Milloin Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti lopetettiin?
Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti
Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti () oli Unionin vapaaehtoisyksikkö Yhdysvaltain sisällissodan aikaan. Se perustettiin Mattoonissa, Illinoisissa 15. toukokuuta 1861 osana Illinoisin armeijaa ja liitettiin liittovaltion armeijaan 28. kesäkuuta. Rykmentti toimi sisällissodan aikana useiden eri armeijoiden alaisina. Se menetti sodan aikana yhteensä 272 miestä, joista valtaosa (238 miestä) menetettiin Chickamaugan taistelussa. Rykmentti lopetettiin sisällissodan päätyttyä 16. joulukuuta 1865. Rykmentin johtajina toimivat everstit John W. S. Alexander (kuoli taistelussa 20. syyskuuta 1863) ja Ulysses S. Grant (ylennettiin prikaatikenraaliksi 7. elokuuta 1861).
Viipurin Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulu
Markovillan Jalkaväen Aliupseerikoulu perustettiin 1. syyskuuta 1921 palkatun kanta-aliupseerikunnan kouluttamiseksi. Kurssit 1–5 pidettiin 1. syyskuuta 1921–30. syyskuuta 1925.
Jalkaväen Aliupseerikoulun nimi muuttui Jalkaväen Kapitulanttikouluksi 25. toukokuuta 1925. Jalkaväen Kapitulanttikoulun kurssit 6–9 pidettiin 1. marraskuuta 1925–26. toukokuuta 1928.
Sen jälkeen Jalkaväen Kapitulanttikoulun nimi muuttui ja se nimitettiin juuri perustetun Markovillan Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosastoksi.
Markovillan Taistelukoulun Kanta-aliupseeriosaston jalkaväkikurssit 11–26 ja Kevyt linja 1–4 kurssit pidettiin 10. syyskuuta 1928–6. lokakuuta 1939. Viimeinen kurssi 26 jouduttiin keskeyttämään talvisodan takia. Vuosina 1921–1939 yhteensä 2213 kanta-aliupseerioppilasta suoritti Markovillan aliupseerikoulun.. Markovillan jalkaväen Aliupseeri- ja Kapitulanttikoulussa ja Taistelukoulun aliupseeriosastolla pidettiin aliupseeroppilaiden arvostelukirjan mukaan tykistökursseja seuraavasti: Tyk 1. oppilasnumerot 673 -701 14.3.29 -5.9.29 osallistujia 29/29 suoritti kurssin. Tyk 2. 958 -983, 6.1.31 - 1.10.31 27/27. Tyk 3. 1080 - 1111, 20.10.31 - 23.4.32 32/32. Tyk 4. 1221 - 1220, 29.7.32 - 10.2.33, 31/33. Tyk 5. 1409 -1441, 13.3.33 - 9.9.33, 28/33. Tyk 6. 1597 -1615, 25.9.33 - 28.3.34, 19/19. Tyk 7. 1971 - 1994, 16.9.35 - 8.4.36, 24/24. Tyk.8 2117 - 2137, 14.9.36 - 10.4.37, 21/21. Tyk 9. 2265 -2278, 14.9.37 - 14.3.39, 13/14. Tyk 10. 2382 - 2400, 18.9.38 - 11.3.39, 18/19. Ranskan 11. laskuvarjoprikaati
11. divisioona lakkautettiin 1. huhtikuuta 1971, kun aloitettiin 11. laskuvarjodivisioonan muodostaminen Toulouseen. Divisioonasta poistui yksi prikaati ja samalla 20. ja 25. maahanlaskuprikaatit nimettiin uudelleen 1. ja 2. laskuvarjoprikaateiksi ja niihin liitettiin kumpaankin tukipataljoona. Kolmesta tukirykmentistä muodostettiin kaksi uutta. 17. laskuvarjopioneerirykmentti lakkautettiin. Erillinen Pataljoona 21
Pärmi johdatti pataljoonansa taisteluihin Onkamusjärvellä, Vuohtojärvellä, Vansjärvellä, Salmissa, Lintujärvellä, Porajärvellä, Pälkjärvellä, Semsjärvellä, Kumsassa, Plakkovaaralla, Ahvenjärvellä, Tšopinassa, Ristijärvellä ja Karhumäellä sekä Stalinin-kanavalla. Pataljoona suoritti Pärmin johdolla vuonna 1941 loppusyksystä hyökkäyksen Tšopinan kylää vastaan. Kylän valtaukseen johtanut hyökkäys noterattiin myös päämajassa, josta Mannerheim lähetti pataljoonalle kiitos- ja tunnustussähkeen 3. marraskuuta 1941. USS Iowa (BB-61)
Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa Yhdysvaltain puolustusmäärärahoja alettiin leikata, minkä vuoksi taistelulaivojen ylläpidosta tuli kannattamatonta. Niistä taistelulaivoista, jotka otettiin uudelleen palvelukseen 1980-luvulla, "Iowa" jäi ensimmäisenä pois aktiivikäytöstä 26. lokakuuta 1990. San Franciscon kaupunginvaltuusto päätti äänin 8–3 kieltäytyä ottamasta Iowaa museolaivaksi vastalauseena Irakin sodalle ja seksuaalivähemmistöjen palveluskiellolle armeijassa. Historic Ships Memorial at Pacific Square -yhdistyksen johtaja Merylin Wong kaavailee laivasta kunnianosoitusta homojen ja lesbojen palvelukselle asevoimissa. Neuvostoliiton 27. armeija
Saksan aloitettua 22. kesäkuuta 1941 operaatio Barbarossan armeijaan kuuluivat XXII ja XXIV kivääriarmeijakunnat, 16. ja 67. kivääridivisioonat, 3. erillinen kivääriprikaati, kaksi tykistörykmenttiä ja kaksi panssarintorjuntarykmenttiä. Se liitettiin sodan alussa Luoteen rintamaan suojaamaan Baltian aluetta. Kesäkuusta lokakuuhun armeijan joukot osallistuivat taisteluihin Väinäjoella, Holmissa ja Demyanskissa. Se osallistui myös Saksan pohjoisen armeijaryhmän pysäyttämiseen, kunnes se joulukuussa 1941 nimettiin 4. iskuarmeijaksi Toivo Antikainen
Tammikuussa 1922 Toivo Antikainen valittiin johtamaan 200 sotakoululaisen hiihtokomppaniaa, jonka tehtävänä oli ajaa Neuvosto-Venäjälle tunkeutuneet valkoiset suomalaiset takaisin rajan taakse. Tämä sittemmin legendaarisen maineen molemmin puolin rajaa saavuttanut niin sanottu Kiimasjärven retki kuului osana Itä-Karjalan kansannousun kukistamiseen. Antikaisen joukot valtasivat 20. tammikuuta yllätyshyökkäyksellä vastapuolen leirin ja kuormaston, mikä johti kapinan kukistumiseen. Antikainen palasi sankarina ja jatkoi työtään sotakoulussa. Sotilasura keskeytyi kun hänet 1924 siirrettiin puna-armeijasta Kominternin alaisuuteen. 21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg
Albania oli toisen maailmansodan aikana Italian miehittämä. Saksalaiset perustivat keväällä 1944 Skanderberg-divisioonan, joka nimettiin 1400-luvulla eläneen Albanian kansallissankarin, turkkilaissodissa kunnostautuneen ruhtinas Skanderbegin mukaan. Waffen-SS:ssä on laskettu palvelleen parhaimmillaan noin 12 000 albaania, mutta divisioona jäi silti miesvahvuudeltaan vajaaksi. Muiden Balkanin muslimeista koottujen SS-divisioonien tavoin myös Skanderbeg hajotettiin jo vuoden 1944 lopulla karkuruuden lisäännyttyä. Pioneerirykmentti
Puolustusvoimat päätti lakkauttaa joukko-osaston osana puolustusvoimauudistusta vuoden 2014 loppuun mennessä. Tanskan valtaus
Ryhmä XXI julkaisi 20. maaliskuuta operaatiokäsky numero 1:n Tanskan miehittämistä varten, ja tämän jälkeen Weserübung Süd -suunnitelma muokattiin operaatiokäskyksi. Saksan XXXI armeijakunta täydensi käskyä 21. maaliskuuta ennen kuin se jaettiin joukoille. Armeijakuntaan kuuluivat 170. divisioona, jonka rykmenteistä yksi oli varustettu kuorma-autoilla, 198. divisioona, 11. motorisoitu prikaati, kolme motorisoitua konekivääripataljoonaa, kaksi raskasta kenttätykistöpatteria, kaksi panssarivaunukomppaniaa ja kolme panssarijunaa. Ilmavoimat liittivät osastoon laskuvarjokomppanian, moottoripyöräkomppanian ja kaksi ilmatorjuntakonekivääripataljoonaa. Jalkaväkirykmentti 25 (jatkosota)
