Missä Hanoi Rocks perustettiin?
Hanoi Rocks
Hanoi Rocks perustettiin lokakuussa 1979 Helsingin Herttoniemen vanhalla ruotsalaisella kansakoululla Pelle Miljoona & 1980 -yhtyeen "Viimeinen syksy" albumin julkaisutilaisuudessa. Tässä tilaisuudessa punkyhtye Briardin 17-vuotias kitaristi Antti Hulkko esitteli ikätoverilleen Matti "Makke" Fagerholmille Pelle Miljoonan yhtyeestä huumeidenkäytön takia erotetun kitaristin Stefan "Stefu" Piesnackin. Fagerholm päätti perustaa yhtyeen Piesnackin ja Hulkon 16-vuotiaan kitaristikaverin Jan "Nasse" Stenforsin kanssa. Basistiksi otettiin musiikkihistorian pimentoon jäänyt "Nedo Soininen Helsingin Kontulasta" (joissakin lähteissä muodossa "Nedi") ja rumpaliksi Peki Sirola. Ensimmäisenä Anssi Mehtälän ilmeisesti hanoi-rocks.net-sivuston pohjalta kirjoittamassa Hanoi Rocks 4CD Boxin bookletissa lukee, että Peki Sirola oli rumpali ja Nedo basisti. Hanoi-rocks.net-sivuston historiikin ensimmäisessä osassa "vuodet 1979–1981" lukee toisin päin. Stefan Piesnackin muisti kuitenkin tukee Mehtälän väitettä. Britanniassa Sanctuary Recordsin CD-remasterointien bookleteissa lukee, että "Pasi Sti" oli basisti ja "Peki Senola" rumpali. Pasi Sti on toimittaja (Kimmo) Miettisen "huumori" lipsahdus lehdessä "Uusi laulu". Miettinen oli unohtanut Ämyrockissa keikalla soittaneen basistin nimen. Uusi laulu-lehden kirjoituksesta virhe on siirtynyt moneen historiikkiin.. Peki Senola on kirjoitusvirheinen Peki Sirola, mutta tämänkin lähteen perusteella Sirola olisi ollut rumpali. Vuonna 1999 Stefan Piesnack muisteli Hanoi Rocksin perustamista seuraavasti:
Keväällä 1980 Hanoi Rocksin rumpalituuraajana toimi myös Pelle Miljoona Oy:n Tumppi Varonen. Varhaisen Hanoi Rocksin ensimmäinen keikka oli Latosaaressa ja jo toinen keikka Tavastialla 4. kesäkuuta 1980. Tavastialla keikkaa seurannut Seppo Vesterinen kehui yhtyettä keikan jälkeen, ja sopi tapaamisesta yhtyeen kanssa. Tuolloin vielä yhtyeen taustavaikuttajana toiminut Antti Hulkko sekä Matti Fagerholm tapasivat Vesterisen keikan jälkeisenä päivänä ja alkoivat suunnitella managerisopimusta. Michael Monroe
Matti Fagerholm ja Nasty Suicide perustivat Hanoi Rocksin Herttoniemen vanhalla kansakoululla syksyllä 1979 Pelle Miljoona & 1980:n "Viimeinen syksy" -albumin julkaisutilanteessa. Yhtyeen kolmantena perustajahenkilönä oli Pelle Miljoona & 1980:stä huumeidenkäytön takia erotettu kitaristi Stefan Piesnack. Peki Sirola oli basisti ja "Nedo" rumpali. Yhtye pysyi pystyssä luultavasti noin kevääseen 1980 asti. Kun Hanoi Rocks perustettiin uudelleen kolmikolla Fagerholm-Suicide-McCoy elokuussa 1980, Andy McCoyn käyttämät taiteilijanimet kiersivät yhtyeen jäsenillä. Itse asiassa Hanoi Rocksin ensimmäisen kokoonpanon aikana Jan Stenfors käytti taiteilijanimenä Antti Hulkon Briard-aikaista nimeä McCoy ja Antti Hulkko taas käytti nimeä Andy Monroe. Lopulta nimet jaettiin uudelleen ja Matti Fagerholmista tuli Michael Monroe, Antti Hulkosta Andy McCoy ja Jan Stenforsista Nasty Suicide. Hanoi Rocksin aikana Monroe vieraili myös muiden artistien levyillä Nasty Suiciden, Andy McCoyn ja Razzlen kanssa. Vuodet 1982–1985 hän ja muut Hanoi Rocksin jäsenet asuivat Lontoossa. Jan Stenfors
Matti Fagerholm ja Jan Stenfors perustivat Hanoi Rocksin Herttoniemen vanhalla ruotsalaisella kansakoululla Pelle Miljoona & 1980:n "Viimeinen syksy" -albumin julkaisutilaisuudessa lokakuussa 1979. Toiseksi kitaristiksi he pyysivät Stefan Piesnackin. Yhtyeeseen kuuluivat myös basisti Peki Sirola ja rumpali "Nedo". Piesnack oli erotettu juuri aiemmin Pelle Miljoona & 1980:sta huumesekoilujensa vuoksi. Yhtyeen nimeksi tuli Hanoi Rocks. Tämä kokoonpano soitti Ämy-festivaaleilla, Latosaaressa ja Tavastialla. Hanoi Rocksin taustavaikuttajana toiminut, nimensä "Andy Suicideksi" muuttanut Hulkko nimesi Stenforsin "Nasty McCoyksi". Kun kokoonpanon yhteistyö ei toiminut ja poliisin huumeryhmä pidätti Piesnackin, yhtye tuli tämän muotoisena tiensä päähän. Syksystä 1980 Sami Takamäki ja Antti Hulkko jättivät menestyneen Pelle Miljoona Oy:n ja perustivat uuden Hanoi Rocksin Stenforsin sekä nimensä Michael Monroeksi muuttaneen Matti Fagerholmin kanssa. Hulkko ja Stenfors vaihtoivat samoihin aikoihin keskenään toistensa taiteilijasukunimiä, joten heistä tuli Andy McCoy ja Nasty Suicide.
Hanoi Rocks
Yhdysvalloissa ja Britanniassa yhtyeen tyylisuuntana on pidetty myös glam metalin alalajia sleaze rockia, mutta itse asiassa sleazerock syntyi vasta Hanoi Rocksin vaikutuksesta. Ulkomailla yhtye yhdistetään toisinaan glam metaliin, hard rockiin tai heavy metaliin, mutta yleensä yhtyeen ei katsota edustavan mitään näistä tyylilajeista. -dokumentissa Hanoi Rocks noteerataan seitsemän muun glam-yhtyeen joukossa glam metalin tärkeimmäksi vaikuttajaksi. Hanoi Rocks
1980-luvulla Hanoi Rocks oli kansainvälisesti menestynein suomalainen yhtye. Yhtye on yhä suosittu myös Yhdysvalloissa, Ruotsissa, Japanissa ja Britanniassa. Lisäksi Hanoi Rocks oli yksi ensimmäisistä Aasiassa kiertueita tehneistä rockyhtyeistä; se oli ensimmäinen Delhissä soittanut länsimaalainen rockyhtye. Hanoi Rocks
Vuosi 1983 oli Hanoi Rocksin nopean nousun aikaa, joka kesti alkuvuoteen 1985 saakka. Yhtye oli lyönyt itsensä läpi Englannissa paljolti yhtyeen Englannin managerin Richard Bishopin avulla. Samoin yhtyeen jo vuonna 1981 alkanut menestys Japanissa jatkui. Yhdysvaltojen läpimurtokin oli lähellä, mutta uudenlaista nousevaa yhtyettä ei osattu luokitella. Englannissa Hanoi Rocks luokiteltiin heavy rockiksi ja Andy McCoy joutui selventämään yhtyeen tyyliksi:
Tammikuussa 1983 yhtye keikkaili pääasiassa Englannissa (mutta myös Lahden Kasisalilla 9. tammikuuta 1983). Puolivälissä kuuta yhtye esiintyi ensimmäisen kerran Suomen, Ruotsin ja Englannin ulkopuolella, Amsterdamissa. Tammikuun 23. päivä yhtye lähti Aasian eli Kaukoidän kiertueelle, joka ei ollut kovin tuottoisa, mutta tärkeä kansainvälistä suosiota tavoittelevalle yhtyeelle. Kiertue huomioitiin brittilehdistössä laajasti ja yhtye pääsikin Sounds-lehden kanteen. Bombayssa yhtye sai 2 500-päisen yleisön täysin sekaisin: yleisö ryntäili lavalle ja pitkin salia. Poliisi katsoi tilanteen mellakaksi, jolloin tilanne vasta todelliseksi mellakaksi yltyikin. Seuraavana päivänä "The Times of India" -lehden etusivulla luki ""Rockband Causes a Riot"" (). Bombayssa Hanoi Rocks teki oman soittamisennätyksensä soittaessaan yhteenmenoon neljä ja puoli tuntia, koska paikalliset yhtyeet soittivat nimittäin jopa seitsemän tuntia. Muutaman päivän Intian matkan jälkeen yhtye siirtyi Hongkongiin, josta matka jatkui Japaniin. Hanoi Rocks
Cherry Bombzin sisällä McCoylla ja Suicidella oli The Suicide Twins-projekti, jota alettiin arvostaa vasta myöhemmin. McCoy-Suicide yhteistyö hajosi loppuvuodesta 1986. Tämän jälkeen McCoy katosi pimentoon ja Suicide puuhasi projekteja René Bergin kanssa. Samaan aikaan vuonna 1987 Monroen ensimmäinen sooloalbumi "Nights Are So Long" julkaistiin Yhdysvalloissa. Monroe alkoi menestyä sooloartistina ja huippuvuosi oli 1989, jolloin häneltä ilmestyi Billboard-listan sijalle 161. yltänyt menestysalbumi Not Fakin' It, jonka levytyksen aikoihin Monroe oli aloittanut yhteistyönsä Guns N' Rosesin kanssa. Kunnianosoituksena esikuvalleen Guns N' Roses julkaisi samana vuonna Uzi Suicide-levymerkiltään kaikki Hanoi Rocksin albumit Two Steps From The Movea ja Rock & Roll Divorcea lukuun ottamatta. Monroen ja GNR:n, josta Monroen kanssa olivat tekemisissä erityisesti Axl Rose ja Slash, yhteistyö jatkui ainakin vuoteen 1992 asti. Hanoi Rocks
Yhtye palasi maaliskuussa takaisin Lontooseen ja äänitti neljättä albumiaan. Huhtikuun ensimmäisellä viikolla Hanoi Rocks matkusti Israeliin. Jerusalemissa yhtyettä ei voitu kuvata Itkumuurilla, kun paikalliset luulivat Monroeta naiseksi. Michael Monroen henki oli vaarassa, kun ihmisjoukko ympäröi hänet ja alkoi sylkeä hänen päälleen. Paikallisilla klubeilla ei ymmärretty yhtyeen esittämää rockia, eikä oluttakaan saanut paastokauden aikana juoda. Erityisesti Nasty Suicidea ärsytti, kun klubeilla yleisö seisoi puvut päällänsä, eikä ollut rockissa mukana. Lopulta yhtyeen järjestämien juhlien jälkeen tympääntynyt Nasty Suicide ilmaisi mielipiteensä kiertueesta heittämällä neljännen kerroksen hotellihuoneesta ensin tuolin, sitten toisen tuolin, vielä pöydän ja lopulta betonisen parvekepöydän suoraan Mercedes Benz-taksin päälle. Lopuksi Suicide rikkoi loputkin, mitä hotellihuoneesta oli juhlien jäljiltä jäljellä, sekä löi huoneeseen sännännyttä ja jalkansa lasin sirpaleisiin haavoittunutta hotellinjohtajaa kainalosauvalla. Kainalosauvat Suicidella oli siksi, että hän oli hypännyt vuoden alussa erään lontoolaisklubin portailta alas pää edellä suoraan Razzlen niskaan ja murtanut jalkansa. Poliisit löysivät vielä McCoyn sammuneena vaatekaapista ja lopulta koko yhtye pidätettiin sekä vietiin putkaan. CBS:n paikallinen edustaja sai kuitenkin yhtyeen ulos putkasta maksamalla 50 000 $. Matka päättyi yhtyeen karkotukseen Israelista, mutta oikeusjuttua ei tullut. Hanoi Rocks
Yhtye soitti pääasiassa Cheap Trickin ja Fagerholmin omia kappaleita. Tavastian jälkeen yhtye esiintyi ainakin vielä Ämy-festivaaleilla sunnuntaina 15. kesäkuuta 1980. ja uudestaan Tavastialla 23. kesäkuuta 1980. Kokoonpanon käsitykset yhtyeen musiikillisesta suunnasta menivät kuitenkin ristiin, joten Fagerholm erosi. Musiikkiuralle tosissaan halunnut Fagerholm ei halunnut tuhlata aikaa huvikseen soittavan yhtyeen kanssa. Kaiken lisäksi yhtyeessä tulivat keskenään toimeen vain Fagerholm ja Stenfors, jotka olivat vanhoja ystäviä. Hanoi Rocksin kokoonpano hajosi lopullisesti, kun Helsingin rikospoliisin huumeryhmä pidätti Piesnackin. Hanoi
Nykyisen nimensä Hanoi kaupunki sai vuonna 1831. Ranska valtasi kaupungin vuonna 1884. Hanoista tuli Ranskan Indokiinan kenraalikuvernöörin päämaja ja kaupungissa aloitettiin infrastruktuurihankkeita. Kaupungin keskustaan rakennettiin suoria teitä ja Punaisen joen yli rakennettiin kenraalikuvernööri Paul Doumerin mukaan nimetty silta. Tyypillisimpiä ranskalaistyylisiä rakennuksia olivat kenraalikuvernöörin toimistot, oopperatalo ja Pyhän Joosefin katedraali. Ranskalaisten mukana tulivat myös raitio- ja rautatieliikenne. Toisaalta kaupungin sitadelli purettiin. Kun Vietnamin demokraattinen tasavalta perustettiin syyskuussa 1945 Hanoista tuli maan pääkaupunki. Indokiinan sodan lopussa vuonna 1954 Hanoilla oli kokoa noin 130 km² ja sen väkiluku oli noin 380 0000. Vuonna 1961 se käsitti jo 900 km². Vietnamin sodan aikana Yhdysvallat vältteli aluksi Hanoin pommittamista, mutta Richard Nixon hyväksyi kaupungin ilmapommitukset yrityksenä pakottaa Pohjois-Vietnam myönnytyksiin Pariisin rauhanneuvotteluissa. Etenkin Operaatio Linebacker II:n kohteena oli Hanoi ja sen ilmapuolustuksen pommittaminen. Kaupunki koki merkittäviä hävityksiä ja kaupungin jälleenrakentaminen alkoi sodan jälkeen. Sitten vuoden 1975 kaupunki on kasvanut tasaiseen tahtiin ja niellyt itseensä sitä ympäröineitä asutuskeskuksia. Kaupungin 1 000-uotissyntymäpäivä vietettiin 10. lokakuuta 2010. Jan Stenfors
Eräänlaisen "rockherätyksensä" Stenfors koki 9-vuotiaana Eriksnäsin talleilla saatuaan ratsastustoveriltaan lainaksi CCR:n Cosmo's Factory-LP:n, jolla oli kappale "Up Around The Bend". Kyseinen kappale oli myöhemmin ensimmäisiä Stenforsin opettelemia ja siitä tehtiikin myöhemmin Hanoi Rocksin kansainvälisesti ja kaupallisesti menestynein single Up Around The Bend. Hanoi Rocksin aikana Stenfors eli Suicide vastasi kappaleen soolokitaraosuuksista. Hanoi Rocks
