Mitkä ovat hermomyrkyt?
Sienet
Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan. Oireet (mm. hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset, alentunut verenpaine) alkavat tyypillisesti 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen (katso sienien päihdekäyttö). Hermomyrkkyihin kuuluu muun muassa ensimmäinen sienistä löydetty myrkky muskariini (jota on mm. malikoissa, risakkaissa ja punakärpässienessä). Muskimoli, muskatsoli ja iboteenihappo ovat muskariinille läheisiä yhdisteitä, ja niitä on useissa kärpässienissä. Psilosiinia ja psilosybiinia on madonlakeissa. "Psilocybe"-sienten kerääminen, käyttö ja myynti ovat Suomessa huumausainelain ja -asetuksen mukaan rikoksia. Sienimyrkky
Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan. Oireet (hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset ja alentunut verenpaine) alkavat 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen ja uskonnollisissa rituaaleissa. Väli-Amerikassa käytettiin madonlakkeja ("Psilocybe"). Siperiassa ja Suomessakin šamaanit käyttivät punakärpässientä ("Amanita muscaria") helpottamaan loveen lankeamista. Myrkytykset ovat yleensä tahallisesti aiheutettuja, kun sieniä on käytetty huumeena.Osalla ihmisistä on synnynnäinen sienisokerin imeytymishäiriö eli trehaloosi-intoleranssi. Se aiheuttaa ilmavaivoja ja ripulointia.
Hippokampus
Alzheimerin taudissa alkavat vaurioitua ensimmäiseksi asetyylikoliinia välittäjäaineena käyttävät hermosolut. Suuri osa muistin kannalta tärkeistä hermoradoista käyttää juuri asetyylikoliinia välittäjäaineena. Tämän vuoksi kolinergisillä lääkkeillä (jotka lisäävät asetyylikoliinin vaikutusta) voidaan hoitaa lievää tai keskivaikeaa Alzheimerin tautia. Kolinergiset lääkkeet ovat asetyylikoliiniesteraasin inhibiittoreita eli estäjiä, jotka estävät asetyylikoliinin hajoamista elimistössä. Näin ollen asetyylikoliinin määrä aivoissa lisääntyy. Tällaisia lääkkeitä ovat muun muassa Aricept (donepetsiili), Reminyl (galantamiini) ja Exelon (rivastigmiini). Alzheimerin tautiin liittyviä erityisoireita hoidetaan symptomaattisesti eli oireiden mukaisesti, kuten epilepsiaa. Uuden tutkimuksen mukaan myös berberiinin johdannaiset toimivat samalla tavoin asetyylikoliiniesteraasin estäjinä. Domoiinihappo
Domoiinihappo on neurotoksinen levämyrkky, joka aiheuttaa muistinmenetystä. Sitä tuottavat tietyt levät ja toksiini rikastuu äyriäisiin, sardiineihin ja anjoviksiin ja sitä kautta näitä syöviin meripetoeläimiin. Altistuminen kyseiselle toksiinille vaikuttaa keskushermostoon ja voi aiheuttaa kuoleman. Altistumista seuraavat oireet voivat olla oksentelua, pahoinvointia, ripulia ja vatsakramppeja 24 tunnin sisällä altistumisesta. Voimakas altistus voi aiheuttaa neurologisia oireita kuten päänsärkyä, heikotusta, sekavuutta, lyhytaikaisen muistin menetystä, motorista heikkoutta, runsasta limaneritystä, sydämen rytmihäiriöitä ja kooman. Hyönteismyrkky
Organofosfaattien myrkkyvaikutus perustuu siihen, että ne estävät hermostossa ja lihaksissa asetyylikoliiniesteraasi-entsyymiä, joka pilkkoo asetyylikoliinia. Tämä taas on hermoston välittäjäaine, jota vapautuu hermopäätteestä seuraavan hermosolun pinnalla oleville reseptoreille tai hermo-lihasliitoksessa oleville reseptoreille. Jos asetyylikoliini ei hajoa normaalisti, seuraa hermon tai lihaksen ylikiihottuminen, joka näkyy mm. kouristuksina, syljenerityksen lisääntymisenä ja monina keskushermoston ja autonomisen hermoston oireina. Suuret annokset aiheuttavat kuoleman hengityksen lamaantumisen, limanerityksen ja keuhkoputkien supistuksen aiheuttaman tukehtumisen seurauksena. Aineet imeytyvät helposti iholta ja myös hyönteisten kitiinikuoren läpi ja ne ovat siksi tehokkaita hyönteismyrkkyjä. Hyönteismyrkky
Hyönteismyrkky eli insektisidi on hyönteisten torjuntaan käytetty aine. Useimmat nykyään käytössä olevat hyönteismyrkyt ovat hermomyrkkyjä, joita on vaikutusmekanismin perusteella useita ryhmiä. Keskeisimmät ryhmät ovat organofosfaatit kuten malationi ja dimetoaatti, klooratut hyönteismyrkyt kuten DDT ja lindaani, sekä kasvikunnasta saadut hyönteismyrkyt tai niiden perusteella kehitetyt synteettiset aineet, kuten pyretriinit ja pyretroidit, nikotiini ja neonikotinoidit, sekä rotenoidit. Fibromyalgia
Fibromyalgian oireita voidaan lievittää jonkin verran lääkkeillä. Tavanomaisimpia ovat masennuslääkkeet (erityisesti trisykliset masennuslääkkeet ja serotoniinin ja noradrenaliinin takaisinoton estäjät eli SNRI-lääkkeet), antikonvulsantit eli epilepsialääkkeet, lihasrelaksantit, NMDA-reseptorin salpaajat, kipulääkkeet ja unilääkkeet, mutta myös monia muunlaisia lääkkeitä on käytetty. Yhdysvalloissa on epilepsian ja hermovauriokivun hoitoon käytetty pregabaliini hyväksytty myös fibromyalgiahoidoksi. Fysioterapiasta ja joistakin liikuntamuodoista voi olla apua. Jos tavanomaiset kipulääkkeet auttavat, kyse ei ole fibromyalgiasta, mutta itse taudissa ne ovat vain haitaksi. Rokotusten haittavaikutukset
Esimerkiksi BCG- eli Calmette-rokotteen haittavaikutuksina on havaittu rokotuskohdan märkimistä (3/10 000 rokotettua) ja harvinaisia etäinfektioita (14/100 000 rokotettua), jotka voivat aiheuttaa raajojen pysyvän toimintahäiriön tai rokotetun kuoleman.
MPR-rokotuksen jälkeen Suomessa raportoitiin 2002−2004 kaksi tapausta akuutti demyelinoiva enkefalomyeliitti -nimistä keskushermostosairautta. Ranskassa on myös oikeudessa määrätty korvauksia rokotteen aiheuttamaksi katsotusta MS-taudista. Muita vakavia haittoja ovat hepatiitti B -rokotteen valmisteyhteenvedossa mainitut harvinaiset hermostohäiriöt, kuten pyörtyminen, halvaantuminen, hermosairaus, hermotulehdus (myös Guillain-Barrén oireyhtymä, silmähermon sairaus ja MS-tauti), aivotulehdus, aivojen normaalitoiminnan häiriö, aivokalvontulehdus ja kouristukset, joiden ilmeneminen on harvinaisempaa kuin yksi per 10 000 rokotettua. Rokotteista ja niiden haittavaikutuksista kerrotaan rokotteiden valmisteyhteenvedoissa, jotka ovat Euroopan lääkeviraston EMEA:n ja Suomen Lääkelaitoksen Internet-palveluissa. Tryptamiinit
Tryptamiineihin kuuluviksi yhdisteiksi sanotaan yhdisteitä, jotka sisältävät tryptamiinin kemiallisen rakenteen. Tryptamiini on kasveissa, eläimissä ja sienissä luontaisesti esiintyvä myrkky. Tryptamiineja löytyy samaten useista kasvi-, eläin- ja sienilajeista, ja monet niistä ovat myrkyllisiä. Tryptamiini on biogeeninen amiini, jollaisia muodostuu elintarvikkeisiin pilaantumisen yhteydessä. Muiden muassa aivojen välittäjäaine serotoniini kuuluu tryptamiineihin. Myrkky
Kemikaaleilla tarkoitetaan tässä yhteydessä kemiallisia aineita, jotka eivät ole peräisin luonnosta, vaan ihmisen keinotekoisesti tuottamia tai eristämiä kemiallisia aineita tai niiden seoksia. Tällaiset myrkyt voivat olla orgaanisia tai epäorgaanisia ja esiintyä erilaisissa fysikaalisissa olomuodoissa. Bromadioloni
Bromadioloni on voimakas rotanmyrkkynä käytetty antikoagulantti. Se on toisen polven 4-hydroksikumariini-johdannainen ja K-vitamiini -antagonisti. Sitä kutsutaan "super-varfariiniksi" sen voimakkuuden takia sekä sen vuoksi, että sillä on ominaisuutena kertyä myrkkyä saaneen organismin maksaan. Se tuli markkinoille 1980. Suomessa myytävä Rotanmyrkky "342" sisältää bromadiolonia 0,05 g/kg. Rotanmyrkkyyn voidaan lisäksi lisätä Bitrexiä eli denatoniumbentsoaattia varoitusaineeksi ja sen tekemiseksi ihmisille mahdottomaksi nauttia. Bromadioloni on ominaisuuksiltaan hitaasti hajoava ja rasvaliukoisena eliöihin kertyvä.
