan selkeästi erottuvia tai huomaamattomia. Sydänpuu erottuu monesti selvästi pintapuusta väritykseltään, mutta joillakin heimon edustajilla se saattaa olla huomaamatonta tai puuttua kokonaan. Hernesypressi
Hernesypressi on laajalti käytetty koristepuu, ja siitä on lukuisia väritykseltään, kasvutavaltaan ja muodoltaan eroavia viljelylajikkeita. Teepensas
Käsin kerättyjä Camellia taliensis -lajin villipuiden lehtiä käytetään nykyäänkin pu’er-teen raaka-aineena, ja näiden teetehtien hinta on markkinoilla 10–100 kertaa kasvatetun teepensaan lehtiä arvokkaampaa. Tästä syystä vanhojen Camellia taliensis -villipuiden kantoja on alettu pitää uhanalaisena. Nutkansypressi
Nutkansypressi kasvaa esiintymisalueensa pohjoisosissa yleensä merenpinnantasossa, eteläosissa 600–2 200 korkeudella vuorilla. Se on viileän ja mereisen ilmaston puu. Sen levinneisyysalueella sataa keskimäärin 2 260–2 340 millimetriä vuodessa. Nutkansypressi on sypressien suvun puista kylmänkestävin ja kestää enimmillään −30 celsiusasteen pakkasta. Sen elinalueiden vuoden keskilämpötila on 4–7 °C. Arizonansypressi
Arizonansypressi on ainavihanta puu. Se kasvaa noin 25 metriä korkeaksi suotuisissa oloissa ja jää pienemmäksi ja joskus pensasmaiseksi kuivien olojen tai maastopalojen vaikutuksesta. Puun runko kasvaa yleensä rinnankorkeusläpimitaltaan 60–90 senttimetriä leveäksi, enimmillään noin 1,6-metriseksi. Puu on muodoltaan yleensä leveän kartiomainen. Oksat ovat lähinnä vaakasuuntaisesti harottavia. Árbol del Tule
Árbol del Tule on suurin tunnettu lajinsa edustaja. Sitä korkeampia sekä mahdollisesti vanhempia yksilöitä kuitenkin tunnetaan. Meksikonsuosypressiä yleisesti lajina on perinteisesti arvostettu ja kunnioitettu Meksikossa ja laji on valittu Meksikon kansallispuuksi. Deltasypressi
Koska puu on nykyään luonnossa hyvin harvinainen ja koska sitä kasvatetaan lähinnä suojapuuna ja eroosion estämiseksi, puuainesta ei ole nykyään laajalti saatavilla. Puuta saadaan lähinnä luonnostaan kaatuneista puista. Eukalyptukset
Eukalyptukset ovat taloudellisesti tärkeitä puulajeja, joilla on monia käyttötarkoituksia. Niitä on istutettu paperinvalmistuksen kuitupuuksi Etelä-Amerikkaan. Myös Euroopassa kasvaa nykypäivänä eukalyptusta, joko jollakin lailla levinneenä tai ihmisen salaa istuttamana. Niiden etuna on nopea kasvu, minkä vuoksi ne saattavat tulevaisuudessa muodostaa merkittävän selluloosan lähteen paperin ja kartongin valmistukselle. Eukalyptusselluloosaa pyritään valmistamaan muun muassa Uruguayssa. 
Eukalyptusöljyjä käytetään lääketieteessä niiden antiseptisten ja rentouttavien ominaisuuksien takia. Montereynsypressi
Montereynsypressi ("Cupressus macrocarpa") on sypressien ("Cupressus") sukuun ja sypressikasvien ("Cupressaceae") heimoon kuuluva ainavihanta havupuulaji. Lajin luontainen esiintymisalue on hyvin suppea ja rajoittuu kahteen metsään Yhdysvaltain Kaliforniassa lähellä Montereyn kaupunkia. Laji on luonnossa uhanalainen, mutta sitä kasvatetaan metsityspuuna ja koristekasvina laajalti. Maailmalla hyvin yleinen nopeakasvuisena koristepuuna tunnettu leylandinsypressi ("Cupressus × leylandii") on montereynsypressin ja nutkansypressin ("Cupressus nootkatensis") risteymä. Lawsoninsypressi
Lawsoninsypressiä käytetään myös koristekasvina. Laji on tuotu Eurooppaan 1850-luvulla ja on nykyisin Euroopan yleisimpiä koristepuulajeja. Lawsoninsypressistä on jalostettu jopa yli 500 erilaista viljelylajiketta. Suomessa se on menestynyt huonosti viljeltynä aivan etelässä. Vesihyasinttikasvit
Koristekasveina lammissa ja kasvihuonealtaissa viljellään vesihyasinttia ("Eichhornia crassipes") ja herttasoikkoa ("Pontederia cordata"). Monet lajit tuottavat taloudellisia tappioita rikkakasveina tukkiessaan kastelukanavia ja jopa laivaväyliä. Ongelmallisin on em. vesihyasintti, joka on levinnyt hyvin laajalle tropiikissa. Riisipeltojen rikkakasveja ovat "Heteranthera limosa" ja "H. reniformis" Yhdysvalloissa, "Pontederia rotundifolia" (syn. "Reussia rotundifolia") ja herttasoikko Etelä-Amerikassa, "Eichhornia natans" Afrikassa ja "Monochoria vaginalis" Aasiassa. "Monochoria"-lajien lehtiä käytetään myös vihanneksina Aasiassa. Valesypressit
