Kuka oli Mitsubishi A5M -hävittäjälentokoneen pääsuunnittelija?
Mitsubishi A5M
Mitsubishi A5M eli keisarillisen Japanin laivaston tyyppimerkinnältään tyypin 96 lentotukialushävittäjä () oli yksitasoinen kiinteällä laskutelineellä varustettu avo-ohjaamoinen yksipaikkainen hävittäjälentokone. Se oli ensimmäinen Japanissa suunniteltu ja valmistettu keisarillisen Japanin laivaston hävittäjälentokone. Sen suunnittelu alkoi helmikuussa 1934, ja sen pääsuunnittelija oli Jirō Horikoshi. Ensilento tapahtui helmikuussa 1935, ja käyttöönotto alkoi keväällä 1937. Koneita valmistettiin ainakin 980 kappaletta.
Hävittäjä (lentokone)
Pommikoneita torjumaan rakennettiin pieniä ja tehokkaita torjuntahävittäjiä. Tyypillisiä koneita olivat Lockheed F-104 Starfighter, F-105 Thunderchief, F-106 Delta Dart, Dassault Mirage III, Saab 35 Draken. Kaavailtiin sitä, että ilmataistelua johdetaan maasta. Varsovan liiton maissa kalusto oli neuvostoliittolaista. MiG-19:n seuraaja MiG-21 oli pääasiallinen standardihävittäjä 1980-luvun alkupuolelle asti. Se on pienellä aselastilla varustettu kaksinkertaiseen äänennopeuteen pystyvä lyhyen matkan torjuntahävittäjä. Mitsubishi A6M Reisen
- A6M5a Malli 52a ”Kō”, jossa oli Tyypin 99-2 tykki Mk 4 ammusvyöllä rumpulippaallisen Mk 3:n sijasta mahdollistaen suuremman ammuskapasiteetin. Lentokonesuunnittelija
Heidän lisäkseen monet alan ovat suunnittelleet itselleen harrastus- ja yleisilmailukoneita: Torolf Eklund suunnitteli TE-1-lentoveneen, Juhani Heinonen HK-1 Keltiäisen ja Markku Koivurova ATOL 495 -lentoveneen, Jukka Tervamäki suunnitteli gyrokoptereita ja Aki Suokas hinauslentokoneen. Pekka Tammi puolestaan suunnitteli 1970-luvun alussa kansainvälisissä kilpailuissa menestyneen PIK-20-purjelentokoneen, josta tuli 420 kappaleen tuotantomäärällään eniten valmistettu suomalainen lentokone. Mitsubishi A6M Reisen
Ensimmäisen sotavuoden aikana japanilaisten lentäjien sekä koulutustaso että lentokokemus olivat erittäin korkealla tasolla verrattuna monen muun maan ilmavoimiin. Lisäksi monet heistä olivat saaneet taistelukokemusta Kiinan sotaretken yhteydessä, (tunnetuimpana Saburō Sakai) joten osa Zeron ylivoimasta voidaan laskea kokeneiden pilottien ansioksi. Yhdysvaltain Kiinan vapaaehtoisten hävittäjävoimien, ”Lentävien tiikereiden” komentaja Claire Lee Chennault varoitti japanilaisten ilmavoimien korkeasta tasosta juuri ennen Yhdysvaltain liittymistä sotaan nähtyään niiden toimintaa Kiinassa, missä hän toimi ilmavoimien kehittämistehtävissä vuodesta 1937. Lentävät tiikerit eivät kuitenkaan todennäköisesti kohdanneet Zeroa Kiinan rintamalla, koska Zeroa käytti vain Japanin laivasto, joka operoi Hankousta käsin. Kiinan etelärintamasta ja Burman sotanäyttämöstä, jossa Tiikerit operoivat, vastasivat Japanin maavoimat, joiden omien ilmavoimien käytössä oli muun muassa Nakajima Ki-43 Hayabusa vuodesta 1941 lähtien. Ki-43 oli kuitenkin lähes Zeron kaltainen hävittäjä jääden jälkeen vain aseistuksessa ja toimintasäteessä, joten Lentävien tiikereiden komentajan varoitus oli aiheellinen. Artjom Mikojan
Mikojan nimitettiin vuonna 1939 Moskovaan perustetun lentokonesuunnittelutoimiston johtajaksi. Yhdessä Gurevitšin kanssa hän loi siitä Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimiston. Maaliskuussa 1942 se nimettiin seuraavilla nimillä: OKB MiG ("Osoboje Konstruktorskoje Bjuro MiG"), ANPK MiG ("Aviatsionni nautšno-proizvodstvenni kompleks") ja OKO MiG. Jirō Horikoshi
Jirō Horikoshi (22. kesäkuuta 1903 Fujioka, Gunman prefektuuri – 11. tammikuuta 1982 Tokio) oli japanilainen lentokonesuunnittelija, joka osallistui useiden Japanin toisessa maailmansodassa käyttämien lentokoneiden suunnitteluun, mm. Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjän. Mikojan MiG 1.44
Mikojan MiG 1.44 (;) oli Mikojan-suunnittelutoimiston kehittämä prototyyppilentokone. Projekti oli Venäjän vastaus Yhdysvaltojen ATF-ohjelmaan (Advanced Tactical Fighter), ja siinä oli joitain viidennen sukupolven hävittäjän piirteitä, kuten esimerkiksi kyky lentää yliäänennopeudella ilman jälkipoltinta. Koneen tutka-poikki-pinta-alaa oli myös hiukan pyritty pienentämään aikaisempiin koneisiin verrattuna, joskaan se ei ollut varsinaisten häivekoneiden tasolla. Ohjelmaa vaivasi vakava rahoituksen puute, ja konetyyppi lensikin esilentonsa vasta 29. helmikuuta 2000, yhdeksän vuotta aikataulusta myöhässä. Projektin nykyinen tila on tuntematon. Mitsubishi A6M Reisen
Ohjaamon ”kasvihuonetyyppinen” rakenne antoi lentäjälle vapaan näkymän ympärilleen aiheuttaen kuitenkin jonkin verran vääristymiä näkökenttään kaarevien lasien vuoksi. Radion lisäksi Zerossa oli radiokompassi pitkien matkojen suunnistamista varten sekä radiosuuntima-antenni ohjaajan takana. Lentäjät useimmiten kuitenkin poistivat radion, koska se oli tuohon aikaan raskas ja tilaa vievä muutenkin ahtaassa ohjaamossa. Hävittäjä (lentokone)
Japani käytti pitkään pääaseistuksenaan kevyitä ja ketteriä panssaroimattomia Mitsubishi A6M Reisen (Zero) ja Nakajima Ki-43 -hävittäjiä. Sodan edetessä Japani alkoi valmistaa myös raskaampia hävittäjämalleja. Japani oli harjaannuttanut 1930-luvun sodissaan suuren määrän osaavia hävittäjälentäjiä, jotka sodan alkupuolella pärjäsivät erinomaisesti liittoutuneiden kokemattomampia pilotteja vastaan. Monien kokeneiden pilottien kaaduttua taisteluissa Japanin ilmataistelukyky huononi huomattavasti. Minoru Yamasaki
Minoru Yamasaki (1. joulukuuta 1912 – 6. helmikuuta 1986) oli amerikanjapanilainen arkkitehti. Hän suunnitteli muun muassa New Yorkin World Trade Centerin, jonka kuuluisat pilvenpiirtäjät tuhoutuivat syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001. Myös toinen Yamasakin kuuluisimmista luomuksista, Pruitt-Igoen asuinalue Saint Louisissa, on hävinnyt. Kunnianhimoisen kaupunkisuunnitteluprojektin slummiutuneet rakennukset purettiin räjäyttämällä vuonna 1972. AGM-78 Standard
