Milloin Lausannesta on löydetty varhaisimmat todisteet asutuksesta?
Lausanne
Varhaisimmat todisteet asutuksesta Lausannen alueella on 8 000 vuotta vanhoja. Vidyn alueelta Genevenjärven rannalta on löydetty yli 200 hautaa, jotka ovat vuosilta 4300–3300 eaa. Järviseutu oli aikoinaan tiheästi asuttu, mutta asutus oli käytännössä kuollut roomalaisten saavuttua sinne.
Vanuatu
Ensimmäiset ihmiset saapuivat Vanuatuun todennäköisesti noin 4 000 vuotta sitten, ja vanhimmat löydetyt keramiikkaesineet ovat olleet peräisin ajalta 1300–1100 eaa. Eurooppalaiset löysivät saaret 1606, kun portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Fernández de Quirós havaitsi Espiritu Santon saaren luullen sitä ensin eteläiseksi mantereeksi. Seuraavan kerran saaret tulivat länsimaalaisten tietoisuuteen vasta 1768, kun Louis Antoine de Bougainville löysi saaret uudelleen. Kapteeni James Cook nimesi saaret "Uusiksi-Hebrideiksi", ja nimitys säilyi käytössä aina saarten itsenäistymiseen asti. Luzern
Luzern oli alun perin kalastuskylä, joka kasvoi kaupungiksi, kun St. Leodegarin benediktiiniluostari perustettiin noin vuonna 750. Noihin aikoihin myös Luzernin latinankielinen nimi "Luceria" mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran. Andorran historia
Vanhimmat todisteet ihmisasutuksesta Andorrassa ovat 12 500 vuotta vanhat luunsirpaleet. Pienen ihmisjoukon tiedetään asuneen neoliittisella kaudella Gran Valira -joen laaksossa lähellä Sant Julià de Lòriaa. Andorran pitkät ja lumiset talvet hidastivat ihmisen asettumista sinne. Varhaisimmat ihmisryhmät olivat todennäköisesti nomadeita, jotka olivat alueella vain vähän aikaa. Etelä-Afrikan varhaishistoria
Etelä-Afrikan varhaishistoria käsittää ajanjakson ennen eurooppalaisten siirtolaisten asettumista maahan vuonna 1652. Vanhin tunnettu merkki alueen asutuksesta on 9. joulukuuta 1998 löydetty "Australopithecus africanuksen" luuranko, joka on 3,22–3,58 miljoonaa vuotta vanha. Tämän löydön lisäksi myös vuonna 1947 löytyneiden noin 2 miljoonaa vuotta vanhojen "Mrs. Pleas" ja "Sts 14" "Australopithecus africanus" -luurankojen katsotaan tukevan näkemystä, että moderni ihminen kehittyi Afrikassa. Metz
Ensimmäiset ihmisasutuksen merkit Metzistä ovat jopa 200 000 vuoden takaa. Noin 10 000 vuotta sitten alueelle vaelsi ihmisiä idästä. 3 000 eaa.–1 000 eaa. alueella asuivat liguurit, joista tiedetään hyvin vähän. Kumina
Jäänteitä kuminasta on löytynyt ihmisasutuksen liepeiltä jo 3000 eaa. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät ovat Kaarle Suuren ajoilta. Lavansaari
Ensimmäiset merkit asutuksesta ovat Suursuonmäen kalmistosta ja ne ajoittuvat esiroomalaiselle rautakaudelle (noin 500 eaa. - 0). Vakituisen ruotsinkielisen asutuksen saari sai viimeistään 1300-luvun alkupuolella. Nämä asukkaat karkotti ja tuhosi Ruotsin ja Moskovan Venäjän välisen sodan, pitkän vihan, alkaminen 1570. Uudet, suomenkieliset asukkaat alkoivat muuttaa saareen 1630-luvun lopulla nykyisen Kotkan ja Viipurin väliseltä rannikolta. Kanadan historia
Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier saapui 1534 Saint Lawrencen lahdelle ja julisti maat kuuluvaksi Ranskalle. Seuraavana vuonna hän purjehti pidemmälle Saint Lawrence -jokea pitkin. Cartier’n löydöt innoittivat Ranskan kuningas Frans I:stä haastamaan Espanjan uuden maailman herruudesta ja perustamaan siirtokunnan. Jean-François Robervalin johdolla ranskalaiset perustivat 1541 Charlesbourg-Royalin Stadaconan intiaanikylän lähelle. Sinne muutti noin 150 siirtolaista, mutta ensimmäisenä talvena suhteet intiaaneihin heikkenivät ja he surmasivat yli 30 siirtokunnan asukkaista. Seuraavana keväänä hengiinjääneet palasivat Ranskaan. Englantilaiset eivät olleet paljoakaan kiinnittänet huomiota Kanadaan, vaikka Cabot olikin käynyt rannikolla. Kuitenkin vuonna 1583 Humphrey Gilbert julisti nykyisen St. John’sin alueen kuuluvaksi Englannille. Lausanne
Lausannessa asui kelttejä, joista tiedetään vain hyvin vähän, kun roomalaiset valtasivat alueen 15 eaa. Roomalaiset perustivat Lousonnan "vicuksen". Asutuskeskus kasvoi nopeasti 1 500 asukkaaseen. Kahden vuosisadan kukoistuksen jälkeen Rooman valtakunnan vaikutus heikentyi 300-luvulla. Iso osa asukkaista joutui jättämään Lousonnan ja muuttamaan suojaisempaan paikkaan La Citén kukkulalle. Sudan
Varhaisimmat todisteet Sudanin alueen asutuksesta ovat myöhäispaleoliittiselta kaudelta (n. 30–20 tuhatta vuotta sitten) Khartumin seutuvilta. Ensimmäiset sudanilaiset saapuivat etelästä ja lännestä ja siirtyivät ajan kuluessa kohti keskistä Sudania asuttaen lopulta pohjoiset ja itäisetkin alueet. Noin 10 000 eaa. alkoi maanviljely ja karjanhoito. Haudoista on löytynyt koruja ja tuontitavaroita, sekä merkkejä organisoidusta sodankäynnistä. Ihmisrotu
On väitetty, että ensimmäiset rodun määritelmät ovat peräisin 1600-luvulta ja liittyvät eurooppalaiseen imperialismiin ja siirtomaiden hankintaan. Nykyisen kaltainen rotukäsite esiintyy ensimmäistä kertaa vuonna 1684 julkaistussa François Bernierin teoksessa "Nouvelle division de la terre par les différents espèces ou races qui l'habitent" (”Maapallon uusi jako sillä asuviin lajeihin tai rotuihin perustuen”). Egyptiin, Intiaan ja Persiaan suuntautuneiden matkojensa perusteella Bernier jakoi ihmiskunnan neljään rotuun, joista ensimmäinen asutti valtaosaa Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta, Persiaa sekä Pohjois- ja Keski-Intiaa leviten aina Indonesiaan asti. Toinen ryhmä sijaitsi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, kolmas Itä- ja Keski-Aasiassa. Neljännen ryhmän muodostivat lyhytkasvuiset Skandinavian saamelaiset. Bernierin luokittelu ei ollut hierarkkinen kuten myöhemmät rotuteoriat. Andorran historia
Andorran historian varhaisvaiheista ei ole kovinkaan paljon tietoa, mutta vanhimmat todisteet ihmisasutuksesta ovat 12 500 vuotta vanhoja. Andorran pitkät ja lumiset talvet hidastivat ihmisten asettumista alueelle, josta eivät myöskään monet varhaisista valtakunnista olleet kiinnostuneet. Legendan mukaan Kaarle Suuri olisi antanut Andorralle itsenäisyyden jo vuonna 788 kiitollisuudestaan taistelusta maureja vastaan. Nykyinen Andorran ruhtinaskunta syntyi kuitenkin vuosina 1278 ja 1288 tehdyissä sopimuksissa. Niissä sovittiin, että Andorran ruhtinashallitsijoina toimivat vuorovuosina espanjalainen Urgellin piispa ja ranskalainen Foix’n kreivi. Calgary
Calgaryn alueelta on löytynyt 12 000 vuotta vanhoja todisteita ihmisasutuksesta. Seuraavan 10 000 vuoden aikana alue on useamman eri valtakulttuurin alaisuudessa. Mustajalat asettuivat sinne noin 2 000 vuotta sitten. Tsuut’inat tulivat pohjoisesta 1700-luvulla. Buren
Vanhin tunnettu lähde asutukselle Burenin kaupungin alueella on vuodelta 772. Ensimmäinen maininta Burenin alueella olleesta linnasta on vuodelta 1298. Buren sai kaupunkioikeudet vuonna 1395 Allard IV van Burenilta. Euroopan esihistoria
Cro-Magnonin ihmisen migraatio eli muutto Eurooppaan tapahtui kahdessa vaiheessa. Aluksi kehittyi Aurignacin kulttuuri, jota seurasi Gravetten kulttuurin migraatio noin 30 000 - 22 000 eaa. Gravetten kulttuuri levittäytyi Lounais-Ranskasta Uralin länsipuolelle. Noissa kulttuureissa toimeentulosysteeminä oli pääasiassa suurriistan metsästys, kalastus ja keräily. Kulttuurien tunnetuin "muistomerkki" on luolataide esimerkiksi Lascaux'ssa ja Altamirassa Pyreneillä, mutta myös Ural-vuoriston alueelta on löydetty samalta ajalta luola- ja kalliomaalauksia. Gravette-vaihetta edustaa myös Kostjonkin kulttuuri 29 000–22 000 eaa. Volga- ja Okajokien alkulähteillä. (?) Kostjonkin kylästä on löydetty mammutin luusta tehtyjä, Venus-aiheisia pienoisveistoksia. Eskola (Kannus)
