Miten pohjavesi määritellään?
Pohjavesi
Pohjavesi on maanpinnan alapuolella sijaitsevaa vettä. Sitä muodostuu huonosti vettä läpäisevien maakerrosten päälle. Pohjavesikerroksen raja on siinä kohdassa, josta alaspäin maaperä on vedellä kyllästettyä. Kaikki maanpinnan alainen vesi ei siis ole pohjavettä. Ihminen käyttää pohjavettä juoma- ja talousvetenä kaivojen kautta. Paikkaa, jossa pohjavesi tulee maanpinnan yläpuolelle, kutsutaan lähteeksi.
Happamuus (limnologia)
Veden normaali happamuustaso on neutraalia esittävä pH-arvo 7. Vesien eliöstö on sopeutunut elämään pH-arvovälillä 6–8. Meret ovat lievästi happamia, ja niiden pH on 8,0. Suomalaiset järvet ovat yleensä pH 6,5–6,8 johtuen runsaasta humuksen määrästä. Vesien pH-arvo syntyy, kun veteen liukenee kallioperästä, maaperästä tai ihmisen toiminnasta erilaisia emäksiä ja happoja, joiden keskinäiset happo-emäs-reaktiot tuottavat vesistön luontaisen pH-arvon. Ihmisen toiminta tuottaa vesistöihin jätevesipäästöjä, pintavalumia ja sateen tuomia laskeumia, joiden sisältämissä aineissa on myös emäksisiä ja happoja. Näiden vaikutukset ovat luonnossa pääsääntöisesti happamoittavia. Vesikehä
Vesikehä sijaitsee suurimmaksi osaksi kivikehän ja ilmakehän välissä. Se peittää noin 71 % maapallon pinnasta. Maapallon vedestä 98 % on suolaista. Maan makea vesi on pääasiassa joissa, järvissä, jäätiköissä sekä pohjavetenä. Puro
Suomen vesilaki määrittelee puroksi virtaavan veden vesistön, jossa ei voi kulkea soutamalla ja jonka virtaama on pienempi kuin kaksi kuutiometriä sekunnissa. Veden pitää virrata pienimmissäkin puroissa. Puron alku voi olla lähde, lampi tai järvi. Puroa suuremmat virtavedet ovat vesilain mukaan jokia, pienemmät taas ojia tai noroja. Puro voi yhtyä suurempaan puroon, jokeen tai muuhun vesistöön. Tuntureissa juoksevia puroja sanotaan tunturipuroiksi. Kaupungeissakin virtaa puroja – Helsingissä niitä on yli 25 kappaletta. Puroveden laatu voi varsinkin pienessä purossa vaihdella nopeasti esimerkiksi sateen tai kuivan sääjakson takia. Heikoimmin virtaavissa ja pienimmissä puroissa happitilanne on usein ongelma, ja niissä voi olla ajoittain paljonkin bakteereita. Kuten muissakin virtavesissä, puroihin liuenneet ravinteet saattavat heikentää veden laatua. Lähteet ja pohjavesi taas vastaavasti parantavat sitä. Vesivarat
Pohjavedet ovat napajäätiköiden jälkeen kaikkein suurin makean veden varanto. Yli 90 % maanalaisista vesistä kuitenkin on täysin tai lähes pysyvästi syrjässä veden kiertokulusta, sillä ne ovat syvällä kivikerrostumien ja sedimenttien kätköissä. Pohjaveden määritelmän mukaan pohjavedellä tarkoitetaan sitä maanalaista vesikerrosta, jossa kaikki maa- ja kallioperän huokoset ovat veden kyllästämiä. Päällysvesi
Päällysvesi on jonkin vesialtaan harppauskerroksen yläpuolella olevaa vettä. Harppauskerros erottaa päällysveden alusvedestä. Karstimaa
Tällainen rapautuminen ei jätä kovin paljon maannosta, joka lopulta peittäisi kallion pinnan. Sen sijaan uurteen syvenevät ja porautuvat kallion pintaa syvemmälle ja ne alkavat yhdistyä kanavien verkostoksi, jota pitkin sadevesi virtaa alemmaksi. Lopulta kanavat puhkaisevat maanalaisia yhteyksiä toisiinsa ja syntyy maanalaisia puroja ja jokia. Niitä kanavia, jotka tunkeutuvat kallioon maanpinnalta pystysuoraan alas pohjaveden tasolle kutsutaan doliineiksi. Pohjaveden saavutettuaan, veden paine suuntautuu sivullepäin. Siten voi syntyä vaakasuoria luolia joko pohjaveden alle tai sen yläpuolelle. Lähde
Lähde on paikka, jossa pohjavesi virtaa maan pinnalle. Aluevesi
Suomen aluevesien rajapisteet määrittelee "asetus Suomen aluevesien rajoista annetun lain soveltamisesta". Suomen aluevesiraja ulotettiin 12 mpk:aan kesällä 1994 tehdyllä lakiesityksellä, joka vahvistettiin 1995. Aluemeren ulkoraja koostuu pisteitä yhdistävistä suorista viivoista ja ympyränkaarista. Pohjavesi
Pohjavesitiede tunnetaan nimellä geohydrologia. Järvi
Järvi on merestä erillään oleva maaston muotojen rajaama yhtenäinen vesialue. Järven vesi ei virtaa tiettyyn suuntaan, ainakaan jatkuvasti. Järveä pienempi seisova vesi on lampi ja virtaavia vesimuodostumia ovat joet ja purot. Useimmat järvet ovat suolattomia. Suolaisia järviä kutsutaan suolajärviksi. Yleensä järveen johtaa ja siitä laskee pois joki. Osa järvistä saa vetensä lähteistä. Erikoistapauksia ovat jäätikön alla olevat järvet, esimerkiksi Vostok Antarktiksella. Pohjapinta-ala
Pohjapinta-alan määrittämiseen käytetään relaskooppia. Pohjapinta-ala voi olla harventamattomassa metsikössä 20–35 m²/ha ja harvennusmallien mukaisessa esimerkiksi 12–18 m²/ha. Metsänarvioinnissa pohjapinta-ala määritetään yleensä varttuneissa metsissä, taimikoissa käytetään yleisemmin runkolukua (kpl/ha). Luotaus (vesistöt)
Luotaus tarkoittaa vesistön syvyyden määritystä. Vesistön syvyystietoja käytetään vesitöiden suunnittelussa sekä esimerkiksi vesiliikenteen, kalastuksen, hydrologian ja ympäristönsuojelun tarpeisiin. Mitattavia kohteita ovat useimmiten lammet, järvet, joet ja merien matalat osa-alueet. Pohjavesi
Pohjavesivarasto voi olla kolmenlainen sen mukaan, mikä sen pintaa rajoittaa: Vesisuoni
Vesisuoni tarkoittaa kansanuskomusten mukaista maan alla kulkevaa pohjaveden väylää tai kanavaa, joka muistuttaa lähinnä maanalaista puroa. Todellisuudessa tällaiset väylät ovat harvinaisia, ja suurin osa vesisuonia koskevista käsityksistä on näennäistiedettä ja kansanuskomuksia. Vedellä ei ole taipumusta muodostaa itselleen suonia. Suurin osa pohjavedestä liikkuu maan huokoisissa kerroksissa kuten hiekassa ja sorassa. Kallioperässä esiintyy joskus halkeamia ja esimerkiksi kalkkikivessä luoliakin, joissa on vettä. Tekopohjavesi