General Dynamics AGM-78 Standard (myös STARM tai Standard ARM) on yhdysvaltalainen, tutkaan hakeutuva ilmasta-maahan (AGM, air-to-ground) -tyyppinen taisteluohjus. Asetyyppiä hyödynsivät F-4 Phantom II, F-105 Thunderchief eli "Wild Weasel" -tyyppiset taistelukoneet sekä näiden lisäksi A-6 Intruder. Pääkäyttäjiä olivat Yhdysvaltain ilmavoimat sekä Yhdysvaltain laivaston ilmavoimat (USN/US Navy). Asetyyppi valmistui palveluskäyttöön vuosina 1967 - 1968, eli Vietnamin sodan alkaessa eskaloitua. Tätä edeltävästi kehiteltiin AGM-45 Shrike. Ohjus kehitettiin RIM-66 Standard -tyypin ilmatorjuntaohjuksesta, jota käytti Yhdysvaltain laivasto. Tätä ohjusasetta käyttivät yksinomaan Israel ja USA, joka käytti ohjusta myös Vietnamin sodassa. AGM-78:n käyttö päättyi ohjustyyppinä vuonna 1988, ja sen korvasi AGM-88 HARM. Mitsubishi A5M
Laivastoesikunta aloitti huhtikuussa 1932 kunnianhimoisen varustautumisohjelman, jonka tarkoituksena oli poistaa riippuvuus ulkomaisista lentokonetoimittajista. Nakajima ja Mitsubishi valmistivat 7-Shi-spesifikaation perusteella lentokoneet B3N1 ja 1MF10, jotka kumpikin laivasto hylkäsi koelentojen jälkeen. Hankinta kohdistui Nakajiman A2N1 koneen pohjalta valmistettuun A4N1-koneeseen, joka osoittautui palveluksessa heikoksi. Helmikuussa 1934 esikunta julkaisi uudet 9-Shi-vaatimukset uudeksi yksipaikkaiseksi hävittäjäksi. Mitsubishi A5M
Ensimmäinen prototyyppi ei soveltunut lyhyille maakentille ja toisessa prototyypissä parannettiin lentäjän tuntumaa koneeseen laskussa lisäämällä siihen Tetsuo Nodan vuonna 1927 keksimät jaetut siivekkeet. Toinen prototyyppi testattiin Kushon koelentokeskuksessa ja sen sotilaskäyttöön soveltuvuutta Yokosukaan sijoitetussa lennostossa. Ensimmäisen prototyypin voimanlähteenä ollut 600 hevosvoiman Kotobuki 5 vaihdettiin toisessa prototyypissä 715 hevosvoiman Kotobuki 3:een. Seuraavat kolme prototyyppiä varustettiin 800 hevosvoiman Hikari 1 -moottorein, joiden jäähdytysjärjestelmä ei ollut riittävä. Lisäksi uusi moottori heikensi lentäjän näkyvyyttä eteenpäin sekä teki koneesta etupainoisen. Laivaston ilmavoimien esikunta valitsi koneen sarjatuotantoon nimellä laivaston tyypin 96 tukialushävittäjänä (A5M1), jolloin sen voimanlähteeksi määrättiin 580 hevosvoiman Nakajima Kotobuki 2-kai-1 -moottori, joka oli palveluskäytössä osoittautunut luotettavaksi. Jirō Horikoshi
Horikoshi syntyi Fujiokassa. Hänen uransa alkoi 1927 Mitsubishin polttomoottoritehtaalla, josta kehittyi myöhemmin Mitsubishi Heavy Industries. Nagoyan lentokonetehtaalla hän suunnittelu Mitsubishi A5M -koneen vuonna 1937. Hän tiimeineen suunnitteli tämän jälkeen Japanin laivostolle Prototyyppi 12 -koneen, joka valmistui kesäkuussa 1940. Koska Japanissa kyseinen vuosi oli 2600, kone sai nimen "00", Rei-sen. Lasse Lampi
Lampi toimi vuosina 1983–2007 Mitsubishillä erilaisissa tehtävissä, ja oli testikuljettajana isossa roolissa auton kehityksessä. Lampi toimi myös Mitsubishin tehdaskuljettajana neljä peräkkäistä maailmanmestaruutta voittaneen Tommi Mäkisen taustajoukoissa. Sittemmin Lampi on auttanut uralla eteenpäin suomalaisista rallikuskeista Juho Hännistä ja Esapekka Lappia. Mitsubishi J2M
J2M3 oli paranneltu versio Mitsubishi J2M:stä, ja kaikkein suosituin malli, jota rakennettiin kaiken kaikkiaan 435 kappaletta. Muita J2M-malleja tehtiin yhteensä alle 200 kappaletta. Menestyksekkäin ässä (yhteensä 27 pudotusta eri tyypeillä) Raidenilla oli laivaston lentäjä Sadaaki Akamatsu, lempinimeltään ”Temei”. Hänen onnistui myös pudottaa kotisaarten puolustuksessa useita Grumman Hellcat- ja North American P-51 Mustang - hävittäjiä. Kymmenestä vaatimuksesta näille tyypeille kahdeksan voitiin vahvistaa varmasti. Mitsubishi A6M Reisen
A6M5, Tyyppi 0 Malli 52 Beljajev DB-LK
Koneen pääsuunnittelija oli Viktor Beljajev, joka oli toiminut lukuisissa ilmailuviroissa: TsAGI, AVIAVnito, Aeroflot, OMOS, AGOS, KOSOS jae Tupolevin OKB. Hän suunnitteli ja rakensi 1920-luvulta lähtien lukuisia liitokoneita, mukaan lukien lentävä siipi -konfiguraatioita. Vuonna 1934 hän suunnitteli kaksiperäpuomisen 8-paikkaisen matkustajalentokoneen. Mitsubishi A6M Reisen
Sodan ensimmäiset puolitoista vuotta Zeron ketteryys, nopeus ja suuri lentosäde takasivat keisarillisen Japanin laivastolle ilmaherruuden Tyynenmeren sodassa. Yhdysvaltain hävittäjävoimat käsittivät alkusodasta lähinnä Grumman F4F Wildcat -koneita, jotka pärjäsivät vain taitavissa käsissä Zeroa vastaan. Britannian hävittäjävoimat Itä-Aasian rintamalla käsittivät aluksi Brewster F2A Buffalo -koneita, jotka olivat jo tullessaan vanhentuneita. Tämän jälkeen rintamalle toimitettiin Hawker Hurricaneja, jotka myös jäivät alakynteen ilmataisteluissa. Sotatilanteen edelleen huononnuttua RAF toimitti alkuvuodesta 1942 Australiaan Darwinin puolustukseksi sen hetken parhaita hävittäjiään, Supermarine Spitfire Mk V:ia. Brittiläisten järkytykseksi Spitfiren tappiot olivat huomattavia johtuen pääosin Euroopan rintamalta lainatusta taistelutaktiikasta sekä Spitfiren lyhyestä toimintasäteestä – monet Spitfirien menetyksistä johtuivat lopuksi polttoaineen loppumisesta ennen kuin vaurioitunut kone pääsi kentälle. Ensimmäisissä taisteluissa tappiot saattoivat nousta jopa yli kahdeksaan Spitfireen pudotettua Zeroa kohti. Zero oli hitaammissa nopeuksissa ketteryydeltään selvästi parempi kuin tästä ominaisuudesta tunnettu Spitfire. Oikea taktiikka Zeroa vastaan oli heilurihyökkäys eli syöksy korkealta – isku – syöksy pois – pako saavutetulla nopeudella, mihin kevytrakenteinen Zero ei voinut vastata. A-siipinen
Hävittäjän on suunnitellut kapinallisten kenraali Jan Dodonna ja insinööri Walex Blissex. A-siipisen aseistuksena on 2 laserkanuunaa ja 2 ohjusturrettia, joissa kummassakin on 6 ohjusta. Alukseen mahtuu ainoastaan lentäjä. Bell X-5
X-5 osoitti ongelmistaan huolimatta muuttuvageometrisen siiven edut suurella nopeusskaalalla lennettäessä. Konseptia on myöhemmin hyödynnetty muun muassa yhdysvaltalaisissa F-111-, F-14 Tomcat -hävittäjissä ja B-1 Lancer -pommikoneessa sekä neuvostoliittolaisessa MiG-23- ja eurooppalaisessa Panavia Tornado –hävittäjässä. Lentokonesuunnittelija
