Milloin Johan Gripenberg tuli vapaaherra?
Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Gripenberg edusti sukuaan aatelissäädyssä vuoden 1863 valtiopäivillä. Hänet kohotettiin vapaaherraksi tammikuussa 1865 ja hänen sukuhaaransa introdusoitiin seuraavana keväänä Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numero 48.
Gripsholmin linna
Gripsholmin linnaa käytettiin moneen otteeseen vankilana. Eerik XIV piti veljeään Juhanaa ja tämän puolisoa Katariina Jagellonicaa vankeina Gripsholmissa 1563–1567. Kuningas Sigismund syntyi Gripsholmissa. Juhana III puolestaan sulki Eerikin ja tämän puolison Kaarina Maununtyttären Gripsholmiin vuosiksi 1571–1573. Myös Kustaa IV Aadolf oli joitakin kuukausia vankina Gripsholmissa tultuaan syöstyksi valtaistuimelta 1809. Oskar Gripenberg
Gripenberg aloitti sotilasuransa 16-vuotiaana Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonan aliupseerina toukokuussa 1854, ja yleni puolessa vuodessa vänrikiksi. Hänen pataljoonansa osallistui Krimin sodan aikana 1854–1856 Suomen etelärannikon puolustamiseen Englannin laivaston pelättyä maihinnousua vastaan. Gripenberg ylennettiin 1859 luutnantiksi ja hän osallistui vuonna 1863 Puolan kapinan kukistamiseen. Seuraavan vuoden alussa hänet siirrettiin henkikaartin Moskovan rykmenttiin. Vuodesta 1866 hän palveli tarkk’ampujapataljoonan kapteenina ensin Orenburgissa ja seuraavasta vuodesta alkaen Turkestanissa. Gripenberg osallistui 1867–1868 Venäjän valloitusretkeen Turkestanissa ja kunnostautui muun muassa Ura-Tjuben ja Urgutin linnoitusten sekä Samarkandin kukkuloiden valtauksissa. Hänet ylennettiin 1868 everstiluutnantiksi ja määrättiin valloitetun Katta-Kurganin linnoituksen päälliköksi. Pian hän kuitenkin palasi Venäjälle tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja yleni 1872 everstiksi. Lennart Gripenberg
Gripenbergin vanhemmat olivat kamarineuvos Gustaf Leonard Gripenberg ja Margaretha Maria Frosterus. Hän kävi 1870 Haminan kadettikoulun ja 1873–1876 Pietarin sotainsinööriakatemian. Gripenberg palveli henkikaartin ratsastavassa krenatöörikomppaniassa 1870–1876 ja oli sotilasinsinöörinä ja Suomen kadettikoulun opettajana 1876–1879. Gripenberg ylennettiin kapteeniksi 1877 ja everstiluutnantiksi 1879. Hän oli Vaasan rautatierakennustyömaan vanhempana insinöörinä 1879–1881, Kymijoen lauttausyhdistyksen toimitusjohtajana 1881–1886, teollisuushallituksen insinöörinä 1886–1896 ja tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylitirehtöörinä 1896. Aleksandra Gripenberg
Vaikka Gripenberg luopuikin kaunokirjallisuuden kirjoittamisesta – eräitä näytelmiä lukuun ottamatta – hän kirjoitti useita matkakuvauksia Yhdysvalloista ja Britteinsaarilta, runsaasti naisasiaa käsitellyttä poliittista ja tietokirjallisuutta sekä elämäkertoja. Hänen pääteoksekseen on sanottu kolmiosaista tutkimusta ja selvitystä Euroopan ja Yhdysvaltain naisliikkeestä, joka ilmestyi vuosina 1893–1903 nimellä "Reformarbetet till förbättrande af kvinnans ställning". Se julkaistiin suomeksi neliosaisena vuosina 1905–1909 nimellä "Naisasian kehitys eri maissa". Tutkimusta tehdessään hän teki matkoja eri puolille Eurooppaa aina Turkkiin asti. Johan Axel Gripenberg
Johan Axel Gripenberg (1. maaliskuuta 1833 Helsinki – 12. kesäkuuta 1918 Bern, Sveitsi) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi vuosina 1886–1889 Oulun läänin ja 1889–1899 Viipurin läänin kuvernöörinä. Johan Graan
Johan Graan, myös: Gran (k. 1679) oli isänpuoleiselta suvultaan saamelaissyntyinen ruotsalainen maaherra. Hän oli vuodesta 1653 Västerbottenin läänin sekä lisäksi vuodesta 1654 Pohjanmaan läänin maaherra. Hänen sarjassa "Handlingar rörande Skandinaviens historia XXXI" julkaistu kirjeenvaihtonsa antaa tietoja Lapin 1600-luvun oloista. Yhdistyneet provinssit
Vilhelm I Oranialaisen johdolla Alankomaat kapinoivat vuonna 1567 Filip II:n lähettämää kenraalikuvernööriä, Fernando Álvarez de Toledoa, Alban herttuaa vastaan, koska tämä oli yrittänyt keskittää maakuntien hallintoa, verot olivat korkealla ja katolinen Filip vainosi protestantteja (katso: vastauskonpuhdistus). Tästä alkoi kahdeksankymmenvuotinen sota, joka tunnetaan myös Alankomaiden vapaussotana tai -kapinana. Achates Ferdinand Gripenberg
Achates Ferdinand Gripenberg (22. toukokuuta 1805 Ulvila – 14. helmikuuta 1882 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja valtiopäivämies, joka toimi Postihallituksen pääjohtajana eli "postitirehtöörinä" vuosina 1856–1872. Fredrik VII
Fredrik VII (6. lokakuuta 1808 – 15. marraskuuta 1863) oli Tanskan kuningas. Hän oli vallassa vuodesta 1848 aina kuolemaansa asti. Hän oli Oldenburgin hallitsijasuvun alkuperäisen päähaaran viimeinen hallitsija ja myös Tanskan viimeinen absoluuttisena monarkkina hallinnut kuningas. Vuonna 1849 hän julkaisi itsevaltiuden kumonneen perustuslain. Perustuslaki oli vapaamielinen ja se loi Tanskalle muun muassa kaksikamarisen kansanedustuslaitoksen. Alexis Gripenberg
Gripenberg toimi seuraavaksi vankeinhoitohallituksen ylijohtajana 1891–1901 sekä uudelleen 1906–1911. Perustuslaillisen kantansa vuoksi hän oli erotettuna ensimmäisen sortokauden aikana 1901–1906, mutta sai paikkansa takaisin. Gripenberg pyrki kehittämään vankeinhoitohallintoa. Edellä mainitun rikoslain voimaanastuminen 1894 lisäsi Suomessa huomattavasti vankeusrangaistusten määrää ja kasvatti siten vankilukua hänen johtajakaudellaan. Hän erosi vuonna 1911 omasta aloitteestaan ja työskenteli sen jälkeen yksityisen Helsingfors Privatbankenin johtokunnan jäsenenä. Johan Philip Palmén
Palmén sai valtioneuvoksen arvonimen 1866, hänet aateloitiin 1875 ja korotettiin vapaaherraksi 1883, jolloin sai alkunsa Palménin aatelissuku. Palmén osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878. Bertel Gripenberg
Gripenberg ei hyväksynyt 1920-luvulla muotiin tullutta uutta, vapaamittaista runoutta. Kun kirjailija Elmer Diktonius julkaisi Gripenbergistä häväistyskirjoituksen nimeltä "Ruumis luuraa", Gripenberg vastasi kirjoittamalla nimimerkillä "Åke Eriksson" kokoelman vapaamittaisia runoja nimellä "Den hemliga glöden" (1925). Kokoelma saikin hyvät arvostelut ja tekijää pidettiin uutena, lupaavana runoilijana. Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Vuonna 1854 Gripenberg nimitettiin jäseneksi senaattori Casimir von Kothenin johtamaan komiteaan, joka pohti ruotujakolaitoksen palauttamista. Von Kothen yritti järjestää hänelle myös nimityksen senaattiin, mistä Gripenberg ei kuitenkaan ollut innostunut. Vuonna 1861 hänet kuitenkin nimitettiin senaatin talousosastoon vastaperustetun maanviljelystoimituskunnan ensimmäiseksi päälliköksi. Gripenberg nimitettiin pian myös valtiopäivien koollekutsumista valmistelleen niin sanotun Tammikuun valiokunnan puheenjohtajaksi, vaikka oli yhdessä Fabian Langenskiöldin kanssa suositellut kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm von Bergille hankkeen peruuttamista sen julkisen epäsuosion vuoksi. Gripenberg oli varsinkin ministerivaltiosihteeri Alexander Armfeltin luottomies. Hän teki teki heti alkuun laajan virkamatkan eri puolelle Suomea. Hänen raporttinsa keisarille ja ministerivaltiosihteerille saattoivat vaikuttaa kenraalikuvernööri Bergin erottamiseen ja J. V. Snellmanin nimittämiseen myöhemmin senaatin jäseneksi. Gripenberg