Rykmentti taisteli jatkosodan alussa Nuijamaalta Viipuriin ja oli purkamassa Sommeen suurmottia. Rykmentti siirrettiin Itä-Karjalaan, jossa se koki kovia verisissä Villavaaran taisteluissa. Piikkirykmentti jatkoi etenemistä aina Karhumäkeen ja sieltä Hiisjärvelle koviin taisteluihin. JR 25 oli asemasodan ajan asemissa Seesjärven ja Maaselän alueella. Kesäkuussa Piikkirykmentti oli matkalla Syvärille, kun suurhyökkäys Kannaksella alkoi ja rykmentti vietiin Kannakselle. Pataljoonat purettiin Kämärällä 16. kesäkuuta 1944, josta marssien siirtyivät Kaukjärvi-Mikkeljärvi kannakselle. Rykmentti koki siellä kovia jääden mottiin, josta pitkin metsiä miehet vaelsivat uusiin asemiin Talin maastoon. Taistelut jatkuivat Tali-Karisalmi-Ihantala alueella sodan loppuun asti. Rykmentti kotiutettiin 4. marraskuuta 1944 mennessä Kymenlaaksossa. Saksan 2. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)
Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri () muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 2 ja 9 muodostivat tammikuussa 1921 2. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona. Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Rauhan tultua pääosa rykmentistä aloitti paluumarssin valtakunnanrajalle 90 kilometrin päähän Ensoon ja Imatralle 14. maaliskuuta. Varmistuspataljoona jätti Vuosalmen seuraavana aamuna kello 6. Ensimmäiset miehet kotiutettiin huhtikuussa, suurin osa toukokuussa. Rykmenttiä ei kuitenkaan lakkautettu joukko-osastona, vaan kotiutettujen tilalle otettiin asevelvollisia. Viipurin läänin jalkaväkirykmentti
Suuren Pohjan sodan päättänyt Uudenkaupungin rauha 1721 jakoi rykmentin ruodut ja niistä jäi Venäjän hallintaan 431, jolloin ensimmäisen majurin ja Äyräpään komppaniat menettivät kaikki ruotunsa. Lisäksi upseeri ja aliupseeri puustelleista jäi noin viisikymmentä rajan taakse. Uudelleen järjestelyjen jälkeen jäljelle jääneistä muodostettiin Kymenkartanon läänin jalkaväkirykmentti, jonka vahvuus oli viisi komppaniaa (569 ruotua). Joukko-osaston nimi muutettiin 1727 Kymenkartanon jalkaväkipataljoonaksi. Rutherford B. Hayes
Pian sodan syttymisen jälkeen jo lähes 40-vuotias Hayes liittyi vapaaehtoisena Unionin armeijaan, jossa hänet määrättiin "Luppiokivääreinä" tunnettuun yksikköön. Kesäkuussa 1861 Ohion kuvernööri nimitti Hayesin Ohion 23. vapaaehtoisrykmentin majuriksi, johon muun muassa William McKinley kuului. Hayes haavoittui käsivarteen South Mountainin taistelussa 1862, mutta jatkoi hyökkäyksen johtamista siitä huolimatta. Vuonna 1863 Hayes ylennettiin everstiksi ja sai komennettavakseen oman prikaatin. Seuraavien kahden vuoden aikana Hayesin prikaati teki useita iskuja Konfederaation joukkoja vastaan Virginiassa. Yksittäisistä taisteluista Hayesin kannalta tärkeimpiä olivat toinen Kernstownin taistelu, jossa hän johti ansiokkaasti Unionin joukkojen vetäytymistä taistelun jälkeen, ja Opequonin taistelu, jossa hän johti ratkaisuhyökkäystä. Hayesin sotilasuran viimeinen taistelu käytiin lokakuussa 1864 Cedar Creekissä, jossa hän loukkasi ensin nilkkansa, kun hevonen ammuttiin hänen altaan, ja sai sen jälkeen osuman päähänsä. Hayesin miehet luulivat aluksi tämän kuolleen, minkä takia monet sanomalehdet uutisoivat Hayesin kaatuneen taistelussa. Green Howards
Rykmentti tunnettiin nimellä The Green Howards vuodesta 1744 lähtien. Tuolloin rykmentti nimettiin aina komentavan everstinsä mukaan. 19. rykmentin eversti oli kunnianarvoisa Sir Charles Howard. Samaan aikaan oli olemassa toinenkin rykmentti, kolmas, jota oli johtanut eversti Thomas Howard vuodesta 1737 lähtien. Jotta rykmenttien, joiden kummankin nimien olisi käytännön mukaan pitänyt olla 'Howard's Regiment of Foot', nimet erotettaisiin toisistaan 3. jalkaväkirykmentistä tuli "Howard's Buffs" ja lopulta pelkästään "Buffs". 19. jalkaväkirykmentistä tuli puolestaan "Green Howards". Vaikka rykmentti säilytti nimensä epävirallisesti vuosisatojen ajan siitä tehtiin vasta 1921 The Green Howards (Alexandra, Princess of Wales's Own Yorkshire Regiment). Käkisalmen läänin rykmentti
Rykmentin perustamisen syynä oli vakinaisen sotilaallisen rajavartioinnin aikaan saaminen Karjalankannakselle. Tähän tehtävään kuului sotilaallisen rajanvartioinnin lisäksi tulli- ja poliisitehtävät raja-alueella.Tasavallan Presidentti hyväksyi esityksen rykmentin hajottamisesta 15. maaliskuuta 1921 ja rykmentti lopetti toimintansa 19. huhtikuuta. Sotaministeriön käskyn mukaisesti rykmentin esikunta hajotettiin, I Pataljoonasta muodostettiin I Polkupyöräpataljoona ja II Pataljoonasta II Polkupyöräpataljoona. Rykmentin III Pataljoona siirrettiin Savon Jääkärirykmenttiin. Jalkaväkirykmentti 14 (jatkosota)
Syksyllä 1941 Jalkaväkirykmentti 14 siirtyi Kuusamon itäpuolelle Kiestinkiin, jossa se kävi kovia taisteluita marraskuussa ja seuraavana keväänä. Pääosa rykmentistä lakkautettiin 21. syyskuuta 1942. Ainoastaan II Pataljoona jatkoi palveluksessa nimellä vahvennettu II/JR 14. Saksan 1. panssariarmeija
Wehrkreis X perusti XXII motorisoidun armeijakunnan esikunnan liikekannallepanossa 26. elokuuta 1939 komentajanaan kenraalieversti Ewald von Kleist. Armeijakuntaan kuuluivat 30., 56. ja 254. jalkaväkidivisioonat sekä armeijakuntajoukot. Se muutettiin 5. maaliskuuta 1940 länsirintamalla panssariryhmä von Kleistiksi, joka osallistui Ranskan valtaukseen. Armeijakunta lakkautettiin virallisesti kuitenkin vasta 12. heinäkuuta. Punakaarti
Kun SDP:n paikallisosastojen yhdessä paikallisten viranomaisten kanssa perustamien järjestystoimikuntien ja -neuvostojen asema kevään kuluessa vakiintui, alettiin järjestysmiehiä kutsuva miliiseiksi. Toisilla paikkakunnilla miliisin perustaminen tapahtui työväestön ja porvariston yhteisymmärryksessä, mutta paikoitellen porvarilliset kaupunginvaltuustot yrittivät palauttaa syrjäytetyn poliisilaitoksen aseman. Maaliskuun loppuun mennessä kansanmiliisijärjestelmään siirtyi yhteensä 18 kaupunkia. Porvaristo pelkäsi nyt, että työväki kaappaisi kaiken järjestysvallan, ja näin valtatyhjiön täyttämisestä käynnistyi syksyyn asti kestänyt kamppailu. Miliisijärjestelmä jäi kuitenkin lyhtyikäiseksi, sillä poliisiasioista vastaava senaattori Allan Serlachius antoi käskyn sen lakkauttamisesta jo toukokuun lopussa. 21. armeijaryhmä
Normandian taistelun päättymisen jälkeen 21. armeijaryhmä oli rintamavastuussa vasemmasta laidasta liittoutuneiden edetessä kolmen armeijaryhmän voimin kohti Saksan rajaa. 11. prikaati (välirauha)
Ylimääräisten harjoitusten alkaessa 10. kesäkuuta 1941 prikaati muodosti Jalkaväkirykmentti 11:n I pataljoonan ja Jalkaväkirykmentti 53:n I pataljoonan. Samana päivänä prikaati lakkasi olemasta. Jalkaväkirykmentti 16 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 16 (JR 16) oli Suomen puolustusvoimien 19. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Rykmentin perusti Etelä-Pohjanmaan Itäinen suojeluskuntapiiri.Rykmentti sai lähes määrävahvuuksien reserviläisjoukkona perustettaessa puutteellisen varustuksen, mutta jo muutamassa päivässä oli kaikilla miehillä asepuku ja kengät. Aseistuksessa oli suurimpana puutteena konepistoolien vähyys. 21. armeijaryhmä
Liittoutuneiden joukot saavuttivat Reinin maaliskuussa 1945, jolloin 21. armeijaryhmä muodostui kolmesta armeijasta. Kanadan 1. armeija vapautti Alankomaiden pohjoisosan, brittiläinen 2. armeija valtaisi Luoteis-Saksaa ja vapautti Tanskan, Yhdysvaltain 9. armeija muodosti Ruhrin motin pohjoispuolen. 9. armeija siirrettiin takaisin 12. armeijaryhmän alaisuuteen 4. huhtikuuta 1945. 21. armeijaryhmä
