Mitkä lajit kuuluvat käärmekauloihin?
Käärmekaulat
Eri alueiden käärmekaulat eroavat toisistaan värityksen ja levinneisyyden puolesta, mutta ovat muutoin keskenään hyvin samanlaisia. Lajien lukumäärä on kiistanalainen. Yhden käsityksen mukaan kaikki käärmekaulat kuuluvat samaan lajiin, toisen mukaan neljän eri maanosan linnut muodostavat kukin oman lajinsa. Jotkut tutkijat pitävät Amerikoiden lintuja omana lajinaan, mutta muiden mantereiden käärmekauloja keskenään saman lajin edustajina. Tavallisesti lajeja katsotaan olevan neljä. BirdLife Suomen hyväksymän luokituksen mukaan käärmekauloihin kuuluvat käärmekaula ("A. melanogaster") ja amerikankäärmekaula ("A. anhinga"), australiankäärmekaula ("A. novaehollandiae") ja afrikankäärmekaula ("A. rufa"). Lisäksi käärmekaulalla ja amerikankäärmekaulalla on kummallakin kaksi yleisesti tunnustettua alalajia: käärmekaulalla nimialalaji "A. melanogaster melanogaster" ja "A. melanogaster vulsini" sekä amerikankäärmekaulalla nimialalaji "A. anhinga anhinga" ja "A. anhinga leucogaster".
Käärmekurjet
Käärmekurkien pituus 70-90 senttiä ja paino 0,9-3 kiloa. Molemmilla lajeilla on pitkä ruumis, kaula, jalat ja pyrstö. Pää on haukkamainen, ja nokka koukkukärkinen. Heimolle ominainen piirre ovat myös nokan ja silmien välissä olevat harittavat jäykät, huntumaiset höyhenet, joiden uskotaan suojaavan linnun silmiä terävälehtisessä ruohikossa. Siivet ovat leveät ja pyöreäpäiset. Höyhenpeite on pääosin harmaa tai ruskea. Ruskehtava höyhenpuku antaa hyvän suojavärin. Töyhtökäärmekurki on lajeista kookkaampi. Sen siivissä ja pyrstössä on mustavalkoisia kuvioita. Lajin nokka ja jalat ovat punaiset, pyrstö valkokärkinen ja töyhtö suuri. Pienemmän pensaskäärmekurjen töyhtö on erittäin pieni. Lisäksi sen nokka, jalat ja pyrstön kärjet ovat mustat. Tammenkäävät
Tammenkäävät ("Fomitiporia") on kääpäsienisuku, joka on aiemmin sisällytetty arinakääpien sukuun. Mikäli käytössä olevat tutkimusmenetelmät osoittavat sen omaksi suvukseen, siihen kuuluu Suomen lajistosta kolme kääpää, nimittäin kuhmukääpä ("F. punctata"), tammenkääpä ("F. robusta") ja tyrninkääpä ("F. hippophaëicola"). Käärmekurjet
Käärmekurjet luokitellaan nykyään käärmekurkilintuihin. Niitä on aiemmin pidetty myös kurkilintuina sekä päiväpetolintuihin kuuluvan sihteerin sukulaisena. Käärmekaulat
Käärmekaulat ovat kookkaita lintuja. Niiden ruumiinpituus on 81–97 senttiä, paino 10,60–13,50 kiloa ja siipiväli 116–128 senttiä. Koirailla on naaraita isompi nokka, mutta muutoin sukupuolet ovat samankokoisia. Koirailla on tosin jäykistyvä harja niskassaan. Kaikilla lajeilla on erityisen pitkä kaula. Pää on suhteellisen pieni. Kirkkaankeltainen nokka on pitkä ja suora, kärkeä kohti kapeneva. Nokan reunat ovat sahalaitaiset. Jalat ovat ruumiinkokoon nähden pienet, ja niissä olevat räpylät ovat melko leveät. Sinisirkkuset
Sinisirkkuset ("Amaurospiza") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Aiemmin suku luokiteltiin sirkkujen heimoon. Sinisirkkusten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia. Monissa lähteissä sukuun on sijoitettu enemmän kuin kaksi lajia. Pelikaanilinnut
Perinteisesti pelikaanilintuihin luettiin pelikaanit (Pelecanidae), käärmekaulat (Anhingidae), fregattilinnut (Fregatidae), tropiikkilinnut (Phaethontidae), suulat (Sulidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae). Viimeaikaiset tukimukset ovat osoittaneet että monet ryhmän piirteet, joita perinteisesti käytetään lahkon määrittelemiseen, ovat konvergentin evoluution tulosta, ja että ryhmä on parafyleettinen.. Kuvatakseen paremmin näiden lintujen sukulaissuhteita, Clements "et al." siirsivät vuoden 2010 uudistetussa maailman lintujen taksonomisessa listassa heimot fregattilinnut (Fregatidae), suulat (Sulidae), käärmekaulat (Anhingidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae) pelikaanilinnuista uuteen lahkoon Suliformes. Lymykertut
Lymykertut ("Megalurulus") on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintusuku, Oseaniasta. Aikaisemmin suku luettiin kerttujen heimoon. Lymykerttuihin kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia. Käärmeet
Useimmilla käärmeillä on yli 200 selkänikamaa ja suurilla käärmeillä voi olla jopa 400. Käärmeen luuranko on käytännössä katsoen pelkkää selkärankaa ja kylkiluita. Leuka jakaantuu neljään osaan, joissa jokaisessa on kitaan päin kääntyviä nielemishampaita. Lajeilla, jotka syövät munia, on kehittynyt kitalakeen erityinen karhea kohta, jota vasten muna hankautuu ja rikkoutuu (käärme ei niele munan kuorta, se oksentaa rikkoontuneen kuoren ja nielee sisustan). Siimajalkaiset
Siimajalkaiset ("Cirripedia") ovat meressä eläviä äyriäisiä joista suurin osa viettää aikuiselämänsä alustaan kiinnittyneinä. Heimoja ovat muun muassa hanhenkaulat ("Lepadidae"), joilla on varsi, ja varrettomat merirokot ("Balanidae"). Tällä hetkellä tunnetaan noin 1 220 siimajalkaislajia. Nimi "Cirripedia" tulee latinasta ja tarkoittaa "kiharajalkaista". Useita erityisesti veneiden pohjiin kiinnittyviä siimajalkaisia kutsutaan usein merirokoiksi, vaikka ne eivät olisi merirokkojen heimoa. Kamelit (suku)
Kamelit ("Camelus") on kamelien heimoon kuuluva kaksivarpaisten sorkkaeläinten suku. Varsinaisten sorkkien sijaan niillä on varpaissa pehmeät anturatyynyt ja suuret kynnet. Sukuun kuuluu kaksi lajia, yksikyttyräinen dromedaari ("Camelus dromedarius") ja kaksikyttyräinen kameli ("Camelus bactrianus"). Kamelien lähimpiä sukulaisia ovat samaan heimoon kuuluvat laamat ja vikunjat. Kiipijäkäärmeet
Kiipijäkäärmeet ("Elaphe") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva myrkyttömien käärmeiden suku. Nykykäsityksen mukaan sukuun kuuluu 15 lajia, joiden levinneisyysalue ulottuu Japanista, Koreasta ja Amurista läntiseen Eurooppaan. Vaikka kiipijäkäärmeitä tavataan pääosin Aasiassa, lajit "Elaphe dione" ja "Elaphe sauromates" elävät Euroopassa Aasian lisäksi ja nelijuovakäärme ("E. quatuorlineata") elää yksinomaan Euroopassa. Kaskelotit
Kaskelotit eli pottivalaat ("Physeteridae") on valasheimo johon kuuluu nykyään kaksi sukua ja kolme lajia. Kääpiökaskelotit erotetaan joskus omaksi heimokseen. Heimo on levinnyt kaikkiin valtameriin lukuun ottamatta arktista aluetta. Kaskeloteilla on hampaita vain kapeassa alaleuassa. Yläleuassa on usein kuitenkin jäljellä juurettomien hampaiden surkastumia. Hampaat ovat kartiomaiset ja painuvat suun sulkeutuessa yläleuassa oleviin syvennyksiin. Puhallusreikä sijaitsee päälaen etuosassa vasemmalla puolella ja on loivan S:n muotoinen.