Kivikautiset löydöt todistavat, että Eskolaa on pidetty jo aikojen alussa hyvänä asuinpaikkana. Varsinainen kirjallisten dokumenttien valaisema historia alkaa 1500- ja 1600 -lukujen vaihteessa, jolloin Hanhinevan kylä sai ensimmäiset asukkaansa. Euroopan esihistoria
Suomen alueen vanhimmat löydöt noin vuodelta 8 700 eaa. on tehty Lahden Ristolan ja Orimattilan alueilta. Moni arkeologi esittää, että jatkuvuusteorian mukaan Suomen asutuksen juuret ovat Kundan kulttuurissa ja siten Euroopan metsästäjäväestöissä. Osa tutkijoista on sitä mieltä, että huomattavaa väestön siirtymistä ei ollut kivikaudella muualta kuin Kundan kulttuurista, eli tämä populaatio muodostaisi Suomen väestön perustajaelementin. L’Hospitalet de Llobregat
Vanhimmat Hospitaletissa tehdyt arkeologiset löydökset ovat 300-luvulta eaa., ja ne liittyvät ibeeriseen kulttuuriin, vaikkakin on olemassa myös todisteita asutuksesta Llobregat-joen laaksossa paleoliittisen ja neoliittisen kauden aikana. Stutensee
Useimmilla Stutenseen kaupunginosilla on pitkä historia. Spöck on mainittu asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 865 muodossa "Specchaa", Staffort vuonna 1110 muodossa "Stafphort", Blankenloch vuonna 1337 muodossa "Blankelach" ja Büchig vuonna 1373 muodossa "Buchech". Friedrichstalin puolestaan perustivat Pohjois-Ranskasta, Belgiasta ja Sveitsistä saapuneet uskonpakolaiset, hugenotit. Hall Beach
Alueella on ollut asutusta ainakin viimeisen tuhannen vuoden ajan. Ensimmäisen merkit ihmisasutuksesta ovat kylän lähistöllä sijaitsevat Thulen kulttuurin jättämät rakennusten rauniot. Ensimmäiset eurooppalaiset alueella olivat William Edward Parry ja hänen retkikuntansa, joka vietti talven 1822–1823 läheisessä Igloolikin kylässä. Hall Beach perustettiin virallisesti vuonna 1957 ja sinne rakennettiin Kanadan ilmapuolustuksen tutka-asema. 1960-luvulta lähtien kylään muutti useita inuiittiperheitä, johtuen valtion tukemasta asuntorakentamisesta ja kylässä sijaitsevista palveluista. Sveitsin historia
Vanhimmat ihmisasutuksen merkit Sveitsissä ovat 150 000 vuoden takaa, ja vanhin sieltä löytynyt piikivinen työkalu on arvioitu sadantuhannen vuoden ikäiseksi. Tunnetuin esihistoriallinen löytöpaikka on luola Cotencherissa, jonne neanderthalin ihmiset jättivät kivisiä työkaluja 60 000 vuotta sitten. Vanhimmat jäänteet maataloudesta on ajoitettu 5300-luvulle eaa. Kupari otettiin käyttöön noin 3800 eaa, pronssi 1500 vuotta myöhemmin ja rautakausi alkoi Sveitsissä noin 800 eaa. Creet
Ensimmäinen historiallinen maininta creistä on 1640-luvulta, jolloin ranskalaiset jesuiitat tapasivat heidät Hudson Bayn lähettyviltä. Vuonna 1666 lähetyssaarnaaja Claude-Jean Allouez antoi lisää tietoa creistä ja kertoi, että nämä olivat liikkuvampia kuin muut alueen kansat, eikä heillä ollut kiinteitä kyliä. Saint Lucia
Ennen eurooppalaisten tuloa saarella asui arawakeja ja karibeita. Arawakit asuttivat saaren ensimmäisinä noin vuosina 200–400, mutta he väistyivät karibien tieltä noin vuosina 800–1000. Espanjalaiset löysivät Saint Lucian vuoden 1500 tienoilla. Hollantilaiset, ranskalaiset ja englantilaiset yrittivät perustaa kauppa-asemia saarelle 1600-luvulle mutta kohtasivat vastarintaa saarella asuvilta karibeilta. 1700-luvun kuluessa Ranska ja Englanti taistelivat Saint Luciasta useaan otteeseen ja saari vaihtoi omistajaa 14 kertaa. Ranska luovutti saaren lopullisesti briteille 1815.
Saint Lucia sai ensimmäisen itsehallinnollisen edustuslaitoksen 1924. Vähitellen autonomia laajeni ja yleinen äänioikeus tuli voimaan 1951. Saint Lucia oli osa Länsi-Intian federaatiota vuosina 1958–1962. Vuodesta 1960 saarella oli toimeenpaneva neuvosto, johon kuului pääministeri ja neljä muuta ministeriä. Lainsäädäntöneuvostoon valittiin kymmenen jäsentä vaaleilla, kaksi nimitettiin, ja lisäksi siihen kuului territorion asiamies ja puheenjohtaja. Vuodesta 1967 alkaen Saint Lucia oli itsehallintoalue jolla oli päätäntävalta sisäisiin asioihin, kun taas Britannia vastasi sen ulkopolitiikasta ja puolustuksesta neuvotellen saaren paikallishallinnon kanssa. Tässä vaiheessa emämaan edustajan nimikkeeksi tuli taas kuvernööri, mutta ensimmäistä kertaa kuvernöörin valinnasta alettiin neuvotella asukkaiden äänestämän neuvoston puheenjohtajan kanssa. Saari itsenäistyi vuonna 1979, ja ensimmäiseksi pääministeriksi valittiin John Compton. Baton Rouge
Arkeologisten löytöjen mukaan nykyisen Baton Rougen lähialueella on ollut ihmisasutusta jo oin 10 000 vuotta sitten. Lähistöllä on kolme intiaanien rakentamaa kumpua. Alueen alkuperäisasukkaat tunsivat nykyisen kaupungin paikan nimellä "Istrouma". Nykyisen nimensä Baton Rouge paikka sai vuonna 1699. Tuolloin kanadanranskalainen tutkimusmatkailija Pierre Le Moyne d’Iberville löysi paikalta paikallisten houma- ja bayougoula-intiaaniheimojen rajapyykkinä käyttämän punaisen sypressipuun, jota ranskalaiset kutsuivat nimellä "baton rouge" eli punainen keppi. Vuonna 1719 paikalle perustettu ranskalainen linnoitus sai nimensä paikan mukaan. Madeleinen kulttuuri
Madeleine-kulttuuri ("Magdaleena)n kulttuuri") oli jääkauden loppupuolen metsästyskulttuuri alkujaan Etelä-Ranskassa ja Pohjois-Espanjassa 20 500–13 400 kalenterivuotta sitten. Kulttuuri tunnetaan parhaiten luolamaalauksista ja luisista väkäsharppuunoista sekä peuranmuotoisista keihäänheittimistä. Luiset työkalut olivat tarkoituksenmukaisia ja myös koristeellisia. On sanottu Madeleine-kulttuurin ihmisen elintapojen muistuttaneen eskimoiden elintapoja ennen eurooppalaisten tuloa. Luolamaalauksia on muun muassa Lascauxissa ja Altamirassa. Ne ehkä liittyvät metsästykseen kuuluneisiin uskonnollisiin rituaaleihin. Tuolloin keksittiin Euroopassa jousi ja nuoli, tai ne levisivät tänne muualta. Madeleine-kulttuuri edustaa myöhäisjääkauden Euroopan läntistä haaraa, joka levitti vaikutustaan laajalle Eurooppaan ja myös Venäjälle. Aluksi Madeleinen kulttuuria oli vain Etelä-Ranskassa, hieman myöhemmin Espanjassakin. Kulttuuri levisi Keski-Ranskaan ja myöhemmin Etelä-Saksaan ja jopa Länsi-Tšekkiin asti. Madeleine-kulttuurin ihmisiä pidetään vain peuranmetsästäjinä, mutta kulttuurin edustajat metsästivät myös hevosia ja muuta suurriistaa. Ranskasta löydetty punaokralla värjätty nainen söi hammastutkimusten mukaan enimmäkseen hevosen lihaa. Luusua (Kemijärvi)
Asutusta Kemijärven Luusuan alueella on ollut jo noin 5000-luvulla eaa., ja asutus on jatkunut aina 1200-luvulle saakka. Nykyinen Luusuan alueen asutus on alkanut 1654. Lausanne
Lausannessa järjestettiin 1964 Sveitsin kansallisnäyttely, ja 1970-luvulla kaupunki levittäytyi voimakkaasti naapuripaikkakuntiin. Kaupunki kärsi 1990-luvulla kovimmasta lamasta sitten 1930-luvun. Silloin muun muassa työttömyys kasvoi voimakkaasti. Lambeosaurus
Lambeosaurus ("Lamben lisko") oli kookas kasvinsyöjädinosaurus, joka eli noin 75 miljoonaa vuotta sitten myöhäisliitukaudella. Tämä kahdella ja neljällä raajalla liikkuneen dinosauruksen fossiileja on löydetty läntisestä Pohjois-Amerikasta, tarkemmin Kanadan Albertasta, Yhdysvaltojen Montanasta ja Meksikon Baja Californiasta. "Lambeosaurusta" tunnetaan toistaiseksi kolme lajia. Sen nimesi kanadalaisiin dinosauruksiin erikoistunut William Parks vuonna 1923 paleontologi Lawrence Lamben mukaan, joka löysi ensimmäiset "Lambeosauruksen" jäännökset 1902 Kanadasta. Lascaux-interstadiaali
Lascaux-interstadiaali oli keskimääräistä leudompi, tosin melko kylmä vaihe viime jääkauden lopuilla noin 17700–16500 radiohiilivuotta sitten tai 20800–18000 kalenterivuotta sitten.