Ardennien taistelu oli viimeinen merkittävä saksalaisten hyökkäys länsirintamalla toisessa maailmansodassa joulukuussa 1944. Taistelun aikana saksalaisten hyökkäyskiilan pohjoispuolelle jääneet Yhdysvaltain 1. ja 9. armeija alistettiin tilapäisesti 21. armeijaryhmälle. Yhdysvaltain 25. jalkaväkidivisioona
Yksikkö uudelleenorganisoitiin kevyeksi jalkaväendivisioonaksi vuonna 1986, jolloin sen nimeksi tuli 25. Infantry Division (Light). Irakin ja Afganistanin valtaamiseen divisioona ei osallistunut. Sen prikaateja on kierrätetty miehitystehtävissä Irakissa vuoden 2004 tammikuusta lähtien. Divisioonan rakenteeseen tehtiin muutoksia loppuvuonna 2005 ja seurauksena se luopui kevyt-luokituksestaan. Rosebudin taistelu
Sota lakota- cheyenne- ja arapaho-intiaaneja vastaan oli käynnissä jo vuoden 1876 helmikuussa. Tuolloin prikaatinkenraali Crook johti kymmentä komppaniaa ratsuväkeä ja kaksi jälkaväkeä sotaretkelle Istuvaa Härkää ja tämän cheyenneliittolaisia, jotka kieltäytyivät lähtemästä Powder Riverin mailta, vaikka kaikki intiaanit olivat saaneet käskyn ilmoittautua intiaaniasiamiehille. Sotaretki loppui kuitenkin jo saman vuoden maaliskuussa ankaran ilmaston vuoksi. Suuremman kevätoperaation johdossa oli prikaatinkenraali Alfred H. Terry. Suunnitelmiin kuului, että Terryn joukot lähtisivät Fort Abraham Lincolnista Powder Riverin suuta kohti noin 900 miehen kanssa, ja Crook taas Fort Fettermanista yhtä suuren joukon kanssa. Crookin ja Terryn oli tarkoitus ajaa intiaanit kohti Big Hornin laaksoja, kun eversti Gibbon 400 miehen kanssa menisi Yellowstonen pohjoispuolelle. Suunnitelman tarkoituksena oli, että näiden kolmen kolonnan liikkeet saisivat suuren osan vihamielisistä intiaaneista palaamaan intiaaniasiamiesten luokse. Koska kenraali Terry oli kokematon intiaanisodissa, mukaan lähti myös everstiluutnantti George Armstrong Custer. Yhdysvaltalaisilla oli käytössään myös suuret määrät 
crow- ja arikara-tiedustelijoita. 3. jääkärirykmentti
Sisällissodan päätyttyä 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Lipolan ja Laatokan välillä Itä-Kannaksella. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 siten, että järjestysnumero siirrettiin nimen loppuun eli Jääkärirykmentti 3:ksi. Se nimettiin 23. elokuuta uudelleen Savon Jääkärirykmentti N:o 3:ksi. 15. maaliskuuta 1919 annetulla käskyllä joukko-osaston nimeksi tuli Uudenmaan rykmentti. Rykmentin esikunta sijaitsi Terijoella, I pataljoona Raivolassa, II pataljoona Jalkalassa ja III pataljoona Kellomäessä. Rykmentti siirrettiin joulukuussa annetulla määräyksellä Haminaan ja edelleen tammikuussa 1921 Helsinkiin, jossa se palveli aina talvisotaan saakka. Uudenmaan rykmentti lakkautettiin 13. kesäkuuta 1940, jolloin siitä, jalkaväkirykmenteistä 9 ja 10 sekä polkupyöräpataljoonasta ja pienemmistä erikoisjoukoista muodostettiin välirauhan ajan 13. prikaati. Saksan 5. jalkaväkidivisioona
Operaatio Barbarossan alkaessa divisioona ylitti 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliiton rajan edeten Suwalki-Zipfelin alueelta Lidan yli kohti Vitebskiä. Se osallistui Smolenskin taisteluun ja marraskuussa Vjazman taisteluun. Divisioona siirrettiin joulukuussa lepoon Ranskaan, missä divisioona nimettiin 5. kevyeksi jalkaväkidivisioonaksi. Muutoksessa divisioona menetti kolmannen jalkaväkirykmenttinsä (Jalkaväkirykmentti 14), joka liitettiin 78. jalkaväkidivisioonaan. Siirtokuntien armeija
Kun brittiläiset kirjoittivat Pariisin rauhan ja evakuoivat New Yorkin, kongressi ja uuden itsenäisen Amerikan kansalaiset eivät halunneet rauhanajan armeijaa. Armeijan miehistö vähennettiin minimiin ja 2. kesäkuuta suurin osa armeijasta lakkautettiin lukuun ottamatta West pointin tykistöä, johon jäi kapteeni ja 55 sotilasta. Kenraali Washington ehdotti sotakorkeakoulun perustamista tulevaisuuden nuorille sotilaille, mutta ajatus toteutettiin vasta 1800-luvulla.
Kun Ohiolaakson intiaanisodat syttyivät 1790-luvun alussa, siirtokuntien armeija korvattiin Yhdysvaltain legioonalla, jonka komentajana toimi vapaussodassa kunnostautunut prikaatinkenraali Anthony Wayne. Viljo Laakso
Jatkosotaan Laakso lähti Laatokan pohjoispuolella edelleen Loimaan pataljoonan komentajana. Se oli nyt Jalkaväkirykmentti 35:n III Pataljoona. Laakson toiminta pataljoonatasolla päättyi 22. heinäkuuta 1941, jolloin hän sai oman rykmentin. Tehtävä Jalkaväkirykmentti 60:n komentajana jäi kuitenkin lyhyeksi, sillä jo 3. elokuuta 1941 hän astui polkumiinaan Lustjärvellä. Räjähdys vei hänen oikean jalkansa puolisääreen saakka. Lapuan liike
Isänmaallinen Kansanliike muodosti "isänmaallisen vaaliliiton" Kokoomuksen kanssa vuoden 1933 eduskuntavaaleissa saaden 14 paikkaa syöden Kokoomuksen ääniä niin, että Kokoomuksen paikkaluku laski 42:sta 18:aan. Vuoden 1936 vaaleissa se sai 14 paikkaa jälleen ja vuoden 1939 vaaleissa 8 paikkaa. Puolue istui Rangellin hallituksessa 4. tammikuuta 1941 – 5. maaliskuuta 1943. Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklassa vaadittiin lakkauttamaan kaikki "hitleriläismieliset järjestöt". Suomalaiset päättäjät tulkitsivat näillä tarkoitettavan isänmaallisia ja maanpuolustuksellisia järjestöjä, kuten Akateeminen Karjala-Seura, Lotta-Svärd, Suojeluskunta ja Isänmaallinen Kansanliike. Lisäksi jouduttiin lakkauttamaan Suomen Aseveljien Liitto. Isänmaallinen Kansanliike määrättiin lakkautettavaksi neljä päivää rauhansopimuksen solmimisen jälkeen 23. syyskuuta 1944. Jalkaväkirykmentti 31 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 31 (JR 31) oli Suomen puolustusvoimien 14. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Rykmentin perusti Maanselän sotilaslääni.Rykmentti sai perustettaessa lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.Rykmentti lakkautettiin puolustusvoimien muuttaessa divisioonien kokoonpanoa 13. huhtikuuta 1942. 3. Baltian rintama
3. Baltian rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin 21. huhtikuuta 1944 20. armeijasta ja lakkautettiin 16. lokakuuta 1944. Sen komentajana toimi armeijankenraali Ivan Maslennikov. Etapit 11–21 Ranskan ympäriajossa 2008
21 ajajan ryhmä irtosi pääjoukosta viiden kilometrin ajon jälkeen. 41 kilometrin kohdalla kärkiryhmässä oli enää neljä pyöräilijää: Bram Tankink, Sandy Casar, William Bonnet ja José Iván Gutiérrez. Gutiérrez lähti irtiottoon 28 kilometriä ennen maalia. Kainuun prikaati
Törmän parakkikylän talviasumiseen sopimattomuuden vuoksi rykmentti sijoitettiin vuodenvaihteessa Liedakkalan parakkikylään, joka oli kymmenen kilometriä Törmästä Kemin suuntaan. II pataljoona jatkoi marssia Ouluun, joka oli määrätty Vaasan sijaan pataljoonan uudeksi sijoituspaikaksi ja edelleen Luonetjärvelle heinäkuussa 1945. Rykmentin pääosa siirtyi Kuopioon 9. toukokuuta mennessä. Rykmentistä erillään ollut II pataljoona lakkautettiin kesällä 1946. Jalkaväkirykmentti 36 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 36 (JR 36) oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen Satakunnan sotilasläänin, 18. kesäkuuta 1941 perustettu jalkaväkirykmentti, joka kuului 15. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu. Ossian Wikström
