Kuka Hekate on antiikin Kreikan mytologiassa?
Hekate
Hekate () on yön, tienhaarojen ja magian jumalatar antiikin Kreikan mytologiassa. Muinaisten kreikkalaisten mielestä Hekate oli erittäin vaikutusvaltainen jumalatar. Hän saattoi suoda vaurautta, onnea sekä menestystä mutta toisaalta saattoi näyttää vähemmän suotuisan puolensa. 
Myös Hekate harjoitti mustaa magiaa kuten Kirke, joka mainitaan yhdessä lähteessä tämän tyttäreksi – useimmiten Kirken vanhempien kuitenkin kerrotaan olleen Helios ja Perse. Myöhemmin kreikkalaisten jumaltarustossa Hekatesta tuli kuun jumalatar. Kuun jumalattarena hänet kuvattiin yleensä kolmipäiseksi. Hekaten vanhemmista ei ole varmaa tietoa, mutta kreikkalainen runoilija Hesiodos kertoo runossaan "Jumalten synty" Hekaten olevan titaani Perseksen sekä amatsoni Asterian tytär. Zeus kohteli häntä erittäin kunnioittavasti, josta voidaan olettaa Hekaten olevan korkealla jumalten valtajärjestelmässä. Hekate liitetään myös usein myyteissä ja taruissa risteyksiin, joiden uskottiin olevan tärkeitä taikuuden erilaisissa rituaaleissa.
Hektor
Hektor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Troijan prinssi ja Akhilleuksen jälkeen Troijan sodan toiseksi mahtavin soturi. Pluto (jumala)
Pluto (kreikka: Πλούτων, "Ploutōn") on roomalaisessa mytologiassa manalan ja sen rikkauksien jumala. Häntä vastaa kreikkalaisessa mytologiassa Haades. Leto
Leto () on antiikin Kreikan mytologiassa esiintynyt jumalatar. Hän on titaani Koioksen ja Foiben tytär, ja Zeus on hänen kaksostensa, Apollonin ja Artemiksen, isä. Roomalaisessa mytologiassa Letoa vastaa Apollon ja Dianan äiti Latona. Hercules (televisiosarja)
Sarjan tapahtumat sijoittuvat Antiikin Kreikkaan, ja muutamissa jaksoissa näkyy myös itämaisia, egyptiläisiä ja keskiaikaisia vaikutteita. Muutamat jaksot sijoittuvat Kreikan sijasta Sumeriaan, Norjaan, Éireen, Ranskaan ja nykyaikaan. Sarjan päätähti on puolijumala Hercules, joka kiertelee ympäri maata taistelemassa vääryyttä vastaan. Hänen pääsääntöinen matkakumppaninsa ja taistelutoverinsa ovat lapsuudenystävä Iolaus, toisinaan seuraan liittyvä kauppias Salmoneus, joka pyrkii yhtenään ansaitsemaan nopeasti denaareita, sekä Autolycus, joka tunnetaan "varkaiden kuninkaana".
Jaksojen tyypillinen juoni on, että Hercules apureineen (tai yksinään) pelastaa kylän ja sen asukkaat hirviöiltä, rosvojoukoilta tai jumalten päähänpistoilta. Alussa Herculeksen päävastustaja on hänen äitipuolensa, jumalten kuningatar Hera, joka lähettää kätyreitään tuhoamaan poikapuolensa, koska Hercules on muistutus hänen miehensä, Zeuksen, syrjähypystä. Myöhemmin päävastustajaksi nousee Herculeksen velipuoli, sodanjumala Ares ja viidennellä kaudella Dahak. Prometheus (Lukianos)
Keskustelu sijoittuu Kaukasus-vuorelle ja siinä esiintyvät titaani Prometheuksen lisäksi Hermes ja Hefaistos. Nämä ovat ristiinnaulitsemassa Prometheusta vuoren rinteelle Zeuksen käskystä, koska tämä oli huijannut ylijumalaa uhrilihojen jaossa, tehnyt ihmiset savesta ja varastanut tulen jumalilta ihmisille. Prometheus kuitenkin haastaa Hermeen ja Hefaistoksen oikeudenkäyntiä muistuttavaan keskusteluun: hän pyytää näitä toimimaan syyttäjinään ja alkaa itse pitää puolustuspuhetta itselleen. Melqart
Nimellä "Malku" Melqart samaistettiin babylonialaiseen Nergaliin, kuoleman ja alamaailman jumalaan. Melqart kuvattiin yleensä parrakkaana hahmona, jolla oli korkea ja pyöreä päähine sekä lannevaate. Hän kantoi egyptiläistä elämän symbolia ankhia ja rei'itettyä kirvestä, kuoleman symbolia. Herodotoksen kuvauksen mukaan Melqartin – Herodotos kutsuu jumalaa kreikkalaisittain Heraklekseksi – Tyroksen pyhäkössä pidettiin vuosittain talvi- ja kevätjuhlat, ja pyhäkön uskotaan olleen Jerusalemin Salomon temppelin esikuva. Kentauri (taruolento)
Kreikkalaisessa mytologiassa kentaurien syntyhistoria ulottuu Thessaliassa asuvien lapiittien kuningas Iksioniin (eräiden myyttien mukaan itsensä sodanjumala Areen poika), joka oli naima-aikeissa ja hyvien tapojen mukaisesti lupasi morsiamensa apelle lahjoja. Iksion kuitenkin petti appensa, josta suivaantuneena appiukko ryöväsi kuninkaan hevosen. Iksion heitätti appensa lopulta hehkuvilla hiilillä täytettyyn kuoppaan – teko, joka herätti niin paljon paheksuntaa, että Iksionin oli lopulta haettava itsensä ylijumala Zeuksen apua. Zeus ei ilmeisesti pitänyt appiukon polttamista kovinkaan suurena syntinä, koska lupasi Iksionille paikan jumalten ruokapöydässä. Täällä Iksion iski silmänsä Heraan ja alkoi vikitellä tätä. Juonikas Zeus huijasi Iksionin makaamaan Heran muotoisen pilven kanssa, josta syntyi Kentauros-niminen hirviö. Tämä taas innostui Peleias-vuoren rinteillä asuvista tammoista niin, että siitti kokonaisen hevosihmisten lauman. Hekate
Roomalainen mytologia tuntee Hekaten nimellä Trivia (risteysten jumalatar). Herakles (Euripides)
Kuoro ("khoros"), joka koostuu Theban vanhoista miehistä, on perheen puolella ja yrittää rohkaista näitä, mutta ei kykene auttamaan muutoin. Lykos tulee kysymään, kuinka kauan he aikovat pitkittää elämäänsä pitämällä kiinni alttarista. Hän väittää, että Herakles on saanut surmansa Haadeessa, eikä saavu koskaan auttamaan heitä. Lykos yrittää esittää oikeutuksen aikomalleen surmatyölle väittäen, että Herakleen lapset tulisivat kasvettuaan surmaamaan hänet itsensä kostaakseen isoisänsä Kreonin puolesta. Hän vähättelee Herakleen tekoja ja kutsuu tätä pelkuriksi. Amfitryon yrittää puhua perheen puolesta ja pyytää, että heidän sallittaisiin lähteä maanpakoon. Lykos sanoo kyllästyneensä puheisiin, ja käskee miehensä tuoda puita, aikomuksenaan polttaa perheen alttarille.