Suomessa merkittävämpiä lentokonesuunnittelijoita ovat olleet muun muassa Valtion lentokonetehtaan pääkonstruktööri, lentokoneinsinööri Kurt Berger, Valtion lentokonetehtaan johtaja, lentokoneinsinööri, majuri Asser Järvinen ja pääkonstuktööri, professori, insinöörieverstiluutnantti Arvo Ylinen. Myös Karhumäen veljekset kunnostautuivat suunnittelemalla itse Karhu 1-, Karhu 2-, Karhu 3- ja Tiira-lentokoneen. VL Myrsky- ja VL Pyörremyrsky -koneen suunnittelua johti Torsti Verkkola, mutta etenkin Myrskyn suunnittelun johdossa oli useita henkilöitä. 1950-luvulla Elias Järvineva suunnitteli Valmet Tuuli- ja 1970-luvulla Valmet L-70 Vinka -lentokoneen. 1980-luvulla Jaakko Harjumäki suunnitteli Valmet L-90 Redigon. PIK-5
Kotimaista harjoituskonetta lähti suunnittelemaan Kai Temmes elokuussa 1945. Koneen pohjaksi otettiin puolalainen Salamandra Temmeksen jatkaessa sen suunnittelua seuraavan vuoden diplomityönään. Temmeksen kanssa projektin parissa työskentelivät myös Raimo Häkkinen, jonka kanssa toteutettiin koneen starttitapatutkimus, sekä Lars Norrmén ja Pehr Schalinin, jotka tekivät harjoitustyön Salamandran ominaisuuksista mittaamalla mahdollisimman paljon eri tietoja koneesta, ja takaisinmallintamalla koneen ominaisuudet niiden pohjalta. Salamandran etuina pidettiin koneen keveyttä, ketteryyttä, sopusuhtaisia ohjaimia, hyviä termiikkilento-ominaisuuksia ja matalaa taipumusta mennä syöksykierteeseen. Kehitettävää koneessa oli sen suurten nopeuksien liitoluvussa ja rakenteessa. Konetta ei ollut myöskään hyväksytty lentokonehinaukseen. Mitsubishi A5M
Joulukuussa 1941 konetyyppi oli Keisarillisen Japanin laivaston tukialuksilla: Hōshō, Ryūjō ja Zuihō, aikaisemmin samana vuonna vielä Sōryū. Sydney Camm
Sir Sidney Camm (1893 – 12. maaliskuuta 1966) oli brittiläinen lentokonesuunnittelija, jonka kuuluisin suunnitelma oli Hawker Hurricane -hävittäjä. Mitsubishi A6M Reisen
A6M5 oli radikaalimpi muunnos A6M3 Malli 22:een verrattuna. Koneen siipien kärjet muutettiin kiinteiksi sekä kuorirakennetta muutettiin paksummaksi, jolla saavutettiin suurempi syöksynopeus. Lisäksi moottorin pakosarjaa parannettiin laittamalla neljä pakoputkea moottorin molemmin puolin pakokaasun virtauksen tehostamiseksi, jolla tehoa saatiin lisää. Tämä malli oli kaikista Zerojen versioista, suurimman lakikorkeuden omaava: joka oli 11 740 metriä. Kaliningrad K-5
Kaliningrad K-5 (), tunnettu myös nimillä RS-1U ja ShM, on neuvostoliittolainen ilmataisteluohjus. Sen kehitystyö alkoi vuonna 1951. Ensimmäistä kertaa sitä testattiin vuonna 1955. Ohjus hakeutui maaliin siitä heijastuneen tutkasäteilyn ohjaamana. Mitsubishi A6M Reisen
A6M8 Mitsubishi F-1
Mitsubishi F-1 on Mitsubishi Heavy Industriesin ja Fuji Heavy Industriesin Japanin itsepuolustusvoimien ilmavoimille valmistama hävittäjä. Se lensi ensilentonsa vuonna 1975, mutta otettiin palveluskäyttöön vasta vuosia myöhemmin. F-1 varustettiin kahdella lisenssillä valmistetulla Rolls-Royce Turbomeca Adour -suihkumoottorilla. Tyyppi oli ensimmäinen Japanin toisen maailmansodan jälkeen valmistama sotilaskonetyyppi, jos pois luetaan Fuji T-1, joka oli koulutuslentokone. Pääsuunnittelija oli Kenji Ikeda. Konetyypin suora esikuva oli SEPECAT Jaguar. Mitsubishi A6M Reisen
A6M2, tyyppi 0 Malli 11 Vladimir Jermolajev
Jermolajev oli Bartini Stal-7 -lentokoneen pääsuunnittelija. Hänestä tuli Bartinin pääsuunnittelija vuonna 1939, kun kyseisen suunnittelutoimiston (OKB) johtaja Roberto Bartini pidätettiin. Hän kehitti Stal-7:n pohjalta pitkän kantaman pommikoneen Jer-2:n (DB-240) ja siitä kehitetyn Jer-4:n. Hänellä oli lentokonehuollon kenraalimajurin arvo. Mitsubishi A6M Reisen
A6M6c Mitsubishi A6M Reisen
A6M7, tyyppi 0 malli 63 Mitsubishi A7M Reppu
Reppū-tyyppi oli hävittäjälentokoneeksi huomattavan kookas. Sen siipipinta-ala oli yli 30 neliömetriä, pituus oli 10 metriä ja kärkiväli 14 metriä.
Vertailun vuoksi tunnetun Republic P-47 Thunderbolt -hävittäjän siipipinta-ala oli 29,92 m² ja pituus 11 m. Reppu oli Thunderboltia huomattavasti kevyempi. RusAirin lento 9605
Merkittäviä uhreja olivat kolme ydinreaktoreita suunnittelevan OKB Gidropressin johtajaa ja pääsuunnittelijaa Sergei Ryžov, Gennadi Banjuk ja Nikolai Trunov. Ryžov johti VVER-reaktorien suunnittelua 1998–2007. Lisäksi sai surmansa ydinreaktoreiden komponentteja valmistavan OKBM Afrikantovin teknologiajohtaja Andrei Trofimov, sekä Atomenergomašin teknologiajohtaja Valery Ljalin. Miehet olivat matkalla tutustumaan ZAO Petrozavodskmaš-tehtaaseen, jonka Atomenergoprom oli ostanut helmikuussa 2010. Mitsubishi A6M Reisen
Mitsubishi A6M Reisen () eli Zero, virallisesti "0-tyypin laivahävittäjä" (), oli toisen maailmansodan alkupuolella keisarillisen Japanin laivaston ilma-aseen tehokkain hävittäjälentokone. Liittoutuneiden kooditunnus koneelle oli Zeke. Zeroja käytettiin myös kamikazehyökkäyksiin sodan loppupuolella. Stetinin M-9
Kone oli pietarilaisen S.S. Stetinin -tehtaan pääsuunnittelija Dmitri Grigorovitšin suunnittelema ranskalaisen FBA-lentoveneen versio. Kone otti ensimmäisen maailmansodan aikana osaa pommituksiin Itämerellä ja Mustallamerellä. Mitsubishi A6M Reisen
Kun ensimmäiset 65 konetta oli toimitettu marraskuuhun 1940 mennessä, tuotantolinjoilla suoritettiin lisää muutoksia. Koneeseen lisättiin taittuvat siivenkärjet, jottan kone mahtui lentotukialusten hisseihin ja hangaareihin. Tämä malli sai numerokseen 21, josta tuli valmistetuin malli toisen maailmansodan alkuaikana. Näistä 740 konetta valmistui Mitsubishin ja 800 Nakajiman tehtailla. Myös kahta muuta versiota A6M2:sta valmistettiin, mutta huomattavasti vähemmän. Nakajimalla tehtiin A6M2-N ”Rufe” -vesitasoa (joka tosin perustui malliin 11) ja A6M2-K kaksipaikkaista harjoituskoneversiota, jota tehtiin Hitachilla ja Sasebon tehtailla. Anthony Fokker
Anthony Fokker (6. huhtikuuta 1890 – 23. joulukuuta 1939) oli hollantilainen lentokonesuunnittelija, joka suunnitteli useita ilmailun historian merkittäviä lentokoneita. Suomen ilmailussa Fokker D.XXI-hävittäjä on merkittävin Fokkerin tuotteista. Fokker perusti 21. heinäkuuta 1919 lentokonetehtaan.
