Mitä nimeä elamilaiset käyttivät itse maastaan?
Elam
Elamilaiset käyttivät itse maastaan nimeä "Haltamti" tai myöhemmin "Atamti". Yleensä käytetty nimi Elam on akkadiksi vuorimaa. Elam jakautui kahteen osaan, läntisellä tasangolla olevaan Susianaan ja idässä tai kaakossa olevaan vuoristoiseen Anšaniin eli Anzaniin. Susianassa viljeltiin maata, sen halki virasi jokia ja sinne kaivettiin kanavia. Tasangolla oli monia kaupunkeja, muun muassa Susa sekä Karkheh. Susianan tasanko on hirvittävän kuuma kesällä, alueen nykyiset asukkaat oleskelevat siellä päivisin kellareissa, ja kadulla viihtyvät vain sisiliskot ja käärmeet. Lämpötila voi päivällä auringossa olla 50 astetta, ja kadun pinnassa tai autossa 70 astetta. Anzanin vuoristo oli Persianlahdesta pohjoiseen. Se oli tärkeä kiven, metallien ja puutavaran lähde. Anshanin asukkaat olivat voimakkaita ja ruskeaihoisia, Susianan asukkaat pienikokoisia. Monet Elamin kuninkaat tulivat vuoristoisesta Anshanista. Susianasta pohjoiseen olevassa vuoristossa oli Shimash.
Miamit
Jesuiittapappi Claude-Jean Allouez, joka 1600-luvun jälkipuoliskolla opetteli miamien kielen ja perusti heidän kyläänsä lähetysaseman, on kirjannut ylös tietoja miamien alkuperäisistä tavoista, joihin kuului "mm." ihmisten uhraaminen pakanajumalalleen auringolle Jotkut historioitsijat uskovat, että miamit olivat esihistoriallisella ajalla tapahtuneessa intiaanikulttuurien yhteentörmäyksessä omineet aurinkojumalan Mississippin muinaiskulttuurista. Emily Carr
Vancouverinsaaren länsirannikon nuu-chah-nulthi-intiaanit antoivat Carrille lempinimen "Klee Wyck", ’Naurava’. Hän nimesi vuonna 1941 julkaistun, kokemuksiaan alkuperäisasukkaiden kanssa kuvanneen kirjansa näin. Kirja voitti kenraalikuvernöörin palkinnon samana vuonna. Hän kirjoitti myöhemmin kuusi muutakin kirjaa. Vaikka kirjat ovatkin pääosin omaelämäkerrallisia, on niiden todettu olevan epäluotettavia tietojen tarkkuuden suhteen. Babylonia
Noin vuoden 1000 eaa. tienoilla maahan saapui Arabian aavikoiden reunoilta ryösteleviä puolibarbaarisia aramealaisia, jotka saartoivat kaupunkeja, tappoivat ja ryöstivät sekä kidnappasivat talonpoikia. Maaseutua tuhottiin, karavaaneja ryösteltiin ja maa ajautui sekasortoon. Ihmiset halveksivat kuninkaitaan, jotka vaihtuivat tuhkatiheään vallankaappauksissa, kun nämä eivät kyenneet estämään aramealaisten virtaa maahan. Etelässä nousi valtaan Merimaan II dynastia halliten 1028–1006 eaa., kuninkaita muun muassa Simmash Shipakin 1027–1007 eaa., joista ei tiedetä kovin paljoa. Basun lyhytaikainen dynastia hallitsi 1006–986 eaa. Elamin valta kesti 986–981 eaa. Maar-biiti-apla-usurin johdolla. Aramealaisten uhka torjuttiin lopulta niin, että babylonialaiset luovuttivat aramealaisille eli kaldealaisille alueita, ja runsaslukuisemmat aramealaiset ottivat maassa ohjat käsiinsä. Niinpä aramealaistet heimopäälliköt jakoivat Babylonian keskenään ja myös vähitellen sivistyivät. Eufratin ja Tigriin suistoalue sekä Tigriin itäpuolinen alue pysyivät levottomina, koska sinne virtasi uusia kansoja. Alabamat
1700-luvulla alabamat liittoutuivat ranskalaisten kanssa ja ranskalaiset rakennuttivat Fort Toulouse -nimisen linnakkeen heidän mailleen vuonna 1713. Suuri osa heistä lähti alkuperäiseltä alueeltaan Ranskan kärsittyä tappion Suuressa siirtomaasodassa vuonna 1763. Osa alabamoista liittyi seminoleihin Floridassa ja osa siirtyi hieman New Orleansin pohjoispuolelle Louisianassa. Louisianasta osa muutti edelleen Louisianan länsiosiin ja Texasiin. Texasissa vuonna 1836 alabamoille annettiin maa-alue palkinnoksi heidän toiminnastaan Texasin vallankumouksen aikana. Maat menetettiin kuitenkin pian siirtolaisille. Vuonna 1842 alabamoille ja coushattoille annettiin 1 280 eekkerin kokoinen reservaatti Texasin Trinity -joen varrelta. Vuonna 1928 reservaatin aluetta laajennettiin vielä  081 eekkeriä. Reservaatti oli alun perin liittovaltion alainen, mutta vuonna 1954 se annettiin osavaltion hoidettavaksi. Heimo sai takaisin liittovaltio-statuksensa vuonna 1984. Colima
Osavaltion nimi tulee náhuatlinkielisestä nimestä, jolla kutsuttiin entistä Collimanin kuningaskuntaa. Nimi koostuu náhuatlin sanasta "cōlli" ’isoisä, esi-isä’ sekä "-mān" jatkeesta, eli ”paikka, jossa esi-isät hallitsevat”. Sudan
Maa-alueena Sudan tarkoittaa Sahelin eteläpuolista Afrikan savannivyöhykettä, joka ulottuu Punaisestamerestä Atlantin valtamereen saakka. Arabit käyttivät alueesta ainakin jo 1100-luvulla nimeä "Bilad as-Sudan" eli ”Mustien maa”. Eurooppalaiset tutkimusmatkailijat ottivat nimen käyttöön 1700-luvulla. Britit antoivat valloittamansa nykyisen Sudanin valtion alueen nimeksi Angloegyptiläinen Sudan (käytössä vuosina 1899–1955). Nimi lyheni Sudaniksi, kun maa itsenäistyi. Amalekilaiset
Kun israelilaiset saapuivat Kanaanin maan rajoille ja lähettivät sinne vakoojia, maan asukkaita, joihin kuuluivat myös amalekilaiset, pidettiin niin vahvoina, ettei heitä uskottu kyettävän voittamaan. Tästä seurasi, että maa voitiin valloittaa vasta 40 vuotta myöhemmin. Thaimaa
Thaimaan vanha nimi on Siam (, "Pratheet sajaam"). 24. kesäkuuta 1939 silloinen pääministeri Luang Phibulsongkhram muutti valtion nimeksi "Thaimaa" (, "Pratheet thai"). Thaimaassa se on ollut valtion nimenä siitä lähtien. Nimi "Siam" oli käytössä länsimaissa lyhyesti 1945–1949. Thaimaan perustuslakiuudistus vuodelta 1949 tuntee kuitenkin vain nimen "Thaimaa", joka sen jälkeen on ollut yleisesti käytössä ollut nimi Thaimaasta. Birmingham (Alabama)
Ennen eurooppalaistaustaisten siirtolaisten saapumista nykyisen kaupungin alue oli cherokee-, choctaw- ja chickasaw-intiaanienmetsästysaluetta. Vuonna 1815 alueelle saapui John Jones johtama ryhmä siirtolaisia, jotka perustivat Jonesboro-nimisen kylän. Vuonna 1819 perustettiin puolestaan Jeffersonin piirikunta. Paikkakunta kasvoi tulevina vuosina ja etenkin kun lähistöltä löydettiin rautamalmia. Yhdysvaltain sisällissodan aikana paikalla oli pari sulattoa. Sulatot tuhoutuivat vuonna 1865 ja kehitys alueella jäi paikalleen aina vuoteen 1871 saakka, Elyton Land Company -yhtiö alkoi ostaa maata paikalta. Rautamalmin ohella lähistöllä tajuttiin olevan myös hiili- ja kalkkikivivarantoja. Kaikki nämä luonnonvarat soveltuivat terästeollisuuden tarpeisiin. Elyton Land Company perusti kaupungin, joka nimettiin Ison-Britannian Birminghamin kaupungin mukaan. Pohjois-Amerikan intiaanit
Yhdysvaltain koilliselle ja itäiselle metsäalueelle levittäytyneiden intiaanien elinkeinoista tärkein oli maanviljely lukuun ottamatta pohjoisimpia alueita, joissa viljely oli vähäistä vuotuinen kasvukauden lyhyyden vuoksi. Myös metsästys ja intiaaniriisin keruu oli yleistä. Lähes kaikki alueen intiaanit olivat Irokeesinkielisiä tai algonkinejä. Irokeesit asuivat suurissa kylissä, jotka yleisen tavan mukaan suojattiin tukevin paaluvarustuksin. Kylät muodostuivat pitkistä taloista, joihin mahtui runsaasti asukkaaita. Algonkinit puolestaan käyttivät pääosin wigwameita. Powhatanit
Powhatanit (lausutaan myös Powatan tai Powhaten) olivat Amerikan intiaanikansa, joka eli ensimmäisten eurooppalaisten saapuessa nykyisen Virginian itäosissa. He saivat nimensä heitä 1600-luvun alussa johtaneesta Wahunsunacock-nimisestä päälliköstä, jota kutsuttiin myös päällikkö Powhatanksi. Powhatanit puhuivat itäistä Algonquianin kieltä. Powhatan-nimellä tarkoitetaan myös heidän hallitsemaansa heimoliittoa, nykyisessä Richmondissa sijainnutta Powhatanien kaupunkia sekä jokea joka tunnetaan nykyisin nimellä "James River". Heimon ja siirtolaisten kohtaamisesta syntyi tarina Pocahontasista, joka oli päällikkö Wahunsunacockin tytär. Sumer
Sumerilaiset kutsuivat maataan nimellä "Kengi" tai "Kengir" ("ki-en-gi-uri"), 'sivistyneiden herrojen maa' (tai Mungen, Nengen eri sumerin murteissa), kieltään nimellä "Emegir" ja itseään nimellä "saggiga", "mustapäät". Nimi Sumeri tulee merkitykseltään tuntemattomasta babyloniankielisestä ilmauksesta "Mat Šumeri", 'Šumerin maa'. 
