Ketä ovat tataarit?
Tataarit
Tataarit on monien Euraasian osin turkinsukuisten väestöjen yleisnimitys. Tataareja asuu Krimillä, Venäjän Euroopan puoleisessa osassa Tatarstanissa ja muualla Volgan alueella, Siperiassa, Kazakstanissa, Keski-Aasiassa, Itä-Euroopassa ja Kaukoidässä. Kaikkiaan tataareita on noin 7 miljoonaa, Venäjällä heistä asuu noin 5,5 miljoonaa. Myös Suomessa asuu jonkin verran mišääritataareja. Juutalaisten, romanien ja saamelaisten ohella he ovat yksi Suomen etnisistä vähemmistöistä.
Balkanin turkkilaisten kielet
Balkanin turkkilaisten kielten puhujamääristä ei ole luotettavia tietoja. Turkin kielen puhujia arvioidaan olevan Balkanin maissa useita kymmeniä tuhansia. Vuonna 1956 Romaniassa oli 14 300 turkkilaista, heistä valtaosa Dobrudžassa. Gagauzin ja krimintataarin puhujia on vähemmän kuin turkkilaisia. 1950-luvun lopulla Bulgariassa arvioitiin olleen noin 30 000 gagauzia, mutta he ovat kielellisesti sulautumassa turkkilaisiin. Vuonna 1956 Romaniassa, lähinnä Dobrudžassa, asui 21 000 tataaria. Bulgariassa tataarit asuvat laajemmalla alueella, joten heitä on arveltu olevan siellä enemmän. Tataarivaahtera
Tataarivaahtera ("Acer tataricum") on vaahteroiden suvun laji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa. Se kasvaa kolmesta kuuteen metriä korkeaksi puuksi tai pensaaksi. Se eroaa lehtilapojen muodossa itäisessä Aasiassa kasvavasta mongolianvaahterasta, jota pidetään myös tataarivaahteran alalajina. Lajin lehdet ovat usein ehyet, harvoin heikosti kolmihalkoiset. Marin tasavalta
Marit ovat alueen alkuperäisväestöä. He puhuvat suomalais-ugrilaisten kielten volgalaiseen ryhmään kuuluvaa marin kieltä, jossa on kaksi päämurretta: vuorimari ja niittymari (itämari). Niittymarin puhujia on mareista 90 %, mutta vain 70 % kaikista mareista puhuu maria äidinkielenään. Marilaiset ovat saaneet paljon vaikutteita turkkilais-tataarilaisilta kansoilta ja venäläisiltä. Tataarienemmistöinen, vauras Tatarstan sijaitsee heti Mari Elin itäpuolella ja sen miljoonakaupunki Kazaniin on maanteitse vain 141 kilometrin matka Joškar-Olasta. Staryi Krym
Vuonna 1944 Josif Stalin määräsi Krimille etnisen puhdistuksen, jossa Krimin tataarit Neuvostoliiton keski-Aasiassa sijaitseviin siirtoloihin rangaistuksena siitä, että osa tataareista oli tehnyt toisen maailmansodan aikana yhteistyötä natsi-Saksan kanssa. Miljoonia tataareja pakeni ulkomaille, lähinnä Turkkiin, mutta paikalle jääneet pakkosiirrettiin NKVD:n päällikkö Lavrenti Berijan toimesta. Tataarien palaaminen Krimille alettiin sallimaan vasta vuosikymmenien kuluttua. Vuoteen 2006 mennessä yli 250 000 Krimin tataaria oli palannut entisille asuinsijoilleen. Azerit
Azerit ( tai "azәrilәr") ovat turkkilainen kansa. Azerit ovat tyypillisesti muslimeita, ja heidän kulttuuriperintönsä muodostuu turkkilaisista, iranilaisista ja kaukasialaisista piirteistä. Zemfira
Zemfira on kansallisuudeltaan tataari. Astrahanin tataarit
Huomattava osa Astrahanin tataareista on alueelle 1700–1900-luvuilla muuttaneiden Volgan tataarien jälkeläisiä. Jo vuonna 1702 Astrahanista mainitaan paikallisten naisten kanssa naimisiin menneitä Kazanin tataareja. 1700-luvun lopulla Volgan ja Uralin tataareja alkoi muuttaa maaseudulle, missä he perustivat uusia kyliä tai asettuivat paikallisten tataarien kanssa samoihin kyliin. 1900-luvun alkuun mennessä lähinnä Jurtovin tataarien kanssa sekoittuneet uudisasukkaat muodostivat jo yli kolmasosan paikallisesta tataariväestöstä. Krjašenit
Krjašenien perinteiseen kulttuuriin sisältyy sekä yleistataarilaisia että kristinuskon synnyttämiä aineksia. Muista tataareista eristäytynyt ryhmä on säilyttänyt myös eräitä vanhakantaisia piirteitä. Erot kristittyjen ja muslimien välillä näkyvät mm. pukeutumisessa ja ruokavaliossa. Nykyään monet vanhat kulttuuri-ilmiöt ovat kadonneet. Tšuvassit
Tšuvassit ovat turkinsukuinen kansa, joka asuu Venäjällä. Vuoden 2002 laskennan mukaan heitä oli 1 637 200 henkilöä, joista 889 268 asui Tšuvassiassa. Tšuvassit puhuvat tšuvassin kieltä sekä toisena kielenä venäjää tai tataaria. Volgan Bulgaria
1500–1600-luvuilla alkuperäisiltä asuinpaikoiltaan siirretyt kazanilaiset ja mishäärit menettivät entiset alueelliset nimityksensä, jolloin heidän oli pakko aktiivisen keskinäisen sekoittumisen takia ottaa käyttöön yhteinen etonyymi, tataarit, jota Kultainen orda ja paikalliset feodaalit olivat juurruttaneet kansaan jo Kultaisen ordan ajoista lähtien. Yhdentymisen jälkeen alkoivat venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto kutsua kazanilaisia ja mishääreitä tällä nimellä. Sitkeiden ponnistelujen ansiosta se levisi vähitellen myös kansan keskuuteen. Valtaosa tataariväestöä piti kuitenkin parempana kutsua itseään bolgaareiksi. Krjašenit
Ryhmään kuuluu eri aikoina ortodokseiksi käännytettyjä islaminuskoisia tataareja sekä ilmeisesti myös perinteistä uskontoa harjottaneita suomalais-ugrilaisten kansojen edustajia. Krjašenien ytimen muodostavat 1500-luvun lopussa ja 1600-luvulla käännytetyt tataarit, joita 1700-luvun alussa oli noin 17 000 henkeä. Kristittyjen osuus saavutti huippunsa 1760-luvulla, jolloin heitä oli 7,6 % Volgan-Uralin alueen tataareista. Kokonaisuutena käännytysyritykset kuitenkin epäonnistuivat, ja 1700-luvun aikana ne herättivät suuria talonpoikaiskapinoita. Warcraft-universumin rodut ja ryhmittymät
Kentaurit () ovat barbaarimainen rotu, jonka yksilöt ovat puoliksi ihmisen ja puoliksi hevosen näköisiä. He ovat puolijumala Cenariuksen esikoispojan, Zaetanin, sekä maaelementtaalien prinsessa Theradrasin jälkeläisiä. Kentaurit tappoivat oman isänsä ja jonkin ajan kuluttua he ajoivat taureenit näiden kotiseuduilta, Mulgoresta. Kolmannen sodan aikana taureenit saivat örkkien ja peikkojen avulla kotimaansa takaisin. Tuvalaiset