Bromadiolonia käytetään neljän stereoisomeerin seoksena. Sen kaksi stereoisomeerikeskusta ovat fenyyli- ja hydroksyyli-hiilet kumariini 2-hydroksikromon-4-oni):n 3-kohdan substituentin hiiliketjussa. Mehiläismyrkky
Mehiläismyrkky on mehiläisen tuottamaa myrkkyä, jota se erittää takaruumiinsa myrkkyrauhasesta ja pistää pistimellään. Mehiläismyrkky on hajutonta ja kirkasta nestettä, joka koostuu vedestä, entsyymeistä, proteiineista, amiineista, orgaanisista hapoista ja kymmenistä muista yhdisteistä. Mehiläismyrkyn pääkomponentti on melittiini, joka stimuloi kortisolin vapautumista elimistöstä. Psykedeelit
LSD:tä voidaan käyttää lääkkeenä muun muassa erinäisiin hermosärkyihin, kuten Hortonin syndroomaan, mutta lääkekäyttö ei ole toistaiseksi yleistynyt. Särkyä estäviä vaikutuksia on havaittu myös muilla LSD:n kaltaisilla tryptamiineilla, kuten psilosybiinillä. Antikolinergit
Hermosto on hermosoluihin eli neuroneihin ja niiden sähkökemialliseen viestintään perustuva tiedonvälitys- ja säätelyjärjestelmä, joka jakautuu anatomisesti edelleen keskus- ja ääreishermostoon. Hermostossa viestit välittyvät siten, että hermosoluun saapuu sähkökemiallinen impulssi, joka saa solun vapauttamaan tiettyä välittäjäainetta sen ja viereisen hermosolun välitilaan eli synapsiin. Välittäjäaine kiinnittyy sille tarkoitettuun reseptoriin, jolloin reseptori aktivoituu ja viesti pääsee välittymään kohti seuraavaa hermosolua. Välittäjäaineet voivat kiihdyttää, estää tai muulla tavoin mukauttaa reseptorin toimintaa. Viestin välityttyä välittäjäaine joko palaa takaisin hermosoluun, tai jokin entsyymi hajottaa sen. Huumausainerikos Suomessa
Korkeimmassa oikeudessa (KKO) erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi on katsottu ainakin amfetamiini, kokaiini, heroiini, buprenorfiini, ekstaasi, gamma, fentanyyli ja metadoni. KKO on katsonut että khat ja Psilosybe-sienet eivät ole lain tarkoittamia erittäin vaarallisia huumausaineita. KKO:n ennakkoratkaisu ohjaa tuomioistuinten ratkaisukäytäntöä alemmissa oikeusasteissa. Kaulussienet
Jotkut kaulussienet sisältävät psilosybiiniä ja psilosiinia, jotka ovat hermoston toimintaa häiritseviä hermomyrkkyjä. Niitä on käytetty päihteenä ja laki tulkitsee ne huumausaineiksi. Käärmeenmyrkyt
Tunnetuista alle 2000 käärmelajista noin 300 lajia on myrkyllisiä. Myrkylliset lajit löytyvät tarhakäärmeiden, myrkkytarhakäärmeiden, merikäärmeiden, kyykäärmeiden ja kalkkarokäärmeiden suvuista. Käärmeet käyttävät myrkkyjään ensisijaisesti hyökkäysaseena. Myrkkyjen tarkoituksena on lamauttaa saalis ja auttaa sulattamaan se. Yli 95 % myrkkyjen kuivapainosta on polypeptidejä, jotka sisältävät entsyymejä, toksiineja ja pieniä peptidejä. Nämä ainesosat kykenevät muuttamaan uhrien fysiologisia vasteita. Yli 20 entsyymiä on tunnistettu käärmeiden myrkyistä. Hyaluronidaasi on läsnä kaikissa käärmeenmyrkyissä. Aine mahdollistaa muiden myrkkykomponenttien kulkeutumisen uhrin kudoksiin. Vesinokkaeläimen myrkky
Vesinokkaeläimen aiheuttamia dokumentoituja myrkytystapauksia tunnetaan muutamia. Näiden perusteella tiedetään, millaisia oireita myrkytyksestä seuraa. Näitä ovat turvotus; pitkäkestoinen ja sietämättömäksi kuvailtu kipu, joka ei helpotu tavanomaisilla kipulääkkeillä morfiini mukaan luettuna; pahoinvointi; vilunväreet; imusolmukkeiden turvotus; nopea verisolujen laskeutuminen ja matala proteiinin ja albumiinin pitoisuus seerumissa.
Varhaisissa eläinkokeissa kaniineilla vesinokkaeläimen myrkyn raportoitiin pudottavan verenpainetta, aiheuttavan verenpurkaumia ja kuoleman. Lisätutkimuksissa havaittiin lievää proteolyyttista aktiivisuutta, histamiinin vapautumista sekä ihon anafylaksia laboratorioeläimillä. In vitro -tutkimusten mukaan myrkky rentouttaa sileitä lihaksia ja aiheuttaa proteolyysia sekä vähäistä punasolujen hajoamista. Koe-eläimissä myrkky saa aikaan turvotusta, hermopäätteiden polttelua ja kipua. MS-tauti
Spastisiteetin hoidossa ovat peruslääkkeitä baklofeeni ja titsanidiini. Baklofeeni on keskushermoston välittäjäaineen gamma-aminovoihappon (GABA) johdannainen, joka vaimentaa selkäytimen yliaktiivisia refleksejä. Pistoksina lihakseen annettava botuliini on käyttökelpoinen lääke joidenkin lihasten spastisuuteen. Botuliini on hermomyrkky, joka on tullut tunnetuksi käytöstään kosmeettisissa hoidoissa. MS-tautiin liittyviä kipuja hoidetaan mm. gabapentiinillä, pregabaliinilla ja amitriptyliinillä, jotka nostavat hermojen kipu- ja ärsytyskynnystä. Gabapentiini on epilepsialääke, joka tehoaa hyvin myös neuropaattisiin kipuihin. Amitriptyliini on vanha depressiolääke, joka toimii kivun lievityksessä eri tavalla ja huomattavasti pienempinä annoksina kuin depression hoidossa. Tulehduskipulääkkeet eivät yleensä tehoa neuropaattisiin kipuihin, eivätkä myöskään opioidit. Poikkeuksena on opioideihin luettu tramadoli, jolla on osoitettu olevan tehoa myös neuropaattisiin kipuihin. Myös kognitiivisia oireita voidaan uusimpien tutkimusten mukaan mahdollisesti lievittää eräillä lääkkeillä. Kognitiivisia toimintoja voidaan myös harjaannuttaa neuropsykologisella kuntoutuksella. Virtsarakon toiminnan häiriöihin on käytettävissä useita lääkkeitä. Uupumuksen hoidossa on kokeiltu amantadiinia. Sen tehosta ei kuitenkaan ole vahvaa näyttöä. Amfetamiini
Amfetamiini on kansainvälisesti luokiteltu laittomaksi (paitsi sairaaloissa jne.) psykotrooppiseksi aineeksi YK:n vuoden 1971 psykotrooppisten aineiden luettelossa. Suomessa amfetamiini ja sen johdannaiset on luokiteltu rikoslaissa tarkoitetuksi erittäin vaaralliseksi huumausaineeksi. Erittäin vaarallisella huumausaineella tarkoitetaan huumausainetta, jonka käyttöön liittyy virheellisestä annostelusta johtuva hengenvaara, lyhytaikaisestakin käytöstä johtuva vakavan terveydellisen vaurion vaara tai voimakkaat vieroitusoireet (rikoslaki 50:5 §). Erittäin vaarallisen huumausaineen valmistuksesta, myynnistä, maahantuonnista ja hallussapidosta voidaan tuomita muiden edellytysten täyttyessä törkeänä huumausainerikoksena. Raid (hyönteismyrkky)
Raidin toiminta perustuu pyretriinien ja piperonyylibutoksidin (PBO) yhteisvaikutukseen. Pyretriinit ovat hermomyrkkyjä, joita saadaan eräistä afrikkalaisista päivänkakkaralajeista (mm. "Chrysanthemum cinerariaefolium"). Niille ominaista on hyvin alhainen myrkyllisyys linnuille ja nisäkkäille, kun taas kaloille ja useimmille selkärangattomille ne ovat sitä vastoin hyvin myrkyllisiä. Ero johtuu lintujen ja nisäkkäiden elimistön kyvystä hajottaa molekyylit hyvin nopeasti. Luonnosta peräisin olevina yhdisteinä ne ovat myös biologisesti hajoavia ja mikrobit hajottavat luontoon päätyneen pyretriinin nopeasti. Hermokaasu
Hermokaasut ovat taistelukaasuja, jotka lamaannuttavat hermostoa. Myrkky