Raamatussa on käytetty Mesopotamiasta nimeä Sinearin ("Šinar") maa. Elma
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Elma on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 9 921 naiselle ja ainakin yhdelle miehelle. Elmi on puolestaan ollut etunimenä 846 naisella ja noin 40 miehellä. Elam
Raamatussa mainitaan Aabrahamin aikoihin joskus noin 1800 eaa. Elamissa vallineen Kedorlaomer-nimisen kuninkaan, joka saattaisi vastata Kudur Lagamar -nimimuotoa, joka tarkoittaa "Lagamarin palvelijaa". Tämän nimistä kuningasta ei tunneta. Vanhan Babylonian suurvallan rakentaja ja lainsäätäjä Hammurabi hyökkäsi Elamiin valloittaen maan. Hammurabin pojan Samsu-Ilunan aikana Elam vapautui, ja seuraavan Babylonian hallitsijan aikana Elamin kuningas Kutir-Nahhunte I hyökkäsi takaisin hävittäen 
Babylonin pahoin. Vuoristosta tulleet kassiitit lienevät hyökänneet Elamiin, koska kirjoitetut lähteet katkeavat sekä Babyloniassa että Elamissa joksikin aikaa. Myanmar
Vuosina 1948–1989 käytetty nimi "Burma" () on lähtöisin maan puhekielisestä nimestä, joka lausutaan [bəmà]. Sen sijaan nimi "Myanmar" perustuu formaalimpaan nimeen [mjəma], joka on mukautettu englannin kielen mukaiseen kirjoitusasuun. Nimi 'Myanmar' on hyväksytty maan latinalaisilla kirjaimilla kirjoitetuksi nimeksi YK:n paikannimiasiantuntijaelimessä. Nimi voidaan lausua suomeksi kirjoitusasun mukaan [mjanmar], [mianmar] tai [myanmar]. Saamelaisten historia
Knäredin rauhan jälkeen Lapissa oli kaksi yhteisaluetta: ruotsalais-norjalainen yhteisalue ja norjalais-venäläinen yhteisalue. Ruotsalais-norjalaiseen yhteisalueeseen kuuluivat Aviovaara, Koutokeino, Lappojärvi, Teno ja Utsjoki Tornion Lapista sekä Inari Kemin Lapista. Käytännössä Ruotsi hallitsi aluetta. Norjalais-venäläiseen yhteisalueeseen kuuluivat Koltan Lapista Näätämö, Paatsjoki ja Petsamo. Käytännössä Venäjä hallitsi aluetta. Vaikka pääosa Kemin Lappia kuuluikin Täyssinän rauhan jälkeen kiistattomasti Ruotsin omistukseen, sitä on Venäjän säilyttämän verotusoikeuden perusteella joskus nimitetty ruotsalais-venäläiseksi yhteisalueeksi ja Inaria vastaavasti ruotsalais-norjalais-venäläiseksi yhteisalueeksi. Lappalaiset
Eri karjalaisryhmät ovat käyttäneet lappalaiset-nimitystä sekä itsestään että toisistaan. Esimerkiksi Itä-Karjalassa pohjoisempana asuvia ihmisryhmiä on nimitetty lappalaisiksi aivan viime aikoinakin, vaikka nämä eivät saamelaisia olekaan. Samoin Suomessa Etelä-Karjalan Lappeen kihlakunnan asukkaiden oma perinteinen nimitys on "lappalaiset", jota myös naapurit ovat käyttäneet Idässä esimerkiksi lyydiläiset kutsuvat pohjoispuolellaan asuvia eteläkarjalaisia lappalaisiksi. Vienalaiset erottivat kaksi eri Lappia. Nykyisin Lappina tunnettua aluetta he kutsuivat nimellä "Tulilappi", ja siellä asuvat saamelaiset tunnettiin ”tulilappalaisina”. Lapiksi he taas kutsuivat Vienassa ja jonkin verran Vienasta itään ja pohjoiseen sijaitsevia eränkäyntialueitaan. Yosemiten kansallispuisto
Toisen, vahvistamattoman, tarinan mukaan eräs tutkimusmatkailija tuli Yosemiteen ja näki kaksi intiaaniheimoa taistelemassa. Yhtäkkiä toinen heimo huusi "Yosemite! Yosemite!". Matkailija luuli, että metsän nimi oli Yosemite, joten hän merkitsi metsän nimeksi Yosemite. Azawad
Azawad on Nigerjoen mutkan pohjoispuolella sijaitsevan Saharan reuna-alueen nimitys. Se käsittää kiinteistä hiekkadyyneistä koostuvan vyöhykkeen, jota paimentolaiset käyttävät kamelien ja lampaiden laiduntamiseen. Alueen konkreettinen sijainti vaihtelee puhujan ja asiayhteyden mukaan. Malin ja Nigerin tuaregikapinalliset ovat käyttäneet Azawadia tavoittelemansa Saharan tuaregitasavallan nimenä. Toisinaan se tarkoittaa samaa kuin Azawagh.
Libyan sisällissodasta palanneiden sotilaiden ja saatujen aseiden avulla ja meneillään ollutta vallankaappausta hyödyntäen Pohjois-Malin tuaregit aloittivat alkuvuodesta 2012 kapinan, jonka seurauksena tuaregit ja heidän kanssaan taistelleet islamistit valtasivat Azawadin alueen. Azawadin kansallinen vapautusliike (MNLA) julisti Azawadin itsenäiseksi valtioksi 6. huhtikuuta 2012. Itsenäisyys ei ole saanut tukea kansainvälisesti. Muinainen Egypti
Muinaiset egyptiläiset kutsuivat omaa maataan nimellä "kemet", eli "musta maa", joka tarkoitti viljelykelpoista maata. Asumattoman autiomaan nimi oli "deshret", eli "punainen maa"; tätä nimeä he käyttivät myös kaikista vieraista maista. Itseään egyptiläiset kutsuivat nimellä "remet-en-kemet", "Mustan maan kansa". Kainuun maakunta
Kainuu-nimen käyttämisellä oli tosin myös vastustajansa, koska se maantieteellisenä käsitteenä oli perinteisesti vakiintunut tarkoittamaan koko Pohjanmaata. Mutta 1900-luvun alkuvuosina ”Kainuu”-sana alkoi esiintyä yhä useammin paikallisten sanomalehtien kirjoituksissa tarkoittamassa vanhaa ”Kajaanin läänin” aluetta. Myös Paltamon Paltaniemeltä kotoisin oleva nuori Eino Leino käytti monissa varhaisrunoissaan ”Kainuunmaata” synnyinseutunsa synonyyminä. Ilmari Kianto puolestaan, vaikka vastustikin nimityksen käyttämistä maakunnan nimenä, runoili ”Kainuhun kansasta” ja ”Korpi-Kainuusta”. Maakunnallista identiteettiä vahvistivat myös ensimmäiset Kainuun oloja ja historiaa käsitelleet suomenkieliset tietokirjat, K. A. Castrénin "Kertoelmia Kajaanin läänin waiheista ww. 1650-1750" (ilm. 1867) sekä Eino Leinon vanhimman veljen O. A. F. Lönnbohmin "Tietoja Kajaanin kihlakunnasta ja etenkin Paltamon pitäjästä" (ilm. 1887 tekijänimellä O. A. F. Mustonen). Myöhemmin 1910-luvulla Samuli Paulaharju keräsi tietoja kainuulaisesta kansanperinteestä haastattelemalla vanhoja kainuulaisia sekä valokuvaten ja piirtäen maaseudun kulttuurimiljöitä ja vanhaa esineistöä kirjaansa "Kainuun mailta" (ilm. 1922). Myanmar
Maan nimestä käytetään yleisesti kahta erilaista muotoa: Myanmar ja Burma. Aikaisemmin on käytetty muotoa "Birma". Cherokeet
Cherokeiden omakielinen nimi oli varhaisella aikakaudella "Keetoowah", joka on käännetty "perusihmisiksi". On uskottu, että monet luolat toimivat muinaisina aikoina cherokeiden asumuksina. Siihen viittaa wyandotien heistä käyttämä nimi "luolaihmiset". Muut irokeesikansat kutsuivat heitä "luolamaan asukkaiksi" ja siouxkieliset catawbat nimittivät heitä "maan sisältä tuleviksi". Chickasawit ja choctawit tunsivat cherokeet nimellä "Chilukki", joka tarkoitti "Koiraihmisiä". Creekit käyttivät heistä nimeä "Chelokeet" eli "Vierasta kieltä puhuvat". Tämä nimi muuntautui eurooppalaisten suussa cherokeeksi, josta tuli yleinen kutsumanimi. Iirinkielinen nykykirjallisuus
Seosamh ja Séamus - kylillä heitä kutsuttiin nimillä "Joe Fheilimí" ja "Jim Fheilimí" eli Viljamin Jooseppi ja Viljamin Jaska, koska isä, Feilimí Dhónaill Phroinsiais Greene, oli kylän ainoa Feilimí ("Viljami")-niminen mies - olivat samanlaisia kuin veljekset ainakin, mutta heidän elämänkohtalonsa muodostuivat hyvin erilaisiksi. Molemmat osallistuivat Irlannin vapaussotaan, tosin lähinnä pitämällä kiertävää iirinkielistä propagandateatteria. Molemmat taistelivat Irlannin 1920-luvun sisällissodassa Michael Collinsin vapaavaltiolaisia vastaan Éamon de Valeran tasavaltalaisten puolella. Molemmat joutuivat vankilaan. Molemmat pettyivät nationalismiin, koska se käytti iirin kieltä ja iirinkielisiä maaseutualueita vain yksipuolisesti hyväkseen. Silti heidän uransa kehittyivät varsin eri tavalla. Alabama
Alueen ensimmäisiä asukkaita olivat intiaanit, kuten alabamat, cherokeet ja creekit. Vuosien 1000–1600 jälkeen ajanlaskun alun alue oli osa Mississipin kulttuuria. Ensimmäiset eurooppalaiset alueella olivat ranskalaiset, jotka perustivat Mobilen siirtokunnan vuonna 1702. Aluetta hallitsivat vuorotellen Ranska, Espanja ja Englanti, kunnes se liitettiin Yhdysvaltoihin 1783. Alabamasta tuli Yhdysvaltojen 22. osavaltio 14. joulukuuta 1819. Simi Valley
El Rancho Simi oli espanjalaisten ensimmäinen siirtomaa-alue Los Angelesin pohjoispuolella, ja vuonna 1795 se päätyi Santiago Pico -nimiselle ylimykselle kumppaneineen Meksikon itsenäistyttyä Espanjasta. Tärkein henkilö El Rancho Simin aikana oli kuitenkin Santa Barbaran presidion eli linnoituksen kapteeni Don Jose de la Guerra y Noriega, joka omisti seudulla suuria maa-alueita. Onat
Onat eli selknamit olivat Etelä-Amerikan eteläisimmässä kärjessä Tulimaan vuorilla ja tasangoilla asuneita intiaaneja.