Tuvalaiset, tuvat eli tuvaanit (aikaisempia nimityksiä "sojootit", "sojoonit", "urjanhait"; tuvaksi тыва, "tyva") ovat Venäjällä Tuvan tasavallassa ja sen lähialueilla Mongoliassa ja Kiinassa asuva turkkilaista tuvan kieltä puhuva kansa. Krimin tataarit
Noin 150 000 Krimin tataaria elää vielä Keski-Aasiassa, pääasiassa Uzbekistanissa. Arviolta 5 miljoonalla Turkin asukkailla on krimintataarisukujuuret. Merkittävä Krimin tataarien asuinalue on myös Dobrudžan alue, jonka Romanian puoleisessa osassa elää 30 000 Krimin tataaria ja Bulgarian puoleisessa osassa noin 15 000. Pienempiä krimintataarivähemmistöjä elää myös muun muassa Latviassa, Valko-Venäjällä, Venäjällä ja Puolassa. Tattari
Suomeen tattari saapui ensimmäisenä viljelykasvina jo 5 300 vuotta eaa. Muualle Eurooppaan tattari levisi vasta 1300-1400-lukujen aikana Turkin ja Venäjän kautta, tai legendojen mukaan palaavien ristiretkeläisten mukana Lähi-idästä. Eurooppalaiset tunsivat kasvin sitkeänä viljelykasvina, joka kasvoi myös paikoilla joilla muut viljat eivät kasvaneet. Amerikan mantereelle tattarin toivat hollantilaiset 1600-luvulla. Tattarin maailmanlaajuinen viljely nousi huippuunsa 1800-luvulla, mutta se on vähentynyt siitä lähtien. Skandinavian kiertolaiset
Romaniteorian mukaan kiertolaiset polveutuvat romaneista, joita Tukholmaan saapui 1500-luvun alussa. Aina 1900-luvun alkupuolelle saakka kiertolaisista käytettiin tataareihin viittaavaa nimitystä "tatare", joka esiintyi jo Olaus Petrin teksteissä 1500-luvulla. Myöhemmin 1700-luvun lopulla yleistyi myös nimitys "zigenare" eli mustalainen. 1800-luvun lopussa Ruotsiin muutti kalderash-romaneita, joita alettiin kutsumaan "zigenare"-nimellä ja "tatare" säilyi kiertolaisten nimityksenä. Geneettisten tutkimusten perusteella kiertolaisilla on todettu olevan yhteneväisyyksiä Suomessa asuviin romaneihin, jotka alun perin ovat saapuneet Ruotsista. Tataarin kieli
Tataari kuuluu turkkilaisten kielten läntisen haaran kiptšakkilaisen ryhmän kiptšakkilais-bolgaarilaiseen alaryhmään. Se on muodostunut kiptšakkilaisten ja bolgaarimurteiden vuorovaikutuksen tuloksena Kultaisen ordan ja Kazanin kaanikunnan alueella. Lähin sukukieli on baškiiri, joka poikkeaa tataarista lähinnä konsonantisminsa perusteella. Nagaibakit
Ryhmän muodostavat Volgan keskijuoksulta Uralin alueelle 1600-luvun loppupuolella muuttaneet kristityt tataarit. Baškiirikapinoiden aikana Venäjän tsaarille uskollisena pysynyt tataariryhmä määrättiin kasakkapalvelukseen Menzelinskiin ja muihin Ikjoen yläjuoksulle rakennettuihin linnoituksiin. 1700-luvun lopulla he asuivat Nagaibakin piirikunnassa, jossa heihin sulautui teptjaareja ja muita äskettäin kristinuskoon kääntyneitä tataareja. Vuonna 1842 nagaibakit siirrettiin Orenburgin läänin kasakkakyliin, joissa he asuivat venäläisten, tataarien ja kristittyjen kalmukkien naapureina. Vähitellen nagaibakeista muodostui erillinen kristittyjen tataarien etninen ryhmä, johon 1900-luvun alussa kuului noin 9 000 henkeä. Teptjaarit
Ryhmän muodostivat Volgan keskijuoksulta Uralin alueelle 1500-luvun loppupuolelta lähtien muuttaneet siirtolaiset. Nimitys "teptjaari" perustuu persian sanaan "daftar" ’vihko, luettelo’, johon paikallisten feodaalitilallisten maille asettuneet uudisasukkaat merkittiin. Teptjaarit muodostivat erityisen talonpoikaisryhmän, johon tataarien lisäksi kuului baškiireja, tšuvasseja, mareja, udmurtteja ja mordvalaisia. Muslimien joukossa oli myös kristittyjä ja perinteisten uskontojen harjoittajia. Hallinnollisesti teptjaarit liitettiin vuonna 1855 baškiireihin. Tataarit
Mistään yhtenäisestä tataarikansasta ei 1900-luvun alussa voitu puhua. Yhdistävänä tekijänä Venäjän turkkilaiskieliä puhuvien kansojen keskuudessa oli islamilaisuus. Heidän identiteettinsä tärkein määrite oli islamin usko, vasta toiseksi he olivat turkkilaisia. Tataareiksi tunnustautui vain se osa, joka asui Itä-Venäjällä, Kaman ja Volgan seuduilla sekä Uralin eteläosassa. Tartarkastike
Tartarkastiketta on kuvattu keittokirjoissa 1800-luvulta alkaen. Nimi johtaa ranskan termistä sauce tartare, joka on nimetty Euraasian arokansan tataarien mukaan (ranskaksi tartare). Mistä tämä nimitys juontaa juurensa, on epäselvää. Sipiirit
Siperit (sip. Сибер тел, Siber tel) ovat etninen ryhmä Venäjällä, Länsi-Siperiassa. Sipereja on noin 200 000 ja he ovat yksi suurimmista tataarien alaryhmistä. Siperien puhuma kieli on seperia, joka käyttää tataarin kielen kirjakieltä, mutta on kehittynyt melko erilaiseksi. Siperien esi-isät ovat osittain lännempänä asuneita turkkilaisia ja suomalais-ugrilaisia kansoja, mutta pääasiassa Siperien juuret ovat kiptšakeissa. Tataarit muuttivat alueelle noin 1350 - 1900. Tataarit
Tšingis-kaanin isä Jessugei oli lähtöisin tata-heimosta, tarkemmin mustasta tata-heimosta. Nämä mustat tataarit (myöh. mongolit) olivat olleet pitkään valkoisten tataarien (eli turkkilaisten) alaisuudessa. Jessugei kuitenkin onnistui pääsemään voitolle valkoisista tataareista ja luomaan mustista tataareista yhtenäisen kansan. Tästä kansasta käytettiin nimitystä "bede", mutta kun Tšingis-kaanista oli tullut hallitsija, nähtyään jonkin taivaallisen ennusmerkin hän halusi muuttaa kansansa nimeksi kunnianimen "mongol", tarkemmin "kökö mongol" ('sininen t. musta mongoli'). Volgan tataarit