Lascauxin luolamaalaukset syntyivät tällöin. Jää vetäytyi silloin hitaasti Pohjois-Saksassa. Hampurin seuduilla on saattanut olla Meiendorfissa tilapäistä asutusta jo 17000 vuotta sitten. Ranskan peuranmetsästäjien Madeleinen kulttuuri alkoi levitä tällöin Madeleine IV-kaudella Keski-Ranskaan ja Etelä-Saksaan asti. Keski-Eurooppa ja Unkarinkin seutu säilyivät vielä kylminä.
Esimerkiksi Alaskassa näkyi Lascaux-interstadialaiin liittyneitä kasvillisuusmuutoksia.
Lascauxin interstadiaalin ajoituksesta on vaihtelevia tietoja. GISP2-jäänäytteen mukaan radiohiiliaikoina Lascauxin interstadiaalin lämpimin kausi oli
16200–15100 radiohiilivuotta eli 19000–18000 kalenterivuotta sitten.
Tämä interstadiaali päättyi kylmään Heinrichin tapahtumaan H1, joka alkoi noin 16500 kalenterivuotta sitten. Brisbane
Ennen eurooppalaisten saapumista nykyisen Brisbanen aluetta asuttivat aboriginaaliyhteisöt. Ensimmäisenä Brisbanen aluetta tutkinut eurooppalainen oli vuonna 1797 nykyisen Redcliffen esikaupunkialueen Woody Pointissa maihin laskenut Matthew Flinders. Ensimmäiset vakituiset asukkaansa alue sai kuitenkin vasta puoli vuosisataa myöhemmin, kun Sydneyyn vapaaehtoisesti asettuneet siirtolaiset vaativat, että Sir Brisbane siirrättäisi kaikkein huonoimmin käyttäytyvät rangaistussiirtolaiset muualle. Saint Louis (joki)
Arkeologiset löydökset osoittavat, että Saint Louisin ympäristössä oli ihmisiä jo 7000 eaa. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjiä ja keräilijöitä, jotka vuoden 1000 eaa. paikkeilla alkoivat viljellä intiaaniriisiä ja perustaa pysyviä kyliä. Ranskalaisten tutkimusmatkailijoiden Pierre-Esprit Radissonin ja Médard des Groseilliers’n käydessä seudulla vuonna 1659 siellä eli dakotaintiaaneja. Vuoteen 1776 mennessä dakotien tilalle oli muuttanut Suurten järvien alueelta ojibwoita, jotka ovat yhä alueen suurin alkuperäiskansa. Galesaurus
"Galesaurus" oli ensimmäisenä löydetty nisäkkäisiin kuulumaton kynodonttien suku. Sen ensimmäinen tunnettu fossiili löydettiin jo 1800-luvulla. Kyseisen kallon lähetti Etelä-Afrikasta Andrew Bain vuonna 1853. "Galesauruksen" kuvasi tieteelle Richard Owen vuonna 1859. Lisäksi vuonna 1869 julkaistussa artikkelissaan T. H. Huxley sotki "Galesaurusin" tuohon aikaan vielä huonosti tunnettuihin dinosauruksiin. Hänen tekemänsä virhe tuli ilmeiseksi, kun sekä dinosauruksista että terapsideista saatiin lisää tietoa uusien fossiilien löydyttyä. "Galesaurus" oli hyvin nisäkäsmäinen eläin, kun taas dinosaurukset olivat jotain aivan muuta. Terapsideille yhteisen nimen "Therapsida" tosin antoi vasta Robert Broom vuonna 1905. Uudenseelanninranskalaiset
Ensimmäinen ranskalainen Uudessa-Seelanissa oli kapteeni Jean François Marie de Surville, joka oli "St Jean Baptiste"-laivan päällikkönä sen ollessa kauppatutkimusmatkalla alueella vuonna 1769. Hän purjehti "Doubtless Bayhin", josta hän kuitenkin lähti vihamielisten maorien takia. Vuonna 1772 "Mascarin" laiva kävi Uudessa-Seelanissa kapteeninaan Marion du Fresne. Laivan miehistö kävi kauppaa paikallisten kanssa ja tekivät tieteellisiä havaintoja alueesta. Maorit surmasivat du Fresnen ja hänen miehistönsä pari viikkoa heidän paikalle tulemisensa jälkeen heidän ilmeisesti suututettuaan maorit epäselvästä syystä. Louis Isidore johti ensimmäistä puhtaasti tieteellistä tutkimusmatkaa Uuteen-Seelantiin vuonna 1824 laivalla "Coquille". Hänen mukanaan oli Jules Sébastien César Dumont d'Urville, joka teki oman tutkimusretkensä alueelle vuonna 1827. Ranskalaiset valaanpyytäjät tulivat Uuteen-Seelantiin 1830-luvulla ja perustivat joitakin siirtokuntia. Jean Baptiste François Pompallier teki katolilaista lähetystoimintaa Uudessa-Seelanissa vuodesta 1838. Hänestä tuli Uuden-Seelanin ensimmäinen piispa ja hän johti paikallista katolilaista kirkkoa seuraavat 30 vuotta. Ranskalaiset lähetyssaarnaajat käännyttivät kymmenessä vuodessa noin 5 000 paikallista. Vuonna 1838 Jean François Langlois perusti ranskalaisen siirtokunnan maoreilta ostetuille maille Akaroaan. Vuonna 1840 siirtokuntaan saapui laiva "Comte de Paris" mukanaan 53 siirtolaista. Ranskalaisten toimet huolestuttivat Britanniaa, joka kiihdytti omia toimiaan alueella. Britannia julisti omistavansa Eteläsaaren Akaroan siirtokunta mukaan luettuna 17. kesäkuuta 1840. Vuonna 1843 siirtokunnassa asui 69 ranskalaista, 86 brittiä ja muutamia maoreja ja saksalaisia. Ranskalaiset sulautuivat myöhemmin muuhun väestöön. Myöhemmin ranskalaisia tuli kultakuumeen myötä 1870-luvulla. Vuonna 1881 saavutettiin ranskalaisen siirtolaisuuden huippuvuosi, jolloin maahan saapui 848 ranskalaista. Määrä ei tuosta luvusta kohonnut sataan vuoteen. Vuosien 1991 - 2006 välillä Ranskassa syntyneiden määrä kolminkertaistui 858:ta 2 475:een. Suurin osa ranskalaisista siirtolaisista on asettunut Aucklandiin ja Wellingtoniin. Lovere
Ensimmäinen tunnettu asutus Loveren alueella oli 300- ja 400-luvuilla ennen ajanlaskun alkua, kun keltit saapuivat alueelle. Myöhemmin roomalaiset valloittivat asutuksen, sillä se oli strategisesti hyvällä paikalla Val Camonica- ja Val Cavallina -laaksojen päässä järven rannalla. Rooman valtakunnan tuhon jälkeen Loverea ovat pitäneet hallussa niin langobardit, frankit, venetsialaiset kuin ranskalaisetkin. Mulhouse
Ensimmäinen maininta nykyisestä Mulhousesta tunnetaan vuodelta 803 nimellä "Mulinhuson". Keskiajalla Mülhausen kuului Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan vapaana valtakunnankaupunkina ("freie Reichsstadt"). Vuonna 1515 se liittyi Sveitsin valaliittoon. Vaikka Ranska liitti itsensä Mülhausenin ympäristön 1600-luvulla, itse kaupunki säilyi edelleen Sveitsiin kuuluvana vapaana tasavaltana vuoteen 1798, jolloin se päätti liittyä Ranskaan. Ranskan direktorio vahvisti liitoksen samana vuonna. Sioux Lookout
Sioux Lookoutista on kaivauksissa löydetty merkkejä First Nationsin intiaaniasutuksista, joista vanhimmat ovat seitsemänneltä vuosituhannelta eaa. Provence-Alpes-Côte d’Azur