Anthony Fokker syntyi Blitarissa, Jaavalla (Aasiassa) 6. huhtikuuta 1890. Hän innostui ilmailusta muutettuaan Eurooppaan. Hän aloitti liitokoneen suunnittelulla. Hän muutti pian Saksaan, jossa oppi perusteet autojen ja lentokoneiden suunnittelusta. Hideo Itokawa
Toisen maailmansodan ajan Itokawa työskenteli Nakajiman lentokonetehtaassa. Hän oli Nakajima Ki-43 Hayabusan pääsuunnittelija. Type 87 (panssarivaunu)
Type 87 AWSP ("Automatic Western Self-Propelled") on japanilainen ilmatorjuntapanssarivaunu. Se esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1987, josta vaunun nimikin juontuu. Se kehitettiin paikallisiin tarpeisiin korvaamaan amerikkalaisvalmisteinen M42 Duster. Vaunun pääaseet ovat kaksi 35 mm Oerlikon KDA -ilmatorjuntakanuunaa. Asejärjestelmän maalinosoitus toimii tutkaohjatusti. Tämän miehistöltään kolmijäsenisen ja 36 000 kg:n painoisen vaunutyypin valmistaja on Mitsubishi Heavy Industries. Kaga (laiva)
"Kagalle saapui 22. elokuuta muutama Mitsubishi A5M type 96 Claude hävittäjä, joista kaksi teki ensimmäisen sotalentonsa vielä samana päivänä. Samana päivänä kuusi D1A1 pommittajaa lensivät tuhoamaan kiinalaisten merimiinavarastoa, jolloin yksi pommittaja tuhoutui. Syyskuussa lentotoiminta jatkui. Kiyomi Katsuki
Kiyomi Katsuki (s. 1919, Fukuokan prefektuuri, Japani) oli japanilainen hävittäjälentäjä ja ässä. Hän taisteli toisessa maailmansodassa Tyynellämerellä saavuttaen ainakin 16 ilmavoittoa. Katsuki käytti kaikkia tunnettuja ilmataisteluihin soveltuvia japanilaisia kellukekonetyyppejä. Hän saavutti Henry Sakaidan mukaan, 7 varmistettua ilmavoittoa vesitasoilla. Nämä tyypit olivat: Mitsubishi F1M "Pete", Mitsubishi A6M2-N "Rufe" ja Kawanishi N1K Kyōfu "Rex". Katsuki oli kaikkein ensimmäisin "Rex"-konetyypillä ilmavoiton saavuttanut. Mitsubishi A5M
Kiinalaisten vetäessä ilmavoimiensa koneet pois A5M2-koneiden toiminta-alueelta kasvoi toimintasädevaatimus. Paranneltu A5M4 oli ulkoisesti identtinen avoimine ohjaamoineen loppusarjan A5M2b-koneiden kanssa. Sen voimanlähteenä oli Kotobuki 41 ja koneeseen oli asennettavissa 160-litran lisätankki rungon alle. Ensimmäiset uudet koneet luovutettiin taistelujoukoille Kiinaan vuonna 1938 ja ne pakottivat kiinalaiset siirtämään koneensa yhä kauemmas etulinjasta. Kone oli valmistusmääriltään suurin alatyyppi ja se säilyi Nagoyan tehtaan tuotannossa aina vuoteen 1940 saakka. Lisäksi K.K. Watanabe Tekkosho ja Dai-Nijuichi Kaigun Kokusho eli Omuran 21. laivaston lentovarikko valmistivat 200 konetta valmistettiin. Tuotannon loppuvaiheessa moottoriksi vaihdettiin Kotobuki 41 kai, minkä lisäksi tehtiin pieniä muutoksi rakenteeseen. Konetyyppi poistettiin taistelutehtävistä 1941. Corradino D’Ascanio
Hän kiinnostui helikoptereista, ja häntä pidetäänkin yhtenä lentokonetyypin kehittäjistä. D'Ascanio suunnitteli useita prototyyppejä ( D'AT1, D'AT2 ja D'ATM3), mutta yhteistyö yhtiökumppani paroni Pietro Trojanin kanssa ei toiminut, Italian armeijan tilaukset jäivät tulematta ja patenttikiistat estivät keksinnön myymisen ulkomaille, joten D'Ascanio siirtyi Piaggion lentokonetehtaan palvelukseen vuonna 1933. Piaggiolle D'Ascanio suunnitteli pommikoneen ennen toista maailmansotaa. Mitsubishi Motors
Mitsubishin autotuotanto juontaa juurensa aina vuoteen 1917, jolloin silloinen "Mitsubishi Shipbuilding Co." esitteli Japanin ensimmäisen sarjavalmisteisen henkilöauton, Mitsubishi Model A:n. Se oli kokonaan käsintehty seitsemänpaikkainen sedan, ja sitä valmistettiin Fiat Tipo 3:n lisenssillä. Mitsubishi Model A osoittautui kuitenkin liian kalliiksi verrattuna Eurooppalaisiin ja Amerikkalaisiin autoihin, joten sen tuotanto lopetettiin vuonna 1921. Vain 22 autoa ehdittiin valmistaa. 