Toksikologiassa tutkitaan aineita systemaattisen toksisuuden tutkimuksen avulla, jolloin selvitetään kaiken muun ohella myrkyn vaikutusmekanismia ja mahdollista kohde-elintä tai -systeemiä. Vaikutusmekanismin perusteella aine voidaan luokitella muun muassa karsinogeeniksi (syövän aiheuttaja), teratogeeniksi (epämuodostumien aiheuttaja) tai mutageeniksi (perimän vaurioittaja). Myrkyt luokitellaan usein myös sen mukaan, mitä kohde-elintä tai elimistön järjestelmää ne haittaavat. Tällä tavoin voidaan erotella toisistaan esimerkiksi hermomyrkyt, solumyrkyt, munuaismyrkyt ja maksamyrkyt. Parasympatomimeetit
Parasympatomimeetit (joskus kolinomimeetit) ovat ryhmä aineita, jotka vaikuttavat hermostossa välittäjäaine asetyylikoliinin tavoin. Parasympatomimeettejä käytetään lääkkeenä muun muassa Alzheimerin tautiin ja glaukoomaan eli silmänpainetautiin. Joitakin parasympatomimeettejä käytetään päihteinä: esimerkiksi tupakan sisältämä nikotiini kuuluu niihin. Voimakkaimpia parasympatomimeettejä käytetään hyönteistorjunta-aineina ja hermokaasuina. Aineita tunnetaan nykyisin useita kymmeniä. Niistä useita esiintyy luonnossa, ja monen myrkyllisen kasvi- ja sienilajin myrkyllisyys perustuu nimenomaan parasympatomimeetin vaikutukseen. Hallusinogeenit
Vuonna 1989, Olney ym. havaitsivat NMDA-antagonistien, esimerkiksi PCP:n ja ditsosilpiinin aiheuttavan rottien aivoissa hermosolujen vakuolisaatioita ja muita sytotoksisia muutoksia ("leesioita"). Toistettu NMDA-antagonistien annostelu ei kuitenkaan aiheuttanut kasaantuvia neurotoksisia vaikutuksia, johtuen syntyneestä toleranssista. Antihistamiinien, esimerkiksi difenhydramiinin, barbituraattien ja jopa diatsepaamin, sekä psykedeelien kuten LSD:n ja DOB:n on havaittu estävän NMDA-antagonistien neurotoksisuuden. Neuropeptidi
Neuropeptidit ovat peptidirakenteisia hermokudoksissa esiintyviä neuroregulaattoreita eli hermoston toimintaan vaikuttavia viestimolekyylejä. Niiden vaikutukset neurotransmissioon ovat lähinnä moduloivia eli ne hienosäätävät muiden neurotransmittereiden eli hermoston välittäjäaineiden vaikutuksia. Ne voivat joko vahvistaa tai heikentää hermoimpulsseja. Neuropeptidejä tunnetaan nykyisin toistasataa erilaista. Amatoksiinit
Suurin osa amatoksiineista on ihmiselle ja monille eläimille myrkyllisiä, mutta eivät kaikki. Ihmiselle vaaraton on esimerkiksi amanulliini. Yhdisteen tappava annos (LD) on samaten hiirillä suurempi kuin amatoksiineilla keskimäärin, yli 20 mg/kg. Joillekin sieniä syöville etanoille amatoksiinit eivät ole ainakaan mainittavasti myrkyllisiä, ja siksi ne voivatkin syödä valkokärpässientä. Myrkytys
Lääkeaineista aiheutuu noin 550 kuolemantapausta vuodessa. Tärkeimpiä aiheuttajia ovat opioidit, masennuslääkkeet ja psykoosilääkkeet. Noin puolessa tapauksista mukana on alkoholi. Suomalaista tutkimustietoa tulehduskipulääkkeiden aiheuttamista kuolemantapauksista ei ole mutta Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea arvelee yhdysvaltalaisten tutkimusten perusteella, että tulehduskipulääkkeet saattavat olla vuosittain osallisina 150–300 kuolemantapauksessa. Tulehduskipulääkkeet eivät aiheuta varsinaista myrkytystä, mutta vakavin sivuvaikutus on lisääntynyt riski mahasuolikanavan verenvuotoon. Hermomyrkky
Neurotoksiini voi yksinkertaisesti vahingoittaa hermosolua niin, että se lakkaa toimimasta. Toiset toksiinit vaikuttavat neuronien signaalien välitykseen estämällä välittäjäaineiden vapautumista, vastaanottoa tai saamalla aikaan vääriä signaaleja. Ihmiskeho tuottaa myös itse joitakin neurotoksiineja: monet neurotransmitterit, joita tarvitaan välittämään signaaleja, ovat liian suurina annoksina vaarallisia. Esimerkiksi keskushermostossa oleva liika serotoniini aiheuttaa vaarallisen serotoniinioireyhtymän. Hermoston välittäjäaine
Gamma-aminovoihappo eli γ-aminovoihappo eli GABA on tärkein aivojen toimintaa jarruttava välittäjäaine. Jopa yli kolmasosa aivojen synapseista on GABAergisiä. GABA:lla on monia reseptoreita, esimerkiksi GABA ja GABA.
Monoamiinit ovat hermoston välittäjäaineita, joissa yksi aminoryhmä on aromaattisessa renkaassa kiinni kaksihiilisellä sillalla (-CH-CH-). Aminohappoja dekarboksyloivat entsyymit valmistavat monoamiineja aminohapoista, kuten fenyylialaniinista, tyrosiinista tai tryptofaanista, ja kilpirauhashormoneista. Raid (hyönteismyrkky)
Alun perin Raidin vaikuttavana aineena oli nimenomaan ensimmäinen synteettisesti valmistettu pyretroidi, alletriini. Myöhemmin tuotteisiin on lisätty myös muita pyretroideja, joka on laajentanut niiden käyttömahdollisuuksia. Pyretriinit sitoutuvat hermosolun aksonin pinnalla oleviin proteiineihin, jotka muodostavat hermoimpulssia kuljettavia jänniteherkkiä natriumkanavia. Pyretriinimolekyylin tarttuminen proteiiniin pakottaa natriumkanavan auki, 
jolloin hermosolu johtaa sähköä jatkuvasti. Näin eliö ei enää kykene koordinoimaan hermosignaalien kulkemista ja seurauksena on voimakkaita pakkoliikkeitä ja lopulta kuolema. Myrkky
Toinen tapa luokitella kasviperäiset myrkyt on jakaa ne ryhmiin niiden aiheuttamien haittojen perusteella. Kasvimyrkyt voidaan luokitella haittavaikutusten perusteella seuraavasti: ihoon, ruoansulatusjärjestelmään sekä sydän- ja verisuonijärjestelmään vaikuttavat myrkyt, hermomyrkyt, maksamyrkyt ja lisääntymistä häiritsevät myrkyt. Surmakäärme
Surmakäärmeen myrkky on ihmiselle tappavaa ilman hoitoa. Myrkky on yhtä vahvaa kuin mambojen myrkky. Surmakäärme on maailman kymmenen myrkyllisimmän käärmeen joukossa. Sen myrkkyhampaat ovat käärmeen koosta riippuen 0,5–3 cm pitkät. Myrkkyyn on olemassa vasta-aine. Amanulliini
Amanulliini on kahdeksasta aminohaposta muodostuva syklinen ei-ribosomaalinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Amanulliinin myrkyllisyys on huomattavasti pienempi kuin muiden amatoksiinien; kotihiirillä sen LD-arvo on yli 20 mg/kg; ihmiselle se on vaaraton. Amanulliinia löytyy tietyistä kärpässienistä. Batman (vuoden 1992 animaatiosarja)
Alkuperältään Jokeri oli kunnianhimoinen rikollinen, jolla oli kieroutunut huumorintaju. Huolimatta pellemäisestä ulkonäöstään Jokeri on Batmanin vaarallisimpia vihollisia. Hänen aseistukseensa kuuluu tappavia laitteita, kuten sähköiskuja antavia nappeja, happoa syökseviä kukkia, räjähtäviä pierutyynyjä, partaveitsen teräviä pelikortteja ja kenties vaarallisin kehittämänsä aine Jokerimyrkky. Pienikin ruiske saa ihmisen villiin naurukohtaukseen, jota seuraa hetkellinen halvaantuminen. Isompi annos puolestaan johtaa välittömään kuolemaan ja jättää uhrin kasvoille Jokerin virneen. Amatoksiinit
Amatoksiineja on esimerkiksi kavalakärpässienessä ja valkokärpässienessä sekä lukuisissa muissa hengenvaarallisissa sienilajeissa. Valkokärpässienimyrkytyksissä amatoksiineilla, etenkin alfa-amanitiinilla, on muihin myrkkyihin nähden merkittävin osuus. Kavalakärpässienessä on lisäksi enemmissä määrin muita tappavia myrkkyjä, kuten fallotoksiineja. Sympatomimeetit
