Onko Gaspar Llamazares jäsenenä Espanjan kommunistisessa puolueessa PCE:ssä?
Gaspar Llamazares
Gaspar Llamazares Trigo (s. 28. marraskuuta 1957 Logroño, La Rioja) on espanjalainen poliitikko. Hän toimi maansa vasemmistopuolueiden liiton Izquierda Unidan ("IU", "Yhdistynyt vasemmisto") pääkoordinaattorina eli puoluejohtajana vuosina 2001–2008. Hän on jäsenenä Espanjan kommunistisessa puolueessa PCE:ssä. Oppiarvoltaan hän on lääketieteen tohtori.
Espanjan sisällissota
Kansallismielisten kapinallisten joukot koostuivat alun perin neljästä poliittisesta ryhmittymästä, joihin kuuluivat fasistinen falangistipuolue, useasta oikeistolaisesta puolueesta muodostunut liitto CEDA sekä monarkiaa kannattavat karlistit ja alfonsistit. Kenraali Franco ei kuitenkaan hyväksynyt kilpailevia oikeistoryhmittymiä, vaan yhdisti kaikki omaan falangistipuolueeseensa huhtikuussa 1937. "Kansallismieliset" oli nimitys, jota käyttivät vain ryhmittymän omat jäsenet ja kannattajat. Vastustajat kutsuivat heitä yleensä fasisteiksi. Kansallismielisten tukijoihin kuuluivat lähinnä liikemiehet, suurmaanomistajat, katolinen kirkko ja maan keskiluokka. Andrés Nin
Köyhään suutarin ja maatyöläisen perheeseen syntynyt Nin muutti Barcelonaan vuonna 1914. Hän on aluksi kiinnostunut anarkismista, mutta liittyi vuonna 1917 sosialistiseen työväenpuolueeseen. Marraskuussa 1921 Nin oli mukana perustamassa Espanjan kommunistista puoluetta (PCE). Myöhemmin 1920-luvulla hän muutti maanpakoon Neuvostoliittoon ja toimi Stalinia vastustaneissa trotskilaisissa. Nin työskenteli lyhyen aikaa myös Lev Trotskin henkilökohtaisena avustajana. Julián Grimau
Julián Grimau García (18. helmikuuta 1911 Madrid, Espanja – 20. huhtikuuta 1963 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kommunisti. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen Espanjan sisällissodan alkaessa, ja oleskeli sodan ajan Barcelonassa. Sodan päätyttyä hän pakeni Latinalaiseen Amerikkaan ja muutti sieltä edelleen Ranskaan. Madridiin hän palasi vuonna 1962 ja joutui marraskuussa pidätetyksi. Hänen oikeudenkäyntinsä huhtikuussa 1963 sai myös kansainvälistä huomiota, ja muun muassa paavi Johannes XXIII ja Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov esittivät vetoomuksen hänen puolestaan. Grimau tuomittiin kuitenkin kuolemaan ja teloitettiin ampumalla 20. huhtikuuta 1963. Luis Echávarri
Luis Echávarri syntyi Bilbaossa vuonna 1949 ja opiskeli siellä teollisuustaloutta, sovellettua ydinfysiikkaa ja kemiaa sekä Madridissa tietojenkäsittelytiedettä. Vuosina 1985–1995 Echávarri työskenteli Espanjan ydinturvallisuusneuvoston (CSN) palveluksessa, ensin teknisenä johtajana ja vuodesta 1987 CSN:n komissaarina. Kyseinen virka on suoraan Espanjan parlamentin valvonnassa. Hän edusti virkatehtävissään Espanjaa muun muassa EU:ssa, IAEA:ssa ja NEA:ssa. Álvaro Cunhal
Cunhal nimettiin muodollisesti maanalaisen PCP:n pääsihteeriksi vuonna 1961. Vuonna 1962 hän siirtyi maanpakoon ja asui seuraavat 12 vuotta pääasiassa Moskovassa ja Prahassa. Hän tuki Neuvostoliiton toimia Tšekkoslovakian miehityksen aikana vuonna 1968. Cunhal kannusti PCP:tä tukemaan myös muiden kuin työläisten kapinaliikehdintöjä Portugalin diktatuurin kaatamiseksi ja panostamaan varsinkin armeijassa vallinneeseen tyytymätömyyteen. Toisaalta hänen Neuvostoliitolle uskollisen ja ideologisesti jäykän linjansa vuoksi PCP:n suhteet Espanjan ja Italian kommunistisiin puolueisiin, Portugalin siirtomaiden vasemmistolaisiin sissiliikkeisiin ja Portugalin radikalisoituvaan nuorisoon jäivät viileiksi. Carles Mundó
Mundó vapautettiin tutkintavankeudesta 4. joulukuuta 2017, mutta hän joutui maksamaan 100 000 euron takuut. Samassa yhteydessä vapautettiin osa muistakin vangituista ministereistä takuita vastaan, mutta Puigdemontin hallituksen varapääministeri Oriol Junqueras ja sisäministeri Joaquim Forn sekä kansalaisjärjestöjen puheenjohtajat Jordi Sànchez ja Jordi Cuixart joutuivat yhä jäämään vankilaan. Uusissa Katalonian parlamenttivaaleissa 21. joulukuuta 2017 Mundó valittiin Katalonian parlamenttiin Katalonian tasavaltalaisen vasemmiston listalta, mutta hän ilmoitti 9. tammikuuta 2018 luopuvansa kansanedustajan paikastaan henkilökohtaisista syistä. Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä ketäkin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä Mundón osalta kapinasyyte ( lievennettiin syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" () ja "julkisten varojen väärinkäytöstä" (). Manuel Rosales
Ennen Un Nuevo Tiempo -puolueen perustamista vuosituhannen vaihteessa Rosales vaikutti Acción Democráticassa. Vuonna 2006 hän oli Un Nuevo Tiempon presidenttiehdokkaana ja sai toiseksi eniten ääniä Hugo Chávezin jälkeen. Vuonna 2009 Rosales joutui kotimaassaan syytetyksi korruptiosta. Hän piti syytteitä poliittisina ja haki turvapaikkaa Perusta. Chávez oli jo aiemmin uhkaillut häntä, ja 27. huhtikuuta Peru ilmoittikin myöntäneensä Rosalesille turvapaikan. Al Jazeera julkaisi syyskuussa 2009 Kolumbian syyttäjänvirastosta saadun videonauhan, jossa kolumbialainen palkkasoturi kertoo Rosalesin tarjonneen 25 miljoonan dollarin palkkiota Chavezin murhaamisesta vuonna 1999. Francisco Largo Caballero
Largo Caballero nimitettiin pää- ja sotaministeriksi 4. syyskuuta 1936, noin puolitoista kuukautta sisällissodan puhkeamisen jälkeen. Hänen kansanrintamahallitukseensa kuului edustajia useista vasemmistopuolueista, kuten vasemmistotasavaltalaisista, sosialisteista, kommunisteista ja marraskuusta 1936 alkaen myös anarkistisesta CNT-ammattiliitosta. Lisäksi trotskilainen POUM-puolue tuki hallitusta. Largo Caballeron hallitus päätti keskittyä sisällissodan voittamiseen. Ulkovaltojen tuen varmistaakseen hän ilmoitti, ettei yhteiskunnallisen vallankumouksen tavoite ollut toistaiseksi ajankohtainen. Hän pyrki myös tiukentamaan tasavallan armeijan kuria ja varmistamaan hallituksen auktoriteetin tasavallan hallussa olevilla alueilla. Espanjaan julistettiin yleinen asevelvollisuus, työläis- ja sotilasneuvostot lakkautettiin ja vanhat sotilasarvot palautettiin käyttöön. Kapinallisten lähestyessä pääkaupunki Madridia hallitus siirtyi marraskuun 1936 alussa Valenciaan. Costa Rica
Vuonna 1974 liberaalien Daniel Oduber Quirós nousi valtaan vasemmistolaisella ohjelmalla ja laajensi hyvinvointivaltiota ja solmi suhteet myös sosialistisiin maihin ja salli vasemmistopuolueet. Konservatiivien presidentti Rodrigo Carazon kautta leimasi talousromahdus ja syytteet hänen hämäristä asekaupoistaan Kuuban ja El Salvadorin välillä. Ammattiyhdistyspoliitikko ja yksi PLN:n perustajista, Luis Alberto Monge Alvarez valittiin presidentiksi 1982. Hän otti käyttöön sadan päivän pikakuurin talouden parantamiseksi. Monge joutui Yhdysvaltain painostamaksi, jotta maa hylkäisi puolueettomuutensa, perustaisi armeijan ja tuomitsisi Nicaraguan sandinistihallituksen. Monge vastusti Yhdysvaltoja, mutta suhteet Nicaraguan kanssa heikkenivät sandinistien ja Costa Rican kansalliskaartin ottaessa yhteen maiden rajalla. Monge suostui 1985 Yhdysvaltain kouluttaman sissien vastaisen yksikön luomiseen, mitä pidettiin maan puolueettomuuden loukkauksena. Vuonna 1986 puolueettomuutta korostava Óscar Arias nousi presidentiksi voittaessaan yhdysvaltalaismielisen konservatiivin Rafael Angel Calderónin. Arias työskenteli palauttaakseen rauhan alueelle ja sai ponnistuksistaan Nobelin rauhanpalkinnon 1987. Calderón voitti vaalit 1990. Vuonna 1994 presidentiksi valittiin PLN:n José María Figueres, José Figueresin poika. Hän lupasi elvyttää sosiaaliturvajärjestelmän ja lopettaa edeltäjänsä yksityistämisohjelman. Metal Gear Solid V: Ground Zeroes