Megara kieltäytyy tulemasta poltetuksi elävältä niin kuin pelkurit. Hän on luopunut toivosta, että Herakles palaisi, ja pyytää lupaa saada pukea lapsensa kuolinvaatteisiin kohdatakseen teloittajansa. Kuoro voi vain esittää erimielisyytensä Lykoksen kanssa ja ylistää Herakleen kuuluja urotöitä. Eridanos
Eridanos () oli kreikkalaisessa mytologiassa myyttinen joki, jonka kerrottiin olevan Hyperboreassa. Sen henkilöitymänä esitettiin jokijumala, Okeanoksen ja Tethyksen poika. Eridanosta kutsuttiin jokien kuninkaaksi, jonka rantatörmiltä löytyi runsaasti meripihkaa. Joen varsinaista esikuvaa ei tunneta, ja antiikin kirjoittajat yhdistävät sen muun muassa Pohon ja Tonavaan. Eridanoksen tytär oli Zeuksippe. Weret-Hekau
Weret-Hekau (muinaisegyptin ""Taikuudeltaan mahtava"") oli muinaisessa Egyptissä yksi suojelevista käärmeenmuotoisista uraeus-jumalista. Nimi liitettiin joskus muihinkin jumalattariin. Weret-Hekau mainitaan pyramiditeksteissä Ala-Egyptin kruunun yhteydessä Wadjet-jumalattaren ilmentymänä. Myöhempinä aikoina Weret-Hekau mainitaan useammin itsenäisenä jumaluutena. Khryse (saari)
Eräiden tietojen mukaan saarella olisi ollut Apollonille omistettu temppeli. Kreikkalaisessa mytologiassa saari kytkeytyi kuitenkin ennen kaikkea Khryse-nimiseen nymfiin tai vaihtoehtoisesti jumalattareen, joka yhdistettiin Atheneen ("Athene Khrysē"). Khryse oli saaren suojelijatar. Saari kytkeytyi myös argonautteihin, Herakleehen ja Filokteteehen. Saarella kerrotaan olleen Iasonin perustama Khryseen alttari, jolla Herakleen uskottiin uhranneen ja jonka Filokteteen katsottiin löytäneen. Filoktetestä puri saarella alttaria suojellut käärme. Appianoksen mukaan tämä alttari olisi ollut olemassa vielä vuonna 73 jaa. Myöhemmissä versioissa Khryseen liittyneet tapahtumat kytkettiin usein itse Lemnokseen. Ersa
Kreikkalaisessa mytologiassa Ersa on Zeuksen ja Selenen (tai toisten lähteiden mukaan Eosin) lapsi. Ersan sisaruksia ovat Pandia ja Nemean leijona. Ersa on kasteen jumalatar. Filoktetes
Filoktetes () oli kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen läheinen ystävä ja Pariin surmaaja. Aiskhylos, Sofokles ja Euripides ovat käsitelleet Filoktetesta tragedioissaan. Taygete
Taygete () oli kreikkalaisessa mytologiassa nymfi ja yksi plejadeista, Atlaksen ja Pleionen tyttäristä. Hän sai Zeuksen kanssa pojan, Lakedaimonin, josta tuli Spartan perustaja ja spartalaisten esi-isä. Eos
Eos () eli Aurora (lat.) on aamuruskon jumalatar kreikkalaisessa mytologiassa. Hän kulkee aamuisin veljensä Helioksen eli auringon edellä ja kulkee päivän aikana taivaankannen yli. Illalla Eos muuttuu Hesperaksi eli illaksi Okeanos-meren länsireunalla. Hekataios Miletoslainen
Kuvaava on Herodotoksen kertoma anekdootti vierailusta egyptiläiseen temppeliin Thebassa. Hekataios kertoi temppelien papeille periytyvänsä jumalista kuudentoista sukupolven kautta. Papit esittelivät hänelle temppelin aiempien pappien kuvapatsaita 345 sukupolven ajalta. Koska kaikki nämä sukupolvet olivat olleet kuolevaisia, he kieltäytyivät uskomasta Hekataioksen kertomusta peritymisestään. Tämä hetki, jolloin Hekataios kohtasi Egyptin pitkän historian omakohtaisesti, vaikuttaa olleen alkusysäys hänen skeptisismilleen: kreikkalaisten myyttinen menneisyys tuntui kutistuvan merkityksettömäksi sellaisen kulttuurin edessä, joka oli muinainen jo ennen mykeneläistä aikaa. Omfale
Herakles joutui orjuutensa aikana tekemään naisten töitä ja pukeutumaan naisten vaatteisiin. Kaiken lisäksi Omfale oli pukeutuneena Nemean leijonan taljaan ja piti Herakleen oliivipuista nuijaa käsissään. Kuitenkin tänä samana aikana Herakles rankaisi ryöstelijöitä, jotka piinasivat hänen valtiattarensa maata, sieppasi kerkoopit, tappoi ohikulkijoita maataan kuokkimaan pakottaneen Syleuksen ja tämän tyttären Ksenodoken sekä hautasi Ikaroksen rantaan ajautuneen ruumiin. Lisäksi hän tuhosi Itonin kaupungin ja orjuutti sen Lyydiaa ryöstelleet asukkaat. Tästä kaikesta vaikuttuneena Omfale vapautti Herakleen ja otti hänet miehekseen. Tästä suhteesta syntyi Lamos, Agelaos tai Tyrsenos; heidät kaikki mainitaan yksitellen eri lähteissä syntyneen Omfalen ja Herakleen suhteesta. Hypnos
Hypnos () oli kreikkalaisessa mytologiassa unen henkilöitymä, jonka roomalainen vastine oli Somnus. Hän oli Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, poika, sekä Thanatoksen, kuoleman, kaksoisveli. Hänet kuvataan antiikin taiteessa joko alastomaksi nuorukaiseksi, jolla on siivet ohimoilla tai parrakkaaksi mieheksi, jolla on siivet hartioissa. Likhas
Likhas on kreikkalaisessa mytologiassa Herakleen palvelija. Alkaessaan suorittaa uhrimenoja Herakles pyysi Likhasta tuomaan viitan, jota hän tapasi käyttää juhlamenoissa. Herakleen vaimo Deianeira oli kuitenkin sivellyt viitan Nessoksen myrkytetyllä verellä uskottuaan Nessoksen kertomuksen, jonka mukaan tämän verestä valmistetun juoman lumous elvyttäisi Herakleen rakkauden, jos se joskus hiipuisi. Aineeseen oli kuitenkin kätkettynä petos, sillä Nessoksen veri oli aikanaan saastunut Herakleen Hydran myrkkyyn kastetusta nuolesta. Herakleen puettua viitan ylleen myrkky alkoi polttaa hänen kehoaan. Vaatekappale tarttui niin tiukasti kiinni hänen ihoonsa, että yritykset repiä se pois päältään saivat hänen luunsa paljastumaan näkyviin.
Kivun piinaama Herakles ryhtyi tuhoamaan ympäristöään silmittömästi: hän juoksi päämäärättömästi ympäriinsä ja kiskoi puita juurineen ylös, kunnes sattumalta huomasi pelästyneen Likhaan, joka oli piiloutunut peloissaan kiven taakse. Toisessa versiossa hän kutsui tätä tuskissaan. Suuttuneena luulemalleen syylliselle hän tarttui syyttömän myrkyntoimittajan jalkaan ja heitti tämän Euboianlahteen. Siellä onneton Likhas muuttui ihmishahmoiseksi kiveksi. Tästä ovat saaneet nimensä Euboian pohjoisosan Licháda-vuori ja -niemi. Hippokrates
Lääketieteen isäksi Hippokratesta kutsutaan siksi, että hän oli länsimaisen lääketieteen historian standardinäkemyksen mukaan ensimmäinen, joka selitti sairaudet luonnollisilla syillä eikä jumalten ja henkien aiheuttamina. Lisäksi maineen perusteena voidaan nähdä eurosentrinen ajattelutapa, joka korostaa antiikin kreikkalaisten saavutuksia ja väheksyy tai sivuuttaa aikaisempien korkeakulttuurien saavutukset. Hippokrates oli myös eräs kuuluisimmista humoraaliopin kannattajista. Varhaisin nimeltä mainittu lääkäri oli hammaslääkäri ja kirurgi Hesire 3. dynastian (n. 2700-2600 eaa.) Egyptissä. Hekataios
