Mikä oli James Macpherson ensimmäinen teos?
James Macpherson
James Macphersonin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat etäistä sukua Macphersonin klaanin päämiehelle. Macpherson opiskeli Aberdeenissa ja Edinburghin yliopistossa, jossa hän luultavasti sai vaikutteita kaunopuheisuuden professori Hugh Blairilta. Suorittamatta tutkintoa hän palasi 1756 kotikaupunkiinsa Ruthveniin ja ryhtyi koulunopettajaksi. Macphersonin ensimmäinen runokokoelma "The Highlander" ilmestyi 1758, mutta ei herättänyt suurempaa huomiota. Tämän jälkeen hän suuntasi huomionsa vanhaan skotlantilaiseen kansanrunouteen. Hän osasi kohtuullisesti gaelia ja alkoi kerätä vanhoja gaelinkielisiä runoja sekä kirjoittaa ylös kotiseudullaan säilynyttä suullista kansanperinnettä. Hän sai tähän kannustusta runoilija John Homelta. Macpherson toimitti Homelle englanninkielisiä versioita skotlantilaisista kansanrunoista, jotka hän kertoi keränneensä ja kääntäneensä itse gaelinkielisistä alkuteksteistä. Home toimitti runot Edinburghiin, jossa ne professori Blairin taloudellisen tuen avulla julkaistiin vuonna 1760 kokoelmana "Fragments of Ancient Poetry collected in the Highlands of Scotland" (”katkelmia Skotlannin ylämailta kerätystä muinaisesta runoudesta”). Tämä kokoelma käsittää 16 elegisellä ja sentimentaalisella tyylillä kirjoitettua runoa, joiden aiheet olivat samantapaisia kuin vanhoissa kelttiläisissä kansantaruissa.
Eoin Colfer
Colferin tuotannosta tunnetaan erityisesti "Artemis Fowl" -kirjasarja. Sen ensimmäinen osa "Artemis Fowl" julkaistiin vuonna 2001. Kolme kustannusyhtiötä oli kiinnostunut kirjan oikeuksista samaan aikaan, ja menestys oli niin suuri, että Colfer saattoi lopettaa opettajana työskentelyn ja keskittyä pelkästään kirjoittamiseen. Colfer onkin sanonut: ""Jatkan kirjoittamista niin kauan kunnes ihmiset lopettavat lukemisen tai minulta loppuvat ideat."" Cormac McCarthy
McCarthyn ensimmäisen romaanin "The Orchard Keeper" julkaisi Random House 1965. Hän päätti lähettää käsikirjoituksen nimenomaan Random Houselle, koska "se oli ainoa kustantaja, jonka tiesin". Random Housella käsikirjoitus joutui Albert Erskinen käsiin, joka oli William Faulknerin kustannustoimittaja Faulknerin kuolemaan, vuoteen 1962, asti. Erskine oli McCarthyn toimittaja kaksikymmentä vuotta. James Thomson
Thomson aloitti opinnot Edinburghin collegessa syksyllä 1715 tavoitteena valmistuminen presbyteeripapiksi. Hän opiskeli Edinburghissa metafysiikkaa, logiikkaa, etiikkaa, kreikkaa, latinaa ja luonnonfilosofiaa. Hän sai opintonsa päätökseen 1719 mutta ei kuitenkaan suorittanut loppututkintoa vaan päätti aloittaa teologian opinnot päämääränään papin ura. Thomas Thomson kuoli 1716, paikallisten tarinoiden mukaan suorittaessaan jotakin manausmenoja. Edinburghissa Thomson liittyi kirjallisen ryhmän Grotesque Clubin jäseneksi ja tutustui elinikäiseen ystäväänsä David Malletiin. Onnistuttuaan saamaan julki muutamia runojaan Edinburgh Miscellanyssa Thomson lähti Malletin kanssa Lontooseen helmikuussa 1725 saadakseen julkaistuksi runonsa. Alexander Mackendrick
Yhdeksän Ealing-vuoden jälkeen Mackendrick muutti synnyinmaahansa Yhdysvaltoihin ja työskenteli vuoroin Englannissa ja Hollywoodissa, jossa hänen tärkeimmäksi työkseen jäi "Menestyksen huuma" (1957), pääosissa Tony Curtis ja Burt Lancaster. 1960-luvulla Mackendrick palasi mainosten ja televisiotyön pariin, mutta ohjasi kuitenkin vielä muutaman pitkän näytelmäelokuvan. Englannissa syntyivät elokuvat "Yksin halki Afrikan" (1963) ja "Rajumyrsky Jamaikassa" (1965) sekä Yhdysvalloissa seksifarssi "Älä nostata laineita" (1967). Ateismin historia
Ensimmäinen avoimen ateistinen teos Saksassa oli paroni d'Holbachin "La Systéme de la Nature" (Luonnon järjestelmä, 1770). Englannissa ensimmäisenä ei-peiteltynä ateistisena teoksena pidetään William Hammonin ja Matthew Turnerin kirjoitusta "Answer to Priestley", joka oli vastaus Joseph Priestleyn teokseen "Letters to a Philosophical Unbeliever" (1780). Kuitenkin vielä vuonna 1812, kun nuori runoilija Percy Bysshe Shelley kirjoitti teoksen "The Necessity of Atheism", hänet erotettiin Oxfordin yliopistosta ja kirjan kappaleet poltettiin. Teoksen "The Refutation of Deism" (1814) julkaisemisen jälkeen Shelley julistettiin kelvottomaksi holhoamaan lapsiaan. Johannes Schefferus
Koulunsa Schefferus kävi kotikaupungissaan Strasbourgissa ja siellä hän myös jatkoi opintojaan yliopistossa vuosina 1637–1644. Tämän ohessa hän täydensi opintojaan opiskelleen Leidenin yliopistossa Alankomaissa vuonna 1639 ja Sveitsissä vuonna 1643. Strasbourgissa hänen yliopistoprofessoreinaan toimivat muun muassa Johannes Freinsheimius ja Johannes Boeclerus, jotka kuningatar Kristiina myöhemmin kutsui Ruotsiin. Kun hän palasi takaisin Strasbourgiin vuonna 1643, hän julkaisi ensimmäisen teoksensa, "De varietate navium". Tämä antiikin sotalaivoja koskeva tutkimus teki hänestä tunnetun filologin eurooppalaiseen tiedeyhteisöön. Terry Pratchett
Pratchettin ensimmäinen julkaisu oli novelli "The Hades Business", jonka hän kirjoitti koululehteen 13-vuotiaana. Se julkaistiin uudelleen "Science Fantasy" -lehdessä vuonna 1963. Pratchettin toinen julkaistu teksti oli novelli "Night Dweller", joka ilmestyi marraskuussa 1965 "New Worlds" -lehden numerossa 156. L. Ron Hubbard
Hubbard jatkoi suurellisella, kymmenessä osassa julkaistulla "Mission Earth" -romaanilla. Sen ensimmäinen kirja ilmestyi 1985, viimeiset osat kirjailijan jo kuoltua. Kaikkiaan 1,2 miljoonaa sanaa sisältävä teos on pisimpiä koskaan kirjoitettuja kirjasarjoja. "Mission Earth" on lajityypiltään satiirista science fictionia, joka kommentoi ja arvostelee vallitsevaa yhteiskuntaa paljolti Jonathan Swiftin "Gulliverin retkien" hengessä. Percy MacKaye
Hänen tunnetuimpia näytelmiään ovat "The Canterbury Pilgrims" (1903), "Sappho and Phaon" (1907), "Jeanne D’Arc" (1907), "The Scarecrow" (1908) sekä "Anti-Matrimony" (1910). Vuonna 1937 hän julkaisi runokokoelman "The Far Familiar" ja vuonna 1950 neljän näytelmän sarjan "The Mystery of Hamlet King of Denmark, or What We Will", joka oli tarkoitettu edeltämään ja jatkamaan Shakespearen "Hamletin" tarinaa. Ossianin laulut
Ossianin laulut ovat skotlantilaisen runoilijan James Macphersonin kirjoittamia, vuosina 1760–1765 julkaistuja sankarirunoja. Macpherson väitti runojen olleen käännös hänen Skotlannin Ylämailta kokoamastaan gaelinkielisestä suullisesta sankarirunoudesta, jonka alkuperäiseksi sepittäjäksi hän mainitsee henkilön nimeltään "Ossian, Fingailin poika". Runot ruokkivat skottien kansallisuusaatetta ja saivat suuren suosion ympäri Eurooppaa siitä huolimatta, että runojen autenttisuudesta esitettiin jo tuolloin epäilyksiä. Goethe mainitsee Ossianin "Nuoren Wertherin kärsimyksissä". "Ossianin laulut" innoittivat osaltaan Suomessa C. A. Gottlundia ja sittemmin Elias Lönnrotia hahmottelemaan kalevalamittaisesta runoudesta eeposkokonaisuutta. Alistair MacLean
Vapaa-aikoinaan MacLean alkoi kirjoittaa novelleja ja voitti "Glasgow Herald" -lehden järjestämän kilpailun vuonna 1954 merihenkisellä tarinallaan "Dileas". Collins-kustantamo pyysi häntä laajentamaan tarinan romaaniksi. MacLean kirjoitti "Saattue Muurmanskiin" -romaanin, joka perustui hänen omiin sotakokemuksiinsa. Se oli suuri menestys, ja MacLean pystyi pian omistautumaan kokonaan sotatarinoiden, vakoilujuttujen ja muiden seikkailutarinoiden kirjoittamiselle. James Ferguson (1710–1776)