Clashin ohella punkesikuvia olivat Sex Pistols ja Ramones. Tärkein oli kuitenkin glam rockin ja protopunkin edustaja New York Dolls ja sen kitaristi Johnny Thunders. McCoyn kuuntelemia glam-yhtyeitä olivat Alice Cooper, David Bowie ja Aerosmith. Protopunkista mainittakoon Iggy Pop ja hänen yhtyeensä The Stooges, perusrock-esikuvista The Rolling Stones. Michael Monroe kuunteli raskaampaa rockia: Black Sabbath, Uriah Heep ja Nazareth. AC/DC:tä olivat kaikki kuunnelleet, ja Suicide CCR:ää. McCoy oli kuunnellut punkin lisäksi reggaeta ja soulia. Ennen Monroen tapaamista McCoy ei ollut koskaan kuunnellut heavy metalia, esimerkiksi Led Zeppeliniä. Don’t You Ever Leave Me
7-tuumainen single käsitti kappaleet Don't You Ever Leave Me / Oil And Gasoline. Bob Ezrinin tuottama nimikappale ""Don't You Ever Leave"" on elokuussa Suomessa ja 8. lokakuuta Britanniassa julkaistulta Two Steps from the Move -albumilta ja se julkaistiin alun perin nimellä ""Don't Never Leave Me"", jonka voi kuulla ensimmäisellä albumilla "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks". Don't Never Leave Me -versio on huonompi ja roisimpi kuin Don't You Ever Leave Me, jota pidetään Hanoi Rocksin yhtenä parhaimmista kappaleista ja se on yhtyeen hienoimpia balladeja. Ensimmäisellä albumilla punk-tyylisen kappaleen tempo oli liian nopea, eikä se ollut oikeaan sävellajiin kirjoitettu Michael Monroen laulettavaksi. Lauluntekijä ja kitaristi Andy McCoy kommentoi kappaletta "Soundi"ssa elokuussa 1984: ""No joo, me mokattiin toi biisi aikoinaan niin pahasti että se oli otettava nyt uusiks. Biisinä se on musta helvetin hyvä ja tää versio juuri sellainen kuin alkuperäisen olis pitäny olla."". Sen sijaan ""Oil And Gasoline ei alkuperäiselle"" LP:lle kuulu. Se kylläkin löytyy albumin remasteroidulta CD-versiolta bonus-raitana. Kappale oltiin julkaistu jo Japanissa syyskuussa 1984 Underwater World-EP:llä, mutta ennen tätä singleä sitä ei ollut julkaistu Euroopassa. Samoin kappaleen voi kuulla kokoelmilla "Hanoi Rocks 4 CD Box" ja "Strange Boys Play Weird Openings" sekä "Tracks From A Broken Dream". Oil And Gasoline on äänitetty "Greenhouse"-studiolla ja kappaleessa bassoa soittaa afrofunk-yhtye "Osibisa"n Gregg Brown. Kappaleen tuottajat olivat Andy McCoy, Michael Monroe ja Gregg Brown. Timpa Laine
Vuonna 2001 yhtyeeseen liittyi myös kolmas tamperelainen, Costello Hautamäki, ja kun vielä Michael Monroen ja entisen Hanoi Rocksin kitaristin Andy McCoyn välit lämpenivät, syntyi yhtye Michael Monroe and Andy McCoy Hanoi Rocks Revisited, eli lyhyemmin Hanoi Rocks Revisited, joka teki ensimmäisen keikkansa vuoden 2001 Ruisrockissa Turussa. Michael Monroe Tour Band esiintyi vielä 12. tammikuuta 2002 Helsingin Tavastia-klubissa. Hanoi Rocks oli hajonnut kesäkuussa 1985, mutta syntyi nyt uudelleen. Laine soitti vuonna 2002 Hanoi Rocksin comeback-levyllä "Twelve Shots on the Rocks" ja vuonna 2003 Monroen soololevyllä "Whatcha Want". Vuonna 2003 Laine myös kiersi yhtyeen kanssa Yhdysvalloissa, Euroopassa, Etelä-Amerikassa ja Japanissa. Laine erosi Hanoi Rocksista vuoden 2004 loppupuolella perheeseensä syntyneen pojan vuoksi. Yhtye korvasi hänet Andy ”A. C.” Christellillä. Lick Records
Hanoi Rocksin viimeiseksi julistettu kokoonpano (Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio, Terry Chimes) otti laulajakseen Anita Chellemahin ja näin syntyi Cherry Bombz loppukesästä 1985. Tämän jälkeen kiisteltiin siitä, koskiko CBS:n tai Lick Recordsin Cherry Bombzia, joka oli jäljelle jäänyt Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano Michael Monroe erottua itse. Pian oli selvää, ettei CBS -sopimus koskenut Cherry Bombzia, mutta Lick päätti jatkaa Cherry Bombzin julkaisijana Hanoi Rocks -julkaisijan pohjalta. Brittiläinen Lick oli nyt täysin Richard Bishopin johtama ja hän tuli hyvin toimeen Andy McCoyn sekä Nasty Suiciden kanssa. Lick ajautui kiistoihin, kun Bishop sijoitti Cherry Bombziin osan Michael Monroelle kuuluneesta osuudesta, joka oli syntynyt Bishopin laitettua Hanoi Rocksin vanhan katalogin myyntiin. Cherry Bombz ei kuitenkaan tuonut rahoja takaisin ja Monroe katsoi ylioptimistisen Bishopin huijanneen häntä. Lisäksi ristiriitaa tuli siitä, kun Bishopin Lick Records tulikin McCoyn ja Suiciden johtaman Cherry Bombzin levy-yhtiöksi eikä soolouraansa aloitelleen Michael Monroen. Lick Records julkaisi Cherry Bombzin ensimmäiset singlet ”"Hot Girls In Love / Feline Feeling"” ja 12" maksisinglen eli EP:n ”"Hot Girls In Love / 100 Degrees In The Shade / Feline Feeling / Oil & Gasoline"”. Cherry Bombzin seuraava julkaisu, viisiraitainen EP, jota mainostettiin mini-LP:nä, julkaistiinkin Polarvox Musicin Yahoo!-levymerkillä. Lick kuitenkin julkaisi vielä 1986 Cherry Bombzin viimeisen singlen ”"House Of Ecstasy / Declaration"” ja 12" maksisinglen ”"House Of Ecstasy / Countryfield Inner City Blues / Running (Back To Your Lover)"”. Hanoi Rocks
René Berg oli huomattavasti muita yhtyeen jäseniä vanhempi, ja hänen katsottiin olleen väärä valinta basistiksi. McCoyn mukaan Berg esiintyi yhtyeen johtajana ja omistajana sekä esiintyi huonosti lavalla. Kaiken lisäksi Berg käytti huumeita pillerimuodossa ja ilmeisesti myös heroiinia, tosin McCoykaan ei ollut kovin puhdas näiden aineiden suhteen. Berg joutui ilmeisesti jo käytännössä kuolleen yhtyeen syntipukiksi. Muiden jäsenten tyytymättömyys häneen ei ollut ainakaan merkittävästi henkilökohtaista, koska hän oli yhtyeen jäsenten vanha ystävä ja oli myöhemmin mukana näiden sooloprojekteissakin. Lisäksi yhtye ei kuitenkaan missään vaiheessa arvostellut Bergin soittotaitoa. Richard Bishop
Lokakuussa 1981 Bishop tapasi Englannin-kiertueella olleen nuoren suomalaisyhtyeen Hanoi Rocksin. Yhtyeen suomalainen manageri Seppo Vesterinen otti Bishopin työkumppanikseen ja he alkoivat manageroida yhtyettä yhdessä. Kesällä 1982 Bishop matkusteli Yhdysvalloissa ja perusti Arizonan Phoenixissä veljensä Alanin (basso ja laulu) ja Charles Goghenin (rummut) kanssa kokeilevaa rockia soittavan Sun City Girls -yhtyeen. Vuonna 1983 Seppo Vesterinen Ja Richard Bishop perustivat oman levymerkkinsä Lick Records, jonka ensimmäinen julkaisu oli single "Malibu Beach / Rebel On The Run". Yhtyeen Britanniaan suuntautuneet julkaisut julkaistiin tästä lähtien Lick-levymerkillä, samoin siltä julkaistiin Britanniassa ennen julkaisemattomat Hanoi Rocksin kolme ensimmäistä albumia "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks", "Oriental Beat" ja "Self Destruction Blues" 12. elokuuta 1983. "Back to Mystery City" julkaistiin samoin Lick-levymerkiltä toukokuussa 1983. Yhtyeen tehtyä levytyssopimuksen CBS:n kanssa Vesterisen ja Bishopin Lick-levymerkin merkitys väheni, kun "Two Steps from the Move" julkaistiin CBS:ltä Bob Ezrinin johdolla. Viimeinen Hanoi Rocks -julkaisu Lick-levymerkiltä oli elokuussa 1985 julkaistu puolivirallinen "Rock & Roll Divorce". Tämän jälkeen Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio, Terry Chimes perusti Cherry Bombzin, jonka asioita Bishop alkoi hoitaa. Samoin Cherry Bombz -julkaisut julkaistiin Lick-levymerkiltä. Bishop uskoi Cherry Bombzin menestykseen ja sijoitti siihen osan Hanoi Rocksin laulajan Michael Monroen rahaosuudesta, joka oli syntynyt Hanoi Rocksin vanhan katalogin myymisestä. Ylioptimismi ei kuitenkaan tuottanut rahoja takaisin ja Monroe katkeroitui Bishopille pitkäksi ajaksi. Monroe syytti Bishopia ahneudestakin, mutta muut yhtyeen jäsenet olivat tyytyväisiä manageriinsa. Astoria (musiikkiklubi)
Hanoi Rocks aloitti viimeisen Englannin-kiertueensa vuonna 2008 Astoria-klubilta. Astorian tiloissa pitkään toiminut G-A-Y -klubi muutti toiseen yökerhoon kesällä 2008. Hanoi Rocks
Nasty Suicide olisi halunnut jatkaa ja yrittää Hanoi Rocksin koossa pitämistä Razzlen kuoleman jälkeen. Hänen mielestään oli järkevää yrittää vielä kevät ja kesä 1985, mutta ei kuitenkaan realistina pitänyt kovin pahana yhtyeen hajoamista. Suicide oli jo omalla tahollaan kyllästynyt yhtyeen elämäntapaan ja toimintaan. Myöhemmin Suicide on ollut lähinnä tyytyväinen kokemuksiinsa ja tienesteihinsä. Nasty Suicide soitti McCoyn kanssa vuoteen 1987 asti, jolloin hän siirtyi soittamaan muun muassa Monroen ja Bergin kanssa. Monroen ja McCoyn kamppailua yhtyeen entisistä jäsenistä kuvasi hyvin se kuinka, samaan aikaan kun, Monroe korosti Suiciden olleen hänen ainut ja paras ystävänsä, McCoy yritti loata Suiciden nimen. Suicide on halunnut olla puolueeton ja välttänyt kärkkäitä kommentteja, toisin kuin Sam Yaffa. Yaffakin on sittemmin 2000-luvun noususuhdanteisen uran ja vanhenemisen myötä on välttänyt antamasta lausuntoja aiheesta. Tiede- ja sittemmin yritysmaailmaan siirtynyt Nasty Suicide eli Jan Stenfors kommentoi yhtyeen hajoamista julkisesti todennäköisesti viimeisen kerran elokuussa 2003. Another Hostile Takeover
Pian albumin ilmestyttyä Hanoi Rocks herätti huomiota erikoisella markkinointitempauksella. 15. huhtikuuta 2005 yhtye esitti "Another Hostile Takeoverin" kappaleita Stockmannin tavaratalon aurinkokatoksella Helsingin keskustassa. Kappaleen Center of My Universe lopussa kuullaan myös Michael Monroen isän, Yleisradion entisen pääkuuluttajan Pentti Fagerholmin ääntä.muita levyn teossa mukana olleita: Hanoi Rocks
Uuden rumpalin tulo ajoittui juuri festarikauden alkuun, joten yhtye ei esiintynyt kovin tiheästi uudella kokoonapanolla. Syyskuun 5., 6. ja 28. päivä yhtye esiintyi Ruotsin Kägelbanan, Sweden Rock ja Peace & Love Festival-festivaaleilla. Heinäkuussa yhtye esiintyi Kuopion kansainvälisillä viinifestivaaleilla, Simerockissa, Ruisrockissa, Rukarockissa ja Puustockissa. Joukossa oli yksi esiintyminen Viron Haapsalussa American Beauty Car Show’ssa. Toinen ulkomaankeikka oli Norjan Metal Rock Fest-festivaaleilla elokuussa, jolloin yhtye esiintyi myös Ankkarockissa. Yhtye siis keikkaili keväällä ja kesällä vähemmän kuin aiempina vuosina. Hanoi Rocks
Uusi albumi oli viittä vaille julkaisua valmis huhtikuun lopulla, mutta Ezrinin mielestä levyltä puuttui ratkaisevin hitti. Hitiksi vakiintui kiireessä Nasty Suiciden versio CCR:n kappaleesta "Up Around the Bend". Kappale oli yksi Nasty Suiciden suosikkikappaleista, ja hän soitti sen hienosti omalla tavallaan. 9-vuotiaana silloinen Jan "Nasse" Stenfors oli esteratsastanut Sipoossa Eriksnäsin kartanon talleilla ja saanut lainaan kappaleen sisältäneen Cosmo's Factoryn ratsastajatoveriltaan. Stenfors oli aina soitellut kyseistä kappaletta, ja lopulta se päätyi hänen mukanaan Hanoi Rocksin harjoituksiin. Hanoi Rocks oli soittanut kyseisen kappaleen jo huhtikuun alussa Saksan kiertueella televisioesiintymisen päätteeksi. I Want You
I Want You on itse asiassa ruotsalainen hitti "Jag vill ha dig", jonka McCoy vain käänsi englanniksi ja otti kappaleen omiin nimiinsä. Asia selvitettiin myöhemmin oikeudessa. "Kill City Kills" on McCoyn Ralf Örnin kanssa 16–17-vuotiaana tekemä kappale, joka on saanut innoituksensa Kill City -korttelista. Kill Cityssä monet punkkarit, kuten Hanoi Rocksin McCoy, Nasty Suicide ja Michael Monroe viettivät 15–17-vuotiaina aikaansa. ”Kill City Kills” on alun perin Maukka Perusjätkän albumilla "Ennen kolmatta maailmansotaa" oleva kappale ”Koske mua”, johon McCoy ja Örn tekivät uudet sanat ja sovituksen. Kummatkin singlen kappaleet julkaistiin vasta kolmannella studioalbumilla ja ainoalla singlekokoelmalla "Self Destruction Blues", kun ensimmäinen albumi "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks" ilmestyi jo helmikuussa 1981. Singleä ei siis julkaistu markkinoimaan tulevaa albumia, vaan oli vain ensimmäinen näytepala uudesta yhtyeestä ja sen musiikista. Hanoi Rocks