Hekataios () oli antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin: Horat
Horat ( 'tunnit') olivat kreikkalaisessa mytologiassa alun perin luonnonjärjestyksen ja vuodenaikojen jumalattaria, mutta hellenistisellä ajalla he muuttuivat yleisen järjestyksen ja oikeuden jumalattariksi. Useimmiten heidän vanhemmikseen mainitaan Zeus ja Themis ja Moirat heidän sisarpuolikseen, mutta vuodenaikojen jumalattarina heidät mainitaan myös Helioksen ja Selenen tyttäriksi, jotka vartioivat Olympoksen portteja ja huolehtivat maan hedelmällisyydestä ja ohjasivat säätä. Antiikin Kreikan uskonto
Kreikkalaisilla ei ollut yhtä kosmogoniaa tai luomismyyttiä. Eri uskonnolliset ryhmät uskoivat maailman saaneen alkunsa eri tavalla. Erään luomismyytin kertoo Hesiodos eepoksessaan "Jumalten synty". Sen mukaan alussa oli vain yksi alkujumaluus, Khaos (Kaaos), joka antoi synnyn muille alkujumaluuksille, kuten Gaia, Tartaros ja Eros. Eros synnytti titaanit, jotka synnyttivät edelleen ensimmäiset olympolaiset jumalat. Xena
Sarjassa on paljon viittauksia eri kansojen myytteihin ja muinaisiin jumalhahmoihin. Eniten on viitattu kreikkalaiseen mytologiaan, jonka jumalhahmot esiintyvät säännöllisesti sarjan jaksoissa, erityisesti sodan jumala Ares ja rakkauden jumalatar Afrodite, josta on tehty vaaleanpunaiseen harsoon pukeutuva surffariblondi. Myös Kupido, Pallas Athene, Zeus, Poseidon, Haades, Kohtalottaret, Raivottaret ja Harpyijat esiintyvät Xenan seikkailuissa. Kreikkalaisista sankarihahmoista sarja esitteli Herkuleksen, Odysseuksen, Orfeuksen sekä amatsonit. Kreikkalainen mytologia
Homeerisen jumalmaailman ydin olivat niin kutsutut olympolaiset jumalat: Zeus, Hera, Poseidon, Haades, Apollon, Artemis, Athene, Ares, Afrodite, Hefaistos, Hermes ja Hestia. Nämä asuttivat Olymposvuorta, lukuun ottamatta Haadesta, joka asutti manalaa, josta käytettiin myös hänen nimeään. Homeeristen jumalten rinnalla säilyi kuitenkin pieni joukko primitiivisiä, esihomerolaisia jumalia, joita ei koskaan otettu osaksi homeerista jumalmaailmaa, mutta jotka silti saavuttivat keskeisen sijan yleiskreikkalaisissa uskomuksissa ja kulteissa. Keskeisimpiä näistä jumalista olivat Demeter, Dionysos ja Asklepios. Artemis
Artemis () on kreikkalaisessa mytologiassa metsästyksen jumalatar ja Apollonin kaksoissisar, Zeuksen ja Leton tytär. Hänen yllään on lyhyt tunika ja kädessään hänellä on jousi ja nuoliviini. Hänen vierelleen kuvataan juoksemassa valkoinen naarashirvi. Artemis edisti kasvullisuutta ja varttuvaa elämää, hän oli öisen taivaan ja kuun jumalatar. Artemis vastaa roomalaisten Dianaa. Hekaton
Hekaton Rhodoslainen (, 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalainen filosofi. Hänen elämästään tiedetään ainoastaan, että hän oli Panaitioksen oppilas. Hekatonin teoksista yhtäkään ei ole säilynyt. Cicero kuitenkin mainitsee hänen kirjoittaneen teoksen "Velvollisuuksista" (ainakin kuusi kirjaa) ja omistaneen sen Quintus Tuberolle. Muita Hekatonin teoksia olivat "Jutuista" (ainakin kaksi kirjaa), "Päämäärästä" (ainakin seitsemän kirjaa), "Hyveistä" (ainakin kolme kirjaa), "Hyvistä asioista" (ainakin yhdeksän kirjaa), "Paradokseista" (ainakin kolme kirjaa) ja "Tunteista" (ainakin kaksi kirjaa). Keto (mytologia)
Kreikkalaisessa mytologiassa mainitaan myös toinen Keto, okeanidi, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Thanatos
Thanatos () oli kreikkalaisessa mytologiassa kuoleman henkilöitymä, jonka roomalainen vastine oli Mors. Hän oli Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, poika, sekä Hypnoksen, unen, kaksoisveli. Varhaisissa lähteissä hänet kuvataan siivekkääksi hahmoksi, joka oli aseistautunut miekalla. Hänen kerrottiin olevan kykenemätön tuntemaan sääliä ja vihaavan jopa kuolemattomia jumalia. Myöhemmin kun Elysion tuli vaihtoehdoksi sankareille ja hyveellisille, Thanatos muuttui kaunishahmoiseksi nuoreksi mieheksi. Thanatos yhdistettiin nimenomaan kivuttomaan kuolemaan — hänen kosketuksensa kerrottiin olleen hellä, kun taas hänen sisarensa Kerit olivat väkivaltaisen kuoleman henkiä. Antiikin Kreikan kulttuuri
Monet kreikkalaiset tunnustivat merkittävimmät, niin kutsutut olympolaiset jumalat: Zeus, Poseidon, Haades, Apollon, Artemis, Afrodite, Ares, Dionysos, Hefaistos, Athene, Hermes, Demeter, Hestia ja Hera. Vaikka Kreikan mytologia on säilynyt varsin hyvin, on hankala saada kuvaa tavallisen kansan uskomuksista, jotka näyttävät eronneen tuntuvasti sivistyneistön kehittyneemmistä uskonnollisista rakenteista. Alektryon
Alektryon (, "kukko") oli kreikkalaisessa mytologiassa nuorukainen, joka oli Areen ystävä. Areella oli tapana ottaa Alektryon mukaansa aina kun hän lähti retkilleen Afroditen luokse. Tämän tehtävä oli vartioida ovella Helioksen, auringonjumalan varalta, ettei tämä pääsisi yllättämään Aresta kesken vierailun ja kertomaan asiasta Afroditen puolisolle Hefaistokselle. Eräänä yönä Alektryon kuitenkin nukahti kesken vartioinnin, ja aurinko pääsi yllättämään parin kesken nokosten. Hefaistos kuuli asiasta ja sulki Areen pitkäksi aikaa häkkiin. Kun Ares vihdoin pääsi vapaaksi, hän suivaantuneena muutti Alektryonin kukoksi, joka ei koskaan unohtaisi ilmoittaa auringon saapumisesta aamuisin. Hedone
Kreikkalaisessa mytologiassa Hedone oli Eroksen ja Psykhen tytär, nautinnon henkilöitymä. Roomalaisessa mytologiassa häntä vastasi Volupia eli Voluptas. Sen vastakohtana olivat Algea, kipujen ja surujen henkilöitymät. Hesperidit
Kaukasuksella Herakles tapasi Prometheuksen, jolta Zeus oli rangaistukseksi määrännyt kotkan syömään maksan, mutta jolle maksa kasvoi kuitenkin uudestaan takaisin seuraavaksi päiväksi. Hän vapautti tämän ammuttuaan kotkan nuolellaan, ja tarjosi isälleen Kheironia tämän tilalle. Prometheus neuvoi Heraklesta, ettei tämän tulisi itse hakea omenaa, vaan lähettää Atlas hänen sijastaan. Näin kävikin, ja Herakles otti kantaakseen taivaankannen Atlaksen harteilta, jotta tämä voisi noutaa puutarhasta hänelle kolme omenaa. Palatessaan Atlas ilmoitti kuitenkin, ettei halunnut palata paikalleen, vaan ehdotti, että hän voisi viedä omenat Eurystheukselle. Prometheuksen ohjeiden mukaisesti Herakles suostui tähän mutta pyysi Atlasta pitämään taivaankantta vielä sen aikaa, että hän itse voisi asetella pehmusteen päänsä päälle. Kun Atlas näin tekikin, Herakles sieppasi omenat ja lähti paikalta. Vaihtoehtoisen version mukaan Herakles tappoi omenia vartioivan lohikäärmeen ja haki omenat itse. Hermafroditos
