Milloin Mao Zedong syntyi?
Mao Zedong
Mao Zedong ( , kohteliaisuusnimi: Rùnzhī 润芝, 26. joulukuuta 1893 – 9. syyskuuta 1976) oli kiinalainen kommunisti, sotilas ja poliitikko, joka kehitti maolaisuutena tunnetun opin ja kommunistisen suuntauksen.
Mao Zedongin mausoleumi
Mao Zedongin mausoleumi () on Mao Zedongin kunniaksi rakennettu mausoleumi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao oli Kiinan kommunistisen puolueen ensimmäinen puheenjohtaja. Mausoleumi on avoinna kaikille halukkaille vieraille päivittäin kello 9.00–15.00. Maon palsamoitu ruumis on näytteillä lasiarkussa. Kiinan kansantasavallan historia
Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin (Mao Tse-tung) julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950, Yhdysvallat vasta 1971. Mao Zedong
Mao pyrki samalla värväämään ihmisiä osaksi kommunistisia järjestöjä. Hän ei kuitenkaan menestynyt tässä tehtävässään kovin hyvin. Hänen värväämänsä ihmiset olivat hänen ystäviään tai jo ennestään poliittisesti aktiivisia. Jung Chan kirjoittaa: ”Toisin kuin muut perustajadiktaattorit […] Mao ei kerännyt puhetaidoillaan tai ideologisella vetovoimallaan ympärilleen intohimoista kannattajajoukkoa. Sen sijaan hän etsi lähipiiristään halukkaita rekryyttejä [tekemään haluamansa työt].” Toisaalta useimmat lausunnot ovat vastakkaisia, ja Maoa on pidetty karismaattisena johtajana. Jiang Qing
Jiang Qing (, pinyin: Jiāng Qīng; 14. maaliskuuta 1914 Zhucheng, Kiinan tasavalta – 14. toukokuuta 1991 Kiinan kansantasavalta) oli Mao Zedongin neljäs vaimo ja Kiinan kansantasavallan poliittinen johtaja, joka parhaiten tunnetaan Neljän koplan muodostamisesta. Mao Zedong
Mao Zedong syntyi suhteellisen vauraan maanviljelijäperheen kolmanneksi lapseksi Shaoshanin kylässä. Hänellä oli kaksi veljeä, Zemin ja Zetan sekä yksi sisko. Tšiang Kai-šek
Kiinan sisällissodan (1926–1949) aikana hän yritti tuhota kommunistit, mutta epäonnistui lopulta ja joutui luovuttamaan vallan kommunisteille ja Mao Zedongille. Hän pakeni joukkojensa kanssa Taiwanin saarelle. Tšiang Kai-šekistä tuli Kiinan tasavallan presidentti 1. maaliskuuta 1950. Hän hallitsi Taiwania loppuikänsä Kiinan tasavallan presidenttinä, ja hänet uudelleenvalittiin presidentiksi myös vuosina 1954, 1960, 1966 ja 1972. Mao Zedong
Kun Mao syntyi 1893, hän oli perheen kolmas poika, mutta kaksi hänen vanhempaa veljeään kuolivat lapsuusvuosinaan. Maon veljet Zemin ja Zetan syntyivät vuosina 1896 ja 1905. Varhaislapsuutensa Mao vietti varsin helppoa elämää äitinsä perheen Wenien luona näiden kotikylässä. Wenien perhe kohteli Maoa oikein hyvin ja Mao rakasti äitiään suuresti. Tänä aikana hän teki kevyitä töitä ja opetteli lukemaan. Jiang Zemin
Jiāng Zémín (yksink.: 江泽民, s. 17. elokuuta 1926) oli Kiinan kansantasavallan "kolmannen sukupolven" merkittävimpiä poliittisia johtajia. Jiang toimi Kiinan kommunistipuolueen pääsihteerinä vuosina 1989–2002, Kiinan keskussotilaskomitean puheenjohtajana vuosina 1990–2004 ja Kiinan kansantasavallan presidenttinä vuosina 1993–2003. Häntä pidetään kommunistipuolueen "kolmannen sukupolven johtajien ytimenä"; hänen teoriansa "kolmesta edustuksesta" on omaksuttu puolueen ja valtion perustuslakeihin. Hänen hallintonsa aikana Kiina koki uudistusten ansiosta ällistyttävän taloudellisen kasvun ja paransi suhteitaan ulkomaailmaan, samalla kun kommunistipuolue säilytti tiukan otteensa valtiosta. Mao Zedong
Punakaartilaiset kävivät intellektuellien ja maan johtajien kimppuun ja tilanne erityisesti kaupungeissa muuttui täydeksi sekasortoiseksi kaaokseksi, jota ei enää johtanut kukaan, ei edes itse Mao. Kiina vajosi anarkiaan ja kaaokseen, jonka tutkijat uskoivat pysäyttäneen maan kehityksen seuraavaksi kymmeneksi vuodeksi. Mao lopetti arviolta miljoona kuolonuhria vaatineen kulttuurivallankumouksen vuonna 1969, mutta virallisesti sen katsotaan päättyneen vasta hänen kuolemaansa. Edmund Ho
Edmund Ho Hau Wah (s. 13. maaliskuuta 1955) on macaolainen poliitikko, joka oli vuosina 1999-2009 Kiinan kansantasavallan erityishallintoalue Macaon päämies. Chen Yun
Chen Yun (alkuperäinen nimi Liao Chenyun; 1905 Shanghai – 10. huhtikuuta 1995 Peking) oli kiinalainen kommunistipoliitikko. Mao Zedongin valtakautena ja Maon kuolemaa seuranneina vuosina hän tuli tunnetuksi käytännöllisenä talouspoliitikkona. Deng Xiaopingin aikana 1980- ja 1990-luvuilla Chen Yun oli Dengin uudistuspolitiikkaa vastustaneen Kiinan kommunistisen puolueen (KKP) vanhoillisen siiven keulahahmo. Li Yuanhong
Li Yuanhong (Wade-Giles: Li Juan-hung; 19. lokakuuta 1864 Huangpi, Hubei – 3. kesäkuuta 1928 Tianjin) oli kiinalainen kenraali ja poliitikko, jolla oli keskeinen rooli vuosien 1911–1912 Xinhai-vallankumouksessa ja joka toimi Kiinan tasavallan presidenttinä kaksi kautta vuosina 1916–1917 ja 1922–1923. Lin molemmat presidenttikaudet olivat Kiinassa levotonta aikaa ja hänen valtansa oli horjuva. Hänet syrjäytettiin kummallakin kerralla vallankaappauksella. Mao Zedong
Lin mukaan Maon emotionaaliset kyvyt olivat todella vajavaiset. Mao ei tuntenut rakkautta eikä lämpöä. Mao oli Li Zhisuin mukaan tunteeton, persoonallisuushäiriöstä kärsinyt vainoharhainen narsisti: Mao närkästyi todella herkästi kritiikistä, syytti puoluetovereitaan salaliitoista ja laittoi palvelijat maistamaan ruokiaan pelätessään tulevansa myrkytetyksi. Mao Zedong
Maon puheista ja kirjoituksista koottu niin sanottu "Pieni punainen kirja" on arvioiden mukaan maailman historian painetuin teos Raamatun ja Koraanin jälkeen, joten hän on myös maailman luetuin poliittinen kirjailija ja yksi kaikkein luetuimmista kirjailijoista yleensä. Kiinan kansantasavallan historia
1. elokuuta 1966 Mao julkaisi oman seinälehtensä, jossa julistettiin kapinoinnin olevan oikeutettua ja punakaartilaisia kehotettiin käymään vaikka keskuskomiteankin kimppuun. Mao halusi kuitenkin esittää, että vihollinen on pieni; enemmistö kaadereista oli hänestä vain pienen oikaisun tarpeessa. Liu Shaoqi ja Deng Xiaoping pysyivät politbyroossa — tosin heidän asemansa laski. Mao otti punakaartilaisia vastaan Tiananmen-aukiolla. Hän tapasi yhteensä noin 13 miljoonaa punakaartilaista näissä tilaisuuksissa. Yhteiskunnallinen mobilisaatio saavutettiin, ja massat toimivat ilman ohjeita. Heidän uskottiin löytävän oikeat kohteet. Puoluejohto yritti rajoittaa kritiikin kulttuuriin ja koulutukseen siinä kuitenkaan onnistumatta. Maoa lukuun ottamatta kaikkia johtajia kritisoitiin. Chen Shui-bian