Varhaisimmat merkit ihmisestä Provencen alueelta on löydetty Grotte de l’Observatoiresta nykyisen Monacon alueelta, josta löydetyt luusta tehdyt työkalut ovat ajoitettu ajankohtaan 1 000 000 eaa. Tulen käytöstä on löydetty merkkejä Nizzasta 400 000 vuoden takaa. 60 000 vuotta sitten Rivieran alueella asui neandertalinihmisiä, ja "Homo sapiens" ilmaantui alueelle noin 30 000 vuotta sitten. Tuohon ajankohtaan on ajoitettu myös esimerkiksi Cosquer'n luolan luolamaalaukset. Ensimmäiset "borie"-nimellä tunnetut kiviasumukset rakennettiin 3 500 eaa. Alueella asui liguureja ja heidän jälkeensä alueelle tulleita kelttejä. Australian alkuperäiskansat
Alkuperäiskansoilta on löytynyt todisteita tuhkauksesta jo 40 000 vuoden takaa, ruumiin koristelusta 30 000 vuoden takaa ja pitkistä tavaroiden kauppamatkoista 10 000 vuoden takaa. On epäselvää tapahtuiko muuttoliike Australiaan yhdessä vai useammassa aallossa. Alueella ei kuitenkaan ole nykytiedon mukaan elänyt ruumiinrakenteeltaan nykyihmistä ("Homo sapiens sapiens") alkukantaisempia ihmisiä. Australian koillisosista löytyneet pääkallot antavat merkkejä kahdesta ruumiinrakenteeltaan erilaisesta ihmistyypistä, ja nykykäsitys on melko yksimielinen siitä, että populaatiossa oli suurta vaihtelua. Joidenkin väitteiden mukaan eräs Murray-joella elänyt ihmisryhmä olisi harjoittanut itsensä koristelua kalloa muokkaamalla, mikä olisi johtanut erilaiseen ulkonäköön. Etelä-Afrikan historia
Vanhin tunnettu merkki alueen asutuksesta on 9. joulukuuta 1998 löydetty "Australopithecus africanuksen" 3,22–3,58 miljoonaa vuotta vanha fossiloitunut luuranko. Tämän löydön lisäksi myös vuonna 1947 löytyneiden noin 2 miljoonaa vuotta vanhojen "Mrs. Pleas" ja "Sts 14" "Australopithecus africanus"-luurankojen katsotaan tukevan näkemystä, jonka mukaan moderni ihminen kehittyi Afrikassa. Oseania
Kirjoitustaidon puutteen ja erilaisten hajoavien materiaalien käytön vuoksi Tyynenmeren varhaiskulttuureista on jäänyt vain vähän jälkiä niiden muinaisesta historiasta ja taiteesta. Tyynenmeren saaret asutettiin alun perin Kaakkois-Aasiasta kahtena eri ajanjaksona. Ensimmäiset asukkaat, nykyisten melanesialaisten ja australian aboriginaalien esi-isät, saapuivat Uuteen-Guineaan ja Australiaan noin 40 000–60 000 vuotta sitten. Noin 38 000 vuotta eaa. mennessä melanesialaiset olivat levittäytyneet itään Salomonsaarille asti. Oseanian vanhimmat taidenäytteet ovat Australian aboriginaalien tekemät kalliomaalaukset ja -kaiverrukset. Varhaisimmat niistä voivat olla yli 40 000 vuotta vanhoja. Flanderi (kreivikunta)
Ensimmäiset homo sapiensiin liittyvät jäljet ovat ajalta 38.000 eaa. Alue oli tällöin aroa, jossa paimennettiin poroja. Kuitenkin kehitys oli hidasta sillä varhaisimmat maanviljelyyn ja metallien käyttöön liittyvät löydökset (Mont-St-Eloi, Wissant, Etrun, Mont-Noir, etc.). ovat noin vuodelta 3700 eaa. Plateosaurus
Plateosaurus (nimen merkitys: "leveä lisko") oli sauropodomorfeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurussuku. Se on yksi vanhimmista dinosaurussuvuista, ja luultavasti parhaiten tunnettu sauropodomorfi. "Plateosaurus" eli 220–210 miljoonaa vuotta sitten myöhäistriaskaudella. "Plateosauruksen" fossiileja on löydetty useista paikoista Euroopassa: Saksasta, Grönlannista, Norjasta, Sveitsistä ja Ranskasta. Osaget
Ensimmäinen luotettava tieto osageista on vuodelta 1674, jolloin ranskalainen pappi Jacques Marquette vieraili heidän kylässään nykyisen Missourin osavaltion alueella. Marquette piirsi karttaan osagien nimen ja sijainnin. Joki jonka varrella osaget asuivat nimettiin jälkeenpäin heidän mukaansa. Myöhemmin, 1700-luvun alkupuoliskolla, osaget liittoutuivat monien idempänä asuvien intiaaniheimojen tavoin Uuden-Ranskan kanssa, taistellakseen foxeja vastaan, jotka olivat aloittaneet sotatoimet ranskalaisten siirtolaisten karkottamiseksi. Foxien hyökkäykset levisivät Wisconsinista kohti länttä ja sulkivat kauppayhteydet Kanadaan. Osaget ja muut ranskalaismieliset heimot surmasivat kuusi päivää kestäneissä taisteluissa noin tuhat foxia. Édouard Lartet
Lartet teki ensimmäisen fossiililöytönsä vuonna 1834 lähellä Auchia Lounais-Ranskassa. Vuonna 1836 hän löysi ihmisapinan "Pliopithecus" fossiilin. Hänen työtään tuki englantilainen Henry Christy, kun hän alkoi tutkia luolia ja asuinsijoja Dordognessa vuonna 1863. Hän sai muun muassa selville, että varhaisimmat ihmiset elivät samaan aikaan kun mammutit, luolakarhut ja villasarvikuonot. He löysivät suuren määrän poron luita ja sarvia, joihin oli kaiverrettu hevosia, peuroja ja poroja. Vuonna 1864 La Madeleine luolasta Lartet löysi mammutin luunpalan johon oli kaiverrettu elävän mammutin kuva niin taitavasti että se osoitti että ihmisten ja mammuttien on täytynyt elää samalla ajalla. Polióchni
Polióchni (; usein myös "Poliochne" tai "Poliokhne") on neoliittisen ja helladisen kulttuurin aikaisen esihistoriallisen asutuksen arkeologinen kohde Límnoksen saarella Kreikassa. Paikka oli asuttuna noin 3700–1400 eaa., ja se on koko Euroopan varhaisin kaupunkimainen asutus. Arkeologinen kohde sijaitsee lähellä nykyistä Polióchnin kylää, josta kohde on saanut nimensä. Sen muinaista nimeä ei tunneta. Varhaisihmisen tulenkäyttö
Varhaisimmat varmat merkit ihmisen tulenkäytöstä on löydetty Swartkransista Etelä-Afrikasta. Acheulin kulttuurin käyttämien työkalujen joukosta on löydetty useita palaneita luita. Swartkransin löydös on myös ensimmäinen havainto lihaa syöneestä "Homo erectuksesta". Vanhimmat alueelta löydetyt merkit tulenkäytöstä ovat ajalta 1,1 miljoonaa vuotta sitten. Renens
Renens sijaitsee Genevenjärven pohjoisrannalla Lausannesta viitisen kilometriä luoteeseen. Renens on taajaan asuttu kaupunki, ja se muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen Lausannen kanssa. Liettua
Vanhimmat merkit ihmisasutuksesta Liettuassa ovat Kernavėn alueella, varhaiselta kivikaudelta 8 000–9 000 eaa. Balttilaiset heimot asettuivat nykyisen Liettuan alueelle 600–100-luvuilla eaa. Nykyiset latvialaiset ja liettualaiset ovat heidän jälkeläisiään. Ensimmäinen maininta Liettuasta sen omalla nimellä on vuodelta 1009 Quedlinburgin luostarin aikakirjoissa. Flanderi (kreivikunta)
Alueen ensimmäiset asukkaat olivat siirtyneet jääkauden etenemisen myötä alueelta, mutta jotain jälkiä heistä on jäänyt noin vuodelta 700.000 eaa. Erityisesti kalkkikivikerrostumiin. Näistä muinaisista jäänteistä vanhin on Wimereuxissa. Araouane