Elokuussa 1980 Punk-lehden "Joukkohauta"-haastattelussa Michael Monroe, Nasty Suicide ja Andy McCoy ilmoittivat perustavansa Hanoi Rocksin uudelleen. Syyskuussa 1980 McCoy erosi Pelle Miljoona Oy:stä. Basistiksi kaavailtiin Jesu Hämäläistä, mutta tämä kieltäytyi. Seuraavaksi kaavailtiin tukholmalaista Björne Fröbergiä, mutta Andy McCoy kadotti tämän puhelinnumeron. McCoyn kanssa Pelle Miljoona Oy:ssä soittanutta basisti Sami Takamäkeä pyydettiin mukaan, kun tämä palasi Lontoosta. Takamäki suostui ja sai uudessa yhtyeessään nimekseen Sam Yaffa, koska McCoyn mukaan hän näytti appelsiinilta. Takamäki itse on sanonut eräässä Radio Rockin haastattelussa, että hän otti taiteilijanimen sarjakuvahahmolta eräästä sarjakuvasta, jota luki, kun yhtye siirtyi Tukholmaan. Hanoi Rocks
Kulttuuritalon Europe A-Go-Go -konsertit olivat ainoat esiintymiset, joita yhtye ei ollut Razzlen kuoleman jälkeen perunut. Hanoi Rocks päättikin soittaa nämä esiintymiset Razzlen muistokonsertteina. Yhtyeen mukaan monisatamiljoonainen televisiokatsojamäärä ja Kulttuuritalolla paikalla ollut monisatainen yleisö olivat paras kunnianosoitus heidän kuolleelle rumpalilleen. Hanoi Rocks saapui keskiviikkona 2. tammikuuta Lontoosta Helsinkiin. Razzlen kuolema oli käynnistänyt yhtyeessä lumivyöryilmiön, ja Helsinkiin saapumispäivänä Sam Yaffa ilmoitti täysin yllättäen eroavansa yhtyeestä. Yaffan oli pitänyt lähteä yhtyeestä jo kuulemma kesällä 1984 Espanjaan, mutta suunnitelma oli jäänyt toteuttamatta. Niinpä Razzlen muistokonserteista tuli myös Sam Yaffan jäähyväiset. Michael Monroe ei ymmärtänyt Yaffan päätöstä, mutta McCoy totesi yhtyeen perustajajäsenten pärjäävän kolmistaankin. McCoy siis laski itsensä kolmanneksi perustajajäseneksi Nasty Suiciden ja Michael Monroen kanssa. Erityisesti Monroen tunnelma ennen konsertteja oli masentunut ja epävarma, vaikka yhtye oli suosionsa huipulla. Kuuluisan ja arvostetun brittiläisen "Sounds"-musiikkilehden lukijaäänestyksessä Hanoi Rocks valittiin Marillionin jälkeen maailman toiseksi parhaimmaksi yhtyeeksi vuonna 1984. Hanoi Rocksin taakse jäivät Iron Maiden, ZZ Top ja Dio. Hanoi Rocksin "Underwater World" -single ja LP "Two Steps from the Move" sijoittuivat äänestyksessä viidenneksi. Yhtyeen konserttivideo sijoittui toiseksi, ja lavaesiintyjänä yhtye sijoittui kolmanneksi. Lavaesiintyjänä vain Iron Maiden ja Status Quo menivät ohi. Samoin itse Michael Monroe valittiin vuoden miespuoliseksi seksiobjektiksi. Andy McCoy menestyi äänestyksessä kitaristina sekä sijoittui yhdeksänneksi parhaaksi kosketinsoittajaksi. Edesmennyt Razzle valittiin 5. parhaimmaksi rumpaliksi, ohi ihailemansa Rat Scabiesin. Hanoi Rocksin jäsenet ja itse yhtye vilahtelivat äänestyksen eri listojen kärkipäissä. Kerrang!-lehden äänestyksessä Hanoi Rocks sijoittui 9. merkittävimmäksi tulokkaaksi ja 10. parhaimman albumin levyttäjäksi. Michael Monroe sijoittui tämän äänestyksen seksiobjektisarjassa seitsemänneksi. Hanoi Rocks
Kesällä 1985 alkoi koko 1980-luvun viimeiset ja 1990-luvun ensimmäiset vuodet kestänyt aktiiviinen arvuuttelu siitä, mikä oli vain puoli vuotta ennen hajoamistaan täysillä esiintyneen menestysyhtyeen lopullinen hajoamissyy. Näihin arvuutteluihin liittyivät myös erilaiset eri musiikkitahojen junailemat yhdistämissuunnitelmat, esimerkiksi japanilainen musiikkilehti tarjosi miljoonia dollareita, jotta yhtye esiintyisi jälleen yhdessä. Jokaisella yhtyeen jäsenellä on oma käsityksensä tapahtumien kuluista, mutta yleisesti on ratkaisevimpina syinä on pidetty rumpali Razzlen kuolemaa ja siitä seurannutta Sam Yaffan eroa. Koska yhtye oli muodostanut itsestään eräänlaisen perheen, oli kahden tärkeän jäsenen menetys kuolinisku sille. Lehdistössä arveltiin keskeisiksi hajoamistekijöiksi Monroen ja McCoyn välejä, mutta Monroen mukaan pahin isku yhtyeelle oli juuri näiden kahden ydinjäsenen lähtö Hanoi Rocksista. Tyngäksi jääneen yhtyeen sisäisen hengen korvaaminen uusilla jäsenillä oli käytännössä mahdotonta. Terry Chimes vanhana punkrumpalina sopi yhtyeelle, mutta Sam Yaffan paikan täyttävää basistia oli vaikea löytää. Berg osoittautui hyväksi kaveriksi, mutta huonoksi yhtyetoveriksi. Hanoi Rocks
18. lokakuuta Hanoi Rocks veti perinteisen syksyn Tavastia Klubi-keikkansa, jotka olivat loppuunmyytyjä. Yllättäen 21. lokakuuta Hanoi Rocksin manageri Virpi Immonen ilmoitti yhtyeen lopettavan toimintansa keväällä 2009. Yhtye vetäisi loppuun marraskuun 2008 Britannian pienkiertueen, jonka jälkeen tekisi Japanin kiertueen vuoden 2009 alussa. Yhtyeen viimeiset keikat olisivat tämän jälkeen Tavastialla, josta yhtyeen historia alkoi. Eron syyksi ilmoitettiin se, että keulahahmot Michael Monroe ja Andy McCoy kokivat tehneensä jo kaikkensa yhtyeen eteen. Vuonna 1985 kesken jäänyt työ olisi nyt suoritettu loppuun. Tästedes Monroe ja McCoy keskittyisivät omiin sooloprojekteihinsa, jotka oli jätetty sivuun Hanoi Rocksin uudelleensynnyttyä kesällä 2001. Tätä jo ennakoikin 19. syyskuuta julkaistu Michael Monroen soolosingle "Pirates of the Baltic Sea", joka tehtiin tuenosoitukseksi Itämeren suojelutyölle. "Pirates of the Baltic Sea" on The 69 Eyesin Jussi 69:n ja Jyrki 69:n perustaman luonnonsuojeluryhmän nimi. Monroen soolosinglellä kitaroita soittivat Adam Bomb ja Backyard Babiesin Dregen, rumpuja Jussi 69 ja taustalaulajana toimi Warrior Soulin Kory Clarke. Rat Scabies
1990-luvun alussa Scabies jatkoi Michael Monroen ja Sam Yaffan Demolition 23. -projektin muodossa jo 1980-luvun alkuvuosina alkanutta yhteistyötä vuonna 1985 hajoneen Hanoi Rocksin kanssa. Terry Chimes
Lontoossa Chimes oli ystävystynyt Hanoi Rocksin kanssa, ja hänet pyydettiin Hanoi Rocksin rumpaliksi yhtyeen rumpalin Razzlen kuoltua auto-onnettomuudessa. Chimes harjoitteli 3-4 kertaa ja esiintyi 3.-4. tammikuuta 1985 Razzlen muistokonsertiksi muodostuneilla keikoilla Helsingin Kulttuuritalolla. Näiden keikkojen lisäksi hän oli mukana Hanoi Rocksin viimeisellä kiertueella Puolassa ja soittaa yhtyeen vuonna 1985 tekemillä levytyksillä. Tämän jälkeen Michael Monroe ilmoitti jättävänsä yhtyeen ja Chimes jatkoi Nasty Suiciden ja Andy McCoyn kanssa Cherry Bombzissa. Cherry Bombzin läpimurto epäonnistui alun huomiosta huolimatta, ja Chimes siirtyi soittamaan Black Sabbathin kanssa. Hanoi Rocks
Sam Yaffan sanoista paljastuu hänen kyllästymisensä pitkäaikaiseen yhdessäsoittamiseen ja koko rock n' roll -elämäntapaan. Tuohon aikaan suomalaisen yhtyeen nouseminen kansainväliseen tietoisuuteen oli vaatinut paljon. Vaikka kansainvälistä menestystä olisikin tullut erittäin todennäköisesti vielä enemmän, ei soittamiseen ollut enää intoa rankkojen viiden vuoden jälkeen. Kaiken lisäksi vuonna 1984 yhtye oli saavuttanut todella suuria voittoja, jotka olivat lisänneet tuhlausta ja huumeidenkäyttöä. Yhtyeen legendaarisen managerin Seppo Vesterisen mukaan Hanoi Rocks oli viimeisiä yhtyeitä, jotka yrittivät elää täysillä rock and roll -unelmaa. Yhtye ei toiminut kuin yritys, vaan eli hetkessä ja vietti rankkaa elämää. Hänen mukaansa ongelma oli myös se, että yhtyeen jäsenet olivat olleet yhdessä liian kauan: Conny Bloom
Bloom tuli tunnetuksi Electric Boys -yhtyeestä ja oli suomalaisen Hanoi Rocks -yhtyeen jäsen. Michael Monroe
Michael Monroe, ensin Mike Monroe (oikealta nimeltään Matti Antero Kristian Fagerholm, s. 17. kesäkuuta 1962 Helsinki) on suomalainen rockmuusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocks -yhtyeen laulajana. Monroe perusti yhtyeen vuonna 1979 Nasty Suiciden ja Stefan Piesnackin kanssa. Vuonna 2012 "Wall Street Journal" mainitsi Monroen ehkäpä maailman arvostetuimmaksi vähemmän tunnetuksi rockmuusikoksi. Michael Monroe
Vuonna 1979 Fagerholm, Hulkko ja Jesper Sporre perustivat Tukholmassa uuden yhtyeen The Nymphomaniacs, joka ei kuitenkaan levyttänyt eikä esiintynyt. Silti yhtye lasketaan yhdeksi "esi-Hanoi Rocksiksi". Tämän jälkeen Hulkko yritti saada Helsingissä Fagerholmia basistiksi Pelle Miljoona Oy:hyn. Onnistuneesta koesoitosta huolimatta tehtävään valittiin 16-vuotias Sami Takamäki, josta myöhemmin tuli Hanoi Rocksin basisti Sam Yaffa ja joka on sittemmin soittanut myös Monroen sooloyhtyeessä ja legendaarisessa New York Dollsissa. Hanoi Rocksin diskografia
Hanoi Rocksin hajottua julkaistiin ensimmäinen kokoelma jo marraskuussa 1985. "Lean On Me" -kokoelman tuli olla viimeinen kokoelma, mutta tämänkin jälkeen niitä on vielä ilmestynyt useita. Kokoelmalla on ennen julkaisematonta materiaalia. Suuri osa kokoelmista on julkaistu Japanissa. Nopeasti loppuunmyyty "Hanoi Rocks (4CD)"-kokoelma oli kehuttu ja suosittu nousten Suomen viralliselle albumilistalle. 1990-luvulla Hanoi Rocks pysyi esillä ja tavoitti kuuntelijansa lähes ainoastaan kokoelmien avulla. Vuodesta 1995 lähtien Britanniassa ja Suomessa julkaistu alkuperäisiä albumeita remasteroituina sekä joitain myös bonusraidoitettuina. Tällä hetkellä kaupoista on saatavissa koko Hanoi Rocks -tuotanto CD:inä. Hajoamisen jälkeen julkaistua "Rock & Roll Divorce" -albumia ei ole julkaistu CD:nä, ja sitä on vinyylinä enää vaikea löytää.Laittomia nauhoitteita eli bootlegeja on nauhoitettu erityisesti Britanniassa ja Japanissa yhtyeen keikoilta. Bootlegit pitivät kokoelmien lisäksi yhtyettä esillä 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Hanoi Rocks
YK:n julistaman ""Nuorten vuosi 1985"" aloitti Eurovision Europe A-Go-Go, joka oli lauantaina 5. tammikuuta esitetty 500 miljoonan eurooppalaisen televisiokatsojan seuraama rockshow. Europe A-Go-Go -show’hun valittiin Euroopan parhaimmat rockyhtyeet. Suomea edusti Hanoi Rocks, mutta koska muista Pohjoismaista ei löytynyt yhtä suurta ohjelmaan kelpaavaa kansainvälisen luokan tähteä, se edusti koko aluetta. Hanoi Rocks soitti Suomen osuuden Helsingin Kulttuuritalolla torstaina ja perjantaina 3.–4. tammikuuta. Suomen konserttien kuvausten ja nauhoitusten ohjauksesta vastasi Heikki Harma. Perjantain konsertti lähetettiin Eurovisiolle Europe A-Go-Go -show’ssa esitettäväksi. Kokonaisuudessaan viisi ja puoli tuntia kestäneessä televisioshow'ssa ei näytetty Euroopan huippuyhtyeiden kokonaisia konsertteja, vaan vain pätkiä niistä. Yleisradio näytti koko Hanoi Rocksin Kulttuuritalon perjantain konsertin televisiokatsojille myöhemmin keväällä 1985. Hanoi Rocksin historian kannalta esiintymiset olivat erittäin tärkeitä ja vedenjakajavaihe yhtyeen historiassa. Käytännössä alkuperäinen Hanoi Rocks hajosi näiden esiintymisten jälkeen. Seppo Vesterinen
Syksyllä 1980 hän ryhtyi uudelleen toista kertaa perustetun glam rockia, hard rockia ja glam punkia soittavan Hanoi Rocksin manageriksi. Englannin työparikseen hän otti Richard Bishopin, jonka kanssa perusti levy-yhtiön "Lick". Vesterinen näki heti ennakkoluulottomasti erilaisen ja erityylisen yhtyeen mahdollisuuden kansainväliseen menestykseen. Vesterinen oli mukana kaikilla Hanoi Rocksin kiertueilla ja teki työtä ankarasti sen eteen, että yhtye tulisi yhä tunnetummaksi ja tunnetummaksi maailmalla. Hänestä tuli yhtyeen isähahmo. Hanoi Rocks kuitenkin hajosi kesäkuussa 1985, vaikka Vesterinen oli yrittänyt kaikkensa yhtyeen kasassa pitämiseksi. Yhtyeen välien huononnuttua erityisesti laulaja Michael Monroe arvosteli Vesteristä, mutta muuten Monroe oli aina ollut hyvissä väleissä tämän kanssa. Seppo Vesterinen on edelleen erittäin hyvissä väleissä kitaristi Andy McCoyn kanssa. Samoin kitaristi Nasty Suicide ja basisti Sam Yaffa ovat aina olleet tyytyväisiä pääpiirteissään Seppo Vesterisen toimintaan. 1980-luvulla Vesterinen toimi myös Sielun Veljet -yhtyeen managerina. Hanoi Rocks
Kevään ja kesän 2007 yhtye keikkaili pääasiassa Suomessa, mutta esiintyi myös ulkomaisilla festareilla, kuten Peace & Love-festivaaleilla Borlängessä, Ruotsissa 29.-30. kesäkuuta, Budapestin Sziget-festivaalilla 14. elokuuta ja Berliinin Popkomm-festivaaleilla 21. syyskuuta. Lisäksi yhtye esiintyi televisioidussa lähetyksessä suurelle yleisölle Gröna Lundin Sommarkrysset-tapahtumassa Tukholmassa. Lisäksi The Voice -kanava teki yhtyeen Sziget-festivaalien keikasta neliosaisen laajan raportin. 