Vuonna 2001 Argentiinassa asui 696 onien jälkeläistä, joista 391 asui Tulimaassa. Onan kieltä puhui vuonna 1991 enää kaksi henkilöä ja nykyisin se saattaa olla jo hävinnyt. Montgomery (Alabama)
Nykyisen Montgomeryn alueen alkuperäisasukkaita olivat alabamat, joiden mukaan Alabaman osavaltio on saanut nimensä. Nykyisen kaupungin paikalla oli ennen siirtolaisten saapumista kaksi intiaanikylää nimeltä Ikanatchati ja Towasa. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli vuonna 1540 saapunut espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto. Ensimmäinen eurooppalaistaustainen siirtolainen alueella oli puolestaan vuonna 1716 alueelle muuttanut skotlantilainen James McQueen. Seuraavana vuonna ranskalaiset rakennuttivat Fort Toulouse -nimisen linnakkeen hieman nykyisestä kaupungista pohjoiseen. Alue oli kuitenkin harvaan asuttua aina vuoteen 1814 saakka, jolloin Arthur Mooren johtama joukko siirtolaisia rakennutti taloja joen varrelle. Hieman myöhemmin paikalta alettiin myydä maata sijoittajille. Paikalle saapui vielä kaksi siirtolaisryhmää, jotka perustivat East Alabama ja Philadelphia-nimiset asutukset. Nämä kaksi keskusta yhdistettiin vuonna 1819 Montgomery-nimiseksi kaupungiksi. Paikka nimettiin Yhdysvaltain vapaussodan aikana kuolleen kenraali Richard Montgomeryn mukaan. Athamania
Athamanian nimi esiintyy ensimmäisen kerran alueen nimityksenä vasta 200-luvulla eaa. Molossikuninkaiden vallan päätyttyä kansa esiintyy itsenäisenä, ja näin heimo oli Epeiroksen heimoista viimeinen, joka sai poliittista valtaa alueella. Athamaanit ja aitolialaiset kukistivat yhdessä Oitaiaa asuttaneet ainiaanit, jonka seurauksena athamaanit levittivät alueensa Oita-vuorelle saakka. Heimo oli vahvimmillaan kuningas Amynandroksen aikaan noin 200 eaa. Tämän aikana athamaanit osallistuivat Rooman ja Makedonian välisiin niin kutsuttuihin makedonialaissotiin. Lopulta makedonialaiset alistivat kansan valtansa alle. Strabonin aikaan heimoa ei enää ollut olemassa erillisenä kansana, vaan se oli sulautunut thessalialaisiin. Tallahassee
Tallahasseen alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat apalacheet. Apalacheet harjoittivat maataloutta ja nykyisen Tallahasseen paikalla heitä oli ennen eurooppalaisten saapumista ehkä jopa 30 000. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli espanjalainen tutkimusmatkailija Hernando de Soto vuonna 1539. Espanjalaiset järjestivät paikalla mantereen ensimmäisen joulujuhlan. Toisaalta heidän mukanaan tulleet taudit verottivat paikallisten intiaanien väestöä. Nykyinen Tallahasseen nimi viittaakin intiaanien kielellä hylättyihin viljelmiin. Osa intiaaneista jäi kuitenkin alueelle ja espanjalaiset käännyttivät heidät kristinuskoon rakennuttaen alueelle useita lähetysasemia. Vuonna 1704 alueelle hyökkäsivät englantilaisen Etelä-Carolinan kuvernööri James Mooren ja hänen creek-liittolaisensa pakottaen alueen espanjalaiset ja apalacheet pakenemaan. Espanjalaiset pyrkivät myöhemmin palauttamaan asemansa alueelle kannustaen vuonna 1739 seminoleja asettumaan alueelle. Tämä ei kuitenkaan estänyt yhdysvaltaisia ottamasta lopulta haltuunsa Länsi-Floridan aluetta. Koko Florida liitettiin Yhdysvaltoihin territoriona vuonna 1821. Olmeekit
Olmeekeista ei ole jäänyt riittävästi arkeologisia jäänteitä, jotta heidän etninen alkuperänsä ja kaikki asutuksensa tunnettaisiin. Nimi "olmec" on asteekin kieltä ja tarkoittaa ’kumikansa’. Olmeekkien itsestään käyttämää nimeä ei tiedetä. Monet tutkijat ovat esittäneet, että olmeekit puhuivat mixe-zoquekielten varhaista versiota, sillä monessa nykyisessä mesoamerikkalaisessa kielessä on lainasanoja siitä. Alabamat
Alabamat ovat intiaanikansa Yhdysvaltojen Texasissa, Oklahomassa ja Louisianassa. Alun perin he ovat lähtöisin Alabaman osavaltion alueelta, joka on nimetty heidän mukaansa. Alabamojen oma nimi "alibamu" viittaa kasvien, lääkkeiden keräilijöihin, tai tiheikön raivaajiin. Alabaman kieli kuuluu muskogilaisiin kieliin. Kansojen taulu
Afrikkalaisia on vanhastaan pidetty Haamin jälkeläisinä, suurinta osaa heistä hänen poikansa Kusin kautta. Monet itä­afrikkalaiset kansat ja jorubat pitävät nykyäänkin itseään Haamin jälkeläisinä. Jo 800-luvulla juutalainen kieli­tieteilijä Judah ibn Quraysh piti seemiläisiä ja Kuušilaisia kieliä toistensa sukulaisina. Nykyajan kieli­tieteilijät yhdistävät nämä kaksi kieli­ryhmää sekä egyptin kielen, berberikielet, omoottiset ja tšadilaiset kielet afro­aasialaiseksi eli "seemiläis-haamilaiseksi" kieli­kunnaksi, jonka muista alaryhmistä kuin seemiläisistä käytetään vanhastaan yhteisnimitystä haamilaiset kielet. Isin-Larsa-kausi
Sumerin kieli alkoi jäädä pois käytöstä kansan keskuudessa. Uudet länsiseemiläiset kuninkaat jatkoivat sumerilaisia perinteitä, mutta aikaa myöten heidän jumaliaan ilmestyi sumerilaisten joukkoon ja sumerilaisia jumalia alettiin kutsua seemiläisllä nimillä: Enkiä sanottiin Eaksi ja niin edelleen. Amorilaisia, länsiseemiläisiä, oli pitkään virrannut rauhallisesti Etelä-Mesopotamiaan eli Sumeriin. Simi Valley
Simi Valley oli aikoinaan chumash-intiaanien asuttama, ja nämä elättivät itsensä pääasiassa keräilyllä ja metsästyksellä. Chumashit olivat yksi Kalifornian kehittyneimmistä intiaaniheimoista, mistä kertovat lukuisat kehittyneet luolamaalaukset. Myös kehittyneitä kanootteja on ollut käytössä. Espanjalaiset pitivät chumasheja kehittyneimpänä intiaaniheimona. Idel-Ural
Nimitys "Idel-Ural" otettiin käyttöön vasta Venäjän vallankumousvuosina. Esihistoriallisina aikoina turkkilaisten heimojen asuinpaikat olivat olleet paljon lännempänä ja etelämpänä Mustanmeren pohjoispuolen suurilla aroilla. Long Island (Bahama)
Bahaman alkuperäisasukkaat, arawakit, kutsuivat saarta nimellä Yuma. Kristoffer Kolumbus nimesi saaren Fernandinaksi vuonna 1492. Myöhemmin saaren nimeksi vakiintui Long Island, sillä se on 130 kilometriä pitkä, mutta vain kuusi kilometriä leveä. Espanjalaiset orjuuttivat arawakit ja kuljettivat heidät pois saarelta, ja Long Island oli asumaton 1700-luvulle saakka. Amalekilaiset
Yleisimmän käsityksen mukaan amalekilaiset asuivat Kaadeksen tienoilla, mutta heitä on arveltu olleen myös suuressa osassa Arabian niemimaata. Heidän elinkeinojaan olivat kamelinkasvatus, lampaan­hoito ja maanviljelys, mutta he tekivät myös ryöstö­retkiä toisten kansojen keskuuteen. Raamatussa heillä mainitaan olevan kaupunkikin, mutta toden­näköisempänä pidetään, että kyseessä oli vain paimentolaisten leiri. Amorilaiset
Amorilaiset eli amurrulaiset, amurrilaiset olivat Arabian pohjoisosassa ja Syyriassa olevia seemiläisiä muinaisen Amurrun maan asukkaita, joita eli Mesopotamiassa Sumerin alueella tilkkuina joskus 2000 eaa. He tuhosivat Sumerin yhdessä elamilaisten kanssa. 