Tavanomainen veden viipymä pohjavedessä on 1 – 2 kuukautta. TEMU-projektiin osallistuneilla vesilaitoksilla tekopohjaveden virtausnopeudet olivat n. 0,9 – 2,9 m/vrk. Vesivarat
Maailman vesivarat voidaan jakaa päätasolla meriin (n. 97%) ja muihin vesivaroihin (n. 3%). Muista vesivaroista noin kaksi kolmannesta on napajäätiköissä ja loput eli jäljelle jäänyt kolmannes ovat pintavesissä sekä maaperässä, ilmakehässä, pohjavetenä ja suolajärvissä. Pohjaveden osuus kaikista maailman vesivaroista on noin 0,68 %. Vesitaseyhtälö
formula_1, missäKäytännössä alueen vesivaraston muutos ilmenee järvien ja pohjaveden vedenkorkeuden nousuna tai laskuna sekä lumipeitteen muutoksena. Vastaava vesitaseyhtälö voidaan kirjoittaa mille tahansa alueelle tai esimerkiksi järvelle, jolloin R kuvaa järven lähtö- ja tulovirtaaman erotusta ja ΔS suoraan järven vedenpinnan nousua tai laskua. Pienvesien kunnostus
Lähteen kunnostamisessa pyritään nostamaan pohjaveden pinta samalle tasolle, jolla se on ollut aikaisemmin. Veden pinnan nostamisen seurauksena elinympäristöjä eliöille ja kasvillisuudelle palautuu ja lähdealue suurenee. Kunnostaminen on hyvä tehdä yhdessä asiantuntijan kanssa, sillä lähdekasvillisuus ja –eliöstö ovat hyvin herkkiä vahingoittumaan kunnostuksen yhteydessä. Lähteen ennallistamista voidaan tehdä muun muassa nostamalla laskupuron tai –noron pohjaa, täyttämällä lähteen lähistöllä olevia metsäojia, poistamalla vedenottorakenteita ja ohjaamalla vesi alkuperäiseen lasku-uomaan. Tallinnan vesihuoltojärjestelmä
Raakavesi hankitaan kaupungin alueen pohjavesistä ja Tallinnan ympäristön pintavesistä. Vuonna 2009 pohjaveden osuus raakavedestä oli 10% ja pintaveden 90%. Pohjavettä pumpataan 29 kaivosta, jotka sijaitsevat eri puolilla kaupunkia. Pintavesi kootaan Tallinnassa sijaitsevaan Ülemistejärveen, jossa sijaitsee myös Ülemisten vedenpuhdistuslaitos (). Pintavesi kerätään 1 864 km² laajuiselta alueelta, joka sisältää Pärnujoen, Jägala jõen ja Pirita jõen yläjuoksuja Pandiveren ylängöltä sekä niiden keskijuoksuja, ja vedet johdetaan sitten jokien välisten kanavien avulla Ülemistejärveen. Pohjavesi
Pohjavedet muodostavat jäätiköiden jälkeen toiseksi suurimman makean veden varaston maapallolla. Pohjaveden kelpoisuus juomavedeksi johtuu siitä, että se on maakerrosten läpi suotautuessaan puhdistunut epäpuhtauksista, kuten haitallisista bakteereista. Samalla veteen liukenee useita hyödyllisiä suoloja. Ihmiselle käyttökelpoisinta on hiekka- ja sorapitoisesta maaperästä tai peruskallion halkeamista löytyvä, paljon vapaasti liikkuvaa vettä sisältävä pohjavesi. Syvyys
Syvyys on ulottuvuus jonkin yläpinnasta tai yläosasta alaspäin taikka etupinnasta tai etuosasta taaksepäin. Sanoilla syvyys ja syvä on yleiskielessä myös monia muita merkityksiä. Maapallon suhteen syvyydellä tarkoitetaan yleensä etäisyyttä maanpinnasta tai merenpinnasta alaspäin. Meri
Vuorovedeksi kutsutaan Kuun ja Auringon vetovoiman aiheuttamaa merenpinnan laskua ja nousua. Todellisuudessa tällainen malli ei selitä havaittuja vuorovesiä, vaan mukaan on otettava muita tekijöitä. Paikalliset maantieteelliset tekijät voivat johtaa jopa yli kymmenen metrin vuorovesivaihteluun. Vedenpinnan korkeinta vaihetta kutsutaan vuokseksi ja matalinta vaihetta luoteeksi. Hydrografia
Hydrografialla tarkoitetaan vesialueen topografisten ominaisuuksien kartoittamista. Hydrografiassa tutkinnan alaisia asioita ovat mm. syvyydet, vuorovedet sekä hylkyjen, riuttojen, merkkien, poijujen ja rannikon ominaisuuksien kartoittaminen. Tarkoituksena on varmistaa vesialueiden turvallisuus merenkululle sekä tuottaa lisätietoa navigointia ajatellen. Pintavesien hydrologia
Pintavesihydrologian perusteoriaan kuuluu hydrologinen kierto, jonka avulla selitetään veden kulkeutumista luonnossa. Vesivarat
Veden laatu vaihtelee suurestikin eri lähteiden välillä. Pohjaveden laatu on kaikkein paras ja se on myös maukkainta vettä. Pintavesilähteiden vesi ei yllä pohjaveden tasolle, vaan sitä joudutaan käsittelemään ennen kuin sitä voidaan käyttää talousvetenä ja monissa teollisuuden prosesseissa. Melko usein pohjavettäkin pitää hieman käsitellä lähinnä happamuuden säätämiseksi. Veden laatuun vaikuttavat myös käytetyt käsittelymenetelmät ja väärin toteutettu veden käsittely voi heikentää veden laatua entisestään. Eräs käsittelymenetelmä on sadettaa pintavettä soraharjulle jolloin se suotautuu soran läpi ja siitä tulee laadukkaampaa. Täten käsiteltyä vettä kutsutaan tekopohjavedeksi ja tekopohjavesitekniikka on hyvä menetelmä veden laadun parantamiseen. Vedenkäsittely
Pohjavesilaitoksella on yleisimmin seuraavat vaiheet, joilla poistetaan raakavedestä veden happamuus, rauta ja mangaani sekä haitalliset mikrobit (ks. talousvesi): Karevansuo
Karevansuon alla sijaitsee Karevansuon pohjavesialue (pohjavesitunnus 0248151), joka on pohjavesiluokaltaan I. Alueen kokonaispinta-ala on 2,08 km², muodostumisalueen pinta-ala 1,57 km² ja antoisuus 400 m³ päivässä. Pohjavesialueet jatkuvat usean kilometrin eri nimisinä valtatie 8 myötäillen aina Maskun keskustaan asti. Vuonna 2008 Karevansuon pohjaveden vedenottamolla pumpattiin vettä 112 m³ päivässä ja ottolupa oli 250 m³ päivässä. Maaperä
Maaperällä, yleisesti maalla, tarkoitetaan kallioperää peittävää irtomaakerrosta. Maaperän ylin osa on maannos, joka sisältää suurimman osan maaperän kivennäisaineista, eli kasvien hivenaineista. Syväväyläperiaate
Syväväyläperiaate eli thalweg-periaate (, saksan sanoista "T(h)al" ’laakso’ + "Weg" ’tie’) on valtionrajoissa usein käytetty periaate, jonka mukaan kulkukelpoisessa joessa () raja kulkee joen syvintä uomaa pitkin, ellei muuta ole sovittu. Järvissä ja ei-kulkukelpoisissa joissa raja sen sijaan kulkee usein keskiviivalla.