Vuonna 1734 Ferguson muutti Edinburghiin ja alkoi maalata miniatyyrimuotokuvia. Hän elätti maalauksella perheensä samalla kuin harrasteli tiedettä. Hän kirjoitti useita tieteellisiä artikkeleita. Vuonna 1742 hän rakensi ensimmäisen telluurionsa ja kertoi siitä Edinburghin yliopiston professori Maclaurinin opiskelijoille. James Patterson
Vuonna 2007 joka viidestoista myyty kovakantinen romaani oli James Pattersonin kirjoittama, minkä arvioitiin tarkoittavan 16 miljoonaa myytyä kirjaa pelkästään Pohjois-Amerikassa. "Forbes-"lehden mukaan Patterson ansaitsi 50 miljoonaa dollaria kesäkuiden 2007 ja 2008 välisenä aikana, mikä asetti hänet parhaiten ansaitsevien kirjailijoiden listalla toiseksi. Kokonaisuudessaan Pattersonin kirjat ovat myyneet maailmanlaajuisesti noin 350 miljoonaa kappaletta (2016). Hän on voittanut palkintoja: mm. Edgar Awardin, BCA Mystery Guild’s Thriller of the Year ja International Thriller of the Year -palkinnot. Pattersonia kutsuttiin "Time"-lehdessä "mieheksi, joka ei voi ampua ohi". Hän on ensimmäinen kirjailija, jonka kaksi kirjaa sijoittuivat samaan aikaan ensimmäisiksi "The New York Timesin" aikuisten ja lasten bestseller-listoilla, ja ensimmäinen, jolla on kaksi kirjaa NovelTrackerin top 10 -listalla yhtaikaa. Hänellä on eniten "New York Times" bestseller-listalle päässeitä kirjoja: yhteensä 45 kirjaa. Hän on myös vieraillut "Simpsonit"-tv-ohjelmassa (jaksossa "Yokel Chords"), jossa hän esitti itseään. Lisäksi Patterson vieraili cameoroolissa (esitti itseään) rikossarjan Castle avausjaksossa. Castle kertoo jännityskirjailijasta, joka auttaa poliisia. Lars Jansson
Lars Jansson käsikirjoitti ja piirsi Muumipeikko-sarjakuvaa viisitoista vuotta, vuoteen 1975, ja teki kaikkiaan 52 pitkää sarjakuvatarinaa. Tuona aikana häneltä ilmestyi vain yksi kirja, Lontooseen sijoittunut jännitysromaani "Viisituhatta puntaa" ("Fem tusen pund", 1967). Se sai ylistävät arvostelut ja muodostui hänen kirjailijanuransa huipennukseksi. Kirjan pohjalta tehtiin myöhemmin Jukka Sipilän ohjaama TV-elokuva "Tuomas Murasen rikos" (1994), pääosassa Olavi Ahonen. Harry Martinson
Martison aloitti kirjallisen tuotantonsa lyyrikkona vuonna 1929. Samana vuonna hän julkaisi esikoisromaaninsa "Spökskepp". Läpimurto tapahtui vuoden 1931 kokoelmalla "Nomad". Taustansa ja elämänvaiheidensa perusteella Martinson laskettiin aluksi työläiskirjailijaksi, varsinkin kun hän teoksissaan julisti irrottautumista porvarillisesta elämästä kiertolaisen ja paimentolaisen elämään. Nämä Martisonin ajatukset hän oli itse elänyt todeksi merimiehen työssään. Hän ei kuitenkaan jättäytynyt pelkäksi tapahtuneen kirjaajaksi, vaan yhdisteli kirjoissaan todellisuutta, mielikuvitusta ja mietiskelevän lyyristä aineistoa. Ferdinand Canning Scott Schiller
F. C. S. Schillerin ensimmäinen teos "Riddles of the Sphinx" (1891) julkaistiin ennen kuin hän tuli tietoiseksi tuolloin Yhdysvalloissa suosiotaan kasvattaneesta pragmatismista. Teoksessa Schiller kannatti materialismin ja absoluuttisen metafysiikan välimaastoon sijoittuvaa metafysiikkaa. Schiller katsoi, että näiden kahden selitysmallin, joita voi verrata siihen mitä William James kutsui voimakastahtoiseksi empirismiksi ja hellämieliseksi rationalismiksi, välisen jaon seurauksena mekanistinen naturalismi ei voi saada selkoa filosofian tutkimusalueen "korkeammista" puolista (kuten vapaa tahto, tietoisuus, tarkoitus, universaalit, Jumala), kun taas abstrakti metafysiikka ei voi saada selkoa maailmamme "alemmista" piirteistä (epätäydellisyys, satunnaisuus, muutos, fysikaalisuus). Vaikka Schiller ei esitä selvästi, millainen tämä hänen tavoittelemansa välimaasto olisi, hän ehdottaa metafysiikkaa tutkimuksen aputyökaluksi ja arvioi metafysiikan olevan arvokasta ainoastaan niin kauan kuin se todella auttaa selittämään todellisuutta. David Bryan
Bryan aloitti musikaalien kirjoittamisen 2000-luvun taitteessa pian sen jälkeen, kun oli kuntouttanut sormensa takaisin soittokykyiseksi. Hän kirjoitti ensimmäisen musikaalinsa "Memphis" yhdessä Joe DiPietron kanssa, ja se sai ensiesityksensä vuonna 2002. Broadwaylla "Memphis" oli vuosina 2009–2012, ja se oli vuonna 2010 ehdolla kahdeksan eri Tony-palkinnon saajaksi voittaen neljä, muun muassa parhaan musikaalin ja parhaan alkuperäissävelmän Tonyn. Cameron Mackintosh
Syyskuussa 1989 sai ensi-iltansa Claude-Michel Schönbergin ja Alain Boublilin "Miss Saigon", joka saavutti teatterihistorian suurimman ennakkomyynnin. Vuonna 1990 oli vuorossa Louis Jordanin musiikkiin perustuva "Five Guys Named Moe". Sen jälkeen Cameron Mackintosh on tuonut näyttämölle uutuusmusikaalien lisäksi uusintatuotantoja monista aiempien vuosikymmenien menestysmusikaaleista tai musiikkielokuvista. Näihin lukeutuvat "Oliver!" (2008), "My Fair Lady" ja "Hair". Judas Maccabeus
Judas Maccabeus (HWV 63) on Georg Friedrich Händelin vuonna 1747 säveltämä kolmiosainen oratorio, jonka libreton kirjoitti Thomas Morell. Morellin teksti perustuu Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluvan makkabilaiskirjojen kertomukseen juutalaisesta kapinajohtajasta Juudas Makkabista sekä osittain myös Flavius Josephuksen teoksessa "Antiquitates Judaicae" olevaan kertomukseen samoista tapahtumista. James Joyce
Joycen esikoisteos oli runokokoelma "Kamarimusiikkia" (1907). Runot ovat hyvin perinteistä runoutta ja peräisin aiemmilta vuosilta. Joycella ei ollut enää kiinnostusta niiden julkaisuun, joten käytännön toimet hoiti hänen veljensä. James Gregory
James Gregory (myös James Gregorie; marraskuussa 1638 – lokakuussa 1675) oli skotlantilainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän julkaisi vuonna 1663 teoksen "Optica Promota", jossa hän esitteli kahdesta peilistä koostuvan kaukoputken periaatteen, mutta hän ei onnistunut valmistamaan tarpeeksi hyviä peilejä. Robert Hooke ja Isaac Newton parantelivat peilikaukoputkea Gregoryn kirjaamien ensimmäisten yritysten pohjalta. Gregoryn suunnittelemia rakenteita on käytetty myös radioteleskooppien rakentelussa, esimerkiksi jättiläismäinen Arecibon radioteleskooppi on perusrakenteeltaan "gregoriaaninen teleskooppi". Gregory julkaisi myös sarjakehitelmiä trigonometrisille funktioille. James Thomson
Thomsonista tuli vuonna 1730 Charles Talbotin pojan opettaja, ja hän teki pojan kanssa kiertomatkan ympäri Eurooppaa. Hänen palattuaan Talbot järjesti hänelle viran, joka antoi hänelle taloudellista turvaa aina Talbotin kuolemaan asti 1737. Hänen seuraava merkittävä teoksensa "Liberty" ilmestyi 1734. George Adamski
Adamski tuli tunnetuksi yhdessä Desmond Leslien kanssa kirjoittamansa kirjan "Flying Saucers Have Landed" (1953) ansiosta. Kirjassa oli myös kuvia lentävistä lautasista. Alunperin Adamskin oli tarkoitus julkaista scifi-kirjoja. Ensimmäinen hänen nimissään julkaistu oli Lucy McGinnisin haamukirjoittama "Pioneers of Space"  vuodelta 1949. Vuonna 1955 ilmestynyt mutta totena esitetty "Olen ollut lentävällä lautasella" on olennaisesti sama tarina. Alistair MacLean