Monet valesypressit voivat elää satoja vuosia vanhoiksi. Vanhin tunnettu tarkasti määritetty suvun edustaja on ollut 1 755 vuotta vanha lawsoninsypressi. Joidenkin erittäin suurikokoisten formosansypressien on arveltu saattavan olla jopa noin 3 000 vuotta vanhoja, mutta näiden ikää ei ole määritetty tarkasti. Valesypressit voivat lisääntyä paitsi suvullisesta siemenistä, myös kasvullisesti taivukkaista. Montereynsypressi
Lajia esiintyy istutuspuuna yleisenä suuressa osaa Yhdysvaltain länsirannikkoa. Se on myös levinnyt luontoon joillakin alueilla. Sitä on istutettu laajalti myös muualla maailmassa lämpimän lauhkean vyöhykkeen alueella. Libocedrus
Libocedrus on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu määrittelystä riippuen viisi tai kuusi lajia. Suvun edustajat ovat ainavihantia puita ja pensaita, joita esiintyy luonnonvaraisena läntisellä Tyynellämerellä Uudessa-Seelanissa ja Uudessa-Kaledoniassa. Suvun tyypillinen ominaispiirre ovat hieman saniaisten lehtiä muistuttavat litteät versot, joita reunustavat leveät suomumaiset laitalehdet. Ussurinpäärynä
Ussurinpäärynää viljellään koristepuuna ja tarhapäärynän perusrunkona. Lajia pidetään talvenkestävimpänä päärynänä Suomessa. Sypressikasvit
Sypressikasvit ovat monivuotisia puuvartisia kasveja. Ne voivat olla puita, pensaita tai varpuja. Suurimmat puista voivat kasvaa yli sadan metrin korkeuteen, ja heimoon kuuluvat sekä korkein tunnettu puuyksilö, yli 115 metriä korkea jättiläispunapuu ("Sequoia sempervirens"), että suurin tunnettu puuyksilö, mammuttipetäjä ("Sequoiadendron giganteum"), jonka rungon tilavuus on yli 1 400 kuutiometriä. Laakakataja ("Juniperus horizontalis") on yksi pienikokoisimmista tunnetuista havupuulajeista. Se on maanmyötäisesti suikertava varpu, joka kasvaa harvoin yli kymmenen senttimetrin korkeuteen. Kultasadekassia
Kultasadekassia ("Cassia fistula") on hernekasveihin (Fabaceae) kuuluva keltakukkainen pensas, jota kasvatetaan tropiikissa koristekasvina. Sitä käytetään myös polttopuuna ja rohdoskasvina. Kultasadekassia on Thaimaan kansallispuu. Nutkansypressi
Nutkansypressillä on kulttuurillista merkitystä useiden Pohjois-Amerikan länsirannikon alkuperäiskansojen perinteissä. Sen puusta on valmistettu jousia, meloja, naamioita, astioita ja työkaluja, ja kasvin muita osia on käytetty lääkintään. Puu esiintyy myös taruissa. Sypressit
Puutarhoissa yleisesti kasvatettu leylandinsypressi ("Cupressus × leylandii") on syntynyt montereynsypressin ja nutkansypressin risteytymänä. Nutkansypressiä pidettiin pitkään valesypressien ("Chamaecyparis") sukuun kuuluvana ja nykyään se luetaan vaihtelevasti kuuluvaksi joko sypresseihin, sukuun "Callitropsis" tai sukuun "Xanthocyparis". Sypressikasvit
Sypressikasvit ovat monivuotisia kasveja, jotka voivat elää satoja vuosia. Vanhin tunnettu heimon edustaja on patagoniansypressi ("Fitzroya cupressoides"), jonka iäksi on määritetty 3 622 vuotta. Myös mammuttipetäjästä ("Sequoiadendron giganteum") tunnetaan yli 3 000 vuotta vanhoja yksilöitä. Useat sypressikasvit voivat lisääntyä sekä suvullisesti että suvuttomasti kasvullisesti. Valesypressit
Valesypresseillä on sekä kulttuurillista että taloudellista merkitystä ihmisille. Suvun tuottamaa puuainesta on pidetty lahonkestävänä, kevyenä ja hyväntuoksuisena. Aasialaisten lajien puu on perinteisesti ollut hyvinkin arvostettua; sitä on käytetty Japanissa ja Taiwanilla varsinkin temppelien rakentamiseen. Japanissa kasvavien japaninsypressin ja hernesypressin kaatoa säännösteltiin Edo-kaudella; niiden kaataminen Kisojoen laaksosta oli sallittua ainoastaan ylhäisön käyttöön. Valesypressien puuta käytetään yhä nykyisin puurakentamiseen erityisesti Japanissa, vaikka käyttö onkin vähentynyt suurten puiden vähetessä. Pohjoisamerikkalaisen lawsoninsypressin puuainesta on myös käytetty laajalti metsäteollisuudessa. Lawsoninsypressiä on myös viety Japaniin, jossa valesypressipuun kysyntä on suurta. Pallosypressin puuta on käytetty puurakentamiseen lähinnä paikallisesti lajin kotiseudulla Yhdysvalloissa. Floridansuosypressi