Sympatomimeetit ovat aineita, joiden vaikutukset elimistössä vastaavat sympaattisen hermoston stimulaatiota, eli ne vaikuttavat kohde-elimissä noradrenaliinin tavoin. Sympatomimeettisiä aineita ovat elimistön omat katekoliamiinit (noradrenaliini, adrenaliini, ja dopamiini) useat β-fenyylietyyliamiinin johdannaiset (esimerkiksi amfetamiini ja efedriini) sekä jotkut täysin erirakenteiset kemialliset yhdisteet. Hyönteismyrkky
Nikotiinia on aikaisemmin käytetty lähinnä kasvihuoneissa hyönteismyrkkynä, mutta se on erittäin hankala ja myrkyllinen käytössä suuren haihtuvuutensa ja lyhyen vaikutuksensa takia, ja se aiheuttaa helposti työntekijöiden myrkytyksiä. Siksi käyttö on teollisuusmaissa jokseenkin loppunut. Kemiallisesti syntetisoituja johdoksia on pyritty kehittämään 1970-luvulta alkaen tavoitteena vähäisempi myrkyllisyys ihmisille ja pidempi vaikutusaika. Näitä neonikotinoideja ovat mm. imidaklopridi, nitenpyraami ja asetamipridi. Niitä käytetään mm. rypsin siemenien peittaamiseen, niin että hyönteiset eivät syö kasveja heti niiden taimien noustua maan pinnalle. Niiden myrkyllisyyttä ihmiselle pidetään vähäisenä, ja esim. itsemurhayritysten kuolleisuus on vähäinen. Viime aikoina niiden on väitetty aiheuttaneen mehiläiskuolemia, ja joissakin olosuhteissa haittoja on osoitettu mm. kimalaisilla. Mehiläisten viime vuosien huonon menestyksen osalta neonikotinoidien osuutta ei ole toistaiseksi pystytty näyttämään toteen. Laajempi kysymys on kuitenkin se, tehdäänkö sama virhe kuin DDT:n kohdalla, eli aineita käytetään holtittomasti, jolloin haitat tulevat suuremmiksi kuin hyödyt. Myrkytys
Myrkytys on minkä tahansa aineen myrkyllisen annoksen aiheuttama häiriö elintoiminnoissa. Se voi aiheuttaa toiminnallisia vaikutuksia (esim. päänsärky lievässä häkämyrkytyksessä), pysyviä rakenteellisia muutoksia (esim. aivovaurio vaikeassa häkämyrkytyksessä) tai kuoleman (vaikeassa häkämyrkytyksessä kuolema voi seurata aivojen tai sydämen hapenpuutteesta). Sienimyrkky
Solumyrkyt ovat soluja tuhoavia myrkkyjä. Ne vaikuttavat sisäelimiin, erityisesti maksaan ja munuaisiin, joiden toiminta on vilkasta. Niiden vaikutukset ovat peruuttamattomia. Myrkytysoireet ovat kaksivaiheiset. Varhaisoireet (oksentelu, vatsakipu ja ripuli) ilmaantuvat 4–24 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Jonkin ajan kuluttua oireet häviävät, mutta alkavat uudestaan muutaman vuorokauden kuluttua, koska munuaiset ja maksa ovat vaurioituneet. Solumyrkkyjä on kolme pääryhmää: Myrkkykatko
Myrkkykatko ("Conium maculatum") on erittäin myrkyllinen noin 50–150 senttimetriä pitkä kaksivuotinen sarjakukkaiskasvi, jonka hedelmissä oleva hermomyrkky saa aikaan hengityslihasten lamaantumisen ja näin sydämen pysähtymisen. Kasvia tavataan puutarhoissa, pihoilla, tienvierillä, jouto- ja täytemailla. Myrkkykatkoa esiintyy myös Suomessa. Myrkkykatko muistuttaa osittain koiranputkea ("Anthriscus sylvestris"), mutta erottuu varresta, joka on sileä ja punatäplikäs sekä rehevä alapäästä. Myrkkykatkon tuntomerkkejä on myös sen kissanvirtsaa muistuttava haju. Se on ylhäällä uurteinen ja runsaasti haarainen. Amatoksiinit
Amatoksiinit ovat sienimyrkkyjä. Ne ovat muun muassa valkokärpässienestä, kavalakärpässienestä ja myrkkynääpikästä löytyviä solumyrkkyjä. Kemiallisesti amatoksiinit ovat kahdeksan aminohappoa sisältäviä rengasrakenteisia peptidejä. Valkokärpässieni ja kavalakärpässieni sisältävät lisäksi virotoksiineja ja fallotoksiineja, jotka sisältävät seitsemän aminohappoa. Amatoksiineista merkittävin on alfa-amanitiini. Eksitotoksisuus
Eksitotoksiinit ovat mitä tahansa aineita jotka saavat aikaan eksitotoksisuutta sitoutumalla ionikanavatyyppisiin glutamaattireseptoreihin aktivoivasti. Hermoston yhtenä välittäjäaineista toimiva L-glutamaatti voi toimia eksitotoksiina niitä ollessa hermosolujen ympärillä liikaa, mutta myös jotkin kehon ulkoiset aineet, kuten syanobakteerien tuottama myrkky BMAA (β-metyyliamino-L-alaniini), voivat olla eksitotoksisia. Ihmisillä L-glutamaatti on pääasiallinen glutamaattireseptoreita kiihdyttävä aine. Sitä on siis muita vastaavia välittäjäaineita runsaammin hermostossa. Siksi yleensä glutamaatti liittyy keskeisesti eksitotoksisuuteen tästä puhuttaessa, mutta asia kuitenkin riippuu käsitellystä aihealueesta. Myrkky
Useat alkuaineet ovat käytännössä ympäristömyrkkyjä ja myös haitallisia ihmiselle. Esimerkiksi raskasmetalleilla ja radioaktiivisilla alkuaineilla voi olla suuria vaikutuksia ihmisen ja eliöiden terveyteen. Myrkyllisille alkuaineille voi altistua muun muassa nautitun ruoan ja veden kautta tai työympäristön vuoksi. Myrkyllisiksi alkuaineiksi luokitellaan esimerkiksi arseeni, kadmium, lyijy ja elohopea. Myös näiden alkuaineiden yhdisteet ovat myrkyllisiä. Dimetoksiamfetamiini
Dimetoksiamfetamiini (DMA) on amfetamiineihin kuuluva huumausaine. Amfetamiinit ovat laaja stimulanttien huumeluokka. Hermokaasu
Hermokaasut on luokiteltu joukkotuhoaseiksi YK:n päätöslauselmassa 687 ja niiden valmistus ja varastointi on kielletty kemiallisten aseiden kieltosopimuksessa 1993. Kielto tuli voimaan 29. huhtikuuta 1997. Farmakodynamiikka
Lääkkeiden farmakodynaamiset vaikutukset ovat hyvin moninaisia. Monien vaikutus kohdistuu erityisiin elimistön säätelymolekyyleihin, reseptoreihin, joita lääkkeet voivat stimuloida (esim. morfiini opioidireseptoreita) tai estää (esim. antihistamiinit histamiinireseptoreita). Ne voivat vaikuttaa myös entsyymeihin (esim. asetyylisalisyylihappo estää syklo-oksigenaasientsyymiä). Jotkin lääkeaineet vaikuttavat solukalvon kuljettajamolekyyleihin (esim. masennuslääke fluoksetiini estää serotoniinin ottoa hermosoluun). Monet syöpälääkkeet ovat kovalenttisesti makromolekyyleihin sitoutuvia aineita, ja ne estävät syöpäsolujen jakautumista sitoutuessaan DNA-molekyyleihin. Joidenkin lääkkeiden vaikutusmekanismi perustuu yksinkertaisiin fysikaalisiin tai kemiallisiin reaktioihin, kuten alumiini- ja magnesiumhydroksidit neutraloivat mahan liiallista happamuutta tai guarkumi sitoo vettä itseensä ja vähentää ummetusta. Myös monia hormoneja tai niiden synteettisiä sukulaisia käytetään lääkkeinä. Antibioottien ja muiden mikrobilääkkeiden vaikutukset perustuvat erilaisiin myrkkyvaikutuksiin mikrobeja kohtaan. Silloin on tärkeää, että myrkkyvaikutus on valikoiva ja kohdistuu vain mikrobiin eikä ihmiseen. Nuolimyrkkysammakot
Nuolimyrkkysammakot ovat pienikokoisia (1,5–6 cm) ja kirkasvärisiä. Ne ovat todennäköisesti maailman myrkyllisimpiä eläimiä. Eräiden lajien myrkyissä on batrakotoksiini-hermomyrkkyä, joka on eräs luonnon myrkyllisimmistä aineista. "Phyllobates terribilis" eli kultanuoli kantaa yli 3 800 mikrogrammaa myrkkyä, mikä riittäisi tappamaan yli 1 500 ihmistä. Kolmen lajin myrkkyä tiedetään käytetyn puhallusputkimetsästyksessä. Muun muassa intiaanit käyttivät myrkkyä eläinten metsästämiseen. 
