Kuka oli Japanin pääministeri ennen Yasuo Fukuda?
Yasuo Fukuda
Kokenutta Fukudaa pidettiin varteenotettavana ehdokkaana liberaalidemokraattien johtajaksi vuonna 2006, mutta hän päätti 21. heinäkuuta olla asettumatta ehdolle. Niinpä Koizumia seurasi puolueen puheenjohtajana ja Japanin pääministerinä Shinzō Abe.
Nobutaka Machimura
Oltuaan useissa hallituksissa opetusministerinä, Machimura toimi 27. syyskuuta 2004 – 31. lokakuuta 2005 Japanin ulkoministerinä Junichirō Koizumin toisessa ja alkuun myös kolmannessa hallituksessa. Häntä seurasi ulkoministerinä Tarō Asō. Kun pääministeri Shinzō Abe hallituskriisin kuluessa uudelleenjärjesteli ministeristönsä, joutui Asō väistymään ministerinpaikalta siirtyessään liberaalidemokraattisen puolueen pääsihteeriksi, ja Machimura palasi Japanin ulkoministeriksi 27. elokuuta 2007. Hirohito
Hirohito johti Japanin toiseen maailmansotaan pääministerinään Hideki Tōjō. Japani liittoutui sodassa Italian ja Saksan kanssa ja liittyi näin akselivaltoihin. Japani taisteli Tyynellämerellä ja valloitti Intian saaristoa. Japanista tuli Tyynenmeren valtias, lukuun ottamatta Yhdysvaltain hallussaan pitämiä alueita. Jopa Australiassa pelättiin keisarillisen Japanin armeijan hyökkäystä vuonna 1941. Hirohito halusi kuitenkin hallita koko Tyynenmeren aluetta, ja koska osa sen alueista oli Yhdysvaltain hallussa, Japani hyökkäsi vuonna 1941 Yhdysvaltoihin näyttääkseen vahvuutensa ja ilmaistakseen tällä tavalla olevansa Tyynenmeren herra. Hirohito ja Tōjō luultavasti ajattelivat Yhdysvaltain perääntyvän hyökkäyksen jälkeen ja vetävän joukkonsa pois Tyynenmeren alueelta. Japani teki joulukuussa 1941 tuhoisan iskun Yhdysvaltain meritukikohtaan Pearl Harboriin. Useita sotilaita kuoli ja laivoja upposi. Yhdysvallat julisti sodan Japanille, ja Japanin liittolainen Saksa julisti sodan Yhdysvalloille. Saksasta ei kuitenkaan ollut tuolloin konkreettista apua Japanille. Yhdysvaltain joukot sotivat pitkään Japanin armeijaa vastaan Tyynellämerellä. Elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti kaksi atomipommia Japaniin, Hiroshimaan ja Nagasakiin. Useita Hirohiton kenraaleja sekä myös pääministeri Tōjō teloitettiin sodan jälkeen sotarikoksista syytettyinä, mutta Hirohito kuitenkin säästyi. Kolmen alkuperäisen akselivallan johtajista vain Hirohito pysyi yhä vallassa sodan jälkeen. Masajūrō Shiokawa
Shiokawa sai paikan Japanin parlamentin alahuoneesta vuonna 1967. Hän toimi ministerinä useissa hallituksissa; vielä vuosina 2001–2003 hän oli maansa talousministerinä. Senkichi Awaya
Senkichi Awaya, jap. 粟屋 仙吉 (7. marraskuuta 1893 - 6. elokuuta 1945) oli japanilainen poliitikko. Hän toimi keisari Hirohiton valtakaudella Hiroshiman pormestarina. Tuolloin pääministerinä olivat toimineet Hideki Tojo, Kuniaki Koiso sekä Suzuki Kantarō. Awaya oli kristitty, ja vastusti salassa Japanin aloittamaa sotaa Yhdysvaltoja vastaan — eli oli pasifisti. Hän olisi joutunut vainotuksi, jos olisi tehnyt tämän julkisesti. Myöskin apulaispormestari oli saanut Awaya:lta, hengenheimolaisena vahvaa taustatukea toimissaan. Miehet työskentelivät yhdessä noin puolentoista vuoden ajan. Recruit-skandaali
Vaikka vain 17 Japanin parlamentin jäsenen havaittiin osallistuneen sisäpiirikauppoihin, kolmenkymmenen muun huomattiin myöhemmin saaneen erikoispalveluksia Recruitilta. Skandaaliin joutuneisiin poliitikkoihin kuuluivat pääministeri Noboru Takeshita, entinen pääministeri Yasuhiro Nakasone ja hallituksen pääsihteeri Takao Fujinami. LDP-hallituksen jäsenten lisäksi myös Kōmeitōn, demokraattisen puolueen ja sosialistisen puolueen johtajien havaittiin olleen osallisina juonessa. Takeshitan hallitus pakotettiin eroamaan, vaikka jotkut sen jäsenet palasivatkin politiikan huipulle myöhemmin (mukaan lukien tulevat pääministerit Kiichi Miyazawa ja Keizō Obuchi). NTT, Yomiuri Shimbun ja Nihon Keizai Shimbun sekaantuivat myös skandaaliin. Yasuo Fukuda
Yasuo Fukuda jatkoi puheenjohtajavaalin jälkeen parlamentissa. Aluksi suositun pääministeri Aben hallitus ajautui puolestaan jo talvella ja keväällä 2007 pahoihin vaikeuksiin korruptioskandaalien vuoksi, eikä asiaa auttanut jatkuvasti yleistyvä näkemys siitä, että maata jatkuvasti hallitseva Liberaalidemokraattinen puolue ei ota kansaa huomioon. Tilanne johti puolueen suurtappioon kesän ylähuoneen vaaleissa. Abe ilmoitti hallituksen jatkavan, mutta hänellä oli nyt enää vain lakiasäätävän alahuoneen enemmistö, vaikka lakien hyväksyntään vaaditaan molempien kamarien tuki. Ajauduttuaan umpikujaan Abe vaihtoi hallituksen kokoonpanoa elokuussa, mutta syyskuussa opposition asetuttua vastustamaan hallituksen vaatimaa jatkoaikaa Japanin laivaston Intian valtamerellä sotilasliitto NATO:n Afganistanin operaatiota tukevalle toiminnalle, hän ilmoitti eroavansa puoluejohtajan ja pääministerin tehtävistä ja hakeutui sairaalaan ylirasituksen takia. Suzuki Kantarō
Elokuussa 1944 hänet pyydettiin takaisin valtakunnanneuvoston presidentiksi. Suzuki toimi viiden kuukauden ajan pääministerinä. Aikalaislähteiden mukaan Suzuki oli pääministerikaudellaan jo hieman senilisoitunut, mutta Suzukin aiemmat meriitit ja arvovalta mahdollistivat Japanin hallinnon maltillisemman puolen rauhaan pyrkimisen. Suzukin pääministerikausi päättyi Japanin myönnyttyä liittoutuneiden vaatimukseen ehdottomasta antautumisesta. Suzuki piti antautumiskysymyksistä tärkeänä keisarin asemaa, joka olisi säilytettävä ennallaan yhä antautumisen jälkeenkin. 14. elokuuta 1945 Suzuki ilmoitti Japanin hyväksyvän liittoutuneiden Potsdamin julistuksessa määrittelemät ehdot antautumiselle. Suzuki erosi ilmoituksen jälkeen pääministerin tehtävistä. Suzuki joutui tekemänsä ilmoituksen jälkeen vielä murhayrityksen kohteeksi, kun kansallismielisistä nuorista upseereista koostunut joukko tunkeutui hänen kaupunkiasuntoonsa. Suzuki onnistui piiloutumaan vaatekomeroon ja vältti siten upseereiden kostoaikeet. Toshikatsu Matsuoka
Toshikatsu Matsuoka (25. helmikuuta 1945 – 28. toukokuuta 2007) oli japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin maatalousministeri 26. syyskuuta 2006 lähtien. Kataisen hallitus
Pääministeri Katainen ilmoitti huhtikuussa 2014, ettei jatka kokoomuksen puheenjohtajana kesän puoluekokouksen jälkeen, minkä myötä pääministerin tehtävät siirtyivät puolueen uudelle puheenjohtajalle. Lisäksi ministerit Alexander Stubb, Henna Virkkunen ja Päivi Räsänen ilmoittautuivat ehdolle europarlamenttivaaleissa 2014. Myös Merja Kyllönen asettui ehdolle liikenneministerinä, mutta luopui ministerintehtävistään ennen vaaleja. Virkkunen sekä Stubb valittiin Euroopan parlamenttiin, minkä myötä Virkkunen väistyi ministerin tehtävistään kesällä. Inukai Tsuyoshi