Suvun alkuperäinen päämieslinja on kadoksissa, sillä viimeisen päämiehen tai hänen jälkeläistensä vaiheista Venäjällä vuoden 1917 jälkeen ei ole tietoa. Suomalaisen aatelissuvun edustajia muutti 1900-luvun lopulla Ruotsiin, jossa muutama sukuhaara sai 1973 ja 1985 uudelleen edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella. Lennart Gripenberg
Alexander Leonard (Lennart) Gripenberg (15. marraskuuta 1852 Oulu – 14. syyskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti, teollisuusjohtaja ja senaattori. Johan Garpenlöv
Hän aloitti uransa Tukholman alueen Nacka HK:ssa, siirtyi Tukholman toiseen pääsarjaseuraan Djurgårdens IF:ään kaudeksi 1986–1987 ja saavutti siellä Ruotsin mestaruudet keväällä 1989 ja 1990. Tämän jälkeen hän olikin valmis siirtymään NHL -joukkue Detroit Red Wingsiin kaudeksi 1990–1991. Bertel Gripenberg
1900-luvun alussa Gripenberg seurusteli näyttelijä Elli Tompurin kanssa joka oli myös hänen varhaisrunoutensa innoittaja. 1904 hän tapasi Tammelassa silloin vasta 13-vuotiaan Hanna Brummerin jonka kanssa Gripenberg meni salakihloihin ja lopulta eri vaiheiden jälkeen 1915 pari meni naimisiin. Avioliitto jatkui Gripenbergin kuolemaan saakka. Pariskunta osti 1915 Sääksmäen Huittulan kylästä Ala-Pohjan huvilan, jonne he muuttivat asumaan. Gripenbergillä oli jo ennestään siteitä Sääksmäkeen sillä hänen isänsä isä ja isoisä olivat omistaneet Voipaalan kartanon. Ruotsin vapaussota
Ruotsin vapaussota (myös Ruotsin sisällissota ja Kalmarin sisällissota) oli ruotsalaisten kansannousu Kalmarin unionin hallitsija Kristian II:sta vastaan. Sotaa käytiin vuosina 1520–1523 ja sen seurauksena Ruotsi irtautui kokonaan Kalmarin unionista. Ruotsin vallan aika Suomessa
Vuonna 1440 tanskalaiset kutsuivat Kristoffer Baijerilaisen maahan ja hänet julistettiin kuninkaaksi. Ruotsissa käytiin neuvotteluja tunnustamisen ehdoista. Kaarle Knuutinpoika siirtyikin samana vuonna Suomeen ja otti haltuunsa Turun ja Kastelholman linnat luvaten luopua valtionhoitajan asemasta, mikäli saisi koko Suomen läänikseen. Ahvenanmaata lukuun ottamatta tämä toive toteutui. Tilanne muuttui kuitenkin pian, ja pian Kaarle joutui tyytymään pelkästään Viipurin linnalääniin. Turku palasi kuninkaan alaisen voudin valtaan. Kuninkaan tarkoitus oli ehkäistä yhtenäisen Suomen syntyminen. 
Kristofferin kuoltua 1448 Kaarle Knuutinpoika purjehti Viipurista 800 asemiehen kanssa Tukholmaan, jossa hänet valittiin kuninkaaksi (1448–1457), ilmeisesti hänen aseellisen ylivoimansa takia. Hallituskautta leimasi sota Kristian Oldenburgilaista vastaan, mikä lisäsi verorasitusta myös Suomessa. Tänä ajanjaksona Suomi oli kuninkaan merkittävin tukialue. Vuonna 1457 Ruotsin suurylimystö nousi kapinaan kuningasta vastaan, ja tämä pakeni Danzigiin. Kristian Oldenburgilainen valittiin Ruotsin kuninkaaksi. Hän hallitsi vuosina 1457–1464. Uuden kuninkaan kannatus ei kuitenkaan ollut kaikkien jakamaa - varsinkaan Viipurissa. Königstedtin kartano
1900-luvulla kartanon ovat omistaneet mm. eversti Mikael Gripenberg ja vapaaherra Gustaf Wrede. Suomen valtio osti Köningstedtin vuonna 1961 vapaaherratar Asta Wredeltä. Kartano muutettiin valtion edustustilaksi. Alexis Gripenberg
Suomen itsenäistyttyä Gripenberg tuli tammikuussa 1918 Suomen ensimmäiseksi diplomaattiseksi edustajaksi Tukholmaan. Hänet nimitettiin 13. tammikuuta väliaikaiseksi asiainhoitajaksi ja korotettiin lokakuussa vakinaiseksi lähettilääksi. Gripenberg sai työtovereikseen lähetystöön entisiä itsenäisyysaktivisteja. Hän esiintyi vuonna 1918 voimakkaasti Suomen saksalaissuuntauksen tukijana, joten hänen asemansa hankaloitui Saksan hävittyä maailmansodan. Presidentti K. J. Ståhlberg siirsi Gripenbergin lopulta eläkkeelle lokakuussa 1919. Suomen ja Ruotsin suhteet olivat hänen lähettiläskautenaan ongelmalliset. Luettelo jääkäreistä L
24. maaliskuuta 1894 Helsinki – 17. toukokuuta 1949) oli suomalainen jääkärivääpeli ja lämmittäjä. Hänen vanhempansa olivat maalari Karl Johan Lindberg ja Matilda Sandström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Katri Alice Sundvallin kanssa. Lindberg kävi kansakoulun ja työskenteli merimiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 22 syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan kuormastoaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Tarpilassa ja Raivolassa. Hänet siirrettiin sisällissodan jälkeen 18. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonan 4. komppaniaan. Pioneerikoulutuspataljoonasta hänet komennettiin panssarijuna 1:een ja myöhemmin Sotaministeriöön. Hän erosi armeijasta 17. lokakuuta 1920 ja työskenteli sen jälkeen maalarina ja vakuutusyhtiö Kalevan vahtimestarina sekä vuoden 1938 alusta alkaen Helsingin kaupungin hallintorakennuksen lämmittäjänä. Hänet haudattiin Malmin hautausmaalle. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916, Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaudenmitali 2. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki, Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi. Koiviston vapaaherrakunta
Koiviston vapaaherrakunta oli 124 taloa käsittänyt Koiviston pitäjän osa lähellä Viipuria. Se nimitettiin vapaaherrakunnaksi, kun vapaaherran arvon saanut Hans Wachtmeister (1609-1652) sai oikeuden nimeen Koiviston vapaaherra (friherre Hans Wachtmeister af Björkö) sen jälkeen, kun hän oli saanut alueen lahjoitusmaaksi vuonna 1649. Hänen poikansa oli valtaneuvos Hans Wachtmeister. Johan Georg Lillienberg
Tultuaan Turun ja Porin läänin maaherraksi Lillienberg hankki huomattavan maaomaisuuden Suomesta ostamalla mm. Sundholman kartanon Uudestakaupungista ja Lempäälästä kaikki eversti Mårten Segercrantzin omistamat tilat, mm. Sotavallan, Innilän ja Lastusten kartanot. Aminoff (suku)
Sukuun kuulunut kenraalimajuri Johan Fredrik Aminoff korotettiin Ruotsissa vuonna 1808 vapaaherraksi, mutta esittely Ritarihuonelle jäi tekemättä, sillä hän asettui seuraavana vuonna asumaan Venäjään liitettyyn Suomeen. Arvo kuitenkin vahvistettiin Suomessa vuonna 1812 ja hänen sukuhaaransa merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 vapaaherrallisena sukuna numero 25 ja muut Suomessa asuneet Aminoffit aatelisena sukuna numero 36. Vapaaherrallinen sukuhaara otti käyttöön latinankielisen tunnuslauseen "Nec adversa nec prospera flectent" (”Älköön vastoinkäyminen eikä menestyskään kääntäkö”). J. F. Aminoff korotettiin Suomessa 1819 edelleen kreiviksi ja kreivin arvo määrättiin periytymään primogenituurioikeudella aina vanhimmalle pojalle. Kreivillinen suku esiteltiin kaksi vuotta myöhemmin numerolla 5. Joitain suomalaisia suvun edustajia on myöhemmin myös asettunut Ruotsiin. Osassa suvun ruotsalaisista haaroista sukunimi on vaihdettu nimeen Jernberg, Järnberg, Pihl, Persson tai Sahlström. Georg Lybecker