Samaan aikaan 1920-luvulla "Mitsubishi Internal Combustion Engine Co." alkoi valmistaa lentokonemoottoreita. Vuonna 1928 yritys vaihtoi nimensä "Mitsubishi Aircraft Co":ksi. Vuonna 1934 se fuusioitui "Mitsubishi Shipbuilding Co":n kanssa Muodostaen "Mitsubishi Heavy Industries"in. Vladimir Mjasištšev
Hän työskenteli Vladimir Petljakovin alaisuudessa osallistuen Petljakov Pe-2-pommittajan suunnitteluun. Vuonna 1940 hän vapautui työleiriltä ja sai oman suunnittelutoimiston johdettavakseen. Hän suunnitteli pitkän kantaman pommikonetta Mjasištšev DVB-102. Anastas Mikojan
Anastas Mikojanin veli Artjom Mikojan oli kuuluisa lentokonesuunnittelija, jonka suunnittelutoimisto kehitti MiG-hävittäjälentokoneet. Mikojanin on sanottu käyttäytyneen aina herrasmiesmäisesti ja olleen ylpeä armenialaisuudestaan. Hän totesi että ”"Minä en ole venäläinen. Stalinkaan ei ole venäläinen."” Atol
Atolin prototyypin pohjalta kehitettyä rakennussarjaa myytiin lopulta vain viisi kappaletta vuoteen 1991 mennessä, sillä Martekno joutui 1990-luvun alun taloudellisen taantuman seurauksena ongelmiin. Konetyypin suunnittelija Koivurova työskenteli muiden alojen parissa vuosia, kunnes myöhemmin Atol Avionin myyntipäälliköksi päätynyt Anssi Rekula huokutteli hänet jälleen lentokonesuunnittelun pariin vuonna 2011. Konetyypin uustuotantoa varten perustettiin seuraavan vuoden puolella Atol Avion -yhtiö. Päivitetty ja ulkomitoiltaan suurempi Atol 650 LSA -kone lensi ensilentonsa 9. huhtikuuta 2015. Atol Avion sai kerättyä 144 000 euroa joukkorahoituspalvelu Invedorin kautta. Mitsubishi Colt
Moottorivaihtoehdot:Toisen sukupolven Colt tuli myyntiin vuonna 2003. Sen muodot on suunnitellut Olivier Boulay ja se muistuttaa jonkin verran Mercedes-Benz A-sarjaa. Coltista on kolmiovinen CZ3 ja viisiovinen malli. Coltin akseliväli on peräti 2,5 metriä. Se on tehty yhteistyössä DaimlerChryslerin kanssa, siinä onkin sama pohjalevy kuin smart Forfourissa ja samoja osia 40 prosenttia. Colt on täysin Euroopan markkinoille suunniteltu ja se valmistetaan Hollannissa. Muille markkinoille Coltit valmistetaan Japanissa lähellä Nagoyaa. Mitsubishi A6M Reisen
Vuonna 1941 Nakajima esitteli uuden Sakae 21 -moottorinsa, joka käytti kaksivaiheista suora-ahdinta parantaakseen Zeron suurten lentokorkeuksien lento-ominaisuuksia. Tehoa moottori tarjosi 1130 hevosvoimaa. Mitsubishi A6M Reisen
Tämä aseistus oli suunnitteluaikaan tehokas, joskin 20 mm tykkien ammusten lähtönopeus oli alhainen, mikä aiheutti ongelmia suhteessa konekiväärien osumakuvioon. Muuna aseistuksena voi olla kaksi 60 kg:n pommia, yksi kummankin siiven alla. Zero voitiin varustaa rungon alle sijoitettavalla lisäpolttoainesäiliöllä. Mitsubishi J2M
Mitsubishi J2M:n kehitti lentokonesuunnittelija Jirō Horikoshi, joka tunnetaan parhaiten Mitsubishi A6M Reisenin suunnittelusta. Kone suunniteltiin torjuntahävittäjäksi pommikoneita vastaan, ja sen vuoksi siinä oli raskas aseistus. Raiden ei ollut lentäjien suosiossa, koska ohjattavuus ja ketteryys kärsivät raskaasta aseistuksesta ja lisäksi koneen ohjaamosta oli huono näkyvyys.
Nämä ominaisuudet tekivät taistelemisen hävittäjiä vastaan vaikeaksi, vaikka Raiden oli hyvä aiottuun tarkoitukseen.
J2M Raiden kärsikin ilmeisistä ongelmista, niin rakenteen kuin moottorinsakin puolesta. Bo Lundberg
Vuonna 1939 hän siirtyi Götaverkens-lentokonetehtaalle, jossa suunnitteli GP 8-pommittajan ja GP 9-hävittäjän. Kun yhtiö kaatui, Lundberg perusti oman yhtiön, AB Flygplanverkenin jatkokehittämään GP-koneita. Niitä ei tilattu asevoimista. Hän siirtyi Ilmavoimiin, joka laittoi hänet sotateollisuusjaostoon. Hän seurasi yhdysvaltalaisten J9- ja J10-koneiden (250 kpl) hankintaa Ruotsiin. Hän painosti ruotsalaisen hävittäjän kehittämistä alkaen itse suunnitella sellaista. Kun Yhdysvalloista tuli loppujen lopuksi vain 60 valmista konetta, oman lentokoneen tilanne tuli akuutiksi. Hän toimi vuodet 1941–1943 pääsuunnittelijana - aikana, jolloin Ruotsi kehitti ensimmäisen hävittäjälentokoneensa, FFVS J 22:n. Koska SAAB oli sitonut kapasiteettinsa pommikoneiden tuotantoon, hävittäjän kehitystä johti Flygförvaltningen. Koneen ensilento tehtiin 20. syyskuuta 1942 Brommassa ABAn halleissa koottuna. Syksyllä 1943 ensimmäiset koneet toimitettiin F9-laivueelle Göteborgiin. Josef Neman
Opintojensa jälkeen hän työskenteli Konstantin Kalininin suunnittelutoimistossa vuodesta 1926 alkaen kehittäen Kalinin K-3, Kalinin K-4 ja Kalinin K-5 lentokoneet. Vuodesta 1931 alkaen hän työskenteli Harkovan ilmailuinstituutissa. Vuosina 1938–1941 hän oli työleirillä vuoden 1937 poliittisten puhdistusten seurauksena. Leirillä hän osallistui Tupolev Tu-2:n kehitystyöhön. Vuodesta 1944 vuoteen 1952 hän toimi ko. instituutissa. Grumman F4F Wildcat
Wildcatin päävastustaja Tyynenmeren sodassa, Mitsubishi A6M Reisen, oli suorituskykyisempi kuin Wildcat, joka puolestaan kesti suurempia vaurioita ja oli raskaammin aseistettu. Taktisesti oikein käytettynä Wildcat pärjäsi Zerolle suhteellisen tasaväkisesti. Erityisesti laivaston lentäjä John S. Thach:n kehittämä ”Thach Weave” osoittautui erittäin tehokkaaksi menetelmäksi. Gösta Kyntzell
Kyntzell suunnitteli mm. 6mR-veneet Anitran, Inga Lill XXVI:n, Wiren ja Violetin. Juuri ennen sotaa 1939 hän suunnitteli 8mR Katrinan. Erityisen tunnettu Kyntzellistä tuli menestyvien 5.5m veneiden suunnittelijana. Yhteensä hän suunnitteli 6 kpl 5.5m veneitä joista menestyneimmät olivat Inga-Lill XXXXII, Kan-Bei ja Inga-Lill XXXXIV. Kyntzellillä oli tapana suunnitella vähintään vene per vuosi luokkaan jota hän kulloinkin halusi tukea. Kipparoituaan menestyksellisesti venettään hän myi sen ensimmäisen sesongin jälkeen. Kyntzellin pääkilpailija oli häntä nuorempi venesuunnittelija Birger Slotte joka myös oli kotoisin Kokkolasta. Erityisesti A-vene-luokassa Slotten ja Kyntzellin veneet ottivat toisistaan mittaa. Mitsubishi