Joen uoman vähitellen siirtyessä raja siirtyy vastaavasti. Toisaalta äkillinen joen siirtyminen toiseen paikkaan () ei siirrä rajaa, vaan raja jää tällöin kuivuneeseen uomaan. Erottelu näiden kahden tapauksen välillä on joskus tulkinnanvaraista. Vuonna 1895 puhjenneessa Yhdysvaltojen ja Meksikon välisessä Chamizalin kiistassa osapuolet olivat eri mieltä siitä, oliko rajajoki Rio Grande siirtynyt vähitellen vai äkillisesti. Joki oli siirtynyt etelään sekä vähitellen että tulvien seurauksena. 600 eekkerin (2,4 neliökilometrin) aluetta koskenut kiista sovittiin lopullisesti vasta vuonna 1963. Pohjavesinäytteenotto
Pohjavesinäytteenottotutkimuksia tehdään vedenhankintaan liittyvissä selvityksissä, pohjavesialueiden luokitusten ja rajausten tarkistuksissa, pohjaveden suojeluun liittyvissä tutkimuksissa, pohjaveden laadun velvoitetarkkailussa tai pohjaveden pilaantuneisuusselvityksissä. Vedenhankintaselvityksissä näytteet voidaan ottaa kairareijistä, havaintoputkista, kaivoista tai lähteistä mutta pilaantuneisuusselvityksissä näytteet otetaan usein havaintoputkista tai koekuopista. Vesivarat
USAn vilja-aitassa Keskilännessä, Nebraskan ja Teksasin välisellä alueella, on suuri mutta hyvin hitaasti uusiutuva pohjavesivaranto, Ogallalan akviferi. Tätä varantoa pidettiin rajattomana kunnes huomattiin veden pinnan laskeneen paikoin yli kolmekymmentä metriä. Viljelijät ymmärsivät tilanteen ja muuttivat viljelymenetelmiään vähävetisiksi ja nyt tilanne ainakin toistaiseksi näyttää olevan hallinnassa ja akviferi tasapainossa. Pohjaveden pinta on laskussa suurimmassa osassa kehitysmaita sekä joillakin alueilla länsimaissakin. Kiinassa pohjavesi laskee miltei kaikkialla ja viljelijät menettävät osan käytettävissään olevasta vedestä teollisuudelle ja kotitalouksille, Pekingin lähellä pohjaveden pinta laski 1990-luvun puolivälissä 1–2 metriä vuodessa. Jotkin historiallisesti merkittävät ja eräät muutkin alueet vajoavat pohjavesivarantojen pinnan laskiessa uusiutumisnopeuden ylittävän käytön vuoksi, kuten Mexico Cityn läheisyydessä ja Bangkokin alapuolella on jo tapahtunut. Yhdysvaltain lounaisosassa, Phoenixin itäpuolella Arizonassa, pohjaveden pinta on laskenut yli 120 metriä ja New Mexicossa eräällä alueella pohjaveden pinnan ennustetaan laskevan vielä noin 20 metriä, mikäli vedenotto jatkuu nykyisellään; tiedot ovat Maailman tila 1996 -raportista. Pohjaeläimet
Suomen sisävesissä tyypillisiä pohjaeläinryhmiä ovat harvasukasmadot, kotilot, simpukat, äyriäiset, juotikkaat, punkit, koskikorennot, päivänkorennot, vesiperhoset ja kovakuoriaiset. Niiden vedenalainen elinympäristö eli habitaatti voi olla koskien sammapeite tai kivikot, jokirantakasvillisuus, suvantojen syvänteen pehmeät pohjat, soraikot tai hietikot. Pohjaeläimet voivat elää kivien ja kasvien pinnoilla, uiskennella vapaasti pohjan läheisyydessä tai elää pohjaan kaivautuneina. Meri
Meri on mantereiden ympärillä oleva laaja ja yhtenäinen suolavesikerros, joka peittää noin 381 miljoonaa neliökilometriä eli 70,8 prosenttia maapallon pinta-alasta. Meriksi kutsutaan myös eräitä suuria laskujoettomia järviä, kuten Kaspianmerta. Meriä tutkii meritiede. Maa on Aurinkokunnan ainoa planeetta, jonka pinnalla on nestemäistä vettä. Maapallolla voidaan katsoa olevan kolmesta viiteen valtamerta: Tyynimeri, Atlantin valtameri ja Intian valtameri sekä usein mukaan luetut Pohjoinen ja Eteläinen jäämeri. Lisäksi mannerten välissä on välimeriä, kuten Välimeri, saariryhmien erottamina reunameriä (esimerkiksi Pohjanmeri) sekä syvälle mannerten sisäosiin ulottuvia sisämeriä (esimerkiksi Itämeri). Hulevesi
Hulevedeksi kutsutaan rakennetuilta alueilta poisjohdettavaa sade- ja sulamisvettä sekä perustusten kuivatusvettä. Näitä vesiä syntyy erityisesti kaduilta, teiltä ja rakennusten katoilta muodostuvana pintavaluntana. Perinteiset hulevesien johtamisjärjestelmät perustuvat joko seka- tai erillisviemäröintiin. Vesivarat
Maavedellä tarkoitetaan pohjavesivyöhykkeen yläpuolella olevaa vyöhykettä, jossa huokoset eivät ole jatkuvasti kokonaan veden kyllästämiä. Mikäli maaperässä on läpäisevän kerroksen keskellä tiivis kerrostuma, voi tämän päälle syntyä orsivedeksi kutsuttu irrallinen pohjavesiesiintymä, joka sijaitsee varsinaisen pohjaveden pinnan yläpuolella. Salpavesi puolestaan on tiiviin maakerroksen alle puristuksiin jäänyt pohjavesiesiintymä, siis tavallaan orsiveden vastakohta. Nykyisin pohjaveden uskotaan esiintyvän laattamaisina altaina suonimaisen verkoston sijaan. Harmaavesi
Harmaavesi on nimitys niille kotitalouden jätevesille, joita syntyy peseytymisessä, astioidenpesussa ja pyykinpesussa. Se ei sisällä virtsaa tai ulostetta eikä muuta käymälässä syntyvää jätettä. Varavesi
Väylän todellinen vesisyvyys on väylän jokaisessa kohdassa kartalle merkittyä kulkusyvyyttä suurempi. Kartalle merkittyä kulkusyvyyttä vastaavan tason ja väylän pohjan tason (haraustason) välistä erotusta kutsutaan varavedeksi. Pohjakulkeuma
Pohjakulkeumalla tarkoitetaan vesistössä pohjaa pitkin kulkeutuvaa kiintoainetta. Pohjakulkeuma voidaan jakaa vielä erikseen vierimällä tai hyppäyksin tapahtumiin aineiden liikkeisiin. Pohjakulkeuman mittaaminen on vaikeampaa kuin suspendoituneen aineen mittaaminen. Tulosten epävarmuutta lisää usein pohjakulkeutuman jaksoittainen vaihtelu. Laihanlammi
Järven ympäristön harju- ja pohjavesialue, jonka pinta-ala on yli neliökilometrin suuruinen, kuuluu potentiaalisiin 2. luokan alueisiin. Siinä muodostuu pohjavettä noin 300 m³ vuorokaudessa. Talousvesi
Kuvaa veden happamuutta eli vetyionien määrää: pH<7 tarkoittaa hapanta, pH 7 neutraalia ja pH>7 emäksistä vettä. Happamuutta aiheuttaa veden hiilidioksidi, joka muodostaa vedessä hapanta hiilihappoa. Valtameriplaneetta
Maapallolla on vettä noin promille sen massasta. Merissä on vettä
noin 0,2 promillea maan massasta.