Wikström palveli sisällissodan jälkeen I pataljoonan komentajana 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Porin jalkaväkirykmentti 2 ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Armeijasta hän erosi 22. lokakuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen 1. joulukuuta 1920 alkaen Oy Finlayson-Forssa ab:n palveluksessa käyttöinsinöörinä ja toimi samalla vuosina 1921 - 1931 Forssan suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Retkikunta 21
Retkikunta 20:n ja 21:n välinen miehistönvaihto vaati kolmea yhtä aikaa Kansainväliselle avaruusasemalle telakoitunutta Sojuz-avaruusalusta, mikä on ainutkertainen tapahtuma. Nicole P. Stott on viimeinen ISS:n miehistön jäsen, joka lensi avaruussukkulalla ISS:ltä paluun myötä avaruussukkulalennolla STS-129 (laskeutui Maahan 27. marraskuuta 2009). Niemimaan armeija
Niemimaan armeija (), lempinimeltään Magruderin armeija (), oli Konfederaation armeija Yhdysvaltain sisällissodassa. Armeija tuli tunnetuksi erityisesti voitokkaasta Big Bethelin taistelusta. Se perustettiin 26. toukokuuta 1861 ja lakkautettiin 26. huhtikuuta 1862, jolloin armeija liitettiin Pohjois-Virginian armeijaan. Neuvostoliiton 23. armeija
Armeija lakkautettiin 1950-luvun lopulla, mutta XXX kaartinarmeijakunta divisioonineen säilyi. Retkikunta 21
Retkikunta 21 () oli Kansainvälisen avaruusaseman 21. miehistö. Retkikunta alkoi 30. syyskuuta 2009. Fallen Timbersin taistelu
Kuvernööri St. Clairin tappion jälkeen Yhdysvaltain armeija pysyi pois Ohiosta kahden vuoden ajan. Vuonna 1792 presidentti Washington valitsi St. Clairin seuraajaksi kenraalimajuri Anthony Waynen, joka oli Yhdysvaltain vapaussodan sankari ja tunnettiin kovana kurinpitäjänä. Wayne sai taakseen 3000 sotilasta ja nimitti armeijansa Yhdysvaltain legioonaksi (Legion of United States). Tähän sotaväkeen kuuluivat jalkaväki, ratsuväki ja tykistö. Waynen tehtävänä ei ollut vain intiaanien tuhoaminen, vaan hän valmistautui samalla mahdolliseen sotaan Ohion englantilaisia linnakkeita vastaan. Yhdysvallat yritti Waynen toimien ohella lähestyä intiaaneja diplomaattisin keinoin. Kesällä 1793 Sanduskyssä pidetty neuvottelu ei johtanut kuitenkaan toivottuihin tuloksiin, sillä intiaanit eivät suostuneet luopumaan Ohiojoen pitämisestä asutusten rajaviivana. 821 Naval Air Squadron
Toisen maailmansodan alussa laivueen koneet hyökkäsivät Saksan laivaston sukellusvenettä "U-39" vastaan Luoteisella reitillä , minkä jälkeen tukialus purjehti etsimään vihollisen pinta-aluksia eteläiseltä Atlantilta ja Intian valtamereltä. Laivue lakkautettiin 2. joulukuuta 1940. Jalkaväkirykmentti 48 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 48 (JR 48) oli Suomen maavoimien jatkosodan aikainen Pohjois-Hämeen Sotilaslääniin kuuluneen Jyväskylän Suojeluskuntapiirin 18. - 22. kesäkuuta 1941 perustama jalkaväkirykmentti, joka kuului 18. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.Perustamisen jälkeen rykmentti alistettiin 2. divisioonalle hyökkäysvaiheen ajaksi. Rykmentti keskitettiin Savonlinnan kaakkoispuolelle junakuljetuksin Robert G. Ingersoll
Vähän ennen Yhdysvaltain sisällissotaa Ingersoll kokosi Illinoisin 11. ratsuväkirykmentin ja toimi sen johtajana. Rykmentti taisteli Shilohin taistelussa. Ingersoll joutui myöhemmin vangiksi mutta pääsi sitten vapaaksi luvattuaan, ettei osallistuisi enää sotatoimiin, mikä oli tavallista sodan alkuvaiheessa. Jalkaväkirykmentti 22 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 22 (JR 22) oli Lahden suojeluskuntapiirin perustama 5. divisioonan yksikkö jatkosodassa.Jalkaväkirykmentti 22 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.Jalkaväkirykmentti 22:sta muodostettiin 20. prikaati 1. tammikuuta 1944. Osa rykmentin sotilaista siirtyi Erillinen Pataljoona 15:een, joka jäi Syvärille sen jälkeenkin kun 20. prikaati siirrettiin kesäkuussa Viipuriin. Jalkaväkirykmentti 27 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 27 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.Rykmentin II pataljoona lakkautettiin 12. joulukuuta 1941. Jalkaväkirykmentti 27:n I pataljoonan nimi ja numero muuttui virallisesti Jalkaväkirykmentti 48:n III pataljoonaksi 26. toukokuuta 1942, mutta vasta vuonna 1944 se siirrettiin omaan rykmenttiinsä. Kuitenkin sotapäiväkirjoissa se noudattaa siihen saakka pääosin perinteistä nimi ja numeromerkintäänsä I/JR 27:n. Sitä ennen, 29. maaliskuuta 1944, myös JR 27:n III Pataljoonasta muodostettiin virallisesti Erillinen Pataljoona 28. Rykmentin esikunnasta muodostettiin Taisteluosasto Haanterän esikunta 10. huhtikuuta 1944. Tällöin voidaan katsoa JR 27 lopullisesti hajotetuksi. Jalkaväkirykmentti 23 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 23 (JR 23) oli 5. divisioonan yksikkö jatkosodassa, jonka perusti Etelä-Hämeen sotilaslääni.Jalkaväkirykmentti 23 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.Rykmentti nimettiin uudelleen 14. huhtikuuta 1944 Taisteluosasto 23:ksi, mikä lakkautettiin 1. heinäkuuta 1944. Osa osaston yksiköistä liitettiin Rajajääkäriprikaatiin. Lentolaivue 26
4. joulukuuta 1944, muutettaessa ilmavoimien organisaatiota rauhan ajan tilaan, lentolaivueet numeroitiin uudelleen. Laivueen uudeksi nimeksi tuli tällöin Hävittäjälentolaivue 23. Tukikohdaksi tuli Rissala ja kalustoksi Messerschmitt Bf 109 -koneet, joita laivue käytti vuoteen 1952 asti. Laivue lakkautettiin Lentorykmentti 2:n lakkauttamisen myötä 1. joulukuuta 1952. 6. SS-vuoristodivisioona Nord
Marraskuussa 1941 divisioona osallistui viimeiseen suureen yritykseen katkaista Muurmannin rata Louhen kohdalla. SS-prikaatinkenraali ja Waffen-SS:n kenraalimajuri Karl-Maria Demelhuber ilmoitti, että 1.–13. marraskuuta välisenä aikana hänen rykmenttinsä tuhosi 316 vihollisen bunkkeria taisteluissa sekä aiheutti viholliselle tappioita arviolta 900 kaatuneen ja 542 vangitun sotilaan verran. 7. SS-rykmentti aiheutti suuria tappioita Neuvostoliiton 426. jalkaväkirykmentille. Koska eteneminen oli hidasta ja aiheutti suuria tappioita sekä suomalaiselle divisioona J:lle että saksalaisille Siilasvuo keskeytti hyökkäysvaiheen marraskuun puolessa välissä. Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
Toukokuusta 1942 alkaen Insinööritoimisto Ratas palasi normaaliin liiketoimintaansa, ja sen jälkeen pataljoonaan kuuluneiden asioita hoiti Helsingissä maaliskuuhun 1944 asti SS-Vapaaehtoistoimisto. Lisäksi marraskuussa 1942 perustettiin suomalaisten SS-vapaaehtoisten omaksi asevelijärjestöksi SS-Aseveljet ry, jonka puheenjohtajana toimi everstiluutnantti Kalervo Kurkiala. Yhdistys lakkautettiin syyskuussa 1944 Moskovan välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla fasistisena järjestönä. Se oli helmikuusta 1944 alkaen hoitanut myös lopetetun vapaaehtoistoimiston tehtäviä. Jalkaväkirykmentti 24 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 24 (JR 24) oli Suomen puolustusvoimien 8. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Sen perusti Suomenlahden sotilaslääni. Tämä rykmentti oli osittain ruotsinkielinen.Jalkaväkirykmentti 24 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.Jalkaväkirykmentti 24 lakkautettiin 1. maaliskuuta 1944. Neuvostoliiton 23. armeija