Peace Walker -onnettomuuden jälkeen Paz Ortega Andrade on kadonnut ja hänen oletetaan kuolleen. Kazuhira Millerin ja Hueyn johtamana Militaires Sans Frontières keskittyy tulevaan YK:n tarkastukseen, joka epäilee heidän omaavan ydinaseen, minkä MSF päättelee olevan Cipher-organisaation yritys katkaista heidän toimintansa. Heidän valmistautumisensa keskeytyy, kun Kuubassa MSF-agentit ilmoittavat saaneensa selville Pazin olevan hengissä ja vangittuna Camp Omegassa. Tilanne mutkistuu kun Ricardo ”Chico” Valenciano Libre yrittää pelastaa hänet ja joutuu myös vangituksi. Uskoen molempien olevan vaara MSF:n turvallisuudelle, Snake lähetetään soluttautumaan Camp Omegaan ja evakuoimaan heidät tai varmistamaan että he ovat kuolleet, ja jos näin on, ottamaan selville mitä he paljastivat vangitsijoilleen. Snake tiedostaa myös Pazin pelastamisen arvon, sillä hän uskoo sen vakuuttavan Cipherin luovuttamaan, koska Paz olisi halukas keskustelemaan Cipherin toimista MSF:n kanssa. Estado Novo
Estado Novo oli voimakkaasti kommunismin vastainen, mutta Salazar ei silti suostunut allekirjoittamaan antikomintern-sopimusta vuonna 1938. Toisin kuin Espanja, joka allekirjoitti sopimuksen vuonna 1941. Estado Novo pyrki tukahduttamaan kommunistisen toiminnan täysin ja Portugalin kommunistinen puolue jäikin kovien vastatoimien kohteeksi. Samoin joutuivat mm. liberaalit, anarkistit ja tasavaltalaiset. Koska ainoa sallittu puolue oli Kansallinen liitto ("União Nacional"), siihen kuului laaja kirjo eri aatesuuntien edustajia, kuten eri oikeistopoliitikkoja, kansallismielisiä, monarkisteja, fasisteja sekä korporatismin ja kapitalismin kannattajia. Dolores Ibárruri
1920-luvun aikana Ibárruri nousi nopeasti Baskimaan kommunistisen puolueen johtoon ja vuonna 1930 hänet valittiin PCE:n keskuskomiteaan. Vuotta myöhemmin Ibárruri valittiin "Mundo Obrero" -sanomalehden päätoimittajaksi. Syyskuussa 1931 hänet vangittiin vajaan puolentoista vuoden ajaksi poliittisen toimintansa vuoksi. Vapautumisensa jälkeen Ibárruri oli mukana myös kansaivälisessä toiminnassa osallistumalla Kominternin kongresseihin ja perustamalla kansainvälisen naisille suunnatun sodan ja fasismin vastaisen järjestön. Espanjan parlamenttiiin hänet valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 1936 vaaleissa. Parlamentissa hän toimi aktiivisesti muun muassa sosiaali- ja terveysasioiden sekä maareformin puolesta ja onnistui myös neuvottelemaan lukuisia poliittisa vankeja vapaaksi. José María Aznar
Aznarin isä on toimittaja Manuel Aznar Acedo, joka diktatuurin aikana toimi radiotoimittajana ja propagandatehtävissä Francon hallinnossa. Aznar osallistui nuorena falangen opiskelijaliikkeen toimintaan. Aznar valmistui Complutense-yliopistosta vuonna 1975 asianajajaksi, ja hänestä tuli valtion verotarkastaja vuonna 1976, jolloin hän aloitti poliittisen toiminnan oikeistolaisessa Alianza Popular -puolueessa. Puolue muutti nimensä Partido Populariksi (’kansanpuolue’) vuonna 1989. Aznar meni naimisiin Ana Botellan kanssa vuonna 1977. Botella toimi 2011–2015 Madridin pormestarina. Perheellä on kolme lasta. Lucio Gutiérrez
Lucio Edwin Gutiérrez Borbúa (s. 23. maaliskuuta 1957, Quito) on ecuadorilainen sotilas ja poliitikko. Hän osallistui tammikuussa 2000 presidentti Jamil Mahuadin syrjäyttäneeseen vallankaappaukseen ja valittiin Ecuadorin presidentiksi kesken jääneelle kaudelle 15. tammikuuta 2003 – 20. huhtikuuta 2005. Hän edustaa perustamaansa "Sociedad Patriótica - 21 de Enero" -puoluetta. Euroopan vasemmistopuolue
Euroopan vasemmistopuoluetta johtaa saksalainen Gregor Gysi, joka edustaa Saksan Vasemmisto ("Die Linke") -puoluetta. Vasemmistoliitto ja Suomen kommunistinen puolue liittyivät jäseniksi Geneven kokouksessa lokakuussa 2009. Espanjan sosialistinen työväenpuolue
PSOE muodostuu emopuolueesta ja siihen liittoutuneista alueellisista puolueista, kuten PSC ja PSE, Katalonian ja Baskimaan sosialistipuolueet. Euroopan parlamentissa PSOE kuuluu Euroopan sosialistipuolueeseen. José Saramago
Saramago oli vuodesta 1969 Portugalin kommunistisen puolueen jäsen ja ateisti. Nämä aiheuttivat hänelle ongelmia katolisessa Portugalissa, varsinkin teoksen "Jeesuksen Kristuksen evankeliumi" ilmestymisen jälkeen. Portugalin valtio veti teoksen pois eurooppalaisen kirjallisuuspalkinnon ehdokaslistalta, minkä jälkeen Saramago muutti pois Portugalista Kanariansaarten Lanzarotelle. Hän sairasti leukemiaa ja kuoli Lanzarotella perheensä läsnä ollessa. Hänen ruumiinsa vietiin portugalilaisella sotilaskoneella Portugaliin haudattavaksi. Carlo Rosselli
Saksassa vuonna 1933 tapahtuneen natsien valtaannousun jälkeen Giustizia e Libertà muuttui jyrkempään, jopa aseelliseen suuntaan fasismin vastustamisessa. Heinäkuussa 1936 syttyi Espanjan sisällissota, johon Rosselli osallistui tasavaltalaisten joukoissa italialaista vapaaehtoisista kootun niin sanotun Matteottin pataljoonan riveissä. Joukko-osastossa oli mukana maltillisten sosialistien ja liberaalien lisäksi anarkisteja ja kommunisteja. Haavoituttuaan Rosselli palasi Ranskaan keväällä 1937. Chilen kommunistinen puolue
Chilen kommunistinen puolue (Partido Comunista de Chile) on chileläinen kommunistinen puolue, joka perustettiin vuonna 1922. Puolueen perusti Luis Emilio Recabarren. Augusto Pinochetin sotilasdiktratuurin aikana puolueen jäseniä vangittiin ja puheenjohtaja Luis Corvalánin vapauttamiseksi luotiin kansainvälinen myötätuntokampanja. Puolueen nykyinen johtaja on Guillermo Tellier. Álvaro Cunhal
Álvaro Barreirinhas Cunhal (10. marraskuuta 1913 Coimbra – 13. kesäkuuta 2005 Lissabon) oli portugalilainen poliitikko ja kirjailija, joka toimi Portugalin kommunistisen puolueen (PCP) pääsihteerinä vuosina 1961–1992. Hän joutui olemaan useita vuosikymmeniä vankeudessa ja maanpaossa António Salazarin ja Marcello Caetanon oikeistodiktatuurin aikana. Neilikkavallankumouksen jälkeen hän oli ministerinä Portugalin hallituksessa 1974–1975, mutta PCP joutui pian takaisin oppositioon. Cunhal oli vuosikymmenten ajan puolueensa henkilöitymä. Hänen ideologista linjaansa on pidetty dogmaattisena ja hän pysyi uskollisena Neuvostoliiton kannoille. Vetäydyttyään politiikasta hän saavutti vanhoilla päivillään arvostusta kirjailijana. Estado Novo
Estado Novoon ei kuitenkaan ulkomailta kohdistunut suurta painetta ja se sai olla rauhassa generalissimo Francisco Francon johtaman saman henkisen Espanjan kainalossa. Salazarin ja Francon välit eivät olleet mitä parhaimmat, mutta silti Salazar oli tukenut Espanjan sisällissodassa Francon johtamia kansallisten joukkoja. Sodan jälkeen Portugalin asema yhdessä Espanjan kanssa oli parempi, koska Salazar oli suunnitellut ja allekirjoittanut Francon kanssa "Ibeerien puolueettomuussopimuksen" toisessa maailmansodassa puolueettomaksi jäämisestä. Näin ollen puolueeton Portugali liittyi NATO:on sen perustamisvuonna 1949. María del Pilar Ayuso González
María del Pilar Ayuso González (s. 16. kesäkuuta 1942) on espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 1999 ja kuuluu Euroopan kansanpuolueen ryhmään. Partido Obrero de Unificación Marxista