Otsatyyny eli meloni on voimakkaasti korostonut. Melonissa on öljymäistä spermaseettia, josta saadaan sen jähmettyessä arvokasta vahaa. Spermaseetin avulla kaskelotit voivat kohdistaa ääniä etsiessään saalista kaikuluotauksella. Luultavasti se myös auttaa myös säätelemään kelluvuutta viilentämällä sen kiinteäksi sukellettaessa ja lämmittämällä nestemäiseksi pintaan nousua varten. Kaskelotit ovatkin hyviä sukeltajia. Vaha on kuitenkin johtanut isoimman kaskelottilajin pyyntiin, mutta pienemmät lajit eivät ole herättäneet kaupallista kiinnostusta. Nykyään kaikki kaskelotit ovat suojeltuja. Kallossa on syvänne, jotta melonille olisi tilaa. Kaskeloteilla on nenän sivuontelossa yksinkertainen järjestelmä, vasen osa on hengitystä varten ja oikea tuottamaan ääniä. Alaleuka on kapea ja yläleukaa paljon lyhyempi. Leuassa on alapurenta. Rintaevät ovat pienet. Lajit eroavat kooltaan selvästi toisistaan. Tavallinen kaskelotti voi painaa yli 50 tonnia ja kasvaa 18 metrin pituiseksi, mutta kääpiökaskelotit jäävät noin 4 metrin pituisiksi ja 320 kilon painoisiksi. 
Kaikkien heimon lajien pääravintoa ovat mustekalat. Kerttuset
Kerttuset (Acrocephalidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit luokiteltiin aikaisemmin kuuluviksi kerttuihin. Kerttusten taksonomia on edelleen hieman epäselvä erityisesti lajilukumäärän osalta. BirdLife Suomen luokittelussa heimoon kuuluu 6 sukua ja 59 lajia. Kääpiökauriit
Heimon lajit ovat alkeellisia märehtijöitä ja lisäksi pienimpiä sorkkaeläimiä. Kaikkien märehtijöiden tapaan niidenkin vatsa on neliosainen: siinä on pötsi, verkkomaha, satakerta (kahdella lajilla erittäin pieni) sekä juoksutusmaha. Muista märehtijöistä poiketen kääpiökauriilla on suuret yläleuan kulmahampaat, jotka uroksilla pilkottavat torahammasmaisesti. Yläleuan etuhampaat puuttuvat. Kääpiökauriit ovat pieniä eläimiä, niiden pituus on 40–80 cm ja säkäkorkeus noin 20 cm. Niillä ei ole sarvia. Norsukalat
Norsukalat (Mormyridae) on arapaimakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä trooppisesta Afrikasta. Eräitä norsukalalajeja pidetään myös akvarioissa. Kuusamakasvit
Alaheimoon kuuluu 17 sukua ja 315 lajia, jotka kasvavat pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, erityisesti Välimerenmaissa, ja Etelä-Amerikan Andeilla, missä kasvaa puolet alaheimon lajeista. Runsaslajisimmat suvut ovat virmajuuret ("Valeriana") ja vuonankaalit ("Valerianella"). Edellisessä on 200 lajia, jälkimmäisessä 80. Kilpipyrstökäärmeet
Kilpipyrstökäärmeet ("Uropeltidae") ovat pienikokoisia ja kaivautuvia, Intiassa ja Ceylonilla eläviä käärmeitä. Nimensä ne ovat saaneet useimmilla lajeilla olevasta, pyrstön kärkeä ympäröivästä piikikkäästä kilvestä. Myös kilpipyrstökäärmeiden kallon luut liittyvät toisiinsa tiiviimmin kuin kehittyneillä käärmeillä. Kallon rakenteessa on muitakin alkeellisia piirteitä. Vasen keuhko on oikeaa pienempi. Vatsakilvet eivät kilpipyrstökäärmeillä eroa muista ruumista peittävistä suomuista. Pienet silmät ovat suomujen peitossa. Ravinnokseen kilpipyrstökäärmeet käyttävät pääasiallisesti toukkia ja matoja. Kaurakot
Kaurakot eli villikaurat ("Trisetum") on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun lasketaan kuuluvaksi 87 lajia. Joitakin suvun lajeja on sijoitettu aiemmin muun muassa kaurojen ("Avena"), kääpiölauhojen ("Aira"), toppojen ("Koeleria") tai kastikoiden ("Calamagrostis") sukuun. Monet lajit ovatkin olleet suomenkielisiltä nimiltään aiemmin kauroja, kun nykyisin ne ovat kaurakoita. Saksipyrstökehrääjät
Saksipyrstökehrääjät ("Hydropsalis") on kehrääjien heimoon kuuluva kehrääjälintusuku. Saksipyrstökehrääjiin kuuluu BirdLife Suomen mukaan neljä lajia. Mustakauluseremomela
Mustakauluseremomela ("Eremomela atricollis") eli aiemmalta niemeltään mustakauluskerttu on herttujen heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Angolan keski- ja koillisosat, Zairen kaakkoisosan, Sambian ja Lounais-Tansanian. José Vicente Barbosa du Bocage kuvaili lajin holotyypin Angolan Benguelan Galangasta vuonna 194. Amerikankäärmekaula
Amerikankäärmekaula ("Anhinga anhinga") on Pohjois-Amerikan lämpimissä osissa ja Etelä-Amerikassa elävä vesilintu.