Suomessa on asunut tataariperheitä jo 1800-luvun alkupuolelta asti. Heistä ensimmäiset muuttivat Suomeen kauppiaiksi pian Suomen sodan jälkeen Venäjältä. Helsingin tataarit perustivat Suomen ensimmäisen Islam-yhdistyksen 1830 ja seurakunnan 1925. Nykyisin Suomessa on 700–900 tataaria, joilla on moskeija Helsingin lisäksi Järvenpäässä, Tampereella, Turussa ja Kotkassa. He ovat pysyneet erillään myöhemmin Suomeen saapuneista muslimeista, eikä seurakuntiinkaan oteta jäseniksi muita kieliä puhuvia. Tulvan tataarit ja baškiirit
1500–1600-luvulle saakka paikallinen väestö harjoitti karjanhoitoa, metsästystä, kalastusta ja mehiläishoitoa. Maanviljely sai johtavan aseman 1800-luvulle ja 1900-luvun alkuun tultaessa. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam. Tulvan tataarit ja baškiirit muodostavat valtaenemmistön Bardan piirin asukkaista, minkä ansiosta heillä on vilkasta äidinkielistä kulttuuritoimintaa. Nagaibakit
Nagaibakit (tataariksi нагайбәкләр, "nağaybäklär") ovat Venäjällä Tšeljabinskin alueella asuva tataariryhmä. He puhuvat tataarin kielen keskimurretta. Perinteinen uskonto on ortodoksisuus. Tsaari
Venäjän hallitsijoista onkin syytä puhua Venäjän keisareina Pietari Suuren jälkeen, koska juuri Pietari liitti Venäjän länsimaisuuteen ja eurooppalaiseen kulttuuriperintöön luomalla virka-asteikon "tabel o rangah" ja Ruotsin mallista mukaillun aluehallinnon. Venäläisen rahvaan näkökulmasta termien ”keisari” ja ”tsaari” välillä ei käytännössä ollut eroa. Suomalaisessa historiankirjoituksessa on käytetty yleisesti kumpaakin nimitystä. Krimin tataarit
Krimin tataarit jaetaan kolmeen heimoon. 55 % Krimin tataareista kuuluu Tat-heimoon, joka asutti Krimin vuoristoista osaa ennen vuotta 1944. 30 % kuuluu Yalıboylu-heimoon, jonka perinteinen asuinalue sijaitsee niemimaan eteläosassa ja 15 % kuuluu Noğay-heimoon, joka aikaisemmin eli Krimin aroilla. Tat- ja Yalıboylu-heimojen piirteet ovat länsimaalaisia, kun taas Noğay-heimolle on tyypillistä keskiaasialaiset piirteet. Kazanin kaanikunnan valloitus 1552
Tataarien muutettua uusille alueille oli viimeistään 1500-luvun jälkipuoliskolla syntyneet seuraavat väestöryhmät: paranginilaiset Marissa, malmyžilaiset Vjatkalla, elabugilaiset ja agryzilaiset Vjatkan ja Kaman välissä ja permiläiset (bartymilaiset) keskisellä Kamalla. Samoin alkoi muodostua teptjaarien ryhmä Belajan ala- ja keskijuoksulla. Sysäyksen tähän antoivat kazanilaiset muuttajat, jotka erityisissä asiakirjoissa (tetradja-djaftajareissa; siitä tulee vääristymä "teptjar") mainituilla ehdoilla vuokrasivat baškirialaisilta heimoilta maata. Myös pieniä ryhmiä tataareja lähti Volgaa pitkin alaspäin. Osa meni Kaman ja Tšusovin kautta Uralin yli Siperian tataarien luo. Volgan Bulgaria
Alueen väestöistä käytetty tataari-nimitys tuli mongolivalloittajien mukana. Kultaisen ordan synnyttyä tätä nimitystä ryhdyttiin käyttämään myös miehitetyn alueen väestöstä. Bolgaarit eivät kuitenkaan itse kutsuneet itseään tataareiksi, vaan nimitystä käyttivät lähinnä venäläiset Kultaisen ordan ei-venäläisistä kansoista. Teleutit
1800–1900-lukujen vaihteessa teleutit jakautuivat neljään ryhmään. Batšatin teleutit asuivat Kuznetskin laaksossa Ur- ja Batšatjokien varrella sekä Kuznetskin pohjoispuolella Tomjoella. Vuonna 1897 Batšatin teleuteja oli 4 400 henkeä. Islamin omaksuneet Tomskin teleutit (713 henkeä) eli "kalmakit" muodostivat turkkilaisten naapuriheimojensa kanssa Siperian tataareihin kuuluvan Tomskin tataarien ryhmän. Altain teleutit (4 100 henkeä) käsittivät Kuznetskin alueelta Vuoristo-Altaille muuttaneen ryhmän, joka pääosin venäläistyi tai sulautui altailaisiin. Tšumyšin teleutit asuivat Tomin ja Tšumyšjoen varsilla, Biin ja Tšumyšin välisellä metsäarolla sekä Kuznetskin ympäristössä. Nykyään näistä ryhmistä ovat parhaiten säilyneet Batšatin teleutit. Terho ja Taneli
Terho ja Taneli (engl. Donald and Douglas) ovat kuvitteelliset skottilaiset veturit. He ovat pastori Wilbert Awdryn ja hänen poikansa luomassa The Railway Series-kirjasarjassa. Terho ja Taneli esiintyvät myös Tuomas Veturi-televisiosarjassa. Kiinan tataarit
Kiinan tataarit (塔塔尔族 "Tǎtǎěrzú") muodostavat yhden 56 etnisestä ryhmästä, jotka Kiinan hallitus on virallisesti tunnustanut. Heidän esi-isiään ovat Volgan tataareihin kuuluneet kauppiaat jotka asettuivat pääasiassa Luoteis-Kiinaan, Xinjiangiin. Kiinan tataareja oli vuonna 2000 4 890, ja pääosa heistä asuu Yiningin, Ürümqin ja Tachengin kaupungeissa. Tšuvassia
Suurin osa (67,7 %) väestöstä oli 2010 väestönlaskennan mukaan on tšuvasseja. Tšuvassit kuuluvat altailaisten kansojen turkkilaistataarilaiseen ryhmään ja he ovat sekoittuneet paljon suomalais-ugrilaisten kansojen kanssa. Tasavallan suurimmat vähemmistöt olivat tuolloin venäläiset 26,9 %, tataarit 2,8 % ja mordvalaiset 1,1 %. Muihin ryhmiin kuului 1,5 % väestöstä. Tatarstan
Tataarit alkoivat asuttaa Volgan aluetta 500-luvulla. Alueen ensimmäinen valtion Bolgarian perustivat tataarien sukulaiskansa bolgaarit 800-luvulla. Vuonna 922 islam julistettiin valtionuskonnoksi. Mongolit valloittivat Bolgarian 1232. Mongolit perustivat alueelle Kultaisen ordan valtakunnan 1241, jonka hajottua 1330-luvulla alue tuli kuulumaan Kazanin kaanikuntaan. Venäläiset aloittivat sodan Kazania vastaan 1540-luvulla Iivana Julman johdolla. Venäläiset onnistuivat kuitenkin valtaamaan Kazanin kaanikunnan vasta 1552 ja liittivät sen Venäjän valtakuntaan. Valloituksen aikana ja sen jälkeen satoja moskeijoita tuhottiin ja tataareja tapettiin tuhansittain. Tataarit nousivat tämän jälkeen useita kertoja kapinaan, vapauttaakseen maansa Venäjän vallasta. Venäjä kuitenkin tukahdutti nämä kapinat kovaotteisesti, joukkomurhien ja uskonnollisten vainojen avulla. Vuonna 1708 perustettiin Kazanin kuvernementti, joka käsitti paljon Nyky-Tatarstania laajemman alueen. Astrahanin tataarit