Lybecker nimitettiin joulukuussa 1705 yllättäen Viipurin läänin maaherraksi ja hän saapui Viipuriin elokuussa 1706. Hän puolusti Viipuria menestyksekkäästi venäläisten piirittäessä kaupungin pariksi viikoksi lokakuussa 1706. Lybecker valitti Ruotsin puolustusneuvostolle Suomen-joukkojen ylipäällikön Georg Johan Maijdellin toiminnasta piirityksen aikana. Kun Maijdell seuraavan vuoden alussa erosi, puolustusneuvosto nimitti Lybeckerin hänen tilalleen maaliskuussa 1707. Lybecker oli lisäksi ylennetty marraskuussa 1706 kenraalimajuriksi ja huhtikuussa 1707 hänet korotettiin vapaaherraksi. Frans Mikael Gripenberg
Frans Mikael (Michael) Gripenberg (6. marraskuuta 1882 Helsinki – 7. huhtikuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen everstiluutnantti ja Suomen Punaisen Ristin pitkäaikanen pääsihteeri. Johan Henrik Fieandt
Johan Henrik Fieandt (1683–1741) oli virolaissyntyinen suomalainen sotilas. Hän oli Kajaanin linnanpäällikkö vuodesta 1715 ja puolusti sitä kuukauden ajan, ennen kuin antautui ja joutui vastoin sopimusta venäläisten vangiksi. Hän karkasti vankeudesta ja kaatui pikkuvihan aikana Lappeenrannassa. Isän ansioista lapset aateloitiin 1751 nimellä von Fieandt. Johan Henrik Frisenheim
Johan Henrik Frisenheim alk. "Frisius" (s. Nevanlinna – k. 12. lokakuuta 1737 Lappeenranta) oli suomalainen virkamies. Hän oli Isonvihan ja Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuosina 1721–1737 Savonlinnan ja Kymenkartanon läänin maaherra ja johti jälleenrakennustyötä. Hän oli alkujaan nevanlinnalainen kauppias Frisius, jonka taustasta on tietoja niukasti. Isä oli Nevanlinnan saksalaisen seurakunnan pappi Heinrich Frisius. Erään lähteen mukaan isänpuoleinen suku olisi peräisin Rostockista. Äiti oli Margareta Hansdotter Soldan. Johan Skytte
Johan Skytte ent. Schroderus, (1577–1645) oli ruotsalainen valtiomies. Hän oli ulkomailla opintomatkalla, ja sen jälkeen hänestä tuli kruununprinssi Kustaa Aadolfin opettaja. Valtaistuimelle noustuaan Kustaa Aadolf nimitti Skytten 1612 kamarin eli valtakunnan verolaitoksen johtajaksi ja 1617 valtaneuvokseksi. Hänestä tuli 1622 Uppsalan yliopiston kansleri. 1624 hänestä Tuuterin vapaaherra, ja hän oli myös Suomen laamanni. Vuonna 1629 hän sai nimityksen Liivinmaan, Inkerin ja Karjalan kernaalikuvernööriksi. Hänen ansiotaan oli päätös Tarton yliopiston perustamisesta. Hän oli 1634 Götan hovioikeuden ensimmäinen presidentti. Hän perusti Uppsalan yliopistoon Skytten professuurin. Ruotsin vapaussota
Vuonna 1520 Kalmarin unionin hallitsija Kristian II yritti palauttaa asemansa Ruotsin kuninkaana Tanskan armeijan avulla. Kristian hyökkäsi Ruotsiin ja valtasi maan. Kristianin haastaja, Ruotsin valtionhoitaja Sten Sture nuorempi kuoli Bogesundin taistelussa saamiinsa vammoihin. Sturen kuoleman jälkeen Ruotsin hallinto hajosi ja valtiopäivät joutuivat tunnustamaan Kristianin kuninkaaksi. Vastarinta loppui ja Kristian kruunattiin Ruotsin kuninkaaksi 5. marraskuuta 1520. Kolme päivää myöhemmin hän pani toimeen Tukholman verilöylyn, jossa teloitettiin suuri määrä Kristiania vastustaneita Ruotsin yläluokan jäseniä. Jan Klenberg
Jan Gottfrid Klenberg (s. 22. lokakuuta 1931 Mikkeli) on suomalainen amiraali evp. Hän toimi puolustusvoimain komentajana 1. maaliskuuta 1990 – 1. marraskuuta 1994. Hän oli ensimmäinen meriupseeri kyseisessä virassa. Klenberg toimi myös merivoimien komentajana vuosina 1980–1983 vara-amiraalin arvossa. Klenbergin isä Gotthelm ja veli Bo olivat myös upseereita, ja Bo toimi muun muassa merivoimien komentajana. Johannes Gripenberg
Gripenberg oli vuodesta 1872 naimisissa Aminoffin aatelissukuun kuuluneen Sigrid Maria Aminoffin kanssa. Heidän seitsemästä lapsestaan tunnetuimmat ovat runoilija Bertel Gripenberg, kirjailija Catri Gripenberg ja pankinjohtaja Berndt Sebastian Gripenberg. Bertel Gripenberg
Gripenberg aloitti kirjailijanuransa 1903 runokokoelmalla "Dikter". 1900-luvun alussa hän kuului radikaaliin yltiöindividualistiseen Euterpe-ryhmään, joka kannatti vapaata rakkautta ja erotiikkaa ja vastusti valtionkirkkoa ja kristinuskoa. Tämän kauden jälkeen Gripenberg siirtyi runoudessaan ensin kotiseuturomantiikkaan Hämeen luontoa kuvaavissa runoissaan ja lopulta kiihkonationalistiseen sotaa ja valkoista Suomea kuvaavaan runouteen. Liperin vapaaherra
Ritari Claes Larsson Fleming (1592-1644), oli maaherrana ja amiraalina, ja kaatui Femernin meritaistelussa. Hänen palveluksensa ja ansioidensa johdosta kuningatar 26 maaliskuuta 1651 korotti hänen lapsensa vapaaherroiksi ja -herrattariksi. Heidän sukunsa jatkuu tähän päivään saakka, eli ei ole sammunut mieskannalta. Ruotsissa elää edelleen "vapaaherra Fleming af Liebelitz" -nimisiä ihmisiä. Alexis Gripenberg
Gripenberg edusti sukuaan aatelissäädyssä vuosien 1882–1906 valtiopäivillä, vuotta 1891 lukuun ottamatta. Viimeisillä säätyvaltiopäivillä vuonna 1906 hän oli varamaamarsalkkana. Gripenberg sai 1907 todellisen valtioneuvoksen arvonimen. Hän oli routavuosien aikana passiivisen vastarinnan kannattaja ja yhteydessä kagaaliin. Toisen sortokauden aikana Gripenberg ryhtyi jääkäriliikkeen tukijaksi ja kuului 1915–1917 liikkeen taustalla "vanhojen neuvostona" toimineeseen keskuskomiteaan. Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Vuonna 1847 Gripenberg siirtyi Jaakkimassa ja Kurkijoella Laatokan Karjalassa sijainneiden Kuscheleff-Besborodkon lahjoitusmaiden tilanhoitajaksi ja asettui perheineen asumaan Tervun hoviin Kurkijoelle. Vuonna 1857 hän perusti Suomen ensimmäisen meijerin Kurkijoelle ja myi voita ja juustoa Pietariin. Toiminta päättyi, kun valtio lunasti lampuotitilat itselleen vuonna 1862. Kantatila siirtyi kuitenkin Gripenbergin suvulle. Eerik Klipping
Eerik Klipping (Eerik V Kristoffersson, 1250–1286) oli Jelling-sukuun kuulunut Tanskan kuningas vuosina 1259–1286. Hän joutui ensimmäisenä Tanskan kuninkaana kutsumaan vuonna 1282 koolle maan ylimystön valtakunnankokouksen ("danehoffet"), mikä oli askel kohti nykyaikaista lainsäädäntöä. Lisänimi Klipping viittaa setelien leikkaamiseen, sillä Eerik joutui devalvoimaan maan valuutan rahoittaakseen sodankäyntiä. Lopulta kuningas pakotti kirkon luovuttamaan varojaan valtiolle. Ylimystö oli kuitenkin tyytymätön ja järjesti Eerik Klippingin murhan 22. marraskuuta 1286 Finderupissa. Kuninkaaksi nousi hänen poikansa Eerik Menved.