Puna-armeijaa uudelleen järjestettäessä 23. armeija siirrettiin 24. elokuuta vasta perustetun Leningradin rintaman alaisuuteen. Kesäkuuhun 1944 armeija puolusti Leningradin luoteispuolisia alueita. Armeijaan kuuluneet XCVII, XCVIII ja CXV kivääriarmeijakunnat sekä 17. linnoitusalue armeijajoukkojen tukemana osallistuivat Viipuriin suunnattuun hyökkäykseen 10. kesäkuuta – 15. heinäkuuta 1944. Operaatiossa armeija oli toisessa aallossa seuraten läpimurron tehnyttä 21. armeijaa sekä puhdistaen Vuoksen etelärannan. Armeijan joukot ylittivät joen Vuosalmen taistelussa. Hyökkäyksen pysähdyttyä ja Suomen kanssa tehdyn aselevon astuttua voimaan armeijan joukot asettuivat puolustukseen Karjalankannakselle. Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti
Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti oli 20. helmikuuta 1910 Sveaborgin linnoituskiväärirykmentistä ja Lesnoin 225. reservirykmentin I pataljoonasta muodostettu Venäjän keisarikunnan armeijan jalkaväkirykmentti, joka oli sijoitettu Santahaminan varuskuntaan. Yksikkö lakkautettiin 1918. Grotskan taistelu
Taistelussa haavoittunut Crawfordin 20. jaarli John Lindsay jäi henkiin ja kirjoitti toipumisensa aikana taistelun vaiheista yksityiskohtaisesti kertovan käsikirjoituksen. Hän osallistui myös "Black Watch" -nimellä tunnetun 43. Ylämaan linjajalkaväkirykmentin perustamiseen ja seuraavana vuonna hänestä tuli sen ensimmäinen eversti. Ammattisotilaana Lindsay osallistui vielä useisiin aikakauden konfliktien taisteluihin saavuttaen kenraalimajurin arvon, mutta hänen Grotskassaan saamansa vamma ei parantunut koskaan täydellisesti, vaan hän menehtyi sen aiheuttamaan komplikaatioon jouluna 1749. Itsenäisyyden Liitto
Pekkalan hallitus lakkautti Itsenäisyyden Liiton Valpon esityksestä toukokuussa 1946 välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla "fasistisena" järjestönä. Saksan 21. jalkaväkidivisioona
Saksan 21. jalkaväkidivisioona () oli Saksa maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)
Rykmentti siirtyi 28.-29.6.1941 välisenä yönä Jalkaväkirykmentti 7:n Tarnalassa olevien asemien läpi, aivan valtakunnan rajan tuntumaan, saatuaan käskyn siirtyä hyökkäysvalmiusasemiin. Sen yksiköt etenivät 30. kesäkuuta 1941 klo 19 alkaen valtakunnan rajan yli. Yön aikana joukot etenivät Pieni-Iijärven - Kurkijärven - Joutsenlammen alueelle, jonne vihollinen pysäytti hyökkäyksen. Rykmentin II pataljoona (II/JR 28) eteni noin 3 kilometriä itään Kurkelanjärven - Pienen-Iijärven väliselle kannakselle, jossa eteneminen pysähtyi hetkeksi puna-armeijan joukkojen varustettuihin asemiin. 20. Kaartin motorisoitu kivääridivisioona
20. Kaartin motorisoitu kivääridivisioona () oli Neuvostoliiton maavoimien yhtymä, joka jatkoi ennen toista maailmansotaa perustetun III mekanisoidun armeijakunnan, 8. Kaartin mekanisoidun armeijakunnan sekä 8. Kaartin mekanisoidundivisioonan perinteitä. Divisioona lakkautettiin 2009. Suomen polkupyöräpataljoona 1
Suomen tasavallan presidentti hyväksyi Käkisalmen läänin rykmentin hajottamisen 15. maaliskuuta 1921 ja rykmentti lopetti toimintansa 19. maaliskuuta. Lakkautetun rykmentin ensimmäisestä pataljoonasta perustettiin I polkupyöräpataljoona (I Py.P). Tämän pataljoonan viralliseksi perustamispäiväksi merkittiin 20. huhtikuuta, jolloin Tasavallan Presidentin sotilaskäskyllä (Tasavallan Presidentin Sotilaskäsky N:o 17 13.4.1921) siirrettiin upseereita Käkisalmen läänin rykmentistä I pataljoonaan. Käskyllä siirrettyjä upseereita olivat:
Ensimmäinen päiväkäsky annettiin jo viikkoa myöhemmin. Pataljoonan nimi esiintyy muodossa Polkupyöräpataljoona 1 (P.P.P. 1) ensimmäisen kerran päiväkäskyssä 43/1921. Vaikka pataljonan nimeksi tuli Polkupyöräpataljoona ei sillä ollut alkuvuosina käytössään kuin viisi vanhaa saksalaisilta saatua Titus-polkupyörää. Vasta vuonna 1924 pataljoonan jokaiselle miehelle voitiin osoittaa polkupyörä. Baltian sotilaspiiri
Syyskuussa 1991 sotilapiiristä muodostettiin luoteiset joukot () ja sotilaspiiri nimettiin uudelleen 15. marraskuuta presidentin määräyksellä. Luoteiset joukot lakkautettiin 1. syyskuuta 1994 neuvostojoukkojen poistuessa Baltiasta. Viimeisenä lakkautettiin 31. elokuuta 1998 tutka-asema Skrunda-1 Latviassa. Kaliningradin alueen joukot siirrettiin osaksi 11. kaartin armeijaa, joka muutamaa vuotta myöhemmin maa- ja rannikkopuolustusjoukkoina liitettiin osaksi Itämeren laivastoa. Jalkaväkirykmentti 26 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 26 eteni 21.–30. elokuuta 1941 Imatran eteläpuolelta Viipurin etelä-kaakkoispuolelle (Länsi-Kannaksen valtaus). Tämän hyökkäysvaiheen aikana rykmentti oli siirretty 12. divisioonan alaisuudesta 4. divisioonan alaisuuteen, ja tässä komentosuhteessa se lähetettiin syyskuun alussa Itä-Karjalaan, missä se osallistui mm. Petroskoin valtaukseen johtaneisiin taisteluihin. Joulukuun alussa rykmentti oli mukana Karhumäen valtauksessa, jonka jälkeen miehet kieltäytyivät siirtymästä rintamavastuuseen muualle. Bertel Ikonen
Ikonen palveli talvisodan puhjettua sotilastarkastajana Suojeluskuntain Yliesikunnassa. Myöhemmin Yliesikunnan muututtua Kotijoukkojen Esikunnaksi hän toimi Esikunnassa komento-osaston päällikkönä. Hänet maarattiin jouluaattona vuonna 1939 kotijoukkojen alaisen 21. Täydennysdivisioonan Jalkaväkirykmentti 62:n komentajaksi. Divisioonan siirto osaksi kenttäarmeijaa tapahtui tammikuussa 1940, jolloin myös Ikosen komentama rykmentti siirrettiin Itä-Kannakselle, josta se kumminkin jo helmikuussa siirrettiin Länsi-Kannakselle. Välirauhan aikana Ikonen toimi Etelä-Kymenlaakson Suojeluskuntapiirin komentajana ja jatkosodan puhjettua Ikonen lähti rintamalle hänen Suojeluskuntapiirinsä perustaman Jalkaväkirykmentti 45:n komentajana. Ikonen siirrettiin 29. toukokuuta 1941 Jalkaväkirykmentti 5:n komentajaksi, mutta siirrettiin vuoden 1942 elokuussa Suojeluskuntain Päällystökoulun johtajaksi. Päällystökoulusta Ikonen määrättiin 31. toukokuuta 1943 Jalkaväkirykmentti 9:n komentajaksi, josta hänet komennettiin edelleen 6. elokuuta 1944 Ilomantsin Ratsuväkiprikaatin väliaikaiseksi komentajaksi. Hän palasi 18. syyskuuta 1944 rykmenttiinsä ja suoritti sen kotiuttamisen marraskuussa 1944. Itä-Karjalan valtaus 1941