Chen Shui-bian (perint.: 陳水扁, yksink.: 陈水扁, pinyin: Chén Shuǐbiǎn, Wade-Giles: Ch'en Shui-pien) (s. (virallisesti) 18. helmikuuta 1951, mutta arvellaan, että olisi syntynyt 12. lokakuuta 1950) oli Kiinan tasavallan presidentti (Mannerkiinalaisissa lähteissä "Taiwanin johtaja") vuodesta 2000 vuoteen 2008. Hän on myös Demokraattisen edistyspuolueen (DPP) puheenjohtaja. Puolue on perinteisesti ollut Taiwanin itsenäistymisen kannattaja. Cao Kun
Cao Kun (Wade-Giles: Tsao Kun; 12. joulukuuta 1862 – 15. toukokuuta 1938) oli kiinalainen poliitikko ja sotaherra, joka toimi Kiinan tasavallan presidenttinä vuosina 1923–1924. Kiinan kansantasavallan historia
Vuonna 1965 Mao julkaisi "23 kohtaa", joissa kansaa kehotettiin arvostelemaan johtoa. Hän vaati myös julkaisuvapautta. Nk. "Shanghain piiri", jonka johdossa toimi Kang Sheng, veti arvostelua. Lin Biao alkoi julistaa Mao-kulttia ja nosti kannattajiaan armeijan johtoon. Toukokuun 25. päivän liike kirjoitti seinälehden Pekingin yliopistoon, Mao julkaisi lehtisen. Chen Bodan johdolla tiedotusvälineet otettiin hallintaan ja kansaa kehotettiin "kummituksia ja hirviöitä" vastaan. Yliopistojen johtojen kritisointi sallittiin, ja opiskelijat — erityisesti nuoret — kritisoivatkin innokkaasti. Liu Shaoqi lähetti väkeä kampuksille kampanjaa johtamaan, mutta osa punakaarteista ei halunnut noudattaa Liun ohjeita. Punakaartien ja Liu Shaoqin työryhmien välillä esiintyi väkivaltaa. Mao arvosteli työryhmiä ylhäältä johdetuiksi, joten niistä hankkiuduttiin eroon. Myös kommunistinen nuorisoliitto hävitettiin passiivisena ja vanhoillisena. Kapitalistisen tien kulkija
Taustalla oli Mao Zedongin 1960-luvun aikana kasvanut huoli sosialistisen järjestelmän ajautumisesta takaisin kapitalistiseen luokkayhteiskuntaan puolueen omien johtajien ja kaaderien porvarillistumisen seurauksena. Käsite ”kapitalistisen tien kulkijat” lisättiin Maon tahdosta tammikuussa 1965 niin sanottuihin 23 kohdan ohjeisiin, jotka koskivat silloin käynnissä ollutta suhteellisen maltillista sosialismin opetuskampanjaa. Mao oli pettynyt kyseiseen kampanjaan ja käynnisti seuraavana vuonna paljon rajumman kulttuurivallankumouksen. Kulttuurivallankumouksen aikana ”kapitalistisen tien kulkijat” olivat väkivaltaisten hyökkäysten pääkohteena. Vuonna 1968 Liu Shaoqin julistettiin olevan ”kapitalistisen tien kulkija numero yksi” ja Deng Xiaopingin ”kapitalistisen tien kulkija numero kaksi”. Päivö Parviainen
Parviainen vietti Manner-Kiinassa vuodet 1946–1953 ja koki kommunistisen vallankumouksen, Mao Zedongin valtaannousun ja Kiinan Kansantasavallan perustamisen 1. lokakuuta 1949. Olojen käytyä koko ajan levottomammiksi Parviainen palasi Suomeen. Suomen lähetysseura oli pyytänyt häntä palaamaan jo aiemmin Kiinan levottomuuksien takia. Jung Chang
Jung Chang (, synt. ; s. 25. syyskuuta 1952, Yibin, Sichuan, Kiina) on kiinalaissyntyinen, brittiläisen kielitieteilijän koulutuksen saanut tietokirjailija. Parhaiten hänet tunnetaan omaelämänkerrallisesta kirjastaan "Villijoutsenet - Kolmen kiinattaren tarina" (1992) ja tietokirjastaan "Mao" (2007). Hän on kirjoittanut myös Kiinan leskikeisarinna Cixin elämäkerran (2013), joka on julkaistu suomeksi nimellä "Kiinan viimeinen keisarinna". Tenzin Gyatso
Kiinan johtaja Mao Zedong kuoli 1976, ja Tiibetin olot vapautuivat. Dalai-lamalle tarjottiin vuonna 1978 tilaisuutta palata Tiibetiin ja aloittaa keskustelut Tiibetin asemasta. Tiibetin täyttä itsenäisyyttä vielä tuolloin tavoitellut Dalai-lama torjui mahdollisuuden. Tiibetissä toteutettujen uudistusten vaikutuksesta tiibetiläisten itsenäisyysvaatimukset voimistuivat, minkä vuoksi kiinalaiset kieltäytyivät Dalai-laman vuonna 1981 ehdottamista neuvotteluista. Samalla Dalai-laman näkyvyys kasvoi, ja Tiibetin tilanne sai entistä enemmän kansainvälistä julkisuutta. Zhang Zhidong
Zhang Zhidong (Wade-Giles: Tšang Tši-tung; 2. syyskuuta 1837 Xingyi, Guizhou – 4. lokakuuta 1909 Peking) oli kiinalainen oppinut ja korkea keisarillinen virkamies, joka kannatti ja toteutti yhteiskunnallisia uudistuksia Qing-dynastian loppuaikoina. Zhangin tavoitteena oli teknisen kehityksen mahdollistavien tietojen omaksuminen länsimaista ja samanaikaisesti perinteisen kiinalaisen kulttuurin ja arvomaailman säilyttäminen. Chen Boda
Chen Boda toimi Mao Zedongin poliittisena sihteerinä 1937–1941, ja hänellä oli merkittävä rooli vuonna 1942 käynnistetyssä puolueen ”oikaisukampanjassa”. Myöhemmin hän alkoi julkaista Maon ajattelua käsitteleviä kirjoitelmia ja saavutti aseman Maon ajatusten johtavana tulkitsijana. Hänen läpimurtoaan tällä saralla edustivat 1951 julkaistu essee ”Mao Zedongin teoria Kiinan vallankumouksesta on yhdistelmä marxismi-leninismiä ja Kiinan vallankumousta” ja kirja ”Mao Zedong Kiinan vallankumouksesta”. Chenillä oli merkittävä rooli Maon henkilökultin luomisessa. "Pienen punaisen kirjan" sisältämät otteet Maon kirjoituksista ovat pääosin hänen valikoimiaan. Kiinan kansantasavallassa Chen luonnosteli monet "Kansan päivälehden" tärkeistä artikkeleista. Vuonna 1958 hänestä tuli puolueen julkaiseman teoreettisen "Hongqi" (”punalippu”) -lehden päätoimittaja. Chen valittiin puolueen keskuskomiteaan 1946, politbyroon varajäseneksi 1956 ja täysjäseneksi 1966. He Zizhen
Hè Zǐzhēn () (syyskuu 1910 – 19. huhtikuuta 1984) oli Mao Zedongin kolmas vaimo, toukokuusta 1928 vuoteen 1939. Yang Kaihui
Kun Mao hiljalleen kohosi Kiinan puna-armeijassa merkittäväksi komentajaksi, hänen vaimonsa joutui vaaraan. Yang ymmärsi tämän, sillä kansallismieliset olivat murhanneet monia kommunistijohtajien vaimoja. Kun Zhu Den vaimo teloitettiin 7. maaliskuuta 1929, Yang huolestui entisestään ja harkitsi lapsiensa lähettämistä serkulleen hoitoon. Serkku kuitenkin teloitettiin muutamia kuukausia myöhemmin. Yang itse pidätettiin 24. lokakuuta. Hänelle tarjottiin tilaisuutta vapautua, mikäli hän julkisesti tuomitsisi miehensä ja tämän puolueen. Yang kuitenkin kieltäytyi, ja hänet teloitettiin 14. marraskuuta. Kansallismielinen Tasavallan päivälehti kirjoitti: ”Mao Zedongin vaimo teloitettiin eilen – kaikki taputtivat käsiään ja hurrasivat tyytyväisinä”. Yangin ampumisen jälkeen teloituskomppania söi ruokaa parakissa. Paikalle tuli kuitenkin tieto, että Yang oli yhä elossa, ja kun teloitusryhmä tuli paikalle, sen jäsenet näkivät, että Yang oli tuskissaan kaivanut käsillään maata. Lei Feng