Amorilaiset tunketuivat Sumeriin vallaten siellä kaupungin toisensa perään.
Toisen näkemyksen mukaan suurta amorilaisten vaellusta ei tapahtunut Sumerin romahtaessa, vaan amorilaiset käyttivät elamilaisten hyökkäysten aiheuttamaa sekasortoa hyväkseen.
Amurrulaiset näyttävät asuneen jossain Syyrian tienoilla. Urin III dynastian aikaiset savitaulut pitävät amurrulaisia paimentolaisina, mutta tämä ei pitäne kuin osin paikkansa.
Amorrilaiset ovat hepreaksi ’emōrî, egyptiksi Amar, Akkadiksi Tidnum tai Amurrūm ja Sumeriksi MAR.TU tai Martu. Amorilaisten valta oli suuri mm. Marissa
Pohjois-Mesopotamiassa 1800 – 1750 eaa. Ebla
Joidenkuiden mielestä ebliitti on kielellisesti itäseemiläisten akkadin ja amorilaisten kielen sukua, toisten mielestä lähellä luoteisseemiläisiä heprean ja kanaanilaista ugaritin kieltä. Eblalaisista savitauluista on löydetty muista savitauluista löytämättömiä Raamatusta tuttuja yleisiä muinaisseemiläisiä nimiä ovat a-da-mu eli Aatami, h’à-wa eli Eeva, Jabal, Abarama/Abraham, Eber, Bilhah, Ishma-el, Isûra-el, Esau, Mika-el, Mikaya, Saul, Daavid, Joona ja niin edelleen. Jopa Paolo Matthiae, jonka mielestä Eblalla ja Raamatulla ei ole yhteyttä, Eber voisi vastata suurkuningas Ebriumia. Toisaalta kyse voi olla Lähi-Idässä yleisestä nimestä, joka oli suunnilleen sama sekä Ebriumilla että Eberillä. Alabama
Alabama on saanut nimensä Alabamajoen mukaan, jonka puolestaan nimesivät varhaiset eurooppalaiset tutkimusmatkailijat intiaaniheimon mukaan. Etelä-Amerikan uudisasuttaminen
1820-luvulla Simón Bolívar pyrki luomaan Etelä-Amerikan yhdysvallat. Taistelut ja vallankumoukset johtivat nykypäivän itsenäisten Venezuelan, Kolumbian, Ecuadorin, Perun ja Bolivian valtioiden syntyyn. Eurooppalaisten vaikutus alueella jäi pysyväksi: espanja ja portugali ovat alueen virallisia ja yhteisiä kieliä. Araucania
Araucania on vanha espanjankielinen nimitys Chilen alueelle, jota asuttivat mapuchet. Vuonna 1598 alueella käytiin Araucon sota, jossa espanjalaiset kärsivät tappion mapucheille. Taistelut jatkuivat kuitenkin vielä vuosia, kunnes espanjalaiset tunnustivat Araucanian riippumattomuuden. Alueella oli myös itsenäinen valtio Araucania ja Patagonia, mutta Chile valloitti sen 1800-luvulla. Saamelainen muinaisusko
Vaikka saamelaisilla ei ole varsinaisia maailman syntyyn liittyviä myyttejä, heillä on vahva omaan kansaansa ja sen elinkeinon alkuun liittyvä mytologia. Nämä myytit on koodattu eeppisiin jaksoihin, joista tunnetuin on ”Päivän pojan kosiomatka jättiläisten maahan” -niminen joiku. Se kertoo siitä, kuinka Päivän (Auringon) poika lähtee jättiläisten maahan kauas pohjoiseen. Poika tuo monien seikkailujen jälkeen mukanaan jättiläisen tyttären, jonka kanssa tämä menee naimisiin. Auringon pojan ja jättiläisen tyttären poikia kutsuttiin jo tässä vaiheessa nimellä "Gállábártnit", jotka olivat ensimmäisiä saamelaisia. Aurinko oli tyytyväinen pariskunnan liittoon, antoi heille ensimmäisen peuralauman ja opetti samalla poikansa metsästämään. Tarinan kulttuuriheeroksia ovat sekä "Gállábártnit", jotka keksivät sukset, ja Aurinko, joka antoi peurat. Ecuador
Ennen inkoja alueella asui monia heimoja, jotka eivät ymmärtäneet toistensa kieliä ja kävivät keskenään sotia. Rannikolla asui neljä intiaaniryhmää, joiden nimet olivat pohjoisesta etelään Esmeralda, Manta, Huancavilca ja Puná. He olivat metsästäjiä, kalastajia, viljelijöitä ja kauppiaita. Sierran alueella asuvien ryhmien nimet olivat Pasto, Cara, Panzaleo, Puruhá, Cañari ja Palta. He viljelivät maissia, kvinoaa, papuja, perunaa ja kesäkurpitsaa. Alempana laaksoissa kasvatettiin monia hedelmiä, kuten avokadoja ja ananaksia. Beylerbeyi
Arvonimeä käyttivät ensimmäisenä seldžukit vaihtoehtona arabiankieliselle armeijan ylipäällikköä tarkoittaneelle arvonimelle "malik al-umara". Mongolien Il-kaanien valtakunnassa titteliä käytettiin arvonimen "amir al-ulus" rinnalla valtion emiiristä. Egyptin mamelukit käyttivät sitä myös armeijan ylipäällikön arvonimenä "atabak al-asakir"in rinnalla, joskin mahdollisesti vasta osmanien vallattua Egyptin. Tuvalu
Tuvalu asutettiin noin ajanlaskun alun aikaan, ja saarten ensimmäiset asukkaat tulivat lähinnä Samoalta. Ensimmäinen eurooppalainen, joka saapui Tuvalulle, oli espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira, joka näki Nuin atollin vuonna 1568. Myöhemmin eurooppalaiset alkoivat kutsua saaria Ellicesaariksi, ja vuonna 1892 saaret liitettiin Britannian Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin. Vuonna 1975 se erosi omaksi siirtokunnakseen nimellä Tuvalu, ja kaksi vuotta myöhemmin se itsenäistyi. Vuonna 2000 Tuvalu liittyi Yhdistyneisiin kansakuntiin saatuaan lisätuloja .tv-verkkotunnuksen vuokraamisesta. Lapinkylä
Lapinkylä on Etelä-Suomessa varsin yleinen suomalainen paikannimi. Entisaikaan Lapiksi nimitettiin erämaa-alueita, joissa harjoitettiin ”lappalaiselinkeinoja” eli metsästystä ja kalastusta. Alueiden asukkaita nimitettiin vastaavasti lappalaisiksi, vaikka he eivät välttämättä olleet saamelaisia. Osalle näistä alueista Lapinkylä on jäänyt erisnimeksi vielä sen jälkeen kun seudulla siirryttiin maanviljelyyn. Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
Amazonasin alueen intiaanit harjoittivat kiertoviljelyä noin 15 vuoden jaksoissa. Alueella oli runsaasti rikkaita paikalliskulttuureita, joita 1900-luvun alkuun oli säilynyt runsaat 200. Karibianmeren rannikolla, Guayanassa ja Brasilian rannikolla asui niin sanottuja kannibalisteja, joilla oli tapana syödä vihollisiaan seremoniallisesti. Näiden kansojen ja sisämaan kansojen vuorovaikutus oli vähäistä. Perun ja Bolivian trooppisilla metsäseuduilla asui militaristisia kansoja, jotka eivät kuitenkaan harjoittaneet ihmissyöntiä. Niillä oli luultavasti kosketuksia Andien kaupunkikulttuureihin. Itä-Brasilian metsäkansat käsittivät maailman dualistisesti. Pohjois- ja Luoteis-Amazonasin intiaanikansat tunnetaan ritualisteina, ja yhteisön tärkein henkilö oli šamaani. Malibu
Nykyisen Malibun alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat chumashit, joiden paikallinen asutuskeskus oli nimeltään "Humaliwo". Chumashit harjoittivat kalastusta ja heidät tunnettiin myös taitavina käsityöläisinä. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli espanjalainen tutkimusmatkailija Juan Rodríguez Cabrillo, joka jäi ankkuriin alueen rannikolle kutsuen paikkaa nimellä "Pueblo de las Canoas" paikallisten intiaanien käyttämien kanoottien mukaan. Cabrillon vierailusta seuraavien eurooppalaisten saapumiseen kului lähes 200 vuotta. Lopulta Espanjan kuningas Kaarle III lähetti uusia tutkimusretkikuntia alueelle, jota uhkasi brittien ja venäläisten vaikutusvallan leviäminen Kaliforniassa. Ensimmäinen Juan Bautista de Anzan johtama retkikunta saapui vuonna 1775 ja mukana oli myös meksikolaisia siirtolaisia. Retkikunnan mukana olleesta Jose Bartolome Tapiasta tuli "Rancho Topanga Malibu Sequit"-tilan omistaja. Vuonna 1822 alueesta tuli osa vastaitsenäistynyttä Meksikoa. Vuonna 1845 Tapian leski myi tilansa ranskalaiselle siirtolaiselle Leon Victor Prudhommelle. Kun alue liitettiin sittemmin Yhdysvaltoihin Prudhomme menetti laillisen oikeutensa maihin asiakirjaepäselvyyksien takia. Hän jäi kuitenkin tilalleen ja myi sen vuonna 1857 irlantilaiselle Don Mateo Kellerille. Keller voitti myöhemmin laillisen oikeuden tilaan oikeudessa. Hänen poikansa Henry Keller myi edelleen maat Frederick Hastings Rindgelle vuonna 1892. Tamilit