Lehtien muoto ja asento vaihtelevat lajin muunnosten välillä. Yleisemmällä muunnoksella "Taxodium distichum" var. "distichum" lehdet ovat tavallisesti 10–17 millimetriä pitkiä ja muodoltaan litteän neulasmaisia. Ne ovat asettuneet kampamaisesti kaksirivisesti. Muunnoksella "Taxodium distichum" var. "imbricatum" lehdet ovat tavallisesti lyhyempiä, 3–10 millimetriä pitkiä ja kasvavat yleensä versojen myötäisesti. Ilmarakoja on lähinnä lehtien alapinnoilla. Nutkansypressi
Nutkansypressiä käytetään koristepuuna lauhkeilla vyöhykkeillä. Siitä on useita väritykseltään, kasvutavaltaan ja kooltaan eroavia viljelylajikkeita. Laji on tuotu Eurooppaan jo 1800-luvun puolessavälissä. Se menestyy myös Suomessa maan eteläosissa, joskaan ei kasva yhtä korkeaksi kuin kotiseudullaan. Lisäksi nutkansypressin ja montereynsypressin ("Cupressus macrocarpa") erittäin nopeakasvuinen risteymä leylandinsypressi ("Cupressus × leylandii") on koristepuuna maailmalla hyvin yleinen. Niittyrusoyökkönen
"Diarsia florida" on niittyrusoyökkösen elintavoiltaan poikkeava muunnos, mahdollisesti eriytymässä oleva lähilaji tai mahdollisesti oma lajinsa. Se on jonkin verran niittyrusoyökköstä kookkaampi, väritykseltään kirkkaampi ja ainoan sukupolven lentoaika osuu niittyrusoyökkösen ensimmäisen ja toisen sukupolven väliin. Kasvatuksessa "D. florida" risteytyy niittyrusoyökkösen kanssa, mutta luonnossa ero lennon ajankohdassa saattaa estää risteytymisen. Myös vuorokausirytmiltään "D. florida"t aloittavat lentonsa hieman myöhemmin illalla kuin niittyruskoyökköset. Foinikiankataja
Foinikiankataja ("Juniperus phoenicea") on Välimeren alueella kasvava, sypressikasvien ("Cupressaceae") heimoon kuuluva pienikokoinen havupuu. Floridansuosypressi
Floridansuosypressi muodostaa usein lähes yksilajisia metsiä kosteille alueille, mutta sitä esiintyy myös harvakseltaan muissa metsätyypeissä. Samojen alueiden tyypillisiä muita puulajeja ovat mustatupelo ("Nyssa sylvatica"), jokitupelo ("Nyssa aquatica"), punavaahtera ("Acer rubrum"), kuningasmagnolia ("Magnolia grandiflora"), magnolialaji "Magnolia virginiana", lännenambrapuu ("Liquidambar styraciflua"), sekä useat tammi- ja saarnilajit. Samoille metsille tyypillisiä köynnöksiä ovat liaanimyrkkysumakki ("Toxicodendron radicans") ja viiniköynnöslaji "Vitis rotundifolia". Naavatillandsia ("Tillandsia usneoides") kasvaa usein floridansuosypressin oksilla päällyskasvina. Sypressikasvit
Suurin osa suvuista on ainavihantia. Yksittäiset lehdet säilyvät tavallisesti oksilla 3–5 vuotta, mutta joissakin tapauksissa jopa 12 vuotta. Kiinanpunapuut, suosypressit ja deltasypressit ovat tavallisesti kausivihantia ja pudottavat sivuversonsa ja lehtensä vuosittain. Polyklooratut dibentsodioksiinit
Huonosti kontrolloitu kloorifenolien valmistus saattaa johtaa siihen, että sivutuotteena syntyy varsinaisen fenolien lisäksi myös dioksiineja. Esimerkiksi aiemmin käytetty puun sinistymisenestoaine, kauppanimeltään 
KY-5, sisälsi tetrakloorifenolia ja pentakloorifenolia ja rikkaruohontorjunta-aineet 2,4-D ja 2,4,5-T ovat kloorattuja fenoksihappoja. Korkeampi kloorausaste vaatii korkeampaa reaktiolämpötilaa, mikä taas johtaa dioksiinien syntymiseen. Paras esimerkki tähän sudenkuoppaan putoamisesta on amerikkalainen Agent Orange, joka oli 2,4-D:n ja 2,4,5-T:n seos, joka 1970-luvulla sisälsi 2,4,5-T:n takia varsin paljon dioksiineja. Visakoivu
Visakoivun puun syistä osa on kiertynyt ja muodostaa ruskeita juovia. Siksi puuaines on kaunista ja haluttua. Visakoivu on ainoa puulaji, josta maksetaan Suomessa kilohinnan mukaan. Visakoivu on Suomen arvokkain koivulaji; hinta on yleensä 4–5 euroa kilolta, riippuen visan laadusta, ja hehtaarikohtaiset myyntitulot voivat kivuta jopa 200 000:een euroon.