Lei Feng jätti jälkeensä päiväkirjan, joka toimi pohjana hänen ympärilleen luodulle kultille. Länsimaiset tutkijat pitävät Lein julkaistua päiväkirjaa lähes varmasti ainakin osittaisena väärennöksenä eikä hänen omana tekstinään. ”Oppikaa Lei Fengiltä” -kampanjan käynnisti Mao itse 5. maaliskuuta 1963. Lein päiväkirja julkaistiin ja hänestä tehtiin valtava määrä julisteita sekä lukuisia elokuvia ja sarjakuvia. Myös hämmentävä määrä hänestä otettuja (tai sellaisiksi väitettyjä) valokuvia ilmaantui julkisuuteen. Lei Feng on vielä 2000-luvullakin ollut näkyvästi esillä Kiinan tiedotusvälineissä ja häneen vetoamalla on puolustettu monenlaisia poliittisia linjauksia. Hänen kuviaan on alettu käyttää myös kaupallisessa mainonnassa. Joidenkin länsimaisten arvioijien mukaan tavalliset kiinalaiset eivät nykyään enää ota Lei Fengin hahmoa vakavissaan. Mao Zedong
Sen tavoitteena oli käyttää Kiinan suurta väkilukua maan muuttamiseksi pääosin maatalousvaltaisesta, talonpoikien hallitsemasta taloudesta nykyaikaiseksi ja teollistuneeksi kommunistiseksi yhteiskunnaksi. Mao Zedong perusti ohjelmansa tuotantovoimien teoriaan. Suuren harppauksen aikana muun muassa miljoonat työläiset laitettiin valmistamaan terästä kotitekoisissa masuuneissa. Mao uskoi, että suuren harppauksen ansiosta Kiina ylittäisi Ison-Britannian teräksen tuotannossa seuraavan 15 vuoden kuluessa. Kiina
Kommunistien havaittua suuren osan väestöstä olevan kuoleman partaalla, Mao Zedong siirtyi syrjään politiikasta, ja Liu Shaoqi teki uudistuksia kuten yksityisten peltojen palauttaminen ja tuottajien suurempi autonomia. Vuonna 1964 Kiinasta tuli ydinasevaltio. Kiina auttoi Pol Potia Kambodžassa ja Pohjois-Vietnamin kommunisteja valtaamaan tasavaltalaisen Etelä-Vietnamin Vietnamin sodassa. Mao Zedong
Hänen tekemänsä virhelaskelmat kuitenkin aiheuttivat sen, että kukaan ei enää korjannut satoa ja maatalous romahti. Ennätyssuuri sato tuhoutui ja jopa 40 miljoonaa kiinalaista oli ehtinyt kuolla nälkään ennen kuin harppaus lopetettiin vuonna 1960. Vielä suurempi tekijä maanviljelijöiden ylityöllistämisen lisäksi suuressa nälänhädässä oli Kiinan johdon suosittelema lysenkolainen maatalousoppi, joka muun muassa suositteli peltojen lannoittamista kuivalla savella ja kasvien istuttamista mahdollisimman lähelle toisiaan. Yao Wenyuan
Yao valittiin kommunistisen puolueen vuoden 1969 puoluekokouksessa sekä keskuskomiteaan että politbyroohon. Lisäksi Yao oli Shanghaissa ilmestyneen "Jiefang Ribao" -lehden päätoimittaja. Maon viimeisinä elinvuosina Yao johti käytännössä koko Kiinan propagandakoneistoa ja kävi ankaraa kamppailua Deng Xiaopingiin henkilöitynyttä ”porvarillista suuntausta” vastaan. Hänet pidätettiin Maon kuoleman jälkeen Hua Guofengin määräyksestä muiden neljän koplan jäsenten tavoin lokakuussa 1976 ja erotettiin kokonaan puolueesta. Hänet tuomittiin tammikuussa 1981 vankeuteen 20 vuodeksi sekä menettämään poliittiset toimintaoikeutensa viideksi vuodeksi. Neljän koplan jäsenistä hän sai lievimmän tuomion. Yao vapautettiin lokakuussa 1996, ja hän asettui asumaan Shanghaihin, jossa hän viimeisinä vuosinaan kirjoitti keskeneräisiksi jääneitä muistelmiaan. Kuollessaan vuonna 2005 diabetekseen hän oli viimeinen neljän koplan jäsenistä. Yaon virallisessa kuolinuutisessa ei täsmennetty kuolinpaikkaa, mutta hänen oletetaan kuolleen Shanghaissa. Xiao Guodong
Xiao Guodong (, pinyin: Xiāo Guódòng; s. 10. helmikuuta 1989 Chongqing, Kiina) on kiinalainen snookerpelaaja. Xiao voitti snookerin alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2007. Mao Zedong
Nyt Maolla kuitenkin oli riittävästi jäseniä ja hän perusti Changshaan puolueosaston. Ammattiyhdistysten perustaminen ei käynyt Maolta sen paremmin. Hu'naniin perustettiin kuitenkin noin 3 000 miehen ammattiyhdistys. Vuonna 1922 ammattiyhdistys järjestikin suuria lakkoja, jolloin sen johtajia – ei kuitenkaan Maoa – pidätettiin ja teloitettiin. Mao Asada
Mao Asada (, s. 25. syyskuuta 1990 Nagoya) on japanilainen taitoluistelija ja olympiamitalisti. Hän oli hopealla vuoden 2007 taitoluistelun MM-kisoissa ja voitti vuoden 2008 MM-kilpailut. Vuonna 2009 hän sijoittui MM-kilpailuissa neljänneksi. Hän on voittanut Japanin mestaruuden kausina 2006–2007, 2007–2008 ja 2008–2009.
Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Asada luisteli hopealle yhteispistein 205,50. Saman vuoden maailmanmestaruuskilpailuissa Torinossa hän voitti uransa toisen MM-kullan. Vuosina 2011 ja 2012 Asada jäi MM-kisoissa kuudenneksi mutta palasi mitaleille vuonna 2013 saavuttaessaan MM-pronssia. Liu Shaoqi
Liú Shàoqí (yksink. 刘少奇; perint. 劉少奇, 24. marraskuuta 1898 – 12. marraskuuta 1969) oli Kiinan kommunistisen puolueen johtaja ja Kiinan kansantasavallan presidentti. Marco Polo
Marco Polo (n. 1254 – 8. tammikuuta 1324) oli venetsialainen kauppias ja tutkimusmatkailija. Hänet tunnetaan matkakertomuksestaan "Marco Polon matkat", jossa hän kertoo matkastaan isänsä Niccolòn ja setänsä Maffeon mukana kauppamatkalla silkkitietä pitkin Kiinaan 1271. Kirja on ensimmäinen eurooppalainen omiin kokemuksiin perustuva matkakirja Kiinasta. Marco Polo pääsi omien sanojensa mukaan nopeasti Kiinaa tuolloin hallinneen mongolihallitsijan Kublai-kaanin suosioon ja teki monia retkiä ympäri Kaakkois-Aasiaa. Yang Kaihui
Yang Kaihui (pinyin: "Yáng Kāihuì", perinteiset merkit: 楊開慧, yksinkertaistetut merkit: 杨开慧, kohteliaisuusnimi: "Yúnjǐn" 云锦; 1901 – 14. marraskuuta 1930) oli Mao Zedongin toinen vaimo vuodesta 1920 vuoteen 1927. Kiinan historia
Uusien muutosten pohjalta Mao yritti edistää kommunismin etenemistä niin nopeasti kuin mahdollista. Kommuunien perustamisen yhteydessä vuonna 1958 alettiin vaatia teollisuustuotannon merkittävää lisäämistä. Tämän suuren harppauksen oli määrä toteutua kolmessa vuodessa moninkertaistamalla maan teollisuustuotanto. Tämä tarkoitti että käytännössä kaikkien kiinalaisten oli moninkertaistettava työpanoksensa. Maahan alkoi syntyä takapihamasuuneja ja koska rautavarantoja ei ollut, jouduttiin sulattamaan talousesineitä. Tämä johti vain niin huonolaatuiseen terästuotantoon, että teräs oli usein käyttökelvotonta. Maataloudessa taas luotettiin lysenkolaiseen humpuukitieteeseen ja suuren harppauksen aikana maataloustuotanto laski. Virallinen propaganda väitti suuren harppauksen onnistuneen, vaikka todellisuudessa se aiheutti maan suistumisen talouskriisiin ja nälänhädän, jonka seurauksena 30-40 miljoonaa ihmistä menehtyi. Suuren harppauksen epäonnistumisen seurauksena Mao Zedongia alettiin arvostella puolueen sisällä, ja hänet korvasi valtionpäämiehenä Liu Shaoqi vuonna 1959. Kiinan historia