Seuraava 8. elokuuta julkaistu single "This One's For Rock'N'Roll" julkaistiin aluksi vain netistä ladattavana kappaleena ja se nousi Suomen virallisen latauslistan sijalle 10. Single julkaistiin levymuodossa netissä myytävänä 19. marraskuuta. Ari Väntänen
"Suen" lisäksi Väntänen on kirjoittanut muun muassa "Turun Sanomiin", "Turun ylioppilaslehteen", "Rytmiin", "Soundiin", "Rumbaan" ja "Infernoon". Hän on tehnyt Hanoi Rocks -yhtyeestä kertovan kirjan "Hanoi Rocks – All Those Wasted Years" yhdessä Michael Monroen ja Andy McCoyn kanssa. Like Kustannuksen kustantama teos julkaistiin 1. huhtikuuta 2009. Väntänen on kirjoittanut myös Michael Monroen elämäkertateoksen, jonka Like julkaisi 28. lokakuuta 2011. Hän on kirjoittanut myös Apulanta-yhtyeestä kertovan teoksen "Kaikki yhdestä pahasta", joka julkaistiin Liken kustantamana vuonna 2014 Suomirock
Suomirockin menestystä ulkomailla on saatu odottaa pitkään. 1970-luvulla Wigwam ja Hurriganes yrittivät läpimurtoa Englannissa, mutta suurta menestystä ei tullut, joskin ensin mainittu sai kiitosta kriitikoilta ja jälkimmäisen kultakauden albumit myivät kohtalaisen hyvin Ruotsissa. Hanoi Rocksilta jäi 1980-luvulla lopullinen läpimurto ulkomailla tekemättä, mutta sitä on pidetty pitkään kansainvälisesti arvostetuimpana suomalaisena yhtyeenä. Hanoi Rocksille annetaan populaarimusiikin historiassa paikka 1980-luvun glam rock -aallon inspiroijana. Vuosikymmenen loppupuolella myös Smack saavutti jonkin verran kulttimainetta etenkin Yhdysvaltain länsirannikon muusikkopiireissä. Havana Black oli ensimmäinen suomalainen yhtye, joka sijoittui Billboardin radiosoittolistalle Yhdysvalloissa. 1990-luvulla eri tyylilajeja yhdistelevä Waltari ja klassista heviä edustava Stratovarius menestyivät hyvin Euroopan maissa. 2000-luvulla muun muassa HIM, The Rasmus ja Nightwish ovat saaneet ulkomailla menestystä mittakaavassa, joka on suomalaisille rockyhtyeille ennennäkemätöntä. HIM myi Yhdysvalloissakin yhdellä levyistään kultalevyä oikeuttavan määrän, ja Rasmus on noussut Euroopassa useassa maassa listaykköseksi menestyneimmällä levyllään. This One’s for Rock’n’roll – The Best of Hanoi Rocks 1980–2008
Kokoelma sisältää myös lehtisen, jossa kerrotaan Hanoi Rocksin historiasta. Siihen on myös lisätty tunnettujen muusikojen omia kokemuksia Hanoi Rocksista (mm. Jussi 69 ja Alice Cooper ovat kirjoittaneet osuutensa). Glam punk
1980-luvulla Hanoi Rocks toi glam punkin uudelleen esille. Vuosina 1982-1984 Lontoossa perustettiin useita uusi glam punk-yhtyeitä, jotka soittivat samalla tavalla kuin Hanoi Rocks. Hanoi Rocksin vaikutuksesta syntyneitä yhtyeitä olivat mm. "Soho Roses", "Kill City Dragons", Dogs D'Amour ja "the Babysitters". Hanoi Rocks
Yhtyeellä oli esikuvinaan monia yhtyeitä. Hanoi Rocksin musiikillinen tyyli, kuten koko suomirock, pohjautui 1970-luvulla Suomeen tulleeseen uuden aallon musiikkiin, erityisesti punk rockiin. Kaikki yhtyeen jäsenet kävivät Kill Cityssä ja olivat mukana Maukka Perusjätkän ja Ralf Örnin projekteissa. Andy McCoy ihaili ja piti esikuvinaan Chuck Berryä ja Marc Bolania. Hän sanoikin muodostaneensa Hanoi Rocksin riffit Chuck Berryn pohjalta. Muita McCoyn esikuvakitaristeja olivat Link Wray, Albert Järvinen, Albert Lee ja Joe Walsh. McCoy ja Suicide olivat olleet punkyhtye Briardin kitaristeja. Myös Sam Yaffalla oli punktausta usean yhtyeen basistina. McCoyn innoittamana hän alkoi kuunnella The Clashia. Until I Get You
Singlen ja maksisinglen julkaisu sijoittuu yhtyeen läpimurron alkuun. Elokuun 12. päivä oli suuri Hanoi Rocks-julkaisutapahtuma, koska silloin Isossa-Britanniassa ilmestyi myös kaikki yhtyeen kolme ensimmäistä albumia "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks", "Oriental Beat" ja "Self Destruction Blues". Kaksi kuukautta aiemmin kesäkuussa ilmoitettiin Hanoi Rocksin miljoonasopimuksesta CBS:n kanssa. Sopimus oli suurempi kuin Twisted Sisterin. Andy Christell
Andy "A.C" Christell (tunnetaan myös nimillä AC Christell ja Ankan Christell) (s. Tukholma) on ruotsalainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten Hanoi Rocksin basistina. Lisäksi hän ollut yhtyeissä Roadrats, Rolene, Electric Boys, Live Ammo, "The Royal Disharmonic Orchestra", Conny Bloom Band, "Gyp Casino & His Honest Brats", "Plaster", "Space Age Baby Jane" ja "Groovies Inc". Crashdïet
Yhtye perustettiin alun perin vuonna 2000. Se sai paljon vaikutteita muun muassa yhtyeiltä Guns N' Roses, Mötley Crüe, Skid Row ja Hanoi Rocks. Crashdïet kehitti itselleen kulttimaineen julkaistessaan ensimmäiset demonsa, joista moni oli ladattavissa yhtyeen virallisilla kotisivuilla. Cherry Bombz
The Cherry Bombz oli Hanoi Rocksin entisten kitaristien Andy McCoyn ja Nasty Suiciden perustama yhtye, jossa oli mukana myös rumpali Terry Chimes (The Clash, Hanoi Rocks), basisti Dave Tregunna (Sham 69, Iggy Pop) ja laulaja Anita Chellemah. Yhtye sai alkuvaiheessa melko runsaasti julkisuutta Hanoi Rocksin seuraajana. Kokoonpano hajosi kuitenkin vähitellen jo syksyllä 1986. Luettelo Hanoi Rocksin jäsenistä
Tässä artikkelissa on Hanoi Rocksin kokoonpanot. Hanoi Rocks
Marraskuussa julkaistiin singlet "Don't You Ever Leave Me / Oil And Gasoline" ja "Don't You Ever Leave Me / Oil And Gasoline / Malibu Beach (Calypso version)". Marraskuuhun mennessä uusi albumi oli myynyt 200 000 kappaletta; suurimmat osuudet olivat Amerikassa 60 000, Britanniassa 50 000 ja Suomessa 20 000 kappaletta. Jo pelkästään Yhdysvalloissa levy myi kahdessa viikossa 44 000. Ruotsin kiertueen jälkeen alkoi marras–joulukuun ratkaiseva Amerikan-läpimurtokiertue, joka kuitenkin päättyi yhtyeelle kohtalokkaasti joulun aikoihin. Ensimmäiseksi Hanoi Rocks keikkaili itärannikolla, kunnes Monroe nyrjäytti nilkkansa Syracusessa 29. marraskuuta hypätessään monitorilta lasinsiruihin, jotka olivat syntyneet McCoyn rikottua pullon lavalle. 2. joulukuuta vietettiin Razzlen syntymäpäiviä, mutta pian Monroen jalka paheni, ja viisi keikkaa jouduttiin perumaan Monroen sairausloman takia. Yhtye päätti suunnata Kaliforniaan tekemään radio- ja lehtihaastatteluita. Viimeinen suuri kaupunki, jossa yhtye ei vielä ollut soittanut, oli Los Angeles, ja sen esiintymiset oli kaikki loppuunmyytyjä. Los Angeles Palacen keikka myytiin alle puolessa tunnissa loppuun. Razzle halusi kovasti Los Angelesiin, ja kun he saapuivat sinne, hän totesi: ""Täällä minä haluan aina elää!"" Läpimurto länsirannikolla näytti varmalta. Hanoi Rocks
Uuden Hanoi Rocksin tyyli on erilainen kuin 1980-luvun Hanoi Rocksin. Monroe onkin korostanut Hanoi Rocksin paluun olleen ""rebirth"" (uudelleen syntyminen) eikä ""reunion"" (uudelleen yhdistyminen). Yhtyeen fanien mielipiteet ovat jakautuneet: osa pitää nykyistä yhtyettä törkeänä alkuperäisen Hanoi Rocksin irvikuvana, osa taas nykyistä yhtä hyvänä kuin alkuperäistäkin tai osalle asia on aivan sama. Tosin uusi Hanoi Rocks on saanut hiteillään uuden nuoren kannattajakunnan, joka ei ole kokenut alkuperäisen Hanoi Rocksin aikaa. Se osoittaa, että uusi Hanoi Rocks on edelleen kilpailukykyinen musiikkimarkkinoilla, eikä kyse ole vain nostalgiasta ja sillä ratsastamisesta. Uuden Hanoi Rocksin musiikki onkin tyyliltään alkuperäistä raskaampaa, ja siinä näkyy Michael Monroen soolotuotannon vaikutus. Oriental Beat
Albumi oli eräänlainen varhainen vedenjakaja yhtyeen historiassa. Vuotta aiemmin julkaistu debyyttialbumi "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks" julkaistiin vain Suomessa ja Ruotsissa, mutta toinen albumi avasi enemmän tietä kansainväliselle uralle. Vaikutusvaltainen brittiläinen musiikkilehti Kerrang! julkaisi nimenomaan ensimmäisen Hanoi Rocks -juttunsa "Oriental Beat" -arvosteluna. "Oriental Beat" avasi markkinat Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Japaniin. "Oriental Beat" oli ensimmäinen Japanissa julkaistu Hanoi Rocks -levy ja pian sen julkaisemisen jälkeen Japanissa julkaistiin yhtyeen esikoislevy sekä ”Tragedy”-single. "Oriental Beatin" myötä yhtyeen esikoisalbumi julkaistiin myös Keski-Euroopan markkinoille Belgiassa. Oriental Beat
Haastattelussaan musiikkitoimittaja Dave Dickson, josta tuli ensimmäisen juttunsa myötä lehden epävirallinen Hanoi Rocks -toimittaja, sanoi, että Kerrang!-lehden toimitukseen oli tullut albumi, jonka esittäjästä kukaan ei tiennyt mitään muuta kuin sen, ettei yhtye näyttänyt edustavan heavy metalia kannen perusteella. Lopulta, kun levyä oli pyöritelty toimistossa, se annettiin Dicksonille. Dickson kuunteli levyn ja vakuuttui täysin yhtyeen potentiaalista ja järjesti itsensä heti yhtyeen seuraavalle Lontoon keikalle. Ensimmäinen Kerrang!-lehden Hanoi Rocks -juttu ja "Oriental Beat" -arvostelu ilmestyi lehden 18. numerossa 17. kesäkuuta 1982: Hanoi Rocks
Helmikuussa Monroe alkoi syyttää CBS:ää yhtyeen ongelmista, huonosta markkinoinnista ja oletettua pienemmästä levymyynnistä. Yhtyeen manageri Seppo Vesterinen oli kuitenkin vielä toiveikas yhtyeen tulevaisuuden suhteen ja uskoi, että syksyllä yhtye jatkaisi hidastunutta, mutta varmaa nousuaan. Yhtye korosti omaa rocktyyliään eikä halunnut suuntautua Mötley Crüen tavoin enemmän heavy metaliin päin menestyäkseen Yhdysvaltojen markkinoilla. Tähän aikaan Hanoi Rocks kuitenkin myi vielä hyvin uusissa paikoissa, kuten Los Angelesissa, jossa yhtye oli viimeiseksi keikkailut täysille saleille. Yhtyeen manageri kertoikin Hanoi Rocksin läpimurron olleen kovempi Yhdysvalloissa kuin Britanniassa ja Suomessa aikoinaan. Yhteistyö tammi–helmikuussa uuden kokoonpanon kanssa näytti vielä toimivan. Michael Monroe
Samana vuonna Monroe teki Hanoi Rocksia esikuvanaan pitäneen Guns N' Rosesin kanssa yhteistyötä, joka konkretisoitui Hanoi Rocksin albumien uudelleen julkaisemisena Uzi Suicidelta ja Monroen ja Axl Rosen duettona "Dead, Jail Or Rock 'N' Roll" -musiikkivideolla. Rose ja Monroe ystävystyivät yhteistyön myötä. 14. joulukuuta 1989 Yhdysvaltain-kiertueen päätöskeikalla Los Angelesissa Whisky a Go Gossa esiintyivät yhdessä Michael Monroe, Slash, Axl Rose ja Stronzo-lämppäriyhtyeen Sam Yaffakin, joka esitti Monroen kanssa muutamia Hanoi Rocks -kappaleita. Monroe ja Slash esiintyivät vielä yhdellä kiertueella, kunnes vuosi huipentui uudenvuodenaattona 1989 Monroen 70 000 ihmisen keikkaan Loudnessin, Don Henleyn, Bryan Adamsin ja Huey Lewisin kanssa Tokyo Domen stadionilla. Saman esiintyjäkaartin show nähtiin myös Osakassa ja kahdessa muussa japanilaisessa kaupungissa. Tragedy