Inukaista tuli Japanin 29. pääministeri vuonna 1931. Japani oli vaikeassa taloustilanteessa suuren laman vaikutusten ja kultakantaan palaamisen vuoksi. Inukain hallitus yritti välittömästi kasvattaa taloutta ja asettaa kulta vientikieltoon. Inukai ei kuitenkaan kyennyt kontrolloimaan armeijaa taloudellisesti tai sen toimia Kiinassa Mukdenin välikohtauksen jälkeen. Inukain kamppailu armeijan kanssa johti hänen murhaansa toukokuun 15. päivän välikohtauksessa vuonna 1932. Se merkitsi käytännössä politiikan siviilivallan lakkaamista toisen maailmansodan loppuun saakka. Hideki Tōjō
Tōjō Hideki ( ; 30. joulukuuta 1884 Tokio – 23. joulukuuta 1948 Tokio) oli Keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja Japanin 40. pääministeri 1941–1944. Tōjōn pääministerikauden alussa Japani hyökkäsi hänen käskystään Pearl Harboriin, ja hyökkäys suunniteltiin hänen toimiessaan sotaministerinä. Hänet tuomittiin sodan päätyttyä kuolemaan syytettynä tästä sekä muista Japanin sodan aikana tekemistä rikoksista. Jun’ichirō Koizumi
Koizumin vierailut Yasukuni-jinja-pyhäkössä, joka on omistettu keisarin puolesta kuolleiden muistolle, aiheuttivat voimakasta paheksuntaa Aasiassa, erityisesti niissä maissa, joita Japani miehitti toisen maailmansodan aikana. Sodan päättymisen 60-vuotisjuhlallisuuksien yhteydessä vuonna 2005 Koizumi toisti aiemman pääministeri Tomiichi Murayaman lausunnon, jonka mukaan "Japani on syvästi surullinen toisen maailmansodan aikana aiheuttamistaan kärsimyksistä". Taika-uudistukset
Ennen uudistuksia Japanin politiikkaa oli hallinnut omavaltainen Soga-klaani, jonka juonittelujen ja vallanhimon kohteeksi joutui esimerkiksi vuonna 643 murhattu prinssi Yamashiro no Ōe. Naka no Ōe ja Nakatomi no Kamatari onnistuivat kuitenkin surmaamaan klaanin johtajan Soga no Irukan, ja valtaan nostettiin uusi keisari Kōtoku. Naka no Ōesta tehtiin kruununprinssi ja Nakatomi no Kamatarista sisäministeri, mikä mahdollisti laajamittaiset uudistukset. Suuria muutoksia hallintoon tehtiin lähes välittömästi: yksityinen maanomistus kiellettiin, päätettiin uudesta verojärjestelmästä, joka perustui maankäytön sijaan väestötietoihin, aloitettiin väestönlaskenta ja perustettiin uusia, keisarille vastaavia hallintoelimiä sekä pääkaupunkiin että provinsseihin. Maassa aloitettiin myös uuden tieverkoston rakentaminen. Monet vastaperustettuihin valtion elimiin palkatut virkamiehet olivat saaneet koulutuksensa Tang-dynastian Kiinassa. Seiji Maehara
Seiji Maehara (前原 誠司 "Maehara Seiji", s. 30. huhtikuuta 1962) on Japanin entinen ulkoministeri. Hän astui virkaan 17. syyskuuta 2010 ja toimi siinä maaliskuuhun 2011 asti. Hän erosi tehtävästä saamastaan laittomasta lahjoituksesta nousseen kohun vuoksi. Hänen edeltäjänään ulkoministerinä toimi Katsuya Okada. Maehara oli Japanin demokraattisen puolueen puheenjohtaja 17. syyskuuta 2005 – 7. huhtikuuta 2006. Naruhiko Higashikuni
Naruhiko Higashikuni (, ”Naruhiko, prinssi Higashikuni”, vuodesta 1947 ) 3. joulukuuta 1887 – 20. heinäkuuta 1990) oli Japanin 30. pääministeri ajanjaksona 17. elokuuta – 9. lokakuuta 1945. Japanin historia
Kaikkein merkittävin ulkosuhde Japanille oli ja on kuitenkin suhde Yhdysvaltoihin, erityisesti maiden välisen yhteistyösopimuksen mutta myös kauppasuhteiden kautta. Sopimuksen uusiminen vuonna 1960 aiheutti suurmielenosoituksia ja jännitteitä LDP:n ja vasemmiston välille, sillä monet pelkäsivät sen suututtavan kommunistiset suurvallat ja sitovan Japanin uhkaavaan ydinsotaan. 1960-luvun lopulta alkaen Yhdysvaltojen yhä miehittämiä alueita luovutettiin takaisin Japanille: Ogasawarasaaret pääministeri Eisaku Satōn kaudella vuonna 1967 ja Ryūkyūsaaret vuonna 1972. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen yhteistyösuhteen luonne ei kuitenkaan juuri ole muuttunut. Kitkaa maiden välille on syntynyt usein talouskysymyksissä, kun Japani on noussut vähitellen Yhdysvaltojen taloudelliseksi kilpakumppaniksi. Eisaku Satō
Valmistumisensa jälkeen Satō aloitti rautatieministeriön palveluksessa. Hän nousi hiljalleen yhä korkeampiin asemiin, ja hänet nimitettiin ennen toista maailmansotaa autoviraston johtoon, mutta hän joutui pian riitoihin erään ministerin kanssa ja sai alennuksen. Satō säästyikin todennäköisesti sodan jälkeisestä puhdistuksesta siksi, ettei hän ollut sodan aikana merkittävässä asemassa. Sodan jälkeen aiemmin hallinnut eliitti joutui sivuun, ja uusi pääministeri Shigeru Yoshida pyrki kokoamaan uskollisia seuraajia entisistä byrokraateista. Satō sai 1948 Yoshidalta paikan hallituksen sihteeristön johdosta, ja seuraavana vuonna hänet valittiin Japanin parlamenttiin. Samana vuonna hän oli liittynyt liberaalipuolueeseen. Gotō Shinpei
Vuonna 1906 Gotōsta tuli Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön ensimmäinen pääjohtaja. Hän palasi Japaniin vuonna 1908 työskennelläkseen viestintäministerinä ja Japanin valtion rautatieviraston johtajana toisessa Katsura Tarōn hallituksessa. Vuonna 1912 Gotō nimitettiin kolonisaatioviraston johtajaksi ja pääministeri Katsuran läheisenä uskottuna hän avusti "Rikken Doshikai"-puolueen perustamisessa vuonna 1912. Vuonna 1916 Gotō valittiin Japanin sisänministeriksi ja vuonna 1918 ulkoministeriksi. Katsura Tarō
Katsuran ensimmäinen pääministerikausi alkoi 2. kesäkuuta 1901 ja jatkui neljä ja puoli vuotta eteenpäin aina 7:een tammikuuta 1906 asti, mikä oli tuon ajan ennätys Japanissa. Hänen ensimmäisen toimikautensa aikana Japani solmi Japanin ja Yhdistyneen kuningaskunnan liiton vuonna 1902 sekä voitti Venäjän vuosina 1904 ja 1905 käydyssä Venäjän–Japanin sodassa. Yhdysvaltojen kanssa 1905 tehty Taftin–Katsuran sopimus antoi Japanille toimivan, Korean kattavan suojelualueen. Toshiki Kaifu
Toshiki Kaifu (, s. 2. tammikuuta 1932) on konservatiivinen japanilainen poliitikko, joka toimi maan pääministerinä 1989–1991. Hän esitti japanilaisten joukkojen lähettämistä YK:n riveissä Persianlahden sotaan 1990, mutta esitys kaatui perustuslain vastaisena. Kaifu erosi vuonna 1994 liberaalidemokraattisesta puolueesta ja oli mukana perustamassa uusi edistyspuolue -nimistä puolueryhmää (NFP) ja nousi sen johtajaksi. Puolue ei menestynyt vaaleissa ja se hajosi 1997. Kaifu on sen jälkeen kuulunut eri liberaalis-konservatiivisiin puolueisiin, joita on syntynyt ja hajonnut. Ōkuma Shigenobu