MacLean julkaisi 28 romaania ja novellikokoelman, mutta myös kirjoja T. E. Lawrencesta ja James Cookista. Hän kirjoitti lisäksi elokuvakäsikirjoituksia, joista muutamat perustuivat hänen romaaneihinsa, ja toisia käsikirjoituksia ovat muut kirjailijat myöhemmin muuntaneet romaanin muotoon. Vuoden 1980 tienoissa amerikkalainen elokuvayhtiö antoi MacLeanille tehtäväksi kirjoittaa sarja tarinaluonnoksia, joista sitten tehtäisiin elokuvia. Vaikka MacLean kirjoittikin kuvitteellisesta YK-järjestöstä, toiset kirjailijat kirjoittivat ne valmiiksi. Näihin lukeutuvat John Denisin "Kaapattu torni" ja Alastair MacNeillin "Kuoleman juna". Alistair MacLean palkittiin kirjallisuuden tohtorin arvonimellä Glasgow’n yliopistossa vuonna 1983. James Patterson
Patterson tunnetaan myös siitä, että hän kirjoittaa kirjojaan yhteistyössä muiden kirjailijoiden kanssa, kuten Maxine Paetro, Andrew Gross ja Peter DeJonge, ja on usein sanonut, että muiden kirjailijoiden kanssa työskentely tuo uusia ja mielenkiintoisia ideoita hänen kirjoihinsa. Syyskuussa 2009 Patterson allekirjoitti kirjasopimuksen, jonka mukaan hän kirjoittaa itse tai yhteistyönä yksitoista kirjaa aikuisille ja kuusi kirjaa nuorille aikuisille vuoden 2012 loppuun mennessä. Forbes raportoi sopimuksen olevan vähintään 150 miljoonan dollarin arvoinen, mutta Patterson sanoi, että arvio "ei ole lähellä". Thomas MacDonagh
MacDonaghin molemmat vanhemmat olivat opettajia katolisessa koulussa. Hän opiskeli seitsemän vuoden ajan papiksi Rockwell Collegessa, mutta keskeytti opintonsa vuonna 1901 ja ryhtyi työskentelemään kielenopettajana. Tänä aikana hän liittyi kulttuurinationalismia edustaneeseen Gaelic League -järjestöön ja julkaisi ensimmäiset runokokoelmansa. Parantaakseen iirinkielen taitoaan hän oleskeli Aransaarilla ja tutustui siellä Patrick Pearseen. Kun Pearse vuonna 1908 perusti St. Enda’s -koulun, MacDonagh ryhtyi sen apulaisjohtajaksi. Työnsä ohessa hän opiskeli University College Dublinissa. MacDonagh valmistui vuonna 1911 maisteriksi ja sai samana vuonna nimityksen yliopistonsa englannin kielen opettajaksi. Hän julkaisi vuonna 1913 Thomas Campionia ja englantilaista runoutta käsitelleen tutkielmansa. MacDonagh sai mainetta Dublinin kirjallisissa piireissä julkaisemalla useita runoteoksia, kolme näytelmää sekä lukuisia artikkeleita eri lehdissä. Hän perusti "Irish Review" -lehden ja osallistui myös Irish Theatre -teatterin perustamiseen. Robert Harris (kirjailija)
Harrisin ensimmäinen menestysromaani oli "Kolmannen valtakunnan salaisuus" (1992), joka sijoittuu vaihtoehtohistoriaan, jossa Saksa voitti toisen maailmansodan. Harrisin toinen jännitysromaani "" (1995) kertoi Britannian koodinmurtajista ja saksalaisesta salauslaite Enigmasta toisen maailmansodan aikana. Ruotsalainen "Expressen" antoi romaanille rikoskirjallisuuspalkinnon vuonna 1999. "Arkkienkeli" on jännitysromaani Josif Stalinin salatusta pojasta, jonka brittiläinen historioitsija saa jäljitettyä pojan äidin päiväkirjan perusteella. BBC julkisti romaanista vuonna 2005 kaksiosaisen televisiosarjan, joka nähtiin Suomessa vuonna 2007. "Pompeji" (2003) on antiikin Roomaan sijoittuva jännitysromaani, jossa luonnontuho yllättää kaupungin. "Imperium" (2006) avaa Cicero-trilogian (suomeksi Rooma-sarja). Sarjassa seurataan nuoren Ciceron matkaa kohti Rooman konsuliutta. "Haamukirjoittaja" sijoittuu nykypäivän Britanniaan ja se kritisoi Tony Blairin toimia pääministerinä. "Pelkokerroin" on jännitystarina joka sijoittuu pörssin, hedgerahastojen ja tekoälyn maailmaan Genevessä. John Irving
Hän julkaisi ensimmäisen teoksensa ""Setting Free the Bears"" 26-vuotiaana, mutta teos ei saanut ihmisten huomiota. Seuraavat kirjat ""Vesimies"" ja ""Välisarjan avioliitto"" saivat samanlaisen vastaanoton. John Irvingin neljäs teos ""Garpin maailma"" sai taakseen suuren tuen ja sille myönnettiin American Book Award 1980 (nykyään National Book Award). Benjamin Britten
Brittenin ensimmäinen suosiota saanut teos oli hänen vuonna 1934 säveltämänsä "A Boy was Born". Hänen nykyään tunnetuin teoksensa on ooppera "Peter Grimes" 1940-luvun alusta. Myös muunnelmasarja "Nuoren orkesteriopas" op. 34 ("A Young Person’s Guide to the Orchestra") on tunnettu ja arvostettu teos, ja sillä tutustutetaan usein "ensikertalaisia" orkesteriin. Maailmanlaajuista joukkovalvontaa koskevat paljastukset (1970–2013)
Vuonna 1982 James Bamfordin NSA:ta koskeva kirja "The Puzzle Palace" julkaistiin ensimmäisen kerran. Bamfordin toinen kirja "Body of Secrets: Anatomy of the Ultra-Secret National Security Agency" julkaistiin kaksi vuosikymmentä myöhemmin. Bill Watterson
Watterson teki vapaa-ajallaan myös sarjakuvia ja yritti saada niitä myydyksi syndikaateille ja sitä kautta lehtiin. Hänen ensimmäinen sarjakuvansa oli avaruusseikkailuparodia, jossa seikkailivat Avaruusmies Spiff ja hänen hömelö avustajansa Fargle. Päähahmo perustui Wattersonin kouluaikoina luomaan Avaruusmies Rolfiin. Vaikka sillä olikin sama nimi kuin myöhemmin Lassissa ja Leevissä seikkailleella hahmolla, se oli sikareita polttelevana kääpiönä varsin erilainen. Kaikki syndikaatit torjuivat sarjakuvan, eikä niitä ole koskaan julkaistu. Toinen Wattersonin sarjakuva kertoi nuoresta toimittajasta ja kolmas murmelista ja sammakosta, jotka asuivat metsässä. Myöskään nämä yritykset eivät kiinnostaneet, ja Wattersonia itseäänkin ne ovat myöhemmin vain nolottaneet. Hän teki myös "Critters"-nimistä sarjakuvaa hyönteisistä, sekä nuorukaisesta ensimmäisessä työssään ja omassa asunnossaan. Watterson on julkaissut "Crittersistä" yhden ruudun myöhemmissä kokoelmissaan. Jack Nicholson
Nicholson laajensi nopeasti elokuvauraansa käsikirjoittamiseen ja ohjaamiseen. Hänen ensimmäinen käsikirjoituksensa oli vuoden 1963 "Thunder Island". Ohjaaja Monte Hellman teki Nicholsonin kanssa neljä elokuvaa 1960-luvun puolivälissä, ja niistä lännenelokuvan "He ratsastivat läpi luotisateen" Nicholson oli sekä käsikirjoittamassa että tuottamassa. Seuraavaksi hän käsikirjoitti Cormanin psykedeelisen "Tripin" ja juonettoman musiikkiteollisuussatiirin "Head", jossa esiintyi The Monkees. Tähdeksi Nicholsonin nosti sivuosarooli klassikkoelokuvassa "Easy Rider – matkalla" (1969). Alkoholisoituneen lakimiehen rooli toi hänelle myös Oscar-ehdokkuden parhaasta miessivuosasta. Josef Škvorecký
Škvoreckýn ensimmäinen Kanadassa julkaistu teos oli esseekokoelma "Všichni ti bystří mladí muži a ženy" vuonna 1971. Hänen maineensa Kanadassa kasvoi, kun vuonna 1977 julkaistiin uudelleen hänen romaaninsa "Bassaxofon" (1963). Muita hänen teoksiaan olivat muun muassa "Prima sezóna" (1975) ja "Ihmismielten insinööri" (1977). Jälkimmäisestä hänet palkittiin Kenraalikuvernöörin palkinnolla 1984. MacPherson-pyöräntuenta
MacPherson- eli joustintukijousitus on nykyaikaisissa autoissa hyvin yleisesti käytetty jousituksen tyyppi. Nimensä se on saanut keksijänsä, Earle S. MacPhersonin, mukaan. MacPherson työskenteli Fordilla insinöörinä, ja ensimmäinen tämänkaltainen jousitus toteutettiin englantilaisiin Ford-malleihin, Consuliin ja Zephyr Sixiin vuonna 1950. Muista autonvalmistajista tämän rakenteen otti ensimmäisenä käyttöön Peugeot 404-mallissaan 1960. Nykyisin joustintukijousitus on ehdottomasti yleisin etujousitustyyppi, joskin sitä on mahdollista soveltaa myös takajousituksessa. Joustintukijousituksen etuja ovat rakenteen yksinkertaisuus ja keveys; jousitusgeometria ei ole läheskään täydellinen mutta kohtalaisen tyydyttävä. Syökö kuningas makkaraa?