Astrahanin tataarit (tataariksi Әстерхан татарлары, "Əsterxan tatarları") ovat yksi tataarien kolmesta alueellisesta pääryhmästä. He jakautuvat edelleen kolmeen etniseen alaryhmään: Jurtovin ja Kundrovin tataareihin sekä karagašeihin. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan Astrahanin alueella asui 71 700 tataaria. Kaukasian tataarit
1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneessä Brockhaus–Jefronin tietosanakirjassa Kaukasian tataareina mainitaan seuraavat kansat: Kazan
Kazanin väestöstä on venäläisiä 48,6 %, tataareja 47,6 %. Balkanin turkkilaisten kielet
Krimintataaria puhutaan Balkanilla koillis-Bulgariassa ja Romanian itäosassa. Tataarit ovat muuttaneet seudulle 1800-luvun puolivälissä. Heidän kielensä jakautuu kolmeen murteeseen: Krimin niemimaan etelärannikolla puhuttuun "tatiin", krimintataarin keskimurteeseen sekä "nogaihin", joka perustuu krimintataarin pohjoiseen eli aromurteeseen. Krimintataari on sulautumassa turkin murteisiin, joihin bulgarian kieli puolestaan on vaikuttanut voimakkaasti. Mišäärit
Mišäärit käyttävät itsestään nimitystä "tatar" (татар), jonka he omaksuivat venäläisiltä 1800-luvun loppupuolella ennen muita tataareja. Aikaisemmin osa ryhmästä kutsui itseään nimellä "nugai" (нугай). "Mišär" (мишәр) on Kazanin tataarien heistä käyttämä nimitys. Nykyisen Baškortostanin alueella asuvista mišääreistä on käytetty venäjänkielistä nimitystä "meštšerjaki". Sanan "mišär" on uskottu perustuvan suomalais-ugrilaiseen meštšeran heimoon. Tulvan tataarit ja baškiirit
Gaina-heimoon kuuluneiden baškiirien uskotaan asettuneen seudulle 1200–1300-luvuilla. 1500-luvun lopussa Tulvan yläjuoksulle muutti tataareja, udmurtteja ja mareja, jotka ajan mittaan sulautuivat baškiirien kanssa yhdeksi etniseksi ryhmäksi. Sen identiteetti on kaksijakoinen: tulvalaiset kokevat kuuluvansa sekä tataareihin että baškiireihin. Vuoden 2002 väestönlaskennassa kaksi kolmasosaa ryhmästä rekisteröitiin baškiireiksi ja kolmasosa tataareiksi. Baškiirit
Baškiirit puhuvat baškiirin kieltä, joka on läheistä sukua tataarille. Uskonnoltaan baškiirit ovat pääosin sunnimuslimeja. Kiinan tataarit
Ensimmäiset historialliset maininnat tataareista kiinalaisissa lähteissä käytävät tataareista nimeä "dadan". Tuolloin tataarit olivat osa turkkilaista kaanikuntaa sen hajoamiseen saakka 700-luvulla. Suurin osa nykyisistä Kiinan tataareista polveutuu kuitenkin 1800-luvulla maahan tulleista Volgan ja Kaman tataareista. Tuolloin heitä muutti Xinjiangin kaupunkeihin kauppiaina, mikä oli mahdollista Venäjän-Kiinan välisten sopimusten takia vuosina 1851 ja 1881. He myivät esimerkiksi karjaa, vaateita, turkiksia ja teetä. Pieni vähemmistö heistä alkoi viljellä maata ja paimentamaan karjaa. Noin kolmasosasta tuli räätäleitä tai pientuottajia. Vuosina 1996 ja 1997 tataarit tukivat, tai olivat ainakin myötämielisiä tuolloin nousseelle uiguurinationalismille. Kiinan tataarien joukossa on ollut myös pantataarilaisuuden tukijoita, mutta koska he ovat maantieteellisesti niin kaukana tataarien pääosasta ja heidän määränsä Kiinassa on niin pieni, ei tataareihin kiinnitetty keskushallinnon taholta juurikaan huomiota. Teptjaarit
Teptjaarit (tataariksi типтәр, "tiptär") ovat Venäjällä Permin aluepiirissä, Tatarstanin kaakkoisosassa sekä luoteis-Baškortostanissa asuva tataariryhmä. Enemmistö heistä puhuu tataarin kielen keskimurretta ja osa baškiiria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam. Tataarin kieli
1920-luvun lopulle saakka tataarit käyttivät arabialaista kirjaimistoa, jota Venäjän vallankumouksen jälkeen uudistettiin ja täydennettiin lisämerkeillä. Vuodesta 1927 lähtien otettiin käyttöön Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteinen latinalainen kirjaimisto, josta käytettiin nimitystä "jaŋalif" (”uusi aakkosto”). Vuonna 1939 siirryttiin kyrilliseen kirjaimistoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, ө, ү, җ, ң ja һ. Suomen tataarit
Suomen tataarit on noin 800–900 hengen tataarinkielinen vähemmistö, josta suurin osa asuu pääkaupunkiseudulla. Tataarin kieli kuuluu turkkilaisten kielten läntisen haaran kiptšakkilaisen ryhmän kiptšakkilais-bolgaarilaiseen alaryhmään jossa on useita eri murteita. Suomen tataarit puhuvat pääosin tataarin kielen misäärimurretta. Volgan tataarit
Kazanin tataarit puhuvat turkin sukuista kieltä, johon on sekoittunut sanastoa venäjästä ja arabiasta. Tataarit eivät ole etnisesti kovin yhdenmukaisia, vaan Euroopan tataareista osa on suomalais-ugrilaisia, osa slaaveja ja Siperian tataarit taas muistuttavat ulkonäöltään mongolideja. Suurin osa Kazanin tataareista on sunnimuslimeja, mutta pieni osa tunnustaa ortodoksista uskoa. Volgan tataarit
Vuonna 1910 tataareja oli Kazanin kuvernementissä noin puoli miljoonaa. Tatarstanissa tataareista asui noin 400 000, Samarassa ja Simbirskissä 100 000 ja joitain kymmenen tuhansia lähistön suurissa kaupungeissa. Noin 15 000 oli muuttoliikkeen mukana asettunut Rjazaniin. 1500- ja 1600-luvuilla tataareja oli myös muuttanut Liettuaan ja Puolaan (Płockin alueelle). Volgan tataarit
Vuonna 1920 perustettiin Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, 1990 perustettiin lyhytikäinen neuvostotasavalta. Vuonna 1992 perustettiin Venäjän federaatioon kuuluva Tatarstanin tasavalta. Tataarit
Vuonna 1917 Volgan tataarit pyrkivät luomaan itselleen valtion Idel-Ural. Kazanissa kokoontunut Volgan seutujen kansalliskokous ("milli šura") käsitteli muiden asioiden ohessa myös kansallisuusnimeä. Kokouksen edustajista toiset kannattivat nimeä "tatar", toiset "türk", ja tulokseksi tuli kompromissi "türk tatar". Tataari