Nuolimyrkkysammakkojen koskeminen tai syöminen voi olla kohtalokasta. Endorfiinit
Endorfiinit tai endomorfiinit (engl. "endogenous morphines", ’sisäsyntyiset morfiinit’) ovat keskushermostossa esiintyviä hormoneja eli elimistön itse tuottamia välittäjäaineita, jotka sitoutuvat opioidireseptoreihin saaden aikaan mielihyvän tunnetta ja vähentäen kipuja. Endorfiinit ovat rakenteeltaan polypeptidejä eli 16–30 aminohapon pituisia ketjuja. Kaikki tunnetut endorfiinit ovat kolmen esimuodon eli pro-opiomelanokortiinin, proenkefaliinin ja prodynorfiinin pilkkoutumistuotteita. Aivolisäke valmistaa noin tusinan verran endorfiineja. Endorfiineja ovat esimerkiksi alfa-endorfiini, beeta-endorfiini ja gamma-endorfiini. Doping
Kilpailutilanteessa lähes kaikki piristeet ovat kiellettyjä. Piristeitä käytetään, koska ne lisäävät vireystilaa ja vähentävät väsymyksen tunnetta. Piristeisiin kuuluu huumeita, kuten kokaiini ja amfetamiini johdannaisineen. Toisaalta ryhmä sisältää monia tavanomaisia nuhan ja yskän hoitoon käytettyjä aineita, kuten efedriini, pseudoefedriini ja norefedriini.
Huumaaviin kipulääkkeisiin kuuluu voimakkaita morfiinin kaltaisia lääkkeitä. Ne pystyvät parantamaan urheilusuoritusta, johon saattaa liittyä hetkellisiä voimakkaita kipuja. Lisäksi tarkkuuslajeissa niistä voi olla hyötyä rauhoittavien vaikutusten ansiosta. Kannabinoidit on kielletty lähinnä siksi, että niiden käyttö on urheiluhengen vastaista. Niiden vaikutus on kuitenkin lähes kaikissa urheilulajeissa suoritusta heikentävä. Punakärpässieni
Punakärpässieni on myrkyllinen. Se sisältää useita myrkyllisiä ja huumaavia aineita, joista tärkeimmät ovat iboteenihappo ja erityisesti sen hajoamistuote muskimoli. Muita myrkkyaineita ovat muun muassa muskariini ja muskatsoni. Sienessä on epäilty olevan pieniä määriä atropiinia ja bufoteniinia, mutta väitteen paikkansapitävyyttä ei ole pystytty osoittamaan. Punakärpässienen syöminen vaikuttaa keskushermostoon ja psyykeen aiheuttaen myrkytysoireita ja harhoja. Keskeisin myrkky on muskimoli, joka toimii keskushermostossa GABA-reseptoreiden selektiivisenä agonistina. Punakärpässienen myrkyt ovat vesiliukoisia, joten sienen voi periaatteessa ryöpätä. Näin on toimittu aikoinaan Venäjällä, jossa perusteellisesti ryöpättyjä punakärpässieniä on käytetty ruokasieninä. Amaninamidi
Amaninamidi on kahdeksasta aminohaposta koostuva ei-ribosomaalinen syklinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Sitä löytyy tietyistä kärpässienistä. Fenoli
Fenolia käytetään nykyään polymeerien (kuten bakeliitin), fenolihartsien, räjähteiden, maalien, lääkkeiden (kuten aspiriinin) ja elintarviketeollisuuden lisäaineiden valmistamisessa. Fenoli ärsyttää ja syövyttää ihoa ja limakalvoja. Se voi tunkeutua ihon läpi elimistöön, missä se vaikuttaa hermomyrkkynä. Se aiheuttaa ihottumaa, vaikuttaa keskushermostoon ja vaurioittaa maksaa sekä munuaisia. Vastamyrkky
Vastamyrkky eli antidootti on aine, jota käytetään myrkytyksen hoitoon ja jonka vaikutus on myrkytyksen aiheuttajaan nähden spesifinen. Täten esimerkiksi lääkehiili ei ole antidootti, koska sen vaikutus on epäspesifinen. PKV-lääkkeet
Punaisella varoituskolmiolla merkittyjä keskushermostoon vaikuttavia lääkkeitä ovat esimerkiksi unilääkkeet, rauhoittavat lääkkeet, monet psyykenlääkkeet, voimakkaat opioidipohjaiset kipulääkkeet, eräät antihistamiinit sekä eräät yskänlääkkeet. Näiden lisäksi kolmiolääkkeitä ovat kaikki ne PKV-lääkkeet, jotka lain mukaan ovat varsinaisia huumausaineita. Näistä esimerkkinä opioidikipulääke OxyContin, jonka vaikuttava aine oksikodoni luokitellaan huumausaineeksi. Näiden asianmukaista lääkinnällistä käyttöä ei kuitenkaan lasketa huumausainerikokseksi. Huumausaineina pidetään huumausainelain 3 §:n mukaan vuoden 1961 huumausaineyleis-sopimuksessa sekä vuoden 1971 psykotrooppisia aineita koskevassa yleissopimuksessa tarkoitettuja aineita ja valmisteita sekä joitain muita aineita ja kasveja siten kuin valtioneuvoston asetuksessa huumausaineina pidettävistä aineista, valmisteista ja kasveista (543/2008) tarkemmin määrätään. Hallusinogeenit
Tähän aineryhmään kuuluvat esimerkiksi kasvit lemmonmarja, alruuna, hullukaali, hulluruoho ja muskottipähkinä. Joissakin intiaanien traditioissa on myös ollut tapana nauttia uskonnollisissa seremonioissa tupakkaa määrinä, jotka tuovat esiin päihteen delirianttivaikutukset. Myös useat lääkevalmisteet, esimerkiksi vanhan polven antihistamiinit difenhydramiini (Benadryl), sen lähisukulainen dimenhydrinaatti (Dramamiini tai Gravol) sekä hydroksitsiini, ovat deliriantteja. Monessa maassa reseptivapaa matkapahoinvointilääke syklitsiini on etenkin nuorten suosiossa. Alkoholijuomien käyttö
Tiedelehti Lancetissa julkaistun tutkimuksen mukaan haitallisin päihde tai huume Iso-Britanniassa on alkoholi, sitten heroiini, crack, metamfetamiini, kokaiini, tupakka, amfetamiini, kannabis, GHB, bentsodiatsepaami. Muun muassa anaboliset steroidit, ekstaasi, LSD ja sienet olivat selvästi edellisiä vähemmän haitallisia. Huumeista vain heroiini, crack ja metamfetamiini ovat alkoholiakin haitallisempia käyttäjälle itselleen. Tulokset olivat melko riippumattomia siitä, miten eri haittavaikutuksia painotettiin. Virotoksiinit
Virotoksiinit ovat fallotoksiinien tavoin seitsemää aminohappoa sisältäviä rengasrakenteisia – kuitenkin monosyklisiä – heptapeptidejä, sienimyrkkyjä, joita esiintyy muun muassa valkokärpässienessä ja kavalakärpässienessä. Virotoksiinit eivät tuhoudu ruoanvalmistuksessa, eivätkä elimistön entsyymit hajota niitä. Ne vaikuttavat elimistössä samoin kuin fallotoksiinit. MDMA
MDMA eli ekstaasi (3,4-metyleenidioksimetamfetamiini) on keskushermostoa aktivoiva huumausaine, joka kuuluu amfetamiineihin. MDMA lasketaan vaikutuksiltaan stimulantteihin tai psykedeeleihin, mutta tämä on jossain määrin epätäsmällistä. Parempi luokitus lienee "empatogeeni", joka viittaa aineen empaattisuutta lisäävään vaikutukseen. MDMA on synteettinen amfetamiinijohdos. Hermomyrkky
Neurotoksiinille voi altistua akuutisti esimerkiksi käärmeenpureman seurauksena. Krooninen altistus voi seurata esimerkiksi raskasmetallimyrkytyksestä, jolloin ainetta saadaan pieninä annoksina pitkien aikojen kuluessa. Raskasmetallit ovat ongelmallisia, koska ne voivat varastoitua elimistöön. Tällöin uhri sairastuu, kun raskasmetallia on kerääntynyt elimistöön tietty määrä. Fosfori
Eräät organofosfaatit ovat hermomyrkkyjä, mutta epäorgaaniset fosfaatit ovat suhteellisen myrkyttömiä. Sergei ja Julia Skripalin myrkytystapaus
Yleisellä tasolla hermomyrkyistä tiedetään, että vaikka ihminen selviäisi niiden kosketuksesta hengissä, hänelle jää todennäköisesti erilaisia hermostollisia oireita loppuiäksi. Hermokaasujen tiedetään aiheuttavan kuoleman lisäksi mm. hermojen tuhoutumista, kipuja, tuntohäiriöitä, halvautumista, rauhattomuutta, ärtyvyyttä, tasapainohäiriöitä ja puhevaikeuksia. Skripalien vammat saattavat vaatia jatkuvaa hoitoa. Jorotoksiini
Jorotoksiini on myrkky, jota tuottaa "Nephila clavata" -hämähäkki. Hämähäkki tunnetaan myös Joro-nimellä, mistä toksiinin nimitys tulee. Jorotoksiinin tiedetään estävän valikoivasti postsynaptista glutamaattipotentiaalia ja AMPA-reseptoreita. Lisäksi sillä on antagonistinen vaikutus NMDA-reseptoreihin selkärankaisten keskushermostossa. Rasvaliukoiset myrkyt