Café Avenue kertoo Hanoi Rocksin individualistisesta asenteesta siitä, kuinka sillä ei ole väliä minkä näköinen olet ja kuka olet. Samoin se kertoo Hanoi Rocksin köyhästä katuelämästä ja halusta nousta tähtiin. Minäkertoja viettää rankkaa, nuorta ja villiä elämää, mutta lopulta saadakseen rahaa hän alkaa prostituoiduksi. Café Avenuen sanoitus siis perustuu hyvin paljon Hanoi Rocksin omaan elämään Tukholmassa. Mitä tulee prostituutioon niin sillä viitataan Hanoi Rocksin feminiinisestä glam-tyylistä syntyneisiin ennakkoluuloihin, joiden mukaan yhtyeen jäsenet olivat homoseksuaaleja ja itsensä myyjiä. Näitä väitteitä ja huhuja lietsoi entisestään Andy McCoy kertoessaan perättömiä tarinoita siitä, kuinka hän myi itseään miehille Tukholmassa. Kappale on äänitetty "Park Studio"ssa Tukholma ulkopuolella esikoisalbumin nauhoituksissa ja sen eräät kitaraosuudet soittaa laulaja Michael Monroe. This One’s for Rock’n’roll – The Best of Hanoi Rocks 1980–2008
Levyn etukanteen on painettu Hanoi Rocksin jäsenten nimikirjoitukset. Nimikirjoituksen antoivat Mike Monroe, Andy McCoy, Nasty Suicide, Sam Yaffa, Razzle, Gyp Casino, Lacu, Conny Bloom ja A.C. Christell. Cherry Bombz
Kesällä 1985 Hanoi Rocksin hajottua Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio ja Terry Chimes perustivat McCoyn ja Suiciden johdolla Cherry Bombzin, jonka laulajaksi otettiin Toto Coelo -yhtyeessä vaikuttanut näyttävän ulkomuodon omannut eksoottinen Anita Chellemah. Puhtaalla Glam rock- ja glam punk-linjalla jatkanut Cherry Bombz sai paljon huomiota maailman musiikki- ja viihdelehdistössä Hanoi Rocksin perijänä. Yhtyeen musiikki kuulostikin Hanoi Rocksilta vain naisen laulamana. Cherry Bombz esitti monia Hanoi Rocksin kappaleita, joita ei oltu ehditty levyttää Hanoi Rocks -albumeille. Ensimmäinen kokoonpano ehti levyttää Britanniassa alun perin julkaistun 7" singlen "Hot Girls In Love / Feline Feeling" ja Japanissa sekä Yhdysvalloissa julkaistun EP:n "Hot Girls In Love / 100 Degrees In The Shade / Feline Feeling / Oil & Gasoline". Lisäksi yhtyeen piti levyttää kokonainen LP, mutta rahat eivät riittäneet kuin "mini-LP:hen" eli käytännössä EP:hen The Cherry Bombz, joka sisälsi samat kappaleet kuin aiemmin julkaistu EP, lisättynä vain kappale "Pin-Up Boy". Loppuvuoden 1985 yhtyeessä jäsenenä ehtinyt olla Timo Kaltio korvattiin vuoden 1986 alusta lähtien Dave Tregunnalla (The Lords of the New Church, Sham 69). Tämä kokoonpano ehti julkaista 7" singlen "House Of Ecstasy / Declaration", EP:n "House of Ecstasy / Declaration / Countryfield Inner City Blues /Running (Back To Your Lover)" ja live-LP:n "Coming Down Slow", joka julkaistiin vuonna 1987 yhtyeen jo hajottua. Lisäksi syntyivät vielä keikkavideot "Hot Girls In Love" ja "Live At The Marquee" sekä kokoelmakasetti "100 Degrees In The Shade" vuonna 1986. Yhtye ehti kiertää Yhdysvalloissakin, mutta syksyllä 1986 yhtye hajosi, kun McCoy antoi Chellemahille potkut. Cherry Bombzin muut jäsenet olivat jo kauan olleet tympääntyneitä laulajattareensa. René Berg
René Berg (24. helmikuuta 1956 Kent, Englanti – 28. heinäkuuta 2003 Kent, Englanti) oli englantilainen muusikko, laulaja, lauluntekijä ja kitaristi, joka oli mukana useissa eri yhtyeissä 1970-luvulta lähtien aina kuolemaan 2003 asti. Hänet tunnetaan parhaiten yhtyeistä Hanoi Rocks, Idle Flowers, Soho Vultures, René Berg Band, Herman Brood Band ja The Killers. Hanoi Rocks
Hanoi Rocksia pidetään yhtenä oman tyylisuuntansa merkittävimmistä kokoonpanoista. Yhtye on myös valittu Suomipopin suurimmaksi yhtyeeksi. Axl Rosen mukaan Guns N' Rosesia ei olisi ilman Hanoi Rocksia. Suomessa, Ruotsissa, Japanissa ja Britanniassa syntyi useita Hanoi Rocksia aikanaan matkineita ja siitä vaikutteita saaneita yhtyeitä. 1980-luvulla näitä olivat Hanoi Rocksin lämmittelijänäkin toiminut Smack ja Pyhät Nuket (Nuket). Uudempia Hanoi Rocks-vaikutteisia suomalaisyhtyeitä ovat muiden muassa Negative ja The 69 Eyes. Ruotsin Hanoi Rocks -vaikutteisista yhtyeistä mainittakoon Backyard Babies ja Japanin yhtyeistä X Japan. Razzle
Vuoden 1984 lopussa Hanoi Rocks oli ensimmäisellä Amerikan-kiertueellaan, kun Michael Monroe loukkasi esityksen aikana nilkkansa, ja yhtye joutui perumaan muutaman keikan. Tauon aikana Mötley Crüe kutsui Hanoi Rocksin jäsenet Redondo Beachille, Kaliforniaan yhtyeen laulajan Vince Neilin asunnolle. Hanoi Rocks
Vuosi 1984 alkoi tammikuussa pienellä Suomen kiertueella. Yhtyeen asenne oli hyvä, ja kaikki jäsenet vakuuttelivat, ettei minkäänlaisia ristiriitoja ollut. Tammikuun 20. päivänä yhtye aloitti uuden albuminsa nauhoitukset. LP:stä oli tarkoitus tulla yhtyeen paras ja "rockaavampi" kuin edellinen albumi "Back to Mystery City". Helmi–maaliskuun Hanoi Rocks levytti Torontossa ja New Yorkissa. Yhtye veti ensimmäisen Pohjois-Amerikan keikkansa Torontossa 23. maaliskuuta "Larry's Hideaway"ssa. Siitä alkoi Hanoi Rocksin pieni ensimmäinen Amerikan-kiertue itärannikolla. Yhtye esiintyi Toronton ja New Yorkin lisäksi Bostonissa, Ottawassa ja Washingtonissa. Maaliskuussa Suomessa ilmestyi yhtyeen neljäs albumi "All Those Waisted Years", joka pian korjattiin seuraavassa painoksessa "All Those Wasted Years"iksi, sekä samanniminen live-videotaltiointi. Huhtikuun alussa sama levy ja video ilmestyivät Englannissa. Samoin yhtye palasi Amerikan-kiertueeltaan takaisin Lontooseen. Lontoosta jatkettiin Saksaan, josta tultiin takaisin Englantiin kiertueelle 19. huhtikuuta–5. toukokuuta. Street Poetry
Levyn nimi tulee ajalta, jolloin alkuperäinen 1980-luvun Hanoi Rocks (Michael Monroe, Andy McCoy, Nasty Suicide, Sam Yaffa, Razzle) asui Lontoossa. Eräs laitapuolenkulkija vietti aikaansa Ladbroke Groven metroasemalla ja kirjoitti muistiinpanoja ja runoja kaikesta, mitä näki. Tätä henkilöä kutsuttiin nimellä "Street Poet" (), ja tätä henkilöä kunnioittavasti muistaen albumin nimeksi tuli "Street Poetry" ("Katurunoutta"). Eräät kriitikot ovat kehuneet albumia Hanoi Rocksin ensimmäiseksi kunnon rock-albumiksi sitten alkuperäisen yhtyeen hajoamisen vuonna 1985. Eräissä arvioissa albumia on pidetty parempana kuin epätasaista mutta monta hittiä sisältänyttä "Twelve Shots on the Rocksia" vuodelta 2002 ja toiseksi viimeisintä albumia "Another Hostile Takeoveria", joka herätti kahtiajakoa puolesta kriitikoissa puolesta ja vastaan. Kriitikkojen suosiollisista arvosteluista huolimatta Street Poetry nousi ilmestyttyään vasta Suomen virallisen albumilistan 6. sijalle. Esimerkiksi Nyt-liitteen 36. numerossa arveltiin, että "Street Poetry" olisi noussut kärkikolmikkoon Eppu Normaalin "Syvään päähän"- ja CMX:n "Talvikuningas"-albumien kanssa. Nyt-liite piti Street Poetrya parhaana Hanoi Rocks -albumina 20 vuoteen. Lehti kirjoitti, että "Twelve Shots on the Rocks" oli yhtyeen alun kangertelua ja "Another Hostile Takeover" taas oli ohilyönti. Lehden mukaan albumin "soitto on täynnä sähköä, soundi lihaksikas ja Michael Monroe laulaa kenties vahvemmin kuin koskaan". Soundissa taas kirjoitettiin, että levy on rehellistä rockia, mutta McCoy ja Monroe eivät enää pysty tekemään samanlaisia hittejä kuin nuorina 1980-luvulla. Lehden arvostelun kirjoittajan Tero Alangon mielestä levyltä ei löytynyt mitään erityisen tarttuvaa kappaletta ja piti alkuperäisen Hanoi Rocksin tuotantoa parhaimpana. Musiikkiin ja trendeihin erikoistunut "Unik Paperin" arvostelun kirjoittanu Jarkko Mäkelä piti levyä ihan onnistuneena, mutta valitti, että tasapaksulta kuulostavalta albumilta puuttuivat hitit, joita oli kuitenkin löytynyt useampikin "Twelve Shots on the Rocks"- ja "Another Hostile Takeover"-albumeilta. Lehti ei uskonut, että muuten raikkaalta kuulostavalta albumilta nousee mitään erityisiä hittejä. Kaikki arviot ovat olleet kuitenkin yhtä mieltä siitä, että albumi kuulostaa perinteisesti Hanoi Rocksilta. Hanoi Rocks
Hanoi Rocks levytti talven ja kevään 2007 uutta albumiaan "Street Poetry", joka julkaistiin 5. syyskuuta 2007. 7. toukokuuta yhtye julkaisi singlen "Fashion", joka nousi suoraan Suomen virallisen singlelistan ykköseksi. 8. elokuuta 2007 julkaistiin uusi single "This One's For Rock'N'Roll" Mötley Crüe
Mötley Crüe ja sen jäsenet tulivat tunnetuiksi railakkaista elämäntavoistaan – lähinnä alkoholin ja huumeiden käytöstä. Elämäntavat vaikuttivat myös yhtyettä lähellä olevien ihmisten elämään. Hanoi Rocksin rumpali Razzle (Nicholas Dingley) kuoli auto-onnettomuudessa, kun 9. joulukuuta 1984 Hanoi Rocksin ja Mötley Crüen jäsenten päiviä kestäneen juhlimisen jälkeen Vince Neil sekä Razzle lähtivät kohtalokkaalle viinanhakumatkalle. Neil ajoi, ja paluumatkalla auto suistui vastaantulevien kaistalle törmäten toiseen autoon. Razzle kuoli onnettomuudessa, mutta Neil selvisi naarmuitta. Eräänlaiseksi korvaukseksi tästä tapaturmasta Mötley Crüe ehdotti Hanoi Rocksille yhtyeiden yhdistämistä, mitä ei kuitenkaan tapahtunut. Basisti Nikki Sixx oli kuolla 1987 heroiinin yliannostukseen, mutta kuin ihmeen kaupalla hän selvisi, kun Guns N' Roses -yhtyeen Slash ja Nikkin limusiinikuljettajan hälyttämät ensihoitajat lopulta elvyttivät hänet. Mötley Crüen jäsenten elämäntyyli oli tuhota koko yhtyeen, kunnes managerit Doug Thaler ja Doc McGhee puuttuivat asiaan. He patistivat jäsenet vieroitushoitoon, jossa he kävivät useita kertoja. Hanoi Rocks
Myöhemmän vuonna 2001 perustetun Hanoi Rocksin musiikki oli tyyliltään alkuperäistä raskaampaa, efektipitoisempaa ja siinä kuuluu Michael Monroen soolotuotannon vaikutus. Esimerkiksi Michael Monroen Demolition 23. oli tyyliltään varsin lähellä myöhempää Hanoi Rocksia. McCoy oli sittemmin hyväksynyt Monroen oman sävellystyön, ja näitä Monroen omia kappaleita oli päätynyt uuden Hanoi Rocksin albumeille. Näissä kaikissa kappaleissa on voimakas hard rockin vaikutus. 2000-luvun Hanoi Rocks -tuotannossa kitarasoolot ovat lähes jokainen kitarasoolo "Another Hostile Takeoverista" lähtien efektillä sekoitettuja. Monroe on kieltänyt myöhemmän Hanoi Rocksin olevan glam rock -yhtye, eikä yhtye halunnut olla tyylillisesti sidoksissa 1980-luvun Hanoi Rocksiin muuten kuin esittämällä vanhoja hittejään. Yksi ratkaiseva ero on yhtyeessä rumpujen käyttö. Yhtyeen 1980-luvun rumpalit soittivat punktyylisesti yksinkertaisemmin. Hanoi Rocksin rumpali Lacu oli saanut enemmän vaikutteita hard rock- ja heviyhtyeistä. Hanoi Rocks
Demolition 23:n hajoamisen jälkeen Michael Monroe muutti Suomeen ja syksyllä 1996 perusti keikkayhtyeen "Michael Monroe Band", jonka kokoonpano monesti vaihteli. 1996 Michael Monroe julkaisi sooloalbumin Peace of Mind, jolla soitti itse kaikki instrumentit rumpuja lukuun ottamatta. Vuosituhannen vaihteessa ilmestyi Monroelta sooloalbumi Life Gets You Dirty, josta parin vuoden kuluttua alettiin valmistella Hanoin uutta tulemista. Levytyssopimuksen täyttämiseksi Hanoi Rocksin jo toimiessa uudestaan 2003 ilmestyi viides ja viimeinen sooloalbumi Whatcha Want, jota levyttämässä olivat Michael Monroe Bandin muusikot. Smack