Tataari tarkoittaa seuraavia asioita: Avaarit (Kaukasia)
Avaarit (omakielinen nimitys магIарулал, "magarulal") ovat dagestanilaista avaarin kieltä puhuva kansa. He asuvat etupäässä Venäjän Dagestanissa sekä Azerbaidžanin luoteisosassa. Uskonnoltaan he ovat sunnalaisia muslimeja. Avaareiksi luetaan usein myös andilaisia ja didolaisia kieliä sekä artšia puhuvat pienet vuoristolaiskansat. Venäjällä avaareja on sukukansoineen 814 500 (vuonna 2002) ja Azerbaidžanissa 50 900 henkeä (vuonna 1999). Šoorit
Šoorit (ven. Шорцы) ovat pääasiassa Kemerovon alueella Venäjän Länsi-Siperiassa elävä turkkilainen kansa. 1600-1700-luvun asiakirjoissa heistä käytettiin myös nimiä Kuznetskin tataarit, Kondoman tataarit ja Mra-Sun tataarit. 1600-luvun loppupuolelta lähtien šooreja alettiin käännyttää ortodoksiseen uskoon, mutta šamanismi ja animismi säilyivät pitkään tärkeinä osina perinteistä kulttuuria . Dinara Safina
Safina on etniseltä taustaltaan tataari. Helsingin islamilainen hautausmaa
Islamilaisen hautausmaan historia liittyy tataareihin. Tataarit ovat islaminuskoinen turkkilaisia kieliä puhuva etninen ryhmä. Suomen historiaan tataarit ovat tulleet Venäjältä. Tataarit olivat sotilaita Venäjän armeijassa ja mukana Viaporin linnoitustyössä. Monilla tataareilla oli usein perheet mukanaan. Kun muslimisotilaat kuolivat, heidät haudattiin aluksi Viaporiin eli nykyiseen Suomenlinnaan ja myöhemmin Hietaniemen hautausmaan eteläosaan. Näistä 1800-luvulla haudatuista tataareista ei ole säilynyt yhtään muistomerkkiä eikä hautakumpua. Sotilaiden lisäksi Suomeen asettui asumaan muitakin tataareja, jotka usein olivat kangas-, turkis- ja mattokauppiaita, ja tänne syntyi pieni tataariyhteisö. Tatarstan
Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit (53,2 prosenttia), venäläiset (39,7 prosenttia) ja tšuvassit (3,1 prosenttia). Lisäksi Tatarstanissa asuu udmurteja (0,6 prosenttia), mordvalaisia (0,5 prosenttia), mareja (0,5 prosenttia), ukrainialaisia (0,5 prosenttia) ja baškiireja (0,4 prosenttia). Marit asuvat pääasiassa maan pohjoisosissa. Tataarit ovat vuoden 2010 väestölaskennan mukaisella 3,87 prosentin osuudellaan Venäjän toiseksi suurin etninen ryhmä (iso)venäläisten (80,90 % osuus) jälkeen. Venäjällä asui 2010 kaikkiaan 5 310 649 tataaria. Venäjän tataareista 37,9 prosenttia (2 012 571 henkeä) asui Tatarstanissa. Kasimovin tataarit
Kasimovin tataarit ovat Venäjällä Rjazanin alueen Kasimovin kaupungissa ja sen ympäristössä asuva tataariryhmä. He puhuvat tataarin kielen keskimurretta, jossa on myös mišäärivaikutusta. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam. Nikolai Ilminski
Vuonna 1863 Ilminski perusti Kazaniin kristittyjen tataarien koulun, joka toimi mallina alueen muille lähetyskouluille. Ilminskin kehittämä ”vierasheimolaisten” koulutusjärjestelmä käsitti aidinkielisen alkuopetuksen, josta vähitellen siirryttiin paikallisiin olosuhteisiin sovellettuun venäjänkieliseen opetukseen. Tavoitteena oli myös vähemmistökansoihin kuuluvien opettajien kouluttaminen, vähemmistökielisten oppikirjojen, lastenkirjallisuuden ja uskonnollisen kirjallisuuden julkaiseminen sekä jumalanpalveluksen järjestäminen kansan äidinkielellä. Ilminskin järjestelmä otettiin vuonna 1870 virallisesti käyttöön Volgan alueella, Keski-Aasiassa ja Siperiassa, joskin sen toteuttaminen jäi usein pinnalliseksi. Vuonna 1872 Ilminski nimitettiin Kazanin vierasheimolaisten opettajaseminaarin johtajaksi. Tataarin kieli
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä on 4,3 miljoonaa tataarin puhujaa. Tataarin kieli
Tataarin kieli (tataariksi татар теле, "tatar tele" eli татарча, "tatarça") on etupäässä Venäjällä asuvien tataarien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallisen kielen asema Tatarstanin tasavallassa. Puhujamäärältään tataari on Venäjän suurin vähemmistökieli. Bardan piiri
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 60 % baškiireja, 32,3 % tataareja ja 7,2 % venäläisiä. Tulvan tataarit ja baškiirit muodostavat yhtenäisen ryhmän, joka pitää äidinkielenään tataaria. Kaupunkiväestöä ei ole. Volgan tataarit
1000-luvulta 1500-luvulle suurin osa turkinsukuisista heimoista asui nykyisten Venäjän ja Kazakstanin alueella. Nykyisen Tatarstanin alueella asui Volgan bolgaareja, jotka asettuivat asumaan Volgan seudulle 8. vuosisadalla ja kääntyivät Islamiin vuoden 922 jälkeen Ahmad ibn Fadlanin harjoittaman lähetystyön aikana. Myöhemmin bolgaarit sekoittuvat skyytteihin ja suomalais-ugrilaisia kieliä puhuviin kansoihin. Mongolien valloitusretkien aikana bolgaarit lyötiin ja heidän vanhat asuinalueensa liitettiin Kultaisen Ordan valtakuntaan. Hiljalleen Kultaisen Ordan mongolivalloittajat sulautuivat alkuperäisväestöön ja kääntyivät Islamiin. Kun valtakunta alkoi rapistua 1400-luvulla, Volgan alue päätyi Kazanin ja Astrahanin kaanikuntien hallintaan. 1500-luvlla Venäjän imperiumi liitti alueet itseensä. Baškortostan
Vuoden 2002 väestönlaskennassa Baškortostanin asukkaista 29,9 prosenttia oli kansallisuudeltaan baškiireja, ja he olivat näin ollen tasavallan toiseksi suurin etninen ryhmä. Baškiireilla on tosin monia kulttuurillisia ja poliittisia erioikeuksia. Suurin etninen ryhmä on venäläiset (36,3 prosenttia), ja kolmas pääryhmä tataarit (24,1 prosenttia). Lisäksi maassa asuu tšuvasseja (3 prosenttia), mareja (2,7 prosenttia), ukrainalaisia (1,9 prosenttia) ja lisäksi muun muassa udmurtteja, mordvalaisia ja saksalaisia. Baškiirien ja tataarien kielet ovat turkkilaistataarilaisia kieliä ja läheistä sukua toisilleen. Baškortostanin väestöjakaumassa ei tapahtunut 1900-luvun aikana mitään merkittäviä muutoksia, vain venäläisten suhteellinen osuus laski vähitellen. Siperian buharalaiset