Partido Obrero de Unificación Marxista (lyh. POUM, "Työväen marxilainen yhtenäisyyspuolue") oli vuosina 1935–1980 toiminut espanjalainen kommunistipuolue, joka oli linjaltaan trotskilainen. Se syntyi Espanjan kommunistisen vasemmiston (Izquierda Comunista de España, ICE) sekä Työläisten ja talonpoikien liiton (Bloque Obrero y Campesino, BOC) yhdistyttyä. POUM oli myös yksi Espanjan sisällissodan osapuolia sen jäsenten taisteltua tasavaltalaisten joukoissa. Kansanpuolue (Espanja)
Kansanpuolue on Euroopan kansanpuolueen täysjäsen ja Euroopan parlamentissa puolueen edustajat kuuluvat Euroopan kansanpuolueen ryhmään. Kansanpuolue (Espanja)
Nykyinen Kansanpuolue muodostettiin vuonna 1989, kun Kansanliitto, Demokraattinen kansanpuolue () ja Liberaalinen puolue () yhdistyivät. Puolueet olivat tehneet yhteistyötä jo vuodesta 1982, jolloin ne saivat yhdessä 26 prosenttia äänistä. Kansanpuolue keräsi 1990-luvulla kannatusta maltillisilla keskustalaisilla kannanotoilla ja voitti vuoden 1996 parlamenttivaalit. Puolue voitti myös vuoden 2000 vaalit saaden ehdottoman enemmistön edustajainhuoneeseen. Hallitusvastuussa se oli vuosina 1996–2004 José María Aznarin kaudella. Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai ehdottoman enemmistön parlamenttiin ja palasi hallitukseen Rajoyn johdolla. Vuoden 2015 vaaleissa Kansanpuolueen kannatus jäi alle 29%, ja se menetti kymmeniä paikkoja edustajainhuoneessa. José María Aznar
Aznar valittiin kansanedustajaksi Ávilasta vuosina 1982 ja 1986, ja vuonna 1987 hänestä tuli Kastilia ja Leónin aluehallituksen presidentti. Kansanpuolueen varapresidentiksi Aznar nimettiin tammikuussa 1989. Saman vuoden syyskuussa Aznar erosi aluehallituksen presidentin virasta kun hänet nimitettiin kansanpuolueen pääministeriehdokkaaksi. Lokakuun 29. pidetyissä vaaleissa Aznar valittiin kansanedustajaksi Madridin vaalipiiristä. Kansanpuolue vahvisti näissä vaaleissa asemansa johtavana oppositiopuolueena. Aznar osallistui oppositiojohtajana vaaleihin myös 6. kesäkuuta 1993, mutta kansanpuolue jäi edelleen oppositioon. ETA teki salamurhayrityksen Aznaria vastaan 19. huhtikuuta 1995. Aznar pelastui vain ajoneuvon panssaroinnin ansiosta. Iskussa kuoli yksi nainen. Vilis Lācis
Vilis Lācis syntyi satamatyöläisen perheeseen. Vuosina 1917–1918 hän opiskeli Barnaulin opettajaseminaarissa. Myöhemmin hän työskenteli Latviassa satamatyöläisenä, kalastajana ja merimiehenä. Vuonna 1928 hän liittyi kommunistipuolueseen. Vuonna 1940 Lācisista tuli Latvian kansanhallituksen ja Latvian kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen. Vuodesta 1940 lähtien hän toimi Latvian SNT:n kansankomissaarien neuvoston ja vuosina 1946–1959 ministerineuvoston puheenjohtajana. Lācis oli NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustaja. Andrés Nin
Vuonna 1935 Andrés Nin palasi Espanjaan ja perusti POUM:n yhdessä Joaquin Maurinin kanssa vastavoimaksi stalinistiselle PCE:lle. Uudesta puolueesta tuli nopeasti suosittu erityisesti Kataloniassa, jossa se kasvoi kilpailevaa PCE:tä suuremmaksi. POUM oli myös mukana tammikuussa 1936 perustetussa kansanrintamassa, joka voitti helmikuussa järjestetyt parlamenttivaalit. Syyskuussa hänet nimitettiin Katalonian hallituksen oikeusministeriksi. Nin erotettiin kuitenkin tehtävästä jo joulukuussa tasavaltalaisia sisällissodassa tukeneen Neuvostoliiton vaatimuksesta. Pääkonsuli Vladimir Antonov-Ovsejenko ilmoitti Neuvostoliiton aseavun ehdoksi trotskilaisten erottamisen sekä Espanjan toisen tasavallan että Katalonian hallituksista. Perustuslaillinen liberaalipuolue (Nicaragua)
PLC on Nicaraguan itsenäistymisestä 1830-luvulta asti peräisin olevan liberaalipuolueen jälkeläinen. Kun liberaalit hävisivät sisällissodan konservatiiveille 1850-luvulla, he palasivat valtaan 1893 presidentti Jose Santos Zelayan myötä. Yhdysvaltain miehityksen myötä liberaalit pidettiin pois vallasta. He palasivat hallitukseen konservatiivien kanssa vasta 1926 kapinan myötä. Osa liberaaleista tuki Anastasio Somoza Garcíaa, joka löi Augusto César Sandinon toisen liberaaliryhmän, joka jatkoi taistelua vielä 1926 jälkeen. Liberaalit ja konservatiivit marginalisoituivat Somozan perheen perustaman kansallisen liberaalipuolueen myötä, kunnes sandinistit syöksivät Somozan diktatuurin vallasta 1979. Julio Anguita
Julio Anguita González (s. 21. marraskuuta 1941 Fuengirola) on espanjalainen poliitikko, joka toimi kommunistipuolueen (PCE) pääsihteerinä vuosina 1988–1998. Vuosina 1979–1986 hän oli Córdoban pormestari. Hän on myös johtanut Yhdistynyttä vasemmistoa (IU) ja istunut Espanjan parlamentissa. Luxemburg
Luxemburgin sisäpolitiikkaa luonnehtii hyvin merkittävä konsensus. Toisesta maailmansodasta alkaen hallituskoalitioon on kuulunut kristillissosiaalinen kansanpuolue (CSV) ja sen ohella joko sosialistinen työväenpuolue (LSAP) tai liberaali demokraattinen puolue (DP). LSAP on hyvinvointivaltion kannattaja, keskiluokan kannattama DP haluaa valtion pysyvän erossa talousasioista. Vihreä puolue perustettiin vuonna 1983. Se vastustaa ydinaseita ja ydinvoimaa. Lars D. Eriksson
Eriksson oli 1960-luvulla Ruotsalaista Kansanpuoluetta lähellä olleen Nyliberala studentförbundet -opiskelijajärjestön hallituksen puheenjohtajana, mutta hän siirtyi sitten sosialidemokraattien ja myöhemmin kommunistien kannattajaksi. Eriksson oli Suomen Kommunistisen Puolueen keskuskomitean jäsen 1982–1988. Daphne Caruana Galizia
Useimmiten hänen juttujensa kohteena olivat vuonna 2013 hallitukseen nousseen Työväenpuolueen kansanedustajat, mutta hän arvosteli myös oppositiopuolue Kansallismielistä puoluetta ja sen puheenjohtajaa Adrian Deliaa. Hän kirjoitti rikollisten ja Maltalla toimivan euroopanlaajuisen nettiuhkapelin kytköksistä ja roolista rahanpesussa. José Cassandra
José Cardoso dos Ramos Cassandra (s. 1964) on sãotomépríncipeläinen poliitikko. Hän on ollut Príncipen saaren paikallishallituksen ja siten myös koko Príncipen johdossa 5. lokakuuta 2006 lähtien. Cassandra valittiin toiselle kaudelle heinäkuussa 2010 pidetyissä vaaleissa. Hän edustaa UMPP-puoluetta ("União para Mudança e Progresso do Príncipe", suom. ”"Príncipen muutoksen ja kehityksen liittouma"”), joka on kolmen neljästä suurimmasta sãotomépríncipeläisestä puolueesta tukema príncipeläinen vaaliliitto. Kansanpuolue (Espanja)
Nykymuotoisen Kansanpuolueen edeltäjän Kansanliiton ("Alianza Popular") perusti lokakuussa 1976 entinen Francisco Francon diktatuurihallinnon uudistusmielinen ministeri Manuel Fraga Iribarne oikeistokonservatiiviseksi voimaksi demokratisoituvaan Espanjaan. Vaikka puolueen kannatuspohja koostui Francon diktatuurin entisistä tukijoista, se pyrki virallisesti irrottautumaan falangistisesta perinnöstään. Alianza Popular kannatti vähittäistä siirtymistä demokratiaan ja menestyi vaaleissa aluksi heikosti. José Manuel Barroso
Poliittisen uransa Barroso aloitti jo ennen neilikkavallankumousta 1974. Hän oli yksi Portugalin kommunistisen työväenpuolueen johtajia. Vuonna 1980 Barroso liittyi keskustalais-oikeistolaiseen Portugalin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (PSD). Vuonna 1985 Barroso pääsi pääministeri Aníbal Cavaco Silvan hallitukseen varasisäministeriksi ja vuonna 1987 kehitysyhteistyöministeriksi seuraavaksi viideksi vuodeksi. Vuonna 1991 hän oli neuvottelemassa tulitaukoa Angolan sisällissodassa ja tuki vuosina 1992–1995 Portugalin entisen siirtomaan Itä-Timorin itsenäisyyttä. Vuonna 1992 hänet valittiin ulkoministeriksi, missä tehtävässä toimi sosiaalidemokraattisen puolueen vaalitappioon vuonna 1995 asti. Espanjan kommunistinen puolue