Kiinan kansantasavallan alkuhetkeksi mielletään Mao Zedongin juhlallinen julistus Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla, lokakuussa 1949. Tätä edeltänyt sisällissota johti Kiinan jakautumiseen mantereella sijainneeseen kansantasavaltaan ja Taiwanin saarella toimineeseen Kiinan tasavaltaan. Rauhaa osapuolten välille ei ole koskaan solmittu. Keskeisin selitys kommunistisen vallankumouksen onnistumiselle on Kiinan ja Japanin välinen sota, joka loi pohjan kommunismin kasvavalle suosiolle. Länsimainen historiankirjoitus pitää sodan aiheuttamaa sekasortoa, joka raunioitti tasavallan talouden ja hyvän hallinnon elementit, suurimpana syynä kommunistien valtaannousulle. Kiinan kommunistinen puolue taas katsoo, että kommunistisessa vallankumouksessa kyse oli vapautuksesta, jolla Kiinan kansa kukisti kolonialismin. Bei Dao
Bei Dao kuului nuorena Mao Zedongin innokkaiden kannattajien Punakaartiin. Maon kulttuurivallankumouksen aikana otettiin käyttöön ankaria määräyksiä, joiden toteuttamisessa käytettiin väkivaltaisiakin keinoja. Bei Dao suhtautui vallankumoukseen epäillen ja joutui "uudelleenkoulutukseen" rakennustyöläiseksi vuosiksi 1969–1980. Bei Dao ja Mang Ke perustivat lehden "Jintian" ('tänään'), joka oli Utuisten runoilijoiden keskeinen julkaisu ja ilmestyi 1978–1980, kunnes kiellettiin. Utuisten runoilijoiden ja etenkin Bei Daon työ vaikuttiin Kiinan demokratialiikkeen syntyyn. Merkittävin oli hänen runonsa "Huida" ("Vastaus", ei suom.) jonka hän kirjoitti vuoden 1976 Tiananmenin mielenosoitusten aikana, joihin hän itse osallistui. Runosta tuli Kiinan demokratialiikkeen tunnus, ja se ilmestyi julisteisiin vuonna 1989 Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen aikana. Tuolloin 1989 Bei Dao oli kirjallisuuskonferenssissa Berliinissä, eikä hänen sallittu palata Kiinaan. Bei Dao pääsi Kiinaan asumaan ja työskentelemään jälleen 2006. Myös kolme muuta johtavaa Utuista runoilijaa, Gu Cheng, Duo Duo ja Yang Lian, joutui maanpakoon. Hänen silloinen puolisonsa Shao Fei ja heidän tyttärensä eivät saanee poistua Kiinasta kuuteen vuoteen mennäkseen hänen luokseen. Kiinan historia
Mao Zedong palasi poliitiikan johtoon vuonna 1966 aloittamalla kulttuurivallankumouksena tunnetun poliittisen puhdistuksen maltillisia johtajia vastaan. Mao luotti siihen, että muodostamiensa punakaartien tuella hän kykenisi kukistamaan puolueen sisällä ne henkilöt, jotka vastustivat hänen politiikkaansa. Mao perusti lähimmistä liittolaisistaan muodostuneen keskuskomitean, jota myöhemmin alettiin kutsua neljän koplaksi, johon kuuluivat hänen uskotuimmat tukijansa, hänen vaimonsa Jiang Qing, sekä Wang Hongwen, Zhang Chunqiao ja Yao Wenyuan. Tukenaan Maolla oli myös Lin Biao, jota hän piti seuraajanaan. Lin Biao oli pari vuotta ennen kulttuurivallankumouksen alkamista koonnut Maon puheista sitaattikokoelman, joka myöhemmin tunnettiin pienenä punaisena kirjana. Muhammad Ali Jinnah
Jinnah syntyi nimellä Mahomedali Jinnahbhai Karachissa, Sindhissä, joka oli joutunut brittien valtaan 1843. Jinnahin syntyaikoihin Sindh kuului Bombayn hallintopiiriin ("Bombay Presidency"). Jinnahin tarkkaa syntymäaikaa ei ole tiedossa. Häntä käsittelevät koulupaperit väittävät hänen syntyneen 20. lokakuuta 1875, mutta Jinnahin ensimmäisen elämäkerran kirjoittaneen Sarojini Naidun syntyneen joulupäivänä 1876. Mao Zedong
Myöhemmin Mao alkoi kuitenkin vieraantua sekä KKP:stä että Kuomintangista. Vuoden 1924 aikana hänen toimintansa alkoi passivoitua ja saman vuoden lopulla hänet hiljalleen syrjäytettiin erilaisista viroista KKP:ssä. Niinpä hän muutti takaisin vanhaan kotikaupunkiinsa Shaoshaniin. Näihin aikoihin kommunistit lujittivat edelleen valtaansa Kuomintangissa ja kansallinen puolue alkoi monilta osin muistuttaa kommunistista puoluetta. Tämän ajan Mao vietti Shaoshanissa toimien enemmän tai vähemmän aktiivisesti kansallisessa puolueessa. Henkilöpalvonta (politiikka)
Suuren harppauksen katastrofaalisen lopputuloksen vuoksi Mao joutui vuonna 1960 Kiinan kommunistisessa puolueessa syrjään ja pyrki takaisin valtaan käyttämällä hyväkseen armeijaa, joka tuki häntä. Henkilökultin rakentaminen tapahtui Maon hyväksynnällä ja hänen poliittisia päämääriään varten. Maon palvonta saavutti ennennäkemättömät mittasuhteet vasta 1960-luvun loppupuolella, jolloin Lin Biaon johdolla Kansan vapautusarmeijasta tehtiin Mao-palvonnan levittämisen väline ja ”Suuri Mao Zedongin ajattelun koulu”. Armeijaa käytettiin myös Maon Pienen punaisen kirjan pääasiallisena levitys- ja opetusvälineenä. Kulttuurivallankumouksen aikana kaikkia johtajia Maoa lukuun ottamatta arvosteltiin. Kaikkia kiinalaisia kehotettiin opiskelemaan Maon punaista kirjaa ja kirjan kerrottiin ”…tarjoavan elämän henkäyksen Tiibetin ylängöllä henkeä haukkoville sotilaille, saaneen innostuneet työläiset nostamaan uppoavaa Shanghain kaupunkia kaksi senttiä, sai epätarkat meteorologit ennustamaan säätä oikein ja kirurgit ompelemaan irronneita sormia takaisin paikoilleen”. Mao Zedong
Pian tämän jälkeen Yichang meni armeijaan ansaitakseen rahaa, mikä oli Kiinassa yleinen tapa. Yichang ei missään vaiheessa kuitenkaan joutunut sotimaan ja muutaman vuoden kuluttua hän oli ansainnut riittävästi rahaa voidakseen maksaa pois perheensä velat. Kotiin palattuaan hän osti lisää maata ja alkoi kasvattaa sikoja ja viljellä riisiä. Pian hän oli yksi Shaoshanin rikkaimmista miehistä. Varallisuudestaan huolimatta Yichang oli hyvin säästäväinen. Maon uinti Jangtsessa
Intohimoisena uimarina nuoruudestaan saakka tunnettu Mao oli uinut Jangtsessa ensi kerran vuonna 1956, ja vuoden 1966 uinti oli tarkoitettu sen kymmenvuotismuistoksi. Ennen uimaretkeään Mao oli ollut kierroksella maakunnissa, eikä hänen olinpaikkaansa tiedetty julkisuudessa. Hän oli jättänyt kulttuurivallankumouksen alkuvaiheen johtamisen Liu Shaoqille ja Deng Xiaopingille antamatta näille tarkempia ohjeita, joten nämä olivat pyrkineet hillitsemään opiskelijoiden kuohuntaa Kiinan oppilaitoksissa. Uinti Jangtsessa oli Maon näyttävä paluu julkisuuteen, ja Kiinan tiedotusvälineet antoivat sille suunnattoman näkyvyyden. Tempaus kumosi ulkomailla liikkuneet huhut Maon terveyden heikkenemisestä, mutta sen tärkein viesti oli sisäpoliittinen: Mao oli voimissaan ja tulisi ottamaan maan ohjat takaisin käsiinsä. Hän palasikin Pekingiin kahden päivän kuluttua ja aloitti Liun ja Dengin arvostelun virheellisestä politiikasta. Suuri harppaus