Hänen tyttärestään Märta Eerikintyttärestä tuli Ruotsin kuningatar. Johan Georg Lillienberg
Johan Georg Lillienberg (3. elokuuta 1713 Bolmsö, Smoolanti – 26. huhtikuuta 1798 Toresund, Södermanland) oli ruotsalainen kreivi, joka toimi muun muassa vuorikollegion presidenttinä, valtiopäivämiehenä sekä Turun ja Porin läänin maaherrana. Hän oli myös Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen. Bertel Gripenberg
Vuoden 1918 sisällissota oli tärkeä tapaus Gripenbergin elämässä. Osallistuttuaan sotaan valkoisten riveissä hän tunsi päässeensä siitä henkisestä painolastista minkä kadettikoulusta karkaaminen oli hänelle synnyttänyt. Samalla hänen ajattelussaan tuli entisen suomalaisuus–ruotsalaisuus-vastakkainasettelun tilalle jaottelu valkoiset–punaiset, ja hän ylisti runoissaan valkoista Suomea ja demonisoi sodan punaista osapuolta. Kuuluisin Gripenbergin sisällissota-aiheisista runoista on "Klyftan" (Kuilu): Sebastian Gripenberg
Odert Sebastian Gripenberg (8. maaliskuuta 1850 Kurkijoki – 12. heinäkuuta 1925 Helsinki), vapaaherra, oli suomalainen arkkitehti, senaattori ja pankinjohtaja. Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Gripenberg ryhtyi aluksi itsekin upseerinuralle, kävi Haapaniemen kadettikoulun ja nimitettiin 1812 topografiosaston aliluutnantiksi ja 1819 Suomen 1. jalkaväkirykmentin alikapteeniksi. Gripenberg kuitenkin erosi myöhemmin palveluksesta everstiluutnantin arvoisena. Oltuaan mukana keisari Aleksanteri I:n seurueessa hän julkaisi siitä vuonna 1828 matkakuvauksen "Berättelse om Kejsar Alexanders färd från Nissilä gästgifveri till staden Kajana under Hans Mäjestäts sednaste resa till Storfustendömet Finland om sommarn år 1819". Vuosina 1828–1830 Gripenberg toimi intendenttinä Suomen sotaväen sotakomissariaatissa sekä hieman myöhemmin Uudenmaan läänin varamaaherrana mutta joutui eroamaan Suomen kenraalikuvernööri A. A. Zakrewskyn vaatimuksesta, koska ei ollut totellut tämän erästä määräystä. Berendes
Johan Berendes eli 1500-luvulla Brandenburgissa. Hänen poikansa Johan (k. 1612) oli julkinen notaari vuonna 1553 ja 1554 Kustaa Vaasa kutsui hänet Ruotsiin poikiensa Magnusin ja Kaarlen opettajaksi. Johan Berendes toimi kuningas Juhana III:n sihteerinä 1571 ja aateloitiin 1574. Tämän jälkeen hän toimi Tallinnan käskynhaltijana. Linnanisäntä, kamarineuvos Joakim Berendesin (k. 1623) pojista Johan Berendes (1603-1652) oli valtaneuvos ja eversti, myöhemmin kenraalimajuri Fabian Berendes (1610-1679) taas korotettiin vapaaherraksi. Hans Henrik Gripenberg
Hänen joukkonsa antautuivat 25. maaliskuuta 1809 Kainuunjoella Ruotsin Länsipohjassa venäläiselle ylipäällikkö Barclay de Tollylle, mistä hän joutui myöhemmin epäillyksi maanpetoksesta kuitenkaan ilman lopullisia oikeudellisia seuraamuksia. Adlerberg
Suvun jäsen Carl Gustaf korotettiin vapaaherraksi (vapaaherrallinen suku numero 336) vuonna 1810. Hän kuoli naimattomana 1814. Lennart Gripenberg
Gripenberg oli senaatin talousosaston jäsen ja kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö 1896–1900, Bröderna Åström Ab:n toimitusjohtaja 1900–1903 ja 1905 sekä senaatin talousosaston jäsen ja kulkulaitostoimituskunnan päällikkö Mechelinin senaatissa 1905–1907 ja Suomen Pankin valtuusmies 1907–1908. Gripenberg oli vuosina 1903–1904 karkotettuna poliittisista syistä ja asui Tukholmassa. Karkotuksen syynä oli se että hän oli kirjoittanut nimimerkillä "Nemo" passiivista vastarintaa kannattaneen kirjasen. Gripenhielm
Gripenhielm oli ruotsalainen vapaaherrasuku. Hans Henrik Gripenberg
Hans Henrik Gripenberg (14. huhtikuuta 1754 Karhiniemi, Huittinen – 25. lokakuuta 1813 Tukholma) oli Suomen sotaan osallistunut kenraalimajuri. Hän kuului Gripenbergin aatelissukuun ja hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Odert Johan Gripenberg ja Eva Gustafva Silfversvan. Hän avioitui 1780 Hedvig Lovisa Janssonin kanssa. Heidän poikiaan olivat koulumies Odert Henrik Gripenberg ja senaattori Johan Ulrik Sebastian Gripenberg. Johannes Magnus
Nuorena hän oli Sten Sture nuoremman edustajana, ja vuonna 1523 hänet valittiin Uppsalan arkkipiispaksi, joskin uusi paavi Klemens VII hyväksyi nimityksen vasta vuotta myöhemmin, 6. toukokuuta 1524, sillä paavi halusi selvittää, mitä hänen edeltäjälleen oli tapahtunut. Todellinen syy viivästykseen oli myös se, että Johannes Magnus ei tarpeeksi ankarasti vastustanut luterilaisuutta, sillä hän oli kuningas Kustaa Vaasan hyvä ystävä ja isän­maallisista syistä ajatus ruotsalaisesta kansallis­kirkosta kiehtoi häntä. Linköpingin piispa Hans Brask vaatikin vuonna 1524, että inkvisition oli tutkittava tätä harhaoppisuudesta epäiltynä, mutta hänen maan­miehensä ja kuningas puolustivat häntä. Kustaa Vaasa ilmeisesti käytti häntä ja hänen epäröivää asennettaan uskonnollisissa kiistoissa häikäilemättä hyväkseen toteuttaakseen tahtonsa. Viikin vapaaherrakunta
Kuningas Juhana III korotti kruunajaisissaan Klaus Eerikinpoika Flemingin vapaaherraksi antaen vapaaherralliset erioikeudet nimenomaan Uudellamaalla sijaitsevaan Siuntion Viikin alueeseen, jossa Klaus jo omisti Suitian kartanotilan. Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Gripenberg oli kahdesti naimisissa ja sai yhteensä 17 lasta, joista useista tuli merkittäviä henkilöitä. Vuonna 1818 hän meni naimisiin serkkunsa Beata Charlotta Gripenbergin kanssa, joka kuoli vuonna 1837. Ensimmäisestä liitosta syntyi kahdeksan lasta, jotka kolmea tytärtä lukuun ottamatta kuolivat jo pieninä. Vuonna 1842 Gripenberg meni uudelleen naimisiin, tällä kertaa itseään yli kaksikymmentä vuotta nuoremman satulasepän tyttären, Voipaalan kartanon palveluskuntaan kuuluneen Maria Lovisa Öhrnbergin kanssa. Toisesta liitosta syntyi yhdeksän lasta, joista kahdeksan eli aikuisiksi ja tulivat lähes kaikki kuuluisiksi eri aloilla. Heihin kuuluivat senaattori Johannes Gripenberg (1842–1893), kansanvalistaja Maria Furuhjelm (1846–1916), naisasianainen Elisabeth Stenius (1847–1924), arkkitehti ja senaattori Sebastian Gripenberg (1850–1925), todellinen valtioneuvos ja ylijohtaja Robert Edvard Gripenberg (1852–1937), everstiluutnantti ja sotahistorioitsija Gustaf Adolf Konstantin Gripenberg (1854–1918) sekä kirjailija ja poliitikko Alexandra Gripenberg (1857–1913). Ensimmäisestä liitosta syntynyt Johanna Charlotta Adelaide meni 1860 naimisiin kenraalimajuri Carl Viktor Olivier Collianderin kanssa. Gripenbergin lapsenlapsiin kuuluivat muun muassa runoilija Bertel Gripenberg ja tanssija Maggie Gripenberg. Bertel Gripenberg
Bertel Johan Sebastian Gripenberg (10. syyskuuta 1878 Pietari – 5. toukokuuta 1947 Sävsjö, Ruotsi) oli suomenruotsalainen runoilija ja aatelismies. Gripenberg
Suku on lähtöisin Ruotsin Itä-Götanmaalta. Vanhin tunnettu jäsen on vuonna 1659 kuollut Jakob Jöransson Witte, joka oli Svärtingetin kartanon lampuotivouti Östra Enebyn pitäjässä. Hänen poikansa, rykmentinkirjuri Johan Wittman muutti 1671 Suomeen ja aateloitiin vuonna 1678 nimellä "Gripenberg". Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen kaksi vuotta myöhemmin aatelisena sukuna numero 931. Gripenbergit immatrikuloitiin Suomen aateliin vuonna 1818 numerolla 69. Senaattori Sebastian Gripenberg kohotettiin Suomessa vuonna 1865 vapaaherraksi, ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna numero 48. Vapaaherrallisella sukuhaaralla on tunnuslause "Caesari et patriae" ("Keisarille ja isänmaalle"). Neljä Gripenbergin suvun jäsentä toimi autonomian aikana Suomen senaatin talousosaston jäseninä. Georg Lybecker