Syökö kuningas makkaraa? on muusikkona paremmin tunnetun Tumppi Varosen ensimmäinen kaunokirjallinen teos. Se ilmestyi lokakuussa 2005. Octavia E. Butler
Butlerin ensimmäinen tarina "Crossover" ilmestyi vuonna 1971 Clarion-antologiassa, mutta seuraavan viiden vuoden aikana hänen onnistui myydä vain yksi tarina. Hänen varsinainen kirjailijan uransa alkoi vuonna 1976 "Patternist"-sarjan ensimmäisen osan myötä. Butler on voittanut useita palkintoja uransa aikana ja oli ensimmäinen tieteiskirjailija, joka sai MacArthur-säätiön Genius-apurahan vuonna 1995. Kingsley Amis
Humoristina tunnettu Amis kirjoitti tiettävästi ensimmäisen tutkielman Ian Flemingin Bond-romaaneista (Raportti James Bondista, suom. 1966). Ian Flemingin perikunnan omistaman yhtiön aloitteesta hän kirjoitti ensimmäisen jatko-osan James Bond -romaaneihin. Nimimerkillä Robert Markham julkaistu Lohikäärmeen kynnet (Colonel Sun, 1968) oli menestys, mutta useista yrityksistä huolimatta Flemingin perikunta onnistui jatkamaan Bond-romaanien sarjallistamista vasta vuodesta 1981 alkaen. Jacob Christian Schäffer
Luonnontiede ei ollut ainoa Schäfferia kiinnostava aihe. Hän teki kokeita sähköllä, väreillä ja optiikassa. Hän on säilynyt tunnettuna prismojen ja linssien tekijänä. Hän keksi varhaisen pesukoneen, jonka suunniteleman hän julkaisi 1767: "Die bequeme und höchstvortheilhafte Waschmaschine". Hänen muihin keksintöihinsä sisältyi muun muassa saha ja uuni. Paperiteollisuus kiinnosti häntä myös vuodesta 1765 vuoteen 1771, minkä vaiheen havainnot ja kokeiden tulokset julkaistiin otsikolla: "Versuche und Muster, ohne alle Lumpen oder doch put einem geringen Zusatze derselben, Papier zu machen". Siinä kuvataan erityisesti paperin valmistusta erilaisista kasveista, kuten haapa, lehtisammal ja humala, joita ei ehkä paperimassan valmistajat olisi käyttäneet ilman Schäfferin kokeellista työtä. Wilbur Smith
Smithin ensimmäinen julkaistu romaani oli "When the Lion Feeds", joka on suomennettu nimellä "Kun leijona metsästää" (WSOY 1964). Teos aloittaa Courtneyn suvun tarinan 1800-luvun Afrikassa. Sarjan muut osat "Ukkosen kumu", "Elämän ja kuoleman laakso", "Polttava rannikko", "Vihan ja rakkauden perintö", "Palava maa", "Kultakettu" ja "Noiduttu safari" tuovat mukaan lisää Courtneyn suvun jäseniä, jotka joutuvat mukaan historiallisten tapahtumien pyörteisiin. Sarja päättyy lähelle nykypäivää. Camilla Mickwitz
Mickwitz sovitti tunnetuimmat animaatiohahmonsa tuoreeltaan myös lasten kuvakirjoiksi. Jason-hahmosta valmistui vuosina 1975–1978 neljä kuvakirjaa, Emiliasta vuosina 1979–1981 viisi kuvakirjaa ja Mimosasta vuosina 1983–1987 neljä kuvakirjaa. Mimosa-sarjan jälkeen Mickwitz alkoi toteuttaa uudet ideansa ensin kirjoina ja vasta sen jälkeen animaatioina, kun siihen asti hän oli työskennellyt päinvastaisessa järjestyksessä. Mickwitzin kirjojen tekstit kertovat ajan hengen mukaisesti arjesta, päivähoidosta, yksinhuoltajista ja luonnonsuojelusta, ja niiden kuvitus on hilpeää, värikylläistä, sisältää selkeitä muotoja ja niiden hahmot ovat pyöreitä. Mimosa-kirjojen myötä Mickwitzin tuotantoon tuli 1980-luvulla mukaan myös fantasiaelementtejä. Hän käytti kuvituksissa erilaisia tekniikoita, Jasoneissa liitua, Emilioissa vesivärejä ja Mimosoissa guassia. Mickwitz kirjoitti kirjansa ruotsiksi, mutta suomensi ne itse, ensimmäistä "Jason"-kirjaa lukuun ottamatta. Hänen kirjojaan käännettiin myös useille kielille varsinkin muissa Pohjoismaissa. Nicholas Barbon
Barbon kirjoitti muutamia kirjoituksia taloustieteen alalta ja arvosteli niissä muun muassa merkantilismia sekä kultakantaa. Barbon oli paperirahan varhainen kannattaja sekä Adam Smithin edeltäjä monissa vapaakauppaan liittyvissä ajatuksissaan. Barbonin tunnetuin teos on "A Discourse of Trade". William Faulkner
Faulknerin esikoisteos, runokoelma "The Marble Faun", ilmestyi vuonna 1924. Kun ensimmäisiä romaaneja ei aluksi mikään kustantamo ollut tahtonut julkaista, Faulkner kirjoitti lopulta realistisen romaanin parodian "Kaikkein pyhin" (1931), joka myyntimenestyksenä antoi hänelle taloudellisen vapauden. Hedelmällisellä 1930-luvulla Faulknerilta ilmestyi merkittävin osa hänen proosataiteestaan. Faulkner toimi myös käsikirjoittajana Hollywoodissa parinkymmenen vuoden ajan. Albert Heath
Charles McPherson James MacDonough
Iced Earth William Makepeace Thackeray
Thackerayn esikoisromaani "The Luck of Barry Lyndon" (1844) on veijariromaanin perinteitä noudattava historiallinen kertomus miehestä ja hänen seikkailuistaan naismaailmassa. Thackeray kirjoitti samoihin aikoihin myös satiirisia luonnekuvia pilalehti "Punchin" sivuille. Nämä ilmestyivät myöhemmin yhtenäisenä teoksena. Judas Maccabeus
Teos sai ensiesityksensä Covent Gardenissa 1. huhtikuuta 1747, ja siitä tuli yksi Händelin suosituimmista oratorioista. Eri osia esittivät seuraavat henkilöt:Kuuluisa koraali "See, the Conqu’ring Hero Comes!" (Riemuitse tytär Siionin) ei alun perin kuulunut oratorioon, vaan Händel sävelsi kesällä 1747 seuraavaa oratoriotaan "Joshua" varten. Kun se tuli erityisen suosityksi, Händel lisäsi sen myöhemmin, todennäköisesti vuonna 1751, myös "Judas Maccabaeus" -oratorioon, ja näin sillä on oikeutettu paikkansa "molemmissa" oratorioissa. John Phillips (muusikko)
Phillipsin ensimmäinen sooloalbumi "Wolfking of L.A" ilmestyi vuonna 1970. Hän vietti vuonna 1981 kuukauden vankeudessa huumausaineisiin liittyneestä rikoksesta tuomittuna ja julkaisi 1986 menestyskirjana omaelämäkertateoksensa "Papa John". Hän oli mukana kirjoittamassa Beach Boysin listaykköshittiä "Kokomo". Michael Dummett
Vaikka Dummett tunnettiin erityisesti työstään Englannissa, hän opetti myös useissa muissakin yliopistoissa ympäri maailmaa. William Jamesia käsitellyt luento, jonka hän piti Harvardin yliopistossa 1976, julkaistiin 1991 nimellä "The Logical Basis of Metaphysics", joka oli Dummettin mittavin tutkimus realistien ja antirealistien välisesä keskustelusta. Samana vuonna Dummettilta ilmestyi toinen kokoelma "Frege and Other Philosophers" ja Frege-tutkimuksen odotettu jatko-osa "Frege: Philosophy of Language". Hänen kolmas kokoelmansa "The Seas of Language" julkaistiin 1993. Dummettilta julkaisiin vielä 2000-luvulla kaksi luentosarjaa "Truth and the Past" ja "Thought and Reality". Robert Coover
Cooverin ensimmäinen romaani, "The Origin of the Brunists", voitti William Faulknerin säätiön esikoisteospalkinnon vuonna 1966. Hänen tuotantonsa käsittää novelleja ja näytelmiä. Parhaiten Coover tunnetaan teoksestaan "The Public Burning" (1977), jossa hän kuvaa sympaattiseen sävyyn Richard Nixonia. "Whatever Happened to Gloomy Gus of the Chicago Bears" (1987) puolestaan antaa Nixonista hyvin toisenlaisen kuvan. James Bond