Suuri harppaus () oli vuosina 1958–1960 Kiinan kansantasavallassa toteutettu taloudellinen ja sosiaalinen suunnitelma, jonka tavoitteena oli käyttää Kiinan suurta väkilukua maan muuttamiseksi pääosin maatalousvaltaisesta, talonpoikien hallitsemasta taloudesta nykyaikaiseksi ja teollistuneeksi kommunistiseksi yhteiskunnaksi. Mao Zedong perusti ohjelmansa tuotantovoimien teoriaan. Suuri harppaus nähdään nykyään sekä Kiinassa että sen ulkopuolella merkittävänä taloudellisena epäonnistumisena ja valtavana inhimillisenä katastrofina, sillä se aiheutti valtavan nälänhädän, jossa kuoli kymmeniä miljoonia ihmisiä. Mao Zedong
Kiinan kommunistisen puolueen 1. puoluekokous alkoi Shanghaissa 23. heinäkuuta 1921. Siinä oli osallisena 13 henkilöä ja puolueen jäseniä oli siinä vaiheessa 57. 1. puoluekokouksessa ei kuitenkaan ollut Li Dazhaota tai Chen Duxiuta, vaikka Chen oli puolueen johtaja. 30. heinäkuuta mennessä puolueen ohjelma oli muotoiltu (vaikkakaan ei vahvistettu) ja illalla Kiinan kommunistinen puolue julistettiin perustetuksi. Taivaallisen rauhan aukio
Mao Zedong julisti Taivaallisen rauhan aukiolla Kiinan kansantasavallan syntyneeksi 1. lokakuuta 1949. Nykyiseen kokoonsa aukio laajennettiin 1950-luvulla. Kulttuurivallankumouksen aikana aukiolla järjestettiin lukuisia suurkokouksia. Vuonna 1976 Zhou Enlain kuoleman jälkeen aukiolla pidettiin valtava spontaaniksi mielenosoitukseksi muodostunut muistotilaisuus, joka nujerrettiin kovin ottein maan johdon määräyksestä. Tšiang Kai-šek
Generalissimus Tšiang Kai-šek (myös 蔣介石, Jiǎng Jièshí, Chiang Chieh-shih, lausutaan kantonilaisittain Chiang Kai-shek, 31. lokakuuta 1887 – 5. huhtikuuta 1975) oli kiinalainen poliitikko ja sotilasjohtaja, yksi maansa 1900-luvun merkittävimmistä johtajista. Hän johti Kiinan tasavaltaa vuosina 1928–1975. Ho Tši Minh
Ho Tši Minh (, tunnetaan myös nimellä ) (19. toukokuuta 1890 – 2. syyskuuta 1969) oli vietnamilainen nationalistinen marxilais-leninistinen kommunistijohtaja ja vallankumouksellinen, pääministeri (1945–1955) ja Pohjois-Vietnamin presidentti (1945–1969). Chen Boda
Chen Boda (Wade-Giles: Tšen Po-ta, alkuperäinen nimi Chen Shangyu; 1904 Hui’an, Fujian – 22. syyskuuta 1989 Peking) oli kiinalainen kommunistipoliitikko ja Mao Zedongin läheinen avustaja. Hän oli kulttuurivallankumouksen aikana 1960–1970-luvuilla yksi Kiinan vaikutusvaltaisimmista henkilöistä. Hän oli myös luomassa Maon henkilökulttia, ja esimerkiksi monet "Pienen punaisen kirjan" otteet Maon kirjoituksista on hänen valitsemiaan. Chen syrjäytettiin vuonna 1970 politbyroosta. Song Qingling
Kansantasavallassa hän sai muodollisen virallisen aseman varapuheenjohtajana, minkä lisäksi hän teki edelleen töitä sosiaaliavustusten parissa. Hän julkaisi myös englanninkielistä lehteä "China Reconstructs" ja johti Kiinan naistenliittoa. Shanghain asuntonsa lisäksi Qinglingin käyttöön luovutettiin kartano Pekingistä, joka toimii nykyisin museona. Kulttuurivallankumouksen melskeissä kartano ryöstettiin ja hänen vanhempiensa haudat häpäistiin. Zhou Enlai antoi lopulta määräyksen hänen suojelustaan. Mao Zedongin kuoltua Qingling tuki uudistusliikettä. Vuonna 1981 hän kuoli 20-vuotta aikaisemmin todettuun leukemiaan. Kiina
Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao tunnettiin kirjallisuutta opiskelleena intellektuellina, joka oli noussut puolueen huipulle sisällissodan myötä. Hänen valtansa kasvoi nopeasti. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950 vaikka diplomaatit karkotettiinkin. Sun Yat-sen
Tohtori Sun Yat-sen (perint.: 孫逸仙, yksink.: 孙逸仙, pinyin: Sūn Yìxiān) eli Sun Zhongshan (perint.: 孫中山, yksink.: 孙中山, pinyin: Sūn Zhōngshān) (12. marraskuuta 1866 – 12. maaliskuuta 1925) oli kiinalainen vallankumousjohtaja ja poliitikko, Kuomintang-puolueen perustaja ja Kiinan tasavallan ensimmäinen presidentti. 1930-luvulla hän sai postuumisti tittelin ”Maan isä” (perint.: 國父, yksink.: 国父, pinyin: Guófù), jota käytetään yhä yleisesti Taiwanilla. Manner-Kiinassa hänestä käytetään nimitystä ”Vallankumouksen edelläkävijä” (革命先行者, pinyin: Gémìng Xiānxíngzhě) ja hänet mainitaan nimeltä Kiinan kansantasavallan perustuslain johdannossa. Mao Zedong
Siinä missä hänen äitinsä hemmotteli häntä, oli Yichang tyytymätön Maon heikkoon koulumenestykseen, laiskuuteen ja saamattomuuteen työssä. Mao inhosi koko elämänsä ruumiillista työtä, ja ”sitä hän karttoi heti, kun hänen talonpojan päivänsä olivat ohitse.” Koska Maon isä oli itse työteliäs, hän inhosi Maon toimetonna oloa. Jos Maoa ei huvittanut työskennellä, Yichang hakkasi lastaan. Mao riiteli isänsä kanssa usein, mutta välillä myös ”voitti” tappelut. Yleensä isä auktoriteetillaan ja Maon elättäjänä kuitenkin voitti ja kun Mao 1907 erotettiin jälleen koulusta, isä päätti lopettaa poikansa koulutuksen maksamisen. Niinpä Mao ryhtyi nyt kokopäiväiseksi maanviljelijäksi. Yang Kaihui
Yang syntyi kiinalaisessa Banchangin kylässä Changshassa Hunanin maakunnassa. Hänen isänsä oli Hunanin yhteiskoulun johtaja Yang Changji. Mao opiskeli kyseisessä koulussa, ja Changji oli yksi Maon suosikkiopettajista. Myös Yang Changji arvosti Maoa, jota piti ”harvinaisena lahjakkuutena Kiinassa”. Enteellisesti Changji uskoi, että ”Maolla on suuri tulevaisuus edessään”. Kaihuita pidettiin hyvin kauniina ja viehättävänä nuorena naisena, ja Mao rakastui häneen syvästi. Myöhemmin myös Kaihui vastasi Maon tunteisiin, ja pari meni naimisiin 1920. Mao oli tuolloin 26, Yang Kaihui 17. Taivaallisen rauhan portti
Mao Zedong julisti Kiinan kansantasavallan perustetuksi 1. lokakuuta 1949 portilla. Mao Zedong
Väkivaltaisuudet Hunanissa eivät kuitenkaan laantuneet vaan pikemminkin yltyivät – tuskin kuitenkaan Maon puheen takia. Varakkaampaa väestöä surmattiin mielivaltaisesti. Kun Maolta maaliskuussa 1927 kysyttiin toimintaohjeita hän totesi, että ”yksi tai kaksi kuollutta ei ole kovin iso juttu.” Samaan aikaan toteutettiin myös maanjakoa, osin mielivaltaisesti talonpoikien omilla päätöksillä, osin komiteoiden toimeenpanemana. Myös Mao toimi tällaisissa komiteoissa ja vuoden 1927 huhtikuussa hänet ylennettiin KKP:ssa takaisin keskuskomiteaan, josta hänet oli kaksi vuotta aiemmin erotettu. T. V. Soong
Soong Tzu-wen (pinyin: Song Ziwen, Wade-Giles: Sung Tzu-wen, tunnettu yleisesti nimellä T. V. Soong; 4. joulukuuta 1894 Shanghai, Kiina – 24. huhtikuuta 1971 San Francisco, Yhdysvallat) oli kiinalainen suurliikemies, joka toimi useissa keskeisissä tehtävissä Kuomintang-puolueen johtamassa Kiinan tasavallan hallinnossa vuosina 1927–1949. Hänen sanottiin olleen yksi aikansa rikkaimmista ihmisistä. Itä on punainen
Itä on punainen, aurinko nousee,
Kiinasta nousee Mao Zedong.