Visakoivun taimista vain noin puolet kasvaa visakoivuiksi ja lopuista kasvaa tavallisia rauduskoivuja; periytyminen on hieman monimutkaista. Tämän vuoksi visakoivua lisätään myös suvuttomasti. Visautumisen ensi merkkejä ovat rungossa ilmenevät pahkat, pullistumat ja juomut. Visakoivikko vaatii huolellista ja ammattitaitoista hoitoa, etupäässä oksien valikoivaa leikkaamista laadukkaan tyvitukin kasvun edistämiseksi. Visakoivu kasvaa luontaisesti Etelä-Suomessa, Karjalassa ja Baltiassa. Nutkansypressi
Nutkansypressin luokituksella on vaihteleva historia. Se kuvattiin tieteellisesti ensimmäisen kerran vuonna 1824 sypressien ("Cupressus") sukuun nimellä "Cupressus nootkatensis". Myöhemmin laji siirrettiin ulkoisten ominaisuuksiensa vuoksi valesypressien ("Chamaecyparis") sukuun nimelle "Chamaecyparis nootkatensis". Vaikka tämä vanha nimi on vieläkin laajamittaisesti käytössä, 2000-luvulla tehdyt geneettiset tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet puun olevan selvästi lähempää sukua sypresseille kuin valesypresseille. Kalifornianmansikkapuu
Puuaines on kovaa ja suhteellisen kestävää. Sitä käytetään rakentamiseen, sisustukseen ja huonekalujen valmistukseen. Puuta on historiallisesti käytetty paljon enemmän kuin nykyisin. Kalifornianmansikkapuuta arvostetaan myös koristepuuna näyttävän kaarnansa, kiiltävien ainavihantien lehtiensä ja värikkäiden marjojensa vuoksi. Marjat ovat syötäviä, mutta niitä ei käytetä laajalti. Saksanpähkinä
Puistopuuna saksanpähkinä on suosittu isolehtisen ulkonäkönsä takia, mikä luo tropiikinomaista tunnelmaa. Saksanpähkinän puuta käytetään huonekaluteollisuudessa raaka-aineena ja koristeveistossa. Specie Resumption Act
Specie Resumption Act päätti vuosia kestäneen kiistan siitä, pitäisikö Yhdysvaltain dollarin olla sidottu johonkin jalometalliin vai ei (ns. fiat-raha). Vihreäselkäisiä dollareita alettiin painamaan Yhdysvaltain sisällissodan aikaan, kun Unionilla ei ollut varaa maksaa liikkeelle laskemiaan valtionobligaatioita takaisin. Koska vihreäselkäisiä dollareita ei oltu sidottu mihinkään jalometalliin, laski niiden arvo nopeasti niiden nimellisarvon alapuolelle. Tämän takia velkaantuneet yhdysvaltalaiset - joista valtaosa oli kotoisin vanhoista etelävaltioista - halusi pysyä vihreäselkäisissä dollareissa, kun taas velanantajat - jotka olivat pääosin pohjoisvaltiolaisia - halusivat palata takaisin kultakantaan. Talousmetsä
Suomessa talousmetsän valtapuuna on mänty, toiseksi tärkein puulaji on kuusi. Näistä saadaan sekä tukkia että kuitupuuta selluloosateollisuuden tarpeisiin. Jonkin verran on vähintään kokeilumielessä käytetty myös tuotuja puulajeja kuten siperianlehtikuusen ja contortamännyn istutuksia. Lehtipuista koivulla katsotaan perinteisesti olevan eniten taloudellista merkitystä. Caesalpinia violacea
Chocuabo kasvaa liki aina suorarunkoisena ja sen puuaines on painavaa ja lujaa. Tästä syystä se on erittäin arvostettu rakennuspuu, eräiden lähteiden mukaan kaikkien aikojen paras ratakiskopuu. Paikalliset ihmiset arvostavat puulajia paljon myös polttopuuna, koska se kuivuu nopeasti, palaa erittäin hyvin ja savuaa vähän. Puunlehtiä ja papumaisia siemenkotia käytetään myös karjanrehuna. Puusta saatavaa punaista väriainetta ovat jo Maya-intiaanit käyttäneet kuuluisia punaisia kämmenpohjapiirroksia tehdessään. Lehtimetsä
Aluskasvillisuus on kesäisin metsien siimeksessä vähäistä, ainoastaan varjoa suosivat kortteet, sinivuokot, taponlehti ja saniaiset viihtyvät siellä. Pohjois-Amerikassa metsien lehtimetsien pohjalla viihtyy sassafras-pensas. Keväisin metsänpohjat täyttyvät karun talven jäljiltä kevätkukkijoista, joita ovat valkovuokko, sinivuokko, kevätesikko, narsissit, käenrieskat, lumikello, näsiä, imikkä, idänsinililja, ja keltavuokko. Syksyisin seka- ja lehtimetsien lehtipuut tiputtavat lehtensä. Eräillä lajeilla, kuten vaahteroilla ja lehmuksilla ruska on värikäs, kun taas monien tammien ruska on vaatimaton. 