Ehkä prosentti Maan massasta vettä peittäisi sen pinnan kokonaan veteen. Ei tiedetä täsmälleen, miten paljon vettä on sitoutuneena kuumaan Maan vaipan kiveen. Erään arvion mukaan jos maan vaipan eräästä kerroksesta on 1 % ringwoodiitiksi kutsuttua vetistä oliviinikiveä, maan uumenissa olisi kolme kertaa niin paljon vettä kuin valtamerissä yhteensä. Jos Maan pinnalla olisi vettä viisinkertainen määrä nykyiseen nähden, Maa peittyisi kokonaan veteen. Veden paine ajaa vettä merien pohjan alla oleviin kivikerrostumiin ja ”kuivattaa” planeettaa. Maata massiivisempi supermaapallo voisi Michael Cowanin tekemien arvioiden mukaan sisältää vettä jopa 80x Maan vesimäärää enemmän.
Näin, koska massiivisemman supermaapallon suurempi painovoima valuttaa vettä merenpohjan aliseen kivikerrokseen enemmän kuin pienempipainovoimaisella maapallolla. Cowanin ja Abbottin mukaan planeetasta tulee valtameriplaneetta vasta, kun sillä on vettä yli 1/500 sen massasta. Syvämeri
Syvämeri tarkoittaa valtameren vesikerrostumia noin 2 000–6 000 metrin syvyydessä. Syvännevyöhyke käsittää noin 80 % valtamerten, noin 56 % koko Maapallon pinta-alasta. Pohjaeläimet
Virtavesissä vuorottelevat koski- ja suvanto-osuudet jakavat myös pohjaeläinlajistoa. Koskissa ja suvannoissa elävät aivan erilaiset pohjaeläinyhteisöt - virtavesille tyypillisiä eli loottisia lajeja on nimenomaan koskissa, kun taas suvannoissa seisoville vesille (järville) ominaiset eli lenttiset lajit voivat olla jopa vallitsevina. Tämä lajiston vaihtuminen on vahvasti sidoksissa pohjan laadun muutoksiin. Pintavesi
Pintavesi on vesialueilla, kuten joissa ja järvissä, oleva maanpäällinen vesi. Pintaveden vastakohta on pohjavesi. Pintaveteen on liuennut ilmaa ja sen kovuus on yleensä alhainen. Pintaveden lämpötila vaihtelee runsaasti vuodenajan mukaan: kesällä pintavesi on lämmintä ja talvella kylmää. Maavesi
Maaveden muodostaa kaikki se maanpinnan alapuolinen vesi, joka ei kuitenkaan ole pohjavettä. Maavesivyöhykkeen ja pohjaveden raja on kohdassa, jota alempana maaperä on vedestä kylläinen. Kidevesi
Kidevesi on vettä, jota esiintyy suolan kidehilassa. Vesimolekyylit ovat ioni-dipolisidoksin kiinnittyneet suolan komponentteihin. Kidevesi merkitään kaavaan kertomerkillä. Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Läheltä Kauhanevaa, Nummikankaalta, suunniteltiin 1900-luvun loppupuolella pohjavedenottoa. Koepumppausten perusteella arvioitiin pohjaveden pinnan alenevan noin puolella metrillä kuivien kausien aikana. Kauhanevalla on alueita, jotka tihkuva pohjavesi on soistuttanut. Näillä alueilla pohjaveden alenemisella olisi ollut haitallisia vaikutuksia Kauhanevan suokasvillisuudelle. Uhkana oli kuivumisen leviäminen myös muualle Kauhanevan minerotrofisille nevoille. Näin nevoista olisi tullut melko kuivia saranevoja. Kauhanevan reunamilla, missä on vain ohut turvekerros, puusto olisi saattanut lisääntyä. Lähde
Hetteikkölähteessä vesi tihkuu maanpinnan läpi, tällainen lähde voi olla moniosainen lähteikkö. Pohjaveden yläpuolisten maakerrosten päällä olevaa vettä sanotaan orsivedeksi. Keidaskin voi olla lähde. Lähteitä purkautuu paitsi maan pinnalle, myös vesistöjen pohjalle. Suomen peruskarttoihin on merkitty yhteensä , mutta niitä on tosiasiassa paljon enemmän. Eniten lähteitä on juuri suurten korkeuserojen alueilla eli paikoissa, joissa on niin sanottuja ruhjelaaksoja. Lähteiden kasvillisuus ja ekologia ovat geologisten ominaisuuksien ohella niitä luonnehtivia seikkoja. Maan alla lähteeseen virratessaan vesi liuottaa kivistä mineraaleja, joten lähdevettä pidetään terveellisenä. Erityisen mineraalipitoista lähdevettä pullotetaan luonnon mineraalivetenä. Joistakin lähteistä on tehty kaivoja, jolloin niiden luonnontilaisuus on samalla mahdollisesti hävinnyt. Perustus
Perustus on rakennusten ja rakennelmien maata vasten tuleva osa. Perustuksia on olemassa monenlaisia, lähinnä maapohjan kantavuuden perusteella. Pohjarakennus
Pohjarakennus on talonrakennukseen ja sillanrakennukseen liittyvien maanpinnan alapuolisten, maata tai maarakenteita vasten olevien rakenteiden tekemistä. Siihen liittyy läheisesti geotekniikka, joka tutkii maa- ja kallioperän teknisiä ominaisuuksia ja pohjarakenteiden mitoitusmenetelmiä. Jätevedenkäsittely
Jätevedenkäsittelyllä tarkoitetaan tapaa, jolla jätevedet järjestetään niiden syntymisen jälkeen puhdistettavaksi. Jätevedet voidaan käsitellä kiinteistökohtaisesti, useamman kiinteistön yhteiskäsittelynä tai johtaa ne kunnallista viemäriverkkoa pitkin jätevedenpuhdistamolle. Suomalaisista noin 20% asuu haja-asutusalueilla, mikä tarkoittaa runsaan 250 000 vakituisesti asutun kiinteistön sijatsevan kunnallisen viemäriverkoston ulkopuolella. Haja-asutusalueella viemäriverkoston ulkopuolella sijaitsevia kiinteistöjä koskettaa ympäristönsuojelulaki ja jätevesiasetus (157/2017) eli valtioneuvoston asetus jätevesien käsittelystä viemäriverkoston ulkopuolisilla alueilla. Vakavesi
Vakavesiä ovat järvet, lammet ja tekoaltaat. Tarkemmin määriteltynä vakaveden muodostaa makean (suolattoman) veden pysyvästi peittämä maanpinnan painanne tai painenneryhmä, jonka vesi täyttää kokonaan tai osittain. Vedenpinnan korkeus alueen eri osissa on sama ja aluetta voidaan pitää pinta-alansa perusteella vesialueena. Edelleen vesialueen tulovirtaaman suhde tilavuuteen on niin pieni, että valtaosa veteen sekoittuneesta maa-aineksesta saostuu altaan pohjaan. Vakavesi tarkoittaa sekä avovesialuetta että kasvukautena täysin tai osin kasvipeitteistä vesialuetta, joka täyttää aiemmat ehdot. Tuulen tai jään aiheuttamia poikkeamia vedenpinnan tasossa ei huomioida. Merialueet eivät ole vakavesiä. Merivesi