Amerikankäärmekaulat voivat kasvaa 90 cm pitkiksi. Ne tunnistaa tikarimaisesta suorasta ja terävästä nokasta ja nimensä mukaisesti käärmemäisestä, ohuesta ja pitkästä kaulasta. Lintu muistuttaa merimetsoa, mutta niillä on pitempi pyrstö ja kaula. Sukupuolet ovat erinäköiset. Koiraalla on valkea siipitäplä ja sen kaula ja pää ovat tummat. Käärmekurjet
Käärmekurjet ovat savannilintuja. Ne viihtyvät kumpuilevassa maastossa, jossa pensaikot rikkovat joskus ruohikkoa. Töyhtökäärmekurkia esiintyy ruohotasangoilla, mutta paremmin puissa viihtyvä pensaskäärmekurki elää kuivilla, avoimilla metsämailla ja pensaikoissa. Pikarellit
Varhaisimmat pikarellien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikauden loppupuolelle. Nykyään heimoon kuuluu 2 sukua ja 8 lajia. Lajeja ovat muun muassa rusopikarelli ("Centracanthus cirrus"), täpläpikarelli ("Spicara maena") ja pikkupikarelli ("Spicara smaris"). Pikarellilajit kasvavat kooltaan korkeintaan noin 38 cm pitkiksi. Ruumi on pitkulainen ja hieman litteä. Selkäevässä on etuosassa piikkejä ja takaosassa pehmeitä tuoroja, peräevässä on kolme terävää piikkiä. Kalat voivat työntää yläleukaansa ulospäin. Pikerellien kuono ja silmien ympäristö on suomuton, muuten ruumis on kokonaan suomupeitteinen. Ne ovat tyypillisesti väriltään selästään punaisia tai vihreitä ja kyljistään hupeisen harmaita. Monella lajilla on kyljessä selvä musta täplä. Pitkäpyrstökäet
Pitkäpyrstökäet ("Cercococcyx") on käkien heimoon kuuluva käkilintusuku. Pitkäpyrstökäkien sukuun kuuluu BirdLife Suomen mukaan kolme lajia. Kärsäkkäät
Kärsäkkäät ("Curculionidae") on kovakuoriaisten lahkoon kuuluva heimo. Se on eläinkunnan suurin heimo ja lajeja on kymmeniä tuhansia. Ne ovat yleensä sokeita. Monet kärsäkkäistä ovat tuholaiseläimiä puutarhassa ja viljelyksillä. Suulat
Suulien evolutionistiset sukulaisuussuhteet muihin linturyhmiin ovat epäselviä. Se on perinteisesti luettu pelikaanilintuihin, merimetsojen, fregattilintujen, käärmekaulojen, tropiikkilintujen ja pelikaanien ohella. DNA hydridisaation mukaan se kuuluu kuitenkin samaan ryhmään haikaralintujen kanssa. Eräiden olettamusten mukaan ne olisivat lähimpänä merimetsoja ja käärmekauloja, tai jompaakumpaa niistä. Suulien jakamista valko- ja ruskosuuliin tukee niiden luuston eroavaisuudet. Joidenkin tutkimusten mukaan kaikki suulat pitäisi lukea samaan "Sula"-sukuun. Varhaisin tunnettu suulalaji on Ranskasta löydetty "Sula ronzoni", jonka fossiilit on ajoitettu varhaiselle oligoseenikaudelle. Nykyisessä Kaliforniassa eli myöhäisellä mioseenikaudella "Morus magnus". Muiden esihistoriallisten suulien fossiileja on löydetty tertiäärikaudelta. Kaurit
Kaurien sukuun kuuluu 21 puulajia, joista useimmat ovat endeemisiä vain yhdellä saarella tai saariryhmällä. Alla on lueteltu sukuun kuuluvat lajit luontaisine elinalueineen.Kaurien puuaines on hienoa ja helposti työstettävää ja sen väri vaihtelee oljenvärisestä kellanruskeaan. Puuaineksen takia kaurit ovat kaupallisesti tärkeä puuryhmä. Eri kaurilajeja käytetään muun muassa kielisoitinten kuten sähkö- ja bassokitaroiden runkomateriaalina. Monet luonnonvaraiset laajat kaurimetsät onkin hakattu ja valtaosa myyntiin tulevasta puuaineksesta on nykyisin peräisin viljelymetsistä. Myös useiden lajien pihka on arvokasta ja sitä myydään dammarhartsin nimellä. Käärmemakrillit
Käärmemakrillilajeja tavataan kaikista trooppisista ja subtrooppisista meristä. Ne elävät tyypillisesti syvissä vesissä 200–500 metrin syvyydessä ja osa lajeista tulee lähemmäs pintaa yöllä. Käärmemakrillit ovat nopeasti uivia petokaloja, jotka saalistavat pienempiä kaloja sekä kalmareita. Niitä saadaan sivusaaliina kalastettaessa tonnikaloja. Osa lajeista on hyviä ruokakaloja, mutta eräiden lajien liha on öljyistä ja pahanmakuista. Korvakärsäkkäät
Korvakärsäkkäät "(Otiorhynchus)" on kärsäkkäiden ("Curculionidae") heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Monet korvakärsäkkäät ovat tuholaiseläimiä puutarhassa ja viljelyksillä. Keulasimput
Keulasimppujen heimoon kuuluu 3 sukua ja 3 lajia. Lajit ovat jäkäläkeulasimppu ("Neopataceus waterhousii"), keulasimppu ("Pataecus fronto") ja "Aetapcus maculatus". Ruumiinrakenteeltaan keulasimmpulöajit ovat pitkänomaisia ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Kooltaan ne kasvavat suurimmillaan noin 30 cm pitkiksi. Tyypillisiä heimon lajien piirteitä ovat silmän etupuolelta alkava pitkä, ja korkea selkäevä, jyrkkä otsaprofiili, vatsaevien puuttuminen ja suomuton ruumis. Eräillä lajeilla ruumiissa on nystyjä. Kolmipyrstöt
Kolmipyrstöjen heimoon kuuluvien lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. Heimoon kuuluu ainakin kaksi lajia suvussa "Lobotes": kolmipyrstö ("Lobotes surinamensis") ja "Lobotes pacificus". Eräät lähteet katsovat heimoon kuuluvaksi ainoastaan yhden lajin ja toiset jopa neljä lajia. Toisinaan tiikerikalat (Datnioididae) luetaan kuuluvaksi kolmipyrstöjen heimoon, vaikka tällöin heimon monofyleettisyydestä ei ole täyttä varmuutta. Riikinkukkokehrääjät
Riikinkukkokehrääjät ("Saturniidae") on kehrääjämäisiin kuuluva , pääasiassa yöaktiivisten perhosten heimo, jonka 165 sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 1500 lajia. Heimoon kuuluu maailman kookkaimpia perhoslajeja ja useiden lajien siivissä esiintyy silmätäpliä. Kirahvinkukat
Kirahvinkukat eli kirahvikukat ("Cephalaria") on kasvisuku, joka kuuluu nykyisin kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimon Dipsacoideae-alaheimoon. Aiemmin se luokiteltiin purtojuurikasvien (Dipsacaceae) heimoon, mutta purtojuurikasvien heimo on sittemmin yhdistetty kuusamakasveihin. Sukuun kuuluu noin 90 lajia. Liuskemuurat
Liuskemuurat ("Myrmelastes") on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Liuskemuurien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 8 lajia. Välskärikalamaiset
Välskärikalamaiset ("Acanthuroidei") on ahvenkalojen alalahko, johon kuuluu kuusi heimoa. Varsinaisten välskärikalojen lisäksi alalahkoon kuuluu muitakin koralliriuttojen värikkäitä kaloja, joita näkee usein meriakvaariossa, esimerkiksi kettukala. Panssarivyölisko
Laji luokiteltiin aikaisemmin vyöpyrstöliskojen sukuun ("Cordylus"), mutta nykyään sitä pidetään oman sukunsa Ouroborus ainoana lajina. Suku on saanut kreikaksi "hännänsyöjää" tarkoittavan nimensä erikoisen puolustustapansa mukaan. Nimi viittaa ikivanhaan Ouroboros-symboliin, jossa käärme tai lohikäärme syö omaa häntäänsä. Kalumbat
Kalumbat ("Jateorhiza") on kilpikiertokasvien (Menispermaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun luetaan kuuluvaksi kaksi lajia, joiden lisäksi sukuun saattaa kuulua myös toiset kaksi lajia. Särjet
Särjet eli särkikalat (Cyprinidae) on karppikalojen (Cypriniformes) lahkoon kuuluva kalaheimo. Se on kaikista kalaheimoista runsaslajisin: särkikalaloja tunnetaan noin 3 000 lajia noin 370 suvussa. Särjet ova makean ja murtoveden kaloja, jotka alkuperäisinä esiintyvät Euraasiassa, Afrikassa ja Pohjois-Amerikassa. Partanilkat
Vanhimmat partanilkkoihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikauden varhaisvaiheille. Tällaisia sukuja ovat muun muassa "Ampheristus" ja "Hoplobrotula". Nykyään heimossa elää lähteestä riippuen 209–222 lajia, jotka jaetaan 46–48 sukuun. Partanilkkojen heimo jaetaan neljään alaheimoon, jotka ovat "Brotulinae", "Brotulotaeniinae", "Ophidiinae" ja runsaslajisin "Neobythitinae". "Neobythitnae"-alaheimo ei kuitenkaan ole monofyleettinen. Lajeja ovat muun muassa kapinpartanilkka ("Genypterus capensis"), rusopartanilkka ("Genypterus blacodes") ja käärmepartanilkka ("Ophidion barbatum"). Käärmeenpäät
Käärmeenpäiden heimosta tunnetaan 37 nykyistä lajia kahdessa suvussa. Käärmeenpäät ovat pitkulaisia kaloja. Suurimmat lajit voivat saavuttaa 1,2–1,8 metrin pituuden ja 7–20 kilogramman painon. Tyypillisiä piirteitä ovat kookkaat suomut päässä ja pitkät selkä- ja peräevät, eräiltä lajeilta saattaa puuttua vatsaevät. Silmät ja suu sijaitsevat pään kärjessä. Kaloilla on labyrinttikalojen labyrinttielintä muistuttava elin, jonka avulla ne voivat selviytyä vähähappisissakin vesissä. Käärmekurkilinnut
Käärmekurkilinnut (Cariamiformes tai Cariamae) on lintujen lahko, jonka kaikki elävät lajit kuuluvat käärmekurkien (Cariamidae) heimoon. Siihen kuuluu esimerkiksi laji töyhtökäärmekurki ("Cariama cristata"). Vaikka käärmekurkilintuja on perinteisesti pidetty kurkilintujen alalahkona, sekä morfologiset että geneettiset tutkimukset osoittavat että ne muodostavat oman lahkonsa, joka yhdessä jalohaukkojen (Falconidae), papukaijalintujen (Psittaciformes) ja varpuslintujen (Passeriformes) kanssa muodostavat kladin Australaves.