Kesävihanta lehtimetsä tuottaa kasvibiomassaa 13 tonnia hehtaaria kohti ja sisältää kasviainetta 300 tonnia hehtaarilla, sekametsissä tuotto on hieman alhaisempi. Tämä tarkoittaa sitä, että kesävihanta lehtimetsä on hyvin tuottava. Pääosa biomassasta on esimerkiksi puun rungoissa. Chamaecyparis hodginsii
Chamaecyparis hodginsii eli Fokienia hodginsii on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Lajin edustajat ovat itäisen ja kaakkoisen Aasian vuoristometsien ainavihantia puita. Puu on perinteisesti luokiteltu omaan yksilajiseen sukuunsa "Fokienia". Useiden 2000-luvulla ja 2010-luvulla tehtyjen geneettisten tutkimusten perusteella kuitenkin valesypressien sukuun ("Chamaecyparis") kuuluvat lawsoninsypressi ja japaninsypressi ovat läheisempää sukua tälle puulajille kuin muille valesypresseille, mikä puoltaa vahvasti lajin luokittelua valesypresseihin. Puulaji kuvattiin vuonna 2007 valesypressien suvun lajina nimellä "Chamaecyparis hodginsii". Valkokuusi
Valkokuusi ("Picea glauca") on Pohjois-Amerikan pohjoisosista kotoisin oleva ainavihanta, keskikokoinen havupuu, joka kuuluu kuusten sukuun ja mäntykasvien heimoon. Sitä käytetään saha- ja paperiteollisuuden raaka-aineena, ja se onkin Pohjois-Amerikan yksi taloudellisesti merkittävimmistä puulajeista. Nimensä valkokuusi on saanut vaaleansävyisistä neulasistaan ja rungostaan. Se on valittu Manitoban provinssipuuksi ja Etelä-Dakotan osavaltiopuuksi. Deltasypressi
Deltasypressi ("Glyptostrobus pensilis") on havupuulaji, joka kuuluu deltasypressien ("Glyptostrobus") sukuun sypressikasvien ("Cupressaceae") heimossa. Se on vanhan, jo liitukautisista fossiileista tunnetun sukunsa ainoa nykyisin elävä laji. Suurin osa Kaakkois-Aasian jokisuistoissa kasvavan deltasypressin alkuperäisistä elinalueista on nykyään maanviljelykäytössä, ja laji luokitellaan nykyisin äärimmäisen uhanalaiseksi. Lähimpien elävien sukulaistensa suosypressien ("Taxodium") tavoin deltasypressi on kausivihanta tai puoliainavihanta havupuu, joka usein pudottaa lehtensä talveksi. Hernesypressi
Hernesypressin puuta käytetään varsinkin Japanissa rakentamiseen, ja se on historiallisesti ollut hyvin arvostettua. Nutkansypressi
Nutkansypressi ("Cupressus nootkatensis" tai "Callitropsis nootkatensis", aiemmin "Chamaecyparis nootkatensis") on sypressikasvien heimoon kuuluva ainavihanta havupuulaji. Se esiintyy luontaisena Pohjois-Amerikan luoteisrannikon lauhkean vyöhykkeen sademetsissä. Sitä myös käytetään laajalti koristepuuna puutarhoissa ja puistoissa. Varsinkin Länsi-Euroopassa yleinen nopeakasvuinen pensasaitakasvi ja koristepuu leylandinsypressi ("Cupressus × leylandii") on nutkansypressin ja montereynsypressin ("Cupressus macrocarpa") risteymä. Deltasypressit
Deltasypressit ("Glyptostrobus") on havupuusuku sypressikasvien heimossa. Sukuun kuuluu yksi nykyisin elävä laji, "Glyptostrobus pensilis" eli deltasypressi, ja useita esihistoriallisia lajeja liitukaudelta pleistoseenikaudelle. Suvun levinneisyys oli kenotsooisella aikakaudella huomattavasti nykyistä reliktistä levinneisyyttä laajempi. Tällöin suvun lajeja esiintyi laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Nykyisin suvun ainoa elävä laji kasvaa vain pienellä alueella Kaakkois-Aasiassa ja on äärimmäisen uhanalainen. Sypressikasvit
Alaheimon lajeja elää monenlaisissa elinympäristöissä. Patagoniansypressi ("Fitzroya cupressoides") kasvaa ylispuuna lauhkeissa sademetsissä. Sädesypressit ja suvun "Actinostrobus" lajit ovat sopeutuneet kuiviin oloihin. Niiden kävyt ovat usein serotiinisia ja aukeavat vasta metsäpalon kuumentaessa niitä. Pilvikirsikka
Pilvikirsikan metsätaloudellinen arvo on vähäinen, sillä sen puuaines on kevyttä, huokoista ja lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Se on kuitenkin tärkeä ravinnonlähde villieläimille: hirvieläimet, lumikenkäjänikset, pumpulihäntäkaniinit ja puupiikkisiat käyttävät talviravintonaan sen kuorta ja lehtiä ja monet lintu- ja nisäkäslajit syövät sen marjoja. Patagoniansypressi