Valtamerten keskilämpötila on vain 3,9 °C. Vaikka merenpinnassa vesi voi olla lämmintä, syvällä on suuria kylmän veden kerroksia, jotka pitävät merten keskilämpötilat alhaisina. Pintavesien lämpötila on keskimäärin 17,4 °C; tropiikissa se on 27–28 °C ja napaseuduilla −1...−2 °C. Meriveden pohjaveden lämpötila on noin 0 °C. Vesivarat
Vesivarojen kunto on hyvä vesiensuojelun ansiosta. Vesiensuojelu merkitsee muun muassa torjunta-aineiden ja lannoitteiden käytön rajoittamista tai kieltämistä vesivarojen kannalta tärkeillä alueilla. Maaseudulla kaivot ovat usein peltojen keskellä joten maanviljelyn niihin kohdistamia haittoja pyritään estämään suojavyöhykkein ja jakamalla tietoa kaivojen suojaamisesta. Uudella jätevesilainsäädännöllä pyritään suojelemaan vesivaroja valumavesiltä entistä paremmin tiukentamalla käsittelyvaatimuksia. Pohjavedet ovat usein saastuneita alueilla, joilla maaperäkin on saastunut. Suomessa ongelmia aiheuttavat muun muassa lukuisten vanhojen saha-alueiden kloorifenolit, jotka pilaavat pohjaveden käyttökelvottomaksi. Ruojärvi (Parkano)
Järvi on runsashumuksinen ja lievästi rehevöitynyt järvi, jonka vesi on hapanta. Järveä on tutkittu viimeksi vuosina 2000, 2014 ja 2015, joiden tuloksia tässä referoidaan. Mittauspiste sijaitsee selän keskellä olevan syvänteen kohdalla. Päällysvedessä liuenneen hapen määrä vaihtelee 9,5–10,6 mg/l (milligramma litrassa) ja hapen kylläisyysaste on noin 80%–90%. Humuksen suuri määrä aiheuttaa alusvedessä happikatoa, kun järvi on loppukesästä lämpötilakerrostunut. Hapettomuus liuottaa pohjasta ravinteita, jolloin esimerkiksi kokonaistypen pitoisuus nousee lähelle 800 μg/l (mikrogrammaa litrassa) ja kokonaisfosforin jopa 50–70 μg/l. Pintaveden kokonaistyppi pysyttelee aina välillä 400–700 μg/l ja kokonaisfosfori 15–25 μg/l. Veden happamuustaso eli pH on pintavedessä 5,5–6,3 ja alusvedessä 5,2–6,0. Pinnalla veden näkösyvyys on 0,8–1,6 metriä. Sameusluku päällysvedessä on 1,0–1,8 FNU ja alusvedessä 1,6–19 FNU. Myllyvesi ja Väärä-Kalkku
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,7 metriä mpy. Myllyveden luusuassa sijaitsee pohjapato, jolla säännöstellään järvialtaiden vedenpintaa. Padon nykyinen lisämerkitys on kalankasvattamoiden vedensaannin turvaaminen. Tampereen Vesi
Tampereen Vedellä on lisäksi viisi pohjavedenottamoa. Mustalammen pohjavedenottamo Kalkussa on valmistunut 1950-luvulla. Se saneerattiin vuonna 2012. Muut Tampereella olevat pohjavedenottamot ovat Messukylässä ja Hyhkyssä. Lisäksi Ylöjärvellä sijaitsevat Pinsiön ja Julkujärven pohjavedenottamot.
Tampereen Veden vesijohtoverkoston pituus on 738 kilometriä. Suurimmat syöttöputket ovat halkaisijaltaan 800mm ja pienimmät kiinteistöliittymät 25mm. Maapallon veden alkuperä
Veden koostumus on kemiallisesti HO. Näin vesi koostuu vedystä ja hapesta. Vety voi olla kevyttä vetyä, protiumia, tai raskasta vetyä, deuteriumia. Tavallista kevyttä vetyä merkitään H:lla ja raskasta vetyä D:llä. Vertaamalla eri taivaankappaleiden vesien D/H-suhteita voidaan yrittää päätellä veden alkuperää. Vedenkäsittely
Vedenhankinnassa on jo 1900-luvun vaihteesta lähtien käyty keskustelua pohjavesien ja pintavesien hyödyntämisestä ja tekopohjaveden valmistamisesta. Suurimmat kaupungit päätyivät silloin käyttämään pintavettä raakavetenään. Sittemmin on siirrytty pohja- ja tekopohjaveden käyttöön. Suomen talous
Noin 90 prosenttia suomalaisista saa talousvetensä vesihuoltolaitosten vesijohtoverkostosta. Vesilaitosten toimittamasta vedestä on pintavettä noin 39 % ja pohjavettä 61 %. Yli 80 prosenttia suomalaisista on keskitetyn viemäröinnin ja jätevedenkäsittelyn piirissä. Taajamissa jätevedet kootaan vesihuoltolaitoksen viemäreihin johdettaviksi edelleen käsitteltäviksi jätevedenpuhdistamoille. Suomessa puhdistuksen taso on hyvin korkea. Keskimäärin puhdistamoilla poistetaan sinne tulevasta orgaanisesta aineksesta noin 97 %, fosforista 96 % ja typestä 56 %. Maapuhdistamo
Maasuodattamo eli maasuodatin on tilavuudeltaan rajallinen, maahan kaivettu tai osittain pengerretty maaperäkäsittelyyn perustuva puhdistamo. Jätevedet puhdistuvat painuessaan rakennetun suodatinhiekkakerroksen läpi, jonka jälkeen puhdistunut vesi kootaan ja johdetaan vesistöön, pieneen vesiuomaan tai päästetään vapaasti maahan. Maasuodattamon lopullisena purkupaikka toimii pääasiassa pintavesi. Geotekninen monitorointi
Havaintoputkia voidaan käyttää pohjavedenpinnan korkeuden mittaamiseen hyvin vettä läpäisevässä maassa, jossa huokosvedenpaine kasvaa tasaisesti syvyyden mukaan. Havaintoputki asennetaan kairareikään, joka täytetään hiekalla ja pintavesien kulkeutuminen putkeen estetään esimerkiksi täyttämällä reiän yläosa betonilla. Havaintoputki on vettä läpäisevä koko pituudeltaan. Mikäli maalaji on kerroksellista, havaintoputken vedenpinta edustaa tavallisesti parhaiten vettä johtavaa kerrosta. Pohjavedenpinta havaintoputkessa mitataan vedenkorkeusmittarilla. Iso arteesinen allas
Iso arteesinen allas () on Australian mantereella sijaitseva maanalainen pohjavesialue, ja ainoa luotettava veden lähde Australian sisäosan alangolla. Siihen kuuluvat Eyrejärven valuma-alue ja Murray-Darlingin valuma-alue. Alueella on mantereen sisällä laajoja pohjavesialtaita, jotka ulottuvat joissakin paikoin 3 000 metrin syvyyteen. Se on suurin ja laajin pohjavesialue maailmassa. Se peittää 23 prosenttia Australian mantereesta ja sisältää eri arvioiden mukaan 9–65 km³ pohjavettä. Alue on kerroksittaista kvartsipitoista hiekkakiveä. Altaan reunat ovat syntyneet mannerliikuntojen seurauksena. Tekopohjavesi