Ensimmäinen tälle lahkolle kuulunut fossiili oli yksittäinen reisiluu Cape Lamb Memberin Lopez de Bertodanon muodostumasta, Vega Islandilta Etelämantereelta. Tämä myöhäiselle liitukaudelle, noin 66 miljoonaa vuotta sitten, ajoitettu yksilö on mahdoton erottaa nykyisistä käärmekurjista, ja kuului suurelle linnulle, jolla oli korkeutta metrin verran. Iästään ja alueellisesta levinneisyydestä päätellen se on saattanut olla sekä käärmekurkien, että hirmulintujen esi-isä. Välkekäärmeet
Välkekäärmeet (Xenopeltidae) on käärmeheimo. Taka-Intiasta Etelä-Kiinaan ulottuvalla alueella elävä välkekäärme ("Xenopeltis unicolor") on heimonsa ainoa laji. Sen kallon luut liittyvät tiukasti toisiinsa. Välkekäärmeen vasen keuhko on oikeaa pienempi. Lantion tai takaraajojen luista ei ole jäljellä merkkiäkään. Ravinnokseen keskimäärin metrin pituinen välkekäärme käyttää liskoja, sammakoita ja muita käärmeitä. Pikkunisäkkäitä kookkaampia saaliseläimiä se ei pysty nielemään kallon joustamattomuuden vuoksi. Valon osuessa välkekäärmeen suomuihin ne irisoivat eri väreissä. Maitokäärme
Maitokäärme eli punakuningaskäärme ("Lampropeltis triangulum") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva käärmelaji. Se jaettiin aiemmin 24 tai 25 alalajiin, joiden koko ja väri vaihtelivat. Vuonna 2014 tehdyssä geneettisessä tutkimuksessa useille alalajeille annettin lajistatus ja loput luokiteltiin synonyymeiksi. Käsnäkäärmeet
Käsnäkäärmeet (Acrochordidae) on käärmeiden heimo, joka sisältää ainoat vesielämään täysin sopeutuneet alkeelliset käärmeet. Heimoon kuuluu kolme lajia yhdessä suvussa: jaavankäsnäkäärme ("Acrochordus javanicus"), kölikäärme ("Acrochordus granulatus") sekä "Acrochordus arafurae" jotka elävät Taka-Intiassa ja Indonesiassa. Käsnäkäärmeiden molemmat päävaltimot ovat täysin kehittyneet. Vasen keuhko puuttuu kokonaan. Silmät ovat pienikokoiset. Käsnäkäärmeiden sulkeutuvat sierainaukot suuntautuvat ylöspäin. Alapuolella ei ole muita suomuja kookkaampia kilpiä. Suomut ovat kaikkialla ihossa vierekkäin, eivät limittäin kuten käärmeillä yleensä. Suomuissa olevien syylämäisten harjanteiden vuoksi käsnäkäärmeiden iho on epätasaisen nystermäinen. Pääjalkaiset
Toinen alaluokka, mustekalat ("Coleoidea") eli "kaksikiduksiset pääjalkaiset", käsittää kaikki pehmeäruumiiset pääjalkaiset. Mustekalat on monimuotoinen ryhmä, joita tunnetaan yli 700 lajia. Mustekaloilla kiduksia on kaksi, ja useimmilla lajeilla on vaippaonteloon avautuva musterauhanen. Mustekalat jaetaan edelleen kahdeksanlonkeroisiin (tursaat ja vampyyritursaat) ja kymmenlonkeroisiin mustekaloihin (esimerkiksi kalmarit ja seepiat). Jälkimmäisillä on nilviäisen kuoresta jäänteenä sisäinen tukiranka, joka seepioilla toimii myös kellukkeena, edellisissä ei sitäkään. Karppikalat
Runsaslukuisin karppikalojen heimo on särkien heimo ("Cyprinidae"), johon kuuluu noin 2700 lajia. Muita heimoja ovat levänuoliaiset ("Gyrinocheilidae"), johon kuuluu neljä lajia, imukarpit ("Catostomidae") noin 70 lajeineen, piikkinuoliaiset ("Cobitidae") yli sadan lajin voimin, kivennuoliaiset ("Nemacheilidae", n. 340), imunuoliaiset ("Balitoridae", 140) sekä koskibarbit ("Psilorhynchidae"). 