Vuonna 1875 yhtiön nimeksi tuli "Yūbinkisen Mitsubishi -kaisha", ja sillä oli käytössään jo yli 30 rahtilaivaa. Samana vuonna Mitsubishi sai luvan aloittaa ensimmäisen kiinteän ja säännöllisen kuljetuslinjan Japanista Kiinaan (Jokohama–Shanghai–Hongkong). Kahdeksan vuotta myöhemmin, vuonna 1893, syntyi nykyään maailman suurimpiin huolintayrityksiin kuuluva silloisen "Yūbinkisen Mitsubishi -kaishan" tytäryhtiö "Nippon yūsenkaisha (NYK)" kasvavan rahtiliikenteen koordinoimiseksi. Yritys toimii edelleen samalla nimellä osana Mitsubishia. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhtiöryhmä käsitti 70 eri yhtiötä. Niistä merkittävimmät olivat vuonna 1917 perustettu "Nippon kōgaku kōgyō (Nikon)", vuonna 1920 perustettu "Mitsubishi nainenkiseizō", (myöhemmin osa "Mitsubishi jūkōgyō" -yhtiön lentokoneosastoa) ja vuonna 1931 perustettu "Mitsubishi sekiyu" -öljy-yhtiö. "Mitsubishi jūkōgyō" -yhtiö oli merkittävä osa Japanin sotataloutta ja varusteluteollisuutta. Sen tuotantoa olivat muun muassa toisessa maailmansodassa Japanin ilmavoimien ja laivaston ilmavoimien koko sodan ajan käyttämä Mitsubishi A6M Reisen -hävittäjälentokone; (liittoutuneiden koodinimi Zero tai Zeke) osoittautui erinomaiseksi Tyynenmeren ilmasodassa. Mitsubishi A6M Reisen
Kevyen rakenteensa ansiosta Zero pystyi täyttämään asetetut vaatimukset suorituskyvystä sekä kantamasta, mutta varjopuolina olivat ohjaamon panssaroinnin puute sekä polttoainesäiliöt, joissa ei ollut panssaria tai itsetiivistyvää kumipäällystettä. Mitsubishi A6M Reisen
- A6M5b Malli 52b panssarilasisella tuulilasilla, polttoainesäiliön palonsammuttimella sekä 13,2 mm tyyppi 3 Browning konekiväärillä, joka korvasi 7,7 mm Tyyppi 97 konekiväärin moottorin suojapellityksessä. Artjom Mikojan
Artjom Ivanovitš Mikojan (, ; 5. elokuuta 1905 Sanahin, Armenia – 9. joulukuuta 1970 Moskova) oli neuvostoliittolainen, armenialaissyntyinen lentokonesuunnittelija, joka yhdessä Mihail Gurevitšin kanssa suunnitteli kuuluisat MiG-hävittäjät. Mitsubishi A6M Reisen
- A6M5d-S yöhävittäjäversio aseistettuna ylöspäin ampuvalla (Schräge Musik-tyyppisellä) 20 mm Tyyppi 99 tykillä. Douglas A-3 Skywarrior
Pitkä ilmatankkauspuomi keulassa ja erityinen pakoluukku lentokoneen pohjassa (hätäpoistumista varten) kuuluivat kauko-ohjatun pyrstöaseistuksen ohella koneen erikoisuuksiin. A-3 Skywarriorin suunnitteli Douglasin sotilaskoneitten pääsuunnittelija Ed Heinemann. Mitsubishi A6M Reisen
Zeron kehittely alkoi vuoden 1937 alussa, heti Mitsubishi A5M Clauden saavuttua tuotantoon. Keisarillisen Japanin laivasto asetti koneelle vaatimukset, joiden mukaan nopeuden tuli olla 500 km/h. Nousutavoite oli 3 000 metriin 3,5 minuutissa ja lentoajan tuli olla kaksi tuntia normaalinopeudella tai 6–8 tuntia säästönopeudella. Nakajima-yhtiö piti vaatimuksia mahdottomina toteuttaa, mutta Mitsubishi tarttui haasteeseen. 1939 loppupuolella valmistui ensimmäinen prototyyppi A6M1 11-shiki. Kone sai tyyppimerkinnän ”12-shi” keisari Hirohiton 12. hallintovuoden 1940 mukaan. Koska vuosi 1940 on japanilaisen keisarikalenterin mukaan vuosi 2400, kone sai nimen "Rei-shiki jōkansentōki" (Nolla-tyypin laivahävittäjä), josta muodostettiin lyhenne "Reisen". Koska japanin kielen kanji "rei" voidaan lukea myös "zero", konetta kutsuttiin myös nimellä "Zerosen", millä nimellä se yleisimmin tunnetaan. Liittoutuneiden A62M2-mallille antamat nimet olivat ”Ben”, myöhemmin ”Ray” ja lopulta ”Zeke”, joka oli Zeron virallinen tunnistusnimi. ”Zero” sittemmin jäi käytännössä lentäjien käyttämäksi nimeksi. A6M3-mallia luultiin alun perin täysin uudeksi koneeksi, ja sille annettiin aluksi nimeksi ”Hamp”. Mihail Kalašnikov
Mihail Timofejevitš Kalašnikov (, 10. marraskuuta 1919 Kurja, Altain aluepiiri, Neuvosto-Venäjä – 23. joulukuuta 2013 Iževsk, Udmurtia, Venäjä) oli neuvostoliittolainen ja venäläinen asesuunnittelija. Hän toimi maailman yleisimmän ja kuuluisimman rynnäkkökiväärin, nimeään kantavan Avtomat Kalašnikova obraztsa 1947 godan eli AK-47:n pääsuunnittelijana. Polikarpov I-15
Dmitri Grigorovitšin ja Nikolai Polikarpovin suunnitteleman I-5 -koneen ensimmäinen prototyyppi lensi 29. huhtikuuta 1930 nimellä VT-11 ja toinen prototyyppi 22. toukokuuta 1930. I-5:n sarjavalmistus alkoi vuonna 1932. Kahdessa vuodessa I-5-konetta rakennettiin 803 kappaletta. Koneen moottorina oli 480 hv:n M-22 -moottori, joka oli lisenssillä valmistettu versio 9-sylinterisestä Bristol Jupiter -tähtimoottorista. Bristol Jupiter
Ilmailuvoimien lentokonetehtaan pääsuunnittelija Kurt Berger ja lentokonetehtaan johtajan sijaisena toimiva Rafael Hallamaa tekivät kesällä 1924 opintomatkan Isoon-Britanniaan löytääkseen parempia lentokonemoottoreita. Todennäköisesti Bristol Jupiter löytyi tältä matkalta. Kun Jupiter läpäisi Ison-Britannian ilmailuministeriön 150 tunnin tyyppitestin, suomalaiset vakuuttuivat Jupiter-moottorin hyvyydestä niin, että 7.5.1925 Ilmailuvoimien teknillinen neuvottelukunta standardoi Jupiterin ”sotamoottorikseen” eli käytettäväksi ensilinjan hävittäjissä, tiedustelukoneissa ja pommikoneissa. Chongqingin pommitukset
Pommituksen toteutti Japanin ilmavoimien yhdistetty lennosto, jota johti kenraalimajuri Takajiro Onishi, joka oli myöhemmin mukana kehittämässä kamikaze-itsemurhalentäjistä strategista asetta. Operatiivisesta suunnittelusta vastasi laivaston lennoston esikuntapäällikkö kenraaliluutnantti Narumi Inoue, joka kannusti upseereitaan ja sotilaitaan vertaamalla Chongqingin pommitusta Japaninmeren taisteluihin Venäjän–Japanin sodan aikana. Japanin ilmavoimat käyttivät pommituksessa lähinnä keskiraskasta Tyyppi 96 Mitsubishi G3M -pommittajaa. Konetyyppiin ei mahtunut suurta pommilastia, mutta sillä oli 4 400 kilometrin toimintasäde, joka kattoi hyvin Wuhanin ja Chongqingin välisen matkan. Pommituslennot Chongqingiin eivät juuri tarjonneet haasteita Japanin ilmavoimien lentäjille. Wuhan ja Chongqing ovat molemmat Jangtsen varrella, joten lentäjät saattoivat suunnistaa kohteeseensa vain seuraamalla jokea, eikä vastarintaa ilmatorjunnan muodossa juuri esiintynyt. Lavotškin LaGG-3
Vuoden 1939 alussa Neuvostoliiton johto järjesti suunnittelukilpailun, jossa pyrittiin luomaan hävittäjälentokone, jossa otetaan huomioon Espanjan sisällissodan kokemusten analyysi muun muassa Saksan Messerschmitt Bf 109 -hävittäjästä. Tuloksena oli kolme konetta: I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen Jak-1, I-61, joka sai sarjatuotannossa nimen MiG-1 ja I-26, joka sai sarjatuotannossa nimen LaGG-1. LaGG-1:n suunnittelivat Semjon Lavotškin, V. Gorbunov ja M. Gudkov. Ensimmäinen LaGG-1:n prototyyppi I-22 lensi 30. maaliskuuta 1940. 