Hyökkäyksen edetessä olivat suomalaiset 15. elokuuta vain 4-8 kilometrin päässä Laatokan rannasta. 2. divisioonalle annettiin tavoitteeksi Rautalahti ja seuraavana päivänä suomalaistykistö aloitti Rautalahden kuormauspaikan tulituksen. Suomalaisten päävoimat aloittivat 17. elokuuta hyökkäyksessä Rautalahtea vastaan, joka pysähtyi pian neuvostojoukkojen sitkeään vastarintaan ja vastahyökkäykseen. Vastahyökkäys ja tehokas viivytys antoi neuvostojoukoille aikavoiton, jona aikana he saivat kuljetettua pääosan materiaalistaan ja henkilöstöstään pois 19. elokuuta mennessä. Vaikka neuvostodivisioona saikin parhaimman kalustonsa mukaansa, jäi suomalaisten käsiin muun muassa 40 kenttätykkiä, kahdeksan panssarivaunua, noin 350 autoa, 1 500 hevosta ja satoja vankeja. Kaikkiaan 168. divisioona kärsi offensiivissa lähes 4 000 miehen tappiot. Neuvostolähteen mukaan Rautalahdesta pelastui 10 000 miestä ja 3 000 haavoittunutta. Kuitenkin I armeijakunta oli tehtävänsä suorittanut ja se lakkautettiin 28. elokuuta ja sen joukot siirrettiin Karjalankannakselle tai Itä-Karjalaan. Jalkaväkirykmentti 9 (jatkosota)
Välirauhan ajan 9. prikaati sai käskyn suojavalmiuteen asettumisesta eli suojajoukkoryhmitykseen siirtymisestä 10. kesäkuuta 1941. Tämän seurauksena prikaati muutettiin Jalkaväkirykmentti 9:ksi. I ja II pataljoonan rungot muodostettiin palveluksessa olevista varusmiehistä ja täydennettiin palvelukseen kutsutuilla reserviläisillä. Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiiri perusti Enon Kaltimossa rykmentin III pataljoona Enon, Ilomantsin ja Kontiolahden reserviläisistä. Yhdysvaltain 25. jalkaväkidivisioona
Vietnamin sotaan divisioonasta siirrettiin alkuun pieniä osastoja tuki- ja rakennusjoukoiksi, kunnes sen miehiä oli Vietnamissa jo noin 2 200 vuonna 1965. Suurempi ja yhteinäinen 4 000 miehen taisteleva osasto seurasi loppuvuodesta. Divisioona osallistui raskaisiin taisteluihin vuosien 1966–1972 aikana. Se puolusti Saigonia Tet-hyökkäysten aikana 1968–1969. Kesällä 1970 25. vieraili myös Kamputsean puolella iskuissa vietnamilaississien asevarastoihin ja piilotukikohtiin. Sen siirto takaisin Havaijille aloitettiin loppuvuodesta 1970. Viimeinen osasto divisioonasta jätti Vietnamin huhtikuussa 1971. Illinois
Illinois on osavaltio Yhdysvaltain koillisella järvialueella. Illinois’sta tuli 21. osavaltio 3. joulukuuta 1818. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Michiganjärveen ja Wisconsinin osavaltioon. Vesiraja on myös Michiganin osavaltioon. Idässä Illinois rajoittuu Indianan osavaltioon ja etelässä Kentuckyyn, johon rajana on Ohiojoki. Läntisiä rajanaapureita ovat Iowa ja Missouri, joiden vastaisena rajana on Mississippijoki. Nimi Illinois tulee ilmeisesti algonkin-intiaanien soturia merkitsevästä sanasta. Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti
Rykmentti määrättiin 3. heinäkuuta Irontoniin, Missouriin. Ennen saapumistaan Irontoniin 9. elokuuta rykmentti suojasi Hannibal and St. Josephin rautatietä Missourissa. Irontonissa rykmentti liitettiin Department of the Missouri -divisioonan alaisuuteen. 21. elokuuta rykmentti osallistui Fredericktownin taisteluun. 29. tammikuuta 1862 rykmentti marssi Greenvilleen, jossa se palveli maaliskuuhun asti. Maaliskuussa rykmentti siirrettiin Kaakkois-Missourin armeijan alaisuuteen ja 3.–10. maaliskuuta se marssi Black-jokea pitkin Reeve's Stationille, josta se jatkoi matkaansa 31. maaliskuuta – 21. huhtikuuta Doniphaniin ja Pocahontasiin, Arkansasiin. 1. huhtikuuta rykmentti joutui pieneen taisteluun Putnam Ferryllä. 30. huhtikuuta rykmentti lähti marssimaan kohti Jacksonportia, jonne se saapui 4. toukokuuta. Seuraavien päivien aikana rykmentti siirrettiin Mississippin armeijan 4. divisioonan 2. prikaatin alaiseksi. 10.–21. toukokuuta rykmentti marssi Cape Girardeauun, Missouriin, josta se jatkoi matkaansa Hamburg Landingiin, Tennesseehen 21.–24. toukokuuta. Toukokuun lopussa rykmentti osallistui Corinthin piiritykseen.
31. toukokuuta rykmentti lähti Boonevilleen, jonne se saapui ennen kesäkuun puoliväliä. 29. kesäkuuta rykmentti marssi kohti Jacintoa ja Ripleytä, jonne se saapui 4. heinäkuuta. Rykmentti vietti aikaansa Corinthissa aina 14. elokuuta asti, jonka jälkeen se ajoi takaa kenraali Braxton Braggin joukkoja Alabaman läpi Nashvilleen ja Louisvilleen aina syyskuun loppuun asti. Tämän jälkeen rykmentti siirtyi kuukaudeksi Ohion armeijan 9. divisioonan 32. prikaatin tueksi. 1.–16. lokakuuta se jatkoi Braggin takaa-ajamista Kentuckyssa ajautuen 8. lokakuuta taisteluun tämän kanssa lähellä Perryvilleä. 14. lokakuuta rykmentti saapui Stanfordiin, josta se kaksi päivää myöhemmin lähti marssimaan kohti Nashvilleä. Täältä rykmentti siirtyi Ohion armeijan Third Army Corpsin 9. divisioonan 31. prikaatin alaisuuteen. Myöhemmin rykmentti siirettiin Cumberlandin armeijan Right Wing 14th Army Corpsin 1. divisioonan 2. prikaatin alaisuuteen. Rykmentti oli Nashvillessa aina joulukuun 26. päivään asti, jonka jälkeen se marssi neljä päivää Murfreesboroon. Joulu-tammikuun vaihteessa 1862–1863 rykmentti osallistui Stones Riverin taisteluun. Taistelun jälkeen rykmentti liitettiin Cumberlandin armeijan 20th Army Corpsin 1. divisioonan 2. prikaatiin alaisuuteen ja rykmentti oleskeli Murfreesboroissa aina kesäkuuhun 1863 asti. Tänä aikana rykmentti teki lyhyen tiedusteluretken kaupungin ulkopuolella maaliskuun alussa. Saksan 5. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)
Yhtymä lakkautettiin lokakuussa 1934 ja sen yksiköt siirrettiin muodostettaviin Wehrmachtin 21 uuteen divisioonaan. Suomalainen Waffen-SS-vapaaehtoispataljoona
Pataljoona lakkautettiin 11. heinäkuuta 1943, ja miehet siirrettiin vapaaehtoisesti jääviä lukuun ottamatta Suomen armeijan eri joukko-osastoihin. Kenttätykistörykmentti 9 (jatkosota)
Kenttätykistörykmentti 9 (KTR 9) oli Lahden suojeluskuntapiirin perustama jatkosodan tykistöyksikkö, joka perustamisen jälkeen kesäkuussa 1941 liitettiin osaksi 10. divisioonaa. Rykmentti lakkautettiin marraskuussa 1944.I Patteriston komentaja majuri Osmo Lehtosuo selosti Jalkaväkirykmentti 43:n miehittämän Rutolan kaistan lopullisen ryhmityksen Värtölässä 23. kesäkuuta. Ryhmityksen mukaan I/KTR 9 muodosti Tykistöryhmän rungon vahvennuksinaan 4./KTR 9 sekä yhteispatteristona Raskas Patteristo 25. Buffalo soldier
Buffalo soldier () oli alun perin Pohjois-Amerikan intiaanien antama nimitys Yhdysvaltain 9. ja 10. ratsuväkirykmentin afroamerikkalaisille sotilaille, jotka osallistuivat 1800-luvun loppupuolen intiaanisotiin. Nimityksen käyttö laajeni koskemaan kaikkia vuonna 1866 perustetuissa rykmenteissä palvelleita afroamerikkalaisia joukkoja eli ratsuväkirykmenttien lisäksi myös 24. ja 25. jalkaväkirykmenttejä. Nimityksen alkuperäisestä perustelusta ei ole täyttä varmuutta, mutta sen uskotaan viittaavaan puhvelin kiharaista harjaa muistuttavaan sotilaan tukkaan sekä rohkeuteen ja peräänantamattomuuteen, mitkä intiaanien mukaan olivat puhveleille ominaisia luonteenpiirteitä. International Workers’ Order
Toisen maailmansodan jälkeen alkaneen kylmän sodan aikana järjestö joutui kommunisminvastaisen ajojahdin kohteeksi. Viranomaiset luokittelivat IWO:n kumoukselliseksi järjestöksi vuonna 1947 ja New Yorkin osavaltion tarkastusvirasto lakkautti sen vakuutuslainsäädännön vastaisena. Yhdysvaltain korkein oikeus vahvisti päätöksen vuonna 1953. Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Rykmentti sai käskyn siirtyä Kiteelle 26. kesäkuuta. Kuitenkin ryhmitysmuutoksen takia koko 11. divisioona siirtyi vielä Värtsilän ja Korpiselän suuntiin keskitettyjen divisioonien väliin Kaustajärven kahta puolen. Osana tätä siirtoa rykmentti siirtyi Patsolan kylän pohjoispuolelle. Alueelle saavuttuaan rykmentille alistettiin motorisoitu 13. tykkikomppania, jonka päällikkönä oli luutnantti Kuovi.Jalkaväkirykmentti 29 ja sen II ja III pataljoona lakkautettiin 11.D:n päätöksellä 9.3.1942. Pataljoonien vahimmat ikäluokat kotiutettiin, ja nuorimpia miehiä siirrettiin muihin yksiköihin, mm. I/JR 29:ään, joka siis jäi elämään. Yhdysvaltain 25. jalkaväkidivisioona