Karppikalojen alkukotina pidetään Etelä-Aasiaa, jossa edelleen valtaosa lajeista elää. Sieltä ne ovat levinneet ympäri maailmaa lukuun ottamatta Australiaa ja Etelä-Amerikkaa. Käärmeenkielikasvit
Käärmeenkielikasvit ("Ophioglossaceae") on Ophioglossales-lahkoon kuuluva saniaisheimo. Käärmeenkielikasveihin kuuluu ainakin seitsemän sukua. Käärmekaulat
Käärmekaulat ovat seurallisia lintuja, jotka elävät tavallisesti 15–20 yksilön, joskus jopa 100 linnun parvissa. Usein niiden seurassa on pelikaaneja ja haikaroita. Käärmekaulat ovat hyvin reviiritietoisia, ja etenkin koiraat sietävät toisiaan huonosti. Useimmat käärmekaulat ovat paikkalintuja, mutta levinneisyyden äärirajoilla ne voivat olla muuttolintuja. Ne pystyvät liikkumaan maalla suhteellisen nopeasti melajaloistaan huolimatta. Käynti on kuitenkin hieman huojuvaa. Ne liikkuvat taitavasti puiden oksistoissa. Laskeutuminen oksalle ja lentoonlähtö ovat kuitenkin hiukan vaivalloisia. Käärmekaulat lentävät yleensä suoraviivaisesti ja nopein siiveniskuin lähellä vedenpintaa. Joskus ne kohoavat nousevien ilmavirtausten avulla korkealle ja liitävät siipiään räpyttämättä kaula ja pyrstö suoriksi ojennettuina. Kertut
Aikaisemmin kerttuihin luettiin lajeja, jotka nykyään luetaan kuuluvaksi kerttusten (Acrocephalidae), sirkkalintujen (Locustellidae), uunilintujen (Phylloscopidae), silkkikerttusten (Scotocercidae), afrikantöpökerttusten (Macrosphenidae), madagaskarinkerttujen (Bernieridae), herttujen (Cisticoliidae) tai korpraalikerttujen (Hyliotidae) heimoihin. Toisaaslta monia aikaisemmin timalien (Timaliidae) heimoon kuuluvia lajeja luetaan nykyisin kuuluviksi kerttuihin. BirdLife Suomen luokituksessa kerttuihin kuuluu 19 sukua. Käärmeankeriaat
Varhaisimmat käärmeankeriaiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Heimo on lajimäärältään ankeriaskalojen lahkon suurin. Siihen kuuluu 52 sukua ja lähteestä riippuen 250–290 lajia. Käärmeankeriaiden heimo jaetaan Myrophinae-, johon kuuluu 11 sukua, ja Ophichthinae-alaheimoon, johon kuuluu 41 sukua. Kardinaalit
Kardinaalit (Cardinalidae) on luokittelutavasta riippuen yhdestätoista kolmeentoista suvun muodostama Uuden mantereen lintuheimo varpuslintujen lahkossa. Sitä pidettiin aiemmin sirkkujen heimon alaheimona Cardinalinae. BirdLife Suomen luokituksen mukaan heimossa on 11 sukua ja 48 lajia. Sorkkaeläimet
Sorkkaeläimet ovat olleet hyvin menestyksellisiä nisäkkäitä. Niihin kuuluu nykyään 240 eri elossa olevaa lajia, ja eri lajit ovat sopeutuneet kylmille ja myös paahtavan kuumille seuduille. Vaikka lajit ovat suurikokoisia, uusia lajeja on löytynyt yhä lisää muun muassa Kaakkois-Aasiasta. Monia lajeja uhkaa salametsästyksen ja metsähakkuista tai muusta seikoista johtuvan elinalueiden pienenemisen vuoksi sukupuuttoon kuoleminen. Virtahevot ovat perinteisistä sorkkaeläimistä ainoita, jotka ovat sopeutuneet ainakin osittain vesielämään. Painavin laji on Afrikassa elävä virtahepo, joka painaa noin 4,5 tonnia, kun taas kevyimpiä ja pienimpiä sorkkaeläimiä ovat kääpiökauriit (n. 1 kg, säkäkorkeus 35 cm). Pisin kaula on kirahvilla. Kierrevilkat
Kierrevilkat ("Spiranthes") on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 35 lajia. Kierrevilkkoja kasvaa luonnonvaraisena suuressa osassa maailmaa, paitsi Afrikassa ja Etelä-Amerikassa niitä esiintyy vain yksittäisissä maissa. Euroopassa esiintyy neljä lajia, joista syyskierrevilkka ("Spiranthes spiralis") esiintyy Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa asti. Kolme muuta lajia Euroopassa ovat suvikierrevilkka ("Spiranthes aestivalis"), "Spiranthes romanzoffiana" ja "Spiranthes sinensis". Serpentiiniankeriaat
Serpentiiniankeriaiden heimoon kuuluu kaksi sukua ja kolme lajia. Lajit ovat serpentiiniankerias ("Derichthys serpentinus"), pitkäkaula-ankerias ("Nesorrhamphus ingolfianus") ja "Nesorrhamphus danae". Ne ovat keskikokoisia kaloja ja saavuttavat 40–60 cm:n pituuden. Ruumis on pitkulainen ja kaula on pitkä ja kapea. Kuono on serpentiiniankeriaalla lyhyt ja "Nesorrhamphus"-suvun lajeilla pidempi. Pitkä selkäevä alkaa melko takaa ja on yhtynyt pyrstö- ja peräevien kanssa. Päässä on useita huokosia, jotka ovat osa aistijärjestelmää. Serpentiiniankeriaat ovat suomuttomia ja väriltään yksivärisen ruskeita tai mustia ja evät ovat muuta ruumista vaaleammat. Käärmekaulat
Käärmekaulat luokitellaan tavallisesti pelikaanilintuihin. Ne ovat hyvin läheistä sukua merimetsoille; aiemmin niitä pidettiinkin merimetsojen alaheimona. Joidenkin tutkimusten mukaan ne ovat kuitenkin lähempää sukua suulille. Käärmekaulat
Käärmekaulojen pääravintoa ovat kalat, mutta niille kelpaavat myös äyriäiset, vesihyönteiset, sammakot ja salamanterit. Ne syövät joskus myös kasvisravintoa, kuten lumpeiden siemeniä. Käärmekaulat
Käärmekauloja esiintyy kaikkialla trooppisilla, subtrooppisilla ja lämpimillä alueilla. Ne asuvat erityisesti makeanveden järvissä, joissa ja soissa. Käärmekaulat ovat seurallisia lintuja ja elävät 15–20 yksilön, joskus jopa 100 linnun parvissa. Ne ovat hyviä uimareita ja käyttävät erikoistunutta kaulan rakennetta hyväkseen saalistaessaan kaloja. Sukukypsiksi käärmekaulat tulevat noin kahden vuoden iässä. Naaraat munivat 2–5 munaa, ja kumpikin vanhemmista osallistuu sekä hautomiseen että poikasten ruokkimiseen. Käärmeenpäät
Käärmeenpäistä 34 "Channa"-sukuun kuuluvaa lajia elää Aasiassa alueella, joka ulottuu Iranista Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasian rannikkoa pitkin pohjoisimmillaan aina Pohjois-Koreaan asti. Kolme lajia, afrikankäärmeenpää ("Parachanna africana"), kongonkäärmeenpää ("Parachanna insignis") ja marmorikäärmeenpää ("Parachanna obscura"), elää trooppisen Afrikan makeissa vesissä. Heimoon kuuluvien lajien fossiileita on löydetty myös Euroopasta, mutta fossiloituneiden otoliittien avulla tehty lajin määritys on epävarmaa. Käärmeenpäät ovat makean veden kaloja, jotka elävät joissa, lammikoissa ja soissa. Ne pystyvät tulemaan toimeen vähähappisissakin vesissä ja jopa kuivalla maalla useita tunteja hengityselimensä avulla. Kalat voivat jopa siirtyä lammikosta toiseen kuivan maan kautta. Amazonin sademetsä