Tekopohjavettä joudutaan valmistamaan, jos luontaisen pohjaveden määrä ei ole riittävä. Tavoitteena on tuottaa riittävästi hyvälaatuista talousvettä yksinkertaisesti ja edullisesti ilman kemiallista käsittelyä. Tekopohjavesi
Merkittävimmät laatumuutokset tapahtuvat vasta, kun vesi on saavuttanut pohjaveden. Pohjavesivyöhykkeessä suurimmat muutokset tapahtuvat kulkeutumismatkan alkupäässä. Puhdistumisen kannalta veden viipymä on havaittu tärkeimmäksi tekijäksi (kuva, ). Koski
Koski on vesiväylän virtapaikka, joka on yleensä myös kivikkoinen. Vesiputouksesta poiketen koskessa vesi virtaa uoman pohjaa pitkin eikä putoa vapaasti. Koski alkaa "niskalta" ja päättyy usein "suvantoon". Näiden paikkojen korkeusero on kosken korkeus. Veneellä laskemiseen soveltumattomia jyrkkäputouksisia koskia kutsutaan könkäiksi. Vajovesi
Vajovesi on maankamaran kyllästymättömässä vyöhykkeessä painovoiman ansiosta laskeutuva vesi. Tämän laskeutumisprosessin eli uuttumisen mukana siirtyy alempiin maakerroksiin liukoisia aineita. Lopulta vajovesi päätyy pohjavedeksi. Valunta
Veden kiertokulussa vesi sataa ilmakehästä alas maahan kulkeutuakseen sitten valuntana takaisin meriin. Vesistön valuma-alue tarkoittaa sitä aluetta, jolle pudonnut sadevesi kulkeutuu pois kyseisen vesistön kautta. Valuma-alue on niin sanottujen vedenjakajien rajaama: vedenjakajat ovat korkeita maastonkohtia, jotka konkreettisesti jakavat sataneen veden sen mukaan, kumpaa rinnettä pitkin vesi valuu pois. Pintavesien ja pohjavesien valuma-alueet ja vedenjakajat voivat erota toisistaan. Valuma-alue määritetään topografisen kartan avulla, epäselvissä tapauksissa apuna voidaan käyttää maastossa suoritettuja korkeusmittauksia. Tekopohjavesi
Imeytys täytyy mitoittaa raakaveden laadun perusteella. Mitä korkeampi kiintoainepitoisuus vedessä, sitä pienempi tulee imeytyksen pintakuorman (virtaama allas-m kohti) olla. Deflaatio (geologia)
Deflaation kuluttamille alueille voi muodostua kuoppia tai allasmaisia syvänteitä. Ne voivat olla pienimmillään kolme metriä halkaisijaltaan ja metrin syviä, tai suurimmillaan useita kilometrejä halkaisijaltaan ja useita satoja metrejä syviä. Jos maa kuluu pohjaveteen saakka, deflaation jatkuminen estyy, ellei pohjaveden pinta laske haihtumisen vaikutuksesta. Jotkin Saharan aavikon keitaat ovat muodostuneet tällä tavalla, ja ne saattavat olla merenpinnan tason alapuolella. Näin ovat muodostuneet myös Lapissa tavattavat tunturien hiekkapaljastumat. Syvänkö
Syvänkö eli depressio on maanpinnan alue, joka sijaitsee merenpinnan tason alapuolella. Tavallisesti syvänköjä on vain hyvin kuivilla seuduilla, koska muutoin ne peittyisivät kokonaan järvillä. Usein syvänköseuduilla onkin osin kuivuneita suolajärviä. Vesivarat
Juotavaksi kelpaavia pintavesiä ovat joet ja järvet. Ne ovat myös pohjavettä herkempiä saastumaan, sillä niillä ei ole minkäänasteista suojaa saasteita vastaan. Monilla alueilla pintavesi on ainoa juomavesilähde ja se on monin paikoin vielä hyvin saastunuttakin. Tämä ei ole ainoastaan kehitysmaiden ongelma, vaan se koskettaa Aasian, Afrikan sekä Etelä-Amerikan ja Latinalaisen Amerikan lisäksi myös entisen itäblokin maita. Tilanne on pääosin kansainvälisten vesihuoltoprojektien ansiosta kuitenkin paranemaan päin. Suurin osa järvistä sisältää makeaa vettä, mutta myös suolajärviä on olemassa, joista tunnetuin on Kuollutmeri Israelin ja Jordanian rajalla. Näiden järvien vesi on suolaisempaa kuin merivesi ja usein vielä huomattavan paljon. Suo
Suot voidaan jakaa kahteen päätyyppiin myös sen mukaan, saavatko ne vetensä maaperästä vai sateesta. Minerotrofisiksi soiksi kutsutaan niitä soita, joilla on kosketus pohjaveteen mineraalimaiden kautta. Kun turpeen muodostus jatkuu, yhteys pohjaveteen saattaa kadota ja suo saa veden sen jälkeen sateesta. Silloin kyseessä ombrotrofinen suo. Ombotrofiset suot ovat aina happamia, mutta minetrofiset suot voidaan vielä ryhmitellä tarkempiin ryhmiin pH:n mukaan. Minetrofisilla soilla lajimäärien vaihtelu on suurta: pH:ltaan neutraaleilla soilla on esimerkiksi putkilokasveja viisi kertaa enemmän kuin happamammilla ja myös uhanalaisten kasvien määrä on suurempi. Geohydrologia
Geohydrologia tai hydrogeologia on luonnontiede, joka tutkii pohjavettä eli veden liikkeitä huokoisessa maaperässä, tyypillisesti alle puolen kilometrin syvyydessä. Geohydrologia on moni- ja poikkitieteellinen tieteenala, joka sijoittuu hydrologian ja geologian väliin. Viime vuosikymmeninä ympäristönsuojelukysymykset ja huoli puhtaan juomaveden riittävyydestä ovat tehneet geohydrologiasta entistä ajankohtaisemman aiheen. Kynsijärvi (Posio)
Aiemmin Kynsijärven ja Tervajärven vedenpintoja säännösteltiin tukinuittoa silmällä pitäen. Kun uitto loppui 1988, ei säännöstelylle ollut enää tarvetta, mutta vedenpinnan vaihteluita haluttiin tasata. Siksi rakennettiin vuonna 1996 pohjapadot sekä Tervajokeen että Kynsijokeen. Pohjapadon ansiosta Kynsiveden keskikorkeus on jonkin verran noussut. Järven vedenpinnan korkeus on 232,2 metriä mpy. Ennen säännöstelyä korkeusvaihteluita oli metrin verran, mutta nykyään sen vaihtelee 1,0–1,3 metriä. Arteesinen akviferi
Arteesinen akviferi on pohjavesi, jossa oleva vesi on paineellista. Pohjavesi on arteesisessa akviferissa muodostunut kahden vettä läpäisemättömän kerroksen väliin. Akviferiin puhkaistua kaivoa kutsutaan nimellä arteesinen kaivo, ja siitä tuleva vesi nousee pintaan omalla paineellaan. Joskus luonnollinen paine voi nousta niin korkeaksi, että arteesisen akviferin vesi nousee maanpintaan itsestään. Jätevesi