Tamilit eivät suurimman osan historiansa aikana ole olleet yhden hallinnon alaisena. Tamilakam, joka on tamilimaiden perinteinen nimi, oli poliittisesti yhtenäinen vain lyhyen aikaa Chola-dynastian aikana 800- ja 1100-lukujen välillä. Tamilien identiteetti on ensisijaisesti ollut kielellinen: tamilien keskuudessa tamilia äidinkielenään puhuva oli tamili. Nykyään määritelmä on kuitenkin laajentunut koskemaan myös emigranttitamilien jälkeläisiä, jotka pitävät yllä tamilien kulttuurisia traditioita vaikkeivät enää puhukaan kieltä. Kansojen taulu
Luettelo ei tietenkään vastaa nykyisen tieteellisen etnologian käsityksiä, mutta perustuu silti epäilemättä päätelmiin, joita on sen kirjoittamisen aikaisen tietämyksen valossa pidettävä järkevinä. Yleensä on maan­tieteellisesti lähimpänä toisiaan asuvat kansat katsottu toistensa lähimmiksi sukulaisiksi, mutta tästä on eräitä poikkeuksia, joihin on selvästi tunnis­tetta­vissa olevat historialliset syyt. Niinpä kanaanilaiset ja foinikialaiset on lueteltu haamilaisiin eikä seemiläisiin kuuluviksi ilmeisesti siitä syystä, että nämä kansat ovat vanhoina aikoina olleet vahvasti Egyptin vaikutus­vallan alaisina, ajoittain Egyptin hallinnassakin. Samoin Elam luetaan tässä seemiläisiin, vaikka elamin kieli ei ole seemiläinen, mutta Elamilla oli kiinteät kulttuuriset siteet Mesopotamiaan. Ute-intiaanit
Ute-intiaanit ovat Yhdysvaltain länsiosissa asuva alkuperäiskansa, joka alun perin kuului uto-atsteekkilaiseen kielikuntaan. He asuivat Kalliovuorilla ja kansoittivat laajoja alueita myös vuoriston länsipuolella Coloradossa ja Utahissa. Viimeksi mainittu osavaltio on nimetty heidän mukaansa. Utien nimi merkitsi "Auringon maata". Moab
Moabilaiset asuttivat ensiksi rikkaan ylängön Kuolleen meren itäpuolelta, ja laajensivat sitten alueitaan Gileadin vuoristoon, josta edelleen maahan nimeltään Enim. Sen alkuperäisiä asukkaita kutsuttiin "refalaisiksi". Jordan-joen yli tulleet amorilaiset heimot olivat karkottaneet refalaiset etelään. Nämä amorilaiset, jotka on kuvailtu raamatussa kuningas Sihonin alamaisiksi, työnsivät moabilaiset Arnon-joen eteläpuolelle, josta muodostui Moabin pohjoinen raja.Israelilaiset eivät kulkeneet moabilaisten alueen läpi matkallaan luvattuun maahan (Tuom. 11:18), mutta valloittivat Sihonin kuningaskunnan ja pääkaupungin Hesbonin. Kanaaninmaan valloituksen jälkeen Moabin suhteet Israeliin olivat vaihtelevia: joskus he olivat sodassa ja joskus rauhassa. Benjaminin heimon kanssa heillä oli viimeinen suuri taistelunsa. Moab oli tuolloin liitossa ammonialaisten ja amalekialaisten kanssa. Benjaminilainen tuomari Ehud, Geran poika tappoi moabilaisten kuninkaan Eglonin ja johti israelilaisten armeijan moabilaisia vastaan Jordan-joella, lyöden heidät. Elimeia
Elimeian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:Elimeiaa asutti alun perin elimioottien ("Elimiōtai", ) heimo. Näillä oli omat kuninkaansa, joista tunnetaan seuraavat:Vuonna 348 eaa. makedonialaiset valtasivat Elimeian ja liittivät sen valtakuntaansa. Roomalaisten vallattua Makedonian vuonna 168 eaa. ja jaettua sen neljään osaan, Elimeia kuului osista neljänteen. El Aaiún
Termi "El Aaiún" on alueen espanjankielinen nimi, ja oli yleisesti käytössä ennen marokkolaisten tuloa Länsi-Saharaan. Termi 
"Laâyoune" on ranskalainen translitterointi, jota käytetään marokkolaisessa kirjallisuudessa. Alueen alkuperäiset asukkaat sahrawit käyttävät mieluummin ensimmäistä nimeä. Lumbeet
Vuonna 1885 Pohjois-Carolinan eduskunta tunnusti lumbeet intiaaneiksi, mutta vain kaksi vuotta myöhemmin heiltä kiellettiin avioliitot mustien kanssa. Seuraavan vuosisadan alussa lumbeiden viralliseksi nimeksi tuli "Robesonin piirikunnan intiaanit" (Indians of Robeson County). Kun intiaaniheimoja alettiin laskea ja rekisteröidä, alkoivat lumbeet pyrkiä omaksi heimokseen. Bureau of Indian Affairs (BIA) lähetti tutkijansa selvittämään lumbeiden alkuperää. Tutkijat olettivat kansan olevan cheraw- ja siouan-intiaanien jälkeläisiä. Vuonna 1956 asia käsiteltiin kongressissa ja esitys meni läpi. Esityksessä heitä ruvettiin kutsumaan lumbee-heimoksi; nimi itse tulee heidän maidensa läpi virtaavasta Lumber-joesta. Atiu
Atiun ensimmäisistä asukkaista on useita eri kertomuksia paikallisessa perimätiedossa. Saaren historiallinen nimitys "Enua Manu" viittaa näihin tarinoihin. Nimi tarkoittaa lintujen tai hyönteisten maata, sillä perimätiedon mukaan muita eläimiä ei saarella ollut ennen ihmisten tuloa. Eri tarinoissa ensimmäiset asukkaat tulivat joko Tahitilta, Samoalta tai Raiateasta. Atiulaisilla oli Cooksaarten hurjimpien sotureiden maine ja he tekivät usein sotaretkiä muille lähistön saarille, erityisesti Maukelle ja Mitiarolle mutta satunnaisesti myös Rarotongalle ja Mangaialle. Sotaretkien seurauksena Maukea ja Mitiaroa hallitsivat pitkään atiulaiset "arikit" eli päälliköt. Saaren ensimmäisenä löytänyt eurooppalainen oli James Cook, joka lähetti laivaltaan veneitä hakemaan saarelta tarvikkeita 3. huhtikuuta 1777. Miehistö tapasi atiulaisia, jotka ottivat heidät vastaan ystävällisesti. Jossakin vaiheessa tapaamista atiulaiset alkoivat lämmittää suurta uunia ja eräs laivan miehistöön kuulunut tahitilainen epäili atiulaisten aikovan syödä heidät. Atiulaiset esiintyivät järkyttyneesti syytösten johdosta, mutta heidän tiedetään syöneen maukelaisia ja mitiarolaisia vankejaan. Myöhemmin Cookin miehistö palasi turvallisesti laivaan. Elam
Elamista tehtiin monia sotaretkiä Babyloniaan. Isinin kaupungista tuli Babylonian vastarintapesäke. Siellä nousi Ninurtanadinshum, joka hyökkäsi Assyriaan. Babylonian oma kuningas Nebukadnessar I voitti Elamin 1120. Elamin Namar liitettiin Babyloniaan. Elam uhkasi kuitenkin vielä tämänkin jälkeen Babyloniaa. Myanmar
Myanmarin oppositio käytti valtiosta ulkomailla edelleen nimeä 'Burma'. Eräiden maiden, kuten Yhdysvaltain ja Yhdistyneen kuningaskunnan, hallitukset eivät suostuneet tunnustamaan sotilashallitusta ja käyttivät poliittisista syistä edelleen nimeä 'Burma'. Tiedotusvälineistä BBC on ilmoittanut käyttävänsä nimeä Burma.