Amazonin sademetsissä elää myös noin 30 apinalajia, vaikka Afrikan sademetsissä tavattavia suuria ihmisapinoita ei Etelä-Amerikassa olekaan. Eteläamerikkalaiset apinat ovat kynsiapinoita ja kierteishäntäapinoita. Kynsiapinoihin kuuluvat muun muassa sakit, marmosetit, silkkiapinat ja tamariinit sekä erittäin harvinainen kultaleijona-apina. Kierteishäntäapinoita ovat notkeat hämähäkkiapinat ja mölyapinat. Mölyapinat ovat häntä mukaan laskettuna n. 150 cm pitkiä, ja siten Etelä-Amerikan apinoista kookkaimpia sekä myös äänekkäimpiä. Pienin Amazonian apinalaji lienee kääpiömarmosetti. Kaljupääuakari sen sijaan on erikoisen kaljupäinen apinalaji. Kamelit (suku)
Molempia kamelilajeja on käytetty pitkään hyötyeläiminä. Dromedaari on nopeana ja kestävänä juoksijana parempi ratsueläin, kaksikyttyräinen taas parempi kuormajuhta, sillä se jaksaa kantaa kevyesti yli 250 kg:n painoisia kuormia pitkiä matkoja. Villit kaksikyttyräiset kamelit ovat äärimmäisen uhanalaisia, ja niitä on jäljellä korkeintaan 1 000 yksilöä. Vaikka kesytettyjä kaksikyttyräisiä kameleita on vielä kohtalaisen paljon (arvio: 1,4 milj. yksilöä), näidenkin määrät ovat vähenemässä (v. 2006). Kameleiden maitoa käytetään monin paikoin ruuan valmistuksessa. Kaksikyttyräisestä kamelista saadaan myös päällysvaatteisiin käytettävää hienoa villaa, joka muistuttaa kashmiria. Villaa ei kuitenkaan saada paljoa, mikä on johtanut lampaiden ja vuohien suosion nousuun. Harjakalat
Harjakaloihin kuuluu 2 sukua ja noin 5 lajia, esimerkiksi harjakala ("Platyberyx/Caristius opalescens"). Lajit kasvavat suurimmillaan 25–60 cm:n pituisiksi. Ne ovat ruumiinrakenteeltaan litteitä ja korkearuumisia, ja otsaprofiili on jyrkkä. Selkäevä harjakaloilla on pitkä ja hyvin korkea ja myös rintaevät ovat pitkät. Kalojen suuret silmät ovat sopeutuma syvällä elämiseen. Väriltään harjakalat ovat tyypillisesti ruskeita ja evät ovat mustat. Kurtuusit
Kurtuusien heimoon kuuluu kaksi lajia kurtuusi ("Kurtus gulliveri") ja intiankurtuusi ("Kurtus indicus").Ne ovat ulkomuodoltaan ahvenkalojen ja limapääkalojen ("Beryciformes") välimuotoja ja mahdollisesti läheistä sukua kardinaaliahvenille ("Apogonidae"). Lajeita kurtuusi on kookkaampi ja voi saavuttaa noin 60 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan kurtuusit ovat korkearuumiisia ja litteitä kaloja. Koiraalla on otsassaan koukkumainen lisäke ja selkeä kyttyrä. Kurtuuseilla on yksi selkäevä, peräevä on pitkä ja pyrstöevä selkeästi haarautunut. Lajien kylkiruodot ympäröivät uimarakkoa ja sulkevat sen. Käenkaalit
Käenkaalit ("Oxalis") on kasvisuku käenkaalikasvien ("Oxalidaceae") heimossa ja sen nimisuku. Siihen kuuluu noin 500–700 lajia.Käenkaaleista esiintyvät Pohjoismaissa luonnonvaraisena käenkaali, tarhakäenkaali, nurmikäenkaali ja pystykäenkaali. Kääpiövesikauris
Kääpiövesikauris ("Hyemoschus aquaticus") on Afrikassa elävä sorkkaeläin. Se on suurin kääpiökaurislaji ja muodostaa heimossa oman "Hyemoschus"-sukunsa. Myskihirvien ja vesikauriin tavoin kääpiövesikauriskoirailla on pidentyneet yläkulmahampaat, joita ne käyttävät taisteluissaan. Sarvet puuttuvat kokonaan. Keisarikalat
Keisarikalat (Pomacanthidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Sen jäseniä tavataan matalilla koralliriutoilla Intian valtameressä, Tyynenmeren länsiosissa ja Atlantin trooppisissa osissa. Heimoon kuuluu yhdeksän sukua ja niihin noin 74 lajia. Monia lajeja pidetään meriakvaarioissa. Suurimmat lajit eivät sovi riutta-akvaarioon, sillä ne syövät selkärangattomia, mutta pienimmät ovat lähes täysin kasvinsyöjiä. Kerttupeukaloiset
Kerttupeukaloiset ("Odontorchilus") on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Kerttupeukaloisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Canirallus
Canirallus on rantakanojen heimoon kuuluva lintusuku. Siihen kuuluu BirdLife Suomen mukaan vain yksi laji guineanmetsähuitti ("Canirallus oculeus"). Madagaskarinmetsähuitti luokitellaan joskus mukaan sukuun, mutta lajien sierainten rakenteet ovat selvästi erilaiset. Käärmeet
Suomessa esiintyy kolme käärmelajia: kyy ("Vipera berus"), rantakäärme ("Natrix natrix") ja kangaskäärme ("Coronella austriaca"). Suomessa esiintyvä vaskitsa ("Anguis fragilis") ei ole käärme vaan jalaton lisko. Kärsäkallat
Kärsäkallat ("Arisaema") on vehkakasveihin kuuluva kasvisuku. Kärsäkalloja on noin 150 lajia. Ne ovat monivuotisia, juurakollisia tai juurimukulallisia ruohokasveja, joista monet kasvavat luonnonvaraisena kosteissa metsissä. Lukuisia kärsäkalloja viljellään puutarhakasvina, perennana. Viljellyt lajit ovat kotoisin Himalajalta, Kiinasta, Japanista ja Pohjois-Amerikasta. Kukinto on muodoltaan vehkakasville tyypillinen. Sitä koristaa usein kirjavan värinen suojuslehti. Kukkapuikelosta kehittyy myöhemmin punaisia ja oransseja marjoja. Käärmeenpäät
Ruokakaloina viljelyn ja erityisesti akvaarioihin liian isoiksi kasvaneiden käärmeenpäiden luontoon päästämisen seurauksena käärmeenpäät ovat levinneet vieraslajeiksi luonnollisen esiintymisalueensa ulkopuolelle. Yhdysvalloissa heimoon kuuluvia lajeja idänkäärmepäätä, pilkkukäärmepäätä, raitakäärmeenpäätä ("Channa striata") ja juovakäärmeenpäätä on tavattu muun muassa Havaijilta, Marylandista, Floridasta, ja Kaliforniasta. Käärmeenpäälajit ovat hyvin ahnaita petoja, lisääntyvät nopeasti ja sopeutuvat monenlaisiin makean veden ympäristöihin ja ovat siksi haitallisia alkuperäisten kalojen, sammakkoeläinten ja äyriäisten kannoille. Niiden mukana leviää myös kaloille vaarallisia tauteja ja ihmiseenkin tarttuva "Gnathostoma"-sukkulamato. Käärmeenpäiden tuonti Yhdysvaltoihin onkin nykyään kielletty lailla. Käärmeenpäiden poistaminen vesistöistä on hankalaa. Siihen on käytetty muun muassa sähkösokkeja ja rotenonikäsittelyä. Rotenoni on kuitenkin hyvin kallista ja tappaa myös muita eliölajeja. Pöllökehrääjät
Pöllökehrääjät (Podargidae) on kehrääjälintujen lahkoon kuuluva lintuheimo, johon kuuluu BirdLife Suomen mukaan 13 lajia kolmessa suvussa. Pöllökehrääjiä kutsutaan ammolleen avautuvan suunsa vuoksi englannin kielessä ”sammakkosuiksi” ("Frogmouth"). Kääpiökauriit
Kääpiökauriit ("Tragulidae") on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon luetaan kahdeksan lajia. Kaulushai
Kaulushai ("Chlamydoselachus anguineus") on kaulushaikaloihin kuuluva syvissä vesissä elävä kalalaji. Se on ainoa nykyään elävä laji kaulushaiden heimossa ("Chlamydoselachidae"). Vainiokehräjäkälät