hurraa, hän on kansan suuri vapauttaja! :| Mao Zedong
Vuosina 1926–27 kansallismieliset aloittivat Pohjoisena sotaretkenä tunnetun kampanjan, jonka tavoitteena oli korvata Pekingin hallitus uudella kansallismielisellä hallituksella. Tämä retki käsitti myös Hunanin, johon pystytettiin Kansallismielinen maakuntahallitus Changshaan. Käytännössä tämä tarkoitti lukuisien kommunistityyppisten ammattiliittojen ja -yhdistysten perustamista ja vanhan, feodalistisen yhteiskuntajärjestelmän hajoamista. Se tarkoitti myös sitä, että sotapäälliköiden hallitsemat pienet, puoli-itsenäiset alueet käytännössä lakkautettiin. Mao Zedong
Neuvostoliitossa päätettiin antaa Kansalliselle puolueelle täysi tuki ja vuodesta 1923 Komintern alkoi rahoittaa Kuomintangia. Siinä missä Neuvostoliitto yritti käyttää Sunia hyväksi, yritti Sun käyttää Neuvostoliittoa hyväksi. Neuvostoliiton perimmäinen tavoite oli saada Kiinassa valtaan bolševikit. Kiinan kommunistinen puolue oli kuitenkin liian pieni, ja niinpä Neuvostoliitossa ja Kominternissa korkealle noussut johtohahmo Josif Stalin arveli, etteivät kommunistit vähäisellä kannatuksellaan kyenneet nousemaan valtaan. Niinpä kiinalaiset kommunistit pyrkivät Guomindangiin soluttautumalla manipuloimaan sitä. Mao Zedong
Nuoressa tasavallassa oli joka tapauksessa paljon erilaisia opiskelumahdollisuuksia. Mao kuitenkin värväytyi yhteen tasavaltalaisista armeijoista, mutta erosi siitä muutaman kuukauden päästä. Sen jälkeen hän palasi opiskelemaan. Koska Kiinassa oli 1910-luvulla merkittäviä yrityksiä parantaa koulutusta, opettajaksi opiskeleminen oli ilmaista, jolle uralle Maokin lähti. Hän siirtyi Pekingin yliopistoon vuonna 1918. Yliopistossa hänen opettajanaan toimi muiden muassa Li Dazhao, joka mahdollisesti antoi virikkeitä Maon ajatukselle maaseutuväestöön nojaavasta vallankumouksesta. Lyhyen aikaa Mao toimi Pekingissä kirjastonhoitajana, muttei menestynyt yliopistossa kovinkaan hyvin ja alle puolen vuoden Pekingissä olon jälkeen hän palasi Changshaan, missä hän toimi osa-aikaisena historianopettajana. Kiinan historia
Suurimmalle osalle kansasta kommunistinen vallankumous oli kuitenkin vain yksi vallanvaihto Pekingissä. Valtaosalle ei tärkeintä ollut kommunistinen ideologia, vaan se että maata hallitsi kiinalainen auktoriteetti, joka lupasi toteuttaa maareformin, mikä oli merkittävä asia maan suurelle talonpoikaisväestölle. Mao Zedong oli luonnollinen valinta maan päämieheksi, mutta merkittävämpi oli hänen asemansa Kiinan kommunistisen puolueen johdossa. Todellista valtaa käytti kommunistisen puolue, jonka valtaan valtionhallinto alistettiin. Ulkopolitiikassa Kiina tukeutui vahvasti Neuvostoliittoon, josta saatiin huomattavia avustuksia ja suuri määrä neuvonantajia. Bei Dao
"
Bei Dao (, s. 2. elokuuta 1949 Peking, Kiina) on kiinalaisen runoilijan Zhao Zhenkain () kirjailijanimi. Nimen Bei Dao hän sai ystäviltään, koska on kotoisin pohjoisesta ja viihtyy yksin. Bei Dao on merkittävä runoilijaryhmän Utuiset runoilijat (engl. 'Misty Poets') edustaja. Ryhmä vastusti kulttuurivallankumouksen aikana rajoituksia. Kungfutselaisuus
Vuonna 1949 perustettua Kiinan kansantasavaltaa hallinneet kommunistit hyökkäsivät aktiivisesti kungfutselaisia arvoja vastaan arvostellen samalla kungfutselaisuutta taantumukselliseksi voimaksi, joka esti yhteiskunnan kehityksen. Mao Zedongin valtakaudella kungfutselaisuus kiellettiin ja monia sitä harjoittavia temppeleitä suljettiin Kiinassa. Kungfutselaisuus sisälsi ajatuksia, joista Mao ei pitänyt. Maon kuoleman jälkeen kiinnostus alkoi jälleen kasvaa ja Maon valtakaudella suljettuja temppeleitä avattiin taas käyttöön. Mao Zedongin patsas
Mao Zedongin patsas on patsas Mao Zedongin kunniaksi. Patsas sijaitsee Tianfun aukiolla Chengdun kaupungissa Sichuanin maakunnassa Kiinan kansantasavallassa. Patsas on 30 metriä korkea. Tyyliltään patsas edustaa sosialistista realismia. Mao Zedong
Lääkäreitä Mao inhosi näiden pessimistisyyden vuoksi. Mao ei myöskään peseytynyt päiväkausiin. Myös säännöllinen päivärytmi oli Maolle kauhistus. Maoa hoitanut lääkäri Li Zihui kertoi Maon kammonneen asioiden jämähtämistä paikoilleen ja Zihuin mukaan Mao rakasti mullistuksia. Päämääräänsä pyrkiessään Mao ei välittänyt kuolevien ihmisten määrästä. Văn Cao
Văn Cao syntyi 11. marraskuuta 1923 Hải Phòngissa köyhään työläisperheeseen. Văn Cao tuli tunnetuksi lahjakkaana taiteilijana useilla eri taiteen aloilla, kuten runoilijana, maalarina ja lavastajana, mutta erityisen tunnetuksi hän tuli säveltäjänä. Ensimmäisen kappaleensa "Buồn tàn thu" Văn Cao sävelsi 16-vuotiaana. Liityttyään Việt Minhiin hän sävelsi kappaleen "Tiến Quân Ca" marraskuussa 1944. Sävelmä omaksuttiin nopeasti Việt Minhin kappaleeksi ja sittemmin Ho Tši Minh valitsi sen Vietnamin kansallislauluksi. Kappale esitettiin 17. elokuuta 1945 Hanoin oopperatalolla samalla, kun uusi Vietnamin lippu julkistettiin. Deng Xiaoping
Mao pelkäsi päätyvänsä pelkäksi muodolliseksi keulahahmoksi ja lisätäkseen valtaansa ja toteuttaakseen omaa visiotaan Kiinan tulevaisuudesta hän käynnisti Kulttuurivallankumouksen, jonka aikana Deng joutui epäsuosioon ja erotettiin viroistaan vuonna 1967. Vuonna 1974 Deng kutsuttiin takaisin Pekingiin. Seuraava putoaminen seurasi 1976, mutta se ei estänyt Dengiä tekemästä toista paluuta Maon kuoleman jälkeen. Mao Zedong
Kiinassa häneen viitattiin aikanaan nimikkeellä ”Neljä suurta”: ”Suuri opettaja, Suuri johtaja, Suuri ylikomentaja, Suuri ruorimies” (伟大导师，伟大领袖，伟大统帅，伟大舵手), ja varsinkin kulttuurivallankumouksen alkamisesta lähtien hänen ympärilleen kehitetty henkilökultti saavutti valtavat mittasuhteet. Zhai Zhigang
Zhai Zhigang (; s. 10. lokakuuta 1966) on kiinalainen hävittäjälentäjä ja kiinalainen avaruuslentäjä eli taikonautti. Shenzhou 7 -avaruuslennon komentajana hän suoritti Kiinan ensimmäisen avaruuskävelyn 27. syyskuuta 2008. Kiinan historia
Kulttuurivallankumouksen aikana Kiina sulkeutui entistä enemmän itseensä. Kiina joutui sodan partaalle Neuvostoliiton kanssa maiden kiistellessä rajalinjasta Siperiassa. Suhde Yhdysvaltoihin oli myös vihamielinen Kiinan tukiessa Pohjois-Vietnamia Vietnamin sodassa. Lisäksi Kiina oli joutunut rajakonfliktiin Intian kanssa 1962. Suurvaltasuhteet kuitenkin paranivat 1970-luvun alussa, mistä suuri ansio kuuluu pääministeri Zhou Enlaille. Hän tapasi Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin ja ulkoministeri Henry Kissingerin ja onnistui taitavana diplomaatikkona luomaan suurvaltasuhteet Yhdysvaltoihin. On pitkälti Zhoun ansiota että Kiinan kansantasavalta sai aiemmin Taiwanille kuuluneen paikan YK:ssa vuonna 1971. Mao ei kuitenkaan ollut halukas nimeämään Zhouta omaksi seuraajakseen, sillä Zhou joutui Maon epäsuosioon tämän viimeisinä vuosina. Tämä ei olisi ollut edes mahdollista, sillä sekä Mao että Zhou alkoivat olla sairaalloisia. Zhou Enlai kuoli tammikuussa 1976. Suosittua pääministeriä surtiin aidosti ja miljoonat pekingiläiset seurasivat hänen hautajaisiaan. Virallisesti Zhoun suremista rajoitettiin ja puolueen vasemmistolaiset syyttivät häntä kapitalistiksi. Zhoun kuoleman jälkeen syntyi levottomuuksia ensin hänen kotikaupungissaan Nanjingissa, josta ne levisivät myös Pekingiin. Pekingissä tilanne kärjistyi huhtikuussa 1976 Tiananmenin aukion välikohtaukseksi, missä Zhoun surijoiden joukkio hajotettiin väkivalloin. Kommunistinen puolue syytti välikohtauksen alullepanijaksi Deng Xiaopingiä, jonka katsottiin olevan saman tien kulkija kuin edesmennyt Zhou Enlai. Mao ei enää Tiananmenin välikohtauksen jälkeisinä kuukausina ollut maan johdossa terveytensä vuoksi. Mao Zedong kuoli syyskuussa 1976. Mao Zedong