Georg Lybecker (k. 4. kesäkuuta 1718 Asker, Närke) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja vapaaherra, joka toimi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherrana vuosina 1705–1713 ja Suomeen sijoitettujen joukkojen ylipäällikkönä suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1707–1710 ja 1712–1713. Häntä pidettiin pääsyyllisenä siihen, että Venäjä onnistui sodassa miehittämään Suomen, mikä johti niin sanottuun isoonvihaan. Hänet tuomittiin vuonna 1717 laiminlyönneistä syytettynä kuolemaan, mutta armahdettiin. Jarl Gripenberg
Gripenberg väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1944 ja toimi sittemmin Teknillisen korkeakoulun orgaanisen kemian professorina vuosina 1972–1977. Johan Albrecht Ehrenström
Rudenschöld ja Aminoff armahdettiin kokonaan jo vuoden 1796 aikana, mutta Ehrenström vain siirrettiin isänsä luo Vaxholman linnaan. Hänet vapautettiin viimein vuonna 1799 ja aatelisarvonsa hän sai takaisin seuraavan vuoden kesäkuussa, itsensä Armfeltinkin jälkeen. Hän ei kuitenkaan päässyt kuningas Kustaa IV Aadolfin suosioon ja oli syrjässä julkisista toimista lukuun ottamatta eräitä diplomaattitehtäviä Wienissä ja Pietarissa vuonna 1803. Pietarissa Ehrenström tapasi Aminoffin ja Armfeltin, jolloin ranskalainen taidemaalari Berthon teki heistä tunnetun ryhmämuotokuvan "Kolme kustaviaania pohtimassa tulevaisuuttaan". Kun Ehrenström ei vuoden 1809 vallanvaihdoksen jälkeenkään saanut uusia tehtäviä – pelkästään hallitusneuvoksen arvonimen – hän siirtyi 1811 Armfeltin ja Aminoffin pyynnöstä näiden tavoin Suomen suuriruhtinaskuntaan ja sai sen alamaisuuden seuraavana vuonna. Haminan rauhan mahdollistama kahden vuoden valinta-aika oli tuolloin juuri päättymässä. Alankomaiden historia
Lothar II kuoli kuitenkin vuonna 869 lapsettomana, ja hänen setänsä, länsifrankkien hallitsija Kaarle Kaljupää sekä itäfrankkien hallitsija Ludvig Saksalainen, jakoivat Lothringenin kuningaskunnan keskenään. Alankomaat (Scheldejoelle asti) tulivat osaksi itäfrankkien valtakuntaa, josta tuli myöhemmin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Tärkeänä kaupankäynnin keskuksena toimi tuona aikana friisien Dorestad. Dorestad menetti kuitenkin asemansa viikinkien hyökkäyksien seurauksena. Vuosina 866 ja 882 viikingit hyökkäsivät IJsseljoelle ryöstäen kauppapaikkana ja kirkollisena keskuksena toimineen Deventerin sekä Zutphenin. Johan Norberg
Johan Norberg syntyi Tukholmassa ja kasvoi Hässelbyssä. Hän on entisen Ruotsin kansallisarkiston hoitajan Erik Norbergin ja Birgitta Norbergin poika. Hänen poliittinen aktiivisuutensa alkoi kun hän yhdessä kavereidensa kanssa voitti kouluvaalit omalla anarkistipuolueellaan. Hän hylkäsi pian anarkistiset näkemyksensä ja siirtyi liberalismin kannattajaksi, joka hänen mielestään ottaa vapauden vakavammin. Vuosina 1992–1999 Norberg opiskeli Tukholman yliopistossa filosofiaa, kirjallisuustiedettä ja politiikan tutkimusta. Opiskeluaikoinaan Norberg liittyi libertaristiseen / uusliberalistiseen Frihetsfronten-järjestöön. Hän oli järjestön lehden "Nyliberalen" päätoimittaja vuosina 1993–1997. Mauritz Gripenberg
1910-luvulla suunniteltujen jugendkerrostalojen lisäksi Gripenberg suunnitteli 1920-luvulla arkkitehti Sigurd Frosteruksen kanssa Helsinkiin asuinkerrostaloja, jotka ovat tyyliltään klassistisia. Tunnetuin Gripenbergin suunnittelema rakennus on Espooseen vuonna 1904 valmistunut Villa Elfvik.Gripenberg-sukuun kuuluvat myös arkkitehti, pankinjohtaja Sebastian Gripenberg (1850–1925), arkkitehti, professori Ole Gripenberg (1892–1979), hänen poikansa arkkitehti Bertel Gripenberg ja pojanpoika arkkitehti Jörn Gripenberg. Kolme viimeksi mainittua ovat vuorollaan johtaneet Arkkitehtitoimisto Gripenberg & Co:ta. Johan Fredrik Carpelan
Johan Fredrik Carpelan (14. joulukuuta 1745 Halikko – 27. joulukuuta 1808 Göteborg, Ruotsi) oli suomalainen virkamies, sotilas ja vapaaherra. Lauri Malmberg
Malmberg astui Suomen armeijan palvelukseen majuriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen Suomen valkoiselle armeijalle. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasasta hänet komennettiin Pietarsaareen, missä hänen tehtävänään oli muodostaa ja kouluttaa jääkäritykistö. Pietarsaaressa Malmberg johti kuuden punakaartilaiseksi epäillyn teloitusta. Seitsemäs Malmbergin ja eversti Adolf Hamiltonin käskystä ammuttu oli lääninsihteeri Johannes Jääskeläinen. Jääskeläisen teloitusta pidetään suoranaisena murhana. Malmberg ja muut lääninsihteerin ja punaisten teloittamiseen osallistuneet olivat humalassa. Myös tarina punaisten suunnitelmasta räjäyttää Jääskeläisen johdolla Pietarsaaren tykistökoulu on todettu Jaakko Paavolaisen Valkoinen terrori-kirjassa perättömäksi. Jääskeläisen murhatapausta peitteli esimerkiksi kirjailija Erkki Kivijärvi vapaussotaa koskevissa teoksissaan. Jääkäritykistön muodostamisen jälkeen Malmberg toimi Tampereen valtauksen aikana aluksi sen sekä loppuvaiheessa rintamaosasto A:n komentajana. Tampereen valtauksen jälkeen hänet nimitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostetun Jääkäritykistöprikaatin komentajaksi. Sodan viimeisessä isossa operaatiossa nimittäin Viipurin valloituksessa hän toimi koko piiritystykistön komentajana. Hänet komennettiin 8. toukokuuta 1918 Päämajaan. Hans Henrik Gripenberg
Gripenberg kirjoittautui asepalvelukseen jo kahdeksanvuotiaana. Gripenberg otti osaa an majurina Hämeen jalkaväkirykmentissä. Hänet ylennettiin 1789 everstiluutnantiksi ja 1794 everstiksi sekä 1795 Hämeen jalkaväkirykmentin komentajaksi. Hän osallistui Suomen sotaan ja 1808-1809 komensi Tornion seudulla 3 800 sotilaan vahvuista "Ruotsin pohjoista armeijaa". Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Johan Ulrik "Sebastian" Gripenberg (14. syyskuuta 1795 Sääksmäki – 12. lokakuuta 1869 Kirkkonummi) oli suomalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja senaattori, joka tunnettiin varsinkin maanviljelyksen kehittäjänä. Hän oli Mustialan maanviljelyskoulun ensimmäinen johtaja vuosina 1838–1847, senaatin maanviljelystoimituskunnan ensimmäinen päällikkö vuosina 1861–1866 ja niin sanotun Tammikuun valiokunnan puheenjohtaja vuonna 1862. Sebastian Gripenberg
Gripenberg sai ensin sotilassuvun perinteiden mukaisesti sotilaskoulutuksen ja suoritti myös sotilasinsinööriopintoja Pietarissa, mutta sotilasura ei kiinnostanut, ja hän opiskeli arkkitehdiksi aluksi Helsingin polyteknillisessä koulussa, myöhemmin Itävallassa. Hän toimi ensin yksityisarkkitehtina 1879–1908, mutta myöhemmin hänestä tuli yleisten rakennusten ylihallituksen pääjohtaja (1887–1904). Hän oli ajatusmaailmaltaan fennomaani ja suunnitteli arkkitehtina suomenkielistä kulttuuria edustavia rakennuksia, aluksi jopa maksutta. Senaattorinura jäi vain vuoden mittaiseksi, ja hän siirtyi loppu-uransa ajaksi pankkialalle Helsingin Suomalaisen Säästöpankin johtajaksi. Georg Henrik Jägerhorn
Vuonna 1804 kuningasmielinen Jägerhorn sai vapautuksen ja muutti Ruotsiin. Hänen muistelmiensa mukaan muutto johtui siitä, että hän ennusti Suomen menetyksen Venäjälle. Hän palasi 1808 palvelukseen Kustaa IV Aadolfin pyynnöstä. Hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin Tukholman varuskunnan ylipäälliköksi ja kuninkaan poissaolon aikaisen väliaikaisen valtioneuvoston jäseneksi. Hän pyysi kuitenkin jo joulukuussa vapautusta ja päätti kaikki toimensa armeijassa kokonaan 1812. Magnus Otto Nordenberg