Vainiokehräjäkälät ("Protoparmeliopsis") on kehräjäkälien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat muodoltaan rupimaisia tai lehtimäisiä. Reunoilla on liuskoja, jotka ovat säteittäisiä. Väri on keltaisen sävyinen, kellanruskea tai harmaanvihreä. Kotelomaljat ovat ruskeita. Sekovarren sisällä on kuromapulloja, joissa on lieriön muotoisia kuroumia. Vainiokehräjäkälät kasvavat enimmäkseen kivien päällä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat tyrskykehräjäkälä ("P. achariana"), riuttakehräjäkälä ("P. laatokkaënsis"), kaarrekehräjäkälä ("P. macrocyclos") ja vainiokehräjäkälä ("P. muralis"). Haarapääskyt
Haarapääskyt ("Hirundo") ovat pääskyjen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Haarapääskyjen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljätoista lajia. Joissain lähteissä (esimerkiksi ITIS) on mainittu haarapääskylajeja huomattavasti enemmän. Selkärankaiset
Vaikka selkärankaisia on selkärangattomiin verrattuna hyvin vähän, muodostavat selkärankaiset hyvin monimuotoisen ryhmän, jonka eri lajit ovat sopeutuneet eri elinympäristöihin. Yli puolet selkärankaisista on kaloja (yli 32 000 lajia), joista edelleen yli 27 000 on viuhkaeväisiä ja rustokaloja puolestaan yli 500. Varsieväisiin kuuluu nykyään vain kahdeksan lajia, kun taas leuattomiin selkärankaisiin kuuluu nykyään yli 100 lajia. Tetrapodeja on nykyään noin 32 000 lajia, joista sammakkoeläimiä on yli 7 300, matelijoita yli 10 000, lintuja yli 10 000 ja nisäkkäitä yli 5 500. Hirvieläimet
Hirvieläinten heimo jaettiin aiemmin viiteen alaheimoon: jalohirvet ("Cervinae"), peurat eli varsinaiset hirvet ("Odocoileinae" / "Capreolinae"), myskihirvet ("Moschinae"), vesikauriit ("Hydropotinae") ja muntjakit ("Muntiacinae"). Nykyisin alaheimoja on useimmissa luokituksissa vain kolme, sillä myskihirvet on erotettu hirvieläimistä omaksi "Moschidae"-heimokseen ja aiempaan muntjakkien alaheimoon kuuluneet lajit on sijoitettu jalohirvien alaheimoon. Vesikauriiden alaheimoon kuuluu vain yksi laji. Selkärankaiset
Selkärankaiset (Vertebrata) on yksi kolmesta selkäjänteisten eläinten alajaksosta, jolle tyypillisiä piirteitä ovat selkäjänteen ympärille kehittynyt selkäydintä suojaava selkäranka ja erittäin kehittyneet aivot. Selkärankaisia on löydetty tähän mennessä yli 69 000 lajia. Niihin kuuluvat leuattomat ja leualliset selkärankaiset, joihin puolestaan kuuluvat rustokalat (hait, rauskut ja koppapäiset) sekä luukalat (viuhkaeväiset ja varsieväiset). Kladistisesti varsieväisiin luetaan myös tetrapodit, joka sisältää sammakkoeläimet, matelijat, linnut ja nisäkkäät. Kämmekkäkasvit
Kämmekkäkasvit ("Orchidaceae") on runsaslajisin yksisirkkaisten kasvien heimo ja yksi laajimmista ja monimuotoisimmista putkilokasvien heimoista, johon kuuluu yli 800 sukua ja arviolta 15 000–35 000 lajia. Noin joka kymmenes kasvilaji kuuluu siten kämmekkäkasveihin. Niiden äärimmäisen kehittyneet, usein tiettyjen eläinlajien suorittamaan pölytykseen erikoistuneet kukat ja pitkälle viety symbioosi sienijuuren kanssa tekevät niistä eräässä mielessä kasvien evoluution huipentuman. Kaikki kämmekkäkasvit ovat ruohomaisia. Trooppisia, usein koristekasveinakin viljeltyjä kämmekkäkasveja kutsutaan myös orkideoiksi. Kummitusneulat
Varhaisimmat kummistusneulojen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää 1 suku ja 5 lajia. Lajit ovat kummitusneula ("Solenostomus paradoxus"), lehväkummitusneula ("S. cyanopterus"), purjekummitusneula ("S. armatus"), ripsukummitusneula ("S. leptosomus") ja "S. halimeda". Heimon kalat ovat kooltaan pienehköjä ja suurimmat lajit voivat saavuttaa 16 cm:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä heimon kaloille ovat pitkulainen ruumis, jota ympäröivät luulevyt, pitkä putkimainen kuono, kookkaat rintaevät ja 2 selkäevää. Kummitusneulojen väritys ja ruumiinmuoto kätkevät ne hyvin kasvillisuuden sekaan. Eräillä lajeilla on ruumiissan ripsumaisia ulokkeita. Pumpulihäntäkaniinit
Pumpulihäntäkaniinit ("Sylvilagus") on jänisten heimoon kuuluva suku. Siihen kuuluvista lajeista kookkain on rämekaniini ("S aquaticus"). Muita suvun lajeja ovat aavikkokaniini ("S. audubodii"), pensaskaniini ("S. bachmani"), metsäkaniini ("S. brasiliensis"), meksikonkaniini ("S. cunicularius"), tresmariasinkaniini ("S. graysoni"), olmittenkaniini ("S. insonus"), saarikaniini ("S. manseatus"), vuorikaniini ("S. nuttallii"), suokaniini ("S. palustris") ja uudenenglanninkaniini ("S. transitionalis"). Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus suvun uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "amerikankaniinit". Käärmekorennot
Käärmekorennot ("Raphidioptera") on hyönteisiin kuuluva lahko, joka luettiin aikaisemmin kuuluvaksi verkkosiipisiin. Ne ovat saaneet nimensä pitkästä, käärmemäisestä kaulasta, joka auttaa saaliin havaitsemisessa ja sen pyydystämisessä. Lahko on lajimäärältään pieni ja siihen arvellaan kuuluvan maailmanlaajuisesti vain reilu parisataa lajia. Käärmekaulat
Saaliin napannut käärmekaula palaa pintaan, jossa se heittää ruokansa ilmaan ja ottaa sen uudelleen kiinni nopealla pään liikkeellä. Sitten lintu siirtää saaliinsa sopivaan asentoon ja nielee sen pää edellä. Keihästämällä saamansa saaliin käärmekaula irrottaa nokastaan ravistelemalla rajusti päätään. Hyvin tarkoituksenmukaisen ruokailutavan oppiminen on vaikeaa, joten nuorilla linnuilla on vaikeuksia siirtää keihästämänsä kala nielemisasentoon. Joskus kala luiskahtaa tämän takia karkuun. Usein kala täytyy myös tainnuttaa hakkaamalla sitä oksaan, ennen kuin lintu saa sen niellyksi. Pyynnin jälkeen käärmekaula lentää jollekin lepopaikalle kuivattelemaan höyheniään ja sulattelemaan ruokaansa. Tämän jälkeen se palaa lajitoveriensa seuraan yhteiselle oleskelupaikalle. Ruodot ja muut sulamattomat osat se oksentaa pois. Akankaalit
Akankaalit, joskus "akanhuulet" ("Ajuga") on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on noin 40–50 lajia.Akankaalien lajeista kolmea tavataan Suomessa. Kartioakankaali ("Ajuga pyramidalis") on maan lounais- ja eteläosissa (lähinnä Uudenmaan alueella) niityillä, metsiköissä ja laitumilla kasvava sinikukkainen karvainen ruoho, joka on muinaistulokas. Rönsyakankaali ("Ajuga reptans") on Suomessa koriste- ja maanpeittokasvina käytetty laji, joka on joskus villiintynyt luontoon. Kolmas laji hammasakankaali ("Ajuga genevensis") esiintyy satunnaisena tulokaslajina. Koirakalat
Koirakalat ("Umbridae") on haukikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian koillisosan sisävesissä. Käärmemakrillit