Espanjan kommunistinen puolue () on espanjalainen vuonna 1921 perustettu marxilainen puolue. Vuodesta 1986 lähtien puolue on ollut osa Yhdistynyttä vasemmistoa. Nykyinen pääsihteeri on José Luis Centella. Polícia Internacional e de Defesa do Estado
Samana vuonna PVDE alkoi keskittyä maanalaisen Portugalin kommunistisen puolueen ja kommunismin vastaiseen taisteluun Espanjan sisällissodan alettua ja anarkistien uhattua Salazarin henkeä. Toista maailmansotaa edeltävinä vuosina saksalaisia ja italialaisia neuvonantajia kävi kehittämässä ja muokkaamassa PVDE:n organisaatiota ja toimintatapoja. PVDE:n organisaatiota järjesteltiinkin Gestapon mallin mukaisesti. Ciudadanos
Ciudadanos–Partido de la Ciudadanía (lyh. Cs tai C's), kat. "Ciutadans", suom. "Kansalaiset", on espanjalainen, ideologialtaan liberaali puolue. Se edustaa poliittista keskustaa. Puolueen johtoon valittiin heinäkuussa 2006 Albert Rivera. Carlos Enrique García Camader
Carlos Enrique García Camader (s. 14. elokuuta 1954 Lima) on perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Liman arkkihiippakuntaan 8. joulukuuta 1981 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Villamagna in Proconsularin titulaaripiispaksi 16. helmikuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Luis Cipriani Thorne, jota avustivat Rino Passigato ja Alcides Mendoza Castro. Espanja
José María Aznar nousi pääministeriksi vuonna 1996, kun hänen puolueensa PP sai niukan vaalivoiton maltillisten baskinationalistien tuella. PP uusi voittonsa vuonna 2000 murskaluvuin. Vuonna 2004 valtaan nousi sosialistipuolue ja Jose Luis Rodriguez Zapaterosta tuli pääministeri. Hänkin pääsi toiselle kaudelle vuoden 2008 voiton jälkeen. Mariano Rajoy toimi pääministerinä vuosina 2011-2018. Kesäkuusta 2018 lähtien pääministerinä on toiminut sosialistien Pedro Sánchez. Roch Marc Christian Kaboré
Kaboré ja moni muu tunnettu poliitikko erosi CDP:stä tammikuussa 2014. He syyttivät puoluetta epädemokraattisuudesta ja kansakuntaa vahingoittavasta politiikasta. He paljasrivat oppositiolle istuvan presidentin Blaise Compaorén aikeet muutta perustuslakia ja jatkavan presidenttinä myös vuoden 2015 jälkeen. Tämän jälkeen, 25. tammikuuta 20114, oppositiohenkiset perustivat uuden puolueen, "Kansanliike edistyksen puolesta" (MPP). Kaboré valittiin sen puheenjohtajaksi. Kesäkuussa 2015 hänet nimitettiin puolueensa presidenttiehdokkaaksi. Pablo Escobar
Escobar siirtyi 1970-luvulla myös politiikkaan ja oli auttamassa uusi liberalismi -nimisen puolueen perustamista. Hän pääsi 1982 Jairo Ortegan varamiehenä Kolumbian kongressiin. Vaikka hän oli vain varamies, hän sai automaattisesti Kolumbian lain mukaan immuniteetin ja oikeuden diplomaattipassiin. Gaspar Llamazares
Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa Llamazares valittiin Madridin vaalipiirin edustajaksi (koska Espanjassa on tapana, että valtakunnallisten puolueiden pääministeriehdokkaat asettuvat ehdolle Madridissa). IU jäi kuitenkin kaikkien aikojen huonoimpaan tulokseensa. Sen ja ICV:n vaaliliitto sai parlamenttiin vain 5 edustajaa, joista IU:n edustajia oli 3. Tämä sai suuren osan jäsenistä syyttämään tappiosta Llamazaresia. Vuoden 2004 europarlamenttivaaleissa vaaliliitto, jossa olivat mukana IU ja Aloite Katalonian puolesta, sai vain kaksi edustajaa, joista yksi kummallekin puolueelle (nämä liittyivät eri parlamenttiryhmiin), kun vielä vuoden 1999 europarlamenttivaaleissa IU oli saanut 4 edustajaa. Tämän jälkeen Llamazares kutsui koolle ylimääräisen liittokokouksen. Jordi Sànchez
Yhä vankilassa ollut Sànchez lähti ehdolle Katalonian parlamenttiin joulukuun 2017 vaaleissa ja tuli valituksi Junts per Catalunyan listalta. Samassa yhteydessä hän luopui tehtävästään ANC:n puheenjohtajana. Itsenäisyysmieliset puolueet voittivat vaaleissa paikkaenemmistön ja yrittivät aluksi nimittää kapinasyytteitä maanpakoon lähteneen Carles Puigdemontin uudelleen pääministeriksi, mutta Espanja kielsi nimityksen sillä perusteella, että nimitettävän henkilön olisi oltava fyysisesti paikalla nimitysistunnossa, eikä nimitys videoyhteyden avulla ulkomailta käsin olisi sallittua. Tämän jälkeen pääministeriksi ehdotettiin Sànchezia, ja hänelle anottiin lupaa poistua vankilasta väliaikaisesti voidakseen osallistua nimitysistuntoon. Espanjan korkein oikeus kuitenkin epäsi Sànchezin pyynnön, minkä jälkeen pääministeriksi ehdotettiin Jordi Turullia. Lopulta Turullkin vangittiin 23. maaliskuuta 2018 samassa oikeudenkäynnissä muitten entisten ministereitten Raül Romevan, Dolors Bassan ja Josep Rullin sekä parlamentin entisen puhemiehen Carme Forcadellin kanssa. Pablo Escobar
Escobar sai kongressissa vastustajan uudesta oikeusministeristä Rodrigo Larasta, joka syytti Escobaria heti ensimmäisenä istuntopäivänä rikollisesta toiminnasta. Laran tukijoista "El Espectador" -lehti löysi Escobarin vuoden 1976 pidätyskuvan. Seuraavien kuukausien aikana uusi liberalismi -puolueen johtaja Luis Carlos Galán kielsi Escobarin, joka erotettiin puolueesta. Vaikka Escobar taisteli vastaan, hän ilmoitti tammikuussa 1984 jättävänsä politiikan. Lara murhattiin kolme kuukautta myöhemmin. Manuela Carmena
Manuela Carmena suoritti oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1965 Valencian yliopistossa. Samana vuonna hän liittyi Espanjan kommunistiseen puolueeseen. Hän vastusti Francisco Francon diktatuuria ja toimi työläisten ja poliittisten vankien lakimiehenä. Jätettyään kommunistisen puolueen hän toimi tuomarina vuodesta 1981 lähtien aluksi Santa Cruz de La Palmassa. Hän työskenteli rangaistusten täytäntöönpanosta vastaavassa tuomioistuimessa ("Juzgado de Vigilancia Penitenciaria") Madridissa. Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue
Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue (, , ), lyhennettynä LSAP tai POSL, on sosiaalidemokraattinen poliittinen puolue Luxemburgissa. LSAP:n nykyinen johtaja on Claude Haagen. Puolue kuuluu Sosialistiseen internationaaliin ja Euroopan sosialidemokraattiseen puolueeseen (PES). Euroopan parlamentissa LSAP:n edustajat istuvat sosialistisen ja demokraattien ryhmässä (S&D). Luxemburgin muiden pääpuolueiden tapaan myös LSAP on hyvin Eurooppa-myönteinen. Espanjan sisällissota
Tasavaltalaisten ongelma oli poliittinen epäyhtenäisyys. He pystyivät yhdessä vielä estämään fasistien sotilasvallankaappausyrityksen, mutta pian tämän jälkeen rivit alkoivat hajota. Tasavaltalaiset jakautuivat usein keskenään eripuraisiin liberaalisiin, anarkistisiin, sosialistisiin ja kommunistisiin ryhmiin, joilla ei ollut kunnollista sisäistä keskusjohtoa. Pääasiallinen yhdistävä tekijä eri tasavaltaisryhmittymien välillä oli fasismin vastainen taistelu, mutta muutoin päämäärät ja keinot olivat hyvinkin erilaiset. Lisäksi mukana oli vähemmistökansallisuuksia, jotka toivoivat saavansa tasavallalta itsenäisyyden. Oman lisänsä toi myös Stalinin Neuvostoliiton tukeman Espanjan kommunistisen puolueen PCE:n omat valtapyrkimykset. Se esimerkiksi syytti toista kommunistipuoluetta, trotskilaista POUM:ia, yhteistyöstä fasistien kanssa. Väitteet kuitenkin olivat pelkkää valheellista propagandaa.