Hermafroditos () on kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen ja Afroditen lapsi, syntyjään erityisen kaunis nuorukainen, mutta myöhemmin hän koki muodonmuutoksen hermafrodiitiksi, kun hänen ruumiinsa yhtyi nymfi Salmakiihin. Helenos
Helenos () oli kreikkalaisessa mytologiassa Priamoksen ja Hekaben poika ja Kassandran kaksosveli. Hän oli kuuluisa ennustuskyvystään, mutta hän toimi myös soturina Troijan sodassa. Leijona (tähdistö)
Kreikkalaisessa mytologiassa Leijonan tähtikuvio oli taivaalle ylennetty Nemean leijona, jonka surmaaminen oli ensimmäinen Herakleelle määrätyistä kahdestatoista urotyöstä. Nemean leijonan talja vaatteenaan Herakles suoritti muut yksitoista urotyötään. Troijan naiset
Näytelmän neljä troijalaista naista ovat samat jotka esiintyvät "Iliaan" viimeisessä kirjassa suremassa Hektorin kuolleen ruumiin äärellä. Hekabesta Euripides kirjoitti myöhemmin myös tälle omistetun näytelmän nimeltä "Hekabe". Akademos
Akademos () tai Hekademos () oli kreikkalaisessa mytologiassa attikalainen heeros. Hänestä kerrotaan seuraavaa: kun Kastor ja Polydeukes valtasivat Attikan vapauttaakseen sisarensa Helenan, Akademos paljasti heille, että tämä oli kätketty Afidnaan. Tästä syystä koko Tyndareuksen sukukunta osoitti hänelle aina kiitollisuuttaan. Haades
Tämän jälkeinen kreikkalainen mytologia täydensi "Odysseian" kuvausta Haadeksesta, joskaan ei aina johdonmukaisesti. Jumalten vallanjaossa Zeus saa taivaan, Poseidon meren ja Haades-jumala maanalaisen maailman. Eläville näkymätöntä ja maan alle kätkettyä valtakuntaa hallitsee Haades kiistattomana valtiaana. Hän poistui valtakunnasta vain kerran ja ryösti Persefonen puolisokseen maan päältä. Persefone oli alamaailman valtiatar, joka vietti puolet vuodesta Haadeksessa ja puolet maan päällä. Pegasos
Pegasos (, ) on kreikkalaisen mytologian siivekäs hevonen, jonka vanhemmiksi nimetään gorgo Medusa ja Poseidon, joka oli saattanut edellisen raskaaksi hevosmuodossaan. Pegasoksen kerrotaan ponnahtaneen esiin Medusan kaulasta sen jälkeen, kun Perseus oli katkaissut tämän pään. Kun Perseus oli tappanut Medusan, Pegasos auttoi häntä lennättämällä hänet selässään kotiin. Eräässä tarinassa Pegasoksen kerrotaan usein kantaneen salamoita Zeukselle. Apollon
Apollon (, roomalaisten Apollo) on jumala kreikkalaisessa ja roomalaisessa mytologiassa. Apollon on Zeuksen ja Leton poika ja Artemiin (metsästyksen jumalatar) kaksoisveli. Apollon oli alun perin luonteeltaan šamaaninen: hänen alaansa oli parannustaito, jousiammunta, ennustus ja runollinen innostus. Myöhemmin hän kehittyi erityisesti valon ja auringon jumalaksi, ennustustaidon jumalana herätti runollista innostusta ja suosi laulua ja soittoa. Tärkein ennustustaidon ilmentymä oli vanhan ajan tunnetuin oraakkeli, Apollonin oraakkeli Delfoissa. Parannustaito eriytyi myöhemmin jumala Asklepiokseen ja runollinen innostus muusiin. Hesione
Laomedon päätti oraakkelin neuvosta uhrata tyttärensä Hesionen Poseidonille toivoen siten lepyttävänsä tämän. Herakles saapui kuitenkin paikalle ja tarjoutui pelastamaan Hesionen, jos Laomedon antaisi palkkioksi jumalaista syntyperää olevat tammat. Saatuaan lupauksen tästä Herakles surmasi pedon ja siten pelasti Hesionen. Laomedon rikkoi kuitenkin tämänkin lupauksensa, ja Herakles joutui palaamaan takaisin tyhjin käsin uhaten kuitenkin Troijaa sodalla. Diodoros Sisilialaisen mukaan Herakles olisi kuitenkin saanut tammat muiden runsaiden lahjojen kera, mutta jättänyt nämä Laomedonin huostaan odottamaan, että hän saisi haettua ne myöhemmin. Samaten Hesione olisi valinnut lähtevänsä mieluummin Herakleen mukaan pelätessään, että paikalle ilmestyisi uudelleen merihirviö, ja kaupunkilaiset jälleen vaatisivat hänen uhraamistaan. Eridanos
Hesiodos kertoi Tyfonin kylpevän Eridanoksessa. Herodotos epäilee koko joen olemassaoloa, ja väittää sen nimen perusteella olevan jonkun kreikkalaisen runoilijan keksintöä. Apollonios Rhodios ja Ovidius yhdistävät joen meripihkan alkuperän heliadeihin, jotka muuttuivat poppeleiksi murehdittuaan veljensä Faethonin kohtalo. Tämä oli menettänyt isältään auringonjumala Heliokselta lainaamiensa aurinkovaunujen hallinnan ja pudonnut Eridanokseen sen jälkeen, kun Zeus pelastaakseen maan oli lyönyt häntä salamallaan. Faethonin ystävä Kyknos puolestaan etsi tämän ruumista joesta lakkaamatta, jolloin jumalat muuttivat hänet joutseneksi. Herakles
Herakles () tai Herkules () on kreikkalaisen mytologian sankarihahmo, Zeuksen poika ja puolijumala, joka suoritti 12 urotyötä ja liittyi kuoltuaan jumalten joukkoon. Lethe
Kreikkalaisen mytologian mukaan se oli yksi viidestä myyttisestä manalan eli Haadeksen joesta. Muita olivat Akheron, Styks ja Flegethon. Se virtasi Hypnoksen luolan ohi. Antiikin Kreikan uskonto
Selvimmin mykeneläisistä teksteistä voidaan tunnistaa Zeus ("di-we", "di-wo"), Hera ("e-ra") ja Poseidon ("po-se-da-o", "po-se-da-wo-ne"). Tunnistettavissa vaikuttavat olevan myös muun muassa myöhempi Apollonin nimitys Paian ("pa-ja-wo-ne"), Ares ("a-re") eli Enyalios ("e-nu-wa-ri-jo"), Artemis ("a-te-mi-to", "a-ti-mi-te"), Athene eli Athena ("a-ta-na"), Dionysos ("di-wo-nu-so"), Eileithyia eli Eleuthia ("e-re-u-ti-ja") sekä Hermes tai Hermes Areias ("e-ma-*25 a-re-ja"). Vaikka teksteissä esiintyy tuttuja nimiä, ne eivät kuitenkaan kerro siitä, oliko näillä jumalilla sama tehtävä kuin myöhemmin. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että erityisesti kreikkalaisen mytologian vahvat naisjumaluudet, kuten Hera ja Artemis, olisivat peräisin jo minolaisesta uskonnosta. Demeter
Demeter () oli kreikkalaisessa mytologiassa sadonkorjuun, viljan ja kaikkien elävien kasvien jumalatar. Hän oli Kronoksen ja Rhean tytär sekä Zeuksen sisar. Hän oli myös Persefonen äiti. Roomalaisessa mytologiassa hänen vastineensa oli Ceres. Hän oli Heran ohella myös avioliiton suojelija. Hyperion (mytologia)
Hyperion () oli yksi Hesiodoksen teoksessaan "Jumalten synty" (Theogonia) esittelemistä kreikkalaisen mytologian titaaneista, itään yhdistetty valon jumaluus, joka sisarensa Theian kanssa synnytti Auringon (Helios), Kuun (Selene) ja Aamunkoiton (Eos). Myös Auringosta käytetään usein nimeä Hyperion. Hyperion oli Gaian (Maa) ja Uranoksen (Taivas) poika.