Osa englanninkielisestä mediasta, kuten BBC ja CCN on ottanut nimen Myanmar käyttöön viimeistään 2013 maan demokraattisten uudistusten myötä. Doriath
Doriathin nimi oli aluksi Eglador (Anteeksiannon maa tai Haltioiden maa), mutta Puiden Vuosien viimeisenä vuonna Melkorin örkit alkoivat lisääntyä Beleriandissa, Melian kohotti kilpensä, sulkien sisäänsä Neldorethin, Regionin ja Nivrimin metsät. Thingol kutsui kaikki Sindar-haltiat Doriathiin, mutta moni jäi Erämaahan. Beleriandin ensimmäisen taistelun jälkeen moni Laiquendi siirtyi Doriathiin. Dahomeyn kuningaskunta
Nykyinen Benin käytti nimeä Dahomey itsenäistymisestään 1960 aina vuoteen 1975. Haamilaiset
Haamilaiset on raamatullisessa kulttuuriperinnössä se kansojen joukko, jonka kantaisä on Nooan poika Haam. Perinteisen käsityksen mukaan tähän joukkoon kuuluivat lähinnä Afrikan mustat kansat. Haamilaisiin kansoihin liittyvät haamilaiset kielet. Juutalaiset pitivät itseään ja arabeja Haamin veljen Seemin jälkeläisinä, seemiläisinä; siitä tulevat käsitteet kuten "seemiläiset kielet" ja "antisemitismi". Eurooppalaisia tämän käsityksen mukaan pidetään kolmannen veljen, Jaafetin jälkeläisinä, jaafetilaisina. Jakaantuminen on tämän käsityksen mukaan syntynyt Nooan poikien hajaannuttua vedenpaisumuksen loputtua ja Nooan arkin laskeuduttua Ararat-vuorelle. Aramealaiset
Aramealaiset (arameaksi ܐܪ̈ܡܝܐ‎‎, "ʼaramáyé," assyrian kielellä "Aramu, Arimi" "ahlamû") olivat paimentolaiskansa, joka vaelsi Mesopotamiaan noin 1100 eaa. Elamin kieli
Elam oli muinaisessa Elamissa käytetty kieli. Sitä puhuttiin noin vuosina 3000–300 eaa. Elamin kieltä pidetään isolaattikielenä, ja sen ei luulla olevan sukua lähialueilla puhuttujen indoeurooppalaisiin kieliin ja seemiläisiin kieliin. Elamia on yritetty yhdistää dravidakieliin ja nostraattisen kieliryhmään. Edom
Talmudissa nimi "Edom" tarkoittaa Rooman valtakuntaa. Juutalaisen myytin mukaan Romulus ja Remus olivat Esaun jälkeläisiä, ja Rooman syntymyytti - kaksoset, jotka joutuvat riitaan - muistuttaa suuresti Esaun ja Jaakobin tarinaa. Varhaiskeskiajalla kasaarit käyttivät nimeä "Edom" Bysantin keisarikunnasta.Uusin maa Nubia
Nimi "Nubia" otettiin käyttöön vasta roomalaisten aikana. Nimen alkuperä on epävarma. Jotkut yhdistävät sen muinaisegyptiläiseen sanaan "nwb", 'kulta'. Joidenkin mukaan nimi tulee nimestä Noubades, jota kreikkalaiset käyttivät Pohjois-Nubiaan muuttaneista ihmisistä. Muinaiset egyptiläiset kutsuivat Ylä-Nubiaa Kušiksi ja kreikkalaiset Etiopiaksi. Ala-Nubiaa kutsuttiin Wawatiksi. Kamerun
Kamerunin alueen varhaisiin asukkaisiin kuuluivat Sao-kulttuurin jäsenet Tšadjärven ympäristössä ja baka-metsästäjä-keräilijät kaakon sademetsissä. Portugalilaiset löytöretkeilijät saapuivat maan rannikolle 1400-luvulla ja antoivat alueelle nimeksi "Rio dos Camarões" (”rapujoki”), mistä nimi "Kamerun" on peräisin. Fulbesotilaat perustivat Adamawan emiraatin maan pohjoisosaan 1800-luvulla, ja useat etniset ryhmät perustivat maan länsi- ja luoteisosiin voimakkaita heimo- ja fon-kuntia. Kamerunista tuli Saksan siirtomaa vuonna 1884, ja ensimmäisen maailmansodan jälkeen alue jaettiin Ranskan ja Britannian kesken Kansainliiton mandaatiksi. Union des Populations du Cameroun -puolue ajoi Kamerunin itsenäisyyttä, mutta se kiellettiin 1950-luvulla. Se kävi sotaa ranskalaisia ja sitten kamerunilaisia joukkoja vastaan vuoteen 1971 asti. Vuonna 1960 Ranskan Kamerun itsenäistyi Kamerunin tasavallaksi presidentti Ahmadou Ahidjon johdossa. Brittiläisen Kamerunin eteläinen osa liittyi siihen seuraavana vuonna ja muodosti Kamerunin liittotasavallan. Maa nimettiin Kamerunin yhdistyneeksi tasavallaksi vuonna 1972 ja Kamerunin tasavallaksi vuonna 1984. Alabamat
Alabamaan jääneet alabamat osallistuivat creek-sotaan siirtolaisia vastaan vuosina 1813–1814. Sodasta selvinneet muutettiin lopulta Intiaaniterritorioon, eli nykyiseen Oklahomaan. Oklahomassa alabamat olivat aluksi osa muskogien heimoa, mutta he saivat erillisen statuksen yhdessä coushattojen kanssa vuonna 1938. Statuksen saanut heimo sai oman maa-alueensa, mutta ei hallinnollista itsenäisyyttä. Joitakin alabamoja oli jäänyt myös Louisianaan. Salem (Oregon)
Kalapuya-intiaanit tunsivat nykyisen Salemin alueen nimellä "Chemketa", joka vapaasti kääntäen tarkoittaa lep- tai kokoontumispaikkaa. Vuonna 1840 metodistilähetyssaarnaaja Jason Lee perusti paikalle lähetysaseman, jolle hän antoi intiaanien alueesta käyttämän nimen. Paikalle sittemmin asettuneet eurooppalaistaustaiset siirtolaiset alkoivat käyttää paikasta nimeä "The Mill" läheisen "Mill Creekin" mukaan. Lähetysasema suljettiin vuonna 1844, mutta vuonna 1848 paikalle kaavoitettiin kaupunki. Nimensä Salem sai Raamatusta (). Ei ole kuitenkaan täysin selvää, kuka nimen antoi. Sittemmin Salem kasvoi osana Oregon Trail -siirtolaisreittiä. Jäämit
Jäämit (, "jam" tai "jem") on nimitys, jolla novgorodilaiset kutsuivat keskiajalla alun perin koko läntisen Suomen asukkaita. Myöhemmin käsite eriytyi tarkoittamaan hämäläisiä, joista se etymologisesti johtuu. Termin on nähty viittaavan joissain tapauksissa myös Laatokan pohjoisrannan karjalaisasutukseen, joka oli alun perin ainakin osittain Länsi-Suomesta peräisin. Kreikkalaiset
Niille kreikkalaisille, jotka jäivät osmanien valtakunnan millet-järjestelmän alaisuuteen, uskonto oli heidän tärkein kansallinen tunto­merkinsä. Osmanit käyttivät kreikkalaisten jo kauan käyttämästä "Romaioi" -nimestä johdettua nimitystä "Rumlar" valtakunnan kaikista orto­doksisista kristityistä alamaisistaan heidän kielestään ja kansallisesta alkuperästään riippumatta, mutta kreikkalaiset olivat valta­kunnan ainoa etninen ryhmä, joka itse käytti itsestään Roomaan viittaavaa nimitystä, joskin heistäkin ainakin oppineimmat katsoivat olevansa kansalliselta alkuperältään "helleenejä". Monet kreikkalaiset kuitenkin pääsivät eri tavoin eroon toisen luokan kansalaisen asemastaan osmanien millet-järjestelmän alaisuudessa, jonka mukaan muslimit olivat arvokkaammassa ja etuoikeutetussa asemassa. He saattoivat muuttaa maasta, varsinkin ortodoksisen Venäjän keisarikunnan suojiin, tai kääntyä ainakin nimellisesti islamiin, vaikka olisivatkin salaa säilyttäneet kristillisen uskonsa. Varsinkin Kreetan ja Kreikan Makedoniassa monet kääntyivät islamiin, samoin kuin monet pontiset kreikkalaiset Pontisilla Alpeilla ja Armenian ylänkömailla. Jotkut osmani­sulttaanitkin olivat osittain kreikkalaista syntyperää, sillä heidän äitinsä oli joko aikaisemman sulttaanin kreikkalainen jalkavaimo tai bysanttilaisen aatelissuvun jäsen. Esimerkiksi sulttaani Selim I:n äiti Gulbahar Hatun oli Armenian ylängöllä syntynyt pontinen kreikkalainen. Susa
Elamilaiset olivat voimakas kansa, jonka kulttuuri on saanut vaikutteita Mesopotamian sumerilaisilta.