Ōkuma palasi politiikkaan vuoden 1914 perustuslaillisen kriisin aikaan, kun Yamamoto Gonnohyōen hallitus joutui irtisanoutumaan Siemens-skandaalin vuoksi. Ōkuma järjesti tukijansa yhdessä Chūseikai- ja Rikken dōshikai -organisaatioiden kanssa ja muodosti liittoumahallituksen. Ōkuman toinen hallinto muistetaan sen aktiivisesta ulkomaanpolitiikasta. Myöhemmin samana vuonna Japani julisti sodan Saksaa vastaan ja liittyi näin mukaan ensimmäiseen maailmansotaan. Vuonna 1915 Ōkuma hahmotteli yhdessä Katō Takaakin kanssa Kiinalle esitetyt 21 vaatimusta. Japanin pääministeri
Nykyinen pääministerin asema määritellään vuoden 1946 perustuslaissa. Ennen uuden perustuslain voimaanastumista vuonna 1947, pääministerin valitsi suoraan keisari, eikä hänen tarvinnut nauttia kansanedustuslaitoksen luottamusta. Japani
Japani on perustuslaillinen monarkia. Japanin perustuslaki määrittelee seremoniallisena keulakuvana toimivan Japanin keisarin ”valtion ja kansan yhtenäisyyden symboliksi”, eikä hänellä ole toisen maailmansodan jälkeen ollut juuri lainkaan poliittista valtaa. Käytännössä keisari toimii Japanin valtionpäämiehen tavoin diplomaattisissa tilaisuuksissa. Nykyinen ja 125. keisari on Akihito, joka nousi valtaistuimelle isänsä Hirohiton kuoltua vuonna 1989. Todellinen poliittinen valta on Japanin pääministerillä ja kansan valitsemalla parlamentilla. Japanin keisari
1930-luvulle tultaessa Japanin hallitus koostui suurelta osin fasistityyppisistä sotilasjohtajista, jotka käyttivät keisarin jumalallisuusajatusta imperiumin laajentamispyrkimyksiin. Toisessa maailmansodassa keisari oli symboli, jonka puolesta sotilaat lähetettiin taistelemaan ja kuolemaan. Keisari Hirohito itse pysytteli taka-alalla, ja hänen roolistaan sodassa on kiistelty. Japanin antauduttua Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman olisi halunnut Hirohiton sotasyyllisyysoikeuteen, mutta miehityshallinnon johtaja Douglas MacArthur kannatti keisari-instituution säilyttämistä, koska se edusti jatkuvuutta ja yhtenäisyyttä Japanissa. Keisarius säilyi, mutta siitä tuli puhtaasti seremoniallinen instituutio. Naisilta oli poistettu mahdollisuus nousta hallitsevaksi keisarinnaksi preussilaismallisella vuoden 1889 perustuslailla, ja tämä este säilyi myös perustuslaissa, jonka Yhdysvaltain miehityshallinto saneli hyväksyttäväksi voimaan 1947. Masajūrō Shiokawa
Vuonna 1989 Shiokawa toimi lyhyesti Japanin hallituksen pääsihteerinä. Jevgeni Primakov
Jevgeni Maksimovitš Primakov (, 29. lokakuuta 1929 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 26. kesäkuuta 2015), akateemikko, tiedustelupalvelun johtaja, Venäjän kauppa- ja teollisuuskamarin puheenjohtaja, oli Venäjän ulkoministerinä 1996–1998 ja pääministerinä 1998–1999. Japanin historia
Valtavaa talouskasvua 1950- ja 1960-luvuilla on kutsuttu Japanin talousihmeeksi. Vuosina 1955–1970 talous kasvoi keskimäärin noin 10 prosenttia vuodessa. Kasvua auttoivat useat tekijät: sodan jälkeen maan teollisuus oli lähes tuhoutunut, joten Japaniin rakennetut uudet tehtaat olivat nykyaikaisia ja tehokkaampia kuin ulkomailla, maassa oli runsaasti nuorta ja hyvin koulutettua työvoimaa ja valtio tuki talouskasvua aktiivisesti. Lisäksi japanilaisiin vaikuttivat huomattavasti William Edwards Demingin ajatukset laadunvalvonnasta. 1940-luvun lopulla aloitettu väestösuunnittelu onnistui hillitsemään ja tasaamaan väestön lisääntymistä niin, ettei se syönyt talouskasvua, joka aiheutti suuren rakennemuutoksen kaikille yhteiskunnan osa-alueille. Japani saavutti nyt täystyöllisyyden, ja maassa esiintyi jopa puutetta työvoimasta. Kaksi tärkeää talouskasvuun liittyvää kehitystä olivat kulutusyhteiskunnan syntyminen, johon vaikutti pääministeri Hayato Ikedan ”tulojen kaksinkertaistamissuunnitelma” vuonna 1960, ja teollisuustuotannon keskittyminen korkeateknologisiin tuotteisiin. Japanista tuli maailman johtava autojen, laivojen ja elektroniikan valmistaja: 1960-luvulla maan vienti kasvoi yli 15 prosenttia vuodessa. Suuri talouskasvu jatkui aina 1970-luvun alun öljykriisiin saakka. Ikedan kaudella japanilaisten kansallistunnetta kasvattivat Tokiossa vuonna 1964 järjestetyt kesäolympialaiset. Naoto Kan
Naoto Kan (, s. 10. lokakuuta 1946) oli Japanin pääministeri kesäkuusta 2010 elokuuhun 2011. Kan on toiminut urallaan myös Japanin terveys- ja valtiovarainministerinä. Japanin pääministeri
Japanin pääministeri () on Japanin hallituksen pää. Yamamoto Gonnohyōe
Yamamoto siirrettiin palvelemaan laivastossa 1914, mutta hänet kutsuttiin uudestaan pääministeriksi selvittämään Suuren Kantōn maanjäristysksen aiheuttamaa kriisiä. Hänen toinen kautensa kesti 2. syyskuuta 1923–7. tammikuuta 1924. Kauden aikana Yamamoto osoitti johtamiskykynsä uudelleenrakentamalla Tokion, joka oli kärsinyt raskaita vaurioita maanjäristyksen aikana. Yamamoto yritti myös uudistaan vaalijärjestelmää sallimalla yleisen äänioikeuden kaikille miehille. Hän ja hänen hallituksensa joutuivat kuitenkin irtisanoutumaan ennen uudistuksen toteutumista Daisuke Namban yritettyä salamurhata Hirohiton. Tämän jälkeen Yamamoto vetäytyi pois poliittisesta elämästä. Tarō Asō
Tarō Asō (, usein Taro Aso, s. 20. syyskuuta 1940) on japanilainen poliitikko. Hän toimi Japanin pääministerinä syyskuusta 2008 syyskuuhun 2009. Joulukuusta 2012 lähtien Asō on ollut Japanin varapääministeri ja valtiovarainministeri. Hän on ollut myös Japanin liberaalidemokraattisen puolueen pääsihteeri, maansa ulkoministerinä Koizumin ja Shinzō Aben hallituksissa 2005–2007 ja aiemmin sisä- ja liikenneministerinä Koizumin hallituksessa 2003–2005. Nobutaka Machimura
Machimura valmistui Tokion yliopiston taloustieteellisestä tiedekunnasta 1969, jonka jälkeen hän työskenteli Japanin Kansainvälisessä kauppa- ja teollisuusministeriössä (MITI) aina vuoteen 1982. Joulukuussa 1983 pidetyissä alahuoneen vaaleissa hänet valittiin parlamenttiin, jossa hän oli tauotta siitä lähtien. 2005 vaaleissa hänet valittiin alahuoneeseen kahdeksatta kertaa, hän edustaa Hokkaidon prefektuurin 5. piiriä. Japanin hallitsevan puolueen liberaalidemokraattien edustajana Nobutaka Machimura eteni urallaan ja oli ensimmäistä kertaa hallituksessa mukana varaministerinä 1989. Jevgeni Primakov
Talousromahduksen jälkeen duuma esti kahdesti Jeltsinin ehdokkaan Viktor Tšernomyrdinin nimityksen pääministeriksi, jolloin Primakov nimitettiin kompromissiehdokkaana syyskuussa 1998. Tällöin Primakov julisti Venäjää uhkaavan maan hajoaminen. Hänen vaikeasta verouudistuksestaan tuli menestys. Primakov arvosteli voimakkaasti NATO:n Jugoslavian pommituksia.