Hyperionin merkitys mytologiassa on hyvin vähäinen, sillä hänet vain mainitaan titaanien luettelossa. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Historiankirjoitus sai nykymuodossaan alkunsa Kreikassa. Merkittävimpiä klassisen ajan historioitsijoita olivat Herodotos ja Thukydides. Herodotosta on usein kutsuttu historiankirjoituksen isäksi. Ennen häntä kreikkalaiset olivat tyydyttäneet historiaa koskevat tarpeensa myyteillä. Varhaiset ”historioitsijat” kirjoittivat teoksensa jatkaen eeppisten runojen aiheita. Tunnetuin heistä on Hekataios Miletoslainen, joka kirjoitti teokset "Ges periodos" ja "Genealogiai". Hän pyrki muodostamaan tarujen sankarien ajalle historiallisen kronologian. Hegemone
Nykyisen nimensä kuu on saanut kreikkalaisesta mytologiasta. Atalante
Atalante () oli kreikkalaisen mytologian sankaritar. Hän oli taitava metsästäjä ja erittäin nopea juoksija. Atalante oli Meleagroksen rakastettu sekä jumalatar Artemiin suosikki. Hän halusi säilyä neitsyenä, mutta päätyi lopulta leijonaksi. Iskhys
Iskhys () oli kreikkalaisessa mytologiassa Elatoksen ja Hippeian poika. Hän antautui suhteeseen Koroniksen kanssa, joka oli tällöin jo raskaana Apollonille. Tällöin vielä valkoinen korppi, jonka Apollon oli asettanut vahtimaan rakastettuaan, kertoi asiasta jumalalle, joka raivoissaan muutti linnun mustaksi huonojen uutisten vuoksi. Koroniksen surmasi joko Apollon itse tai hänen sisarensa Artemis tämän loukkauksesta jumalaa kohtaan. Iskhyksen surmasi joko Apollon itse nuolillaan tai Zeus vasamallaan. Nemean kisat
Kreikkalaisen mytologian mukaan kisat saivat alkunsa Nemean kruununprinssin Ofelteen hautajaiskisoista, jotka Thebaa vastaan hyökänneet seitsemän sotapäällikköä järjestivät käärmeen kuristaman Ofeltes-vauvan muistoksi. Herakleen kerrottiin omistaneen kilpailut Zeukselle sen jälkeen, kun hän oli kukistanut Nemean leijonan, joskin tämä kytkös kehitettiin vasta ajanlaskun alun tienoilla. Kreikkalainen mytologia
Theseus oli Ateenan kuninkaan Aigeuksen tai Poseidonin poika, josta tuli myöhemmin itsekin Ateenan kuningas. Hän teki urotöitä Herakleen tavoin ja surmasi muun muassa Siniksen, Skironin ja Prokrusteen. Theseuksen tunnetuin seikkailu on käynti Kreetalla, missä hän surmasi labyrintissä eläneen häränpäisen Minotauros-hirviön. Minotauros oli syntynyt kuningas Minoksen puolison Pasifaen ja härän kielletyn rakkauden seurauksena. Sekasikiön piilottamiseksi Minos oli rakennuttanut labyrintin. Theseus selviytyi labyrintistä Minoksen tyttären Ariadnen avustuksella ja sai surmattua hirviön. Hän otti Ariadnen mukaansa, mutta hylkäsi tämän Naksokselle, mistä viinin jumala Dionysos otti hänet puolisokseen. Theseuksen palatessa kotiin Aigeus teki itsemurhan purjeiden värissä tapahtuneen sekaannuksen vuoksi. Helvetti
Tämän jälkeinen kreikkalainen mytologia täydensi Odysseian kuvausta Haadeksesta, joskaan ei aina johdonmukaisesti. Jumalten vallanjaossa Zeus saa taivaan, Poseidon meren ja Haades-jumala maanalaisen maailman. Eläville näkymätöntä ja maan alle kätkettyä valtakuntaa hallitsee Haades kiistattomana valtiaana. Hän poistui valtakunnasta vain kerran ja ryösti Persefonen puolisokseen maan päältä. Persefone oli alamaailman valtiatar, joka vietti puolet vuodesta Haadeksessa ja puolet maan päällä. Kreikkalainen mytologia
Hera, joka oli myös äitiyden suojelija, synnytti Zeukselle Eileithyian, synnyttäjien auttajan. Myös sodan jumala Ares syntyi Zeuksen ja Heran lapsena. Viisauden jumalattaren Metiksen kanssa Zeus sai Athenen, sodan ja viisauden jumalattaren. Myös useimmat muut pääjumalat olivat Zeuksen eri kumppanien jälkeläisiä, paitsi tulen ja sepäntaitojen jumala Hefaistos, joka syntyi mahdollisesti yksistään Herasta kostoksi Athenen syntymästä. Leto synnytti Zeukselle kaksoset; auringon ja musiikin jumalan Apollonin sekä metsästyksen jumalattaren Artemiin. Viinin jumala Dionysos oli Zeuksen ja Semelen poika. Kauneuden jumalatar Afrodite syntyi syntymäkertomuksen toisen version mukaan Zeuksen ja Dionen lapsena. Hesiodos
Muusat elivät perinteen mukaan Helikonilla, ja "Jumalten synnyssä" Hesiodos antaa heille kunnian runoutensa inspiroimisesta eräänä päivänä, kun hän oli paimentamassa lampaita. "Töissä ja päivissä" hän mainitsee Khalkiksessa pidetyn runokilpailun, jolloin hän sai erään Amfidamaan pojilta kolmijalan. Plutarkhos piti ensimmäisenä tätä kohtaa myöhempänä lisäyksenä teokseen, koska hän tunnisti Amfidamaan erääksi Khalkiksen ja Eretrian välillä noin vuonna 705 eaa. käydyn Lelantoksen sodan sankariksi. Plutarkhos piti tätä ajankohtaa liian myöhäisenä Homeroksen aikalaiselle, mutta nykyään tutkijat hyväksyvät ajoituksen mahdolliseksi. Maininta tällaisesta kilpailusta sekä viittaus Troijan sotaan sai myöhemmät runoilijat kertomaan kilpailusta Hesiodoksen ja Homeroksen välillä. 300-luvulla eaa. elänyt Alkidamas saattoi heidät yhteen teoksessaan "Mouseion", ja kilpailua käsiteltiin myöhemmin kirjoituksessa "Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa". Antiikin Kreikan uskonto
Olymposvuorella hallinneiden niin kutsuttujen olympolaisten jumalten kokonaisuus vakiintui Kreikan arkaaisella kaudella. Tuolloin Homeros ja Hesiodos loivat eepoksensa, jotka kuvasivat kreikkalaisen mytologian jumalten alkuperää ("Jumalten synty") sekä keskeisiä tapahtumia ("Ilias", "Odysseia"). Herodotos piti myöhemmin "Jumalten syntyä" auktoriteettina koskien jumalten nimiä ja heidän ominaisuuksiaan. Homeros ja Hesiodos eivät kuitenkaan keksineet jumalia, ja he ottivat suurimmaksi osaksi jumalille nimet vanhoista kulteista. Heidän voi kuitenkin nähdä antaneen kreikkalaisille heidän "pantheoninsa", jumalmaailmansa; erityisesti Homeroksen ansiosta vanhemmat paikalliset jumaluudet jäivät vähitellen syrjään olympolaisten jumalten tieltä, ja homerolaisista jumalista tuli näin yleiskreikkalaisia jumalia.
Vanhempi, paikallinen jumalmaailma ei kuitenkaan hävinnyt kokonaan. Se eli edelleen homerolaisen jumaltaruston rinnalla, osin kietoutuneena yhteen sen kanssa. Mytologia kertoo useita tapauksia, joissa uudempi jumala oli syrjäyttänyt vanhemman jossakin paikassa; esimerkiksi Apollon tuli Delfoihin surmaten siellä aiemmin vaikuttaneen Pythonin, ja samalla vanha kultti korvautui uudella. Usein vanha ja uusi jumala sulautuivat yhteen; esimerkiksi synnytyksen jumalatar Eileithyia käsitettiin usein samaksi kuin Hera tai Artemis, mutta toisin paikoin hänet luettiin itsenäiseksi jumalattareksi. Vanhemmat uskomukset ilmenivät myös muun muassa käsityksissä, joissa homerolainen jumaluus kytkettiin johonkin eläimeen, kuten Zeus härkään ja Poseidon hevoseen. Talos