Araouane mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvulla. Aikoinaan se oli tärkeä karavaanireitin pysähdyspaikka, jonka kautta kulki muun muassa kultaa, orjia ja suolaa. Saharan ylittäneen kaupankäynnin tyrehdyttyä paikkakunta menetti merkityksensä ja sen asukasmäärä väheni voimakkaasti. Lille
Lille mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran vuonna 1066, mutta alueella tiedetään olleen pysyvää asutusta jo toisella vuosituhannella eaa. Kaupunki on saanut nimensä saarta tarkoittavasta sanasta l'isle, sillä alue oli aikanaan soiden ympäröimä. Nimeä käytettiin Flanderin kreivin alueelle rakennuttamasta linnasta. Alkuperäiset asukkaat, keltit, korvautuivat germaanisilla heimoilla, ja 800-luvulla viikingit valloittivat alueen. Myöhemmin normannien ja unkarilaisten valloitukset aiheuttivat tuhoa alueella. Huronit
Ensimmäiset eurooppalaiset alukset poikkesivat Pohjois-Amerikan itärannikolla 1500-luvulla. Saman vuosisadan lopulla kehittyi St. Lawrence -joen suualueelle Tadoussac, josta tuli senhetkisen ranskalaisen kaupan keskus. Kalastajat, valaanpyytäjät ja turkiskauppiaat poikkesivat yhä useammin Tadoussacissa, joka sijaitsi montagnais-intiaanien mailla tundra-alueen eteläreunalla. Saint Lawrence-joesta muodostui eurooppalaisten tärkein kauppareitti. Alueella tapahtuvaa vesiliikennettä valvoivat montagnaisien lisäksi huronit ja heihin vihamielisesti suhtautuvat irokeesiliiton mohawkit. Vuonna 1608 syntyi ensimmäinen siirtokunta, kun Samuel de Champlainin johtamat ranskalaiset perustivat Uuden-Ranskan, jonka keskuspaikaksi rakennettiin hyvin suojattu Quebec. Paikalla sijaitsi alun perin huron-kylä "Stadacona". Champlain miehineen ystävystyi huronien kanssa ja osallistui joihinkin näiden sotaretkiin irokeeseja vastaan vuosina 1609 ja 1615. Näissä sodissa huronit menestyivät melko hyvin ranskalaisten tuen turvin. Huronien turkiskauppa alkoi kukoistaa Uuden-Ranskan siirtolaisten kanssa, kun irokeesit taas joutuivat etsimään kauppakumppaneita Uuden-Hollannin uudisasukkaista. Äkillinen kylmeneminen 8 200 vuotta sitten
Ensimmäiset merkit tuohon aikaan tapahtuneesta kylmenemisestä löydettiin Sveitsistä Misoxin eli Mesolcinan laaksosta. Myöhemmät tutkimukset ovat kyseenalaistaneet näiden tapahtumien välisen yhteyden. Foxit
Alun perin foxit asuivat saukien tavoin Atlantin rannikolla, josta heidän uskotaan yhdessä kulkeutuneen St. Lawrence -jokea myötäillen Suurten järvien alueelle Michiganiin. Irokeesien ahdistelemina foxien on arveltu saapuneen Michiganin alueille ja asettuneet asumaan sen eteläisiin osiin. Vuonna 1666 ranskalaiset raportoivat ensimmäisen kerran foxeista ja saukeista, joita asui suuria määriä keskisessä Wisconsinissa. Illinoisit olivat hävittäneet alkuperäiset maiden omistajat winnebagot lähes tyystin. Foxien määräksi arvioitiin tuolloin noin 5 000 henkeä saukien lukumäärän ollessa 6 500. Ranskalainen jesuiittapappi Claude-Jean Allouez paikallisti vuonna 1667 ryhmän foxeja läheltä Green bayta ja luki heille evankeliumia. Sambian historia
Sambiasta on löydetty jälkiä asumisesta jo varhaispaleoliittiselta kaudelta miljoonien vuosien takaa. Vuonna 1921 Kabwen läheltä löytyi homo rhodesiensisin luuranko. Sambian alueelta on löytynyt useita alkeellisia aseita, kuten kirveitä. Ennen nykyaikaa ainoa Sambian aluetta asuttanut kansa oli khoisanit, jotka olivat metsästäjiä ja keräilijöitä. Heille ei kuitenkaan ollut tyypillistä perustaa kaupunkeja tai kyliä, vaan heitä pidetään nomadeina. Noin 300-luvulta eaa lähtien bantut levittäytyivät koko eteläiseen Afrikkaan ja myös Sambiaan. He toivat mukanaan rautaiset työkalut sekä uudet viljelymenetelmät. Bantut viljelivät erityisesti durraa, banaania ja jamssia. Tällöin syntyi myös pysyvää asutusta, joka lisäsi heimojen ja heimopäälliköiden valtaa. 1000-luvulta löytyy merkkejä, että kupari on ollut hyvin merkittävä materiaali tuolloin Sambian alueella. Merkittävä valtio alueella oli šonien Mwene Mutapa, joka levittäytyi myös Sambiaan. Matane
Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier kävi nykyisen Matanen paikalla vuonna 1542 ja kiinnitti huomiota seudun runsaisiin kala- ja riistakantoihin. Sata vuotta myöhemmin jesuiittasaarnaajat saivat ensikosketuksen seudulla eläneisiin mi’kmaqintiaaneihin. Vuonna 1672 alueesta tuli Uuden-Ranskan läänitys, ja vuonna 1688 eurooppalaiset uudisasukkaat perustivat sinne pysyviä kalastajaleirejä. Maanviljely aloitettiin 1700-luvun lopussa, mutta väestön määrä alkoi kasvaa toden teolla vasta metsäteollisuuden myötä. 1950-luvulla useat paperitehtaat lopettivat toimintansa kaupungissa ja työttömyydestä tuli vakava ongelma. Tilanne helpottui kuitenkin jo 1960-luvulla, jolloin ymmärrettiin Matanen merkitys liikenteen solmukohtana. Sane (Pallene)
Sanen paikalta nykyisen Sanín kylän läheltä on löydetty jäänteitä asutuksesta geometrisella ja arkaaisella kaudella. Tämä lisäksi kaupungin arvioidaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Deloksen meriliittoon 400-luvulla eaa. kuulunut Sane tulkitaan yleensä Akten Saneksi. Massospondylus
Richard Owen nimesi tämän prosauropodin vuonna 1854 Etelä-Afrikasta löydetyistä jäännöksistä. Yli 80 osittaista "Massospondyluksen" luurankoa on löydetty, joten se on yksi tunnetuimmista prosauropodeista. Lisäksi munia sisältävä pesä on löydetty, jonka uskotaan kuuluneen "Massospondylukselle". Munien sisältä löydettiin vanhimmat tunnetut dinosauruksen alkiot. Korsika
Korsikan asuttamisen tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä, mutta ensimmäiset todisteet ihmisasutuksesta saarelta ovat 9 000–10 000 vuotta vanhoja. Bonifacion läheltä on löydetty 8 570 vuotta vanha naisen luuranko, joka on nimetty "Dame de Bonifacioksi". 5000-vuosisadalla eaa. Korsikalle tuli merkittäviä muuttoaaltoja. Nämä neoliittisen kivikauden asukkaat kasvattivat karjaa ja osasivat kutoa. Väestön kasvun myötä kauppayhteydet muualle vilkastuivat ja 4000-vuosisadalla eaa. saarelle alettiin pystyttää megaliitteja. Näihin aikoihin korsikalaiset kävivät kauppaa lähinnä Italian rannikon asukkaiden kanssa. Kaivauksista on löydetty etruskilaisia ja kreikkalaisia esineitä. Noin 3 500 vuotta sitten Korsikan eteläosiin tuli "Torréen"-nimellä tunnettua väestöä, jotka pystyttivät "torri"-nimisiä torneja eri puolille saarta. Torréenit hallitsivat saaren eteläosaa 600-luvulle eaa. asti, kunnes sodankäynti johti muuttoaaltoon Sardiniaan. Vuonna 565 eaa. Fokaiasta tulleet siirtolaiset perustivat Alalian kaupungin. Korsikaa hallitsivat sittemmin ensin etruskit ja sittemmin karthagolaiset, kunnes Rooma valloitti Alalian vuonna 259 eaa. ja kaupunki nimettiin uudelleen Alériaksi. Pax Romanan aikana kaupunkia kehitettiin ja siitä tuli Korsikan provinssin pääkaupunki. Vuonna 100 eaa. perustettiin Marianan kaupunki nykyisen Bastian eteläpuolelle. Kanadan kivikausi