Jätevedellä tarkoitetaan nesteenä käytettyä, käytöstä poistettavaa vettä. Jätevedeksi luetaan muukin neste, joka poistetaan käytöstä, sekä niin ikään esim. kaatopaikalta, varastopaikalta tai muulta tällaiselta alueelta tuleva vesi, jos siinä on haitallisessa määrin vieraita aineita. Tekopohjavesi
Tekopohjaveden muodostumista tapahtuu myös luontaisesti. Esimerkiksi Suomessa on useita järviä, joista vettä rantaimeytymisenä purkautuu pohjaveteen. Tästä esimerkkinä Muuratjärvi Muuramessa, joka Muuratharjun läpi purkaa vettä Päijänteeseen. Vaikka imeytymistä on tapahtunut tuhansia vuosia, harjussa oleva vesi on edelleen hyvälaatuista. Ympäristöterveys
Suomessa noin puolet juomavedestä on pohjavettä ja puolet pintavettä. Pintavesi on aina desinfioitava, koska siinä on humusta ja muita orgaanisia aineita, jotka edistävät mikrobien kasvua. Toisaalta desinfiointi esim. kloorilla tuottaa jonkin verran terveydelle haitallisia aineita. Vesilaitosten mittava tarkkailuohjelma takaa veden melko hyvän turvallisuuden. Hyvin hoidettujen vesilaitosten vettä voidaankin Suomessa pitää hygieenisesti keskimäärin parempana kuin pullotettujen vesien. Poikkeustapauksissa isommissakin kaupungeissa voi sattua onnettomuuksia, kuten Nokian vesiepidemia osoitti. Pienehköt kunnalliset vesilaitokset käyttävät usein pohjavettä, jota ei useinkaan desinfioida. Pintavesien valuminen pohjaveteen tai kemikaalien valuminen maaperään voivat turmella tällaisen veden juomakelvottomaksi. Näistä ovat esimerkkejä Kärkölän kloorifenoliepisodi vuonna 1987 sekä useat pienehköt norovirusten tai kampylobakteerien aiheuttamat ripuliepidemiat. Oligotrofinen järvi
Veteen liuenneet ravinteet kuluvat perustuotannossa, kun bakteerit, levät ja kasvillisuus hyödyntävät niitä yhteyttäessään ja lisääntyessään. Karussa järvessä perustuotanto jää pieneksi johtuen pienestä ravinteiden määristä. Yleisin perustuotantoa rajoittava tekijä eli minimitekijä on fosfori. Esimerkiksi Suomessa fosforia liukenee kallio- ja maaperästä niukasti pintavesiin, jotka laskevat järviin. Savivaltaisilla mailla fosforia liukenee niihin huomattavasti enemmän. Kun perustuotanto alkaa kuluttamaan fosforia, loppuu se usein ennen muita ravinteita ja silloin se rajoittaa mikroeliöstön ja kasvien määrää. Pieni perustuotanto rajoittaa seuraavaksi eläinplanktonin määrää ja sitä kautta myös kalastoa ja linnustoa. Vesimuodostuma
Vesimuodostuma on tavallisesti maanpinnan painanteeseen kerääntyneen veden muodostama, selvästi erottuva kokonaisuus. Vesimuodostumia ovat esimerkiksi meri, laguuni, järvi, lampi, joki ja puro, mutta myös pohjavedet ovat vesimuodostumia. Nimitystä käyttää muun muassa Euroopan Unionin vesipolitiikan puitedirektiivi (2000/60/EY). Vesimuodostuman vesi voi siis olla varastoitunutta tai virtaavaa. Keinotekoisella vesimuodostumalla puitedirektiivi tarkoittaa ihmisen rakentamaa pintavesimuodostumaa. Pohja (geometria)
Ympyrälieriön pohjat ovat ympyröitä, joiden keskipisteet ovat symmetria-akselin päätepisteitä. Vaippa on se pinta, joka sulkee lieriön sisäänsä pohjien välissä. Tavallisen lieriön pohja voi olla mielivaltaisen muotoinen, kunhan kummatkin pohjat ovat samanlaiset ja yhdensuuntaiset. Vaipan tulee kiertää lieriö sisäänsä seuraten pohjien piiriä koko kierroksen. Vedenkäsittely
Suomessa käytetään raakavetenä myös pohjavesiä, jotka sisältävät lisäksi orgaanista ainesta tai haitallisia aineita kuten esimerkiksi radonia (radioaktiivinen kaasu), fluoridia, arseenia tai torjunta-aineita. Nämä epäpuhtaudet vaativat oman käsittelyvaiheen kuten fluoridin poistoon kalvosuodatus, jossa vesi puristetaan ohuen käänteisosmoosi- tai nanosuodatuskalvon läpi, tai torjunta-aineiden poistoon aktiivihiilisuodatus. Vesilaitoksien omilla nettisivuilla (esimerkiksi ) on yleensä kuvauksia vedenkäsittelyprosesseista. Järvi
Edellä kuvatuilla kahdella päätyypillä on useita alatyyppejä, joista Suomessa on yleisiä humuksiset eli dystrofiset järvet. Niiden vesi on peräisin suolta ja se on humuksen ruskeaksi värjäämää. Usein tällaisen järven pohjalle kerrostuu minerogeenisiä, organogeenisiä tai kemiallisia sedimenttejä. Tavallisin minerogeeninen sedimentti on savea. Organogeenistä sedimenttiä on humuksesta muodostunut muta, eliöiden jäännöksistä kerrostunut detrituslieju, piilevälieju ja kutiinilieju. Kemiallisia sedimenttejä ovat esimerkiksi kalkkiliete, järvimalmi ja kuivilla alueilla suolakerrostumat. Maavesi (täsmennyssivu)
Maavesi tarkoittaa seuraavia: Virtavesien kunnostus
Virtavesillä tarkoitetaan laajasti ottaen virtaavan veden (vesistö)kokonaisuuksia, joilla on omaleimainen eliöstönsä. Erityspiirteinä ovat kosket ym. muut virtapaikat. Lisäksi virtavesissä voi olla myös järvimäisiä piirteitä, kuten myös järvissä voi olla jokimaisia osia 
(esim. salmet). Vesilaki määrittelee joeksi virtaavan veden vesistön joka on soutukelpoinen tai jonka keskivirtaama on vähintään 2 m3 / s. Virtavesityyppeihin kuuluvat myös
niin sanotut pienvedet eli purot ja norot. Virtavedet ovat usein Suomessa uhanalaisia. Meri
Merenpohja on veden peittämää maata meren pohjassa. Mannerjalusta on matalaa vettä, jolta laskeutuu jyrkästi mannerrinne. Sen alaosassa on usein loivasti kumpuilevaa maastoa, joka viettää syvänmeren tasangolle, joka on hyvin tasainen. Valtameren pohjaa peittää tavallisesti ohut mutainen sedimenttikerros, joka muodostaa merenalaisten vuorten ja ylänköjen erottamia syvänmeren tasankoja. Tasangon syvyys voi vaihdella kolmen ja viiden kilometrin välillä. Sitä syvemmällä on kapeita syvänmeren hautoja, joista syvimmät ovat yli kymmenen kilometriä syviä. Perkolaatio