Maltilliset sosialistit ja kommunistit halusivat säilyttää tasavallan ja yksityisomistuksen, mutta anarkistit puolestaan olivat valmiit hyödyntämään sotaa teollisuuden, palvelujen ja maatalouden kollektivisoimiseksi työläisten haltuun. POUM asettui tukemaan anarkistien Kataloniassa aloittamaa niin sanottua Espanjan vallankumousta, vaatien lisäksi proletariaatin diktatuuria. Sosialistien ja erityisesti kommunistisen PCE:n johto katsoi kuitenkin tärkeämmäksi ylläpitää kansanrintamaa liberaalien kanssa ja asettui jarruttamaan vallankumouksellisia vaatimuksia. PCE:n suhtautumisen taustalla tosin oli lähinnä se, että anarkistit ja POUM vastustivat Stalinia ja lisäksi anarkistit suhtautuivat kielteisesti koko Neuvostoliittoon. Eri ryhmien väliset ristiriidat kärjistyivät toukokuussa 1937 avoimeksi katutaisteluksi, jota kutsutaan "Barcelonan toukokuuksi". Hallitusta ja kommunisteja olivat vastassa eri anarkistiryhmittymät ja POUM. Kuusi päivää kestäneet taistelut päättyivät aselepoon ja sovitteluun. Niiden seurauksena anarkistien vaikutusvalta väheni Kataloniassa ja kommunistien puolestaan kasvoi. PCE aloitti Stalinin vaatimuksesta Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n johdolla puhdistukset, jotka johtivat useiden POUM:n jäsenten murhiin sekä lopulta koko puolueen kieltämiseen. Barcelonan toukokuun jälkeen kansanrintamahallitus myös osittain purki anarkistien toimeenpanemia kollektivisointeja ja yhtiöt pyrittiin ottamaan valtion kontrolliin. Emilio Castelar
Castelar opiskeli Madridin yliopistossa, jossa hänet nimitettiin vuonna 1857 filosofian ja kirjallisuuden professoriksi. Hän saavutti pian mainetta kirjailijana ja poliittisena puhujana, ja perusti 1864 "La Democracia" -nimisen lehden. Hänen jyrkät esiintymisensä Bourbon-suvun monarkiaa vastaan herättivät niin paljon huomiota, että huhtikuussa 1865 Ramón María Narváezin hallitus järjesti hänet erotetuksi professorinvirastaan, mistä puolestaan seurasi opiskelijoiden väkivaltaisia mielenilmauksia. Castelar osallistui vuonna 1866 Madridissa epäonnistuneeseen sotilaskapinaan, minkä seurauksena hän joutui pakenemaan Ranskaan. Espanjassa hänet tuomittiin poissaolevana kuolemaan. Hän palasi kotimaahansa vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen. Hänet valittiin parlamenttiin eli cortesiin, jossa hänestä tuli yksi tasavaltalaisten näkyvimmistä johtajista. Kun Espanja julistettiin tasavallaksi kuningas Amadeus I:n eron jälkeen helmikuussa 1873, Castelarista tuli uuden hallituksen ulkoministeri. Tässä asemassa hän sai aikaiseksi muun muassa orjuuden lakkauttamisen Puerto Ricossa. Castelar ei kuulunut lyhyttä vaihetta lukuun ottamatta kesäkuussa 1873 muodostettuun Francisco Pi y Margallin hallitukseen, mutta hän valmisteli hallitukselle esityksen federalistisesta perustuslaista. Salme Pekkala-Dutt
Britannian tiedustelupalvelu piti alusta lähtien selvänä, että Salme Pekkalan Lontoossa oleva tiedotustoimisto toimi Neuvosto-Venäjän hyväksi vuosina 1920–1922. Vaikka Salme Pekkala ei ollut näkyvästi Britannian kommunistipuolueen perustajana, hänet nimitettiin vuonna 1921 Britannian kommunistipuolueen valtuuskunnan johtajaksi Kominternin seuraavaan III kongressiin, joka pidettiin Moskovassa heinä-elokuussa 1921. Tällöin hän toimi jo hyvin läheisessä suhteessa intialais-ruotsalaisen sukutaustan omaavan Britanniassa asuvan Rajani Palme Duttin kanssa. Konspiratiivisessa toiminnassa Salme Pekkala käytti myös nimeä Salme Palme Dutt viitaten miehensä äidin kuuluisaan ruotsalaiseen Palme-sukuun. Virallisesti he menivät naimisiin elokuussa 1924. Salme ja Rajani Dutt asuivat vuodesta 1925 Brysselissä vuoteen 1936 asti, jolloin he palasivat takaisin Lontooseen. Salme Duttin rooli Britannian kommunistipuolueessa väheni osaksi terveyden huononemisen vuoksi. Viimeisiä näkyviä toimia oli kirjoittaminen Britannian kommunistilehteen Labour Monthly. Katalonian sosialistien puolue
Katalonian sosialistien puolue (katalaaniksi: "Partit dels Socialistes de Catalunya", eli PSC, esp. "Partido de los Socialistas de Cataluña") on Kataloniassa toimiva PSOE:n alueellinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 1978 ja sen puheenjohtaja on Àngel Ros. Florencio Campomanes
Campomanes tunnettiin parhaiten Kansainvälisen shakkiliiton (FIDE) presidenttinä. Hänet valittiin tehtävään vuonna 1982, ja hän työskenteli liitossa vuoteen 1995. Hän osallistui useihin kiistoihin, kuten vuoden 1984 maailmanmestaruusottelun keskeyttämiseen ja siihen, että Garri Kasparov ja Nigel Short perustivat kilpailevan shakkiliittonsa, Ammattilaisten shakkijärjestö PCA:n. Intian kommunistinen puolue (marxilainen)
CPI(M) on suurin puolue Länsi-Bengalin, Tripuran ja Keralan osavaltioissa, joissa se johtaa osavaltiohallituksia. Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa puolue sai 22 061 677 ääntä (5,7 %, 43 paikkaa). Intian parlamentin nykyinen puhemies, Somnath Chatterjee, on CPI(M):n edustaja. Jordi Sànchez
Samana päivänä uusien vangitsemisten kanssa vaati Espanjaa takaamaan Sànchezin poliittiset oikeudet. Tämän jälkeen Sànchez nostettiin uudelleen pääministeriehdokkaaksi ja hänelle anottiin toistamiseen jo kerran evättyä lupaa osallistua nimitysistuntoon ja perusteltiin anomusta YK:n ihmisoikeuskomitean Espanjalle antamalla huomautuksella. Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena kuitenkin hylkäsi tämänkin anomuksen vedoten "rikoksen uusimisriskiin". 24. huhtikuuta 2018 Sànchez ilmoitti, että hänet on määrätty vankilassa kuukaudeksi eristykseen ja että hän joutuu viettämään 18 tuntia vuorokaudesta omassa sellissään. Eristykseen määräämisen perusteena oli, että Sànchez oli äänittänyt vaalikampanjaansa varten puhelimella ääniviestin, jonka häntä vankilassa tapaamassa käynyt Núria Guillaumes oli toimittanut eteenpäin. Guillaumesilta kiellettiin kuuden kuukauden ajaksi vierailut vankilassa Sànchezin luona ja jopa yhteydenpito häneen. Ana Pauker
Moskovassa hänestä tuli Romanian kommunistipakolaisten johtaja ja Kominternin toimeenpanevan komitean jäsen. Hän palasi Romaniaan vuonna 1944 Puna-armeijan joukkojen saapuessa maahan. Paukerista tuli sodanjälkeisen kommunistihallituksen jäsen. Hänet nimitettiin Romanian ulkoministeriksi vuonna 1947. Aikakauslehti "Time" julkaisi kansikuvan Ana Paukerista tekstillä ”vahvin elossa oleva nainen” vuonna 1948. Hän oli toteuttamassa kollektivisointia, mutta hyväksyi korkeammat hinnat maataloustuotteille, mikä sai aikaan syytöksiä marxismista lipsumisesta ja talonpoikien suosimisesta. Hän myös vastusti Espanjan sisällissodan ja Ranskan vastarintaliikkeen romanialaisten veteraanien tuomitsemisia sekä Stalinin suunnittelemaa kommunistijohtaja Lucreţiu Pătrăşcanun oikeudenkäyntiä. José Luis Rodríguez Zapatero
Opiskeltuaan lakia Leónin yliopistossa Zapaterosta tuli sosialistisen nuorisojärjestön puheenjohtaja Leónin maakunnassa vuonna 1982. Vuonna 1986 hänet valittiin edustamaan maakuntaa Espanjan parlamentissa ("Cortes Generales"). Vuonna 1988 hänet nimitettiin PSOE:n aluejohtajaksi Leónissa ja vuonna 1997 puolueen hallituksen jäseneksi. Baltasar Garzón
Baltasar Garzón Real (s. 26. lokakuuta 1955 Torres, Jaénin maakunta, Espanja) on tullut tunnetuksi espanjalaisena tutkintatuomarina. Garzón on ollut maan korkeimman rikostuomioistuimen jäsen. Garzón on saanut Espanjassa supertuomarin kutsumanimen eräiden korkean profiilin tapausten perusteella. Tunnetuin tapaus on pidätysmääräyksen antaminen Chilen entisestä diktaattorista Augusto Pinochetista vuonna 1998. Pinochet pidätettiin määräyksen perusteella Englannissa. Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre
Sittemmin GRAPO on heikentynyt merkittävästi Espanjan ja Ranskan viranomaisten iskujen takia. Marraskuussa vuonna 2000 uudelleenmuodostetun kommunistipuolueen keskuskomitean jäsenet pidätettiin Pariisissa. Kahta vuotta myöhemmin pidätettiin vielä 8 Pariisissa ja 4 Madridissa ja vuonna 2006 järjestön johtaja Juan Garcia Martin ja kaksimuuta pidätettiin Reusin kaupungissa Espanjassa. Pidätykset rampauttivat GRAPO:n johtorakenteet. Ongelmana järjestöllä on ollut lisäksi sen jäsenten vanheneminen ja uusien jäsenten hankkimisen vaikeus. Gaspar Llamazares
Llamazares valittiin uudelleen pääkoordinaattoriksi joulukuussa 2003 pidetyssä IU:n seitsemännessä liittokokouksessa. Hänen vastaehdokkaanaan ollutta silloista Córdoban edustajaa Luis Carlos Rejonia kannattivat useat alueelliset vähemmistöt, uusvasemmistolainen ryhmittymä Espacio Alternativo ja sevillalaisen Marinaledan kaupungin pormestari Juan Manuel Sánchez Gordillo, jota tukivat IU radikaaliryhmittymät (lähinnä Corriente Roja ja CUT). Selvän voiton saavuttanut Llamazares nimitettiin pääministeriehdokkaaksi. Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Puolueen perusti vuonna 1879 Pablo Iglesias. Iglesias valittiin vuonna 1910 ensimmäisenä sosialistina Espanjan parlamenttiin. Hän oli myös Unión General de Trabajadoresin johtaja. PSOE kuului hallitukseen toisen tasavallan aikana osana kansanrintamaa, joka tuli valtaan 1936 ja päättyi sisällissodan häviöön. Francisco Francon kaudella puolueen toiminta Espanjassa oli kielletty, joten se toimi maanpaossa pääpaikkanaan Ranskan Toulouse. Gibraltarin sosialistinen työväenpuolue
GSLP ei ole kansainvälisen yhteistyöjärjestö Sosialistinen internationaalin jäsen, koska espanjalainen PSOE on vastustanut kiivaasti sen jäsenyyttä. Miguel Díaz-Canel
Vuonna 1993 hän sai työpaikan kommunistisessa puolueessa ja vuotta myöhemmin hänet valittiin kommunistisen puolueen Villa Claran alueen pääsihteeriksi. Vuonna 2003 hänet äänestettiin huomattavasti suuremman Holguínin provinssin pääsihteeriksi. Hän saavutti tehtävässään vankan suosion alueen asukkaiden keskuudessa. Vuodesta 2003 Díaz-Canel on ollut Kuuban kommunistisen puolueen politbyroon jäseneksi. Rolando Alarcón
Alarcón aloitti uransa 1950-luvun alussa muutettuaan Chilen pääkaupunkiin Santiagoon, jossa hän työskenteli musiikinopettajana. Alarcón oli mukana muun muassa Cuncumén-lauluyhtyeessä, joka 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa kiersi kahteen otteeseen Euroopassa. Hän oli homoseksuaali ja kuului Chilen kommunistisen puolueen kannattajiin. 1960-luvun aikana Alarcón nousi merkittäväksi vaikuttajaksi Chilessä syntyneessä ja myöhemmin koko latinalaiseen Amerikkaan levinneessä poliittisessa nueva canción -laululiikkeessä. Hän julkaisi 13 studioalbumia, joista tunnetuin on vuonna 1968 ilmestynyt Espanjan sisällissodan aikaisia tasavaltalaisten lauluja sisältävä "Canciones de la Guerra Civil Española". Alarcónin kappaleita ovat myöhemmin levyttäneet myös ulkomaiset artistit kuten Joan Baez. Francisco Frutos
Francisco Frutos Gras (s. 6. syyskuuta 1939) on espanjalainen poliitikko. Hän toimi vuosina 1998–2009 Espanjan kommunistisen puolueen (PCE) pääsihteerinä. Hän on entinen parlamentin jäsen. Hän tapasi kesäkuussa 2009 silloisen Kiinan kommunistisen puolueen johtajan He Guoqiangin. Conlon Nancarrow
Bostonin-vuosinaan Nancarrow liittyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Espanjan sisällissodan puhjettua hän päätti osallistua sotaan Abraham Lincolnin prikaatin mukana ja taistella Francisco Francon hallintoa vastaan. Joukkojen palattua sodasta Yhdysvaltain hallitus päätti evätä passit Brigaden jäseniltä rangaistukseksi kommunistisen puolueen jäsenyydestä. Välttyäkseen ahdistelulta, jota hänen vasemmistolaismieliset taistelutoverinsa joutuivat kärsimään, Nancarrow muutti vuonna 1940 Meksikon pääkaupunkiin Méxicoon, jossa hän asui kuolemaansa saakka. El Salvador
Vuoden 1961 vallankaappauksen jälkeen perustettiin konservatiivinen PCN-puolue ("Partido de Conciliación Nacional"), joka sai haltuunsa kaikki parlamentin paikat. PCN pysyi vallassa 1979 asti, vaikka sitä syytettiinkin ihmisoikeusrikkomuksista. Vuonna 1969 maa kävi Hondurasin kanssa kalliiksi tulleen ja ratkaisemattomana päättyneen niin sanotun jalkapallosodan, jonka taustana oli jalkapallo-ottelun lisäksi elsalvadorilaisten työläisten kohtelu Hondurasissa. Hernán Siles Zuazo
Vuoden 1978 demokratian palauttamisen jälkeen Siles Zuazo muodosti laajan vasemmistolaisen Unidad Democrática y Popular (UDP) -liiton MIRin ja kommunistien välillä. UDP pärjäsi hyvin vuosien 1978, 1979 ja 1980 vaaleissa, joista osa mitätöitiin ja viimeiset keskeytti verinen kenraali Luis García Mezan "kokaiinivallankaappaus." Siles Zuazo valittiin viimein presidentiksi 1982 vuoden 1980 vaalituloksen mukaan Jaime Paz Zamora varapresidenttinään. Hän pyrki sovittelemaan välejä keskustan kanssa, ja hänen liian oikeistolaisena pitämänsä talouspolitiikan vuoksi MIRistä irtosi 1985 "Movimiento Bolivia Libre". Vuosien 1982–1986 hyperinflaatio ja ammattiliittojen Juan Lechínin järjestämät lakot ajoivat Silesin suosion alas. Hänen kautensa eräs huippukohta oli natsisotarikollinen Klaus Barbien karkotus Ranskaan tuomittavaksi 1983. Vuonna 1985 hallituksen toimintakyvyttömyys sai kongressin järjestämään uudet vaalit sillä syyllä että Siles oli valittu jo 1980. Paz Estenssoro valittiin uudelleen Gonzalo Sánchez de Lozada
Sánchez de Lozada kasvoi Yhdysvalloissa. Hän opiskeli kirjallisuutta ja filosofiaa Chicagon yliopistossa. Hän nousi presidentiksi "Movimiento Nacionalista Revolucionario" -puolueesta (MNR) Jaime Paz Zamoran jälkeen. Kuuban kommunistinen puolue
Kuuban kommunistinen puolue (), lyh. PCC on Kuubaa hallitseva puolue. Se on perustettu 1961. Puolue on ideologialtaan martilainen ja marxilais-leniniläinen. Puolueen ensimmäinen sihteeri on Raúl Castro. Puolue julkaisee lehteä "Granma". Lascars
Kaverukset Tony Merguez ja Jose Frelate ovat keränneet paljon rahaa päästäkseen lomalle Santa Ricoon. Asiat saavat uuden käänteen, kun he ostavat vahingossa väärät liput, eikä "vääriä" lippuja huolittu enää takaisin, joten Tony ja José joutuvat keräämään matkarahansa uudelleen. José hankkiutuu rakentamaan saunaa kuuluisalle lakimiehelle, jonka tyttäreen Clémenceen, hän rakastuu. Tony taas ryhtyy myymään tuhat kiloa kannabista ja ellei hän tuo viikossa siitä ansaittuja rahoja kivikovalle gangsterille Zoranille, seuraa hankaluuksia. Ongelmia aiheuttaa Tonyn poliisityttöystävä Manuella,joka aggressiivisuutensa takia pitää Tonya tossun alla. Josén rauhaa taas häiritsee yli-innokas videokuvaaja Momo. Elokuvassa nähdään myös kaksimielinen kaksikko Sammy ja Narbe, jotka ovat menossa Santa Ricoon seuraamaan kuuluisia aikuisviihde-elokuvien ohjaajia. Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre
Grupos de Resistencia Antifascista Primero de Octubre (”Lokakuun ensimmäisen antifasistiset vastarintaryhmät”) eli GRAPO on espanjalainen vasemmistolainen terroristijärjestö. Se vastustaa muun muassa Espanjan Nato-jäsenyyttä. Järjestö on nykyisin heikentynyt merkittävästi viranomaisten vastatoimien takia, eikä sitä pidetä merkittävänä uhkana. José María Aznar
José María Aznar López (s. 25. helmikuuta 1953 Madrid) oli Espanjan pääministeri ("Presidente del Gobierno") konservatiivisesta Partido Popular -puolueesta vuosina 1996–2004. Aznar työskenteli alkuun verovirkailijana, mutta siirtyi politiikkaan jo nuorena. Eemeli Lakkala