Smack soitti suoraviivaista rockia, jonka innoittajina olivat muun muassa The Stooges, The Velvet Underground, Sex Pistols, The Doors, MC5 ja New York Dolls. Yhtye nousi esille Hanoi Rocks -yhtyeen Suomen kiertueen lämmittelijänä vuodenvaihteessa 1983–1984. Samaan aikaan julkaistiin myös ensisingle "Criminal". Hanoi Rocks
Hanoi Rocksin vaikutus on nähtävissä monen yhtyeen musiikissa ja tyylissä, kuten Guns N' Rosesissa, Mötley Crüessa, Poisonissa, Rattissa, Skid Row'ssa ja La Gunsissa. 1980-luvulla suosiossa olleen glam metal -tyylilajin syntyyn Hanoi Rocks vaikutti merkittävästi. Myös Billy Idol, Foo Fighters ja Manic Street Preachers ovat tunnustautuneet Hanoi Rocks-faneiksi. Foo Fightersin kitaristi Chris Shiflett aloitti kitaransoiton Andy McCoyn ja Hanoi Rocksin innoittamana. Hanoi Rocksilla oli merkityksensä myös punk-pohjaisen grungen kehittymiseen. Esimerkiksi Alice in Chains-yhtye soitti alkuaikoinaan Hanoi Rocksin "Taxi Driver"-kappaletta keikoillaan ja kyseinen kappale onkin tallentunut useille demoille ja bootleg-tallenteille. Myös Pearl Jamin kitaristi Mike McCready on kertonut, että yhtye yritti olla kuin Hanoi Rocks. Two Steps from the Move
Kappale "Don't You Ever Leave Me" oli julkaistu jo ensimmäisellä levyllä "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks" "Don't Never Leave Me" -nimisenä versiona. Tämä uudempi versio menestyi hyvin ja siitä tuli yhdessä kappaleen "Million Miles Away" kanssa yksi hienoimpia esimerkkejä Hanoi Rocksin melodisesta hard rockista. Kappale oli aiemmin esiintynyt eräänlaisena balladina yhtyeen aiemmilla keikoilla nimellä "Never Get Enough", jota oli alettu työstää jo syyskuussa 1983. "Up Around The Bendin" kustannuksella nämä muut hitit eivät kuitenkaan saaneet Yhdysvalloissa radioissa tarpeeksi soittoaikaa, mistä Ezrin otti myöhemmin täyden vastuun. Hanoi Rocks
Monroeta ja McCoyta lukuun ottamatta kaikki yhtyeen jäsenet olivat uusia, kuten Popeda-yhtyeen kitaristi Costello Hautamäki sekä Lacu ja Timpa. Ruisrockin Revisited-esiintymisen jälkeen Michael Monroe Band oli jatkanut keikkailua ja itse asiassa uusi Hanoi Rocks syntyi Andy McCoyn liityttyä Michael Monroe Bandin viimeiseen kokoonpanoon, jossa toisena kitaristina oli Costello Hautamäki. Nimensä Jan Stenforsiksi takaisin muuttanut Nasty Suicide esiintyi kylläkin uuden Hanoi Rocksin kanssa 31. joulukuuta 2003 Turun Caribiassa, mutta vain tilapäisesti Hautamäen jouduttua menemään Popedan keikalle. Sir Lombard (Mika "Lamppari" Lamminsivu) soitti keikasta puolet ja Stenfors loput eli muiden muassa kappaleet "Underwater World", "Tragedy", "High School", "Up Around The Bend", "Malibu Beach Nightmare". Moni yhtyeen ihailija toivoi, että Suiciden keikkavierailu olisi johtanut hänen paluuseensa varsinaiseen yhtyekokoonpanoon. Tietysti Yaffan – ja Casinonkin – paluu eli ihailijoiden toiveissa. Hanoi Rocksin uudelleen yhdistäminen on ollut puheenaiheena ja toiveena jo syksystä 1985 asti. Hanoi Rocks
Keväällä 2009 Hanoi Rocks soitti jäähyväisikseen kahdeksan keikkaa kuudessa päivässä Tavastialla, jossa 1980 oli tehnyt toisen keikkansa ja saanut Seppo Vesterisen managerikseen. "Finaalissaan" yhtye oli tiukassa vireessä ja esimerkiksi Ilta-Sanomien arvostelija Pasi Kostiainen antoi vihoviimeiselle, pääsiäismaanantaina soitetulle keikalle täydet viisi tähteä. Viimeiseltä keikalta julkaistiin Buried Alive-video. Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks
Levyn julkaisun tukemiseksi tammikuussa Hanoi Rocks teki Suomen rock-historian pisimmän kiertueen: 102 keikkaa vuodessa. Yhtye teki parhaimmillaan 58-59 keikkaa 56 päivässä. Hanoi Rocks julkaisi ensimmäisen albuminsa vain kuukausi ensimmäisen Suomen esiintymisensä uudenvuodenaattona 1980 Virtain urheilutalolla jälkeen. This One’s for Rock’n’Roll
This One’s for Rock’N’Roll on suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin seitsemästoista single, joka julkaistiin ensin internetistä ladattavana kappaleena 8. elokuuta 2007. Kappaletta levitettiin myös radiosinglen muodossa eri radioille. Radiosingle muuttui kuitenkin kaupalliseksi, kun sitä alettiin myydä 19. lokakuuta 2007 Hanoi Rocksin Suomen levy-yhtiön Backstage Alliancen juuri perustetussa verkkokaupassa itse pelkänä CD-levynä tai kansikotelon kanssa. Backstage Alliance syntyi Hanoi Rocksin levy-yhtiönä toimineen Wolfgang Recordsin ja Merceedees Tuotannon yhteenliittymästä elo-lokakuussa 2007. Hanoi Rocks
Perjantain konsertti oli nähtävästi ilmoitettu alkavaksi kello 19.00, mutta yhtye aloitti soittamisen kello 20.30. Yleisö alkoi muuttua hysteeriseksi, kun kainalosauvoilla kulkenut Monroe klinkkasi lavalle muun yhtyeen kanssa. Monroe sanoi yleisölle vain ""Hei tytöt"" ja kiljunta täytti koko Kulttuuritalon. Yhtye on kuvaillut Kulttuuritalon keikkoja todellisen Hanoi Rocksin viimeisiksi. McCoyn mukaan konsertti oli perinteinen, eikä ylimääräisiä sooloja tai kikkailuja soitettu. Yhtye halusi tehdä parhaansa konserteissa. Muuten syrjässä pysyvä Nasty Suicide revitteli kunnolla jo soundcheck-vaiheessa niin, että miksaaja sanoi hänelle ""Muista, ettet ole täällä vain pitämässä hauskaa"". Vaikka yhtye oli energinen ja erityisesti Suicide, on konserttien, erityisesti perjantain esiintymistä, tunnelmaa kuvailtu haikeaksi. Yleisradion tallentaman konserttinauhan perusteella tiedetään ainakin osa esitetyistä kappaleista: Sleaze rock
Yhdysvalloissa sleaze rockin vaikutusalue oli Los Angelesin "Sunset Boulevard". Tämä bulevardialue "Sunset Strip" käsittää useita eri rock-klubeja ja ravintoloita, joissa esiintyivät vuoden 1983 jälkeisinä vuosina Guns N' Roses, Faster Pussycat ja L.A. Guns. Nämä yhtyeet kuitenkin tulivat yleiseen suosioon vasta vuosina 1987-1988. Erityisesti L.A. Guns pukeutui mustiin nahkatakkeihin punk-tyyliin. Näiden yhtyeiden ulkonäkö ja kampaukset perustuivat 1970-luvun punk rockiin ja suomalaisyhtye Hanoi Rocksiin. Hanoi Rocks oli loppuvuonna 1984 saavuttanut suuren suosion Kaliforniassa ja Los Angelesissa sekä tuonut esille uusia samantyylisiä yhtyeitä. Radio Rock
Radio Rock aloitti keväällä 2007 verkkosivuillaan Rock-klubin, johon osallistumalla voi voittaa kaksi lippua haluamaansa musiikkitapahtumaan. Parhaimmillaan Rock-klubissa on ollut noin 37 000 jäsentä. 5. joulukuuta 2007 radioasema järjesti ensimmäisen Radio Rock Finlandia -musiikkitapahtuman Helsingin jäähallissa, jossa valittiin verkkosivujen kautta tapahtuvan äänestyksen avulla ensimmäisen Radio Rock Finlandia -palkinnon saaja. Ensimmäisen palkinnon voitti Hanoi Rocks. I Want You
I Want You / Kill City Kills on marraskuussa 1980 julkaistu suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin ensimmäinen single ja julkaisu. Singlen kannessa yhtyeen nimenä on Hanoi Rocks with Andy McCoy. Hanoi Rocks solmi levytyssopimuksen Johannan Atte Blomin kanssa marraskuussa 1980, jolloin myös ”I Want You” ilmestyi. Alun perin ”I Want You / Kill City Kills”-singlen piti olla kitaristi ja lauluntekijä Andy McCoyn soolojulkaisu, mutta kun Hanoi Rocks perustettiin toisen kerran elokuussa 1980 singlestä tuli yhtyeen ensimmäinen julkaisu. Single oli ensimmäinen Michael Monroen laulama myyntiin tarkoitettu äänite. Hanoi Rocksin diskografia
Tämä on suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin diskografia, jossa on lueteltu yhtyeen yhdeksän kokonaisen albumin lisäksi singlet, maksisinglet, EP:t ja myös laittomat nauhoitteet eli bootlegit, jotka eivät ole yhtyeen virallisia julkaisuja. Näin ollen diskografia kattaa kaikki julkaisut, joissa esiintyy Hanoi Rocks. Until I Get You
McCoy sävelsi tämän kappaleen yhtyeen managerin Seppo Vesterisen asunnossa Kasarmikadulla Helsingissä. McCoy inhosi kappaletta, mutta Razzle piti kappaleesta ja halusi sen levylle. Lopulta myös McCoy ihastui itse tekemäänsä kappaleensa. Kappale on eräänlainen balladi ja kertoo hyvin Hanoi Rocksin omatyylisestä melodisesta hard rockista ja glam rockista. LA Guns teki kappaleesta coverin albumilleen Rips the Covers Off vuonna 2004.
Tästä kappaleesta tuli yksi Hanoi Rocksin legendaarisimmista ja suosituimmista. McCoy sävelsi tämän Tukholman metrossa 15–16-vuotiaana. Kappale kertoo nuoren ensirakkaudesta, joka tuntuu ikuiselta ja koko loppuelämän kestävältä. Seurustelun poikkimennessä maailma tuntuu romahtavan. Kappaleessa on erittäin voimakas punkin vaikutus. Tämä on itse asiassa punk-kappale, mutta siihen yhdistyy Hanoi Rocksin melodinen balladityyli, johon Michael Monroen laulutyylillä on erityinen vaikutus.
Oriental Beat voi levyllä kuulostaa liiankin yksinkertaiselta, mutta se on yksi Hanoi Rocksin suosituimmista live-kappaleista. Se on muutenkin yksi Hanoi Rocksin historian tunnetuimmista kappaleista. Konsertissa kappale yhdistyi energiseen soittoon ja lavaliikehdintään, joka oli tyypillistä erityisesti alkuperäiskokoonpanolle. Kappale on itämaishenkinen yhtyeen nimen mukaisesti. Kappale on tavallaan yhtyeen nimikappale, koska sanoissa vilahtaa lause "Hanoi Rocks every mornin"'.
Andy McCoy kirjoitti tämän kappaleen noin 10 minuutissa. Yhtye piti tästä McCoyn mukaan perinteisestä kappaleesta, mutta Hanoi Rocksin tunnetuimpien kappaleiden joukkoon se ei yllä. Hanoi Rocks
Tammikuussa levy-yhtiö CBS oli huolissaan kriisissä olevasta sijoituksestaan ja vaati pitämistä kiinni sovitusta suunnitelmasta, jonka mukaan Hanoi Rocks tuottaisi uuden LP:n syyskuussa. Näin ollen yhtye aloitti demojen nauhoitukset. McCoy oli tehnyt uusia kappaleita, ja yhtye puhui suunnitteilla olevasta maailmankiertueesta. Bermudalle piti lähteä Puolan kiertueen jälkeen. Surusta ja kriisistä huolimatta yhtye vakuutti, etteivät jäljellä olevat jäsenet hylkää sitä. Yhtye oli pitänyt kaksi kuukautta taukoa, joka oli pisin sen historiassa. Kuitenkin jäsenet suunnittelivat alustavasti jo omia sooloprojektejaan. Jo tammikuun 2. päivän "Ilta-Sanomissa" McCoy oli kertonut tehneensä muutaman kappaleen Alice Cooperin kanssa New Yorkissa. Itseluottamus ja luottamus yhtyeeseen oli kuitenkin vielä suhteellisen korkea. Monroe ja McCoy vakuuttelivat yhtyeellä menevän hyvin sittemmin legendaariseksi muodostuneessa Yleisradion A-studion haastattelussa 9. tammikuuta. Haastattelussa McCoy nosti jälleen esille vanhat fiktiiviset kohuväitteet yhtyeen itsensä myymisestä. Haastattelua matkittiin myöhemmin Suomen viihdeohjelmista ja Mauri Kunnas piirsi haastattelusta kokonaisen Nyrok City-sarjakuvan, joka oli yksi lukuisista Hanoi Rocksia ironisoivista Nyrok City-sarjakuvista. 