Perkolaatio tai "suodanta" on maahan satanut ja maaperään imeytynyt vesi siirtyy kohti pohjavesikerrosta. Ilmiö edellyttää, että veden kokonaispotentiaali laskee syvyyden kasvaessa. Huokoisessa väliaineessa vesi virtaa painovoiman vaikutuksesta. Lantio
Lantion pohjalla tarkoitetaan niitä pehmeitä rakenteita, jotka rajaavat lantion aukon alaosan. Lantion pohjan muodostavat peräaukon kohottajalihas ("musculus levator ani"), häntälihas ("musculus coccygeus") ja sidekudoskalvo ("fascia"). Peräaukon kohottajalihaksen oikea ja vasen osa yhdessä muodostavat lantion välipohjan ("diaphragma pelvis"). Käytetään myös termiä lantion alapohja ("diaphragma urogenitale"), joka koostuu virtsaputken sulkijalihaksesta ("musculus sphincter urethrae"), "musculus transversus perinei profundus"- ja "musculus transversus perinei superficialis"-lihaksista ja välilihan kalvosta. Merivesi
Koska vesi on erinomainen liuotin, merivedessä on liuenneena kaikkia maapallolla luonnossa esiintyviä alkuaineita. Meriveden suolaisuus on veteen liuenneiden suolojen massa suhteessa meriveden massaan. Yleensä valtamerten suolaisuus vaihtelee 33 ja 37 promillen välillä. Suolaisuuden vaihtelu aiheutuu sadannasta, haihdunnasta ja jokivirtaamista. Pintaveden suolapitoisuus on 3,0–3,8 %. Meriveden pohjaosien suolapitoisuus on tasainen, hieman alle 3,5 %. Suolapitoisuus on suurin lämpimillä, tuulisilla ja vähäsateisilla pasaatialueilla ja vähenee päiväntasaajalle ja navoille päin siirryttäessä. Järvenlasku
Järvenlasku tarkoittaa ihmisen aikaansaamaa järven pinnankorkeuden laskua. Se voidaan suorittaa joko perkaamalla järven laskujokea tai tekemällä järvelle uusi lasku-uoma kaivamalla. Järvi
Usein järvi saa vetensä pääosan joista ja sen vesi virtaa jokea pitkin mereen. Tällaista järveä nimitetään laskujoelliseksi järveksi eli läpivirtaamajärveksi. Sen vastakohta on umpijärvi, josta vesi poistuu haihtumalla ja mahdollisesti maaperän läpi tihkumalla. Umpijärvi, johon tulee vettä jokea pitkin, on päätejärvi. Päätejärvi on tyypillinen kuivien alueiden eli aridien järvi. Pohjavesijärveksi nimitetään järveä, jonka pohja on alempana kuin allasta ympäröivän pohjaveden pinta. On olemassa myös järviä, joihin imeytyy vettä merestä, joesta tai toisesta järvestä. Esimerkiksi Päijänteeseen virtaa Vesijärven vettä harjun läpi. Pohjatutkimus
Hankittavilla tiedoilla on pystyttävä laskemaan kantavuus-, painuma- ja maanpainelaskuja. Ne edellyttävät puolestaan tietoja, joista ne voidaan päätellä tilavuuspainoja, kitkakulmia, leikkauslujuuksia, painumaparametrejä jne. Pohjamaan routivuus on myös pystyttävä päättelemään. Maaperän vedenläpäisevyydestä on saatava käsitys. Siirryttäessä paaluperustuksiin on pystyttävä arvioimaan paalujen upotussyvyyksiä, nurjahdusvaaraa, paalun alapään liukumavaaraa ja onko esimerkiksi kiviä estämässä paalujen upotusta. Oleellista on myös selvittää pitääkö ko. paikalla varautua radonin torjuntaan tai onko syytä epäillä maaperän sisältävän pilaantuneita maita. Elinkelpoinen planeetta
Nestemäinen vesi vaatii 6,08 hPa:n eli 0,006 Maan ilmakehän paineen pysyäkseen nesteenä. Alhaisissa paineissa vesi pysyy nesteenä pienemmällä lämpötila-alueella nesteenä kuin Maan ilmakehän paineessa. Pohjalevy
Pohjalevy on useissa eri automalleissa käytettävien yhteisten rakenneosien kokonaisuus. Nimitys pohjalevy on harhaanjohtava, koska kokonaisuus voi olla huomattavasti laajempi, mutta sitä käytetään yleisesti puhekielessä. Englannin kielessä käsite tunnetaan nimellä "platform". Alkuaan pohjalevy saattoi todella olla jonkin aikaisemman automallin pohja, jota hyödynnettiin toisessa mallissa, kuten esimerkiksi Karmann Ghiassa hyödynnettiin VW Kuplan pohjaa. Pohjanmeri
Myös pohjaeliöstön perusteella Pohjanmeri voidaan jakaa kolmeen eliömaantieteelliseen alueeseen, joiden väliset rajat kulkevat viidenkymmenen, sadan ja kahdensadan metrin syvyydessä. Rikkaimmat eliöyhteisöt löytyvät alueen luoteisosista ja köyhimmät kaakkoisosista. Pohjaeliöstön lajikoostumukseen ja runsauteen vaikuttavat paitsi veden syvyys myös pohjaveden lämpötila ja suolaisuus sekä merenpohjan sedimentit. Makea vesi
Makea vesi tarkoittaa vettä, johon ei ole liuennut suolaa ja joka on yleensä juomakelpoista. Termiä käytetään erottamaan järvi-, joki-, sade- ja pohjavesi sekä jäätiköihin sitoutunut vesi merivedestä, jota maapallon vedestä on selkeästi suurin osa, noin 97 prosenttia. Tekopohjavesi
Maaperästä pumpattavan tekopohjaveden laatuun vaikuttaa imeytykseen pumpatun veden laadun lisäksi maaperä (esim. kalkkipitoisuus), biologiset prosessit (hapen kuluminen, hiilidioksidin muodostuminen) sekä luontaisen pohjaveden laatu. Asianmukaisesti toteutettu tekopohjavesi (riittävä viipymä) tuottaa hygieenisesti erittäin hyvälaatuista vettä, jossa ei ole pintavedestä peräisin olevia haju- ja makuongelmia. Tekopohjavesi pitää desinfioida ennen vedenkäyttäjille johtamista UV-desinfioinnilla tai kloorauksella. Maalaht
Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7). Vesikehä
Vesikehä eli hydrosfääri muodostuu kaikesta planeetalta löytyvästä vedestä. Näin ollen Maan hydrosfääriin kuuluvat pintavedet kuten meret, järvet ja joet, mutta myös pohjavesi, jäätiköt ja ilmakehään sekä kasvillisuuteen sitoutunut vesi. Jääkehällä on myös oma nimi "kryosfääri". Hydrosfäärissä tapahtuu veden kiertokulkua paikasta ja olomuodosta toiseen.