James Bond tuli suurelle yleisölle tutuksi ensi kertaa vuonna 1958, kun englantilainen sanomalehti "Daily Express" alkoi ensimmäisenä lehtenä julkaista "James Bond" -sarjakuvaa sarjakuvasivuillaan. Kuutena päivänä viikossa heinäkuusta 1958 alkaen ilmestynyttä sarjakuvaa piirsi tammikuuhun 1966 asti John McLusky. Kirjailija Ian Fleming suhtautui ajatukseen sarjakuvasovituksesta aluksi varauksellisesti, sillä hän pelkäsi sarjakuvan vähentävän "Bondin" arvoa sekä tarinoidensa lyhentymistä. Kun Fleming oli saatu vakuuttuneeksi sarjakuvan laadusta, hän halusi vielä varmistaa, että sarjakuvan Bondista tulisi oikeannäköinen, joten hän teetti toisella taiteilijalla piirroksen Bondista malliksi lehdelle. McLusky piti Flemingin näkemystä kuitenkin liian 30-lukulaisen sotilaallisena ja teki Bondista nykyaikaisemman näköisen. McLusky yhdisteli Bondiinsa urheilija Henry Cottonia, näyttelijä Robert Tayloria, Gary Cooperia ja Edinburghin herttuaa. McLusky piirsi koko uransa aikana vuosina 1958–1983 yhteensä 18 "James Bond" -seikkailua ja 2250 strippiä. Susan Cooper
Susan Cooper julkaisi ensimmäisen kirjansa vuonna 1964. Kyseessä oli tieteistarina "Mandrake". "Pimeä nousee" -sarjan ollessa työn alla Cooper julkaisi myös omaelämäkerrallisen tarinan "Dawn of Fear", joka sijoittuu sota-ajan Englantiin. Kelttiläistä mytologiaa, Kuningas Arthur -taruja ja Cooperin omia fantasiahahmoja yhdistelevä "Pimeä nousee" -sarja (1965–1977) sai alkunsa kustantamon järjestämästä tarinakilpailusta. Ensimmäinen osa muistuttaakin perinteistä Viisikko-seikkailua, mutta Cooperin päätettyä jatkaa tarinaa useamman osan verran mukaan tuli nopeasti tummempia ja vakavampia teemoja. Monet sarjan tapahtumapaikoista ovat todellisia Englannin ja Walesin paikkoja, jotka Cooper tunsi nuoruudessaan. Jon Michelet
Micheletin esikoisteos, poliittinen rikosromaani "Den drukner ei som henges ska" ilmestyi 1975. Dekkarisankari Wilhelm Thygesen esiintyi siinä ensimmäisen kerran. Samana vuonna hän julkaisi vakoiluromaanin "Mellom barken og veden", jonka alaotsikko on “En roman om supermaktspionasje i Norge” ('Romaani suurvaltavakoilusta Norjassa'). Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli jännityskirja "Orions belte", jonka pohjalta on tehty 1985 myös elokuva "Orionin vyöhyke". Teos "Jernkorset" (1976) nostatti oikeusjutun, jossa hän sai tuomion. Hän vetää siinä rajalinjoja vanhan ja uuden natsismin välille. John Carpenter
Carpenterin ensimmäinen pitkä elokuva oli Dan O’Bannonin kanssa kirjoitettu scifikomedia "Pimeä tähti" (1974). Seuraava elokuva "Hyökkäys poliisiasemalle" (1976) on pienellä budjetilla tehty jännityselokuva, josta tuli suuri menestys. Myös pienellä budjetilla tehty "Halloween – naamioiden yö" (1978) oli jättimenestys; se loi slasher-genren ja poiki lukuisia jäljittelijöitä. Kummitustarina "Usva" (1980) ja scifiseikkailu "Pako New Yorkista" (1981) saivat suuren kulttisuosion ja hyvän vastaanoton kriitikoilta. James Joyce
Seuraavan vuoden tammikuussa syntyi yhdessä päivässä esseetarina "Taiteilijan omakuva", jonka hän myöhemmin laajensi romaaniksi. 17. tammikuuta kirjoitettu luonnos oli alkujaan vain nimellä ”Taiteilijan muotokuva", kunnes Joyce laajensi hiomattoman tekstinsä romaanimuotoiseksi tarinaksi "Stephen Hero". Tarina jäi kuitenkin julkaisematta, mutta siitä muovautui myöhemmin teos "Taiteilijan omakuva nuoruuden vuosilta". Aikakauslehdet eivät kuitenkaan suostuneet julkaisemaan tätäkään teosta. Omaelämäkerrallisen kertomuksensa lisäksi Joyce kirjoitti kolme tarinaa, jotka myöhemmin olivat "Dublinilaisia" -teoksen kannalta merkityksellisiä. Noissa kolmessa tarinassa Joyce käytti allekirjoituksena "Stephen Daedalusta". Phil Ball
Jalkapallosta jo nuorena innostuneen Ballin ensimmäinen teos "Morbo" (2001) on kertomus espanjalaisen jalkapalloilun historiasta ja espanjalaisseurojen historiaan, kieleen ja politiikkaan perustuvista erityislaatuisista keskinäisistä suhteista. "White Storm" (2002) käy läpi kansainvälisen jalkapalloliiton jäsenlehden lukijoiden 1900-luvun parhaaksi seurajoukkueeksi valitseman Real Madridin satavuotisen historian ja "An Englishman Abroad" (2004) puolestaan kertoo jalkapalloilija David Beckhamin ensimmäisestä vuodesta Real Madridissa. Ensimmäistä kertaa jalkapalloilun ulkopuolelle Ball astui teoksellaan "The Hapless Teacher’s Handbook" (2006), joka on humoristinen omaelämäkerta hänen opettajanuransa alkuvuosista Englannissa. James Clerk Maxwell
Maxwellin tutkimustyö värisokeuden parissa toi hänelle Rumfordin Mitalin Royal Society of Londonilta. Hän kirjoitti erinomaisen kirjan "Lämmön teoriasta" (1871) ja loistavan perustutkielman "Aineesta ja liikkeestä" (1876). Joyce Cary
Cary julkaisi novelleja salanimellä, mutta romaanin muoto oli hänelle aluksi vaikea. Varhaisista töistä tunnetuin on afrikkalaisesta kauppiaasta kertova Mister Johnson (1939). Cary kirjoitti kaksi trilogiaa, joissa jokainen kirja on kerrottu eri päähenkilön näkökulmasta. Ensimmäisen trilogian kolmas osa, taiteilija Gulley Jimpsonista kertova "Jimson ja valaskala" on filmattu, samoin kuin "Mister Johnson". Elokuvista ensin mainittu oli Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinto-ehdokas vuonna 1958. James Macpherson
Ensimmäisen kansanrunokokoelmansa saatua myönteisen vastaanoton Macpherson lähti uudelle ”keruumatkalle”, jonka tuloksena syntyivät vuonna 1762 julkaistu kuusiosainen eepos "Fingal" ja 1763 ilmestynyt kahdeksanosainen "Temora". Vuonna 1765 seurasi kokoomateos "The Poems of Ossian" ("Ossianin laulut"), joka käsitti kahden edellisen teoksen sisällön sekä eräitä muita runoja. Sen yhteydessä Macpherson julkaisi selostuksen väitetysti 200- ja 300-lukujen taitteessa eläneestä Ossian-nimisestä bardista, joka oli kirjoittanut muun muassa isänsä, soturi Fingalin uroteoista sekä yleensä Skotlannin kelttien urhoollisuudesta. Macpherson väitti kääntäneensä Ossianin runoja englanniksi hallussaan olleista alkuperäisteksteistä, vaikka todellisuudessa hän oli kirjoittanut ne pääosin itse. Macphersonin julkaisut saivat monilta innostuneen vastaanoton, sillä ajatus ylämailla löytäjäänsä odottavasta suuresta kansanrunoudesta voimisti huomattavasti skottien kansallistunnetta, joka oli vajonnut alamaihin maan jouduttua 1700-luvun alkupuolella alistetuksi Englannille. "Ossianin laulut" julistettiin Skotlannin kansalliseepokseksi. "Fingalin" esipuheessa Macpherson sanoi pitävänsä Skotlannin kelttiläistä kansanrunoutta jopa Homerosta parempana. Blair yhtyi tähän arvioon Ossianista kirjoittamassaan katsauksessa. Kalevala taidemusiikissa