Siperian buharalaiset ovat yksi Siperian tataareihin sulautuneista etnisistä ryhmistä. Buharalaisiksi kutsuttiin Keski-Aasiasta 1400–1600-luvuilla Länsi-Siperiaan muuttaneita uzbekkeja, tadžikkeja, uiguureita ym. Omakielisiä nimityksiä ovat "buharlıq", sartit ja uzbekit. Suomen tataarit
Suomeen saapuneet tataarit asettuivat Viipuriin. Kun kaupunki liitettiin Neuvostoliittoon, siellä asuneet tataarit muuttivat lähinnä Helsinkiin, Turkuun ja Tampereelle, joissa tataareja asui jo entuudestaan. Suomen tataarit ovat hyvin pitkälle länsimaistuneet ja sopeutuneet suomalaiseen yhteiskuntaan menettämättä silti omaa kulttuuriperintöään. Liettuan tataarit
Tataarit säilyttivät Liettuassa uskontonsa, mutta muilta osin heidän historiansa on yhteistä kristityn Puola-Liettuan kanssa. He taistelivat Puola-Liettuan sodissa jo Tannenbergin taistelussa ja osallistuivat Wienin taistelussa vuonna 1683 maailmanhistorian suurimpaan ratsuväkihyökkäykseen. Vuonna 1939 tataarien rykmentti Puolan ratsuväessä oli yksi viimeisistä, joka pyrki jatkamaan taistelua Saksaa vastaan. Suomen tataarit
Suomeen ennen 1940-lukua saapuneet tataarit ovat kokonaisuudessaan lähtöisin Sergatsin (Nižni Novgorod) piirikunnan alueelta. Kaupunki perustettiin 1500-luvun alkupuolella sotilasleiriksi sodassa tataareita vastaan. Nimi on ortodoksivenäjää ja on suomeksi 'karhuleiri'. Suomeen saapuneet tataarit ovat suurelta osin lähtöisin tästä Sergatsin piirikunnan alueelta (noin 98 %), eritoten Aktukin kylästä (noin 80 %). Volgan tataarit
Suurin Volgan tataarien ryhmä on Kazanin ("Qazan") tataarit. Kazanin tataareista suuri osa asuu Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Tattari
Tattari eli viljatatar ("Fagopyrum esculentum") on tatarkasveihin ("Polygonaceae") kuuluva kasvi, jonka siemeniä käytetään ruoaksi. Se lasketaan yleensä viljaksi, vaikka se ei ole muiden viljojen lailla heinäkasvi vaan kaksisirkkainen. Viljellyn tattarin kantamuoto oli ilmeisesti köynnöstävä kiertotatar ("Fallopia convolvulus"). Mišäärit
Ryhmä on muodostunut Sura-joen länsipuolen metsäarovyöhykkeellä Okan sivujokien varsilla. Yksittäisiä paimentolaisryhmiä alkoi siirtyä tälle suomalais-ugrilaisten kansojen asuttamalle alueelle 1000-luvun alussa. Kultaisen Ordan aikana seudulle muutti kiptšakkeja, jotka perustivat mm. Temnikovin, Narovtšatin, Šatskin ja Kadomin linnoitukset. Kultaisen Ordan heikennyttyä heistä tuli Venäjän alamaisia, jotka viljelivät maata maksaen jasakkiveroa tai suorittivat sotapalvelusta. Etnisenä ryhmänä mišäärit muotoutuivat Moskovan Venäjästä riippuvaisen Qasimin kaanikunnan alueella 1400–1500-luvuilla. 1500-luvun loppupuolelta 1700-luvulle jatkuneet muuttoliikkeet lähensivät heitä Kazanin ja Kasimovin tataareihin, minkä tuloksena syntyi Volgan–Uralin alueen tataareina tunnettu kansa. Udmurtit
Mongolit ja tataarit valloittivat Udmurtian alueen 1200-luvulla, ja se kuului mongolien Kultaisen Ordan valtakuntaan. Venäläisiä alkoi muuttaa Novgorodin valtion alueelta 1200-luvulla udmurtien luoteisille asuinalueille, nykyiselle Kirovin alueelle, jonne he perustivat Vjatkan tasavallan. Vjatka joutui Moskovan vallan alle vuonna 1489. Suurin osa udmurttien asuinalueista kuului kuitenkin Kultaisen Ordan hajoamisen jälkeen syntyneeseen Kazanin kaanikuntaan. Suomen Islam-seurakunta
Suomen Islam-seurakunta ei harjoita käännytystyötä eikä hyväksy jäsenikseen muita kuin tataareja. Seurakunnan jäseneksi pääsevät tataarien kanssa avioituneet. Syntyperäinen tataari voidaan hyväksyä seurakuntaan kolmen vuoden koeajan jälkeen. Islam-seurakunnan tiloissa saavat kuitenkin rukoilla muutkin kuin tataarit. Seurakunta on kutsunut Turkin suurlähettilään laskemaan vainajien muistopäivänä seppeleen kaatuneiden muistomerkille. Seurakunnasta lähteneet ovat usein jättäytyneet väestörekisterissä ilman uskontokuntaa, ja toiseen uskontoon kääntyminen on ollut harvinaista. Tataarit
Jo muinaisturkkilaisissa kivikirjoituksissa mongolit mainitaan nimellä "tatar". Vuonna 880 kiinalaisissa annaaleissa mainitaan ensimmäisen kerran nimitys "tata", joka tarkoitti Mokhosta periytyviä inšanilaisheimoja. Myös nimitys "Munggu(s)", myöhemmin 1100-luvulla "Mungku(s)", oli kiinalaisten tuntema, mutta sitä käytettiin harvoin. Tavallisempi nimitys oli "Tata" ("Ta-taöl"). Myöhemmin kiinalaiset käyttivät tätä nimitystä lähes kaikista Keski-Aasian kansoista, koska kiinalaiset eivät osanneet erottaa näitä kansoja ja niiden kieliä. Islam Suomessa
Perimätiedon mukaan ensimmäinen tataarikauppias saapui Suomeen vuonna 1868. Aluksi tataarit asuivat pääosin Venäjällä ja tekivät Suomeen vain kauppamatkoja. Mutta ajan myötä heitä jäi asumaan pysyvästi Suomeen – erityisesti volgantataareihin lukeutuvia mišäärejä. Helsingissä toimi jo 1800-luvun puolivälissä imaami, joka huolehti Viaporin muslimisotilaista. Hietaniemen hautausmaan islamilainen hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1871. Myös Viipurissa oli islamilainen hautausmaa ja Terijoella rukoushuone. Myös Kotkassa ja Kuopiossa oli tataarivähemmistö. Turun islamilainen hautamaa otettiin käyttöön vuonna 1912. Kaukasian tataarit
Kaukasiassa, varsinkin Azerbaidžanissa ja Bakussa, asuu myös sinne myöhemmin muuttaneita Volgan tataareja. He eivät muodosta erillistä etnistä ryhmää. Nagaibakit
Nykyään nagaibakit asuvat Tšeljabinskin alueen Nagaibakin ja Tšebarkulin piireissä. Perinteisiä elinkeinoja ovat maatalous, karjanhoito ja erilaiset käsityöammatit. Neuvostoaikana nagaibakeja pidettiin tataareina, mutta he ovat säilyttäneet myös oman identiteettinsä. Venäjän hallituksen vuonna 2000 tekemällä päätöksellä nagaibakit tunnustettiin Venäjän vähälukuiseksi alkuperäiskansaksi. Vuoden 2002 väestönlaskennassa heitä oli 9 600 henkeä. Tubalarit