LaGG-1:n ongelmana oli moottoritehon puute, jota pyrittiin korjaamaan korvaamalla 1 050 hv:n Klimov M-105P -moottori tehokkaammalla 1 210 hv:n M-105PF -moottorilla, jolloin syntyi malli LaGG-3. Vain noin 100 Lagg-1 -konetta valmistettiin. Koneen rakennetta ja aseistusta kevennettiin. LaGG-3:ta parannettiin koko se valmistuksen ajan, mikä johti 66 eri versioon 6 200 rakennetun koneen aikana. Ongelmat korjasi viimein uusi moottori, jolloin konetyyppi muuttui La-5:ksi Hävittäjä (lentokone)
Saksalaisten ensimmäinen yli 1 000 km/h nopeuden saavuttanut lentokone oli Messerschmitt Me 163 Komet -rakettihävittäjä. Japani osti sen lisenssivalmistusoikeudet, mutta yhtään Mitsubishi J8M1 Shusui -rakettihävittäjää ei ehtinyt palveluskäyttöön ennen sodan loppua. Myös Neuvostoliitossa suunniteltiin sodan aikana prototyyppiasteelle jääneitä rakettihävittäjiä. Mitsubishi A7M Reppu
Japanilaisilla oli ollut suuria vaikeuksia saada kehitettyä riittävän voimakkaita lentokonemoottoreita. Japanilaisten valmistamissa uudemmissa lentokonemoottoreissa, kuten kaksirivisessä ja 18-sylinterisessä Nakajima NK9 Homaressa, oli ollut pahoja kehitysongelmia ja toimintavaikeuksia. Kun A7M Reppū -hävittäjän olisi pitänyt edetä tuotantoasteelle, vuoden 1944 joulukuun maanjäristys tuhosi pahoin sekä Mitsubishin että Nakajiman lentokonetehtaita, jotka sijaitsivat Nagoyassa. Mitsubishi J2M
Mitsubishi J2M oli keisarillisen Japanin laivaston käytössä toisessa maailmansodassa ollut, Mitsubishin valmistama yksimoottorinen ja yksipaikkainen hävittäjälentokone. Koneen lempinimi ”Raiden” () viittasi japanilaisessa mytologiassa esiintyvään ukkosen jumalaan. Liittoutuneet tunsivat Mitsubishi J2M:n koodinimellä ”Jack”. Mitsubishi F1M
Kaksitasoisena ja yksimoottorisena vesilentokoneena tyyppi oli aikalaisiinsa nähden suhteellisen nopea. Sen saavuttama huippunopeus oli 370 km/h ja lakikorkeus 9 440 metriä.
Sakaidan mukaan kaksi Japanin laivaston lentäjää tuli arvostetun hävittäjä-ässän arvoon siten, että käytti tätä "Pete"-konetyyppiä ainakin osassa ilmavoitoistaan. Heistä toinen oli sotilasmestari Kiyomi Katsuki. Toinen taas oli luultavasti 8 vesikoneella tehdyn pudotuksen ässä, ylipursimies Eitoku Matsunaga. Nakajima Ki-44
Nakajima Ki-44 Shoki () oli toisen maailmansodan aikainen keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien käyttämä hävittäjälentokone. Se suunniteltiin pommikoneiden torjuntaan. Laivaston ilmavoimille tehtävään suunniteltiin Mitsubishi J2M. Mitsubishi Ki-15
Keisarillisen Japanin laivastolle valmistettiin arviolta 50 lentokonetta, joissa oli maavoimien koneista poiketen hieman tehokkaammat moottorit. Ne saivat tyyppimerkinnän C5M. Nikolai Polikarpov
Nikolai Nikolajevitš Polikarpov (, 8. heinäkuuta 1892 Gergijevissä (nyk. Orjolin alue) - 30. heinäkuuta 1944) oli neuvostoliittolainen lentokoneinsinööri, joka tunnettiin kotimaassaan "Hävittäjien kuninkaana". Hän suunnitteli I-15-sarjan hävittäjät ja I-16 Ishak "Pieni aasi" -hävittäjän. Polikarpov R-5
Koneen suunnitteli Nikolai Polikarpov vuonna 1928. Aeroflotille valmistettiin 1 000 konetta merkinnällä P-5. Vuonna 1931 kone tuli myös Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön, R-5-merkinnällä sitä valmistettiin 5 000 kappaletta. Avaruuskilpa
Neuvostoliiton avaruusohjelman pääsuunnittelija Sergei Koroljov oli kuollut äkillisesti jo vuonna 1966. Koska maalla ei ollut avaruushallintoa eikä avaruusohjelmaa, kehitystyö jaettiin hänen kuolemansa jälkeen useille henkilöille. Neuvostoliitto kehitti N1-kantorakettia miehitettyjä kuulentojaan varten. Kun neljä koelaukaisua oli päätynyt räjähdykseen, sen kehittäminen lopetettiin ja kuuohjelma hylättiin. Proton-kantorakettia kehitettiin 1960-luvun lopulla osin myös kuulentoja varten. Valmet Vihuri
Valmet kehitti konetta ankarien taloudellisten rajoitusten puitteissa 1950-luvun alussa VL Pyryn korvaajaksi. Koneen pääsuunnittelijana toimi Martti Vainio. VMT:n lentokoneinsinöörit Lauri Hämäläinen ja T. Mäntysalo tekivät pääosan tämän lentokoneen suunnittelusta vuosina 1948–1949. Siipiprofiili otettiin VL Pyörremyrsky -hävittäjäprototyypistä. Vaihtoehtojen puutteessa moottoriksi valittiin vanha Bristol Mercury, joita oli sodan jäljiltä varastossa Suomessa. CAC Boomerang
Japani oli Tyynenmeren sodassa eristämässä Australian kokonaan, minkä takia Australiassa käynnistettiin pikaisesti oman hävittäjäkoneen tuotantoon tähtäävä projekti, jossa onnistuttiinkin suhteellisen hyvin. Australian kuninkaallisille ilmavoimille valmistettiin kahtena erillisenä tuotantosarjana (Mk I ja Mk II) ainakin 200 lentokonetta. Boomerangia pidettiin tulivoimaisena, kestävänä ja ketteränä hävittäjänä. Nopeudessa se hävisi jonkin verran Mitsubishi Zerolle. Huippunopeus oli 491 km/h, lakikorkeus 10 365 metriä ja enimmäislentomatka 2 575 kilometriä. Mitsubishi A6M Reisen
Muutoin samanlainen kuin A6M5c, mutta koneessa oli itsepaikkautuvat polttoainesäiliöt siivissä ja Nakajima Sakae 31a -moottori vesi-metanoli-ruiskutuksella hetkellisen lisätehon aikaansaamiseksi. Huippunopeus oli 565 km/h, ja se oli Zero-versioista suurin. Bristol Bulldog
Bristol Bulldog oli F. Barnwellin suunnittelema brittiläinen, kaksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen hävittäjälentokone. Sen ensilento lennettiin 10. toukokuuta 1927. Bulldogeja valmistettiin 443 kappaletta versioina Mk.II, Mk.IIA, Mk.IIIA, Mk.IV ja Mk.IVA. Kone oli Kuninkaallisten ilmavoimien päähävittäjä 1920-luvun lopussa, lisäksi sitä käyttivät Suomen, Australian, Viron ja Latvian ilmavoimat. Mitsubishi A6M Reisen
Zeron aseistuksena oli alun perin kaksi lisenssivalmistettua mallinimellä Tyyppi 97 7,7 mm brittiläistä Vickers-konekivääriä, jotka oli sijoitettu runkoon moottorin yläpuolelle. Lisäksi kummassakin siivessä oli yksi Tyyppi 99 malli 1 -mallinimellä lisenssivalmistettu 20 mm Oerlikon-konetykki. Ase oli sama kuin Me 109 E4 - versiossa käytetty MG FF, mutta käytti alkuperäistä 20x72 RB patruunaa. Mihail Gurevitš
Mihail Iosifovitš Gurevitš (; 12. tammikuuta 1893 Rubanštšina – 12. marraskuuta 1976 Moskova) oli neuvostoliittolainen lentokonesuunnittelija, joka perusti yhdessä Artem Mikojanin kanssa MiG-suunnittelutoimiston. Mitsubishi G3M