Ensimmäinen merkittävä "Kalevala"-aiheinen sävellys oli Filip von Schantzin "Kullervo"-alkusoitto. Se kantaesitettiin marraskuussa 1860 Helsingin uuden teatteritalon avajaisissa. Samassa yhteydessä esitettiin Zachris Topeliuksen satunäytelmä Lemminkäis-aiheinen "Kypron prinsessa", johon musiikin oli säveltänyt Fredrik Pacius. Ensimmäinen suomalaisuuteen töissään panostanut säveltäjä oli Robert Kajanus, jonka merkittävin "Kalevala"-tulinta oli sen 50-vuotisjuhliin vuonna 1885 sävelletty sinfoninen runo "Aino", jota voidaan pitää myös siihenastisen suomalaisen sinfonisen musiikin suurimpana saavutuksena. Sitä esitettiin myöhemmin jopa Berliinin filharmonisen orkesterin konsertissa. James Gregory
Gregory aloitti opinnot Marischal Collegessa, Aberdeenissa. Tätä aiemmin hän oli itseopiskellut Eukleideen "Alkeet"-teoksen ja käynyt alakoulua Aberdeenissa. Hänen terveytensä oli nuoruudessa hyvin heikko. Hän sairasti 18 kuukauden ajan quartana malariaa, johon kuuluu neljän päivän välein ilmaantuva vilustus ja kuumeennousu. Selviydyttyään sairastamastaan sairaudesta hän alkoi tutkia optiikkaa ja kaukoputken rakentamista. David-veljensä innoittamana hän aloitti "Optica Promota"-teoksen kirjoittamisen. Teoksen julkaisuvuonna 1663 hän muutti Lontooseen, jossa hän tapasi John Collinsin. Heistä tuli nopeasti hyviä ystäviä ja ystävyys kesti läpi elämän. Greforyn päämääränä oli julkaista teoksensa Lontoossa ja etsiä sopiva henkilö, joka voisi rakentaa ensimmäisen peilikaukoputken. Collins neuvoi Gregoryn tunnetun Reive-nimisen optikon luo. Reive yritti Gregoryn pyynnöstä rakentaa parabolisia peilejä kaukoputkea varten. Gregory ei kuitenkaan ollut Reiven työhön tyytyväinen ja jätti asian sikseen. Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta
"Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta" koostuu kuudesta "meditaatiosta" eli mietiskelystä, joissa Descartes hylkää ensin kaiken uskon asioihin jotka eivät ole täydellisen varmoja ja pyrkii sitten esittämään, mitä voidaan tietää varmuudella. Teos muodostaa Descartesin metafyysisen järjestelmän tarkimman esityksen ja hänen aiemmin teoksessaan "Metodin esitys" (1637) esittämänsä filosofisen järjestelmän laajennoksen. Descartesin metafysiikkaa on esitetty myös teoksessa "Filosofian periaatteet" (1644), jonka hän tarkoitti filosofian opaskirjaksi. Islamilainen maailma
Ibn Tufailin teoksen "Philosophus Autodictatus" latinankielinen käännös ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1671 ja myöhemmin teos käännettiin myös englanniksi, saksaksi ja hollanniksi. Käännökset inspiroivat Daniel Defoeta kirjoittamaan teoksensa "Robinson Crusoe", jota pidetään ensimmäisenä englanninkielisenä romaanina. Ibn Tufailin teoksella oli jonkinlainen vaikutus myös Jean-Jacques Rousseau'n teokseen "Émile eli kasvatuksesta" sekä Mowglin ja Tarzanin tarinaan Rudyard Kiplingin teoksessa "Viidakkokirjat". The Phantom of the Opera
"The Phantom of the Opera" oli yksi suurista brittiläisistä vaikuttajista Broadwaylla 1980-luvulla Cameron Mackintoshin tuotantojen "Cats", "Miss Saigon" ja "Les Misérables" ohella. Augusten Burroughs
Burroughsin ensimmäinen teos "Sellevision" julkaistiin 2000. Tähän mennessä Burroughsilta on julkaistu seitsemän teosta, joista suurin osa pohjautuu hänen omaan elämäänsä. Näistä on suomennettu "Running with Scissorsin" ("Juoksee saksien kanssa", 2006) lisäksi "Dry" ("Kuivilla", 2009), "Magical Thinking" ("Maagista ajattelua", 2010) ja "Possible Side Effects" ("Mahdolliset sivuvaikutukset"). Burroughsin kirjoja on julkaistu yli kahdessakymmenessä maassa. "Running with Scissors" pysyi New York Timesin bestsellerlistalla yli kaksi ja puoli vuotta. Herra Tompkins
Alun perin Gamow oli kirjoittanut vain lyhyitä tarinoita Tompkisin seikkailuista populaaritieteelliseen "Discovery"-lehteen, kunnes Cambridge University Press julkaisi teoksen ensimmäistä kertaa yhtenäisenä kokonaisuutena vuonna 1940 nimellä "Mr Tompkins in Wonderland". Sittemmin kirja sai vielä jatkoa vuonna 1944 julkaistusta kirjasta "Mr Tompkins Explores the Atom". James Smithson
Smithson aloitti opintonsa Pembroke Collegessa Oxfordin yliopistossa vuonna 1782 ja valmistui 1786 (nimellä ”Jacobus Ludovicus Macie”). Ranskalainen geologi Barthélemy Faujas de Saint-Fond sanoi häntä ahkeraksi nuoreksi opiskelijaksi, joka omistautui tieteelliselle tutkimukselle ja oli jopa ollut vaarassa hukkua kootessaan geologista havaintoaineistoa Hebridien saarilla. Michael Bond
Bondin kirjailijanura alkoi vuonna 1945 ja hänen ensimmäinen novellinsa julkaistiin "London Opinion" -lehdessä. Bond ei aluksi ajatellut ryhtyvänsä lastenkirjailijaksi, mutta monien novellien ja radiokuunnelmien jälkeen hänen agenttinsa ehdotti lastenohjelmien kirjoittamista televisioon. Vuonna 1958 Bond loi Karhuherra Paddingtonin ja ensimmäinen Paddington-aiheinen kirja, nimeltään "Bear Called Paddington" (Karhu nimeltään Paddington), ilmestyi samana vuonna. Samaan aikaan hän työskenteli BBC:n kameramiehenä. Ensimmäinen kirja oli menestys ja hän ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi vuonna 1967. Samuel Alexander
Alexander piti Gifford-luennot Glasgow'n yliopistossa vuosina 1916–18. Luennoista syntyi kokonaisen filosofisen järjestelmän käsittävä teos "Space, Time and Deity" (1920), jota voidaan pitää hänen pääteoksenaan. Teos esitti maailman yhtenä kosmisena prosessina, jonka perustana oli aika-avaruus. Emergentit ominaisuudet kehittyivät siitä ajoittaisesti korkeamman tason synteeseinä. Näin aika-avaruus tuotti aineen ja aine mielen. Jumaluus oli Alexanderille seuraavan tason ylempi päämäärä, jota kohti kosminen järjestys pyrki. Gilbert ja Sullivan
Gilbertin ja Sullivanin ensimmäinen yhteinen teos oli nimeltään "Thespis" vuonna 1871. Se ei ollut kovin menestyksekäs, mutta vuonna 1875 valmistunut "Trial by Jury" esitettiin 300 kertaa. Seuraavaksi syntyi vuonna 1877 "The Sorcerer" ja vuonna 1878 menestysteos "H.M.S. Pinafore". Sitä esitettiin 600 kertaa ja se vakiinnutti Gilbert & Sullivanin maineen aikansa parhaiden musiikkiteatterin tekijöiden joukossa. Heidän operettinsa olivat osa kehitystä kohti seuraavan vuosisadan musikaalia, niissä kevyet koomiset laulut vuorottelivat puheen kanssa (varsinaisissa oopperoissa suositun resitatiivin sijaan). Seuraavia menestysteoksia olivat "The Pirates of Penzance" (1880) ja "Patience" (1881). Vuonna 1882 valmistui "Iolanthe". James Ussher
Teos oli peruskivi Ussherin–Lightfootin kalenterille. Nuoren maan kreationistit, jotka uskovat maailman olevan noin 6 000 vuotta vanha, viittaavat teokseen edelleen. Teoksessa käsitellään Genesiksen lisäksi kattavasti myös muuta muinaishistoriaa, kuten Persian, Kreikan ja Rooman valtakuntien nousua. Jeffrey Archer