Lakkala osallistui kommunistien toimintaan Kolarissa jo 1920-luvulla ja oli silloin yhden kauden kunnanvaltuutettuna. Hän joutui poliittisen toimintansa takia Tammisaaren pakkotyölaitokseen vuosiksi 1930–1931. Vankilasta päästyään hän ei enää voinut osallistua Kolarin kunnallispolitiikkaan menetetyn kansalaisluottmuksen takia. Myöhemmin 1930-luvulla Lakkala yritti päästä sosialidemokraattien kunnallisvaaliehdokkaaksi, mutta nämä eivät ottaneet häntä listoilleen. Angela Davis
Davis liittyi kommunistiseen puolueeseen huhtikuussa 1968. Mustien opiskelijain neuvostossa hän ajoi San Diegon kolmannen collegen antamista alempien sosiaaliryhmien opiskelijoiden - mustien, latinojen ja työväenluokasta lähtöisin olevien valkoisten - käyttöön ja collegen nimeämistä Lumumba-Zapatan collegeksi kongolaisen vallankumousjohtajan Patrice Lumumban ja meksikolaisen vallankumouksellisen Emiliano Zapatan mukaan. Collegen oli tarkoitus antaa opiskelijoille ne tiedot ja taidot, joita tarvitaan vapaustaisteluun. Laikos Orthodoksos Synagermos
Karatzaferis pitää oikeisto- ja vasemmistojakoa merkityksettömänä kylmän sodan jälkeisessä maailmassa ja katsoo jakolinjan olevan globalisaation puolesta tai sitä vastaan. Hän on kuvannut puolueen linjaa "diktatuuria edeltävän ajan oikeistolaiseksi", vasemmiston ja oikeiston yhteensulaumaksi ja "populaariliberalismiksi." Hän sanoo tukevansa isänmaallisuutta ja sosiaalista solidaarisuutta. Karatzaferis on myös pyrkinyt eroon oikeistolaisen maineesta sanomalla pitävänsä Che Guevaran ja Fidel Castron kuvia toimistossaan "symboleina amerikkalaisia vastaan." Alkuaikoina LAOSia pidettiin nationalistisena ortodoksipuolueena, josta Karatzaferis on sittemmin sanoutunut irti kutsuen nationalismia "myrkyksi" ja olevansa vain isänmaallinen. Jorge Carlos Fonseca
Jorge Carlos Fonseca (s. 1950) on kapverdeläinen poliitikko, joka edustaa puoluetta "Demokratialiike" (MPD). Vuoden 2011 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella hän sai 37,4 % äänistä kun vastaehdokas, PAICV-puolueen Manuel Inocêncio Sousa sai 32,8 %. Hänet valittiin maansa presidentiksi toisella kierroksella. Lázaro Cárdenas
Lázaro Cárdenas del Río (1895–1970) oli Meksikon presidentti vuosina 1934–1940. Cárdenas kohosi Meksikon vallankumousarmeijan kenraaliksi ja sai kotivaltionsa Michoacánin kuvernöörinviran. Hän oli 1920-luvun lopulta alkaen keskeinen poliitikko maan johtavan "kansallisen vallankumouspuolueen" toiminnassa. Cárdenas kehitti siitä Meksikon vallankumouspuolueen (PRM), myöhemmin Partido Revolucionario Institucional PRI. Demokraattinen ja sosiaalinen keskusta
Demokraattinen ja sosiaalinen keskusta (, CDS) oli keskustalainen ja sosiaaliliberaali poliittinen puolue Espanjassa. Sen perustettiin vuonna 1982 entisen pääministerin Adolfo Suárezin johtaman Demokraattisen keskustan unionin tilalle. Vuonna 2006 suurin osa puolueen silloisista jäsenistä liittyi Kansan puolueeseen (). Alan García
García on syntyisin keskiluokkaisesta perheestä, jolla oli vahvat suhteet sosiaalidemokraattiseen APRA-puolueeseen ("Alianza Popular Revolucionaria Americana"). Garcían isä Carlos García Ronceros toimi puolueen pääsihteerinä, kun Manuel A. Odrían hallitus (1948–1956) oli julistanut sen laittomaksi. Garcían isä pidätettiin, eikä nähnyt perhettään viiteen vuoteen. José María Gil-Robles y Quiñones
Gil-Robles oli koulutukseltaan lakimies. Valmistumisensa jälkeen hän toimi "El Debate" -nimisen katolisen sanomalehden toimittajana ja kuului Partido Social Popular -nimiseen oikeistopuolueeseen. Hän kannatti 1920-luvulla Miguel Primo de Riveran diktatorista hallintoa. Kun toinen tasavalta perustettiin vuonna 1931, hän liittyi Acción Nacional (myöhemmin Acción Popular) -nimiseen uuteen katoliseen puolueeseen ja tuli valituksi sen edustajana Espanjan parlamenttiin eli cortesiin. Tasavallan alkuvuosien vasemmistolaiset hallitukset ja etenkin niiden katolisen kirkon vastainen politiikka ärsyttivät monia oikeistolaisia. Gil-Robles oli mukana, kun joukko pieniä oikeistopuolueita perusti helmikuussa 1933 vaaliliitoksi tarkoitetun "Confederación Española de Derechas Autónomas" (CEDA) -puolueen. Se sai marraskuun 1933 vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Niceto Alcalá Zamora kuitenkin kieltäytyi nimittämästä Gil-Roblesia pääministeriksi, koska tämän sanottiin toivovan monarkian palauttamista tai korporatistiseen valtiomuotoon siirtymistä. Espanjan vasemmisto piti CEDA:a lähestulkoon fasistisena puolueena, ja Gil-Roblesin tiedettiin vierailleen Saksassa Adolf Hitlerin luona. Juan Manuel Gálvez
Marraskuussa 1954 järjestettiin vapaat vaalit, joissa liberaalit olivat jälleen mukana. Puolueen Ramón Villeda Morales saikin eniten ääniä, mutta hän ei kuitenkaan saanut tarvittavaa osuutta äänistä, sillä Kansallispuolueella oli kaksi ehdokasta. Kansallispuolue ei siis hyväksynyt vaalitulosta. Gálvez erosi kuitenkin samoihin aikoihin virastaan terveydentilaansa vedoten, ja Julio Lozano Diáz julistautui virkaatekeväksi presidentiksi. Hjalmar Rantanen
Rantasen isä oli Suomen sisällissodan aikana punakaartiin kuulunut seppä. Varhaislapsuuden kokemukset ja isän vankileiriaika Viipurissa vaikuttivat Rantaseen niin, että hän lähti mukaan vuonna 1930 kielletyn Suomen kommunistisen puolueen maanalaiseen toimintaan. Rantanen oli mukana n organisoimissa mielenosoituksissa, joutuen ensimmäistä kertaa pidätetyksi vain 16-vuotiaana. Vuodet 1933–1936 hän oli vangittuna Tammisaaren pakkotyöleirillä yhdessä usean muun suomalaisen kommunistin, kuten Toivo Antikaisen kanssa. Gaspar Llamazares
Maaliskuussa 2008, IU:n jäätyä kaikkien aikojen huonoimpaan parlamenttivaalitulokseensa Llamazares ilmoitti, että hän ei enää pyrkisi liiton johtoon. Hän luopui tehtävästä 25. lokakuuta 2008, kolme viikkoa ennen IU:n yhdeksättä liittokokousta, joka valitsisi hänelle seuraajan Gaspar Llamazares
Vuonna 2009 Llamazares pyrki julkisesti kiroamaan paavi Benedictus XVI:n siksi, että tämä oli väittänyt kondomien aiheuttavan enemmän vahinkoa kuin hyötyä AIDSin vastaisessa taistelussa . Espanjan toinen tasavalta
Syyskuussa Giralin tilalle nimitettiin sosialistisen työväenpuolueen ja UGT-ammattiliiton puheenjohtajana toiminut Francisco Largo Caballero. Hänen hallituksessaan oli mukana myös anarkistinen CNT-ammattiliitto. Largo Caballero toimi sisällissodassa olleen toisen tasavallan pääministerinä kommunistien ja anarkistien välisenä aseellisena valtataisteluna tunnettuun Barcelonan toukokuuhun asti. Sen päätyttyä hän luopui tehtävästään 17. toukokuuta 1937 ja pääministeriksi nousi kommunisteille myötämielinen sosialisti Juan Negrín. Irakin työväen kommunistinen puolue
Irakin työväen kommunistisen puolueen Suomen osasto perustettiin 1990-luvun loppupuolella. Se on yksi lukuisista puolueen ulkomaisista järjestöistä. Suomen osasto on osallistunut mm. Irakin sotaa vastustaneisiin mielenosoituksiin Pysäyttäkää sota -verkoston mukana. Se on julkaissut lehteä "Irak – Totuuden ääni" vuodesta 2006 sekä suomentanut Mansoor Hekmatin kirjoituksia. Osaston puheenjohtaja on Mustafa Bahir. Bahir oli kunnallisvaaleissa 2004 SKP:n ehdokkaana Helsingissä. Osasto tekee yhteistyötä Iranin työväen kommunistisen puolueen – Hekmatistinen Suomen osaston kanssa. Anna Simó