Rasvaliukoiset myrkyt myrkkyjä, jotka liukenevat rasvoihin. Rasvaliukoiset myrkyt ovat erityisen vaarallisia, koska ne kertyvät rasvakudoksiin, eivätkä poistu elimistöstä itsestään. Rasvaliukoisia myrkkyjä ovat esimerkiksi DDT, dioksiinit ja PCB. Henkirikos
Viime vuosina henkirikoksiin syyllistyneistä nuorista jopa puolet ovat olleet huumausaineiden (kuten kannabiksen ja amfetamiinin) vaikutuksen alaisia rikoksen tekohetkellä. Viime vuosina henkirikoksiin syyllistyneistä nuorista yli puolet on ollut hoidossa mielenterveysongelmien takia jo ennen rikosta. Vakavista mielisairauksista kärsiviä joukosta on 10 prosenttia. Lääke
Monet huumeet ovat alun perin olleet sairauksien hoitoon käytettyjä, mullistavan tehokkaiksi mainostettuja lääkkeitä. Myös monet nykyisin markkinoilla olevat keskushermostoon vaikuttavat lääkkeet on luokiteltu huumausaineiksi ja niitä väärinkäytetään päihteinä. Lääkkeet ovatkin kolmanneksi käytetyin päihde alkoholin ja tupakan jälkeen. Myrkky
Muutamat alkuaineet kuten alkalimetalleista natrium ja kalium sekä halogeeneista fluori ja kloori, ovat vapaina alkuaineina esiintyessään suuren reaktiivisuutensa vuoksi vaarallisia myrkkyjä, samoin kuin myös fosfori esiintyessään valkoisena fosforina, mutta monet näiden alkuaineiden yhdisteet ovat elämälle välttämättömiä. Hermorata
Hermorata on toisiinsa yhteydessä olevien hermosolujen ketju, joka on hermoimpulssien säännöllisesti käyttämä reitti. Hermorata yhdistää hermoston kaksi osaa toisiinsa yleensä myelinisoituneista hermosyistä, jotka tunnetaan valkeana aineena. Hermoradat yhdistävät melko kaukaisia alueita aivoissa tai muualla hermostossa verrattuna paikalliseen kommunikaatioon käytettyyn harmaaseen aineeseen. Parasympatomimeetit
Organofosfaattien aiheuttamiin myrkytyksiin annetaan lisäksi oksiimivalmisteita, joista Suomessa käytetään erityisluvalla saatavaa obidoksiimia. Oksiimi vetää myrkyn irti entsyymistä ja reagoi sen kanssa tehden sen tehottomaksi. Tästä on apua vain myrkytyksen alkuvaiheessa, kun myrkky ei vielä ole ehtinyt muodostaa pysyvää sidosta entsyymiin. Karbamaattimyrkytyksiin oksiimeista ei ole apua, vaan ne voivat pikemminkin koitua haitaksi. Niiden aiheuttamaa myrkytystä hoidetaan atropiinilla ja oireenmukaisella yleishoidolla. Diatsepaamia, joka on bentsodiatsepiineihin kuuluva hermostoa lamaava aine, suositellaan myrkytyksen aiheuttamiin kouristuksiin, koska ne välittyvät nikotiinireseptorien kautta ja atropiinin vaikutus niihin on vähäinen – atropiini vaikuttaa yksinomaan muskariinireseptoriin. Atropiinilla ja organofosfaateilla on voimakkaasti keskushermostoa lamaava vaikutus, minkä vuoksi bentsodiatsepiinit voivat huolimattomasti annettuna olla hengenvaarallisia. Potilaan hengitys ja hengitysteiden auki pysyminen tuleekin varmistaa erityisen huolellisesti. Nisäkkäiden myrkyt
Nisäkkäiden tuottamien myrkkyjen merkitys on ollut pitkään vähäinen tieteellisessä tutkimuksessa. Fossiililöydökset ja kokeellisten menetelmien kehittyminen on kuitenkin tuottanut lisää tietoa ja kasvattanut mielenkiintoa nisäkäsmyrkkyjä kohtaan. Nisäkkäiden myrkyt ovat kirjava joukko erilaisia toksisia seoksia ja vaikutusmekanismeja. Nisäkäsmyrkyt voidaan jakaa kolmeen luokkaan; hyönteissyöjien, nokkaeläinten ja lepakoiden myrkkyihin. Neljännessä luokassa, kädellisissä, on ehdotettu olevan myrkyllisiä lajeja. Eläinten tuottamille myrkyille ei ole yksiselitteistä määritelmää. Bücherlin (1968) mukaan myrkyllisellä eläimellä tulee olla ainakin yksi myrkkyrauhanen, mekanismi myrkyn erittämiselle tai ruiskuttamiselle sekä väline jolla tehdä haava. Mebs (2002) määrittelee eläinmyrkyt aineiksi, jotka ovat haitallisia muille eliöille määrätyssä pitoisuudessa ja jotka ovat useimmiten proteiineja tai peptidejä. Karvaslakit
Jotkut karvaslakit sisältävät hermoston toimintaa häiritseviä hermomyrkkyjä, psilosybiiniä ja psilosiinia ja niitä on käytetty päihteenä. Laki tulkitsee ne huumausaineiksi. Rat Park
Avram Goldstein, Stanfordin yliopiston farmakologian emeritusprofessori ja yksi johtavista päihdeaddiktiotutkijoista, sanoo: "Sairausmallia kannattavat tieteilijät uskovat käyttäytymisen olevan 'aivojen asia'". Goldstein kirjoittaa heroiinin ja muiden addiktiota aiheuttavien päihdeaineiden vaikuttavan aivojen mesolimbiseen dopamiinirataan, halun ja motivaation tuntemuksia säätelevään hermorataan. Heroiini saa dopamiinihermosolut vapauttamaan dopamiinia, välittäjäainetta joka aiheuttaa palkitsevuuden tunteita ja saa käyttäjän haluamaan lisää. Normaalitilanteessa inhibitoriset hermosolut säätelevät dopamiinihermosoluja, mutta heroiini katkaisee niiden toiminnan, jonka seurauksena dopamiinihermosolujen on mahdollista ylistimuloitua. Aivot reagoivat tähän euforian tuntemuksin, mutta suojellakseen itseään liialliselta stimulaatiolta, aivot sopeutuvat vähentämällä herkkyyttään heroiinin vaikutuksille. Lahorusokkaat
Lahorusokkaat ("Pluteus") on helttasienisuku. Eräät lahorusokaslajit sisältävät hermoston toimintaa väliaikaisesti häiritseviä hermomyrkkyjä – psilosybiiniä ja psilosiinia – mutta niitä voidaan käyttää psykedeelisen vaikutuksen vuoksi myös päihteenä, kuten muitakin psilosybiinisieniä. Sienimyrkky
Sienimyrkyt eli mykotoksiinit ovat erilaisissa sienissä esiintyviä, koostumukseltaan vaihtelevia myrkyllisiä aineita. Sienimyrkyt jaetaan vaikutuksensa perusteella muun muassa solumyrkkyihin, hermomyrkkyihin ja ruoansulatuskanavaa ärsyttäviin aineisiin. Osa sienimyrkyistä aiheuttaa myös oireita alkoholin kanssa nautittuna. Myrkky
Myrkyllisten aineiden myyntipakkaukset on merkittävä myrkyn merkillä, joka on musta pääkallo oranssilla pohjalla. Haitallisten aineiden myyntipakkauksissa on musta vinoristi oranssilla pohjalla. Lisäksi pakkauksissa on oltava kutakin tällaista ainetta varten vahvistetut lauseet, jotka osoittavat, mikä vaara niistä on (R-lausekkeet) ja miten turvallisuussyistä on meneteltävä (S-lausekkeet). Kaliforniansalamanterit
"Taricha"-suvun lajien iholla on maailman myrkyllisimpiin aineisiin lukeutuvaa tetrodotoksiini-hermomyrkkyä. Salamanterin iholla myrkkyä on kuitenkin vain pieni määrä eikä se vaikuta terveen ihon läpi. Limakalvoille tai haavaan joutuessaan myrkky aiheuttaa ärsytystä. Antikolinergit
Monen myrkkykasvilajin myrkyllisyys perustuu juuri antikolinergiseen vaikutukseen ja oireet ovat samanlaiset kuin antikolinergien yliannostuksessa mukaan lukien keskushermosto-oireet. Myrkytysoireet voivat jatkua useita päiviä, ja pahimmillaan myrkytys voi olla tappava. Myrkytystä hoidetaan antamalla lääkehiiltä ja toimittamalla potilas lääkärin hoitoon. Muskimoli
Vahingollisia muskimolia sisältävien sienten aiheuttamia myrkytyksiä tiedetään ja jotkin harvat tapaukset ovat johtaneet kuolemaan. Nykyään ennuste lääketieteellisesti hoidetuissa myrkytystapauksissa on hyvä. Elimellisiä vaurioita muun muassa maksaan tai munuaisiin ei ole kuvailtu. Tosin sienten iboteenihappo on hermomyrkyllinen aine ja voi teoriassa aiheuttaa aivoihin vaurioita. Myöskään tahdosta riippumattoman hermoston toiminnot, kuten hengittäminen ja sydämen syke, eivät merkittävästi häiriinny muskimolin vaikutuksesta. Myrkytykset kestävät tavallisesti enimmillään päivän, mutta eräässä tapauksessa punakärpässienten tahattoman syönnin aiheuttama psykoosi kesti viisi päivää. Toipuminen myrkytyksestä oli kuitenkin täydellinen. Alfatoksiini
Alfatoksiinit ovat bakteerien tuottamia proteiinitoksiineita. Alfatoksiinit voivat olla myös käärmeenmyrkkyjen ainesosia.