Nordenberg jätti huhtikuussa 1745 Venäjän hallitukselle ehdotuksen jonka mukaan Suomesta olisi tehty puolueeton puskurivaltio Ruotsin ja Venäjän yhteisellä sopimuksella. Ehdotuksen seurauksena Nordenberg vangittiin ja hän vietti seuraavat kolme vuotta vankeudessa Viipurissa ja Haminassa. Vuonna 1748 hänet luovutettiin yllättäen Ruotsiin jossa hän joutui sotaoikeuden eteen. Vuonna 1750 sotaoikeus tuomitsi hänet menettämään henkensä ja omaisuutensa mutta Ruotsin kuningas lievensi huhtikuussa 1752 tuomiota niin että Nordenbergin tarvitsi kärsiä vain kolmen viikon mittainen vesileipävankeusrangaistus. Hän ei kuitenkaan enää saanut hoitaa julkisia virkoja. Alexis Gripenberg
Alexis Gripenberg oli kahdesti naimisissa, ensin senaattori Johan August von Bornin tyttären Helena Rosinan ja sitten senaattori Victor von Haartmanin tyttären Agnes Maria Fredrikan kanssa. Hänen lapsiaan olivat diplomaatti G. A. Gripenberg ja majuri Frans Mikael Gripenberg. Odert Gripenberg
Gripenberg oli naimisissa vuodesta 1811 Fredrika Maria Nymanderin (k. 1875) kanssa. Luettelo Kuitian kartanonherroista
10) vapaaherra Johan Mauritz (1708–1767), jälkimmäisestä aviosta. Tämä vaimo oli vapaaherratar Hedvig Ulrika Catharina Ribbing Ebba Månsdotter Lilliehöök
Ebba meni naimisiin Tukholman kuninkaanlinnassa 7. lokakuuta 1548 kuningas Kustaa Vaasan langon, valtaneuvos ja ritari Sten Eriksson Leijonhufvudin kanssa. Avioliiton aikana hän asui Smoolannissa ja Länsi-Götanmaalla. Hänestä tuli vapaaherratar, kun hänen miehensä sai vapaaherran arvon vuonna 1561. Hänen miehensä joutui Erik XIV vangitsemaksi, ja oli toinen kahdesta vangista, jotka selvisivät hengissä Sture-murhista. Ebba oli tuolloin Uppsalassa yhdessä Kuningas Märtan kanssa yrittäen auttaa puolisoaan. Kuninkaan veljet Juhana ja Kaarle arvostivat Ebbaa, ja hän oli Juhanan puolison Katariina Jagellonican läheinen ystävä. Hän vaikutti osaltaan herttuoiden suostuttelemiseen kapinoimaan kuningas Erik XIV vastaan. Glücksburg (suku)
Kaikki Tanskan kuninkaat vuodesta 1863 ovat kuuluneet Glücksburgin sukuun. Kuningas Kristian IX:n pojanpoika Carl valittiin vuonna 1905 Ruotsista itsenäistyneen Norjan kuninkaaksi nimellä Haakon VII, mistä alkaen suku on hallinnut myös Norjan valtaistuinta. Kristian IX:n poika Vilhelm puolestaan valittiin vuonna 1863 Kreikan kuninkaaksi nimellä Yrjö I. Suku hallitsi Kreikkaa vuosina 1863–1924 ja 1935–1973, kunnes maa muutettiin tasavallaksi. Ole Gripenberg
Gripenberg työskenteli 1916–1917 Etelä-Venäjällä Donetskin alueella suunnittelemassa työväen asuintaloja uuteen Jusovkan teollisuuskaupunkiin. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän palasi Suomeen ja työskenteli professori Sigurd Frosteruksen arkkitehtitoimistossa piirtäjänä. Gripenbergillä ja Frosteruksella oli yhteinen arkkitehtitoimisto 1918–1936. Gripenberg perusti 1935 oman toimistonsa "Arkkitehtitoimisto Gripenberg & Co" jota hän johti aina vuoteen 1957 saakka. Tämän jälkeen toimistoa ovat johtaneet Gripenbergin poika Bertel Gripenberg ja pojanpoika Jörn Gripenberg. Bielkenstierna
Bielkenstierna oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu vapaaherrallinen aatelissuku numero 28. Suku on Liivinmaalta kotoisin ja vuonna 1510 Claus Hansson oli amiraali. Hänen poikansa Hans Clausson toimi Södermanlandin laamannina, lyötiin ritariksi Eerik XIV:n kruunajaisissa. Hän oli myös amiraali ja valtaneuvos.Hänen pojanpoikansa Hans Caesson nimitettiin amiraaliksi vuonna 1611 ja hänen poikansa Claes korotettiin Pyhäjoen vapaaherraksi vuonna 1652, jolloin alueen kylistä muodostettiin hänen vapaaherrakuntansa. Johan Norberg
Vuonna 1997 Norbergiin otettiin yhteyttä ruotsalaisesta ajatushautomo Timbrosta joka pyysi Norbergiä kirjoittamaan kirjan ruotsalaisesta kirjailijasta Vilhelm Mobergista. Kirja "Motståndsmannen Vilhelm Moberg" myi hyvin ja sai aikaan ison Moberg-keskustelun. Tämän jälkeen häntä pyydettiin kirjoittamaan myös toinen kirja Ruotsin liberalismin historiasta. Myös tästä "Den svenska liberalismens historia" -kirjasta tuli menestys ja Norberg sai vakituisen työpaikan Timbrolta. Heti aluksi hän toimi "Smedjan.com" -verkkojulkaisun vastaavan päätoimittajan apulaisena. Lokakuussa 1999 hän perusti verkkosivuston "Frihandel.nu" laittaakseen sinne materiaalia vapaakaupasta ja avoimista talouksista. Johannes Gripenberg
Gripenberg nimitettiin vuonna 1889 Mikkelin läänin kuvernööriksi ja 1891 senaatin kansliatoimituskunnan päälliköksi. Kun kansliatoimituskunta lakkautettiin seuraavana vuonna, hänet siirrettiin maataloustoimituskunnan päälliköksi. Hän kuitenkin kuoli jo vuonna 1893. Gripenberg oli myös edustajana vuoden 1891 säätyvaltiopäivillä, jossa hän toimi laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana. Didrik Wrangel af Adinal
Wrangelin vanhemmat olivat kapteeni Herman Wrangel ja Beata Wachtmeister. Hän palveli Ruotsin laivastossa vuodesta 1653, otti osaa Tanskan sotaan ja yleni 1670 amiraaliluutnantiksi. Wrangel teki meriväen pääkatselmuksen Suomessa 1671 ja 1674, jolloin hänet nimitettiin Pohjanmaan maaherraksi. Tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1685 asti. Wrangel toimi 1680-luvulla tarmokkaasti ruotujakolaitoksen hyväksi, jota talonpojat kuitenkin vastustivat Pohjanmaalla. Kajaanin suunnalla syntyi sen sijaan sopimus 1681 Kajaanin linnan ja läänin puolustamisesta. 1683 Wrangel onnistui myös järjestämään laivaväen ruodut länsirannikolle ja Ahvenanmaalle. Pohjanmaan läänin taloudellisen tilanteen parantamiseksi hän ehdotti muun muassa uutta maanmittausta, verollepanoa ja lainamakasiinin perustamista. 1685 Wrangelista tuli Närken ja Värmlannin maaherra, 1693 kuninkaan neuvos ja vuorikollegion presidentti. 1680 hänet korotettiin vapaaherraksi ja 1693 kreiviksi. Hankoon Wrangel rakennutti majakan ja piti sitä yllä korvauksena 1672 Tenholasta saamistaan tiloista. Kustaa Evertinpoika Horn
Kustaa Evertinpoika Hornista tuli vapaaherra 1651. Vuonna 1654 hänet nimitettiin Käkisalmen läänin ja Inkerinmaan kenraalikuvernööriksi ja hänestä tuli valtaneuvos. Kenraaliksi hänet ylennettiin 1656 ja sotamarsalkka hänestä tuli 1663. Samana vuonna hänet nimitettiin Bremen-Verdenin kenraalikuvernööriksi. Gustaf Adolf Konstantin Gripenberg
Gripenbergin puoliso vuodesta 1884 oli vapaaherratar Johanna Constance Alexandra Hisinger (k. 1838). Kainuun maakunta
1600-luvun puolivälissä Kajaanin pitäjä liitettiin osaksi laajaa Kajaanin vapaaherrakuntaa (ruots. Kajana friherreskap), jonka kuningatar Kristiina luovutti läänityksenä Pietari Brahelle. Kainuun lisäksi vapaaherrakuntaan kuuluivat Pohjois-Savo, osa Pohjois-Karjalaa sekä Salon pitäjä Pohjanmaan rannikolla. Läänityksen saajalla oli oikeus kantaa alueelta kruunun verot ja tullitulot, mutta ei rajoittaa omistus- eikä perintöoikeutta. Kajaanin linnan viereen Pietari Brahe perusti vuonna 1651 Kajaanin kaupungin (ruots. Kajana Stad), mistä tuli vapaaherrakunnan hallinnollinen keskus linnanpäälliköineen ja veronkannosta vastaavine vouteineen. Samalla aloitettiin linnan varustusten ja sisätilojen uudistaminen. Kainuulaiset oli vapautettu kruunun yleisestä väenotosta mutta joutuivat ottamaan osaa Kajaanin linnan varustelukustannuksiin, ylläpitämään rajan vartioinnista vastannutta rakuunaosastoa sekä sitoutumaan nostoväen voimin sodanaikaiseen puolustukseen. Tämä sopimus jäi voimaan myös sen jälkeen, kun läänitys vuonna 1681 peruutettiin takaisin kruunulle. Von Hellens
Von Hellens on suomalainen vapaaherrallinen aatelissuku. Professori Carl Niclas Hellenius aateloitiin vuonna 1816 ja otti käyttöön nimen "von Hellens". Suku introdusoitiin Ritarihuoneeseen sukuna numero 173. Hänen pojanpoikansa Lars Theodor von Hellens korotettiin vuonna 1895 vapaaherraksi ja introdusoitiin numerolla 61. Suvun aatelinen haara sammui vuonna 1901, jonka jälkeen vain vapaaherrallinen jäi jäljelle.
Suku hallitsi Kuusiston kartanoa Piikkiössä. Myös af Enehielm -aatelissuku on lähtöisin porvarillisesta Hellenius-suvusta.