Patagoniansypressin puuaines on kevyttä, kestävää, suorasyistä ja helposti työstettävää. Sitä käytettiin 1600-luvulta 1900-luvun puoleenväliin päreisiin, huonekaluihin ja rakentamiseen. Puu kuitenkin harvinaistui huomattavasti laajan käytön seurauksena, ja se suojeltiin vuonna 1976. Nykyisellään lajia pidetään erittäin uhanalaisena. Lajia on istutettu jonkun verran koristekasvina muualla lauhkeilla vyöhykkeillä, varsinkin Britanniaan. Euroopassa puu jää yleensä kuitenkin pienemmäksi, alle 20-metriseksi. Deltasypressi
Puuta istutetaan usein Kiinassa ja Vietnamissa kosteille alueille, kuten jokien ja riisipeltojen reunoille suojaamaan tuulelta ja ehkäisemään eroosiota. Lajia käytetään myös koristepuuna monilla lämpimänlauhkeilla ja subtrooppisilla alueilla. Taiwaninkeihäskuusi
Taiwaninkeihäskuusi voi kasvaa sekametsissä tai muodostaa pieniä yksilajisia metsiköitä. Se kasvaa usein yhdessä formosansypressin ("Chamaecyparis formosensis") ja japaninsypressin muunnoksen "Chamaecyparis obtusa" var. "formosana" kanssa. Muita metsille tyypillisiä puita ovat useat mäntylajit ("Pinus") ja douglaskuusiin kuuluva "Pseudotsuga wilsoniana" eli "Pseudotsuga sinensis" var. "wilsoniana". Virginianalppiruusu
Virginianalppiruususta on jalostettu lukuisia talvenkestäviä lajikkeita risteyttämällä sitä muiden alppiruusulajien kanssa. Näitä risteymiä kutsutaan nimellä puistoalppiruusu ("Rhododendron" Catawbiense-Ryhmä). Talvenkestävyytensä vuoksi puistoalppiruusu on suosittu koristekasvi etenkin kylmän ilmaston alueilla, kuten Suomessa. Sypressikasvit
Ennen 2000-luvun molekyylibiologisia geneettisiä tutkimuksia sypressikasveihin luettiin kuuluvaksi yleensä vain nykyiset alaheimot Cupressoideae ja Callitroideae. Muiden alaheimojen lajit luokiteltiin omaan heimoonsa suosypressikasvit (Taxodiaceae). Lisäksi suosypressikasvien heimoon yleensä luokiteltiin kuuluvaksi varjostinkuusi ("Sciadopitys verticillata"), joka nykyään luokitellaan omaan yksilajiseen heimoonsa varjostinkuusikasvit (Sciadopityaceae). Mustajalopähkinä
Mustajalopähkinä on yksi kysytyimmistä lehtipuulajeista Pohjois-Amerikassa. Sen puuaines on suorasyistä, raskasta ja iskunkestävää ja pärjää hyvin vertailussa muiden amerikkalaisten lehtipuiden kanssa. Se säilyttää hyvin muotonsa uunikuivauksessa ja on helposti työstettävissä niin käsityökaluilla kuin koneillakin. Puupinta on viimeisteltynä samettisen sileä ja sitä koristaa kaunis syykuvio. Sypressit
Vanhan mantereen sypressien kävyissä on useimmiten 8–14 käpysuomua, paitsi kiinansypressillä ("Cupressus funebris"), jolla niitä on vain 6. Tunnetuin laji on Välimerenmaissa kasvava välimerensypressi ("Cupressus sempervirens"), joka on suvun tyyppilaji. Lajeista "Cupressus vietnamensis" on läheisempää sukua amerikkalaisille lajeille kuin muille vanhan maailman lajeille, jonka vuoksi eräät tutkijat sijoittavatkin sen sukuun "Callitropsis" tai sukuun "Xanthocyparis".Uuden mantereen sypressien kävyissä on yleensä vain 4–8 käpysuomua, vain montereynsypressillä ("Cupressus macrocarpa") niitä on enemmän. Uudemmat tutkimukset viittaavat siihen, etteivät ne ole niin läheistä sukua Vanhan mantereen sypresseille kuin aikaisemmin on luultu. Eräät tutkijat sijoittavat ne omaan sukuunsa "Callitropsis", toiset taas sijoittavat vain nutkansypressin ("Cupressus nootkatensis") sukuun "Callitropsis" ja muut amerikkalaiset lajit sukuun "Hesperocyparis". Taiwania cryptomerioides
"Taiwania cryptomerioides" kasvaa lauhkeissa sademetsissä latvuskerroksen yläpuolelle kohoavana ylispuuna. Se muodostaa usein metsikköjä suojaisiin laaksoihin. Taiwanilla lauhkeat sademetsät ovat tyypillisesti havumetsiä, joiden valtapuulajeja ovat formosansypressi ("Chamaecyparis formosensis") ja japaninsypressin muunnos "Chamaecyparis obtusa" var. "formosana". Metsissä esiintyy myös taiwaninkeihäskuusta ("Cunninghamia lanceolata var. konishii"), tuoksusetrejä ("Calocedrus"), kuusia ("Picea"), douglaskuusia ("Pseudotsuga") ja hemlokkeja ("Tsuga") sekä joitakin lehtipuita, kuten tammia ("Quercus") ja suvun "Castanopsis" lajeja. Rutherford B. Hayes