Vuoden 1919 lopulla opiskelijat ja opettajat Hunanin maakunnassa yrittivät syrjäyttää sotapäällikkö Zhang Jingyaonn. Mao oli osa valtuuskuntaa, jonka tarkoituksena oli mennä Pekingiin esittämään keskushallitukselle anomuksensa Zhangin syrjäyttämiseksi. Valtuuskunta kuitenkin epäonnistui tavoitteessaan. Kyseisellä matkalla Mao kuitenkin tapasi erilaisia kiinalaisia radikaaleja, muun muassa entisen opettajansa Li Dazhaon ja tuonaikaisen Kiinan merkittävimmän marxilaisen, Chen Duxiun. Tämä suunnitteli tuolloin perustavansa Kiinan kommunistisen puolueen. Kansan vapautusarmeijan laivasto
Kansan vapautusarmeijan laivasto perustettiin 23. huhtikuuta 1949, kun Mao Zedong oli julistanut maan tarvitsevan ”vahvan laivaston imperialistisen aggression vastustamiseen”. Laivaston esikunta perustettiin Pekingiin huhtikuussa vuonna 1950, ja sen ensimmäinen tukikohta perustettiin Qingdaoon saman vuoden syyskuussa. Laivaston johtoon siirtyi aluksi maavoimien komentajia, ja heitä avusti noin 2 500 neuvostoliittolaista neuvonantajaa. Miehistö koostui aluksi pääasiassa entisistä kansallismielisten laivastossa palvelleista sotilaista, joista suurin osa oli vaihtanut puolta vapaaehtoisesti. Kylmän sodan aikana laivaston rakennetta uudistettiin useaan otteeseen, ja sen kalustoa pyrittiin parantelemaan jonkin verran. Sen päätehtävänä oli kuitenkin pitkään pelkkä Kiinan rannikon puolustaminen, sillä Mao Zedongin laajemman mittakaavan sotastrategian mukaan mahdollinen vihollinen voitettaisiin suurissa maataisteluissa. Tätä strategiaa alettiin muutta 1970-luvun lopulla. Deng Xiaopingin mukaan suurvaltojen välistä sotaa ei todennäköisesti syttyisi ja tärkeämmäksi seikaksi muodostui merellisten luonnonvarojen turvaaminen ja kysymys Taiwanin itsenäisyydestä. Tätä strategiaa kehitteli edelleen amiraali Liu Huaqing, joka auttoi muuttamaan kansan vapautusarmeijan laivaston nykyiaikaiseksi puolustushaaraksi. Marxismi-leninismi
Stalinin kuoltua 1953 Neuvostoliitto joutui mullistusten kouriin ja parin vuoden valtataistelun jälkeen Hruštšov “julkisti” Stalinin aikana tehtyjä lukuisia vääryyksiä. NKP:n linjaa alettiin muuttaa, mutta käsitteestä marxismi-leninismi ei luovuttu. 1950-luvun lopussa Neuvostoliiton suuntaa nousivat vastustamaan muun muassa Kiinan (KKP) ja Albanian (ATP) hallitsevat marxilais-leniniläisiksi itseään kutsuneet puolueet, joiden mielestä vallan NKP:ssa olivat saaneet revisionistit. Kiinan johtaja Mao Zedong nousi 1960-luvulla kansainvälisen anti-revisionistisen marxilais-leniniläisen liikkeen keulakuvaksi. Lukuisiin maihin perustettiin kilpailevia maolaisia kommunistipuolueita, jotka usein ilmoittivat sitoutumisensa marxismi-leninismiin jo nimissään. Maolaiset ylistivät Stalinia, vaikkeivät aivan kaikessa samaa mieltä olleetkaan. Mao Zedong
Jinggang-vuorilta käsin Mao laajensi tukialueensa lopulta hyvin suureksi. Kun Zhu Den armeija joka oli kärsinyt pahoja tappioita kansallismielisiä vastaan vetäytyi alueelle, se ja Maon omat joukot liittyivät yhteen ja muodostivat "Kiinan työläisten ja talonpoikien puna-armeijan". Jinggang-vuorilta käsin punaiset kävivät hyvinkin menestyksekästä sissisotaa keskushallitusta vastaan. Vuorilla Mao myös meni naimisiin paikallisen naisen, He Zizhenin kanssa. Mao Zedong
Liu Shaoqi ja Deng Xiaoping olivat luoneet käytännönläheistä hallintomallia Kiinassa, mutta Mao ei katsonut sen vastaavan kommunismin ihanteita. Toisaalta taiteessa arvosteltiin Kiinan johtajia, epäsuorasti myös Maoa. Mao Zedong
Sodan päätyttyä Kiina vajosi uudelleen sisällissotaan, jonka kommunistit lopulta voittivat. Valtavia tappioita ja menetyksiä kokenut Puna-armeija valloitti entisen Qing-dynastian aikaisen pääkaupungin, Pekingin. Tšiang Kai-šek ja hänelle uskolliset sotilaat pakenivat Taiwanin saarelle. 1. lokakuuta 1949 Mao Zedong julisti Kiinan kansantasavallan syntyneeksi, minkä jälkeen Kiinan pääkaupunki siirtyi Nanjingista uudestaan Pekingiin. Mao kävi valtiovierailulla Moskovassa 4. tammikuuta 1950. Cao Xueqin
Cao Xueqin (曹雪芹, Cáo Xuěqín, s. n. 1724 – k. n. 1763) oli kiinalainen kirjailija. Hänen teostaan Honglou meng ("紅樓夢 Hóng lóu mèng") pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaana kiinalaisena romaanina, Qing-kauden kirjallisuuden helmenä. Hu Yaobang
Hu Yaobang (yksink. 胡耀邦, 20. marraskuuta 1915 – 15. huhtikuuta 1989) oli Kiinan kansantasavallan johtajia. Li Dazhao
Li oli Pekingin yliopiston historian professori ja kirjastonhoitaja. Toimiessaan yhtenä johtajista Toukokuun neljännen päivän liikkeessä hän perusti useita marxilaisia opiskeluryhmiä. Vaikka Lin nationalistiset ja populistiset näkemykset eivät olleet suosittuja kommunistisessa puolueessa, ne vaikuttivat vahvasti ainakin yhteen hänen oppilaistaan – Mao Zedongiin. Kiina
Nykyinen Kiinan kansantasavalta on vielä Taiwania hallitsevan Kiinan tasavallan seuraaja. Kansantasavalta syntyi, kun Mao Zedongin johtamat kommunistit voittivat Kiinan sisällissodan ja tasavaltalaiset joukot pakenivat Taiwanin saarelle. Kansantasavalta julistettiin perustetuksi 1949. 19 valtiota, esim. Vatikaani pitää edelleen Kiinan tasavaltaa maan ainoana laillisena hallituksena. Suurin osa maista on kuitenkin hyväksynyt kansantasavallan olemassaolon. Deng Xiaoping
Deng liittyi kommunistipuolueeseen jo opiskeluaikoinaan, hän oli Pitkän marssin veteraani ja ennen kaikkea Mao Zedongin vanha taistelutoveri. Deng tuki Maoa oikeistonvastaisessa kampanjassa ja hänet nimitettiin Kiinan Kommunistipuolueen keskuskomitean pääsihteeriksi vuonna 1957, yhdessä presidentti Liu Shaoqin kanssa hän oli vastuussa valtion asioiden hoidosta. Yleinen pettymys Maon Suuren harppauksen talouspolitiikkaan toi Dengille ja Liulle lisää vaikutusvaltaa puolueen sisällä. He panivat alulle talousuudistuksia, jotka tukivat heidän arvoasemaansa puoluekoneiston sisällä ja väestön keskuudessa. Vuoden 1962 puoluekokouksessa Deng lausui kuuluisaksi tulleen repliikkinsä, 'ei ole väliä onko kissa musta vai valkoinen, kunhan se metsästää hiiriä'. Neljän kopla
Neljän kopla (四人帮, "pinyin: sì rén bāng") oli kiinalainen, Kiinan kommunistisen puolueen johtajista koostuva ryhmä, jonka jäsenet Mao Zedongin kuoleman jälkeen vuonna 1976 pidätettiin ja poistettiin viroistaan. Ryhmä koostui Maon leskestä (hänen neljäs vaimonsa) Jiang Qingsta ja kolmesta tämän läheistä yhteistyökumppanista – Zhang Chunqiaosta, Yao Wenyuansta ja Wang Hongwenista. Myös kaksi vuonna 1976 jo kuollutta miestä, Kang Sheng ja Xie Fuzhi, nimettiin ryhmän jäseniksi. Kiinan tasavallan historia