Susan rauniokummut löydettiin vuonna 1850 ja brittiläinen arkeologi William Loftus tunnisti ne klassisen ajan Susaksi. Säilyneitä raunioalueita oli neljä, Akropolis, Apadana, Kuninkaan kaupunki ja Käsityöläisten kaupunki. Kolmestatoista eri asutuksesta varhaisin oli Akropoliilla, mistä löytyivät muun muassa 4. vuosituhannelta peräisin olevan temppelin rauniot sekä Elamin tärkeimpien rakennusten jäännökset kuten Insusinakin temppeli ja zikkurat, jonka huipulla olleet pronssiset sarvet Assurbanipal oli ryöstänyt. Raritanit
Raritanit kuuluivat suureen algonkinien kieliryhmään ja olivat yksi heimo delaware-intiaanien muodostaman kansakunnan "unami-haarasta". Joskus esihistoriallisella ajalla Raritanit olivat valinneet asuinpaikoikseen nykyisen New Jerseyn pohjoiset ja itäiset reunat sekä Staten Islandin. Sijainnistaan johtuen raritaneilla oli paljon vesistöä ympärillään, joten heistä oli kehittynyt hyviä kalastajia. Lisäksi he pyytivät ostereita, joista muodostui eurooppalaisen väestön keskuudessa kysytty herkku. Raritanien hallitsemat alueet soveltuivat erinomaisesti myös maanviljelyyn sekä metsästykseen. Omaperäismaa
Omaperäismaata muodostui muinoin siten, että ihmiset valtasivat asumattomista erämaista raivattavaksi sopivaa maata ensiksitulijan otto-oikeudella. Näin muodostui taloja ja kyliä, ja valtaajat saivat maihinsa omistusoikeuden. Valtion vallan kasvaessa se alkoi jo keskiajalla ja uuden ajan alussa supistamaan kylien valtaamia erämaita. Kustaa Vaasa julisti 1542 asumattomat erämaat valtion omiksi alueiksi. Myöhemmin erotettiin kylien maita kruunulle myös niin sanottuina liikamaina. Suriname
Surinamen tasavalta eli Suriname (joskus myös "Surinam") on valtio Etelä-Amerikassa. Sen rajanaapurit ovat Guyana lännessä, Brasilia etelässä ja Ranskan Guayana idässä. Maan pohjoispuolella on Atlantin valtameri. Maan pinta-ala on noin 160 000 neliökilometriä ja asukasluku noin 570 000. Se on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan pienin Etelä-Amerikan manneralueen itsenäisistä valtioista. Asukkaista yli puolet on aasialaista alkuperää, lähinnä intialaisia ja jaavalaisia. Virallinen kieli on siirtomaa-ajan hollanti, mutta yleisimmin puhutaan paikallista kreolikieltä. Panama
Panaman alue on ollut asutettu jo ainakin 12 000 vuotta. Alueella ennen eurooppalaisten tuloa asuneen väestön määrästä on hyvin erilaisia arvioita. Kolme suurta kansaa olivat kunat, guaymít ja chocót. He viljelivät maissia, puuvillaa, kaakaota, juureksia ja hedelmiä. He asuivat ruokokattoisissa majoissa ja nukkuivat riippumatoissa. He olivat taitavia keramiikan, kiven ja kullan työstämisessä ja käyttivät paljon kultakoruja, mikä tuki myyttiä Eldoradon kultakaupungista. Pohjois-Jemenin sisällissota
Zaidilainen imaami Yahya Muhammad Hamid ed-Din julisti Jemenin itsenäiseksi Osmanien valtakunnasta 30. lokakuuta 1918, ja vuonna 1926 hän julisti itsensä Jemenin kuningaskunnan hallitsijaksi. Imaamit olivat Jemenin pohjoisosissa vaikuttaneen islamin zaidilaisen sektin johtajia, jotka valittiin tavallisesti muutamasta profeetta Muhammadista polveutuvasta suvusta. Imaami Yahyan suku oli Bayt Hamid al-Din. Kuninkaaksi noustessaan Yahya halusi ottaa käyttöön islamilaisen šarialain, kun taas yleisesti käytössä ollut laki oli niin sanottu heimolaki eli urf. Tilanne vaati näin heimojen poliittisen aseman heikentämistä. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Mantereen uskottiin aluksi ulottuvan etelänavalta jopa 45. leveysasteelle asti. Sen jälkeen kun Fernão de Magalhães oli löytänyt nimeään kantavan salmen, joka erottaa Tulimaan Etelä-Amerikan mantereesta, useat tutkijat ja karttojen tekijät pitivät Tulimaata tämän laajan mantereen osana, kunnes 1600-luvun alussa merenkulkijat purjehtivat Kap Hornin ympäri. Myös Australiaa arveltiin tämän laajan mantereen niemimaaksi, ennen kuin sen ympäri oli purjehdittu, samoin eräitä eteläisiä valtamerten saaria. Rooman ja Kiinan väliset yhteydet
Roomalaisaikaiset maantieteilijät kuten Ptolemaios tunsivat kutakuinkin Intian valtameren itärannikkoaan myöten ja sen lähellä olevat alueet kuten Malakan niemimaan ja sen toiselta puoleltakin Siaminlahden ja Etelä-Kiinan meren. Ptolemaioksen Cattigara oli todennököisimmin Óc Eo Vietnamissa, josta on löydetty Antoninusten aikaisia roomalaisia esineitä. Muinaiset kiinalaiset maantieteilijät tunsivat yleisesti ottaen Keski-Aasian ja Rooman itäiset provinssit. Bysanttilainen historioitsija Theofylaktos Simokattes kirjoitti 600-luvulla Sui-dynastian samaan aikaan suorittamasta Pohjois-ja Etelä-Kiinan yhdistämisestä, jota hän piti kahden eri valtakunnan välisenä sotana. Tämä kuvastaa Sui Wendin (noin 581–604) suorittamaa Chen-valtakunnan valtausta yhtä hyvin kuin nimet "Kathay" ja "Manzi", joita eurooppalaiset käyttivät Pohjois- ja Etelä-Kiinasta eteläisen Song-dynastian ja mongolien Yuan-dynastian aikana. Miamit
Miamit kuuluivat algonkinien kieliryhmään ja heidän alkuperäinen nimensä "omaumeg" tarkoitti "niemimaan ihmisiä". Yksi heidän varhaisista kylistään oli Chicago, joka tarkoitti "haisevaa paikkaa" ja josta myöhemmin kasvoi eräs Yhdysvaltain suurimpia kaupunkeja. Eurooppalaisten siirtomaavaltojen keskinäisissä erimielisyyksissä miamit tukivat Uutta-Ranskaa, ja kävivät 1700-luvun lopulla useita taisteluita Yhdysvaltoja vastaan. Untaš-Napiriša
Untaš-Napiriša oli Elamin, nykyisen Iranin alueella sijainneen valtion, kuningas noin vuosina 1275–1240 eaa. Hän oli edellisen kuninkaan Humban-Umenan poika. Untaš-Napirišan alkuperäinen nimi oli Untaš-Humban, mutta vaihtoi nimensä Napirišaniksi, joka tarkoitti elamiksi "mahtava jumala". Eriu
Kun milesialaiset eli gaelit olivat lyöneet jumalten heimon Tuatha Dé Danannin, näyttäytyi kelteille kolme Irlannin eponyymistä jumalatarta: Banbha, Fodla ja Eriu. Jokainen heistä vaati kelteiltä lupauksen, että Irlannin saari säilyttäisi hänen nimensä. Fili eli näkijä Amhairghin vakuutti Eriulle, että Irlannin päänimi annettaisiin jumalattaren mukaan. Vastalahjaksi Eriu ennusti, että Milin pojat saisivat saaren maat ikuisiksi ajoiksi. Umbrit
Umbrit tai umbrialaiset (lat. "Umbri") olivat muinainen kansa, joka asui Apenniinien niemimaalla, Tiberin ja Adrianmeren välillä. Perimätiedon mukaan he ovat alun perin asuneet pohjoisessa liguurien naapureina ja siirtyneet noin 1000 eaa. myöhemmille alueilleen. Umbrit asuttivat 500-luvulla eaa. Umbrian alueen, joka on saanut nimensä heidän mukaansa. Roomalaiset kävivät umbreja vastaan useita sotia, ja kukistivat heidät lopullisesti kolmannessa samnilaissodassa Sentinumin taistelussa vuonna 295 eaa. Vuonna 90 eaa. umbrit saivat Rooman kansalaisoikeudet. Umbrit puhuivat latinalle sukua olevaa umbrin kieltä. Kerala
Kerala-nimen etymologia on kiistelty. Vallitsevan teorian mukaan sana on epätäydellinen portmanteau, joka yhdistää sanat "kera" ’kookospalmu’ ja "alam" ’maa’ tai ’paikkakunta’. Keralan asukkaat viittaavatkin maahansa nimellä "Keralam". Muiden teorioiden mukaan nimi on syntynyt fraasista "chera alam" (”Cheran maa”). Keralan turistiteollisuus on ottanut käyttöön sloganin ”God’s own country” (”Jumalan oma maa”). Jamaikan historia
Jamaikan alkuperäiset asukkaat olivat arawak- eli taino-intiaaneja, jotka antoivat saarelle nimeksi "Xaymaca" eli lähteiden saari. Ensimmäisenä eurooppalaisena Jamaikalle saapui Kristoffer Kolumbus vuonna 1494 toisella matkallaan Atlantin yli. Espanja piti Jamaikaa siirtomaanaan vuosina 1509–1655 perustaen saarelle kaakao- ja kahviplantaaseja. Saarelle tuotiin mustia orjia Afrikasta. Vuonna 1655 Englanti valtasi Jamaikan espanjalaisilta ja teki siitä siirtomaansa. 1700-luvun aikana Jamaika kehittyi brittiläisen imperiumin tärkeimmäksi sokerin tuottajaksi ja Karibian orjakaupan keskukseksi. Orjakaupan kieltämisen jälkeen sokeriplantaasien työvoimaksi tuotiin intialaisia ja kiinalaisia työntekijöitä. Orjuus lakkautettiin 1830-luvulla, virallisesti 1834 ja lopullisesti 1838. Entisistä orjista tuli pientilallisia, joiden elinolot olivat surkeita. 