Myös julkinen talous oli kärsinyt sisällissodassa, ja esimerkiksi valtionvelka oli kasvanut 40-kertaiseksi. Sotaa oli rahoitettu laskemalla liikkeelle korkeakorkoisia pitkän aikavälin valtionobligaatioita, jotka piti sodan jälkeen maksaa takaisin. Liittovaltio ei kuitenkaan pystynyt maksamaan lainojaan, joten Yhdysvalloissa otettiin käyttöön uusi raha, joka tunnettiin nimellä "vihreäselkäiset". Vihreäselkäinen raha oli fiat-rahaa, eli sitä ei ollut sidottu sisällissotaa edeltäneen rahan tapaan mihinkään jalometalliin, ja siksi sen arvo laski nimellisarvoa pienemmäksi. Velkaantuneet yhdysvaltalaiset, joista valtaosa oli etelävaltioista, olisivat halunneet lisätä vihreäselkäisen rahan määrää, jolloin inflaatio olisi kiihtynyt ja velan todellinen arvo pienentynyt. Velanantajat, joista valtaosa oli pohjoisvaltioista, taas olisivat halunneet palata takaisin kultakantaan, jolloin vihreäselkäisen rahan arvo olisi deflaation myötä noussut takaisin nimellisarvoonsa. Hayes uskoi pitkän laman syntyneen fiat-rahaan siirtymisen seurauksena, minkä takia hän vaati - omista veloistaan huolimatta - paluuta takaisin kultakantaan. Hayes tuki aktiivisesti Specie Resumption Act -lakimuutosta, jonka myötä Yhdysvallat palasi kultakantaan 1. tammikuuta 1879. Hopeapensas
Hopeapensasta käytetään koristekasvina sen hopeanväristen lehtien takia. Lajin talvenkestävyys on hyvä ja kasvupaikkavaatimukset vähäisiä. Se menestyy hyvinkin kuivilla ja aurinkoisilla paikoilla. Laji sopii yksittäiskasviksi ja pensasryhmiin. Pensas ei tarvitse muuta hoitoa kuin liiallisten juurivesojen poistoa. Oregonintuoksusetri
Oregonintuoksusetrin puuaines on suhteellisen pehmeää ja helppoa leikata tai teroittaa, minkä vuoksi se on puukynien valmistuksessa yleisimmin käytetty puu. Puuainesta arvostetaan osittain hyvän tuoksunsa vuoksi myös huonekaluvalmistuksessa ja sisustuksessa. Lisäksi se kestää hyvin altistusta ulkoilmalle ja siitä valmistetaan aitoja, paanuja ja muita ulkopuurakenteita. Ristisypressi
Ristisypressi ("Pilgerodendron uviferum" tai "Libocedrus uvifera") on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuulaji. Se luokitellaan yleisesti ristisypressien suvun ainoaksi lajiksi, mutta eräät tieteilijät luokittelevat sen kuuluvaksi sukuun "Libocedrus". Ristisypressi on pienehkö ainavihanta puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Amerikan eteläosien lauhkean vyöhykkeen sademetsissä. Nimestään huolimatta ristisypressi ei ole kovin läheistä sukua varsinaisille sypresseille ("Cupressus"). Chamaecyparis hodginsii
"Chamaecyparis hodginsii" on sypressikasvien heimon (Cupressoideae) alaheimoon Cupressoideae kuuluva havupuulaji. Se luokiteltiin yleisesti suvun "Fokienia" ainoaksi lajiksi nimellä "Fokienia hodginsii" 1910-luvulta 2000-luvulle asti. 2000-luvulla suoritetut molekyylibiologiset genetiikan tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että valesypressien suvun ("Chamaecyparis") lajit lawsoninsypressi ("Chamaecyparis lawsoniana") ja japaninsypressi ("Chamaecyparis obtusa") ovat läheisempää sukua tälle puulajille kuin muille valesypressilajeille. Siten valesypressien suku on kladistisena ryhmänä parafyleettinen ilman tätä lajia. Modernissa luokittelussa kaikkien taksonomisten ryhmien tulisi kuitenkin olla monofyleettisia eli sisältää kaikki yhteisen kantamuodon jälkeläiset, joten luokitusta on ehdotettu korjattavaksi siirtämällä laji valesypressien sukuun. Puulaji kuvattiinkin valesypressinä nimellä "Chamaecyparis hodginsii" vuonna 2007. Amerikanjuudaksenpuu
Amerikanjuudaksenpuun puuaines on raskasta, kovaa ja tiheäsyistä mutta lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Pienen kokonsa vuoksi sillä ei ole juurikaan merkitystä puuteollisuudelle. Se on kuitenkin suosittu koristepuu Yhdysvaltojen itäosissa ja tärkeä hunajakasvi. Aikaisemmin sen kuoresta on myös valmistettu lääkettä, jolla on hoidettu punatautia. Sen palkoja syövät monet villieläimet, esimerkiksi fasaani, punarintakardinaali, peltoviiriäiset, valkohäntäpeura ja harmaaorava. Lännentulppaanipuu