25. jalkaväkidivisioona (, lempinimeltään "Tropic Lightning") on Yhdysvaltain maavoimien yksikkö, joka muodostettiin 1. lokakuuta 1941, hieman ennen Yhdysvaltain osallistumista toiseen maailmansotaan. Divisioona on yhä toiminnassa. Illinoisit
Vuonna 1763 alkaneeseen Pontiacin kapinaan osallistui vain muutama illinois-soturi, pääosan pysyessä puolueettomina. Kapinassa Uusi-Englanti menetti paljon sotilaita ja yhdeksän linnakettaan. Kansannousun tukahduttua Pontiacista tuli brittien liittolainen. Neljä vuotta myöhemmin hänet murhattiin illinoisien kylässä. Saksan 22. panssaridivisioona
Romanian 1. panssaridivisioonan kanssa se muodosti XLVIII panssariarmeijakunnan, jonka tehtävänä oli suojata Stalingradiin edenneen Saksan 6. armeijan pohjoinen sivusta. Neuvostoliiton joukot aloittivat 19. marraskuuta operaatio Uranuksen, jonka seurauksena syntyi Stalingradin motti. Petshanyn taistelussa 19.-22. marraskuuta divisioona tuhoutui ja sen eloonjääneet vetäytyivät Chirjoen taakse, jossa he liittyivät muodostettuihin taisteluosastoihin. Divisioona lakkautettiin huhtikuussa 1943. Riihimäen vankileiri
Toukokuun 23. päivänä Riihimäen vankileirin vartiointi annettiin 5. Etelä-Pohjanmaan rykmentin vastuulle. Myöhemmin kesällä se nimettiin uudelleen Riihimäen vartiopataljoonaksi. Syyskuun joukkoarmahdusten myötä vankileiri lakkautettiin lokakuussa 1918 ja se muutettiin pakkotyölaitokseksi. Samalla se siirtyi siviiliviranomaisten hallintaan. Riihimäelle jäi enää kuritushuonetuomion saaneita vankeja, jotka siirrettiin vuoden 1920 loppuun mennessä joko Tammisaaren vankileirille tai Turun ja Lappeenrannan vankiloihin. Virallisesti Riihimäen pakkotyölaitos lopetettiin keväällä 1921. Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti
Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti koottiin ensimmäisen kerran Mattoonissa, Illinoisissa 9. toukokuuta 1861. 15. toukokuuta rykmentti muodostettiin osavaltion palvelukseen 30 päivän sopimuksella ja johtajaksi määrättiin kapteeni Ulysses S. Grant. Rykmentti koostui tuolloin 10 komppaniasta; komppania A Maconin piirikunnasta, B Cumberlandista, C Piattista, D Douglasista, E Moultriesta, F Edgardista, G Claysta, H Clarkista, I Crawfordista ja K Jasperista. 28. kesäkuuta rykmentti määrättiin kolmeksi vuodeksi liittovaltion palvelukseen. Samalla sen komentajaksi nimitettiin kapteeni Pitcher, kun Grantista tehtiin eversti. Ruhrin motti
Ruhrin motti oli toisen maailmansodan lopulla 4. huhtikuuta 1945 luotu motti, jossa Brittiläisen 21. armeijaryhmän, Yhdysvaltain 12. armeijaryhmän ja Yhdysvaltain 1., 3. ja 9. armeijan joukot piirittivät arviolta 430 000 Saksan Armeijaryhmä B:n sotilasta Ruhrin teollisuusalueelle. Taistelut motin luomiseksi alkoivat 7. maaliskuuta 1945 alkaen ja päättyivät 21. huhtikuuta 1945 saksalaisten antautumiseen. Yli 325 000 saksalaissotilasta joutui sotavankeuteen. Saksalaisjoukkojen komentaja marsalkka Walther Model teki itsemurhan Duisburgin lähellä olevassa metsässä. Jalkaväkirykmentti 56 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 56 (JR 56) oli jatkosodan aikainen Lounais-Suomen sotilasläänin 18. - 22. kesäkuuta 1941 perustama jalkaväkirykmentti. Rykmentti liitettiin 1. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.Perustamisesta Kollaalle 18.6. - 16.7.1941
Parolaan 23. - 24.6. leiriytyminen Lehijärven ympäristöön
Aittovaaraan 2.7. Karjalan Armeijan reserviksi
Tuupovaaran Lastujärven ja Loitimojärven väliselle kannakselle yöllä 8./9.7.
JR 56 ja JR 60 Kilta ry missä on runsaasti myös pdf materiaalia veteraanitapaamisista 11. prikaati (välirauha)
Talvisodan Lapin Ryhmän joukoista muodostettiin 1. huhtikuuta 1940 15. divisioona, johon kuuluivat Kuusamoon sijoitettu Jalkaväkirykmentti 40, Taivalkoskella oleva Jalkaväkirykmentti 44 sekä Suomussalmelle sijoitettu Jalkaväkirykmentti 64. Rykmentit supistuivat varusmiespataljooniksi kevään ja kesän kuluessa reserviläisten kotiutuessa, jolloin divisioona supistui kolme pataljoonaiseksi prikaatiksi, jonka tukena oli kaksi patteristoa sekä erillisyksiköitä. Näin muodostunut 11. prikaati kuului kenraalimajuri Siilasvuon välirauhanaikaiseen V Armeijakuntaan tehtävinään varusmiesten koulutus sekä puolustusvalmistelut alueellaan. Uhanalaisimmat alueet Kuusamo, Peranka ja Suomussalmi linnoitettiin sekä sulutettiin samoin kuin tärkeimmät tienhaaramaastot varustettiin ympäripuolustusta varten. Saksan 6. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)
Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri () muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 7 ja 10 muodostivat tammikuussa 1921 6. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona. Leiri (Lappeenranta)
Suomen itsenäistymisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana alueella toimineita joukko-osastoja olivat Tykistökoulu (1918–1919), jonka kouluttamista joukoista perustettuja tykistön joukko-osastoja oli Lappeenrannassa vuoteen 1922 asti, sekä Uudenmaan rakuunarykmentistä ja Hämeen ratsurykmentistä muodostettu Ratsuväkiprikaati (1920–1944). Sotavuosina 1939–1945 siellä majoittui ja perustettiin lukuisia joukkoja. Sotien jälkeen Rakuunamäellä toimivat Karjalan tykistörykmentti (1944–1980) ja URR, myöhemmältä nimeltään Uudenmaan rakuunapataljoona (1944–1989). Rakuunat jalkautettiin lopullisesti 1. maaliskuuta 1947 komentajansa, eversti Adolf Ehrnroothin komennolla ”Valmiiksi – ratsailta”, mihin päättyi Suomen ratsuväen historia. Jalkaväkirykmentti 36 (jatkosota)
Rykmentin toisen pataljoonan keskityskuljetus lähti Kiikan rautatieasemalta 24. kesäkuuta 1941 Särkisalmelle. II pataljoonaan keskitettiin hyökkäysvaiheen päätyttyä 1941 rykmentin "vanhat miehet" ja se kotiutettiin 8.12.1941 Kiikassa.Jalkaväkirykmentti 36 (esikunta ja kolonna) lakkautettiin maaliskuussa 1942. I pataljoonasta tuli III/JR 57, II pataljoona oli kotiutettu jo joulukuussa 1941 ja III pataljoona jatkoi itsenäisenä pataljoonana, josta myöhemmin tuli Erillinen pataljoona 25 (Er.P 25). Jalkaväkirykmentti 58 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 58 oli jatkosotaan koottu rykmentti, jonka perustamisesta vastasi Etelä-Pohjanmaan Läntinen suojeluskuntapiiri. Rykmentin yksiköt koottiin Isojoelta, Kauhajoelta, Karijoelta, Teuvalta, Jurvasta sekä Jalasjärveltä. Suuria tappioita rykmentti kärsi Kiteen taisteluissa 1941. Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti
Yksikön riveissä kuoli sodan aikana yhteensä 272 miestä, joista 238 kuoli Chickamaugan taistelussa. Taisteluissa tai taistelussa tulleisiin vammoihin kuoli 6 upseeria ja 124 miestä. Erilaisiin tauteihin kuoli kaksi upseeria ja 140 miestä. Tasavaltalaiskaarti