Kiina ajautui Japanin vastaisen sodan päätyttyä sisällissotaan. Japanin sodan aikana kommunistit olivat saaneet laajaa kannatusta tasavaltalaisen Kuomintangin kustannuksella. Sisällissodan seurauksena tasavaltaltaiset joutuivat vetäytymään Taiwanin saarelle, missä tasavaltalaishallitus jatkoi toimintaansa. Manner-Kiinassa Mao Zedong julisti Kiinan kansantasavallan perustetuksi vuonna 1949. Virallista rauhansopimusta osapuolten välille ei ole koskaan solmittu. Mao Zedong
Tehottomuutensa vuoksi Mao ei enää osallistunut Kiinan kommunistisen puolueen 2. puoluekokoukseen vuoden 1922 heinäkuussa. Tässä kokouksessa muun muassa päätettiin Kiinan kommunistisen puolueen virallisesta liittymisestä Kominterniin. Puoluekokouksen jälkeen Mao tehostikin toimintaansa Hu'nanissa ja järjesti useita mielenosoituksia ja lakkoja. Hän oli myös usein neuvottelemassa ammattiyhdistysten puolesta. Neuvottelussa hän sattui olemaan myös silloin kun Yang Kaihui ja Mao saivat ensimmäisen lapsensa "Anyingin" ("Merkittävä Henkilö") 24. lokakuuta 1922. Mao Zedong
Mao kuitenkin epäonnistui Nanchangin valtauksessa, kun taas Peng sai vallattua Changshan, jossa hän julisti kommunistisen hallinnon ja johti perusti päämajan yhdysvaltalaisten perustamassa entisessä raamattuopistossa. Peng pystyi pitämään asemansa Changshassa kaikkiaan 11 päivää, minkä jälkeen kansallismieliset yhdysvaltalaisen tykkiveneen "USS Palosin" tuella ajoivat kommunistit kaupungista. Kun Pengin ja Maon yhdistyneet joukot yrittivät vallata kaupunkia uudestaan, se johti vain rajuihin tappioihin ja Maon entisen vaimon Yang Kaihuin teloitukseen. Mao Zedong
Maon henkilökulttia alettiin rakentaa hänen valtaannousunsa jälkeen 1949. Henkilökultti kohosi mahtavaksi työkaluksi, jota Mao myös käytti vihollistensa lyömiseen ja oman valtansa pönkittämiseen. Mao alkoi esiintyä enenevässä määrin Kiinan kommunistisen puolueen propagandajulisteissa varhaiselta 50-luvulta eteenpäin. Zhou Enlai
Zhou Enlai, (, 5. maaliskuuta 1898 – 8. tammikuuta 1976) oli kiinalainen kommunistijohtaja, joka toimi Kiinan pääministerinä vuodesta 1949 kuolemaansa saakka. Hänen strategiansa selvitä Kiinan huipulla oli myötäillä passiivisesti puhemies Maon aivoituksia. Lopulta hän kuitenkin joutui Maon epäsuosioon Maon pidettyä hänen linjaansa liian maltillisena ja hänen tehtäviään vähennettiin. On arvioitu, että hän oli kuitenkin viimeisinä vuosinaan selvästi Maoa suositumpi kansan keskuudessa. Mao Zedong
1930 punaiset alkoivat laatia suunnitelmaa jonka mukaan Kiinan eteläiselle ydinalueelle perustettaisiin kommunistinen valtio, joka kattaisi myös joitain suuria kaupunkeja, kuten Changshan ja Nanchangin. Maon tehtäväksi tuli vallata Nanchang. Toinen merkittävä punainen kenraali, Peng Dehuai, sai tehtäväkseen vallata Changshan. Molemmilla miehillä oli komennossaan noin 15 000 miestä, joka oli tuon ajan Kiinassa hyvin suuri armeija. Mao Zedong
Puolueen perustamisen aikaan Chen antoi Maolle tehtäväksi avata Changshaan kommunistista kirjallisuutta myyvän kirjakaupan. Kirjakaupan omistajana 27-vuotias Mao oli siis mukana levittämässä kommunistisia aatteita. Myöhemmin Mao oli mukana perustamassa Changshaan kommunistisen puolueen haaraosaston ja oli värväämässä ihmisiä kommunistisiin ammattiliittoihin. Samaan aikaan Mao aloitti suhteen kahdeksan vuotta itseään nuoremman Yang Kaihuin kanssa. Mao Zedong
Vuoden 1922 kesäkuussa Kiinan kommunistisessa puolueessa oli koko Kiinassa vain vajaat 200 jäsentä. Sen sijaan Kiinan kansallinen kansanpuolue, Kuomintang, oli hyvin suuri puolue. Kansallismielisessä Guomindangissa oli useita miljoonia jäseniä ja vielä enemmän kannattajia. Osittain Kominternin painostuksesta Kommunistinen puolue alkoi soluttautua Kuomintangiin. Vuonna 1922 Kuomintangin johtaja Sun Yat-sen oli pyytänyt Neuvostoliitolta apua ja olisi vastineeksi antanut Neuvostoliitolle uiguurienemmistöisen Sinkiangin. Mao Zedong
Uudelleenorganisoinnin yhteydessä voimaan myös astui käsky jonka mukaan joka komppaniaan piti asettaa puolueen määräämä poliittinen komissaari joka antaisi poliittisia ohjeita KKP:n määräyksiin perustuen. Kansallismielisten painostuksen vuoksi kommunistit joutuivat kuitenkin vetäytymään ￼￼Jinggang-vuorille jossa hän tapasi paikalliset sotapäälliköt Yuan Wencai ja Wang Zuo jotka alkoivat tehdä yhteistyötä Maon kanssa. Mao Zedong
Kansallismielisten noustua Kiinassa merkittävimmäksi valtakeskittymäksi (Kuomintang hallitsi muodollisesti koko Kiinaa, vaikka suuri osa alueista oli paikallishallintojen hallussa) alkoi Kuomintangissa esiintyä Neuvostoliiton ja kommunistien vastustusta. Neuvostoliitto ei enää ollut tarpeellinen valtataistelussa Kiinan herruudesta ja Kansallisessa puolueessa pitkään vallinnut tyytymättömyys Moskovan linjan noudattamisesta pääsi valtaan. Mao Zedong
Changshassa opiskellessaan Mao joutui kosketuksiin radikaalien liikkeiden kanssa. Tasavaltalainen kuohunta 1911 Kiinassa oli hyvin voimakasta ja Mao otti siihen osaa innokkaasti. 10. lokakuuta 1911 tapahtunut Wuchangin kansannousu kaatoi 4 000 vuotta Kiinaa hallinneen keisarinvallan ja Kiinaan perustettiin Kiinan tasavalta. Uuden tasavallan hallitsijaksi tuli Yuan Shikai, mutta tämän kuoltua 1916 Kiinan valtio käytännössä hajosi paikallisten sotapäälliköiden hallitsemiin pikkuvaltioihin. Jymäyttämisen taito
Pitkä marssi on esimerkki Kiinan kommunistisen puolueen ja Mao Zedongin tavasta tuottaa disinformaatiota. Sotilaallinen romahdus on muutettu vaikuttavaksi tarinaksi Zedongin johtamistaidoista. Zedongin ja hänen armeijansa pakomatka oli matkalle lähteneiden noin 100 000 miehen, naisen ja lapsen päivittäinen selviytymiskamppailu, jossa suurin osa marssijoista karkasi riveistä marssin aikana. Lopullinen Mao Zedongin joukkojen vahvuus oli noin 6 000 miestä ja pieni joukko naisia. Moraalittomuus ja petollisuus ovat Mao Zedongin mukaan strategiatyön ydin. Mao Zedongin sodankäynnin strategiatyö perustui pitkälti perinteiseen harhaanjohtamisen strategiaan ja hän yhdisti sen marxilaisen ideologian propagandatyön (Carl von Clausewitz "Sodankäynnistä": massojen tunnetilan hallinta) ja leninistisen puoluekurin (Carl von Clausewitz "Sodankäynnistä": poliitikkojen ja päättäjien välinen suhde) kanssa symbioottiseksi kokonaisuudeksi. Xi Jinping
Xi Jinping (; s. 15. kesäkuuta 1953) on Kiinan kommunistisen puolueen pääsihteeri, Kiinan presidentti ja keskussotilaskomission puheenjohtaja. Xi on pyrkinyt hallituskaudellaan keskittämään valtaa itselleen ja taistelemaan korruptiota vastaan. Niinpä häntä onkin verrattu Mao Zedongiin, vaikka hänen valtansa onkin paljon vähäisempi kuin Maon aikoinaan. Xin on mahdollista jatkaa Kiinan johtajana kuolemaansa saakka. Zuo Zongtang
Zuo Zongtang (Wade–Giles: Tso Tsung-tang; 10. marraskuuta 1812 Xiangyin, Hunan – 5. syyskuuta 1885 Fuzhou, Fujian) oli kiinalainen sotapäällikkö, joka osallistui 1800-luvun jälkipuoliskolla useiden Kiinan keisarikuntaa uhanneiden kapinoiden kukistamiseen ja palautti 1870-luvulla Kiinan vallan Keski-Aasiassa. Sotilasuransa ohella Zuo toimi Kiinan teollisuuden pioneerina ja oppineena.