Käärmemakrillit (Gempylidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä lämpimistä ja syvistä vesistä. Punakaulagaselli
Punakaulagasellilla on antilooppimaisen suuret korvat ja silmät, pienet terävät suorat tummat sarvet. Itäinen alalaji on punaista kaulaa lukuun ottamatta valkoinen, mutta levinneisyysalueensa länsiosassa laji on lähes kokonaan punaruskea valkoista kinkkua ja vatsanalusta lukuun ottamatta. Kaulurikolibrit
Kaulurikolibrit ("Threnetes") on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu kolme neotrooppisella alueella elävää lajia. Sarvihaikalat
Sarvihaikalat eli kampahammashait (Heterodontiformes) on rustokaloihin kuuluva kalalahko. Siihen kuuluu vain yksi heimo sarvihait (Heterodontidae) ja yksi suku "Heterodontus", jossa on yhdeksän lajia. Kölikäärme
Kölikäärme ("Acrochordus granulatus") on käsnäkäärmeisiin kuuluva käärmelaji, jota tavataan Intian itärannikolta Ceylonille ja aina Filippiineille saakka ulottuvien alueiden jokisuissa ja rannikoilla. Nimensä kölikäärme on saanut vatsapuolella olevasta kölimäisestä suomurivistä, joka ilmeisesti on apuna uimisessa. Käsnäkäärmeitä pyydystetään vuosittain suuria määriä, sillä niiden nahkoja voidaan käyttää kenkien ja laukkujen raaka-aineena. Käärmekaulat
Pyrstösulat ovat jäykät ja kalkkunamaiset. Höyhenet eivät ole vedenpitäviä, vaan vesi tarttuu niihin jopa helpommin kuin merimetsoilla. Vettä tunkeutuu höyhenten väliin niin paljon, että käärmekaulojen täytyy uida vartalo kokonaan veden alla. Käärmekauloilla ei ole ihonalaisia ilmapusseja eikä luissa ilmaonteloita, minkä vuoksi käärmekaulojen ominaispaino on suhteellisen suuri. Höyhenpuku on pääosin metallinhohtoinen. Koiraiden väritys vaihtelee mustasta tummanruskeaan, kun taas naaraat ovat etenkin vatsapuolelta ja kaulasta vaaleampia. Molemmilla on laajoja juovia peitinsiivissä ja lapaluiden kohdan höyhenissä. Nuorten käärmekaulojen väritys on ruskeampi kuin naarailla ja aikuisille tyypilliset juovat puuttuvat. Silmien iiriksen väri muuttuu vuodenajan mukaan: Se voi olla keltainen, punainen tai ruskea. Käärmekauloilla on pieni ja paljas kurkkupussi, joka muuttuu lisääntymiskaudella keltaisesta tai vihreänkeltaisesta turkoosin väriseksi. Kiipijäkäärmeet
Kiipijäkäärmeiden sukuun luettiin aiemmin yli 50 lajia, jotka elivät paitsi Euraasiassa, myös Pohjois- ja Keski-Amerikassa. Lajeja yhdistivät löyhästi jotkut ulkonäölliset piirteet, mutta suku ei ollut monofyleettinen, ja lajit kuuluvat tosiasiassa useaan sukuun. Lajeille yhteistä oli se, että ne olivat keski- ja suurikokoisia, usein kiiltäväsuomuisia, olemukseltaan rauhallisia käärmeitä, joista osa myös kiipeilivät puissa. 2000-luvun ensikymmenellä tehdyt DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että amerikkalaiset lajit ovat läheisempää sukua kuningaskäärmeille kuin "Elaphe"-suvulle, ja ne luokitellaan nykyään muun muassa sukuihin "Bogertophis", "Pantherophis" ja "Pseudelaphe". Lisäksi euraasialaisia lajeja on siirretty muun muassa sukuihin "Coelognathus", "Euprepiophis", "Gonyosoma", "Hemorrhois" ja "Zamenis". Neljä lajia luettiin jonkin aikaa sukuun Orthriophis, mutta ne on nyttemmin palautettu "Elaphe"-sukuun. Kurkut
Kurkut ("Cucumis") on kurkkukasveihin kuuluva kasvisuku. Ne ovat ruohovartisia, meheviä köynnöksiä jotka tarttuvat alustaansa imukärhöjen avulla. Sukuun kuuluu noin 30 lajia, joista toiset elävät alkujaan Aasiassa (esimerkiksi kurkku), toiset taas Afrikassa (esimerkiksi meloni). Monia lajeja viljellään yleisesti ravinnoksi. Hanhenkaulat
Hanhenkaulat ("Lepadidae") on äyriäisiin kuuluvien siimajalkaisten heimo. Ne erottuvat muista siimajalkaisista (esimerkiksi merirokoista) pitkän ja lihaksikkaan jalkansa takia. Korvakalat
Korvakalojen heimoon kuuluu lähteestä riippuen 24–30 lajia, jotka jaetaan neljään sukuun. "Cromeria nilotica" ja "Grasseicthys gabonensis" eroavat muista heimon lajeista, niin, että ne katsotaan joskus kuuluvaksi omiin heimoihinsa "Cromeriidae" ja "Grasseicthyidae". Korvakaloihin kuuluvia lajeja ovat muun muassa korvakala ("Kneria polli"), ruahankorvakala ("Kneria ruahae"), kirjokorvakala ("Parakneria tanzaniae") ja kongonkorvakala ("Parakneria thysi") Käärmeenpäät
Suuret lajit ovat varsinkin Aasiassa arvostettuja ruokakaloja. Tällaisia ovat muun muassa idänkäärmeenpää ("Channa argus"), juovakäärmeenpää ("Channa micropeltes"), pilkkukäärmeenpää ("Channa punctata") ja afrikankäärmeenpää. Pienempiä lajeja ja suurien lajien poikasia voidaan pitää akvaarioissa. Kurppelot
Kurppelot ("Limnodromus") on suku kurppien ("Scolopacidae") heimossa. Sukuun kuuluu kolme lajia, jotka ovat keskikokoisia ja pitkänokkaisia kahlaajia. Kaikki lajit ovat muuttolintuja. Tundrakurppelo ("Limnodromus scolopaceus") ja rämekurppelo ("Limnodromus griseus") ovat vaikeasti erotettavia useimmissa höyhenpuvuissa ja niitä pidettiinkin kauan samana lajina. Aasiassa esiintyvä laji arokurppelo ("Limnodromus semipalmatus") on harvinainen ja huonosti tunnettu. Mikään laji ei pesi Suomessa, mutta tundrakurppeloa on tavattu satunnaisesti. Kiurunkannukset
Kiurunkannukset ("Corydalis") on kasvisuku unikkokasveihin ("Papaveraceae") yhdistetyssä emäkkikasveihin ("Fumariaceae") heimossa. Suvussa on noin 400 lajia, joita kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeilla alueilla ja Afrikan vuoristoissa. Eniten lajeja esiintyy Kiinan ja Himalajan alueella, noin 280. Kiurunkannukset ovat emäkkien ("Fumaria") lähisukulaisia. Hermeliinikani
Hermeliinit kuuluvat kääpiökaneihin ja ovatkin pienin kanirotu kääpiöjäniksen jälkeen. Muita kääpiökaneihin luokiteltavia rotuja ovat kokojärjestyksessä kääpiöjänis, hermeliini, leijonanharjas, kääpiöluppa ja kääpiöscheck. Kuten muutkin kanit on hermeliinikin kasvissyöjä. Hermeliinin ruokavalioon kuuluu esim. kuivattu sekaheinä, raikas vesi, kanipelletti ja erilaiset vihannekset. Kanin hampaiden kunnossapitoon suositellaan, että kanille tarjottaisiin oksia järsittäväksi. Häkin on oltava tarpeeksi suuri, oli kani miten pieni tahansa. Yleinen suositus on 120 cm × 60 cm. Kaarnakuoriaiset
Kaarnakuoriaiset ovat kovakuoriaisia, jotka lasketaan joskus omaksi heimokseen (Scolytidae), joskus kärsäkkäiden (Curculionidae) alaheimoksi (Scolytinae). Maailmassa on noin neljätuhatta kaarnakuoriaislajia, jotka jaetaan lähes seitsemäänkymmeneen sukuun. Suomessa tavataan noin 60 lajia.