Viisi divisioonaa ja rykmentti oli sijoitettu välittömästi Irakin–Kuwaitin rajan pohjoispuolelle reserviin, ja niiden tarkoitus oli vastahyökkäyksillä lyödä jalkaväen läpi murtautuneet liittouman joukot. Tasavaltalaiskaartin tuhoaminen oli Yhdysvaltain johtaman koalition päätavoite ja Yhdysvaltain joukot pyrkivät saartamaan ne. Kenraali Frederick Franksin VII. armeijakunnan joukot tekivät pitkän kiertoliikkeen suoraan tasavaltalaiskaartin kimppuun. Kahden päivän etenemisen jälkeen joukot ottivat yhteen ja suuria osia Madina ja Tawakalna-divisioonista tuhottiin, mutta ne antoivat aikaa muille vetäytyä. Kaksi divisioonaa vetäytyi palavien öljylähteiden aiheuttaman savuverhon alla 24. helmikuuta 1991. Kolmas divisioona vetäytyi kärsittyään tappioita. Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmentti
10. kesäkuuta – 2. heinäkuuta rykmentti osallistui useisiin sotilasoperaatioihin Kenesaw Mountainilla, joista tunnetuimpana Kennesaw Mountainin taistelu. Kaksi päivää myöhemmin rykmentti saapui Ruff's Stationille, josta se jatkoi matkaansa seuraavana päivänä Chattahoochie-joelle. 19.–20. heinäkuuta rykmentti oli Peachtree Creekillä. 22. heinäkuuta – 25. elokuuta rykmentti osallistui Atlantan piiritykseen. 25.–30. elokuuta rykmentti matkasi Jonesboroughiin, jossa se osallistui seuraavana päivänä alkaneeseen Jonesboroughin taisteluun. Elokuun aikana rykmentti ajoi takaa kenraali John Bell Hoodiia Alabamassa, ja vietti syyskuun alussa joitakin päiviä Lovejoy Stationilla. Marras-joulukuussa rykmentti osallistui Nashvillen sotaretkeen, jossa he ottivat osaa 30. marraskuuta Franklinin ja 15.–16. joulukuuta Nashvillen taisteluun. Nashvillen taistelun jälkeen rykmentti ryhtyi jälleen ajamaan kenraali Hoodin joukkoja takaa. Hoodin takaa-ajon päätyttyä 28. joulukuuta rykmentti marssi Huntsvilleen, Alabamaan, jossa se oli aina maaliskuun 13. päivään asti. Rykmentti osallistui eri operaatioihin etelä-Tennesseessä huhtikuun 11. päivään asti, jonka jälkeen se siirtyi takaisin Nashvilleen. Kesäkuussa rykmentti määrättiin Department of Texasin alaiseksi ja 17.–25. kesäkuuta rykmentti marssi New Orleanssiin, josta se siirtyi Indianolaan, Texasin 12.–15. heinäkuuta. Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)
Rykmentti lakkautettiin maaliskuussa 1942. Savon prikaati
Sen talvisodan aikaiset perinnejoukko-osastot olivat Keski-Suomen sotilasläänin 10. divisioonalle perustama Jalkaväkirykmentti 28 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 19), Jalkaväkirykmentti 30 (1. tammikuuta 1940 alkaen Jalkaväkirykmentti 21), 3. prikaatin I pataljoona ja Jalkaväkirykmentti 35. Yhdysvaltain senaatti
Illinois Saksan 7. jalkaväkidivisioona (Reichswehr)
Versailles'n sopimuksen täyttämiseksi 31. heinäkuuta 1920 asevoimien supistamisesta annetun lain mukaisesti jokainen sotilaspiiri () muodostaisi divisioonan 1. lokakuuta 1920. Übergangsheerin eli siirtymäajan asevoimien Reichswehr-Brigaden 21, 23 ja 24 muodostivat tammikuussa 1921 7. divisioonan, johon kuului kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti, pioneeripataljoona, viestipataljoona, kuljetuspataljoona ja lääkintapataljoona. Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona
Yhdysvaltain 1. ratsuväkidivisioona () on tällä hetkellä 17 000 sotilaallaan Yhdysvaltain maavoimien suurin divisioona. Se on organisoitu seitsemäksi prikaatin kokoiseksi osastoksi, joista kolme on taistelevia yksiköitä. Divisioona perustettiin vuonna 1921. Toisen maailmansodan aikana divisioona luopui hevosistaan ja soti Tyynellä merellä kevyenä jalkaväkenä. Vietnamin sodassa divisioona käytti liikkumiseen enimmäkseen helikoptereita, koska niillä pystyi liikkumaan helposti Vietnamin ylängöillä ja alangoilla. Nykyään divisioona koostuu yhdistetyistä panssari- ja jalkaväkiyksiköistä. Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 28 (JR 28) oli jatkosodan rykmentti, jonka Savonlinnan suojeluskuntapiiri perusti sen jälkeen, kun 17. kesäkuuta 1941 oli annettu kutsu ylimääräisiin kertausharjoituksiin, pääosin Kerimäen-Savonlinnan-Rantasalmen-Joroisten-Jäppilän alueen reserviläisistä. Rykmentti liitettiin 2. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta kenttäarmeijan rykmentit eivät käytännössä kuitenkaan tulleet varustetuiksi kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Jalkaväkirykmentti 28 keskitettiin tulevalle, suunnitellun puolustustehtävän mukaiselle, toiminta-alueelleen 21.-23. kesäkuuta 1941 välisenä aikana. Toiminta-alue sijoittui noin 15 kilometriä valtakunnan rajasta länteen. Sen itäpuolelle oli ryhmittyneenä Jalkaväkirykmentti 7. Saksan 21. jalkaväkidivisioona
Divisioona siirrettiin Itä-Preussiin, josta se aloitti pohjoisen armeijaryhmän mukana etenemisen Neuvostoliittoon operaatio Barbarossassa 22. kesäkuuta 1941 edeten aina Leningradin alueelle. Se vetäytyi armeijaryhmän mukana Riikaan ja edelleen Itä-Preussiin loppu vuodesta 1944, jolloin se oli liitettynä 3. panssariarmeijaan. Divisioonan pääosa tuhoutui sodan lopulla Mamonovon motissa. Loppuosa kuljetettiin Veikselinhaffin yli Baltijskiin ja Sambian niemimaalle, missä yksikkö hajaantui taisteluissa puna-armeijaa vastaan.
Divisioonankomentajina olivat: Jalkaväkirykmentti 23 (talvisota)
Jalkaväkirykmentti 23 (JR 23) oli alun perin 8. divisioonan yksikkö talvisodassa, jonka perusti Etelä-Pohjanmaan sotilaslääni. Divisioona oli sijoitettu talvisodan alkuvaiheessa Itä-Kannakselle. Rykmentti tuli kuuluisaksi Taipaleen taistelusta, mutta kävi sodan loppuvaiheessa ankaria taisteluja myös Vuosalmella Äyräpäässä. Antti Tuurin romaaniin perustuva Pekka Parikan ohjaama elokuva "Talvisota" kuvaa rykmentin vaiheita ja erityisesti sen I Pataljoonan kauhavalaista 4. komppaniaa. Jalkaväkirykmentti 32 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 32 (JR 32) oli jatkosodan aikainen Raahen suojeluskuntapiirin perustama jalkaväkirykmentti. Rykmentti kuului 3. divisioonaan.Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta aivan kaikilta osin ei rykmentin määrävahvuuksia saavutettu.Jalkaväkirykmentti 32 lakkautettiin 21. maaliskuuta 1944. 21. armeijaryhmä
Saksan antautumisen jälkeen 21. armeijaryhmä muodosti brittiläisten miehitysjoukkojen esikunnan Saksassa. Armeijaryhmän nimeksi muutettiin brittiläinen Reinin armeija (, BAOR) 25. elokuuta 1945. Nikke Pärmi
Jatkosodan aikana taistelujoukkoja päätettiin täydentää vapaaehtoisilla kriminaalivangeilla ja turvasäilöstä rintamalle määrätyillä miehillä. Pärmi määrättiin 28. elokuuta 1941 vangeista koottavan Erillinen Pataljoona 21:n komentajaksi (Osasto Pärmi, Pataljoona tunnettiin ajalla 22. lokakuuta – 6. joulukuuta 1941 nimellä Jalkaväkirykmentti 26:n 3. pataljoona). Pataljoonaan saatiin noin 550 vapaaehtoista rangaistusvankia Sukevan ja Pelson vankiloista. Lisäksi otettiin Köyliön vankileiriltä 288 turvasäilöön poliittisten mielipiteidensä vuoksi määrättyä miestä. Joukossa oli 25 entistä punakaartin upseeria.