Sillä aikaa tammikuussa, kun Andy McCoy lomaili ja sävelsi Sri Lankassa, Michael Monroe ja Nasty Suicide valitsivat Lontoossa yhtyeen pysyväksi rumpaliksi Terry Chimesin ja basistiksi René Bergin. Monroe ja Suicide pitivät basistiehdokkaille koesoittoja, joista Monroen mukaan alkoi huomata, että bändi ei enää toiminut. Basistiksi yrittivät muun muassa UK Subsissa soittanut Alvin Gibbs ja myöhemmin Ozzy Osbournen bändissä vaikuttanut Phil Soussan. Vaikka Andy McCoy suhtautui René Bergiin epäluuloisesti, Michael Monroe itse piti Bergiä "nastana tyyppinä". Chimesin liittymisestä Hanoi Rocksiin uutisoi Melody Maker 19. tammikuuta. Samassa uutisessa Monroe kertoi pitävänsä Chimesia hyvänä vaihtoehtona siksi, että tämä on kasvissyöjä eikä polta, juo eikä käytä huumeita. Bergistä ei vielä tällöin uutisoitu. Samassa jutussa kerrottiin Sam Yaffan asuneen tällöin Mallorcalla. Lick Records
Hanoi Rocksin managerit brittiläinen Richard Bishop ja suomalainen Seppo Vesterinen perustivat Lick Recordsin yhtyeen omaksi levy-yhtiöksi ja -merkiksi, kun Hanoi Rocksille ei löytynyt sopivaa levytyssopimusta. Ilmeisesti yhtyeen omaa levy-yhtiötä oltiin suunniteltu jo syksyllä 1982. Hanoi Rocksin piti tehdä sopimus Magnet-yhtiön kanssa, mutta yhtyeen jäsenet eivät allekirjoittaneet sitä, koska yhtiöllä ei ollut minkäänlaista sopimusta tai välityskanavaa Yhdysvalloissa. Vesterinen kannatti taas Chrystalis-levy-yhtiötä. Asiat eivät kuitenkaan kehittyneet, joten ensimmäinen Lick Records -julkaisut, singlet ”Malibu Beach / Rebel On The Run” ja ”Malibu Beach /Taxi-Driver/Rebel On The Run / Beer And A Cigarette” julkaistiin toukokuussa 1983. Alun perin levytyssopimus oli tarvittu uutta "Back To Mystery City" -albumia varten, mutta lopulta sekin julkaistiin Lick-levymerkiltä toukokuussa 1983. 12. elokuuta 1983 Lick Records julkaisi Hanoi Rocksin singlet ”"Until I Get You / Tragedy"” ja ”"Until I Get You / Tragedy / Oriental Beat"”. 13. elokuuta 1983 Lick Records julkaisi Yhdistyneessä kuningaskunnassa ensimmäistä kertaa Hanoi Rocksin koko siihenastisen albumituotannon, johon kuuluivat levyt "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks", "Oriental Beat" ja "Self Destruction Blues", jonka Lick Records vielä julkaisi värivinyylinä 1985. Samana vuonna Lick Records julkaisi vielä 19.–20. joulukuuta 1983 The Marquee Clubilla äänitetty live-albumi "All Those Wasted Years". Razzle
Razzle törmäsi Hanoi Rocksiin ensimmäisen kerran Sounds-lehden sivuilla. Nähtyään yhtyeen myöhemmin esiintymässä ZigZag Clubilla Razzle oli varma, että kyseessä on yhtye, johon hänen tulee ehdottomasti liittyä, ja hän pommitti sen jäseniä kärsimättömillä puhelinsoitoilla. Hanoi Rocksin sisäisen suhteiden tulehduttua Gyp Casino sai jättää yhtyeen Razzlen astuessa välittömästi hänen tilalleen. Vaikka Razzle esiintyy jo yhtyeen "Self Destruction Blues" -kokoelman kannessa, hän ei soita kyseisellä albumilla lainkaan. Hanoi Rocks
Japanissa yhtye pääsi televisiohaastatteluun, ihailijatapaamisiin ja tiedotustilaisuuteen, jossa oli mukana jopa Suomen Japanin suurlähettiläs. Hanoi Rocksin keikkalippujen hinnat oli luokiteltu huippuyhtyeiden tasolle, mikä jo pelkästään kertoi yhtyeen arvostuksesta maassa. Yhtyeen ihailijoiden tunku oli valtaisaa, esimerkiksi teinityttöjä tunkeutui hotellin hissikuiluihin ja hotellihuoneiden kaappeihin nähdäkseen edes vilauksen yhtyeen jäsenistä. Japanin Hanoi Rocks -villityksestä kertoo myös se, että maasta löytyi puhelinkoppeja, joissa saattoi kuunnella Hanoi Rocksin kappaleita. Tokiosta Hanoi Rocks siirtyi Thaimaahan, jossa sen kappaleita kuului tiheään radiossa. Hanoi Rocks
20. maaliskuuta 2008 Hanoi Rocks aloitti akustisen kiertueen nimeltä "Steppin' Out Acoustically", jonka innoittajana oli Borlängen Peace & Love Festivalilla tehty akustinen keikka. Hanoi Rocks ei ole koskaan aiemmin soittanut Suomessa akustisesti lukuun ottamatta yhtä 5. syyskuuta 2007 tehtyä pientä levynmarkkinointikeikkaa Helsingin City-Anttilan levyosastolla. Hanoi Rocks
Japanin jälkeen yhtye teki Englannin ja Skotlannin kiertueen. Brittilehdet hehkuttivat yhtyettä ja vakuuttelivat uuden levyn takaavan Hanoi Rocksin maailmanlaajuisen läpimurron. Lehdet kuitenkin muistuttivat, että jokaista yksittäistä Hanoi Rocks -albumia oli tuossa vaiheessa myyty vasta runsaat 10 000 kappaletta. 11. kesäkuuta julkaistiin monta singleä pohjustamaan tulevan albumin julkaisua. Singlet olivat ”7 "Up Around The Bend / Until I Get You” sekä EP ”Up Around The Bend / Back To Mystery City / Until I Get You / Mental Beat ja tupla-7" singlepakkaus ”Up Around The Bend / Until I Get You / Under My Wheels / I Feel Alright / Train Kept A Rollin'”. Kesäkuun puolessa välissä eräänä yönä nauhoitettiin erään Playboy-lehden johtajan kartanolla ”Up Around The Bendistä” musiikkivideo, joka oli tuolloin kallein suomalaisyhtyeen tekemä musiikkivideo, eikä mikään ihan halpa kansainvälisestikään. Erilaista videossa oli tuolloin se, että siinä käytettiin mm. helikoptereita ja pyroefektejä. Sittemmin 1980-luvun lopulla MTV:llä yleistyivät vielä huomattavasti massiivisemmat musiikkivideot. "Up Around The Bend" oli ensimmäinen Music Televisionilla esitetty suomalaisyhtyeen musiikkivideo ja YLE:n äänestyksessä se on päätynyt 28. parhaimmaksi kotimaiseksi musiikkivideoksi kautta-aikain. Videokuvausten jälkeen yhtye teki muutaman juhannuskeikan Suomessa. Esiintymiset kärsivät teknisistä ja muista ongelmista, mutta sillä ei ollut väliä, koska yhtye oli kotimaassaan suositumpi kuin koskaan. "Up Around The Bend"-single nousi juhannuksen jälkeen Britannian singlelistan 61. sijalle ja alkoi saada hyvin soittoaikaa Yhdysvaltain radioissa. Hanoi Rocks
Syyskuussa alettiin valmistella viidettä studioalbumia. Nauhalle tulivat kappaleet ”Two Steps from the Move”, ”Never Get Enough” (”Million Miles Awayn” kehitysversio), ”I Can't Get It”, ”Keep Our Fire Burning”, sittemmin kadonneet kappaleet ”Bad Love” ja ”Teenage Revolution”. Samoin nauhoitettiin myöhemmin Cherry Bombzin levyttämä kappale ”Pin Up Girl” sekä vasta yhtyeen hajoamisen jälkeen julkaistut kappaleet ”I Love You” ja ”Willing to Cross the Ocean”. 9. marraskuuta yhtye harjoitteli kovasti koko päivän, koska seuraavana päivän 10. kesäkuuta keikalle oli tulossa tuottajalegenda Bob Ezrin, joka oli tullut Yhdysvalloista varta vasten kuuntelemaan Hanoi Rocksia Bristoliin. Pian marraskuussa oli selvää, että Ezrin tuottaisi yhtyeen seuraavan studioalbumin, jota vielä tuossa vaiheessa kutsuttiin nimellä "Silver Missiles and Nightingales". Ezrin varmistui virallisesti tuottajaksi joulukuussa, ja albumin levytys oli tarkoitus aloittaa 16. helmikuuta 1984. Ensimmäisen singlen tuli ilmestyä jo maaliskuussa, mutta ilmestyminen lykkääntyi kesäkuulle. Two Steps from the Move
Two Steps from the Move on suomalaisen rockyhtyeen Hanoi Rocksin menestynein levy ja viides studioalbumi. Kaikki muut levyt oli julkaistu tähän mennessä Lick-levy-yhtiöllä, mutta tämä levy julkaistiin CBS:ltä sen kanssa tehdyn suuren sopimuksen jälkeen. Alun perin levyn nimeksi piti tulla "Silver Missiles and Nightingales". Levy nauhoitettiin Record Plant -studiolla New Yorkissa ja viimeisteltiin Phase One -studiolla Torontossa. Levyn tuottaja Bob Ezrin oli tehnyt aiemmin yhteistyötä suurten nimien, kuten Pink Floydin, Alice Cooper ja KISSin kanssa. Hän on myös osallistunut levyn lähes jokaisen kappaleen tekoon. Levyn kappale "Boiler", on Hanoi Rocksin yhteiskappale ja siinä laulavat kaikki yhtyeen jäsenet. Hanoi Rocks
Pukeutumisessa Hanoi Rocks nosti 1970-luvun näyttävän ja naisellisen glam rock -tyylin uudelleen muotiin. Jan Stenfors eli Nasty Suicide kertoi yhtyeen tyylistä elokuun 2003 Helsingin Sanomien "Kuukausiliitteen" haastattelussa, että perustaessaan Hanoi Rocksia Fagerholmin kanssa he päättivät säilyttää punkista nahkatakit, mutta muuten he ottivat ""transumeininkiä siihen pukeutumiseen"". Monroe taas on kuvaillut Hanoi Rocksin tyylin menestystä ja erikoisuutta näin: Andy McCoy
Vuonna 1979 Matti Fagerholm oli koonnut McCoyn vaikutuksella yhtyeen "Hanoi Rocks". Yhtyeessä soitti jo McCoyn ystävä Stenfors. Alkuvuonna 1980 Andy McCoy muutti taiteilijanimekseen "Andy Suicide" ja antoi Hanoi Rocksissa soittavalle Jan Stenforsille taiteilijanimen "Nasty McCoy". Ensimmäisen Hanoi Rocksin kokoonpano ei ollut pitkäikäinen, ja Hulkko eli Suicide oli vain sen taustavaikuttaja. Hulkko oli keksinyt yhtyeen nimen Monroen kanssa 14-vuotiaana yhdistämällä Johnny Thundersin kappaleen "Chinese Rocks" heroiinia tarkoittavan nimen ja pinkkiä Vietnamissa jalostettua heroiinia tarkoittavan ilmaisun "Hanoi rocks". Hulkko ja Fagerholm päättivät elokuun tienoilla 1980 koota kesällä hajonneen Hanoi Rocksin uudella kokoonpanolla. Andy McCoy erosi juuri ennen syksyn kiertuetta erittäin suositusta Pelle Miljoona Oy:stä ja muutti Stenforsin ja Fagerholmin kanssa Tukholmaan. Hulkko otti uudelleen nimekseen Andy McCoy ja Stenfors sai nimen "Nasty Suicide". Samoihin aikoihin Fagerholm otti nimekseen Michael Monroe, jonka sukunimi oli aiemmin ollut Hulkon käytössä. Kun McCoy kadotti basistiksi kaavaillun ruotsalaisen Björne Fröbergin puhelinnumeron, McCoy pyysi Pelle Miljoona Oy:n Sami Takamäkeä yhtyeeseen. McCoy nimesi Sami Takamäen Sam Yaffaksi, koska tämä näytti hänen mielestään appelsiinilta. Rumpaliksi löydettiin Michael Monroen ja McCoyn vanha tukholmalainen ystävä Jesper Sporre, joka sai taiteilijanimekseen "Gyp Casino". Jan Stenfors
Jan-Markus Stenfors (s. 27. helmikuuta 1963 Sipoo), aiemmalta taiteilijanimeltään Nasty Suicide (), on suomenruotsalainen proviisori, farmakologi ja muusikko, joka tunnetaan erityisesti Hanoi Rocksin kitaristina ja yhtenä yhtyeen perustajajäsenistä. Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen hän soitti vanhojen Hanoi Rocks -jäsenten kanssa eri kokoonpanoissa ja yhtyeissä, muun muassa Cherry Bombzissa ja Demolition 23.:ssa. Hanoi Rocks
Koska Nasty Suicidelta puuttuivat kitaratavarat, hän varasti Monroen ja Yaffan avustuksella tutkintavankeudessa olleen Stefan Piesnackin vahvistimen ja johdot, minkä jälkeen he muuttivat Tukholmaan McCoyn luo. Tukholmassa he ottivat yhtyeen rumpaliksi Monroen ja McCoyn vanhan kaverin Gyp Casinon eli Jesper Sporren. Ensimmäinen virallinen maininta yhtyeestä oli "Joukkohauta"-lehden haastattelu jo elokuussa 1980. Myöhemmin syksyllä suomirockin menestysmanageri Seppo Vesterinen palasi uudelleen Hanoi Rocksin kanssa neuvottelupöytään ja tuli sen luotsaajaksi. Hanoi Rocks
Mötley Crüe tuli tervehtimään kaupunkiin lauantaina 8. joulukuuta saapunutta Hanoi Rocksia. Mötley Crüen laulaja Vince Neil oli juhlinut ystäviensä kanssa jo monta päivää, mutta Hanoin saapuminen kaupunkiin oli ainoa syy jatkaa juhlia. Jo 5. marraskuuta Vince Neil oli julistanut Helsingissä: ""Odotan todella tapaamistani Hanoi Rocksien kanssa, kun palaamme Amerikkaan. Kotona haluan näyttää heille kaikki paikat. He ovat mukavia poikia, Razzle ja muut. Meillä tulee varmasti olemaan hauskaa"". Hanoin poikien saavuttua he jatkoivat juhliaan. Tuntui että Vincen juomavarasto ei ehtyisi ikinä. Kaikki päättyi kuitenkin traagisesti kesken Hanoi Rocksin ja Mötley Crüen juhlinnan. Oluet loppuivat ja Razzle sekä laulaja Vince Neil lähtivät hakemaan lisää lauantai-iltana 9. joulukuuta 1984. Paluumatkalla Neil törmäsi juuri hankkimallaan vuoden 1972 "De Tomaso Panterallaan" kahteen muuhun autoon. Neilin vieressä istunut Razzle vietiin sairaalaan, jossa hänet julistettiin kuolleeksi kello 19.12. Auto oli ilmeisesti kaatunut juuri Razzlen puolelle, jolloin tämä oli saanut surmansa heti iskun saatuaan. Onnettomuudessa loukkaantui myös 18-vuotias nainen ja 20-vuotias mies. Hanoi Rocks