Tubalarit ovat Venäjällä Altain tasavallassa asuva kansanryhmä, joka puhuu altain kielen pohjoismurteisiin kuuluvaa tubaa. Neuvostoaikana heitä pidettiin altailaisina. Nykyään heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema. Krimin tataarit
Krimin tataarien keskusjärjestö on nimeltään Mejlis, jonka puheenjohtaja on oli vuoteen 2013 saakka Mustafa Jemilev, nykyisin virkaa hoitaa Refat Tšubarov. Mongolit
Mongolit ovat itäaasialainen kansa, jonka jäsenet puhuvat mongolikieliä. Heitä asuu Mongoliassa, Venäjällä ja Kiinassa, etenkin Sisä-Mongolian autonomisella alueella. Mongoleita on noin 10 miljoonaa, joista 5,8 miljoonaa Sisä-Mongoliassa ja 2,4 miljoonaa Mongoliassa. Lisäksi 500 000 mongolia asuu Venäjällä. Mongolit olivat yksi Mongolivaltakunnan perustaneista heimoista. Ennen Mongolivaltakuntaa tiedot mongoliheimosta ovat vähäiset. Muut merkittävät heimot olivat tataarit (ei nykytataarit), merkiitit, keraiitit ja naimaanit, jotka Temüjinin, myöhemmin Tšingis-kaanin, johtamat mongolit alistivat. Muut heimot eivät välttämättä puhuneet mongolikieliä ja laajentuessaan valtakunnasta tuli yhä monikansallisempi. Mongolivaltakunnan asukkaista ja sotilaista onkin käytetty nimitystä ”mongolit” lähinnä symbolisessa merkityksessä, kuvaamassa valtakunnan yläluokkaa. Egill Yksikätisen ja Ásmundr Berserkkiensurmaajan saaga
Tartaarien maa (isl. "Tattaríá") on mahdollisesti saanut vaikutteita keskiajan Euroopassa tuntetemattomasta ilmestyneelle barbaarille annetusta nimityksesta ”tartar”. Termillä viitattiin Euroopassa esimerkiksi mongoleihin, jotka hätyyttelivät kristikuntaa 1200-luvulla hyökkäyksillään. Kaukaisena ja eksoottisena paikkana islantilaiset olisivat tunteneet Tattaríán hyvin huonosti. Vastaavilla kaukaisilla ja huonosti tunnetuilla alueilla ei oletettu elävän vain ihmisiä vaan myös erilaisia yliluonnollisia olentoja tai maagisia kykyjä omaavia eläimiä, ja ne saattoivat saagoissa edustaa myös tuonpuoleista maailmaa tai toista todellisuutta. Karagašit
Karagašit ovat yksi Astrahanin tataarien etnisistä alaryhmistä. He asuvat Venäjällä Astrahanin alueen Krasnyi Jarin ja Harabalin piireissä. Vuonna 1973 maaseudulla asuvia karagašeja arvioitiin olleen noin 5000 henkeä. Tataarit
Sivuhaara "tataari"-sanan kehityksessä on se, että siitä välillä tuli sanan "barbaari" synonyymi. Ranskassa "tatar"-muodosta tuli "tartar", jolla pyrittiin kuvaamaan tataarikansan villiä luonnetta. "Tartar"-muoto on puolestaan länsimaisessa ajattelussa yhdistynyt antiikin mytologioiden Tartarokseen. Kiinan tataarit
Kiinassa nimeä "tataarit" käytettiin kaikista turkkilaisia kieliä puhuneista kansoista 1900-luvun alulle saakka. Kiinan tataarit puhuvat tataaria, minkä lisäksi oppineet puhuvat Xinjiangin muita kieliä uiguuria, kazakkia ja kiinaa. Suomen tataarit
Tataarien perustamia ovat myös kulttuurijärjestö Suomen turkkilaisten yhdistys FTB ("Finlandiya Türkleri Birligi") ja urheilujärjestö Yolduz 1945. Tataarinkielistä koulutusta järjestettiin Helsingissä vuosina 1948–1969. FTB seuran säännöt ja sopimuskirja on päivätty Helsingissä 14. huhtikuuta 1935. Seuran sääntöjen kaksi ensimmäistä pykälää ovat seuraavat: 1. Seuran nimi on Finlandia Tûrkleri Birligi (Suomen Turkkilaisten Seura) ja sen kotipaikka on Helsingin kaupunki. 2. Seuran tarkoituksena on: a, herättää ja edistää Suomessa asuvien turkkilaisten kansallistuntoa ja sivistysharrastusta sekä vaalia kansallista kulttuuria b, toimia Suomen turkkilaisten yhdistävänä ja edustavana elimenä. Säännöissä ei ole mainintaa tataareista. Krimin tataarit
Krimin tataarit ovat tataarikansa, jonka kotimaa on Ukrainalle kuuluva Krimin niemimaa, mutta joita elää myös suurina määrinä ympäri Eurooppaa, Aasiaa ja Pohjois-Amerikkaa. Vanhastaan Krimin tataarit puhuvat krimintataarin kieltä. Skandinavian kiertolaiset
Skandinavian kiertolaiset ( tai "tattare", ) on Ruotsissa ja Norjassa asuva etninen ryhmä, joita yleensä pidetään romaneihin kuuluvana. Heidän alkuperästään ei kuitenkaan ole tarkkaa tietoa, eikä kiertolaisten suhteesta romanikansoihin olla varmoja. Tatarkasvit
Tatarkasvit ("Polygonaceae") on kaksisirkkaisten kasvien heimo. Lajeja esiintyy kaikkialla maapallolla, mutta pääasiassa niitä kasvaa pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Useimmat lajit ovat ruohovartisia, mutta heimoon kuuluu myös puuvartisia lajeja. Raparperi ja tattari ovat heimon ruokakasveja, jotkin lajit ovat myrkyllisiä. Tataarin kieli
Kielellä ilmestyy suurina painoksina kymmeniä sanoma- ja aikakauslehtiä. Sanomalehdistä huomattavimmat ovat Tatarstanin päivälehti "Watanym Tatarstan" ja nuorisolehti "Tatarstan jäšläre", aikakauslehdistä kulttuurilehti "Qazan utlary", yhteiskuntapoliittinen "Tatarstan", naistenlehti "Süjümbike", pilalehti "Tšajan", lastenlehti "Jalkyn" ja opettajille tarkoitettu "Mägarif". Eri alueilla lähetetään tataarinkielisiä radio- ja televisio-ohjelmia. Tatarstanissa toimii myös kaupallisia radio- ja TV-asemia. Tataarinkielisiä ammattiteattereita on Tatarstanissa, Baškortostanissa ja Orenburgissa. Tataarinkielisen kansan- ja populaarimusiikin merkitys kansalliselle identiteetille on huomattava. Krjašenit
Krjašenit eli kristityt tataarit (tataariksi керәшен, "keräšen") ovat Venäjällä Volgan keskijuoksulla asuva uskonnollinen ja kansatieteellinen tataariryhmä. Arabatinkynnäs