Talos oli kreikkalaisessa mytologiassa Hefaistoksen luoma pronssinen jättiläinen, joka vartioi Europeta ja suojeli Kreetan rannikkoa. Hän heitteli rantaan yrittäviä suurilla kivillä tai poltti heitä kuumaa kehoaan vasten. Hänen ainoa haavoittuvainen kohtansa oli niskasta nilkkaan asti ulottuva suoni, jota (useiden versioiden mukaan) pronssinen naula piti kiinni. Plutos
Plutos () oli kreikkalaisessa mytologiassa alun perin agrikulttuurisessa Kreikassa hyvän sadon jumala, mutta muuttui myöhemmin yleisestikin vaurauden jumalaksi. Hänen vanhempansa olivat Demeter ja Iasion, joka makasi tämän kanssa kolmasti kynnetyllä pellolla. Eleusiin mysteereissä Plutos esiintyi jumalaisena lapsena Demeterin seurassa. Plutos samastui ajoittain Haadeeseen, joka tunnettiin maan sisästä löytyvien rikkauksien jumalana myös nimellä "Pluton". Hike
Hike tai Heka oli muinaisen Egyptin mytologiassa jumalten maagisten ominaisuuksien henkilöitymä. On oletettu, että Hike olisi ollut alkujumala Atumin poika, ja Hike yhdistettiin erityisesti Atumin luoviin elimiin – sydämeen ja kieleen. Toisaalta Hike mainittiin myös Khnumin ja Menhitin poikana. Hikellä oli temppelit Onissa ja lähellä Memfisiä. Muinaisen Egyptin lääkärit kutsuivat mielelellään itseään Hiken papeiksi, toisin sanoen he tahtoivat herättää jumalan voimat hoitaessaan potilaitaan. Eurynomos
Eurynomos on kreikkalaisessa mytologiassa taruolento, joka asuu manalassa. Toisinaan hänet samastetaan Haadeeseen (eli roomalaisen mytologian Orcukseen) ja toisinaan hänen sanottiin olevan Hekaten palvelija. Nykyisin olento liittyy ihmisten mielissä lähinnä black metal -muusikko Øystein Aarsethiin eli Euronymousiin, joka otti taiteilijanimensä tämän olennon mukaan. Saatanallisessa Raamatussa nimi on kirjoitettu väärin Euronymous, ja se on joku vähäinen hahmo, josta tieto on kadonnut ajan mukana tai se on taidemaalari Polygnotoksen keksintö. Faiaakit
Faiaakit tai faieekit ovat kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvä merenkulkijakansa, jonka nimi juontuu Faiaksista, Poseidonin ja nymfi Kerkyran pojasta. Kansa asui kaukana ihmisten ilmoilta Skherian saarella, mahdollisesti nykyisellä Korfulla. Argonautit vierailivat faiaakien saarella ja Odysseiassa se on Odysseuksen harharetkien viimeinen välietappi. Tunnetuimpia faiaakeja ovat heidän kuninkaansa Alkinoos ja hänen tyttärensä Nausikaa. Kreikkalainen mytologia
Yleisimmän näkemyksen mukaan Olympoksella asuivat Zeuksen ja Heran lisäksi vakituisesti Zeuksen veli Poseidon, lapsijoukosta keskeisimmät jumalat Ares, Hermes, Hefaistos, Afrodite, Athene, Apollon ja Artemis, sekä muista jumalista Apollonin poika, lääkintätaidon jumala Asklepios. Dionysos sekä Zeuksen, Heran ja Poseidonin sisarukset Demeter, Hestia ja Haades esiintyvät joukossa joissakin myyteissä. Hestia jätti Olympoksen elääkseen ihmisten parissa. Olympoksella asui myös alun perin kuolevaisia kuten Ganymedes, jumalten juomanlaskija, sekä Herakles, sankareista suurin, jotka Zeus kutsui jumalten joukkoon. Nyks
Nyks oli Ereboksen sisar ja puoliso, jolta hän synnytti mm. Aitherin (ilmapiiri), Hypnoksen (uni), Thanatoksen (kuolema), Hemeran (päivä), Nemesiksen (koston jumalatar), Moirat (kohtalottaret), Eriksen (eripuraisuus), Kharonin, sekä Kerit (väkivaltainen kuolema). Joskus Nyksin lapsiksi luetaan myös Hesperidit (nymfit), Momus (pilkan ja satiirin jumala), Oneirokset (unien jumalat) ja Apate (petoksen ja vilpin jumalatar). Ares
Ares oli Zeuksen ja Heran poika. Sisaruksia olivat Eris ja seppä Hefaistos. Ares kuvattiin usein pitkäksi ja komeaksi nuorukaiseksi, mutta luonteeltaan hän oli väkivaltainen ja raakalaismainen. Tämä jumala ei tarvinnut yhtään syytä sotaan, ja hän olikin hyvin epäsuosittu. Myös hänen oma isänsä Zeus julisti vihaansa poikaa kohtaan. Hänellä ei ollut vaimoa, mutta hän oli varsinkin kauneuden jumalattaren Afroditen lumoissa. Areella oli myös ystävä Alektryon, jonka Ares otti mukaansa aina kun hän lähti retkilleen Afroditen luokse. Monien muiden kreikkalaisten jumalten tavoin hän kuitenkin vietteli useita naisia ja sai heidän kauttaan jälkeläisiä. Antiikin roomalaisten mytologiassa Areen nimi oli Mars, mutta nämä kaksi jumalaa eroavat suuresti. Deimos (mytologia)
Deimos ( ’kauhu’) on kreikkalaisessa mytologiassa pakokauhun ja sotien sekasorron ilmentymä. Deimos on Areen ja Afroditen poika. Hän ja hänen veljensä Fobos seurasivat isäänsä taisteluun, samoin kuin Areen naispuolinen seuralainen Enyo. Deimoksen roomalainen vastine on Fuga. Iktys
Kreikkalaiset, roomalaiset ja monet muut pakanalliset kulttuurit käyttivät kalasymbolia ennen kristinuskoa. Pakanallisissa uskonnoissa Iktys oli muinaisen kreikkalaisen jumalattaren Atargatisin jälkeläinen ja se tunnettiin monissa myyteissä nimillä Tigrata, Afrodite, Pelagia tai Delfiini. Sana myös tarkoittaa "kohtua" ja "delfiiniä" joissakin kielissä. Ennen kuin kristinusko otti kalasymbolin käyttöönsä, se tunnettiin pakanallisissa kulttuureissa merkityksillä "suuri äiti" ja "kohtu". Sen yhteys hedelmällisyyteen, syntymiseen ja naisen luonnolliseen voimaan oli tunnettu myös kelttiläisten parissa ja muissa pakanallisissa kulttuureissa pohjois-Euroopassa. Tietyissä ei-kristillisissä uskonnoissa kala kala tunnettiin myös uudelleensyntymisen ja elämän voiman symbolina. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Toinen arkaaisen ajan suuri runoilija oli Hesiodos. Päinvastoin kuin Homeros, Hesiodos mainitsee itsensä teoksissaan. Hänestä ei kuitenkaan tiedetä mitään niiden ulkopuolelta. Hesiodos oli kotoisin Boiotiasta, keski-Kreikasta, ja hänen katsotaan eläneen ja kirjoittaneen 700-luvun eaa. loppupuolella. Hänen kaksi tunnetuinta teostaan ovat "Jumalten synty" ja "Työt ja päivät". "Jumalten synty" on kuvaus kreikkalaisten jumalten syntyhistoriasta. "Työt ja päivät" puolestaan on kuvaus ankarasta ja yksinkertaisesta maalaiselämästä, jonka Hesidos tunsi hyvin. Se sisältää myös muun muassa kuvauksen ihmiskunnan historian aikakausista, alkaen kauan sitten menneestä kulta-ajasta Athene
Athene oli aina Zeuksen lempilapsi ja auttoi useita kreikkalaisen mytologian sankareita, kuten Perseusta, Odysseusta ja Heraklesta. Hän oli kreikkalaisten puolella Troijan sodassa ja auttoi heitä lähettämällä kolme jättiläiskäärmettä surmaamaan troijalaisten ylipapin Laokoonin ja hänen poikansa, sillä Laokoon ymmärsi Troijan hevosen olevan kreikkalaisten salajuoni. Hekataios Miletoslainen
Hekataioksen teokset, erityisesti "Genealogiai", ovat tyyliltään skeptisiä. Teoksensa "Genealogiai" alussa Hekataios toteaa: "kirjoitan, mikä näyttää todelta, sillä kreikkalaisten tarut ovat moninaisia ja vaikuttavat minusta naurettavilta". Päinvastoin kuin aikalaisensa Ksenofanes, hän ei kritisoinut myyttejä itsessään; hänen epäuskonsa oli seurausta lähinnä siitä, että hän oli kohdannut matkoillaan niin monia keskenään ristiriitaisia myyttejä. Herkules voittaa helvetin