Jeltsin erotti Primakovin 12. toukokuuta 1999, mahdollisesti pelättyään suosittua ja ammattitaitoista kilpailijaansa. Primakov kieltäytyi myös erottamasta kommunistisen puolueen ministereitä puolueen ajaessa Jeltsinin erottamista virastaan. Tammikuussa 1999 Primakov vaati separatismin tuhoamista ja vertikalisen valtarakenteen palauttamista. Myöhempi presidentti Vlaidimir Putin ratsasti näillä teeseillä. Hisaichi Terauchi
Terauchi syntyi Yamaguchin prefektuurissa ja oli Japanin pääministeri Terauchi Masataken vanhin poika. Hän valmistui Keisarillisen Japanin armeijan sotilasakatemiasta vuonna 1900 ja palveli Venäjän-Japanin sodassa. Naoto Kan
Vuonna 1998 Kanin julkisuuskuvaa romutti hänen väitetty avioliiton ulkopuolinen suhteensa uutisankkuriin. Kan kielsi väitteet, joita esitettiin, kun hän kampanjoi uuden Japanin demokraattisen puolueen puheenjohtajan paikasta. Toistamiseen Kan oli puoluejohtajana, kun demokraattinen puolue haastoi vuoden 2003 parlamenttivaaleissa Junichiro Koizumin liberaalidemokraattisen puolueen. Kan erosi kuitenkin puolueensa puheenjohtajan paikaltaan seuraavana vuonna, kun kävi ilmi, että hän ei ollut terveysministerinä ollessaan maksanut kaikkia eläkkeitä. Vaikka teko oli tahaton ja summat pieniä, Kan erosi, ettei vahingottaisi puoluettaan enempää. Sovittaakseen tekonsa Kan leikkasi hiuksensa, pukeutui perinteiseen buddhalaiseen asuun ja kävi Shikokun pyhiinvaellusreitin, johon kuuluu 88 maalaistemppeliä. Fumimaro Konoe
Japanin pääministeriksi Konoe valittiin ensimmäisen kerran 3. kesäkuuta 1937. Valinnan taustalla vaikuttivat Konoen aiemmin ansaitsemat kannukset maltillisena poliitikkona. Marco Polon sillan välikohtaus Kiinassa heinäkuussa 1937 ajoi Konoen muuttamaan kantaansa sallivammaksi militaristien kannattaman politiikan suhteen. Armeijan poliittisen painostuksen alaisena Konoen hallitus antoi keisarilliselle armeijalle vapaat kädet Kiinan ongelmien suhteen. Marraskuussa 1937 Konoe ilmoitti Japanin tavoitteeksi uuden järjestyksen luomisen Aasiassa. Tavoitteena oli saattaa Kiina taipumaan nopeasti rauhaan, mutta epäonnistuttuaan rauhanponnisteluissaan Konoe luopui pääministerin virasta 4. tammikuuta 1939. Shintarō Abe
Abe oli Japanin liberaalidemokraattisen puolueen (LDP) johtohenkilöitä. Hänen poikansa Shinzō Abe oli Japanin pääministerinä 2006–2007 ja 2012–. Hänen appensa Nobusuke Kishi oli toiminut Japanin pääministerinä ja hänen isänsä Kan Abe kuului Japanin parlamenttiin. Shintarō Abe kuoli maksasyöpään. Tsutomu Yamaguchi
Tsutomu Yamaguchi ( "Yamaguchi Tsutomu", 16. maaliskuuta 1916 – 4. tammikuuta 2010) oli japanilainen mies, joka selvisi sekä Hiroshiman että Nagasakin pommituksista. Hänet oli jo todettu hibakushaksi (Hiroshiman tai Nagasakin pommituksesta selvinnyt henkilö) Nagasakin pommituksesta, mutta 24. maaliskuuta 2009 Japanin hallitus varmisti Yamaguchin olleen myös aiemmassa, Hiroshiman pommituksessa. Britannian ja Japanin liitto
Britannian ja Japanin välistä liittoa oltiin kaavailtu vuodesta 1895, kun Britannia kieltäytyi liittymästä Ranskan, Saksan ja Venäjän kolmoisinterventioon Japania vastaan. Yksittäinen tapaus ei ollut liittosopimukselle riittävä perusta, mutta sitä vahvisti Britannian Japanille antama tuki maan nykyaikaistumisessa ja maiden yhteinen yritys kukistaa boksarikapina. Liiton sai lopulta todella käyntiin yhteinen halu vastustaa Venäjän laajentumista. Neuvottelut alkoivat, kun Venäjä alkoi siirtyä Kiinaan, mutta molemmilla mailla oli varauksensa niiden suhteen. Britit eivät halunneet hylätä loistavan eristäytymisen politiikkaansa, pelkäsivät Venäjän suututtamista eivätkä halunneet noudattaa sopimusta, jos Japani hyökkäisi Yhdysvaltoihin. Japanin hallituksessa oli ryhmittymiä, jotka toivoivat vielä kompromissia Venäjän kanssa, mukaan lukien neljä kautta pääministerinä toiminut Itō Hirobumi. Lisäksi Britannia ei halunnut suojella Japanin etuja Koreassa eivätkä japanilaiset halunneet tukea brittejä Intiassa. Shigeru Yoshida
Sodan jälkeen Yoshida johti maansa jälleenrakentamista ja allekirjoitti Japanin puolesta San Franciscon rauhansopimuksen 1951. Kokemuksensa, hyvän terveytensä ja räjähtävän temperamenttinsa takia häntä arvostettiin. Lännessä hänet rinnastettiin Saksan liittotasavallan ensimmäiseen liittokansleriin Konrad Adenaueriin. Yoshihiko Noda
Yoshihiko Noda (, s. ) oli Japanin pääministeri. Hän kuuluu Japanin demokraattiseen puolueeseen. Noda nimitettiin pääministeriksi elokuussa 2011, aiemmin hän toimi valtiovarainministerinä. Noda voitti kauppa- ja teollisuusministeri Banri Kaiedan äänestyksessä demokraattisen puolueen johtajasta. Noda sai ratkaisevassa äänestyksessä 215 ääntä, Kaiedan jäädessä 177 äänellä toiseksi. Masanobu Fukuoka
Masanobu Fukuoka (; 2. helmikuuta 1913 – 16. elokuuta 2008) oli japanilainen mikrobiologi. Häntä pidetään yhtenä "no-till farmingin" eli ilman muokkausta tapahtuvan viljelyn pioneereista. Hän kutsui tätä "luonnolliseksi maanviljelyksi". Miehitetty Japani
Poliittiset puolueet alkoivat elpyä lähes välittömästi miehityksen käynnistyttyä. Vasemmisto-organisaatiot, kuten Japanin sosialistinen puolue ja Japanin kommunistinen puolue, perustivat itsensä pian uudelleen. Vanhat Seiyōkai- ja Rikken Minseito -puolueet tulivat takaisin puoluekentälle uusilla nimillä, Japanin liberaalidemokraattisena puolueena ja Japanin progressiivisena puolueena. Ensimmäisissä sodanjälkeisissä vuonna 1946 pidetyissä vaaleissa pääministeriksi nousi LPD:n varapresidentti Yoshida Shigeru. Vuoden 1947 vaaleissa Yoshidan vastaiset voimat jättivät LPD:n ja perustivat yhdessä progressiivisen puolueen kanssa uuden Japanin demokraattisen puolueen. Tämä jakautuminen konservatiivien keskuudessa antoi sosialistiselle puolueelle mahdollisuuden muodostaa hallituksen, mutta se pysyi vallassa alle vuoden. Tämän jälkeen sosialistisen puolueen menestys vaaleissa hiipui. Lyhyen demokraattisen puolueen valta-ajan jälkeen Yoshida palasi pääministeriksi vuoden 1948 lopussa ja oli virassa vuoteen 1954 asti. Fumimaro Konoe
Konoe oli Japanin 79. pääministerin Morihiro Hosokawan isoisä. Suzuki Kantarō
Suzuki Kantarō (, 24. joulukuuta 1867 – 17. huhtikuuta 1948) oli japanilainen paroni, amiraali ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1945. Yasuo Fukuda