Joidenkin alkuperäiskansojen väitetään asettuneen nykyisille alueille jo hyvin varhain. Joka tapauksessa suuria kansainvaelluksia tapahtui vuosituhansien kuluessa ennen eurooppalaisten tuloa. Brittiläisessä Kolumbiassa Fraserin jokilaaksossa asui arkeologisten löytöjen tulkinnan mukaan "S'ólh Téméxw" -kansa ehkä jo holoseenikauden alusta noin 10 000–9000 eaa. alkaen. Snappertuna
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Snappertunassa ovat pronssikauden aikaiset hautakummut Rullarsbölen ja Totalin kylissä. Ensimmäiset pysyvät asukkaat tulivat 1200-luvulla Ruotsin Roslagenista ja Mälarenin seudulta. Rösundin kylä mainittiin asiakirjoissa jo vuonna 1392. Vuonna 1634 Snappertunan väkiluvuksi arvioitiin 834 henkeä. Sault Ste. Marie (Kanada)
Ensimmäisinä eurooppalaisina alueelle saapui ranskalaisia siirtolaisia vuoden 1610 tienoilla. He antoivat alueelle nimen "Sault du Gaston", Ranskan kuninkaan mukaan. Jesuiittalähetystyöntekijät nimesivät vuonna 1669 alueen uudelleen "Sault Ste. Marieksi" (). Lausanne
Kaupunki sijaitsee Sveitsin ranskankielisellä alueella maan länsiosassa. Geneven kaupunki on Lausannesta noin 60 kilometriä lounaaseen, kaupunkien välillä kulkee lähes suora moottoritie. Lausanne on sveitsiläisittäin melko alavalla alueella sijaitseva kaupunki, ja keskusta sijaitsee suunnilleen 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämän vuoksi maasto soveltuukin hyvin viininviljelyyn, joka on yleistä kaupungin lähialueilla. San Francisco
San Franciscon alueella asui intiaaneja noin 10 000 vuotta sitten; heistä on jäänyt merkiksi simpukankuorista syntyneitä kasoja. Ensimmäinen San Franciscon ohi purjehtinut eurooppalainen oli Sir Francis Drake vuonna 1579. Ensimmäiset eurooppalaiset, jotka asettuivat nykyisen San Franciscon alueelle vuonna 1776, olivat espanjalaisia. He perustivat alueelle armeijan tukikohdan ja alkoivat orjuuttaa alueella asuneita ohlone-intiaaneja. Ranskan historia
Myöhäiseltä kivikaudelta eli neoliittikaudelta noin 12 000 vuotta sitten on löydetty merkkejä savenvalannasta ja senaikaisesta arkkitehtuurista. Maanviljelyksellä eläviä kyliä muodostui Pariisin suistoon 4600 eaa. ja samanlaisia asumuksia samoilta ajoilta Rhonen laaksoon ja Auden rannoille Etelä-Ranskassa. Neoliittikaudella kaikkien Ranskan neljän pääjoen rannoilla elämä oli kiinteää sekä kulttuurisesti, poliittisesti ja taloudellisesti yhä kehittyneempää. Näiltä ajoilta peräisin olevat menhirit, kivikehät ja paasikivet osoittavat, että yhdyskunnat kykenivät huomattaviin teknisiin ja sosiaalisiin saavutuksiin. Liechtensteinin historia
Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan sanoa, että nykyisen Liechtensteinin ruhtinaskunnan alue on ollut asuttu jo viidennellä vuosituhannella eaa. Varhaiset asutukset oli tehtävä suhteellisen korkealle suojaan Reinin tulvilta, jotka nykypäivään mennessä on saatu kuriin. Otago
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Uuden-Seelannin Eteläsaaren eteläosissa ovat vuosilta 1250–1300 jaa. Ensimmäiset asukkaat harjoittivat elinkeinonaan moanmetsästystä, mikä ajoi moat sukupuuttoon vuoden 1500 paikkeilla. Moalintujen hävittyä alue ei voinut elättää yhtä suuria määriä ihmisiä, eikä bataatin viljely alueella ollut mahdollista ilmaston kylmyyden takia. Asutus keskittyikin sittemmin rannikolle, jossa ruuan lähteinä käytettiin kalaa, merilintuja ja hylkeitä. Sisämaahan tehtiin metsästysretkiä, joilla pyydettiin esimerkiksi ankeriaita ja lintuja. Alueelta saatiin myös arvostettua pounamuta. Alueen alkuperäiset maorit kuuluivat Waitaha-heimoon. Heitä seurasivat noin 250-vuotta sitten Pohjoissaarelta saapuneet Ngāti Māmoet ja edelleen myöhemmin Ngāi Tahut. Kivikausi
Vanhin neula on 25 000 vuoden takaa ja vanhimmat vaatteiden jäännökset ovat peräisin 22 000 vuoden takaa olevasta haudasta Moskovan (Sungir) läheltä. Luolataidetta alettiin luoda Euroopassa yläpaleoliittisella kaudella 30 000 vuotta sitten ja se yleistyi ja kehittyi huippuunsa 15 000–10 000 vuotta sitten Madeleine-kaudella. Luolataiteeseen kuuluvaksi luetaan luolamaalaukset ja Venus-veistokset (27 000–10 000 vuotta sitten), jotka esittivät alastonta, hedelmällistä naista. Euroopan tunnetuimmat luolamaalaukset ovat Ranskan Lascaux'ssa ja Espanjan Altamirassa. 23 000 vuotta vanhoista luista on löydetty merkkejä kuunkierron muistiinmerkitsemisestä. Väitetään erään luun olevan kartta 14 000 vuoden takaa. Ajanlasku
Varhaisin kuukalenteriksi tulkittu löytö on Ranskasta löydetty, 28 000 eaa. ajoitettu Cro-Magnonin ihmisen kaivertama luu. Varhaiseksi kalenteriksi on tulkittu myös 11 000 eaa. ajoitettu Ranskan La Placardista löydetty kotkanluusta tehty kalenteri. Varhaisin tiedetty vuosiluku on Egyptistä 4241 eaa. Varhaisimmat nilometrit ja kalenterit taas on ajoitettu 4000 eaa. Scuol
Scuolissa on ollut pysyvää asutusta ainakin 1 500 vuotta. Varhaisimmat rakennuslöydöt ovat peräisin prossiajalta 1400–1200 eaa. Kanada
Ensimmäisten ihmisten arvellaan saapuneen Pohjois-Amerikkaan viimeisen jääkauden aikana Beringinsalmen kohdalla olleen Beringian maakannaksen yli noin 30 000–12 000 vuotta sitten. Noin 10 000 vuotta sitten vetäytyvän jään perässä muuttaneet paleointiaanit olivat asuttaneet Kanadan eteläosat. Toinen muuttoaalto alkoi noin 4 500 vuotta sitten, jolloin pohjoisosiin muuttivat inuittien esi-isät. Ensimmäiset kuuluivat Dorsetin kulttuuriin, jonka syrjäytti noin vuonna 1000 Thulen kulttuuri. Viikingit kävivät Newfoundlandin rannikolla jo noin vuonna 1000.