Elokuva perustuu löyhästi kreikkalaisen mytologian kertomuksiin Herakleen (lat. "Hercules") urotöistä. Herkules palaa kotikaupunkiinsa, jossa hän löytää rakastettunsa Deianeiran järkensä menettäneenä. Tämän setä Lico suunnittelee hänen urhaamistaan pimeyden voimille saavuttaakseen kuolemattomuuden. Medean oraakkeli kehottaa Herkulesta matkustamaan kuolleiden valtakuntaan Haadesiin ja tuomaan sieltä pelastavan elämän kiven. Matkalla tuonpuoleiseen Herkuleen on saatava käsiinsä myös hesperidien kultainen omena. Herkuleen ja hänen ystäviensä palattua matkaltaan Lico kaappaa Deianeiran uhratakseen tämän kuunpimennyksen aikana. Herkules pelastaa rakastettunsa, tappaa Licon ja tämän esiin kutsumat zombit. Elokuvan sivujuonena toimii Herkuleen ystävän Theseuksen ja Pluton tyttären Persefonen onneton rakkaustarina. Herakles
Yhdestoista tehtävä oli hakea kultainen omena jossain kaukana lännessä sijainneista maagisista puista, jotka Hera oli saanut häälahjaksi Gaialta. Herakles sieppasi vanhus Nereuksen, joka ainoana tiesi puiden sijainnin ja sananmukaisesti kiristi tältä tiedon. Matkalla Herakles tapasi Prometheuksen, jonka Zeus oli sidottanut kallioon kotkan raadeltavaksi rangaistukseksi tulen viemisestä. Herakles ampui kotkan ja vapautti Prometheuksen. Prometheus neuvoi Herakleeta pyytämään Atlas-jättiläistä hakemaan omena. Kuljettuaan Arabian ja Egyptin halki ja jouduttuaan vaivoin surmaamaan Gaian pojan, kuningas Antaioksen, Herakles saapui Atlasvuorille, jossa Atlas kannatteli taivasta. Atlas suostui tarjoukseen hakea omena, jos Herakles pitelisi sillä aikaa taivasta. Matkalla Atlas tajusi, ettei hänen tarvitsisi kannatella taivasta enää koskaan. Hän kertoi Herakleelle aikovansa viedä omenan itse Tirynsiin. Herakles suostui, mutta pyysi Atlasta kannattamaan taivasta sen aikaa, kun hän ottaisi tyynyn hartioilleen. Herakles jätti Atlaksen pitämään taivasta ja palasi omenoineen Tirynsiin. Kreikkalainen mytologia
Theagenes, joka oli varhainen Homeros-kriitikko, tulkitsi myyttejä ensimmäisten joukossa allegorioina eli vertauskuvina. Hän näki esimerkiksi eri jumalat luonnon elementteinä ja voimina; Poseidon oli vesi, Hera ilma, Artemis kuu jne. Empedokles jatkoi Theageneen vertauskuvallista tulkintaa yhdistämällä klassiset alkuaineet eri jumaliin. Anaksagoraan kerrotaan tulkinneen myytit moraalisina allegorioina. Metrodoros Lampsakoslainen puolestaan tulkitsi Troijan sodan henkilöt vertauskuvallisesti: Agamemnon oli eetteri, Akhilleus aurinko, Helena maa, Paris ilma jne. Akaste
Akaste (, "epävakaa, epäsäännöllinen") viittaa kreikkalaisessa mytologiassa kahteen eri hahmoon: Flegethon
Flegethon (myös Pyriflegethon, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa Haadeen tulivirta; se liekehti palavaa rikkiä. Flegethon oli yksi Haadeen viidestä joesta. Vergilius mainitsee Flegethonin muiden jokien ohessa Aeneiissa (VI, 265, 551). Danten Jumalaisessa näytelmässä joki muodostuu kiehuvasta verestä ja se on osa helvetin seitsemättä kehää. Siihen kuuluvat tyrannien, murhaajien, rosvojen ja sellaisten varjot, jotka ovat syyllistyneet väkivaltaan muita kohtaan. Haades
Haades oli yksi titaanien Kronoksen ja Rhean kuudesta lapsesta. Hänen sisaruksiaan olivat Demeter, Hera, Hestia, Poseidon ja Zeus. Syöstyään Kronoksen vallasta ja kukistettuaan titaanit Zeus heitti veljiensä kanssa kosmista noppaa. Haades voitti arpapelissä itselleen manalan herruuden, ja hänen tehtävänään oli huolehtia vainajien hyvinvoinnista kuolemanjälkeisessä elämässä. Haadeen vaimo oli Zeuksen ja Demeterin kaunis tytär Persefone. Haadeen kerrotaan rakastuneen Persefoneen niin syvästi, että hän teki aukon maahan ja sieppasi tytön mukaansa manalaan. Hänellä oli kyklooppien takoma kypärä, joka kykeni muuttamaan kantajansa näkymättömäksi. Häntä pidettiin Olympoksen jumalista vauraimpana, koska hänelle kuuluivat kaikki maan arvometallit. Haades kuvattiin synkäksi ja jopa armottomaksi hahmoksi, joka ei pitänyt sen enempää jumalista kuin kuolevaisistakaan. Nestor (mytologia)
Nestor () oli kreikkalaisessa mytologiassa Pyloksen kuninkaan Neleuksen ja Khloriin poika. Hänestä tuli kuningas Herakleen surmattua Neleuksen ja kaikki Nestorin veljet ja sisaret. Hänen vaimonsa oli joko Eurydike tai Anaksibia, ja heidän lapsiaan olivat Perseus, Peisistratos, Aretos, Thrasymedes, Pisidike, Polykaste, Stratikhos, Ekhefron ja Antilokhos. Työt ja päivät
Teos alkaa Zeuksen, oikeudenmukaisuuden jumalan, ylistyksellä. Tämän jälkeen runoilija käsittelee kahdenlaista kilpailun lajia, joista toinen suosii sotaa ja taistelua, toinen taas kannustaa uurastukseen. Hesiodos puhuttelee veljeään ja analysoi ihmisyhteisöä ja ihmisten välisiä suhteita, kunkin yksilön eettisiä velvollisuuksia ja pahan alkuperää maailmassa. Tämä tapahtuu erilaisten myyttisten kertomusten kautta. Teoksessa esiintyy kertomus Prometheuksesta, joka löytyy myös "Jumalten synnystä". Kertomuksen mukaan Prometheus varasti tulen Zeukselta, ja sen vuoksi ihmisiä rankaistiin Pandoralla ja tämän lippaalla, johon jäi vain toivo. Teos vaikuttaa tekevän korjauksia eräisiin "Jumalten synnyssä" esitettyjen myyttien kuvauksiin. Teos hahmottelee myös ihmiskunnan viisi aikakautta, alkaen myyttisestä kulta-ajasta. Tätä seuraavat hopea-aika, pronssiaika ja puolijumalten aika, sekä nykyinen rautainen aika, jolloin ihmiset kärsivät työstä ja vaivasta. Hesiodos kertoo myös lyhyen tarinan haukasta ja satakielestä. Se on varhaisin säilynyt faabeli. Prostituutio antiikin Kreikassa
Tiedämme useiden hetaroiden nimet. Klassisella kaudella oli Theodote, joka oli Alkibiadeen ystävä ja jonka kanssa Sokrates keskustelee Ksenofonin "Muistelmissa" (III, 11, 4). Oli myös Neaira, joka oli Pseudo-Demostheneen erään puheen kohde sekä Fryne, joka oli Knidoksen Afroditen mallina – kyseessä on Praksiteleen mestarityö ja kuvattu nainen oli siis hänen rakastajattarensa, mutta samalla myös Hypereideen, ateenalaisen poliitikon ja puhujan, kumppani; Hypereides puolusti Frynetä tämän jumalanpilkkaa koskevassa oikeudenkäynnissä. Tunnettuihin hetairoihin kuuluu myös Leontine, Epikuroksen elämänkumppani, joka oli itsekin filosofi. Hellenistiseltä kaudelta voidaan mainita Tythonike, joka oli Harpaloksen, Aleksanteri Suuren rahastonhoitajan rakastajatar ja vielä Thais, itse Aleksanteri Suuren rakastajatar ja myöhemmin Ptolemaios I:n rakastajatar. Arete (mytologia)
Arete () oli kreikkalaisessa mytologiassa Rheksenorin tytär ja faiaakkien kuninkaan Alkinooksen puoliso. Suhteesta syntyivät lapset Nausikaa ja Laodamas. Arete itse oli alenevassa polvessa sukua Poseidonille. Prometheus
Prometheus (myös Prometheas tai Prometeus) on kreikkalaisessa mytologiassa titaani, joka loi ihmiset ja varasti heille jumalilta tulen.