Yasuo Fukuda valittiin parlamentin alahuoneeseen vuoden 1990 vaaleissa. Vuonna 1995 hänet nimitettiin ensi kertaa ulkoasiain apulaisministeriksi, seuraavana vuonna hänestä tuli johtaja Liberaalidemokraattisen puolueen ulkoasiainosastolla, ja syyskuusta 1997 heinäkuuhun 1998 hän toimi puolueen varapääsihteerinä. Hallituksen pääsihteerinä toimiva valtioministeri hänestä tuli lokakuussa 2000 Yoshirō Morin ministeristöön aiemman ministerin Hidenao Nakagawan jouduttua eroamaan skandaalin vuoksi. Fukuda kuului samaan liberaalidemokraattisen puolueen sisäiseen ryhmittymään kuin Morikin, vaikkakaan ei tiettävästi ollut tämän ensisijainen valinta. Fukudasta tuli joka tapauksessa Japanin pitkäaikaisin hallituksen pääsihteeri. Tästä virastaan hän erosi 7. toukokuuta 2004 Japanin eläkejärjestelmään liittyneen laajamittaisen poliittisen skandaalin yhteydessä jätettyään eläkemaksujaan maksamatta. Myös maksunsa laiminlyönyt pääministeri Jun'ichirō Koizumi ei kuitenkaan eronnut. Uudeksi pääsihteeriksi tuli Hiroyuki Hosoda, aiemmin Koizumin todennäköisenä seuraajana pidetty Fukuda jättäytyi rivikansanedustajaksi. Sayako Kuroda
Sayako Kuroda () (s. 18. huhtikuuta 1969), entinen Hänen keisarillinen korkeutensa Japanin prinsessa Nori (Sayako), (紀宮清子内親王殿下) on Japanin keisari Akihiton ja keisarinna Michikon kolmas lapsi ja heidän ainoa tyttärensä. Hän meni naimisiin Yoshiki Kurodan kanssa 15. marraskuuta 2005 ja luopui samalla tittelistään ja asemastaan keisarillisessa perheessä. Shinzō Abe
Pääministerinä Abe oli populistinen ja suorasanainen, ja ulkopolitiikassa haukkamaisempi kuin Koizumi, minkä arveltiin voivan haitata suhteita Kiinaan ja Koreaan. Ulkopoliittisiin suhteisiin saattoi vaikuttaa myös hänen isoisänsä pidätys sotarikoksista epäiltynä toisen maailmansodan jälkeen. Abe kovisteli Pohjois-Koreaa sen väitetystä Japanin kansalaisten sieppaamisesta ja vaati maalle pakotteita. Hän myös väitti, ettei ole välttämättä perustuslain vastaista hankkia taktisia ydinaseita itsepuolustusta varten. Koizumin tavoin hän vieraili pääministerikaudellaan säännöllisesti Yasukuni-jinja-pyhäkössä kunnioittamassa sodissa kaatuneita. Nobutaka Machimura
Hänen nimittämisensä uudelleen ministeriksi elokuussa 2007 katsotaan olleen seurausta Aben tarpeesta saada sisäpoliittisen kriisin hetkellä hallitukseen kokeneita poliitikkoja. Koska Machimura johtaa suurinta sisäistä ryhmittymää liberaalidemokraattisessa puolueessa, arveltiin hänen tulonsa hallitukseen selvästi vahvistavan Aben asemaa puolueessa; kuitenkin jo syyskuussa 2007 pääministeri ilmoittikin aikovansa erota. Suurimman ryhmittymän johtajana Machimuralla on huomattavaa valtaa puolueen sisällä, ja hänen syyskuussa Yasuo Fukudalle antamansa tuki Aben seuraajaksi puolueen puheenjohtajana ja sen seurauksena myös pääministerinä nähtiin merkittäväksi tekijäksi tulevaa hallitusta muodostettaessa. Fukudan tultua valituksi pääministeriksi 25. syyskuuta, tehtiin Machimurasta hallituksen pääsihteeri. Japanin pääministeri
Nykyisin pääministeriksi nimittää keisari parlamentin valitseman ehdokkaan. Pääministeri valitaan parlamentin jäsenten joukosta ja hänen täytyy nauttia parlamentin luottamusta. Japanin alahuone
Alahuoneessa on 480 edustajaa, jotka valitaan nelivuotiskausiksi. Näistä 180 valitaan yhdestätoista vaalipiiristä suhteellisella vaalitavalla ja 300 yhden jäsenen vaalipiireistä. Alahuone on ylähuonetta voimakkaampi: se voi saattaa voimaan ylähuoneen kaataman lakiesityksen kahden kolmasosan enemmistöllä. Japanin pääministeri voi hajottaa alahuoneen halutessaan, kuten Jun'ichirō Koizumi teki 8. elokuuta 2005 oman puolueensa jakautuman vuoksi. Japanin ylähuonetta ei pääministeri voi erottaa. Hiromu Nonaka
Hiromu Nonaka (20. lokakuuta 1925 – 26. tammikuuta 2018) 
oli japanilainen LDP-puolueen poliitikko. Hän oli hallituksen kakkosmiehenä 1990-luvulla. Nonaka on taustaltaan burakulainen, mitä hän ei ole salannut, mutta siitä on ollut hänelle uralla haittaa, sillä hänen asemansa olisi antanut normaalisti mahdollisuuden nousta pääministeriksi. Japanin historia
1980-luvun lopulla Japaniin syntyi kuitenkin niin kutsuttu kuplatalous, joka nosti maan kiinteistö- ja pääomahinnat pilviin. Kupla puhkesi 1990-luvun alussa, jolloin Japani ajautui syvään ja pitkäkestoiseen lamaan. Aikaa on kutsuttu ”menetetyksi vuosikymmeneksi”. Lama viivästytti uudistuksia ja pahensi kauppajännitteitä, mutta positiivinen kauppatase jatkoi edelleen kasvuaan. Talousvaikeudet jatkuivat aina 2000-luvulle saakka – työttömyys nousi ensimmäistä kertaa sodan jälkeen yli viiden prosentin vuonna 2000. Pääministeri Ryūtarō Hashimoton 1990-luvun puolivälissä ehdottamat laajat uudistukset, joita kutsuttiin lempinimellä ”Big Bang”, aiheuttivat runsaasti vastustusta. Japanin talouden ongelmiksi ovat jääneet nopeasti ikääntyvä väestö ja tuloerojen kasvu. Japani
31. maaliskuuta 1854 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry onnistui ”mustine laivoineen” lopettamaan Japanin eristäytymispolitiikan Kanagawan sopimuksella. Sitä seurasivat muiden länsivaltojen kanssa neuvotellut samankaltaiset sopimukset. Vuosina 1868–1869 käyty Boshin-sota johti shōgunaatin lakkauttamiseen ja vallan palauttamiseen keisarille: Meiji-restauraatio merkitsi täydellistä poliittista ja sosiaalista vallankumousta. Feodalismin ja luokkayhteiskunnan lakkauttaminen, länsimaisten instituutioiden ja lakijärjestelmän omaksuminen sekä teollistuminen tekivät Japanista modernin suurvallan 1900-luvun alkuun mennessä. Radikaalimpien uudistusten kausi päättyi Meiji-perustuslain käyttöönottoon vuonna 1889 – vaikka preussilaistyylinen perustuslaki antoi huomattavan määrän valtaa keisarille, hänen vastapainonaan toimi ensimmäistä kertaa parlamentti. Maan ensimmäiseksi pääministeriksi nousi Itō Hirobumi muutamaa vuotta aikaisemmin. Japanin historia
Vuonna 1996 LDP nousi takaisin valtaan sosiaalidemokraattisen puolueen vaalitappioiden jälkeen. Puolue kärsi kuitenkin huonosta menestyksestä vaaleissa ja joutui muodostamaan vähemmistöhallituksen vuonna 1996 ja koalitiohallituksen vuonna 2000. Vuonna 2001 pääministeriksi nousi huomattavaa kansansuosiota nauttinut Jun'ichirō Koizumi, jonka vaatimukset talousuudistuksista kohtasivat vastustusta puolueen konservatiivisissa ryhmittymissä. Hänen käyntinsä kiistellyssä Yasukuni-pyhäkössä sekä hänen ja hänen seuraajansa Shinzō Aben ajama perustuslain muutos Japanin armeijan vahvistamiseksi herättivät ärtymystä Japanissa ja erityisesti Japanin sotarikoksista kärsineissä naapurimaissa, Kiinassa ja Etelä-Koreassa. Yoshihito
Yoshihito (, postuumilta nimeltä Taishō, 31. elokuuta 1879 – 25. joulukuuta 1926) oli Japanin keisari 30. heinäkuuta 1912 alkaen kuolemaansa asti. Perinteisen japanilaisen laskentatavan mukaan Yoshihito oli maan järjestyksessä 123. hallitsija. Yasuo Fukuda