Myöhemmissä lehtiartikkeleissa myös muut yhtyeen jäsenet ovat arvostelleet McCoyn johtoasennetta. Michael Monroe on erityisesti kritisoinut sitä, että McCoy omi hänen mukaansa koko yhtyeen laulujenteon. Hänen mukaansa McCoy tappoi hänen yrityksensä tuottaa kappaleita ja eikä hyväksynyt Monroen tuotoksia, ja jos hyväksyi, niin laittoi kappaleen toiseksi tekijäksi Monroen oman nimensä rinnalle. Monroen syytösten mukaan hänen nimensä jätettiin joskus kokonaan pois. Hän myös ihmetteli, kuinka McCoylla oli satojentuhansien markkojen arvoisia kitaroita samaan aikaan, kun muut asuivat pienissä asunnoissa. Yhtyeen hajoamisen jälkeen McCoy alkoi korostaa olleensa voimahahmo ja yritti haalia yhtyeen jäseniä ympärilleen. Samoin Monroe yritti toimia samalla tavalla. Toisaalta Monroe ja McCoy ovat korostaneet yhdessä olleensa Hanoi Rocksin voimakaksikko, erityisesti Hanoi Rocksin uudelleen perustamisen jälkeen. Myöhemmin muut jäsenet ovat lähinnä naureskelleet näille puheille. Sam Yaffa yritti olla puolueeton ja antoi kaikille palautteeksi: Andy McCoy
Andy McCoy asui vuodet 1981–82 yhdessä muun yhtyeen kanssa Tukholmassa, josta muutti kesäkuussa 1982 Lontooseen. Vuosina 1981–85 McCoy kiersi yhä suurempaa suosiota saavuttaneen Hanoi Rocksin kanssa kolmella mantereella. Stiv Bators
Bator ei ehtinyt saada koskaan lapsia. Hän nai Anastasia Maisoneuven, mutta erosi pian hänestä. Vuonna 1983 Bator soitteli ja oli tekemisissä Lontoossa suomalaisen Hanoi Rocksin kanssa. Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe alkoi seurustella Batorsin entisen vaimon Anastasia Maisoneuven kanssa. Maisoneuvesta tuli taas Hanoi Rocksin kitaristin Andy McCoyn ensimmäinen vaimo. Hanoi Rocksin hajottua kesällä 1985 Michael Monroe sävelsi kappaleita Lontoon kämppäkaverinsa Stiv Batorin kanssa vuodet 1985–1986. Michael Monroe ja Stiv Bator lähtivät joulukuussa 1985 Yhdysvaltoihin työstämään Little Stevenin levyn "Sun City - Artists United Against Apartheid " nimikappaleen videota New Yorkiin. He olivat jo olleet mukana itse levyn teossa. Monroe kuitenkin ihastui nauhoitusten aikana kaupunkiin niin, että päätti jäädä sinne. Samoihin aikoihin Stiv Bator lisäsi sukunimensä loppuun ylimääräisen S-kirjaimen. Lontoosta Stiv Bators muutti Pariisiin The Lords of The New Churchin hajottua vuonna 1988. Hanoi Rocks
9. toukokuuta Hanoi Rocks lähti kymmenenpäiväiselle Puolan kiertueelle. Heti ensimmäisen esiintymisen jälkeen päätettiin René Berg erottaa yhtyeestä kiertueen jälkeen. Bergin oudosta ja sooloilevasta lavakäyttäytymisestä ei pidetty. Bergin ei haluttu näkyvän lavalla: hänet puettiin mustiin, hänelle annettiin vain lyhyt liikkumisen estävä bassokitaran piuha, eikä häneen suunnattu valoja. Bergin käyttäytyminen oli kyseenalaista, koska hän esitteli uusille ihmisille Michael Monroen parinaan, Hanoi Rocksin yhtyeenään ja Nasty Suiciden kitaristinaan. Lopulta kävi niin, että Monroe esitteli tuhansille ihmisille yhtyeen muut jäsenet, muttei Bergiä. Kiertueen päättyessä Hanoi Rocksin viimeiseen esiintymiseen "Rockerina Festivalilla" 19. toukokuuta oli selvää, että Berg erotetaan ja yhtye hajoaa. Hanoi Rocksilla ei ollut enää viimeisellä keikallaan minkäänlaisia haluja soittaa eikä jatkaa koko yhtyettä. Keep Our Fire Burning
Uudelleen syntyneen Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe löysi kappaleen yhtyeen vanhasta demonauhakokoelmasta ja halusi, että Hanoi Rocks levyttää kappaleen, koska se jäi aikanaan tekemättä. Monroe teki yhdessä McCoyn kanssa kappaleeseen uuden sanoituksen ja McCoy muunteli hieman kappaleen introsooloa. Hanoi Rocks
Mötley Crüen jäsenet, erityisesti Tommy Lee, yrittivät jotenkin korvata Hanoi Rocksille Neilin aiheuttaman menetyksen. Jo onnettomuuden jälkeisenä päivänä 10. joulukuuta Mötley Crüe tuli Hanoi Rocksin luo ja ehdotti yhtyeiden yhdistämistä. Yhdistämishuhut jatkuivat kevääseen 1985 saakka. Los Angelesin päälehdet omistivat etusivun Razzlen kuolemalle Televisioyhtiöt CNN:stä Japanin televisioon kyttäsivät Hanoi Rocksin jäsenien haastatteluita Razzlen kuoleman jälkeen. Tunnetut musiikkilehdet, kuten Rolling Stone, muistivat Razzlea kirjoituksissaan. Samoin eri tyylilajienkin muusikot muistivat Razzlen osanottokukkalähetyksin, kuten Cyndi Lauper ja Twisted Sister, jonka kanssa oli Hanoi Rocksilla aina ollut kilpailua ja riitaa. Kaikki keikat peruttiin joulukuulta, ja McCoy puhui jopa yhtyeen lopettamisesta, mutta Monroe ja Suicide halusivat kuitenkin vielä jatkaa. Peruutettujen keikkojen joukossa oli myös The Marquee Clubin perinteiset joulukeikat 20.–21. joulukuuta. 29.–30. joulukuuta The Clash-rumpali Terry Chimes harjoitteli yhtyeen kanssa Europe A-Go-Go-keikkoja varten. Ne olivat ainoat keikat, joita yhtye ei ollut peruuttanut. Ensimmäisen kerran onnettomuuden jälkeen Hanoi Rocksin jäseniä esiintyi julkisuudessa 31. joulukuuta Lontoon "Greyhound"-klubilla "London Cowboysin" keikalla. McCoy ja Monroe nousivat lavalle, mutta Nasty Suicide seurasi keikkaa sivusta yleisön puolelta yhdessä tyttöystävänsä kanssa. Eräänlaisen McCoyn suojattina tunnettu London Cowboys oli yksi Hanoi Rocksia ihailleista brittiläisistä yhtyeistä. 31. joulukuuta myös tuli kuluneeksi tasan neljä vuotta siitä, kun Hanoi Rocks oli aloittanut vuonna 1980 Virtain urheilutalolta menestyksen tavoittelun. Guns N’ Roses
Axl Rosen mukaan Guns N’ Rosesin musikillisia esikuvia olivat Queen, Led Zeppelin, AC/DC, The Rolling Stones, Kiss ja Rose Tattoo. "Appetite for Destructionin" musiikkiin vaikuttivat Rosen mukaan suuresti myös Aerosmith, New York Dolls, Cheap Trick ja Van Halen. Lähimpiä musiikillisia sukulaisia ovat Hanoi Rocks ja Mötley Crüe. Suomalainen Hanoi Rocks vaikutti merkittävisti Guns N’ Rosesiin, eikä Rosen ja Slashin mukaan yhteyttä olisi ilman Hanoi Rocksia. Rose on kertonut halunneensa jatkaa Guns N’ Rosesissa juuri menestyksensä huipulla hajonneen Hanoi Rocksin tyyliä. Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe on vieraillut myös Guns N’ Rosesin studioalbumilla "Use Your Illusion I" ja esiintynyt muun muassa Slashin ja Duffin kanssa heidän omien yhtyeidensä konserteissa. Joidenkin tulkintojen mukaan yhtyeen vanha materiaali on yhdistelmä metallimusiikkia, punkia ja bluesia. Two Steps from the Move
Levyn julkaisun jälkeen yhtye teki toisen kiertueensa Japaniin ja aiheutti siellä hysterian nostaen itsensä Japanin suosituimmaksi ulkomaalaiseksi yhtyeeksi. Hanoi Rocks juhli levyn julkaisua soittamalla ensi kertaa Yhdysvalloissa maaliskuun lopulla 1984 kaksi New Yorkin keikkaa, jotka olivat kumpikin täysin loppuun myytyjä. Hanoi Rocks oli lyömässä itsensä kansainvälisesti läpi täysin tällä levyllä, mutta nouseva urakehitys katkesi rumpali Razzlen kuolemaan, johon myös koko Yhdysvaltain kiertue päättyi. Hanoi Rocks
Helmikuussa 1981 ilmestyi toinen single "Tragedy / Café Avenue". McCoy oli säveltänyt ja sanoittanut Tragedyn jo 15–16-vuotiaana. Samassa kuussa ilmestyi itse ensimmäinen albumi Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks. Levyn tuottajina toimivat "Muddy Twins" eli Michael Monroe ja Andy McCoy, jonka asema yhtyeen säveltäjänä oli vakiintunut. Levy otettiin hyvin vastaan ja se nousi Suomen albumilistalla viidenneksi. Kuitenkaan Suomen mittakaavassa levyä ei myyty paljon ja sen arvostus on kasvanut enemmän vasta myöhemmin. Andy McCoy
Elokuussa 1985 Hanoi Rocksin viimeinen kokoonpano (Andy McCoy, Nasty Suicide, Timo Kaltio, Terry Chimes) perusti McCoyn ja Suiciden johdolla Cherry Bombzin, jonka laulajaksi otettiin Toto Coelo -yhtyeessä vaikuttanut Anita Chellamah. Glam rock ja glam punk -linjalla jatkanut Cherry Bombz sai paljon huomiota maailman musiikki- ja viihdelehdistössä Hanoi Rocksin perijänä. Cherry Bombz esitti monia Hanoi Rocksin kappaleita, joita ei oltu ehditty levyttää Hanoi Rocks -albumeille. Ensimmäinen kokoonpano ehti levyttää Britanniassa alun perin julkaistun 7" singlen "Hot Girls In Love / Feline Feeling" ja Japanissa sekä Yhdysvalloissa julkaistun EP:n "Hot Girls In Love / 100 Degrees In The Shade / Feline Feeling / Oil & Gasoline". Lisäksi yhtyeen piti levyttää kokonainen LP, mutta rahat eivät riittäneet kuin ”mini-LP:hen” eli käytännössä EP:hen "The Cherry Bombz", joka sisälsi samat kappaleet kuin aiemmin julkaistu EP, lisättynä vain kappale ”Pin-Up Boy”. Loppuvuoden 1985 yhtyeessä jäsenenä ehtinyt olla Timo Kaltio korvattiin vuoden 1986 alusta lähtien Dave Tregunnalla (Lords of the New Church, Sham 69). Tämä kokoonpano ehti julkaista 7" singlen "House Of Ecstasy / Declaration", EP:n "House of Ecstasy / Declaration / Countryfield Inner City Blues /Running (Back To Your Lover)" ja live-LP:n "Coming Down Slow", joka julkaistiin vuonna 1987 yhtyeen jo hajottua. Lisäksi syntyivät vielä keikkavideot ”Hot Girls In Love” ja ”Live At The Marquee” ja kokoelmakasetti ”100 Degrees In The Shade” 1986. Yhtye ehti kiertää Yhdysvalloissakin, mutta syksyllä 1986 yhtye hajosi, kun McCoy antoi Chellamahille potkut. Yhtye oli jo kauan ollut tyytymätön laulajattareensa.
Andy McCoy ja Nasty Suicide julkaisivat kesällä 1986 The Suicide Twins -nimisenä duona akustisen albumin "Silver Missiles And Nightingales" jo ennen Cherry Bombzin ”House of Ecstasy” -singlejä. Syksyllä 1986 Cherry Bombzin hajottua The Suicide Twins teki muutamia kiertueita Suomessa, kunnes duo hajosi vuoden 1986 lopussa. Duon aikana ja albumilla Suicide käytti taiteilijanimenään "Nasty Superstar". Tragedy
Tragedy / Café Avenue on helmikuussa 1981 julkaistu 7-tuumainen Hanoi Rocksin toinen single ja julkaisu. Tämä 7" tuumainen single "Tragedy" julkaistiin hieman ennen samassa kuussa ilmestynyttä esikoisalbumia "Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks". Tragedy ja Café Avenue ovat tunnetuimmat hitit Hanoi Rocksin aivan varhaisesta tuotannosta. Vaikka Tragedy julkaistiin näytepalana tulevalta albumilta, "Café Avenue" julkaistiin vasta singleistä kootulla "Self Destruction Blues"-albumilla, eikä silloinkaan samana raakaversiona kuin tällä singlellä. René Berg
Kun kesäkuussa Hanoi Rocks hajosi, loppui myös Idle Flowersin toiminta. Hanoi Rocksin jälkeen Berg oli mukana laulamassa The Suicide Twins -kokoonpanon ainoassa hittikappaleessa "Sweet Pretending". 1986 Berg perusti "The Killers"in, joka teki muutamia demoja ja esiintyi muutamissa brittiläisissä musiikkishow’issa. Saman vuonna hän oli mukana Nasty Suiciden perustamassa lyhytaikaisessa kokoonpanossa GanBangBandissä ja sen samannimisellä EP:llä. 1980-luvun lopulla Berg oli mukana vain Nasty Suiciden projekteissa, koska tämä oli Hanoi Rocksin jäsenistä ilmeisesti ainoa, joka tuli toimeen hänen kanssaan. Seuraava isompi Suiciden projekti oli "Soho Vultures", joka nauhoitti muutamia kappaleita. Näistä kappaleista moni löytyi sittemmin Bergin sooloalbumilta. Soho Vultures esiintyi Englannissa ja Suomessa radio- ja televisio-ohjelmissa.