Archer kirjoitti ensimmäisen kirjansa, "Miljoonan dollarin petoksen", kuudessa viikossa. Se perustuu pitkälle omakohtaisiin kokemuksiin. Josephus
Josephus kirjoitti enimmäkseen kreikaksi. Hänen teoksensa ovat:Josephus kirjoitti ensimmäisestä juutalaisten ja roomalaisten välisestä sodasta arameaksi kohderyhmänä Mesopotamian juutalainen yhteisö. Sen jälkeen hän kirjoitti kreikaksi laajemmasta ajanjaksosta – makkabealaisista Jerusalemin tuhoon. Tämä teos, "Juutalaissodan historia", valmistui noin vuonna 75–79. Suuri osa kirjasta perustuu hänen omaan elämäänsä, paljolti hänen omiin hallinnollisiin ja sotilaallisiin kokemuksiinsa. Teos on tärkeimpiä Jeesuksen ajan Palestiinan poliittisten olojen historiallisia lähteitä. Andrea Bocelli
Vuonna 1994 Andrea Bocelli voitti Sanremo Festivals -laulukilpailun uusien esiintyjien kappaleella "Il Mare Calmo Della Sera". Samana vuonna julkaistiin hänen ensilevynsä, jota myytiin Italiassa platinalevyyn oikeuttava määrä. Samana vuonna hän myös debytoi Macduffin roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Macbeth. James Thomson
Thomson kirjoitti "Kevään" vuonna 1728 ja vihdoin "Syksyn" 1730, jolloin nuo kaikki ilmestyivät yhtenä niteenä nimellä "The Seasons". Tuona aikana hän kirjoitti muitakin runoja, kuten "A Poem to the Memory of Sir Isaac Newton" ja ensimmäisen näytelmänsä "The Tragedy of Sophonisba" (1729). Näytelmä tunnetaan nykyisin lähinnä siitä, että se mainitaan Samuel Johnsonin teoksessa "Lives of the English Poets", jossa Johnson kertoo, että teatterin koiranleuat parodioivat sen yhtä riviä "O, Sophonisba, Sophonisba, O!" lausumalla "O, Jemmy Thomson, Jemmy Thomson, O!". James Michener
Laivasto vei Michenerin Tyynellemerelle, ja hänen ensimmäinen kirjansa "Tales of the South Pacific" perustuu hänen kokemuksiinsa Salomonsaarilta. Hän lähetti sen aluksi nimettömänä entiselle kirjankustantajatyönantajalleen. Kirja sai Pulitzer-palkinnon ja siitä tehtiin Broadway-musikaali "South Pacific" heti seuraavalle tuotantokaudelle. Terence Bayler
Bayler aloitti uransa kiertävässä teatteriseurueessa. Vuonna 1951 hän esiintyi pääosassa elokuvassa "Broken Barrier", mutta tuohon aikaan Uudessa-Seelannissa tuotettiin kokoillan elokuvia ani harvoin. Vuosikymmenen vaihteessa hän muutti Englantiin, missä hän esiintyi erinäisissä pikkurooleissa ja opiskeli samalla Royal Academy of Dramatic Artissa. Baylerin toinen suurempi elokuvarooli oli Macduffina Roman Polańskin Shakespeare-tulkinnassa "Macbeth" vuonna 1971. James Coco
Cocon ensimmäinen yhteistyö Terrence McNallyn kanssa oli vuoden 1968 "Sweet Eros/Witness", jota seurasi "Here's Where I Belong". Esitys oli katastrofaalinen, ja se suljettiin avausiltana. Heillä oli parempi menestys seuraavan näytelmänsä "Nextin" kanssa, sillä sitä esitettiin yli 700 kertaa ja Coco voitti siitä Drama Desk Awardin. Kuusitoista vuotta myöhemmin kaksikko teki taas yhteistyötä "It's Only a Play" -produktion parissa Manhattan Theatre Clubilla. Joseph McManners
Hänen debyyttialbuminsa "In Dreams" julkaistiin 5. joulukuuta 2006 ja se oli ehdolla Englannissa vuoden 2006 parhaaksi klassiseksi albumiksi. Dan Simmons
Jo lapsena Simmons halusi kirjailijaksi. Kymmenvuotiaana hän kirjoitti ensimmäisen tieteisnovellinsa ja sitä seurasi myöhemmin jatko-osa "Ihmemaa Ozille". Simmons kuitenkin valmistui opettajaksi ja toimi ammatissa päätoimisena melkein 20 vuotta, kirjoittaen harrastuksekseen ennen kuin kirjailijan ura urkeni .
1981 Simmons oli jo valmis hylkäämään ammattikirjailijan haaveensa kun hän tapasi Denverissä pidetyssä kirjoittajaseminaarissa arvostetun tiedekirjailijan Harlan Ellisonin. Tämän rohkaisusta Simmons lähetti novelinsa "The River Styx Runs Upstream" kirjoitusilpailuun. Novelli voitti ja julkaistiin seuraavana vuonna "The Twilight Zone Magazine"-lehdessä Henri Estienne (nuorempi)
Vuonna 1554 Estienne julkaisi ensimmäisen itsenäisen teoksensa nimeltään "Anacreon". Tämän jälkeen hän matkusti uudelleen Italiaan. Hän muun muassa löysi Roomasta kopion Diodoros Sisilialaisen teoksesta. Mirage (Camelin albumi)
Albumin avaa nopeatempoinen, kosketinsoittaja Peter Bardensin kirjoittama ”Freefall”. Hän on tehnyt myös seuraavan kappaleen, ”Supertwisterin”. Sitä seuraa kitaristi Andrew Latimerin ensimmäinen levylle päätynyt pitkä sävellys, ”Nimrodel/The Procession/The White Rider”, joka sai vaikutteensa J. R. R. Tolkienin kirjasta "Taru sormusten herrasta". Kappaleessa Latimerin on sanottu näyttäneen kykynsä niin kitaristina kuin huilistinakin. Kappale loi dramaattisen lopun "Miragen" ykköspuoliskolle. B-puolen aloittaa Latimerin ja Bardensin yhdessä kirjoittama ”Earthrise”, jota seuraa yksi Camelin tunnetuimmista kappaleista, ”Lady Fantasy”, jonka yhtye on tehnyt yhdessä. Kappale on sekoitus lukuisia musiikinlajeja. Sybille Bedford
Monta kieltä puhuva Sybille Bedford valitsi kirjailijakielekseen englannin. Hänen koko tuotanto on hyvin elämäkerrallista niin, että hänen vuotta ennen kuolemaansa julkaisema muistelmateoksensa "Quicksands" (2005) saattoi tuntua hänen tuotantoaan tuntevista kertaukselta. Hänen esikoisromaaninsa "Legacy" (1956) kertoi saksalaisaatelistosta ennen ensimmäistä maailmansotaa. Bedfordin tunnetuimpiin töihin kuuluu hänen nuoruusvuosiensa tragedioihin pureutuva "Jigsaw: An Unsentimental Education" (1989), joka sai Booker-palkintoehdokkuuden. Siinä hänen äitinsä tulee riippuvaiseksi morfiinista, jota tyttö saa tehtäväkseen anella vastahakoisilta apteekkareilta. Ramsay MacDonald
MacDonaldin maine oli pitkään huono. Vasta vuonna 1977 professori David Marquandin teos antoi hänelle asiaan kuuluvan arvon yhtenä Labourin perustajista ja yrityksistä säilyttää rauha maailmansotien välisenä aikana. Marquand yritti myös analysoida MacDonaldin vuoden 1931 päätöstä suhteutettuna ajan kriisitilaan ja hänellä jäljellä olleisiin vaihtoehtoihin nähden. James Joyce
Kun "Ulysses" vihdoin oli ilmestynyt, Joycella oli aikaa paneutua seuraavaan hankkeeseen, joka osin iti "Ulysseksen" ulkopuolelle jääneistä muistiinpanoista. Nykyään "Finnegans Wakena" tunnettua teosta Joyce työsti seitsemäntoista vuotta. Ennen julkaisua teoksen nimeä ei paljastettu, ja kun siitä julkaistiin aluksi osia, sen nimenä oli vain ”tekeillä oleva työ”. Keskeneräinen "Finnegans Wake" kohtasi kuitenkin lähestulkoon yksimielistä vastustusta, ja masentunut Joyce harkitsi teoksen loppuunsaattamisen siirtämistä ystävälleen James Stephensille. Joyce sai lopulta kuitenkin itse työn valmiiksi. James Thomson