Vuonna 1497 Englannin palveluksessa purjehtinut venetsialainen John Cabot nousi maihin Newfoundlandiksi kutsumallaan alueella mahdollisesti Saint Lawrence -joen suulla. Ei ole kuitenkaan varmaa, saapuiko Cabot todella nykyiseen Newfoundlandiin, Nova Scotiaan vai Maineen. Cabotin jälkeen Newfoundlandin rannikolle tuli muun muassa eurooppalaisia kalastajia ja portugalilaisia retkikuntia. Merkittävimmiksi tutkimusmatkoiksi osoittautuivat ranskalaisen Jacques Cartier’n kolme matkaa Saint Lawrence -joelle, jolle hän saapui 1535. Cartier’n oletetaan antaneen Kanadalle myös sen nimen. Neosaurus
Se oli lihansyöjä, joka eli varhaisella permikaudella. "Neosaurus" tunnetaan leuanpalasesta, joka löydettiin Ranskasta. Fossiilin epätäydellisyyden takia "Neosaurus"-sukua ei voida pitää kunnolla määriteltynä, sillä fossiilia ei voida luotettavasti määrittää Sphenacodontidae-heimoa tarkemmin. Tämän fossiilin luokittelu on muuttunut useammin kuin kerran. Sitä oli pidetty aluksi varhaisena diapsidina ja myöhemmin krokotiilieläinten sukulaisena, ennen kuin se tunnistettiin synapsidiksi vuonna 1899. La Chaux-de-Fonds
Alueen ensimmäiset asukkaat tulivat seudulle noin 10 000 vuotta sitten ja olivat epipaleoliittisen kauden ihmisiä. 1300-luvun alussa alueet olivat valangien loordien hallussa ja alueen ihmisen pääelinkeino oli maanviljely. Ensimmäinen kirkko rakennettiin La Chaux-de-Fondsiin vuonna 1528, ja 1500-luvun lopussa kaupungista tuli tärkeä tienristeys Neuchâtelin ja Franche-Comten alueiden välillä. Cahors
Ennen Ranskan vallankumousta Cahorsinalue kuului Quercyn maakuntaan, jonka alueelta on löydetty ihmisasumusten jälkiä ainakin 40 000 vuoden ajalta, kuten osoittavat sekä Val du Célén luolat. Alueelle saapuivat myöhemmin cadurci heimoon kuuluneet keltit ja myöhemmin myös Averni-heimon jäsenet. Naiden ryhmien jäsenet rakensivat "Uxellodunum"-linnoituksen, mutta ei tiedetä tarkasti mihin, mutta tämä linnoitus oli viimeisiä paikkoja, jotka vastustivat Julius Caesarin miehitystä vuonna 51 eaa. Luusalmi
Luusalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Paanajärven pitäjän asukasluettelossa vuodelta 1707, jolloin siinä oli yksi asuttu ja kaksi autiota taloa. Talojen autioitumisen perusteella kylä on syntynyt viimeistään 1690-luvulla, mahdollisesti jopa vuosikymmeniä aikaisemmin. Besançon
Kaupungin tiedetään olleen olemassa jo antiikin Rooman aikaan, sillä Julius Caesar mainitsi kaupungin latinankielisen nimen "Vesontio" Gallian sotaretkiä käsittelevissä kirjoituksissaan. Nimen mainitsi myös keisari Julianus kirjeissään. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan aikana Besançonista tuli piispanistuin, vuonna 1184 kaupungille myönnettiin autonominen asema, ja vuonna 1288 kaupungin arkkipiispoille myönnettiin keisarikunnassa ruhtinaan asema. Kaupunki joutui Burgundin kreivien vaikutusvaltaan 1400-luvulla, ja myöhemmin kaupunki siirtyi osaksi Habsburgien valtapiiriä. Se siirtyi ensin Itävallan ja sittemmin Espanjan vaikutuksen alle. Osaksi Ranskaa kaupunki siirtyi Nijmegenin sopimuksessa. Jerusalem
Ensimmäiset arkeologiset todisteet asutuksesta ovat varhaiselta pronssi­kaudelta noin 3000–2800 eaa. Myöhäiseltä pronssikaudelta on peräisin varhaisin kirjallinen maininta Jerusalemista tällä nimellä (noin 1400 eaa.) Jerusalem mainitaan nimellä Rusalimum 2000-luvulla eaa. egyptiläisissä kirjoituksissa ja 1500-luvulla eaa. nimellä Urusalim diplomaattiseen kirjeenvaihtoon liittyneessä niin kutsutussa Amarna-kirjeessä. Lindau
Varhaisin maininta Lindausta historiallisissa lähteissä on peräisin vuodelta 882. Tuolloisessa dokumentissa St. Gallenista kotoisin ollut munkki kertoi kreivi Adalbert von Rätienin perustaneen nunnaluostarin saarelle. Vuonna 1180 alueelle perustettiin St. Stephanin kirkko, ja vuonna 1224 fransiskaanit perustivat uuden luostarin saarelle. 1270-luvulla Lindausta tuli vapaa keisarillinen kaupunki () kuningas Rudolf I Habsburgilaisen hallintokaudella. Cambridge
Alueella on ollut asutusta jo ennen Rooman valtakunnan aikaa. Varhaisin selkeä todiste asutuksesta, kokoelma metsästysvälineitä, on pronssikauden lopulta, vuoden 1000 eaa. paikkeilta. Busan
Ensimmäiset merkit ihmisasutuksesta Korean niemimaalta ovat paleoliittiselta kivikaudelta, jonka lopulla ihmiset ilmeisesti saapuivat nykyisen Busanin alueelle. Arkeologiset jäänteet lisääntyvät pronssikaudella. Rautakaudella Busanin alue oli merkittävää raudan tuotantoaluetta. Goryeo-dynastian aikana sai nimen "Pusanp’o". Kaupungin sotilaallinen merkitys kasvoi ulkoisten uhkien, kuten Japanin myötä. Japanin hyökätessä Koreaan vuonna 1592 Busan ja sen linnoitus olivat Japanin ensimmäisiä valloituksia Koreassa. Orkneylaiset
Ensimmäiset jäljet ihmisistä Orkneysaarilla ovat mesoliittiselta kivikaudelta 9 000 vuotta sitten. Silloiset ihmiset elivät lähinnä metsästyksellä ja kalastuksella. Ensimmäiset asukkaat eivät jättäneet juurikaan merkkejä itsestään. Ensimmäiset merkit vakinaisesta asutuksesta ja maataloudesta ovat neoliittiselta kaudelta. Viljelyn käyttöönotosta huolimatta kalastus ja metsästys säilyivät tärkeinä elinkeinoina. Tuon ajan asukkaat rakensivat kivimonumentteja ja tekokukkuloita. Pronssikauden saapuessa muualle Britanniaan, pronssi ja muut metallit säilyivät Orkneysaarilla harvinaisina. Orkneysaarilla on kupariesiintymiä, mutta todisteita niiden hyötykäytöstä ei tuolta ajalta ole. Asutus siirtyi pienistä keskittymistä hajanaisempaan malliin. Pronssikauden lopulla ja rautakauden alussa ilmasto kylmeni tehden maatalouden harjoittamisesta hankalampaa. Tämä vaikutti ilmeisesti alueen vakauteen sillä tuolta ajalta on löydetty useita linnoitettuja asutuksia. Rautakaudella Orkneysaarillakin valmistettiin metalliesineitä. 300-400-luvuilla saaret joutuivat piktien alaisuuteen, mikä näkyi esimerkiksi muutoksissa viljelytavoissa. Ranskan historia
Dordognen laaksosta tehdyt varhaisen kivikauden löydökset osoittavat, että paikalla oli menestyviä vaikkakin alkeellisia yhdyskuntia yli 25 000 vuotta sitten. Dordognen luolamaalauksista kuuluisimmat on löydetty Lascaux’sta Montignacin läheltä. Pyhäntä
Pyhännän vanhimmasta asutuksesta kertovat lukuisat kivitaltat ja reikäkivet, joita on löydetty etenkin vesistöjen varsilta. Vakinaisesti seutu asutettiin 1500-luvun keskivaiheilla, jolloin alueelle asettui savolaisia uudisasukkaita. Ensimmäinen kirjallinen maininta Pyhännästä on vuoden 1557 voudintileissä. Tämän perusteella sitä voidaan pitää Siikalatvan vanhimpana kylänä, sillä esimerkiksi Piippola ja Pulkkila mainitaan vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Asutuksen tihentymistä rajoittivat karjalaisten tekemät hävitysretket. Vuonna 1770 alueella oli kuitenkin jo 24 taloa. Lausanne
Ranskan suuri vallankumous 1779 innosti myös lausannelaista porvaristoa vaatimaan Vaud’n irtautumista Bernin vallasta. Bern vastasi 1791 vallankumoussuunnitelmiin, ja Napoleonin vallattua kaupungin 1797 lausannelaiset ottivat hänet ilolla vastaan. Vanha valta vaihtui virallisesti, kun tammikuussa 1798 perustettiin lyhytaikaiseksi jäänyt Lémanin kanton. Ranskalaiset jättivät muutamaksi Lausanneen noin 9 000 sotilasta. Ranskalaisten lähdettyä syttyi yhteenottoja keskushallinnon ja liittovaltion kannattajien välillä. Napoleon puuttui asiaan, ja vuonna 1803 perustettiin Sveitsin liittovaltio. Lausannesta tuli samalla Vaud’n kantonin pääkaupunki. Liège
Liègen seutu on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Vanhimmat asutuksen jäljet ovat peräisin ajalta 200 000 eaa. Varsinaisen kaupungin perustaminen tapahtui vuoden 700 paikkeilla. Maastrichtin piispalla Lambertuksella oli huvila Liègen alueella, ja siellä hänet murhasivat kilpailijan lähettämät murhaajat. Murhapaikasta tuli pyhiinvaelluskohde. Piispan seuraaja kuljetti edeltäjänsä maalliset jäännökset Liègen nykyiselle paikalle ja rakensi sinne pienen kappelin. Siitä ei ole todisteita, että samalla olisi haluttu muuttaa hiippakunnan pääkaupunkia, mutta niin käytännössä tapahtui.