Alfatoksiineihin kuuluvat: Hermomyrkky
Luonnosta löytyy lukuisia neurotoksiineja. Niitä tuottavat myrkylliset eläimet, mutta myös jotkut raskasmetallit kuten lyijy ovat neurotoksiineja. Neurotoksiineja voidaan käyttää myös sodankäynnissä ja väkijoukkojen hallinnassa.
Altistuminen neurotoksiineille voi aiheuttaa pahoinvointia, motoriikan hallinnan menetyksen, halvaannuksen, näköhäiriöitä, huimausta tai aivohalvauksen. Ääritapauksissa tuloksena voi olla kooma ja lopulta kuolema hermoston toiminnan lakkaamisen seurauksena. Erityisesti silloin, kun neurotoksiini vaikuttaa autonomisen hermoston toimintaan, kehon toiminnot voivat pysähtyä nopeasti. Vesinokkaeläimen myrkky
Vesinokkaeläimen myrkyn on osoitettu aiheuttavan kalsiumionien vuotoa neuroblastoomasoluissa ja vaikutusmekanismi on jäljitetty heptapeptidi-1:n aiheuttamaksi. Heptapeptidi 1:n aminohappojärjestys ja rakenne on H-His-Asp-His-Pro-Asn-Pro-Arg-OH. Aineen pitoisuus myrkkyseoksessa on merkittävä, noin 200 ng/μl. Ainetta pidetään yhtenä vaihtoehtona kipuoireiden pääaiheuttajaksi myrkytystapauksissa. Parasympatomimeetit
Kolinerginen oireyhtymä on eräs merkittävimmistä lääkemyrkytysten aiheuttamista toksisista oireyhtymistä. Muita ovat antikolinerginen oireyhtymä, adrenerginen oireyhtymä, serotoniinioireyhtymä ja pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä. Lievä myrkytys aiheuttaa hyvin epämiellyttäviä oireita, vakavasta myrkytyksestä seuraa kuolema melkein heti. Mustaleski
Mustalesken pureman vaarallisuus riippuu lajista. Purema itsessään on harvoin tappava, mutta hämähäkin erittämä hermomyrkky aiheuttaa noin 90 % tapauksista muutaman päivän ajan erittäin voimakkaita kipuja. Kuolemaan johtavat tapaukset ovat nykyaikaisten hoitomuotojen ja kaupallisesti saatavilla olevien vastamyrkkyjen ansiosta harvinaisia, noin 0,2 % puremista johtaa uhrin kuolemaan, kun aikaisemmin luku oli noin viisi prosenttia. Apamiini
Apamiini on hermomyrkky, jota tuottaa tavallinen hunajamehiläinen ("Apis mellifera"). Apamiini on mehiläisen myrkyn yksi ainesosa. Toksiinimolekyyli koostuu 18 aminohaposta ja siinä on kaksi rikkisiltaa. Myrkky voi aiheuttaa yliherkkyysreaktion, joka johtaa kouristuksiin ja hengitysvaikeuksiin. Toksiinin molekyylirakenne on CHNOS, moolimassa 2027,34 g/mol ja CAS-numero 24345-16-2. Sienet
Vaarallisimmat myrkkysienet sisältävät solumyrkkyjä. Ne ovat soluja tuhoavia myrkkyjä, jotka vaikuttavat sisäelimiin, erityisesti maksaan ja munuaisiin, joiden toiminta on vilkasta. Solumyrkkyjä ovat amatoksiinit ja fallotoksiinit (joita on mm. valko- ja kavalakärpässienessä sekä myrkkynääpikässä), orellaniini (jota on seitikeissä) ja gyromitriini (jota on korvasienessä). Myrkytysoireet (mm. oksentelu, ripuli, jano, heikotus, säryt) alkavat tyypillisesti 5–36 tunnin kuluttua sienen syömisestä, mutta orellaniinin kohdalla oireeton latenssivaihe voi olla jopa kaksi viikkoa. Myrkytys vaatii sairaalahoitoa. Edellä mainituista myrkyistä vain korvasienen gyromitriini hajoaa keitettäessä ja haihtuu veden mukana sienten kuivaamisen yhteydessä. Muut solumyrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä kuivaamalla. Myrkky
Myrkylliset ja haitalliset kemikaalit jaetaan Euroopan unionin säännöissä myrkyllisyyden perusteella kolmeen ryhmään: "erittäin myrkylliset aineet" (T+), "myrkylliset aineet" (T) ja "haitalliset aineet" (Xn). EU-luokituksessa myrkyiksi ei luokitella aineita, jotka ovat pelkästään syövyttäviä eli aiheuttavat vain paikallista kudostuhoa. Kuitenkin on olemassa joitain aineita, jotka ovat sekä syövyttäviä että tappavan myrkyllisiä ihokosketuksessa. Amfetamiini
Amfetamiini saa hermosolujen viejähaarakkeet vapauttamaan kaiken dopamiinin ja adrenaliinit hermosolujen välitilaan eli synapsiin. Amfetamiini myös estää niiden takaisinoton hermosoluun, ja estää monoamiinioksidaasi-entsyymin toiminnan. Luonnonlääke
Luonnonlääkkeitä on runsaasti edelleen aivan normaalin koululääketieteen lääkevalikoimissa, tosin pitkälle puhdistettuina tai sitten synteettisesti tai puolisynteettisesti valmistettuina. Esimerkkejä ovat digitoksiinin, efedriinin ja reserpiinin lisäksi mm. oopiumista saatavat morfiini, kodeiini ja papaveriini, atropiini ja skopolamiini, adrenaliini ja noradrenaliini, dopamiini ja levodopa, pilokarpiini, fysostigmiini, ergotamiini, kokaiini, prostaglandiinit, salisylaatit, kortisoni johdoksineen, hepariini, dikumaroli, kaikki vitamiinit, erytropoietiini (Epo), ksylitoli, monet ulostusaineet, kaikki hormonit, kolkisiini, monet mikrobilääkkeet, kuten penisilliinit, tetrasykliinit, kloramfenikoli, erytromysiini, streptomysiini ja muut aminoglykosidit, nystatiini ja monet syöpälääkkeet, kuten vinka-alkaloidit, taksaanit, bleomysiini ja daktinomysiini. Monista näistä lääkeaineryhmistä on kehitetty joko puolisynteettisiä johdoksia tai kokonaan synteettisiä sukulaisaineita, joiden ominaisuudet ovat luonnonainetta paremmat. Oma lukunsa on viime vuosina alkanut geeniteknologinen tuotanto, esimerkiksi insuliinin tuottaminen geeniteknologisesti tai kokonaan uusien proteiinilääkkeiden tuotanto. ATC-koodi N
Anatomis-terapeuttis-kemiallisen lääkeluokituksen N-koodiryhmään kuuluvat hermostoon vaikuttavat lääkkeet. Ryhmän lääkkeet jaetaan edelleen seitsemään osaan. Alfametyylidopamiini
Alfametyylidopamiini eli 3,4-dihydroksiamfetamiini ("3,4-DHA") on amfetamiinin ja ekstaasin (MDMA, 3,4-metyleenidioksimetamfetamiini) aineenvaihduntatuote. MDMA ja MDA (3,4-metyleenidioksiamfetamiini) eivät itsessään tuhoa aivosoluja, mutta hajoamistuote alfametyylidopamiini voi olla hermosoluille haitallinen. Alfametyylidopamiini kuuluu amfetamiineihin ja on hermoston välittäjäaineen dopamiinin johdannainen. Myrkyllisyys
Yleisen haitallisuuden periaatetta havainnollistaa se, että lääkkeiden ohella tärkein kuolemaan johtavia myrkytyksiä aiheuttava aine Suomessa on alkoholi, jonka myrkyllisyys on suhteellisen vähäinen mutta annos siihen nähden tavattoman suuri. Myrkky voi olla vaarallinen vain tietyn annoksen yläpuolella, etenkin jos vaikutus perustuu siitä syntyvään aineenvaihduntatuotteeseen. Usein elimistö pystyy neutraloimaan tällaisen aineen tietyyn rajaan asti (esim. yleinen kuume- ja särkylääke parasetamoli). Monille aineille ei tunneta ainakaan tarkkaa rajaa, jonka alapuolella sen annos olisi haitaton (genotoksiset karsinogeenit). Serotoniinioireyhtymä