Brittiläiset taistelulaivat HMS Prince of Wales ja HMS Repulse lentotorpedoilla upottanut 22. lentolippue muodostui enimmältään juuri näistä koneista. Pitkän toimintasäteen ansiosta japanilaiset käyttivät Mitsubishi G3M:ä pommittaessaan Chongqingia ja muita kiinalaiskaupunkeja. Mitsubishi A6M Reisen
Samaan aikaan kun Japanin laivasto testasi kahta ensimmäistä prototyyppiä, kolmanteen malliin ehdotettiin 940 hp (700 kW) Nakajima Sakae -moottoria. Mitsubishillä oli jo ennestään samaan luokkaan kuuluva moottori, joten he olivat haluttomia käyttämään Sakaen vastaavaa. Kun ensimmäinen Sakae-moottorinen versio A6M2 valmistui tammikuussa 1940, moottori auttoi Zeroa jopa ylittämään alkuperäiset suoritusvaatimukset. Reinhold Platz
Platz palkattiin hitsaajaksi Fokkerille vuonna 1912. Hän ensimmäisenä työnään oli Fokker Spin -koneen rakenteiden hitsaus. Platz nousi vuonna 1916 Fokkerin pääsuunnittelijaksi Schwerinin tehtaalle. Platzilla ei ollut lainkaan niin sanottua korkeampaa koulutusta. Anthony Fokkerin ja Reinhold Platzin tiimi oli kuitenkin erinomaisen toimiva ja tuottelias. Anthony Fokker johti yleensä prototyypin kehitystyötä. Platz suunnitteli Fokker D.VII -hävittäjän. Platz johti Fokkerin tehtaita Amsterdamissa ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Mitsubishi A7M Reppu
Mitsubishi A7M Reppū () oli japanilainen yksimoottorinen hävittäjälentokone. Liittoutuneet antoivat sille kutsutunnuksen "Sam". Se lensi ensilentonsa 6. toukokuuta 1944. Konetyyppi suunniteltiin Mitsubishi Zeron eli Reisenin seuraajaksi. Mitsubishi A7M Reppu
Hävitystä täydensivät ensimmäiset Japaniin suuntautuneet raskaat pommitusoffensiivit. Näiden tuotannon vastoinkäymisten seurauksena Reppū-hävittäjiä valmistui korkeintaan yhdeksän kappaletta. Mitsubishi A5M
Kiinassa käytyjen taisteluiden aikana tuotanto vaihdettiin suljettavalla kuomulla, 640 hevosvoiman Kotobuki 3 -moottorilla sekä kolmilapaisella potkurilla varustetuksi A5M2b:ksi. Lentäjät eivät pitäneet suljetun kuomun rajoitetummasta näkyvyydestä ja siitä luovuttiin. Taisteluissa koneet saavuttivat täydellisen ilmaherruuden ja ne osoittautuivat varsin taistelukestäviksi. Kaksi A5M3 prototyyppiä, joiden voimanlähteenä oli Ranskasta hankitut 610 hevosvoiman Hispano-Suizan nestejäähdytteiset V12 -moottorit, valmistettiin. Lisäksi koneissa testattiin moottorin läpi ampuvaa 20 millimetrin tykkiä. Vaikka koneet olivat hieman nopeampia kuin edeltäneet mallit ei niitä kuitenkaan tilattu ulkomaisen moottoritoimittajan vuoksi. Mitsubishi A5M
Toisen prototyypin huomiota herättäneet suoritusarvot herättivät mielenkiinnon maavoimien lentojoukoissa, joka tilasi vastaavan koneen merkinnällä Ki-18. Koneen voimanlähteenä oli Nakajima Kotobuki 5 ja se oli kaikin puolin identtinen Ka-14:n kanssa lukuun ottamatta poistettua lentotukialusvarustusta. Maavoimien lentojoukkojen lentäjät testasivat konetta Tachikawassa, missä sen todettiin olevan 45 km/h nopeampi kuin palveluksessa oleva kaksitasoinen Kawasaki Ki-10-I-hävittäjä. Kone todettiin kuitenkin heikoksi koneiden välisessä taistelussa. Esikunta loi vaatimukset uudelle hävittäjälle, jonka tuli ylittää nopeudessa Ki-18 ja olla kaartotaistelukyvyltään parempi kuin Ki-10. Mitsubishi teki kaksi Ki-33 konetta, jotka perustuivat Ki-18 koneeseen varustettuna Nakajima Ha-1a moottorilla. Nakajiman Ki-27 osoittautui kuitenkin koelennoissa paremmaksi tullen valituksi. Jirō Horikoshi
Horikoshi osallistui mm. Mitsubishi J2M Raiden- ja Mitsubishi A7M Reppu -koneen suunnitteluun. Mitsubishi F1M
Mitsubishi F1M (liittoutuneiden raportointinimi "Pete") oli japanilainen kaksitasoinen tiedustelulentokone. Sitä käytettiin merialueiden partiointiin ja lentotiedusteluun. F1M saattoi toimia myös katapultilla laukaistuna risteilijäaluksilta tai taistelulaivoilta. FN Browning A5
Browning tarjosi vuonna 1898 suunnittelemansa aseen piirustuksia ensin Winchesterin asetehtaalle, jolle hän oli jo aiemmin suunnitellut useita asemalleja, mutta Winchester ei suostunut hänen sopimusehtoihinsa. Browning kääntyi tämän jälkeen belgialaisen FN:n puoleen, joka suostui Browningin ehtoihin ja maailman ensimmäisen itselataavan haulikon laajamittainen valmistus alkoi vuonna 1902. Auto 5 haulikkoa valmistettiin lähes 100 vuotta, valmistus päättyi vuonna 1998, tosin FN valmisti vielä seuraavana vuonna pienen erän A-5:n juhlamallia. MGM-5 Corporal
MGM-5 Corporal on Yhdysvalloissa suunniteltu ja valmistettu taktinen ydinkärkeä käyttävä ohjus. Sen kantama oli 75 mailia eli 129 km. Ydinkärkenä ohjuksessa toimi 20 kilotonnin vahvuinen W7-fissioräjähde. Ohjuksen suunnitteluun osallistui useita eri yrityksiä. Aseen kehittely aloitettiin jo 1940-luvulla. Asetyypin korvasi myöhempänä saman kantaman MGM-29 Sergeant. Mitsubishi A6M Reisen
A6M4 Reims Aviation
Yhtiön perustaja Max Holste suunnitteli lentokoneita vuodesta 1931 lähtien. Hänen ensimmäinen koneensa oli SHB1. Vuonna 1946 hän perusti oman Avions Max Holste -tehtaan Reimsiin. Hän suunnitteli 1950-luvulla Broussard MH1521 -lentokoneen ja vuonna 1959 siitä kehitettiin Super Broussard MH260. Proton Holdings
Yksi Protonin suurimmista omistajista on Mitsubishi, ja suurin osa Protonin malleista perustuukin Mitsubishin malleihin. Esimerkiksi Protonin ensimmäinen malli Saga perustuu Mitsubishi Lanceriin. Vasta vuonna 2001 esitelty malli Proton Waja on Protonin kokonaan itse suunnittelema. Senkin alusta ja moottori tosin ovat Mitsubishiltä. Proton Gen-2 on ensimmäinen kokonaan Malesiassa kehitetty malli. Henry Folland
Hän työskenteli vuodesta 1912 Royal Aircraft Factoryssä Farnborough'ssa. Hän johti Royal Aircraft Factory S.E.5 -koneen suunnittelua ensimmäisen maailmansodan aikana. Hän suunnitteli myös Ruston Proctor Aerial Targetin, joka oli miehittämätön Zeppeliinien tuhoaja. Richard Lindh
Hakon Richard Emil Lindh (5. maaliskuuta 1929 – 7. joulukuuta 2006) oli taiteilija ja teollinen muotoilija Arabian tehtaalla, jossa hän työskenteli eri tehtävissä vuosina 1955–1989, vuodesta 1973 taiteellisena johtajana. Päätyönsä ohella hän suunnitteli tuotteita useille muillekin suomalaisille yrityksille. Yleisesti tunnetuin Lindhin suunnittelema tuote lienee Solifer Export -mopo vuodelta 1960.