Avioliiton kautta sukunimen on saanut Turun kauppakorkeakoulun professori Liisa von Hellens o.s. Valtakari (s. 1948), joka on myös Petra von Hellensin äiti. Johan Stiernstedt
Johan Stiernstedt (Thesleff) (1. marraskuuta 1653 Viipuri – 7. helmikuuta 1722 Turku) oli suomalainen maaherra, joka aateloitiin ja korotettiin vapaaherraksi. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Henrik V oli viimeinen saalilainen keisari. Hänen aikanaan kapinoivien herttuoiden kanssa saatiin aikaan sopimus 1121 Würzburgin valtiopäivillä ja investituurariitakin sovittiin 1122. Henrik V:n kuoltua 1125 valtaan nousi Saksin herttua Lothar Supplinburgilainen, joka liittoutui Baijerin kanssa Schwabenin ruhtinassukua Hohenstaufeja vastaan. Saksi ja Baijeri yhdistyivät naimakauppojen myötä, mutta Lotharin kuoltua 1138 Schwabenin Konrad III:sta tuli Saksan kuningas. Häntä ei kuitenkaan koskaan kruunattu keisariksi. Fredrik I Barbarossa (Saksan kuningas 1152–1190, Rooman keisari 1155–1190) oli ensimmäinen, jonka kansliassa otettiin käyttöön tapa kutsua keisarikuntaa pyhäksi. Bertel Gripenberg
Bertel Gripenberg kuului Gripenbergin aatelissuvun vapaaherralliseen haaraan. Hänen vanhempansa olivat Pietarissa ministerivaltiosihteeristön virkamiehenä toiminut Johannes Gripenberg ja Sigrid Maria Aminoff. Gripenberg eli lapsuutensa Pietarin aristokraattisessa ympäristössä, ja tältä ajalta oli peräisin hänen myöhempi monarkian ja aristokratian ihailunsa. Venäjään ja venäläisyyteen Gripenberg sitä vastoin suhtautui kielteisesti. Engelbrektin kapina
Vuoden 1434 lopulla oli koko maa ja Hallanti kapinallisten vallassa. Ainoastaan Tukholma ja joitain muita linnoja oli valloittamatta. Suomessa Viipuria hallitsi kuninkaalle uskollinen Krister Niilonpoika Vaasa. Marraskuussa kuningas Eerik Pommerilainen saapui Tukholmaan sotajoukkoineen. Pian hän sai aikaan aselevon kapinallisten kanssa. Engelbrekt ei ilmeisesti ollut neuvotteluissa mukana. Aselevon tuli kestää vuoden 1435 syyskuuhun. Vuonna 1435 Arbogassa Engelbrekt valittiin herrainpäivillä Ruotsin valtionhoitajaksi ("rikshövitsman"). Tätä kokousta on pidetty Ruotsin ensimmäisinä valtiopäivinä jossa kaikki säädyt olivat koolla. Lokakuussa 1435 uudistuksiin sitoutunut Eerik Pommerilainen tunnustettiin uudelleen Ruotsin kuninkaaksi, mutta Engelbrekt säilytti edelleen valtionhoitajan asemansa. Johan Rosenhane
Rosenhanesta tuli Itä-Götanmaan läänin varamaaherra 1643 ja alikäskynhaltija Tukholmaan 1645. Hän oli sitten Viipurin läänin maaherrana 1645–1650 ja Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherrana 1650–1655. Rosenhane palasi sitten Ruotsiin ja oli Itä-Götanmaan maaherrana 1655–1658. Hänestä tuli valtaneuvoa 1658 ja hänet nimitettiin hovioikeudenneuvokseksi samana vuonna. Gripsholmin linna
Gripsholmin linna () sijaitsee pienehkössä Mariefredin kaupungissa Strängnäsin kunnassa Södermanlandin maakunnassa, Mälarenjärven saaressa Ruotsissa. Linnan rakennutti kuningas Kustaa Vaasa vuonna 1537. Rakennusmestarina oli saksalainen Henrik von Cöllen. Maggie Gripenberg
Tutustuttuaan Isadora Duncanin ajatuksiin vapaasta tanssista Maggie Gripenberg piti oman tanssi-iltansa Kansallisteatterissa vuonna 1911. Gripenberg myös opiskeli Emile Jaques-Dalcrozen rytmiikkakoulussa. Näihin vaikutteisiin pohjautunut Gripenbergin uusi moderni tanssityyli poikkesi baletista vapaampana, ja sitä muun muassa tanssittiin paljain jaloin. Vastakkainasettelu balettiin ei kuitenkaan ollut voimakas, vaan Gripenberg teki myös koreografioita oopperan baletille, joista kenties tunnetuimman Jean Sibeliuksen pantomiimiin "Scaramouche". Kajaanin historia
Ruotsin kuningatar Kristiina luovutti 18. syyskuuta 1650 kreivi Pietari Brahelle vapaaherrakunnaksi Kajaanin, Kuopion ja Iisalmen pitäjät. Kreivi oli vieraillut Kajaanin korpilinnassa kaksi kertaa aikaisemmin vuosina 1639 ja 1649. Niinpä hän päätti perustaa linnoituksen kupeelle muodostuneesta talorykelmästä laajan vapaaherrakuntansa pääpaikan. Käydessään kolmatta kertaa seudulla hän allekirjoitti 6. maaliskuuta 1651 Kajaanin perustamisasiakirjan myöntäen kaupungille asiaankuuluvat privilegiot. Pietari Brahe määräsi kaupungille oman alueen linnoituksen eteläpuolelta aina Lehtovaaran kylään asti, idässä raja ylsi Petäjäkosken niskaan ja lännessä Parkinniemeen. Kokonaisuutena rajanveto jäi varsin epämääräiseksi ja synnytti myöhemmin lukuisia rajariitoja paltamolaisten kanssa. Kajaanin porvarit eivät näet halunneet tyytyä omiin maihinsa vaan raivasivat kaskimaita paltamolaisten alueella. Pietari Brahen käskystä linnan rakentamista jatkettiin 1650-luvulla. Se valmistui lopullisesti 1666. Linnaa käytettiin lähinnä hallinnollisena rakennuksena, vankilana ja sotilastukikohtana. Johan Samuel Pajula
Sortovuosina Pajula haki Juvan kirkkoherran virkaa saaden kirkkoherranvaalissa äänestäneiden seurakuntalaisten ehdottoman enemmistön tuen. Juva kuului Savonlinnan hiippakuntaan, jonka piispana toimi O. I. Colliander, Pajulan vanha vastustaja teologisesta tiedekunnasta. Tuomiokapituli ehdottikin kirkkoherranvirkaan myöntyväisyysmiehenä tunnettua Josua Johanssonia (1850–1909), joka oli beckiläinen ja arkkipiispa Gustaf Johanssonin veli. Niin sanottu keisaripitäjämenettely käsiteltiin senaatin talousosastossa, ja Linderin myöntyväisyyssenaatti, jonka päätöksen vahvisti Nikolai Bobrikov, valitsi Juvan kirkkoherraksi Josua Johanssonin. Olof Granatenburg
Granatenburgin vanhemmista tai suvusta ei ole tietoa, mutta hän esiintyy ensimmäisen kerran Länsi-Götanmaan rykmentin rullissa. Vuonna 1634 hänet nimitettiin luuntantiksi Uudenmaan ja Hämeen läänin jalkaväkirykmenttiin ja 1639 Viipurin läntisen rykmentin majoitusmestariksi ja kapteeniksi. Käkisalmen linnan päälliköksi hän tuli 1646 Johan Tavastin jälkeen. Ruptuurisodan puhjettua 1565 linna joutui venäläisten piirittämäksi ja Granatenburg puolusti sitä menestyksellisesti vain 200 miehen voimin heinäkuun alusta syyskuun loppupuolelle. Vuonna 1657 hän osallistui Kustaa Evertinpoika Hornin johtaman suomalaisjoukon kanssa sotaan Tanskaa vastaan, minkä jälkeen hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Hänet aateloitiin 1662, jolloin hän otti nimekseen Granatenburg. 1665–1667 Granatenburg toimi Savonlinnan käskynhaltijana ja 1671–1674 Visbyn linnan isäntänä Gotlannissa, mistä tehtävästä hän erosi everstinä. Odert Gripenberg
Gripenberg matkusti armeijasta erottuaan Sveitsiin jossa hän opiskeli pedagogiikkaa Johann Heinrich Pestalozzin johdolla. Palattuaan Suomeen hän perusti 1812 yksityisen poikien internaattikoulun Hämeenlinnaan. Koulu siirtyi 1813 Poriin ja viimeksi se toimi Gripenbergin isältään perimällä Johannesbergin maatilalla Sääksmäellä Voipaalassa 1817–1822 kunnes koulu jouduttiin lopettamaan taloudellisten syiden takia. Gripenberg toimi sitten Haminan kadettikoulun alkeiskoulun tarkastajana 1822–1828 ja maatilan vuokraajana Sipoon Savijärvellä. Hän perusti vaimonsa kanssa yksityisen tyttökoulun ja pienten lasten koulun Helsinkiin vuonna 1835. Gripenberg julkaisi myös jonkin aikaa Suomen ensimmäistä kasvatusopillista aikakauslehteä Veckoblad för Uppfostran och Undervisning. Gripenberg kuoli tammikuussa 1848 Tukholmassa ollessaan matkalla Englantiin esittelemään siellä keksimäänsä kylvökonetta. Bo Joninpoika Grip