Syntyneen kaupungin alueella ja sen lähitienoilla on syntynyt esimerkiksi frankkien kuningas ja keisari Kaarle Suuri noin vuonna 742. Kaarlen hallinnon päätyttyä 820 viikingit hävittivät seutua ensimmäisen kerran. Verdunin sopimuksella tehdyssä valtakunnan jaossa Liège liitettiin Lotharingianiin. Kaupungista tuli Liègen ruhtinaskunnan pääkaupunki vuonna 980, kun keisari vahvisti Liègen piispan omistusoikeudet. Piispalle kuului maaomistuksen myötä myös maallisen ruhtinaan arvo ja keisarin takaama täydellinen koskemattomuus. Privilegioiden antaja oli keisari Otto II. Niin varsinainen Liègen valtio oli syntynyt, ja sellainen se oli vuoteen 1795 saakka. Koko tämän pitkän historiallisen ajan ruhtinas-piispan johtamien Liègen kaupungin ja Liègen ruhtinaskunnan historiat ovat pitkälti samat. Gabon
Gabonin alue on ollut asuttuna jo 400 000 vuotta sitten. Réserve de la Lopén alueelta on löytynyt kalliomaalauksia. Gabonin varhaisimmat asukkaat olivat pygmejä. Pohjoisesta tulleet bantut paljolti syrjäyttivät tai sulauttivat heidät itseensä vaelluksissaan 1300-luvulle tultaessa. Maan etelärannikko oli osa Luangun ruhtinaskuntaa. Ouranosaurus
Ouranosaurus (nimen merkitys: "Urhea lisko") oli ornithopodeihin kuulunut kasvinsyöjädinosaurus. Se eli 115–100 miljoonaa vuotta sitten varhaisliitukaudella. "Ouranosauruksen" fossiileita on löydetty Nigeristä, Afrikasta, sekä myös muualta Afrikasta. Fossiililöydöt käsittävät kaksi lähes täydellistä yksilöä. "Ouranosaurukset" ovat saattaneet elää laumoissa suojautuakseen saalistajilta, kuten "Suchomimukselta" ja "Carcharodontosaurukselta". Stade
Stade on yksi Pohjois-Saksan vanhimmista kaupungista. Ensimmäiset asuttajat alueelle saapuivat alueelle noin 1000 eaa. Viikingit aiheuttivat hävitystä alueella vuoden 944 tienoilla jälkeen ajanlaskun alun ja kaupunki mainittiin tuolloin ensimmäistä kertaa, nimellä "Stethu". Viralliset kaupunginoikeudet Stadelle myönsi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto IV vuonna 1209. Kaupunki oli myös yksi Hansaliiton perustajakaupungeista. Lausanne
Marius Aventicensis perusti vuonna 590 Lausannen hiippakunnan. Lausannelaiset alkoivat 800-luvulla levittäytyä kukkulaa ympäröiville alueille. Burgundien kuninkaiden tuella Lausannen piispa vakiinnutti vuonna 1032 myös maallisen valtansa alueella. Genevenjärvestä puolestaan tuli 1100-luvulla jälleen kaupankäynnin keskus, kun linnan suojaama Ouchyn satama alkoi kukoistaa. Fontainebleaun metsä
Ensimmäiset ihmiset saapuivat nykyisen Fontainebleaun metsän paikkeille noin 40 000 vuotta sitten. Siitä todistavat monet löydöt: hiotusta kivestä tehdyt työkalut sekä eläinten kuten karhujen, norsujen, rhinosedosten ja jättiläishirvien luurangot. Niihin aikoihin metsä oli ihmiselle vaarallinen paikka. Ihmisiä siellä kävikin vain harvoin. Sieltä on löydetty yli 200 kalliopiirrosta. Niitä on kaikilta aikakausilta myöhemmästä paleoliittiselta kivikaudelta nykyaikaan saakka, mutta suurin osa niistä on mesoliittiselta kaudelta, noin 9000–5500 eKr.. Neoliittisella kaudella ihmisen kulttuuri kehittyi. Metsän ympärille muodostui kyliä, mutta itse metsä, jossa oli niukasti vettä, pysyi asumattomana. Joutseno
Huusniemen, Mietinsaaren ja Kuurmanpohjassa Saarenojan kivikautisilla asuinpaikoilla tehtyjen tutkimuksien mukaan Joutsenon alueella on ollut asutusta 4000-luvulta eaa. lähtien, Saarenojalla jo 8000-luvulta eaa. Kaivausten perusteella asutus Saarenojalla on ollut luonteeltaan pysyvää, ja siten sitä pidetään Suomen vanhimpana pysyvän asutuksen paikkana. Triesen
Ensimmäiset maininnat Triesenistä ovat vuodelta 1155 ollen näin yksi ruhtinaskunnan vanhimmista asutuskeskuksista. Kylä oli alun perin ylhäisön asuttama, ja vanhin siellä yhä asuva suku on 1200-luvulla ensi kertaa kirjallisesti mainittu De Trisunin aatelissuku. Indonesian historia
Varmaa tietoa ihmisten kehityksestä alueella on pystytty tutkimaan 40 000 vuoden taakse: tuolta ajalta löytyneet ihmisjäänteet ja alkeelliset kivityökalut on voitu ajoittaa. Aluetta 40 000–7 000 vuotta sitten asuttaneita ihmisiä on kutsuttu australo-melanesialaisiksi. He olivat metsästäjä-keräilijöitä ja ensimmäisiä, jotka saapuivat nykyiseen Itä-Indonesiaan. Varhaisimpia todisteita heistä on löytynyt Borneolta 40 000–20 000 vuoden takaa. Cannes
Liguureihin kuulunut oksybien heimo käytti nykyisen Cannesin alueella olevaa Le Suquet -kukkulaa tähystyspaikkana 100-luvulla eaa. Liguurien naapureiksi asettuneet kreikkalaiset siirtolaiset pyysivät roomalaisilta apua liguureja vastaan ja roomalaiset kukistivat oksybit Quintus Opimiuksen johdolla vuonna 154 eaa. Voiton jälkeen nykyisen Marseillen kreikkalaiset perustivat paikalle sotilasleirin nimeltä "Castrum Marcellinum". 300-luvulla läheiselle Île Saint-Honoratille perustettiin luostari ja sen munkit linnoittivat Le Suquetin vuonna 1070 Provencen herttuoiden käskystä. Lauricochan kulttuuri
Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9 500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä. Beiarn
Vanhimmat asutuksen jäljet ajoittuvat 2.500 vuotta ajassa taaksepäin. Jo tuolloin asukkaat viljelivät maata sekä kasvattivat karjaa. Välillä seutu on ollut asumatonta, mutta 1500- ja 1600-luvuilla asutus levisi seudulle uudelleen. Lausanne
Lausanne solmi 1525 liittouman Fribourgin ja Bernin kaupunkien kanssa. Lausanne kunnioitti sopimusta ja tuki Berniä aseellisesti, kun se puolusti Savoyn herttuakunnan piirittämää Geneveä. Berniläiset julistautuivat pian Vaud’n maiden hallitsijaksi ja asettivat myös Lausanneen käskynhaltijan. Bernin valtakauden myötä Lausanne ja Vaud’n alue kokivat uskonpuhdistuksen. Lausanne julisti uudistusta erityisesti Pierre Viret. Yksisarvisen metsästys
Varhaisin kirjallinen maininta kuvakudoksista on vuonna 1680 laaditussa omaisuusluettelossa, jossa inventoidaan herttua François VI de La Rochefoucauldin Pariisin asunnon irtaimisto. Pariisista seinävaatteet siirrettiin La Rochefoucauldien linnaan Verteuilissa. Ranskan suuren vallankumouksen aikana ne ryöstettiin ja palautettiin suvun omistukseen vasta 1850-luvulla. Kadoksissaolonsa aikana kankailla oli suojattu hedelmäpuita hallalta ja yksi niistä oli tuhoutunut lähes kokonaan. Sidon
Sidon ollut asuttuna vuodesta 4000 eaa. lähtien ja ehkä varhaisimmat asutukset ovat neoliittiselta ajalta 6000-4000 eaa.
Sidon oli yksi tärkeimmistä foinikialaisista kaupungeista ja satamakaupungeista Välimeren alueella. Homeros ylisti sidonilaisten lasin ja purppuran valmistustaitoja. Australian esihistoria
Varhaisimmat todisteet Australian asuttamisesta ovat ainakin 65 000 vuotta vanhoja.