Aben ilmoitettua erostaan Yasuo Fukuda ilmoitti pyrkivänsä puolueen puheenjohtajaksi 14. syyskuuta, samaan aikaan kuin aiempi ulkoministeri Tarō Asō. Muita ehdokkaita ei ilmaantunut, sillä valtiovarainministeri Fukushiro Nukaga‎ asettui tukemaan Fukudaa. . Puolueen alahuoneessa hallussaan pitämän enemmistön turvin puheenjohtajasta tulee käytännössä varmasti myös pääministeri. Vaikka vastikään puolueen toiseksi tärkeimpään asemaan, pääsihteeriksi, noussutta Asōa on aiemmin pidetty hyvin vahvana johtajaehdokkaana, sai Fukuda hyvin nopeasti kannatusta, huomattavimpana puolueen suurimman sisäisen ryhmittymän johtajan, ulkoministeri Nobutaka Machimuran antama tuki. Fukuda kuuluu itse samaan ryhmittymään. Jo 16. syyskuuta Asō myönsi Fukudan vahvemmaksi ehdokkaaksi, mutta jatkoi silti kilpailua. Vaalinalusviikolla kyselyt osoittivat puolueen enemmistön tukevan Fukudaa, ja 23. syyskuuta pidetyssä vaalissa hän sai 330 ääntä Asōn saamia 197:ä vastaan tullen näin valituksi. Kahdeksan puolueen yhdeksästä ryhmittymästä antoi selvän tukensa Fukudalle, kun taas Asō sai tukea osalta prefektuurien puoluejaoksista, vaikka nekin kallistuivat Fukudan puolelle. Yoshirō Mori
Yoshirō Mori (, 14. heinäkuuta 1937) toimi Japanin pääministerinä 5. huhtikuuta 2000–4. heinäkuuta 2000 sekä 4. heinäkuuta 2000–26. huhtikuuta 2001. Mori opiskeli Wasedan yliopistossa, josta valmistuttuaan hän työskenteli jonkin aikaa toimittajana. Hänet äänestettiin Japanin parlamenttiin vuonna 1969 Morin ollessa 32-vuotias. Yasukuni-jinja
Japanilaisten poliitikkojen vierailut pyhätössä ovat usein herättäneet vastalauseita ulkomailla, pääasiassa Kiinassa ja Etelä- sekä Pohjois-Koreassa. Ulkopoliittisia ongelmia aiheuttivat erityisesti Japanin pääministeri Jun’ichirō Koizumin vuosittaiset vieraillut Yasukunilla 2000-luvun alkupuolella. Yamagata Aritomo
Yamagata oli toiminut korkea-arvoisena upseerina sotaministeriön neuvonantajana jo 1870-luvun alussa armeijauudistuksen yhteydessä, mutta Satsuman kapinan aikaan 1877 Yamagata nimitettiin sotaministeriksi. Japanin ensimmäisessä hallituksessa 1883 Yamagata sai sisäministerin salkun. Yamagatasta tuli 1889 uuden Meiji-peruslain käyttöönottamisen jälkeen ensimmäinen pääministeri. Hallintoneuvoston johtajana Yamagata toimi 1893–1894. Yamagatan sotilasuran kohokohta tapahtui, kun hänet ylennettiin marsalkaksi 1898. Masahiro Fukuda
Masahiro Fukuda (s. 27. joulukuuta 1966 Kanagawa, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija. Yasuo Fukuda
Poliittiselta linjaltaan Yasuo Fukuda tunnetaan maltillisena. Yleisesti konservatiivisessa Liberaalidemokraattisessa puolueessa hänen voidaan sanoa olevan lähempänä opposition puolueita kuin muiden johtajien, ja hänen valintaansa pidetäänkin vastalauseena aiempien pääministerien ajamalle kansallismieliselle politiikalle, etenkin kun hävinnyt vastaehdokas Asō tunnetaan kovan linjan konservatiivina. Fukudan huomatuimpiin pyrkimyksiin kuuluu ministeritasojen vierailujen lopettaminen Japanin käymien sotien kaatuneiden muistoa vaalivaan Yasukuni-temppeliin, jonka kirjoissa on myös toisen maailmansodan aikana sotarikoksiin syyllistyneitä. Kesällä 2006 Fukuda ehdotti perustuslakiin vedoten maallista vaihtoehtoa temppelille. Samaten hän pyrkii parempiin suhteisiin Japanin aasialaisten naapurimaiden kanssa. Fujiwara no Mototsune
Fujiwara no Mototsune (, 836 Kioto – 25. helmikuuta 891 Kioto), myös Horikawa Daijin (), oli japanilainen Heian-kauden poliitikko ja sijaishallitsija. Hän kuului Fujiwara-klaaniin. Hän loi hoviin "kanpaku"-viran ja toimi sen kautta neljän keisarin sijaishallitsijana. Japanin historia
Genpei-sodan jälkeen Yoritomon ja hänen veljensä Minamoto no Yoshitsunen välinen taistelu jatkui vielä vuoteen 1189 saakka, jolloin Yoritomo tuhosi veljeään suojelleen pohjoisen Fujiwara-suvun. Kolme vuotta myöhemmin Yoritomo sai keisarilta shōgunin arvonimen, korkeimman sotilaalle myönnettävän arvon, josta tuli myöhemmin bakufu-sotilashallituksen johtajan nimitys. Aivan täydellistä sotilashallintoa Kamakura-kaudella ei kuitenkaan saavutettu, vaan nimellisesti maata hallitsivat yhdessä Kioton siviiliaristokratia ja Kamakuran sotilashallitus. Vanhat Heian-kauden instituutiot säilyivät Kamakura-kaudella, ja vasta myöhemmin ne korvattiin uusilla feodaalirakenteilla. Yoritomon kuoleman jälkeen vuonna 1199 todellinen valta siirtyi Hōjō-klaanille, jonka jäsenet toimivat shōgunien sijaishallitsijoina vuoteen 1333 asti. Sesshō ja kanpaku
Käytännössä kanpakun virka ja titteli poistuivat käytöstä, kun ensimmäinen Japanin pääministeri nimitettiin virkaansa Meiji-restauraation aikana. Keisari Meiji lakkautti viran vuonna 1872. Nykyään "Kōshitsu tenpan" -lain mukaan sesshōn virka on rajoitettu keisarilliselle perheelle. Kruununprinssi Hirohito oli sesshō mielisairaudesta kärsivälle keisari Yoshihitolle vuosina 1921–1926, ennen nousuaan valtaistuimelle. Hayato Ikeda
Hayato Ikeda () oli japanilainen poliitikko, joka toimi kolme kautta pääministerinä vuosina 1960-1964. Hän pyrki edistämään talouskasvua ja vähentämään yhteiskuntaluokkien vastakkainasettelua. Hän ratkaisi monia tulopoliittisia kiistoja, esimerkiksi ensimmäisenä ministerin toimenaan sovitteli pitkään kestäneen kaivoslakon. Itō Hirobumi
Itō Hirobumi (, 2. syyskuuta 1841 – 26. lokakuuta 1909) oli japanilainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Japanin ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1885–1888, 1892–1896, 1898 ja 1900–1901. Hän oli merkittävä uudistaja. Itō toimi myöhemmin Japanin miehittämän Korean sotilaskuvernöörinä 1905–1909. Korealainen itsenäisyysaktivisti An Jung-geun salamurhasi hänet. Yasuo Fukuda
Ulkopolitiikassa Fukuda ajaa yleisestikin sovittelevaa ja rauhanomaista linjaa, joskin hän tästä huolimatta kannattaa puolueensa tavoin laivaston Afganistanin-operaatiota tukevan toiminnan jatkoa ja yhteistyötä NATO-maiden kanssa terrorismia vastaan. Suurimmat haasteet Fukudan pääministerikaudella ovat joka tapauksessa sisäpoliittisia, ja hän on korostanut tarvetta palauttaa kansan luottamus puolueen harjoittamaan politiikkaan. Mizuho Fukushima
Mizuho Fukushima (; s. 24. joulukuuta 1955 Nobeoka) on japanilainen poliitikko. Hän nousi maansa sosiaalidemokraattisen puolueen johtoon vuonna 2003 Takako Doin erottua tehtävästään. Niigatan prefektuuri
1960- ja 1970-luvuilla Japanin pääministerin Kakuei Tanakan johtama "Etsuzankai"-järjestö oli keskeisessä asemassa Niigatan infrastruktuurin kehittämisessä, ja prefektuuriin saatiinkin rakennettua Tokiosta Jōetsu Shinkansen ja Kan'etsun moottoritie. 23. lokakuuta 2004 prefektuuriin iski Chūetsun maanjäristys, jossa loukkaantui yli 3000 henkeä. Japanin historia
Vuoden 2008 maailmanlaajuinen talouskriisi iski myös Japaniin. Erityisesti Japanin vienti heikkeni nopeasti vuosina 2008–2009, kun japanilaisten tuotteiden kysyntä väheni laman myötä ja jenin arvo samalla vahvistui. Pian Kiina nousi Japanin ohi maailman toiseksi suurimmaksi taloudeksi. Ensimmäisissä talouskriisin jälkeisissä vaaleissa oppositiopuolue Japanin demokraattinen puolue (DPJ) otti murskavoiton liberaalidemokraateista ja päätti LDP:n yli puoli vuosisataa lähes yhtäjaksoisena jatkuneen valtakauden. Pääministeriksi nousi DPJ:n Yukio Hatoyama. Mitsuo Fuchida