Maaliskuussa 2018 Espanjan korkeimman oikeuden tuomari Pablo Llarena yksilöi tarkemmin, millä rikosnimikkeellä kutakin poliitikkoa tultaisiin syyttämään oikeudessa. Tässä yhteydessä kapinasyyte ( lievennettiin Simón osalta syytteeksi "kansalaistottelemattomuudesta" (), mutta Forcadell ja useita yhä "kapinasta" syytettyjä ministereitä (Jordi Turull, Raül Romeva, Josep Rull ja Dolors Bassa) vangittiin uudelleen heidän tehdessä näin vankilassa seuraa Oriol Junquerasille, Joaquim Fornille, Jordi Sànchezille ja Jordi Cuixartille, jotka olivat olleet yhtäjaksoisesti vangittuina jo loppuvuodesta 2017 alkaen. Pablo Iglesias Turrión
Pablo Iglesiasin poliittinen ura alkoi Espanjan kommunistisen puolueen nuorisoliitossa, jossa hän oli jäsenenä 1990-luvulla. Confederación Española de Derechas Autónomas
Lokakuussa 1934 Leroux muodosti uuden hallituksen, johon osallistui tällä kertaa myös CEDA kolmella edustajallaan. Yhdessä tämän ja uusien muun muassa perustuslakia koskevien uudistusten kanssa laukaisi vasemmiston vastareaktion, joka tunnetaan ”lokakuun 1934 vallankumouksena”. Espanjan sosialistinen työväenpuolue (PSOE) ei tunnustanut CEDA:n osallistumista hallitukseen, eikä se itse asiassa hyväksynyt koko vuoden 1933 vaalitulosta. Edeltävän kaksivuotisen vaalikauden sosialistipuolue oli ollut parlamentin suurin ryhmittymä, mutta itse säätämänsä uuden vaalilain takia se oli menettänyt asemansa oikeistolle. Näin ollen PSOE julisti ammattiliitto UGT:n kanssa yleislakon, joka pian muuttui väkivaltaiseksi, kun Asturian ja Katalonian maakunnissa puhkesivat kapinat. Vasemmistolaiset puolisotilaalliset ryhmittymät valtasivat muun muassa kaivoksia, jolloin armeija ajautui näiden ryhmittymien ja lakkolaisten kanssa aseellisiin yhteenottoihin. Katalonia taas julistautui itsenäiseksi, mikä käytännössä tarkoitti kapinaa Espanjan valtiota vastaan. Lerroux'n uusiessa hallituksensa kokoonpanon toukokuussa 1935 CEDA sai viisi ministeriä aiemman kolmen sijasta ja Gil-Robles nimitettiin sotaministeriksi. Kaikki CEDA:n ministerit kuitenkin erosivat Espanjan hallituksesta joulukuussa 1935. Espanjan sisällissota
Kansallismielisiin kuuluneista ryhmistä falangistit oli fasistinen puolue, jonka perusti vuonna 1933 Espanjan syrjäytetyn diktaattorin Miguel Primo de Riveran poika José Antonio Primo de Rivera. Vuonna 1934 siihen liittyi natsimielinen JONS-ryhmittymä. Falangistit aloittivat poliittisen väkivallan vastustajiaan kohtaan jo ennen sisällissodan alkamista. Heidän provosointinsa tarkoituksensa oli luoda maahan pelon ja sekasorron ilmapiiri, joka olisi oikeuttanut järjestyksen palauttamiseksi kansanrintamahallituksen syrjäyttämisen ja fasistisen hallinnon perustamisen. Sisällissodan alkuvaiheessa falangistien riveissä oli noin 35 000 vapaaehtoista. Carlos Barredo
Carlos Barredo Llamazales (s. 5. kesäkuuta 1981 Oviedo) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili Liberty Seguros / Astana -joukkueessa 2004–2006, Quick Stepissä 2007–2010 ja Rabobank-tallissa 2011–2012. Hän voitti vuoden 2009 Clásica de San Sebastián -kilpailun kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Roman Kreuzigerin. Eino Laakso
Laakso palasi Suomeen helmikuussa 1939. Hänet pidätettiin heti saapumistaan seuraavana päivänä "valtiopetoksen valmistelusta epäiltynä" ja toimitettiin Tampereelle kuulusteluihin. Valpo epäili Laakson olleen koulutettavana Moskovassa vuosina 1935–1937, mutta hän väitti kuulustelijoille olleensa tuon ajan maatöissä Ranskassa. Espanjan sisällissotaan osallistumisesta poliisi ei löytänyt aihetta syyttää Laaksoa maanpetoksesta, mutta sen sijaan syytelistaan kerättiin useita kohtia hänen poliittisesta toiminnastaan. Laakson todettiin olleen muun muassa jäsenenä Suomen Sosialistisessa Työväenpuolueessa, työväen opintoyhdistyksessä sekä nahka- ja kumityöväen ammattiosastossa. Lisäksi hän oli ollut mukana kahden viranomaisten lakkauttaman urheiluseuran toiminnassa. Raskaimpana rikkeenä pidettiin kuitenkin sitä, että Laakso oli helmikuussa 1933 järjestänyt hautajaiset Tammisaaren pakkotyölaitoksen nälkälakossa kuolleelle Pauli Tuomirannalle. Lainsäädäntö ei kuitenkaan niiden perusteella mahdollistanut oikeudessa pitäviä syytetoimia. El laberinto griego
El laberinto griego (kansainvälisesti "The Greek Labyrinth") on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Rafael Alcázarin ohjaama espanjalainen jännityselokuva, jonka pääosia näyttelevät Omero Antonutti, Aitana Sánchez-Gijón ja Eusebio Poncela. "El laberinto griego" perustuu Manuel Vázquez Montalbánin samannimiseen "Pepe Carvalho" -salapoliisiromaaniin "El laberinto griego" (1991), jonka pohjalta Rafael Alcázar ja Manuel Vázquez Montalbán sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Francisco Molero ja vastaavana tuottajana Rafael Alcázar. Elokuva sai Goya-ehdokkuuden parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta. "El laberinto griegossa" Penélope Cruz tekee ensiesiintymisensä elokuvissa. André Marty
Espanjan sisällissodan aikana komintern nimitti hänet kansainvälisten prikaatien ylimmäksi poliittiseksi komissaariksi. Marty siirtyi Espanjasta Moskovaan vuonna 1939, jossa hän työskenteli Kominternille kunnes se lakkautettiin 1943, jolloin hän matkusti Algeriin, jossa edusti PCF:tä de Gaullen väliaikaisessa hallituksessa. Francisco Largo Caballero
Oikeistohallituksen noustua valtaan syksyllä 1933 Largo Caballero siirtyi mielipiteissään taas jyrkemmin vasemmalle ja julisti, ettei sosialistisia uudistuksia voitaisi toteuttaa porvarillisessa demokratiassa. Helmikuussa 1934 hän näki että vain sosialistinen vallankumous voi pelastaa Espanjan fasismilta. Oikeistolaisen CEDA-puolueen tultua hallitukseen Largo Caballero asettui tukemaan epäonnistunutta vallankumousyritystä, joka käynnistyi hänen julistamallaan yleislakolla lokakuussa 1934. Häntä pidettiin vallankumousyrityksen johtajana ja hankkeen kukistamisen jälkeen hän oli jonkin aikaa vangittuna, mutta Espanjan korkein oikeus vapautti hänet. Näihin aikoihin hänen kannattajansa alkoivat kutsua häntä nimellä "Espanjan Lenin". Largo Caballero tuki Espanjan kansanrintaman perustamista tammikuussa 1936, vaikka ei ollutkaan innokas yhteistyöhön kommunistisen puolueen kanssa. Kansanpuolue (Espanja)
Kansanpuolue on yleisesti suuntaukseltaan konservatiivinen, mutta puolueen sisällä on kristillisdemokraattista, oikeistoliberaalista ja maltillista ajatusmaailmaa edustavia siipiä. Talouspoliittisesti puolue on ollut markkinatalousmyönteinen ja José Maria Aznarin pääministerikaudella kansanpuolue toteutti useita markkinaliberaaleja uudistuksia. Muihin Länsi-Euroopan keskusta-oikeistolaisiin puolueisiin verrattuna kansanpuolue on selvästi enemmän arvokonservatiivinen, mikä näkyy monien puolueen jäsenten suhtautumisessa esimerkiksi homoseksuaalisuuteen, aborttiin ja maahanmuuttoon. Pablo Iglesias Turrión
Pablo Iglesias oli Euroopan parlamentin jäsen 2014–2015. Hän toimi valtiotieteen professorina 2008–2013 Madridin Complutense-yliopistossa. 
Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden tohtori (Universidad Complutense de Madrid, 2008). Hän on opiskellut myös Universidad Carlos III:ssa Madridissa ja European Graduate Schoolissa Sveitsissä. Espanjan historia
Felipe González hallitsi pääministerinä vuosina 1982–1996. Espanja liittyi Euroopan unionin jäseneksi vuonna 1986 ja vuonna 1992 pidettiin Barcelonan kesäolympialaiset. Vuonna 1996 valtaan tuli José María Aznarin johtama keskustaoikeistolainen hallitus. Vuonna 2004 terroristit räjäyttivät Madridissa lähiliikennejunissa useita pommeja ennen 14. maaliskuuta pidettyjä parlamenttivaaleja, millä arvellaan olleen vaikutusta sosialistipuolueen José Luis Rodríguez Zapateron vaalivoittoon. Carlos Paredes
Paredes oli kommunistipuolueen jäsen ja joutui 1950-1960-luvuilla vangituksi Portugalin hallituksen vastustamisesta.