Vuonna 1865 puhkesi talonpoikaiskapina, joka kukistettiin verisesti. Alabamat
Alabamojen perinteisessä uskossa palvottiin aurinkoa, sekä joukkoa muita jumaluuksia. Eri vuodenaikoihin, kuten kevääseen, kesään ja syksyyn liitettiin erilaisia seremonioita. kuten vihreän maissin seremonia. Seremonioiden ja muiden kokoontumisten yhteydessä juotiin teen kaltaista mustaa juomaa. Papiksi tai tietäjäksi ryhtyvät alabamat kävivät läpi oppijakson, jonka aikana opeteltiin esimerkiksi parantamista ja lauluja. Kuolleet haudattiin pää kohti itää. Kuolleen mukana saatettiin haudata veitsiä tai muita aseita tuonpuoleista varten. Pettäminen avioliitossa oli rikos, josta saattoi seurata ruoskinta ja karkotus yhteisöstä. Amalekilaiset
Toisaalta Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa kuitenkin mainitaan eräiden kuninkaiden valloittaneen "amalekilaisten maan" jo Abrahamin aikana, joka kuitenkin oli Eesaun isoisä. Tällä perusteella jo keskiajalla muutamat raamatun­tutkijat, erityisesti Nahmanides, ovat väittäneet, etteivät amalekilaiset nimi­yhtäläisyydestä huolimatta polveutuneetkaan Eesaun pojan­pojasta Amalekista, vaan että he olivat kansana olemassa jo ennen Abrahamin aikaa. Toisaalta on väitetty, ettei mainittu raamatunkohta sellaista edellytä, sillä siinä mahdollisesti vain käytetään nimitystä "amalekilaisten maa" alueesta, jossa amalekilaiset myöhemmin asuivat. Amalekilaiset
Eräiden keskiaikaisten arabialaisten historioitsijoiden kuten Al-Masudin mukaan amalekilaiset () olivat vanha arabialainen heimo, joka muinaisina aikoina olisi asunut Mekan seudulla ja hallinnut koko Arabiaa sekä jonkin aikaa Egyptiäkin. Heitä on myös pidetty Medinan perustajina. Nöldeke on kuitenkin osoittanut tällaiset tarinat historiallisesti perusteettomiksi. 
Useiden amalekilaisten kuninkaiden nimi oli Agag. On mahdollista, että kyseessä oli hallitsijan arvonimi. Saamelaiset
Saamelaiset ( tai "sápmelaččat", ) ovat Fennoskandian pohjoisosissa elävä suomalais-ugrilainen alkuperäiskansa. Saamelaisten asuttamaa aluetta kutsutaan Saamenmaaksi (). Se koostuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosista sekä Kuolan niemimaasta. Delawaret
Delawarein oma alkuperäinen nimi oli lenape (todelliset ihmiset) ja heidän kansansa koostui kymmenistä pienistä heimoista. Nimi delaware juonsi alkunsa lordi De la Warren mukaan, joka oli Virginian toinen kuvernööri. Euroopan suurvallat Englanti, Ranska, Hollanti ja Ruotsi rakensivat siirtokuntiaan delawarien asuttamille alueille ja niiden ympärille. Hollannin siirtokunnan kuvernööri Peter Minuit osti eräältä delawarein heimolta Manhattanin 1626. Paikalle perustettiin Uusi Amsterdam, josta myöhemmin tuli New Yorkin kaupunki. Elam
1210–1100 vallitsivat shutrukidit, jotka tekivät Elamista mahtavan. Noin 1160 Elamin Shutruk Nahhunte I perusti suurvallan. Hän hyökkäsi Babyloniaan, ja kaatoi maan viimeisen kuninkaan Zababashumidinnan. Babyloniasta varastettiin muun muassa Hammurabin laki, Naramsinin voitonkivi, ja Hammurabin päätä esittävä kuva, koska Shutruk-Nahhuntella oli tapana keräillä vihollismaista ja omasta maastakin patsaita palatsiinsa.. Babylonian valtaistuimelle nousi Shutruk Nahhunten poika Kutir Nahhunte vain kolmeksi vuodeksi. Kutir Nahhunte ehti olla jonkin aikaa myös koko Elamin kuninkaana. Suurvaltaa laajensi edelleen Shilhak Inshushinak joka hallitsi 1155–1135. Hän väitti ryöstäneensä 31 kaupunkia ja tunkeutui pohjoiseen Assyriaan Kirkukiin asti. Seminolit
Seminolit olivat alun perin osa creek-intiaanien valtioliittoa, joka hallitsi laajoilla alueilla Alabamassa ja Georgiassa. Joskus 1700-luvun jälkipuoliskolla Chattahoocheejoen rannoilla asuvat creekien yhteisöt katkaisivat poliittiset ja sosiaaliset siteensä kaikkiin naapureihinsa ja siirtyivät pohjois-Floridaan. Siellä he espanjalaisten suostumuksella asettuivat uusiin kyliinsä ja heitä alettiin kutsua seminoleiksi. Nimen väitetään juontaneen espanjankielisestä sanasta "cimarrón", joka tarkoittaa "karkuria" tai "kesyttämätöntä". Ensimmäisen kerran nimi "seminole" esiintyi dokumenteissa vuonna 1765. Tuolloin nimellä tarkoitettiin luoteis-Floridaan paennutta pientä creekien leirikuntaa, mutta nopeasti seminoli-nimi levisi myös länteen. Vajaa sata vuotta myöhemmin nimeä käytettiin kaikista Floridan intiaaneista. Tamil Eelam
Tamil Eelam (tamiliksi: தமிழ் ஈழம், tamiḻ īḻam) on tamiliseparistien luoma nimitys alueelle, jonka he haluaisivat itsenäistyvän Sri Lankasta omaksi valtiokseen. Alueella on tamilinkielinen enemmistö, muun Sri Lankan ollessa singaleesin kielen hallitsema. Tamilitiikerit hallitsivat pitkään osaa alueesta, mutta nykyään koko alue on Sri Lankan hallituksen hallinnassa (katso Sri Lankan sisällissota). Alueen pinta-alaksi on arvioitu 19 509 km² ja arvioitu väkiluku on vähän yli kolme miljoonaa. Etiopian historia
Nimi Etiopia on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa "paahtokasvoisia". Antiikin kreikkalaiset jo Homeroksen ajoista saakka käyttivät tätä nimeä Egyptin ja nykyisen Sudanin välisestä raja-alueesta, joka tunnetaan myös nimellä Nubia. Nykyisen Etiopian valtion nimenä oli 1900-luvulle saakka "Abessinia". Elam
Noin 1900–1770 pääsi Elamissa valtaan voimakas Epartin dynastia. İmralı
Saaren nimi oli roomalaisaikana Besbicus ja Bysantin aikana Kalolimnos. Osmanit valtasivat saaren 1400-luvulla Bysangtilta avatakseen vesiväylän Bursaan. Saaren nimi tulee emiiri Alista, joka oli Osmanivaltion ensimmäisiä amiraaleja. Aina Turkin itsenäisyyssotaan vuosina 1919–1922 saarella oli kolme kreikkalaista kylää. Saarelaiset kasvattivat viinirypäleitä ja silkkiä sekä kalastivat. Entisistä saarelaisista nousi myöhemmin tunnetuksi Kimon Friar, joka on Yhdysvalloissa englannintanut kreikkalaista kirjallisuutta. Sammeli
Sammeli on suomalainen miehen etunimi. Nimeä käytetään useimmiten Pohjois-Suomessa ja se on alun perin saamelaisten, todennäköisesti inarinsaamelaisten käyttämä. Väestörekisterikeskuksen mukaan Suomessa on annettu 200 Sammeli-nimeä sinä aikana, kun nimistä on kerätty tilastoa. Skræling
Skræling oli viikinkien Grönlannin thulelaisista eskimoista ja Vinlandin alkuasukkaista eli luultavasti Newfoundlandin beothukien esi-isistä käyttämä nimitys. "Skraelingi" tarkoittaa nykyislannin kielessä barbaaria ja nykynorjassa heikkoa ihmistä. Alkujaan nimitys "skraeling" on saattanut viitata alkuasukkaiden käyttämiin nahkavaatteisiin, "skrá" tarkoitti keskiajan islannissa nahkaa ja (nahalle) kirjoittamista. Toisaalta skandinaavinen "skral", islannin "skrælna" vihjaa nimitykseen ohut, laiha, mutta tämä tulkinta ei välttämättä sovi tähän yhteyteen. "Skrælna" tarkoittaa kasvien tms. kutistamista tai kuivattamista. Grönlannin kansan nimi "Kalaalleq" saattaa pohjautua Norjan sanaan "skræling" tai vaatetta tarkoittavaan "klæði"-sanaan. Eskimoiden kielessä ei esiinny "skr"-yhdistelmää, ja "skraeling" ääntyisi "kaeling". Emily
Emily on yleinen naisten etunimi erityisesti englanninkielisillä alueilla.