Mitsuo Fuchida (jap. 淵田 美津雄 - Fuchida Mitsuo, 3. joulukuuta 1902 – 30. toukokuuta 1976) oli keisarillisen Japanin laivaston kommodori toisessa maailmansodassa. Hän tuli lähinnä tunnetuksi Pearl Harborin ilmahyökkäyksen johtajana. Katō Takaaki
Katō Takaaki (, 25. tammikuuta 1860, Nagoya – 28. tammikuuta 1926, Tokio) oli japanilainen poliitikko ja Japanin 24. pääministeri 11. kesäkuuta 1924 – 28. tammikuuta 1926. Japanin historia
Vuoden 2012 vaaleissa valtaan palasi vain kolmen vuoden jälkeen LDP entisen pääministerin Shinzō Aben johdolla. Abe aloitti laajat ”Abenomics”-lempinimellä tunnetut talousuudistukset, joiden tavoitteena on nostaa Japani kaksi vuosikymmentä kestäneestä taantumasta. Matsukata Masayoshi
Matsukata Masayoshi () oli japanilainen poliitikko sekä maan neljäs ja kuudes pääministeri. Mizuho Fukushima
Fukushima oli kuluttaja-asioista ja ruokaturvallisuudesta, sukupuolten tasa-arvoasioista sekä syntyvyyden laskun vastaisista toimista vastaava ministeri Yukio Hatoyaman hallituksessa syyskuusta 2009. Hatoyama erotti hänet 28. toukokuuta 2010 Okinawan yhdysvaltalaistukikohdan jatkosta seuranneen kiistan vuoksi. Tämän jälkeen sosiaalidemokraattinen puolue jätti Hatoyaman hallituksen, joka kaatui pian. Tsutomu Hata
Hata jätti LDP:n vuonna 1993 perustaakseen Shinseitō-puolueen yhdessä pitkäaikaisen LDP-liittolaisen, Ichirō Ozawan kanssa. Ozawasta tuli osa Morihiro Hosokawan LDP:n vastaista koalitiohallitusta myöhemmin samana vuonna. Hata toimi Hosokawan hallituksen ulkoministerinä. 8. huhtikuuta 1994 Hosokawa erosi ja Hatasta tuli pääministeri. Japanin sosialistinen puolue kuitenkin jätti koalition, joka menetti enemmistönsä parlamentissa. 25. kesäkuuta Hata erosi mieluummin kuin osallistui luottamusänestykseen, joten Tomiichi Murayama nousi pääministeriksi. Japanin parlamenttivaalit 2012
Japanin parlamenttivaalit 2012 pidettiin 16. joulukuuta 2012. Liberaalidemokraattinen puolue (LDP) syrjäytti pääministeri Yoshihiko Nodan Japanin demokraattisen puolueen (DPJ) parlamentin alahuoneessa. Murskavoiton saanut liberaalidemokraattinen puolue keräsi 294 paikkaa viime vaalien 118 sijaan. Yhdessä liittolaisensa Kōmeitōn kanssa puolue olisi saamassa kahden kolmasosan enemmistön parlamenttiin, sillä Kōmeitō nosti paikkamääränsä 21:stä 31:een. Demokraattisen puolueen parlamenttiedustus romahti 230 edustajasta 57 edustajaan. Japanin liberaalidemokraattinen puolue
Japanin liberaalidemokraattinen puolue (LDP, , usein lyhennetty ) on konservatiivinen poliittinen puolue Japanissa. LDP on Japanin suurin puolue, ja se on ollut vallassa lähes yhtäjaksoisesti vuodesta 1955 kahta poikkeusta lukuun ottamatta. Vuonna 1993 oli vallassa lyhyen aikaa oppositiopuolueiden koalitiohallitus ja vuosina 2009–2012 Demokraattisen puoleen johtama hallitus. Demokraattien hallinto osoittautui epäsuosituksi, ja liberaalidemokraatit palasivat päähallituspuolueeksi parlamenttivaaleissa 2012. Puolueen nykyinen puheenjohtaja ja Japanin pääministeri on Shinzō Abe, joka valittiin 26. syyskuuta 2012. Morihiro Hosokawa
Morihiro Hosokawa (, s. 14. tammikuuta 1938 Chiyoda, Tokio) on japanilainen poliitikko, joka oli Japanin 79. pääministeri 9. elokuuta 1993 – 28. huhtikuuta 1994. Hänen isänsä oli Hosokawa-samuraisuvun päämies, kōshaku Morisada Hosokawa. Vanhimpana poikana hän oli myös itse kōshaku, mutta kun Yhdysvaltain Japanin miehitystä ylläpitävät yhdysvaltalaiset vaativat aateluuden poistamista, hän menetti aatelisarvonsa 1947. Morihito Hosokawan isoisä on prinssi Fumimaro Konoe, joka oli Japanin pääministeri kolme kertaa. Japanin parlamenttivaalit 2009
Demokraattinen puolue sai alahuoneen 480 paikasta 308, kun taas liberaalidemokraattinen puolue jäi 119 paikkaan. Ennen vaaleja liberaalidemokraateilla oli 303 paikkaa alahuoneessa. Liberaalidemokraattien johtaja ja Japanin edellinen pääministeri Tarō Asō ilmoitti eroavansa puoluejohtajan paikalta vaalitappion takia. Fumimaro Konoe
Konoe valittiin toisen kerran pääministeriksi 21. heinäkuuta 1940. Hänen johtamansa hallitus järjesteltiin uudelleen 18. heinäkuuta 1941. Konoen kolmas hallitus pyrki aikaansaamaan Yhdysvaltain kanssa neuvotteluratkaisun Yhdysvaltain aloittamaan, pääasiassa öljytuotteita koskevaan kauppasaartoon, joka uhkasi Japanin laivaston operointikykyä Aasiassa ja armeijan sodankäyntikykyä Kiinassa ja mahdollisuutta ylläpitää tehokasta uhkaa pohjoisessa Neuvostoliittoa vastaan siltä varalta, että Neuvostoliitto olisi uhannut Sahalinilta tai uhannut Japanin hallitsemia alueita Kiinassa. Konoen hallitus valmistautui neuvottelujen epäonnistumisen varalta myös Yhdysvaltain vastaiseen sotaan. Kolmen vallan sopimus Italian ja Saksan kanssa akselivaltioihin tarjosi Japanille tukea mahdollista Neuvostoliiton hyökkäystä vastaan Mantšuriassa. Maat olivat käyneet rajasodan Mongoliassa 1939. Akselivallat tarjoisivat Japanille Konoen suunnitelmissa diplomaattisen liittolaisen, joten Japani ryhtyi Saksan ja Italian liittolaiseksi. Saionji Kinmochi
Saionji toimi Japanin pääministerinä 1. tammikuuta 1906 – 14. heinäkuuta 1908 ja uudestaan 30. elokuuta 1911 – 21. joulukuuta 1912. Hänen molemmat ministeriönsä tunnettiin jännitteestä Saionjin ja konservatiivisen genrōn sotamarsalkka Yamagata Aritomon välillä. Saionji ja Itō näkivät poliittiset puolueet hyödyllisenä osana poliittista koneistoa; Yamagatan näkemyksen mukaan poliittiset puolueet ja kaikki demokraattiset toimielimet olivat riitaisia, korruptoituneita ja järjettömiä. Saionji joutui ponnistelemaan valtakunnan budjetin, useiden vaatimusten ja rajallisten resurssien kanssa samalla kun Yamagata haki jatkuvasti suurinta mahdollista laajennusta armeijalle. Yamagatan johtamat konservatiivit kaatoivat Saionjin ensimmäisen hallituksen 1908. Viktor Janukovytš
Aiemmin Janukovytš oli Ukrainan pääministeri marraskuusta 2002 tammikuuhun 2005. Ennen pääministerivirkaansa hän toimi Donetskin alueen kuvernöörinä 1997–2002. Janukovytš oli myös Alueiden puolueen johtaja. Hänet nimitettiin uudelleen pääministeriksi 4. elokuuta 2006, jolloin hallitus kesti 18. joulukuuta 2007 asti. Masayoshi Ōhira
Masayoshi Ōhira (1910–1980) oli japanilainen poliitikko. Hän oli Japanin ulkoministeri vuosina 1962–1964 ja uudestaan 1972–1974. Valtiovarainministeri hän oli 1974–1976. Hänestä tuli 1976 liberaalidemokraattisen puoleen pääsihteeri, ja vuonna 1978 hänestä tuli pääministeri. Hän hajotti parlamentin 1980, mutta kuoli kesken vaalikampanjan. Jun’ichirō Koizumi
Jun'ichirō Koizumi (, usein Junichiro Koizumi, s. 8. tammikuuta 1942) oli Japanin pääministeri vuosina 2001–2006. Japanin keisari