Lännentulppaanipuu ("Liriodendron tulipifera") on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suurikokoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu tulppaanipuiden sukuun ja magnoliakasvien heimoon. Sillä on näyttävät, tulppaaninkukan muotoiset lehdet ja kukat, ja se on yksi kookkaimmaksi kasvavista lehtipuulajeista luontaisella levinneisyysalueellaan. Sen puuainesta hyödynnetään monipuolisesti huonekalu- ja rakennusteollisuudessa, ja se on valittu sekä Indianan että Tennesseen osavaltiopuuksi. Se on läheistä sukua kiinantulppaanipuulle, josta sen erottaa parhaiten matalammin liuskoittuneiden lehtien perusteella. Meksikonsuosypressi
Meksikonsuosypressiä käytetään metsittämiseen kosteilla alueilla kaikkialla subtrooppisella vyöhykkeellä. Lajia käytetään myös laajalti koristepuuna. Floridansuosypressi
Puu kasvattaa nuorena suuren alaspäin kasvavan pääjuuren. Vanhemmilla puilla on lukuisia suuria vaakajuuria ja useita alaspäin kasvavia juuria. Kuten muutkin suvun lajit, floridansuosypressi kasvattaa myös usein varsinkin veden äärellä vaakajuuristaan ylöspäin pystysuoria juuria. Tutkijat eivät ole yksimielisiä näiden juurten tarkoituksesta, eräät uskovat niiden auttavan puun kaasujen vaihtoa ja toiset uskovat niiden lähinnä vain vakauttavan puuta soisilla ja tulvaisilla alueilla. Patagoniansypressi
Patagoniansypressi ("Fitzroya cupressoides") on sypressikasvien heimoon ("Cupressaceae") kuuluva havupuulaji. Se on patagoniansypressien suvun ("Fitzroya") ainoa laji. Patagoniansypressi kasvaa luonnossa Etelä-Amerikan eteläosan länsirannikon lauhkean vyöhykkeen sademetsissä. Puita hakattiin laajalti 1600-luvulta alkaen, ja niiden kasvualueen arvioidaan olevan enää 15 prosenttia alkuperäisestä. IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi. Tassili n’Ajjer
Korkeuden ja hiekkakiven vettä säilyttävän ominaisuuden ansiosta alueen kasvillisuus on monimuotoisempaa kuin ympäröivän aavikon. Tassili n’Ajjerissa on hajanaista metsikköä, jossa kasvaa uhanalaisia endeemisiä "Cupressus dupreziana" -sypressejä ja "Myrtus nivellei" -myrttikasveja. Vuoristosta löytyy myös esihistoriallisia kalliomaalauksia ja muita arkeologisia kohteita, jotka ajoittuvat jääkauteen, jolloin alueella oli huomattavasti kosteampi ilmasto ja savannia aavikon sijaan. Deltasypressit
Deltasypressien uskotaan aina olleen lähinnä lämpimien kosteikkometsien ja soiden puita. Ilmaston maailmanlaajuisen kylmenemisen ja kuivumisen eoseenikauden jälkeen uskotaan suurelta osin aiheuttaneen deltasypressien harvinaistumisen ja nykyisen reliktisen levinneisyyden. Suku on säilynyt ulkoisesti hyvin muuttumattomana paleoseenikaudelta asti, eikä ole koskaan ollut kovin monimuotoinen. Meksikonsuosypressi
Meksikonsuosypressi ("Taxodium mucronatum") on suurikokoinen havupuulaji, joka kuuluu suosypressien ("Taxodium") sukuun ja sypressikasvien ("Cupressaceae") heimoon. Laji voi ilmastosta riippuen olla puoliainavihanta tai kausivihanta ja varistaa lehtensä talven tai kuivan kauden ajaksi. Meksikonsuosypressi esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa lähinnä Meksikossa. Nykyään sitä kasvatetaan koriste- ja metsitystarkoituksissa monin paikoin subtrooppisilla alueilla. Sypressit
Monia lajeja kasvatetaan puistoissa ja erityisen yleisesti myös hautausmailla koristepuina, Aasiassa myös temppelien ympärillä. Muutamia lajeja kasvatetaan puuaineensa vuoksi, joka voi olla hyvin kestävää. Valesypressit
Valesypressit ovat tyypillisesti sopeutuneet kosteisiin metsiin. Lawsoninsypressi kasvaa Pohjois-Amerikan länsirannikon lauhkean vyöhykkeen havupuuvaltaisissa metsissä. Japaninsypressi ja hernesypressi kasvavat vuoristoisissa sekametsissä, usein veden äärellä. Pallosypressi kasvaa tyypillisesti metsäisillä soilla. "Chamaecyparis hodginsii" kasvaa lehtipuuvaltaisissa subtrooppisissa vuoristometsissä. Pallosypressi sietää seisovaa vettä, kun taas monet valesypressit tarvitsevat hyvin vettä läpäisevän maaperän.