Arabatinkynnäksellä asuvat tataarit joutuivat joukkomurhan kohteeksi kesällä 1944 Puna-armeijan vallattua alueen takaisin saksalaisilta. Alueen väestö oli ensin toukokuussa unohdettu asuinalueelleen muiden tataarien laajamittaisessa karkottamisessa Krimiltä. Heinäkuussa kaikki kynnäksellä asuvat tataarit kerättiin vanhaan laivaan, joka upotettiin Asovanmereen. Suomen tataarit
Terijoelle syntyi toinen tataarikeskittymä. Kun paikkakunta liitettiin Neuvostoliittoon, sen asukkaat, myös tataarit, siirrettiin Järvenpäähän. Järvenpäässä oli jo ennen sotia asunut jonkin verran tataareja, ja jatkosodan aikana Järvenpäähän rakennettiin moskeija. Nykyäänkin Järvenpäässä sijaitsee Helsingin ja Tampereen jälkeen suurin tataariyhteisö, joskin se on pienentynyt huippuajoista paljon. Kalin-tsaari
Kalin-tsaari (ru: Калин-царь), myös Galin, Kain, Kalin tsaari Kalinovitš on myyttinen tataarien tsaari, hallitsija, sotapäällikkö ja johtaja, jota usein mainitaan venäläiseen kansanperinteeseen kuuluvassa Kiovan Rusjiin sijoittuvassa bylinarunoudessa kuin Kiovaa jatkuvasti uhkaavana, ruhtinas Vladimirin ja legendaaristen urhojen, bogatyrien perivihollisena. Joidenkin lähteiden mukaan merkittävän venäläisen folkloristin ja etnografin V. F. Millerin väitteet tataarijohtajan saaneensa nimen Donetskin alueen Volodarskissa virtaavan Kalka joen nimestä tuskin ovat totta, mutta tätä hallitsijahahmoa voi pitää Nogai-kaanin inkarnaationa eeppisessä kertomarunoudessa. Joissakin tarinoissa tataaripäällikkö esiintyy myös nimellä Mamai. Venäläisten strukturalistin Vladimir Proppin mukaan parhaimmasta urhosta Ilja Murometsista ja hänen vastustajasta Kalin-tsaarista kertovien kiovalaisten runojen sikermään kuuluvat bylinat, mm. ”Ilja Muromets ja Kalin-tsaari” (ru: ”Илья Муромец и Калин-царь”), ”Ilja, Samson ja Kalin” (ru: Илья, Самсон и Калин) ja ”Ilja, Jermak ja Kalin” (ru: ”Илья, Ермак и Калин”) ovat kaikkein laajemmin sekä pohjoiseen että Siperiaan levinneet ja venäläisten eniten rakastamia lauluja. Kalinista ja tataarien häviöstä kertovasta yleisslaavilaisesta kansallisbylinasta on julkaistu noin 80 tallennetta. Jakuutit
Jakuutit eli sahat (jakuutiksi сахалар, "sahalar") ovat turkkilais-tataarilainen kansa Itä-Siperiassa Sahan (ent. Jakutian) tasavallassa. Jakuutteja on yhteensä noin 450 000. Jakuutit muodostavat 45,5 prosenttia Sahan tasavallan väestöstä ja ovat näin suurin etninen ryhmä tasavallassa. Jonkin verran jakuutteja asuu myös Sahan naapurialueilla, muun muassa Evenkiassa. Idässä jakuuttien asuinalue ulottuu Ohotanmerelle asti. He puhuvat turkkilais-tataarilaiseen ryhmään kuuluvaa jakuuttia. Jonkin verran sekoittumista samalla alueella asuvien venäläisten ja evenkien kanssa on tapahtunut, mutta yleensä jakuuttien kanssa avioituneet jakuuttilaistuvat. Uskonnoltaan jakuutit ovat ortodokseja, mutta heillä on säilynyt paljon piirteitä ja tapoja omasta uskonnostaan. Tazit
Tazit (venäjäksi "Тазы") ovat etninen ryhmä Venäjän kaukoidässä Primorjen aluepiirissä. Ryhmä sai alkunsa 1880-luvulla udeheitten, nanaitten ja kiinalaisten seka-avioliitoista. Tazit puhuvat venäjää ja tazin kieltä (kiinan murre joillakin udehen ja nanain sanoilla). 1880-luvulla tazin puhujia oli 1050, mutta nykyään vain vanhukset puhuvat kieltä. Teptjaarit
1700-luvun puolivälistä lähtien turkkilaisisperäisistä teptjaareista muodostui erillinen etninen ryhmä, johon sulautui myös mareja ja udmurtteja. Vuonna 1834 teptjaareja oli 147 100 henkeä ja 1900-luvun alussa heidän määränsä arvioitiin noin 382 tuhanneksi. 1800-luvulta lähtien he liittyivät jälleen Volgan tataareihin, ja vuoden 1926 väestönlaskennassa teptjaareina piti itseään vain 27 400 henkeä. Kasakat
Kasakat ovat alkuperältään lähinnä sortoa paenneiden venäläisten maaorjien ja talonpoikien jälkeläisiä. Mahdollisesti talonpoikien pako etelään alkoi jo 1200-luvulla Kultaisen Ordan aikana ja jatkui myöhemmin Venäjän maaorjuuden kehityttyä etenkin Iivana Julman hallituskaudella. Myöhemmin kasakoihin liittyi pienemmissä määrin myös muita etnisiä ryhmiä kuten tataareita ja kalmukkeja. Romanit
Suomessa romaneja on kutsuttu vanhastaan mustalaisiksi, mutta nimitys on nykyisin useimpien romanien mielestä loukkaava. Suomen romanifoorumin mukaan henkilökohtaisessa keskustelussa nimitystä voi kuitenkin käyttää oikealla sävyllä puhuttaessa, mutta julkisissa tilaisuuksissa ja kirjallisissa esityksissä sitä pitää välttää. Sana tulee ilmeisesti ruotsinkielisestä "svart tattare" -nimityksestä. Suomessa romaneita on saatettu joskus kutsua myös "tattareiksi". Alabugatin tataarit
Ryhmä on muodostunut paimentolaisuutta harjoittaneiden nogaiden, uzbekkien, kalmukkien, turkmeenien, kazakkien ja tataarien sekoittumisen tuloksena. Tärkeimmän elementin muodostivat nogait. Alabugatin tataarien kieltä voidaan pitää erillisenä turkkilaisena kielenä, jossa on voimakasta kalmukkilaisvaikutusta. Kirjakielenä oli vanhastaan tataari, joka toimi kouluopetuksen välineenä vuoteen 1960 saakka. Nykyään Alabugatin tataarit osaavat äidinkielensä lisäksi venäjää ja kalmukkia, vanhempi sukupolvi myös tataaria. Liettuan tataarit
Liettuan tataarit ovat tataareja, jotka alun perin asettuivat Liettuan suuriruhtinaskunnan alueelle 1300-luvun alussa. Saman vuosisadan lopulla Vytautas Suuri kutsui maahan lisää tataareja. Nykyään heitä asuu pääosin Valko-Venäjän, Liettuan ja Puolan alueella hieman yli 10 000 henkilöä. Tataarin kieli
Tataarin kieltä puhuvat Volgan ja Uralin alueen tataarit, Astrahanin tataarit ja Siperian tataarit. Suurin ryhmä, Volgan–Uralin tataarit, koostuu Kazanin tataareista, mišääreistä, Kasimovin tataareista ja kristityistä krjašeneista. Astrahanin ja Siperian tataarit jakautuvat myös useisiin alaryhmiin. Pieniä tataariryhmiä on myös muissa maissa, muun muassa Suomessa.