Vuosien 1192–1867 välillä Japanin todellinen päämies oli samuraiarmeijan päällikkö shōgun, vaikka shogunin valta olikin aina teoriassa keisarilta saatu. Minamoto, Ashikaga ja Tokugawa olivat peräjälkeen tuon ajanjakson shogunidynastiat. Ensimmäiset Japanissa vierailleet espanjalaiset ja portugalilaiset rinnastivat keisarin ja shōgunin suhteen paavin ja kuninkaan suhteeseen Euroopassa. Vuonna 1866 alkanut Meiji-restauraatio lakkautti shōgunin viran ja vuoden 1889 perustuslain myötä keisarikin luovutti suuren osan absoluuttisesta vallastaan kansanedustajille. Perustuslaki ei kuitenkaan ollut demokraattinen, vaan keisarille jäi paljon valtaa, jota pääministeri ja muut keisarin ympärillä olleet tahot hyödynsivät. Hara Takashi
Hara Takashi (, 9. helmikuuta 1856 – 4. marraskuuta 1921) oli japanilainen poliitikko ja maansa pääministeri vuosina 1918–1921. Hayato Ikeda
Sakepanimonomistajan poikana syntynyt Ikeda valmistui Kioton yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta 1925 ja aloitti uransa Japanin valtiovarainministeriössä. Yli 20 vuoden virkamiesuran jälkeen Ikeda nousi toiseksi valtiovarainministeriksi ja jatkoi valtiovarainministerinä useissa hallituksissa läpi 1950-luvun, kunnes hänet valittiin vuonna 1960 pääministeriksi. Vuonna 1949 hänet valittiin myös valtiopäiville liberaalipuolueen edustajana (vuodesta 1955 Japanin liberaalidemokraattinen puolue. Yasuo Fukuda
Yasuo Fukuda on vuosina 1976–1978 pääministerinä olleen Takeo Fukudan poika, ja toimi hänen sihteerinään Fukudan pääministerikaudella sekä tämän jälkeen aina vuoteen 1989. Vuonna 1990 Yasuo Fukuda valittiin edustajaksi Japanin alahuoneeseen, jossa hän on ollut siitä lähtien yhtäjaksoisesti edustaen nykyään Gunman prefektuurin 4. vaalipiiriä. Hän on maan historian pitkäaikaisin hallituksen pääsihteeri, jossa virassa hän toimi 2000–2004 kolmen ja puolen vuoden ajan Yoshirō Morin ja Junichirō Koizumin hallituksissa. Japanin parlamentti
Japanin parlamentti (, ) on Japanin korkein lakiasäätävä poliittinen elin, joka valitsee Japanin pääministerin. Se koostuu Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin tavoin alahuoneesta tai edustajainhuoneesta () ja ylähuoneesta (). Molempien osien jäsenet valitaan yleisillä vaaleilla. Japanin parlamentin rakennus sijaitsee Tokiossa Chiyodan erillisalueella Nagatachōn kaupunginosassa. Parlamentti kokoontui ensimmäistä kertaa 29. marraskuuta 1890 sen perustaneen Meiji-perustuslain astuttua voimaan edellisenä vuonna. Nobutaka Machimura
Japanin opetusministeriksi Machimura nimitettiin ensi kerran 1997 Ryutaro Hashimoton hallitukseen ja ulkoasiainministeriön valtiosihteeriksi 1998 Keizo Obuchin hallituksessa. Vuonna 2000 hän oli pääministerin erikoisneuvonantajana Obuchille ja tämän seuraajalle Yoshiro Morille. Joulukuusta 2000 hän oli jälleen opetusministeri. Japanin parlamenttivaalit 2009
Vaalit olivat historialliset, sillä oppositiossa ollut demokraattinen puolue sai enemmistön alahuoneeseen. Liberaalidemokraattinen puolue oli ollut lähes katkeamatta Japanin valtapuolueena yli 50 vuotta. Edellisen kerran Japanin liberaalidemokraattinen puolue oli oppositiossa 9.8.1993–28.4.1994 Morihiro Hosokawan, 28.4.1994–30.6.1994 Tsutomu Hatan ja 30.6.1994–11.1.1996 Tomiichi Murayaman hallitusten aikana. Hallituksesta muodostui silloin kahdeksan puolueen koalitio. Murayaman hallituksen jälkeen Japanissa on ollut yksitoista liberaalidemokraattisen puolueen pohjalle muodostuvaa hallitusta. Kōkaku
Kōkaku (; syntyjään "Tomohito"; 23. syyskuuta 1771 – 11. joulukuuta 1840) oli perinteisen japanilaisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 119. keisari, joka hallitsi Japania Edo-kauden loppupuolella vuosina 1779–1817. Hän oli ensimmäinen keisari, joka kuului Japanin keisarillisen suvun Kan’in-haaraan, jonka jäseniä kaikki myöhemmät keisarit Ninkōsta Akihitoon ovat olleet. Kōkaku luopui toukokuussa 1817 vallasta poikansa Ninkōn hyväksi saaden arvonimet daijō tennō (太上天皇, ) ja Jōkō (上皇). Hän on toistaiseksi Japanin viimeinen daijō tennō, tosin nykyisen keisarin, Akihiton, uskotaan myös suunnittelevan eroamista. Ōkuma Shigenobu
Ōkuma Shigenobu () (11. maaliskuuta 1838 Saga Hizenin provinssi Japani – 10. tammikuuta 1922, Tokio, Japani) oli japanilainen valtiomies ja Japanin 8. ja 17. pääministeri. Fumimaro Konoe
Japanin ilmoitettua antautumisestaan 15. elokuuta 1945 muodostettiin 17. elokuuta 1945 uusi Naruhiko Higashikunin johtama hallitus, jonka varapääministeriksi tuli Konoe. Konoen tehtäväksi tuli suunnitella Japanin perustuslakiin tarvittavia muutoksia, jotta demokraattiset ajatukset saataisiin juurrutettua Japaniin. Konoen tehtävänä oli myös avustaa keisari Hirohitoa Japanin demokratisoimisprosessissa. Yukio Hatoyama
Japanin parlamentti vahvisti Hatoyaman valinnan maan pääministeriksi 16. syyskuuta 2009. Hatoyaman johtama hallitus halusi uudistaa välejä Yhdysvaltoihin, ja se vaati tasa-arvoisempaa suhdetta maiden välillä, sekä uudistaa sopimuksen Yhdysvaltain joukkojen sijoituksesta Japaniin. Tarō Asō
Asō on opiskellut Gakushūinin yliopiston politiikan ja taloustieteen laitoksella sekä Stanfordin ja Lontoon yliopistoissa, joista ei kuitenkaan ole suorittanut tutkintoja. Hän meni Asōn sementtitehtaan palvelukseen vuonna 1966 ja nousi sen johtoon vuonna 1973. Edustajainhuoneeseen hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuonna 1979. Asō oli yksi pääministeriehdokkaista Koizumin seuraajaksi 2006. Fukushiman prefektuuri
Koillinen Japani, johon Fukushiman prefektuurikin kuuluu, oli varhaishistoriansa aikana pitkään Japanin keskushallinnon vallan ulottumattomissa. 300-luvulla Länsi-Japaniin syntynyt Yamato laajensi valtaansa vähitellen itään ja pohjoiseen, mutta Honshūn koillisosat tunnettiin syrjäisyytensä vuoksi nimellä Michinoku, ”teistä kaukainen maa”. Lopulta 600-luvun puolivälissä Taika-uudistusten myötä Fukushiman alue tuli osaksi Mutsun provinssia, ennen muita Japanin koillisosia. Saman vuosisadan aikana buddhalaisuus levisi Mutsuun, ja myöhemmin 800–1100-luvuilla uskonto kukoisti alueella jättäen jälkeensä useita muistomerkkejä, kuten Enichi-jin temppelin Aizussa ja Shiramizu Amida-dōn Iwakissa. Japanin talous
Japanin hallitus ilmoitti marraskuussa 2008 Japanin ajautuneen virallisesti taantumaan. Seuraavan vuoden kesällä maan talous lähti kasvuun ja nousi ylös taantumasta, mutta vaipui Sendain maanjäristyksen myötä takaisin vuonna 2011. Osana talouden toipumista tukevia toimenpiteitä Japanin pääministeri Yoshihiko Noda ilmoitti vuonna 2011 nostavansa Japanin kulutusveron viidestä prosentista kahdeksaan prosenttiin. Tämä olisi ensimmäinen kerta Japanin talouskuplan puhkeamisen jälkeen kun veroa olisi nostettu. Noda menetti ilmoituksensa seurauksena suosionsa. Hänen seuraajakseen noussut Shinzō Abe ilmoitti aikovansa toteuttaa Nodan lupauksen.