Serotoniinioireyhtymä eli serotoniinisyndrooma on myrkytystila, jonka aiheuttaa keskushermostossa oleva liika serotoniini. Myrkytyksen riskiä lisää muun muassa useiden serotoniiniaktiivisuutta lisäävien aineiden yhteiskäyttö. Serotoniinioireyhtymä on eräs merkittävimmistä lääkemyrkytysten aiheuttamista toksisista oireyhtymistä. Muita ovat kolinerginen, antikolinerginen ja adrenerginen oireyhtymä sekä pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä. Päihde
Ison-Britannian parlamentin alainen tieteellinen elin Science and Technology Select Committee laati vuonna 2005 seuraavan , jossa päihteet asetetaan järjestykseen niiden haitallisuuden mukaan siten, että ensimmäisenä on ihmisille vahingollisin: heroiini, kokaiini, barbituraatit, metadoni, alkoholi, ketamiini, bentsodiatsepiini, amfetamiini, tupakka, buprenorfiini, kannabis, päihteinä käytettävät liuottimet, DOM, LSD, metyylifenidaatti, anaboliset steroidit, GHB, ekstaasi, alkyylinitriitit ja khat. Olneyn leesiot
Huolimatta NMDAR-antagonistien mahdollisesta kyvystä aiheuttaa hermovauroita ihmisillä, suojaavat ne eräältä toiselta hermomyrkyllisyyden muodolta, jota kutsutaan eksitotoksisuudeksi. NMDAR-antagonisteja kutsutaan siksi näennäisen ristiriitaisesti välillä neuroprotektanteiksi, eli hermostoa suojaaviksi aineiksi. Memantiinia esimerkiksi käytetään suojaamaan hermostoa Alzheimerin taudissa esiintyvää NMDA-reseptorivälitteistä eksitotoksisuutta vastaan. Amfetamiinit
Amfetamiineja ovat muiden muassa dekstroamfetamiini, levoamfetamiini ja metamfetamiini. Useita amfetamiineja käytetään päihteinä ja amfetamiinit luokitellaan poikkeuksetta huumausaineiksi. Amfetamiineja käytetään kuitenkin myös lääkkeinä esimerkiksi ADHD:n hoidossa. ADHD:n hoidossa käytetään dekstroamfetamiinin ja levoamfetamiinin seosta lääkeaineena Adderall. MDMA (ekstaasi) on huumeena käytettävä amfetamiini. Myrkyllisyys
Useammin vaikutus on kuitenkin "biokemiallinen", jolloin aine haittaa jonkin entsyymin, välittäjäaineen tai elintoimintoja säätelevän reseptorin toimintaa. Biokemialliset muutokset voivat olla palautuvia, mutta jos niillä on toissijaisia vaikutuksia, voi syntyä pysyviä vaurioita. Tyypillinen on häkämyrkytys, jossa häkä eli hiilimonoksidi estää hemoglobiinia kuljettamasta happea. Tämä vaikutus on täysin ohimenevä ja palautuva, mutta hapenpuute on voinut aiheuttaa aivovaurion, joka on pysyvä. Ympäristömyrkky
Raskasmetalleiksi kutsutaan metalleja, joilla on suuri tiheys. Osa näistä aineista muuttuu ympäristömyrkyiksi niiden päästessä luontoon ihmisen toimien vuoksi. Koska raskasmetallit eivät hajoa, ne voivat olla biologisessa kiertokulussa ikuisesti. Joskus myrkyt sitoutuvat järvien ja merien sedimenttiin ja maahiukkasiin. Haitallisimpia ympäristömyrkkyjä ovat elohopea, kadmium ja lyijy. Bakteerit voivat muuttaa elohopean metyylielohopeaksi, joka sitoutuu helposti eliön proteiineihin ja on tavallista elohopeaa myrkyllisempää. Tämä aine voi synnyttää pysyviä hermostovaurioita. Syanobakteerit
Sinileväkukinnoista yli puolet on myrkyllisiä. Sinibakteereissa on kahdenlaisia myrkkyjä, maksamyrkkyjä ja hermomyrkkyjä. Maksalle myrkylliset sinilevät ovat yleisempiä kuin hermostolle myrkylliset. Makeiden vesien maksamyrkyt (mikrokystiinit) ja murtoveden maksamyrkyt (nodulariinit) ovat rakenteeltaan aminohapoista muodostuneita rengasrakenteisia peptidejä aiheuttaen eläimille maksan turpoamisen ja sokin. Hermostoon vaikuttavat toksiinit (mm. anatoksiinit ja saksitoksiinit) ovat rakenteeltaan pienimolekyylisiä hiilivetyrenkaita sisältäviä alkaloideja tai organofosfaatteja aiheuttaen mm. lihasten halvaantumista.
Myrkkyihin kuolee satunnaisesti lehmiä ja koiria, mutta Suomessa ei ihmisille ole aiheutunut vakavia myrkytyksiä. Sinibakteereja sisältävässä vedessä uimisesta voi tulla ihottumaa, päänsärkyä ja kuumetta. Järvivedestä otetussa puhdistetussa juomavedessä ei sinibakteerimyrkkyjä ole merkittäviä määriä. Stereoisomeria
Stereoisomeriaa ilmentävät monenlaiset molekyylit, joita ovat muun muassa aminohapot, hiilihydraatit, DNA, proteiinit, jotkin lipidit (kuten kolesteroli ja oleiinihappo), jotkin välittäjäaineet (kuten epinefriini), jotkin lääkeaineet (kuten ibuprofeeni), jotkin päihteet (kuten nikotiini ja kokaiini) ja jotkin myrkyt (kuten VX). Hermomyrkky
Neurotoksiinialtistusta voidaan hoitaa useilla eri menetelmillä. Monet hoitomenetelmät keskittyvät ylläpitämään elimistön toimintoja niin pitkäksi aikaa, että potilaan tila vakautuu. Tällöin potilas usein toipuu, mutta voi saada myöhemmin altistuksesta johtuvia sivuvaikutuksia. Joskus neurotoksiineja vastaan voidaan käyttää kemiallisia aineita tai muuttaa ne muotoon, jossa ne huuhtoutuvat elimistöstä nopeammin. Joihinkin myrkytyksiin ei ole parannuskeinoa, vaan hoito on oireenmukainen. Myrkky
Useat levät voivat aiheuttaa ihmisille toksisia reaktioita, kuten ihoreaktioita, silmien ärsytystä ja hengityshäiriöitä. Varsinainen myrkytystila edellyttää kuitenkin myrkyn joutumista elimistöön veden tai hengitysilman mukana. Myrkyllisiä lajeja tunnetaan panssarilevistä, punalevistä, piilevistä, tarttumalevistä mutta varsinkin sinilevistä.
Mykotoksiinit ovat myrkyllisten homesienten sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita, jotka voivat aiheuttaa haittaa tai kuoleman ihmisessä tai eläimessä. Mykotoksiinien farmakologisten ominaisuuksien takia joitakin mykotoksiineja käytetään antibiootteina, kasvunedistäjinä sekä lääkkeinä. Kyykäärmeet
Kyiden myrkky on aina hemotoksista, mutta osa lajeista erittää sekä hemotoksista että neurotoksista myrkkyä. Vanhan maailman myrkkykäärmeistä kyykäärmeillä on kehittynein myrkkyelin. Kyiden hampaat ovat niin pitkät, että ne eivät normaalisti mahtuisi suljettuun suuhun. Tästä syystä lyhyeksi kehittynyt yläleukaluu taittuu linkkuveitsen tapaan kokoon. Käärmeen purressa hampaat taittuvat salamannopeasti esiin ja iskeytyvät saaliiseen. Myrkky alkaa saman tien vaikuttaa, ensin lamauttaen ja lopulta tappaen saaliseläimen. Vaikka saaliit ehtivätkin juosta pitkähköjäkin matkoja pureman jälkeen, kyy löytää ne yleensä kuolleena seuraamalla hajujälkeä tarkan hajuaistinsa avulla. Käärme nielee saaliinsa pää edellä.