Prometheus oli Iapetoksen ja Klymenen poika sekä Atlaksen ja Epimetheuksen veli. Prometheus muovasi savesta ihmisen, jolla hän hieman toisistaan poikkeavien tarinoiden mukaisesti kansoitti maan. Zeus ei halunnut antaa Prometheuksen suojateille tulta, joten tämä varasti sen ja toi sen ihmisille fenkolin varressa. Prometheus huijasi myös Zeuksen valitsemaan huonoimman palan ihmisiltä vaaditusta härkäuhrista, täten auttaen ihmisiä. Metis (mytologia)
Metis () oli kreikkalaisessa mytologiassa Okeanoksen ja Tethyksen tytär, okeanidi ja titaani, viisauden jumalatar sekä Zeuksen ensimmäinen vaimo. Metiksen tultua raskaaksi Zeus sai tietää Gaialta, että Metiksen lapsi tulisi syrjäyttämään Zeuksen. Tästä säikähtäneenä Zeus nielaisi Metiksen. Hänelle tuli kuitenkin päänsärky ja hän pyysi seppäjumala Hefaistokselta apua. Hefaistos iski Zeusta päähän kirveellä ja samalla täydelliseen sotisopaan pukeutunut Athene syntyi jumalten ihmetykseksi Zeuksen päästä. Hesperos
Hesperos (, "ilta") oli kreikkalaisessa mytologiassa Eoksen, aamuruskon, poika ja iltatähti. Hyginus kertoo hänen isänsä olevan Kefalos, mutta useammin isäksi nimetään Astraios. Roomalaisessa mytologiassa hänen vastineensa on Vesper, josta juontaa englannin kielen länttä tarkoittava sana "west" länteen laskevan auringon mukaisesti. Antiikin Kreikan uskonto
Kreikkalaiseen uskontoon ei kuulunut mitään dogmaattisia tai teologisia oppirakennelmia. Uskonnollisen elämän painopiste oli kultissa. Ihmiset saivat ajatella jumalista mitä halusivat, kunhan valtion suojeluksessa olevaa jumalten kulttia ei loukattu. Monet kreikkalaiset tunnustivat merkittävimmät, niin kutsutut olympolaiset jumalat: Zeus, Poseidon, Haades, Hera, Apollon, Artemis, Afrodite, Ares, Hefaistos, Athene, Hermes ja Hestia; lisäksi joukkoon voitiin lukea myös Hebe sekä Dionysos ja Demeter. Merkittävimpiä jumalia palvottiin eri kaupunkivaltioissa, mutta jumalten nimiin saatettiin lisätä epiteettejä, jotka ilmaisivat niiden erillistä ja paikallista luonnetta. Lisäksi monilla kaupungeilla oli omat suojelijajumalansa, kuten esimerkiksi Ateenalla Athene. Jotkut kreikkalaisen filosofian koulukunnat, kuten stoalaisuus ja platonismin eräät muodot, käyttivät kieltä, joka vaikuttaa viittaavan yhteen transsendenttiin jumaluuteen. Herkules (sarjakuvahahmo)
Herkules on Zeuksen, Olympos-vuoren jumalien, olympiaanien kuninkaan poika. Herkuleksen äiti oli kuolevainen Alkmene, joka eli noin 3500 vuotta sitten muinaisessa Kreikassa. Andromeda (mytologia)
Andromeda () on kreikkalaisessa mytologiassa Etiopian kuninkaan Kefeuksen ja Kassiopeian tytär. Kassiopeia kehui olevansa nereidejä kauniimpi. Tämän vuoksi meren jumala Poseidon suuttui ja lähetti meripeto Keton tekemään tuhojaan. Ainoa keino saada Keto lopettamaan oli uhrata meripedolle kuningas Kefeuksen oma tytär. Kuningas kahlitsi oman tyttärensä alastomana kiveen meripedolle uhriksi, mutta hänet pelasti Perseus. Helios
Helios () oli kreikkalaisessa mytologiassa auringon henkilöitymä. Homeros kutsui Heliosta usein epiteeteillä "titaani" ja ""hyperion"". Kaldean oraakkelit
Intellektuaalisen ja aineellisen todellisuuden välillä on este, jonka henkilöitymä on Hekate. Tämä erottaa kaksi ”tulta”, Isän puhtaasti intellektuaalisen tulen ja sen aineellisen tulen, josta kaikkeus oli luotu, ja välittää kaiken jumalallisen vaikutuksen alempaan maailmaan. Hippolyte
Hippolyte () viittaa kreikkalaisessa mytologiassa kahteen eri henkilöön.
Hippolyte oli amatsonien kuningatar, soturittareiden sukua, joka polveutui sodanjumala Areesta ja jonka kuolemasta on useita keskenään ristiriitaisia kuvauksia. Theseus sieppasi hänet ja toi mukanaan Ateenaan, minkä johdosta amatsonit hyökkäsivät Ateenaa vastaan. Heidät kuitenkin voitettiin, ja Hippolyte synnytti Theseukselle Hippolytoksen. Hefaistos
Hefaistos () on kreikkalaisessa mytologiassa tulen ja taonnan seppäjumala. Roomalaisten vastine Hefaistokselle oli Vulcanus (tai "Volcanus").
Hefaistos on Heran poika. Toisin kuin muut Olympoksen jumalat, hän on lyhyt ja äärimmäisen ruma. Hän on myös äärimmäisen taitava seppä ja rakensi jumalille palatseja, joissa he asuivat Olympoksella ylellisyydessä. Kerran Zeuksen ja Heran välisen riidan aikana epäonninen Hefaistos heitettiin alas Olymposvuorelta. Koska hän oli kuolematon jumala, putoaminen ei tappanut Hefaistosta, mutta hän rampautui ikiajoiksi, ja muut jumalat kiusasivat häntä jatkuvasti rampautumisen aiheuttamasta ontumisesta. Hefaistoksen vaimo on rakkauden jumalatar Afrodite, joka kuitenkin petti tätä Areen kanssa. Myöhemmin Hefaistos yllätti parin, vangitsi heidät verkkoon ja kutsui kaikki Olympoksen jumalat nauramaan heille. Uranos
Uranos () on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos). Geras
Geras () oli antiikin kreikkalaisessa mytologiassa vanhuuden henkilöitymä. Hesiodoksen mukaan hän oli Nyksin poika, ja Hyginuksen mukaan Erebos oli hänen isänsä. Geraan vastakohta oli Hebe, nuoruuden henkilöitymä. Hänen roomalainen vastineensa oli "Senectus". Nefele
Nefele esiintyy kreikkalaisessa myytissä myös pilvenä, jonka Zeus loi Heran kuvaksi huijatakseen Iksionia tämän suunnitellessa väkisinmakaavansa hänen puolisonsa. Iksionin ja Nefelen suhteen seurauksena syntyivät kentaurit, joita heidän oma äitinsä auttoi taistelussa Heraklesta vastaan. Helvetti
Varhaisimmat viittaukset muinaiskreikkalaiseen vainajalaan eli Haadekseen ovat Homerokselta. Odysseian 11. kirjassa kerrotaan päähenkilö Odysseuksen käynnistä Haadeksessa. Odysseus kohtaa matkallaan varjomaisia haamuja, jotka ovat samannäköisiä kuin kuolinhetkellään. Odysseus tapaa myös toverinsa Elpenorin, ennustaja Teiresiaksen, oman äitinsä sekä manalan naisia. Homeroksen Haades on sumuinen ja surumielinen paikka, mutta siellä ei jouduta tilille elämän aikana tehdyistä pahoista teoista. Hestia
Hestia () oli kreikkalaisessa mytologiassa kotilieden, perhe-elämän ja valtiollisen elämän suojelija ja oli yksi 12 olympolaisesta jumalasta, kunnes luovutti paikkansa Dionysokselle. Hän oli Kronoksen ja Rhean tytär ja pysyi neitsyenä ikuisesti, vaikka Apollon (mies) ja Poseidon (mies) yrittivät lähennellä. Hestiasta ei ole monia tarinoita, vaan hän on melko väritön hahmo. Roomalaiset samaistivat Hestian heidän omaan jumalaansa Vestaan, jonka valtiollinen rooli oli kuitenkin Hestiaa merkittävämpi. Hekale
Hekalessa oli Zeus Hekaleioksen pyhäkkö. Kreikkalainen mytologia
Varhaisimpiin ja tunnetumpiin sankareihin lukeutui 12 urotyötä suorittanut Herakles. Muut sankarien vanhimman sukupolven edustajat, kuten Perseus ja Bellerofon, jakoivat monia ominaisuuksia Herakleen kanssa. Heidän seikkailunsa olivat yksinäisiä, voimakkaasti mielikuvituksellisia ja sadunomaisia, sisältäen Medusan ja Khimairan kaltaisia surrealistisia hirviöitä. Sankareiden varhainen sukupolvi ei ollut runoilijoiden keskuudessa yhtä suosittu kuin myöhemmät ja se tunnetaan lähinnä myyttienkirjaajien töistä ja proosakirjoittajien sivuhuomautuksista. He olivat kuitenkin suosittuja kuvataiteissa.
Herakles oli suurin kreikkalaisista sankareista. Hänen isänsä oli Zeus ja äitinsä Alkmene. Hera vihasi häntä tämän vuoksi ja lähetti kaksi käärmettä surmaamaan vastasyntyneen ja tämän veljen Ifikleen. Herakles kuitenkin surmasi käärmeet. Kukistettuaan Orkhomenoksen hän sai puolisokseen Megaran. Surmattuaan omat lapsensa Heran lähettämässä hulluudenpuuskassa hän joutui rangaistukseksi palvelemaan Eurystheusta 12 vuotta ja suorittamaan kaikki tämän antamat tehtävät. Nämä tunnetaan Herakleen urotöinä. Tunnetuimpiin urotöihin kuuluvat muun muassa Nemean leijonan ja Lernan Hydran surmaaminen, Augeiaan tallien siivoaminen, Kreetan härän pyydystäminen sekä Haadeen vahtikoiran Kerberoksen ryöstäminen. Tämän jälkeen Herakles sai vapautensa. Alekto
Alekto (), leppymätön, on kreikkalaisessa mytologiassa yksi kolmesta erinyksestä eli kostottaresta. Hesiodoksen mukaan hän on saanut alkunsa veritipoista, jotka syntyivät Kronoksen kuohitessa sirpillä isänsä Uranoksen. Hänen sisarensa ovat Megaira ja Teisifone.