Thomson teki vuonna 1740 yhteistyössä Malletin kanssa naamionäytelmän "Alfred", jonka ensiesitys oli prinssi Frederickin maaseutuasunnossa Clivedenissä. Thomsonin laulusta "Rule, Britannia!", jonka hän kirjoitti naamionäytelmään ja johon Thomas Arne sävelsi musiikin, tuli tunnetuimpia brittiläisiä isänmaallisia lauluja täysin riippumatta näytelmästä, joka on jäänyt lähes kokonaan unohduksiin. Prinssi myönsi hänelle vuosittaisen sadan punnan eläkkeen. Prinssin kautta hän oli päässyt tutustumaan George Lytteltoniin, josta tuli hänen ystävänsä ja suosijansa. Kamelianainen
Kamelianainen (alkuteos "La Dame aux Camélias") on Alexandre Dumas nuoremman kuuluisin teos. Teos on Dumas’n toinen romaani, ja hän kirjoitti sen vuonna 1848. Kirjasta on tehty näytelmä. Lisäksi siitä on tehty useita elokuva- ja televisioversioita. Teoksessa Dumas käsittelee perhe-elämään ja seksuaalimoraaliin liittyviä kysymyksiä. "Kamelianainen" on Dumas’n tunnetuin teos, joskin monet hänen näytelmänsä olivat aikoinaan suosittuja. James Mason (shakinpelaaja)
Mason kirjoitti useita kirjoja shakista, joista tunnetuimmat ovat "The Principles of Chess in Theory and Practice" (1894), "The Art of Chess" (1895), "Chess Openings" (1897), ja "Social Chess" (1900). James Leasor
Leasorin tunnetuimpia teoksia on yhdeksän jännitysromaanin sarja brittipoliisi Jason Lovesta, joka kutsutaan salaiseen palveluun ja pääsee seikkailemaan ympäri maailmaa. Näistä Jarkko Laine on suomentanut neljä 1970-luvun taitteessa. Toinen Leasorin vakiohahmo on 1800-luvun Kaukoidässä seikkaileva kauppias Macpherson Gunn. Salanimellä Andrew MacAllan hän kirjoitti Afrikkaan ja Aasiaan sijoittuvia tarinoita sekä lontoolaisesta klassikkoautojen kauppiaasta kertovia romaaneja. Daniel Defoe
Defoen kuuluisin romaani, "Robinson Crusoe", julkaisiin vuonna 1719. Se oli samalla jo liki 60-vuotiaan Defoen ensimmäinen romaani. Siitä tuli menestys jo omana aikanaan, ja sitä on kutsuttu maailman ensimmäiseksi bestselleriksi. Maailman kuuluisimpiin romaaneihin kuuluva kirja kertoo autiolle saarelle yksinään haaksirikkoutuneen miehen vaiheista. Defoe on saattanut perustaa romaaninsa skotlantilaisen merenkulkijan Alexander Selkirkin tositapaukseen. Defoen seuraava romaani "Kapteeni Singleton" ilmestyi 1720 ja "Moll Flanders" 1722. Matthew Gregory Lewis
Kaksiosainen "The Life and Correspondence of M. G. Lewis" ilmestyi 1839. Hänen ensimmäinen romaaninsa "The Effusions of Sensibility" jäi keskeneräiseksi. Clarice Lispector
Lispector kirjoitti ensimmäisen romaaninsa "Perto do coração selvagem" ("Lähellä villiä sydäntä") vuonna 1942 kymmenen kuukauden mittaisen kiihkeän työperiodin aikana. Se ilmestyi joulukuussa 1943, jolloin Lispector oli 23-vuotias. Tätä romaania, kuten hänen myöhempiäkin teoksiaan, leimasi hyvin voimakas keskittyminen sisäisiin mielentiloihin. Romaani kertoo nuoren Joana-nimisen naisen sisäisestä maailmasta, ja teos aiheutti valtavan kohun. Lispectoria verrattiin Virginia Woolfin, ja hänen arveltiin saaneen tajunnanvirtatyyliinsä tältä vaikutteita, mutta Woolfin tuotantoa hän ei kuitenkaan vielä silloin tuntenut. Häntä verrattiin myös James Joyceen, mutta tätäkään Lispector ei tuntenut, vaan kirjan otsikkoa ja Joycelta lainattua mottoa ehdotti Lúcio Cardoso. Muita hänen yhteydessään mainittuja kirjailijanimiä ovat Tšehov ja Katherine Mansfield. Joyce Barkhouse
Barkhouse sai opettajanlisenssinsä vuonna 1932 ja aloitti kirjoittamisen samoihin aikoihin. Hän kuitenkin julkaisi ensimmäisen romaaninsa ("George Dawson: The Little Giant") vasta vuonna 1974. Hänen romaanistaan "Pit Ponysta" (1989) on tehty televisioelokuva ("Kaivoksen lapset") vuonna 1997 sekä televisiosarja "Pit Pony" vuonna 1999. John George Williams
Williams toimi aktiivisesti luonnonsuojelun alalla. Paljolti hänen ansiotaan oli Nakurujärven kansallispuiston perustaminen Keniaan. 1963 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, "A Field Guide to the Birds of East and Central Africa". 1968 seurasi teos "Field Guides to the National Parks of East Africa", ja 1972 "Field Guide to the Butterflies of Africa", johon hän myös itse maalasi perhostaulut. 1978 hän julkaisi kirjan orkideoista "Field Guide to the Orchids of Britain and Europe" ja 1983 "Field Guide to the Orchids of North America". Harpoon (peli)
Adventure Games -yhtiö julkaisi ensimmäisen version Larry Bondin Harpoonista lautapelinä 1979. Tätä seurasi toinen versio vuonna 1984. Samana vuonna Tom Clancy julkaisi kirjan "Punaisen lokakuun metsästys", jonka teossa hän oli käyttänyt lautapeliä apunaan. Kolmannen version julkaisi GDW vuonna 1986 ja samana vuonna Tom Clancy ja Larry Bond julkaisivat kirjan "Myrsky nousee", jota tehdessään he olivat käyttäneet Harpoonia apuna. Stephen Fry
Vuonna 1980 Fry kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä "Latin! or Tobacco and Boys", joka palkittiin Edinburghin festivaaleilla. Hänen toinen näytelmänsä oli "Me and My Girl" (1984), joka sai Tony-ehdokkuuden vuonna 1987. Hän on kirjoittanut neljä romaania, kuten "The Hippopotamus" (1994, suom. "Virtahepo", 2011), ja useita muita teoksia. Joe Sacco
Saccon ensimmäinen laajempi sarja oli "Yahoo", julkaistu alun perin 1988–1992. Parhaat palat on kerätty "Notes from a Defeatist" -albumiin. Tänä aikana Sacco kiinnostui Lähi-idän arasta tilanteesta ja matkusti Israeliin sekä miehitetyille alueille, missä hän aloitti ensimmäisen suuremman teoksensa tekemisen. "Palestiina" on päiväkirjamainen kokoelma Saccon matkakertomuksia ja se keskittyy tapaamisiin palestiinalaisten kanssa ja heidän kertomuuksiinsa. Teoksella Sacco voitti American Book Award -palkinnon 1996. Van Morrison
Morrison opetteli ensimmäisenä soittimenaan kitaran, mutta hän opetteli myöhemmin soittamaan myös saksofonia, sillä kitaristeja oli silloisen skiffle-villityksen aikana liikaa. Kuusitoistavuotiaana Morrison teki soittamisesta ammattinsa, ja hän lähti soittamaan Saksaan yökerhoissa. Vuonna 1964 hän perusti Them-yhtyeen, jonka hiteistä tunnetuin on Morrisonin kirjoittama "Gloria". Edmund Spenser
Spenser opiskeli lontoolaisessa Merchant Taylors' School -koulussa ja Pembroke Collegessa Cambridgessa. Vuodesta 1854 hän asui Irlannissa virkamiehenä ja tilanomistajana. Spenserin pääteos on "The Faerie Queene", jonka julkaisemiseen häntä innosti Walter Raleigh. Teoksessa hän käyttää kehittämäänsä Spenser-säkeistöä, jota hänen jälkeensä ovat käyttäneet muun muassa lordi Byron, John Keats ja Shelley. John Deacon
Hänen ensimmäinen sävellyksensä Queenille oli ”Misfire”, joka julkaistiin vuoden 1974 albumilla "Sheer Heart Attack". Ensimmäinen Deaconin kirjoittama single oli "You’re My Best Friend" albumilta "A Night at the Opera". Emphyrio
Emphyrio on Jack Vancen vuonna 1969 ilmestynyt tieteisromaani. Vance kirjoitti teoksen 1967. Teos on julkaistu myös kokoomateoksessa "The Jack Vance Reader" vuonna 2008.