Uransa huipulle päästyään Grip oli onnistunut saamaan läänityksikseen kolmanneksen Ruotsista ja koko Suomen, joissa hän valta-asemaansa käyttäen keräsi vieläkin mittavamman yksityisomaisuuden. Vuodesta 1371 hän toimi Suomessa mahtimiehenä laajoin valtuuksin. Tiettyinä ajanjaksoina hän toimi varallisuutensa turvin Ruotsin kruunun yksityispankkiirina ja lainoittajana. Hän oli viimeisten folkungakuninkaiden aikalainen. Hän kuoli kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen kaudella, jonka heikon aseman vuoksi hän oli onnistunut hankkimaan sellaisen varallisuus- ja mahtiaseman, että oli kuningastakin mahtavampi. Oskar Gripenberg
Venäjälle palannut Gripenberg nimitettiin vielä huhtikuussa 1905 valtakunnanneuvoston jäseneksi ja kesäkuussa jalkaväen ylitarkastajaksi. Hän sai eron armeijasta tammikuussa 1906, mutta jatkoi valtakunnanneuvoston jäsenenä ja keisarin kenraaliadjutanttina kymmenen vuotta myöhemmin tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Klaus Fleming
Kuninkaaksi noussut Juhana III palkitsi Flemingin kruunajaisjuhlassaan heinäkuussa 1569 antamalla hänelle valtaneuvoksen arvon ja korottamalla hänet vapaaherraksi sekä antamalla hänelle Viikin vapaaherrakunnan. Vapaaherrakuntaan kuului neljännes Siuntiosta ja Jokioisista, mihin vielä myöhemmin lisättiin lisä-alueita Siuntiosta ja Pikkalan kartano. Myös Suitian kartano kuului nyt hänen omistuksiinsa. Luultavasti vuonna 1571 Flemingistä tuli valtakunnan yliamiraali. Hän sai aluksi tehtäväkseen toimia entisen kuningas Eerikin vanginvartijana Turun, Kastelholman ja Gripsholmin linnoissa, ja sai jopa valtuudet surmata vankinsa hätätilanteessa. Fleming pääsi vuonna 1572 eroon tästä epämiellyttävänä pitämästään tehtävästä, joskin valvoi vielä seuraavana kesänä Eerikin siirtoa Västeråsiin. Tanskaa vastaan käydyn sodan loppuvaiheessa hän johti 1570 Taalainmaalta Norjan Trøndelagiin tehtyä hävitysretkeä sekä eräitä kohtalaisen menestyksekkäitä laivasto-operaatioita Bornholmin lähellä. Vuonna 1573 Fleming meni naimisiin kuningas Kustaa Vaasan lesken Katariina Stenbockin siskon Ebba Stenbockin kanssa, mikä liitti hänet lähemmin kuningasperheeseen. Häät pidettiin 1. marraskuuta leskikuningattaren johdolla. Pitkänä vihana tunnetun uuden sodan sytyttyä Venäjää vastaan valtakunnan itärajalla Fleming nimitettiin lokakuussa 1574 Viipurin linnan päälliköksi. Hän tosin vietti Viipurissa pääosin vain lyhyitä ajanjaksoja. Heinäkuussa 1575 Fleming, hänen sukulaisensa, sodan ylipäällikkö Herman Fleming ja Klaus Åkenpoika Tott olivat Ruotsin edustajina Siestarjoen rauhanneuvotteluissa, joissa solmittiin venäläisten kanssa kaksi vuotta kestänyt aselepo. Aleksandra Gripenberg
Tämän jälkeen Gripenberg luopui kaunokirjailijan urasta ja suuntasi aktiivisuutensa Suomen naisasialiikkeen rakentamiseen ja johtamiseen. Hän toimi Suomen Naisyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1889–1904 ja 1909–1913 sekä järjestön "Koti ja Yhteiskunta" -lehden päätoimittajana 1889–1911. Hänen puheenjohtajakaudellaan järjestölle perustettiin paljon uusia paikallisosastoja ja julkaisutoiminta oli aktiivista. Arvokonservatiivisen ja suomalaiskansallisuutta ajaneen Gripenbergin linjauksiin sekä hänen itsevaltaiseen johtamistyyliinsä tyytymättömät jäsenet erosivat yhdistyksestä ja perustivat vuonna 1892 kilpailevan Naisasialiitto Unionin. Gripenberg oli myös Kansainvälisen naisliiton rahastonhoitaja 1893–1899 sekä kunniavarapuheenjohtaja vuodesta 1893. Hän organisoi liiton toiminnan levittämistä Itä- ja Etelä-Eurooppaan. Gripenberg osallistui useisiin kansainvälisiin naisliikkeen kongresseihin ja matkusteli paljon. Hänen on sanottu olleen vuosisadanvaihteen aikoihin ulkomailla tunnetuin suomalainen naisasianainen. Achates Ferdinand Gripenberg
Ulvilan Harjunpäässä sijaitsevassa Sunniemen kartanossa syntynyt Gripenberg palveli muun muassa Suomen jääkärirykmentin Viipurin pataljoonassa 1823–1830 ja Suomen kaartissa 1830–1844, jonka jälkeen hän toimi Suomen kadettikoulun komppanianpäällikkönä sekä vielä vuoden ajan Suomen kenraalikuvernöörin erikoiskäytössä, ennen nimitystään postitirehtöörin virkaan. Suomen kaartissa Gripenberg osallistui muun muassa Puolan kapinan kukistamiseen ja Varsovan valloitukseen vuosina 1831–1832. Varsovassa haavoittunut Gripenberg palkittiin Pyhän Annan ritarikunnan tähdellä. Alexis Gripenberg
Gripenberg kuului Gripenbergin aatelissukuun, jossa oli paljon sotilaita ja korkeita virkamiehiä. Hänen vanhempansa olivat postihallituksen pääjohtaja, kenraalimajuri Achates Ferdinand Gripenberg ja Catarina Orraeus. Alexis Gripenberg työskenteli ensin toimitussihteerinä valtiosihteerinvirastossa Pietarissa, mutta joutui lähtemään sieltä vuonna 1891 tapahtuneen selkkauksen jälkeen. Venäjän keisari Aleksanteri III oli lykännyt säätyjen hyväksymän Suomen rikoslain voimaantuloa ja antoi suomalaisten rauhoittelemiseksi säädyille uuden esityksen eli niin sanotun rauhoitusreskriptin. Gripenbergin laatimaan esityksen ruotsinkieliseen käännökseen oli ujuutettu kohtia, jotka tukivat Leo Mechelinin unioniteoriaa Suomen ja Venäjän suhteista – täysin päinvastoin kuin mitä tsaari oli tarkoittanut. Virhe saattoi olla suunnitelmallinen yritys vahvistaa Suomen asemaa. Asian paljastuttua ministerivaltiosihteeri Casimir Ehrnrooth joutui eroamaan ja Gripenberg siirrettiin toisiin tehtäviin. Johan Balthasar von Campenhausen
Hän tuli 1708 kuningas Kaarle XII:n drabanttijoukkoihin, joutui Puolassa vangiksi 1710 ja siirtyi ensin puolalaisten ja 1711 venäläisten palvelukseen. Everstiksi hänet ylennettiin 1717 ja myöhemmin kenraalimajuriksi. Kun Suomi joutui hattujen sodassa venäläisten miehittämäksi, von Campenhausen nimitettiin syksyllä 1742 Suomen kenraalikuvernööriksi ja hän sai hoitoonsa taloudelliset, oikeudelliset ja kirkolliset asiat. Ylimpiin hallintovirkoihin nimitettiin hänen esityksestään virolaisia ja liivinmaalaisia henkilöitä ja suomalaisia taas alempiin. Turun rauhan jälkeen 1743 syksyllä von Campenhausen palasi Venäjälle, missä hän sai tehtäväkseen laatia esityksen Viipurin läänin hallintoa varten. Vapaaherraksi hänet korotettiin 1744 ja myöhemmin kenraaliluutnantiksi. Saab JAS 39 Gripen
Ruotsin ilmavoimille toimitettiin vuoteen 2007 mennessä 204 JAS 39 Gripeniä.
Gripen sai alkuunsa hieman epävarman maineen, koska kaksi Gripeniä putosi ennen varsinaista käyttöönottoa (vuosina 1989 ja 1993), jälkimmäinen Tukholman keskustaan Långholmenille Vesifestivaalien aikaan. Molemmissa onnettomuuksissa lentäjänä oli Lars Rådeström. Lisäksi neljässä tapauksessa (vuosina 1999, 2005, 2007 ja 2018) kone on pudonnut palveluskäytössä. Kaikissa tapauksissa vakavilta henkilövahingoilta on kuitenkin vältytty. Frans Mikael Gripenberg
Gripenberg toimi vuodesta 1922 Suomen Punaisen Ristin pääsihteerinä. Hänet ylennettiin reservissä everstiluutnantiksi tammikuussa 1941. Gripenberg oli myös appensa Carl Robert Mannerheimin perustamassa toimistotarvikkeiden maahantuontia harjoittaneessa "Oy Systema Ab":ssä johtotehtävissä.