Milloin Diogenes vaikutti?
Diogenes Foinikialainen
Diogenes Foinikialainen () (500-luku) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hänet tunnetaan lähes pelkästään siitä, että Agathias mainitsee hänet yhtenä niistä seitsemästä tunnetusta filosofista, jotka vaikuttivat Akatemiassa sen viimeisinä vuosina. Diogenes oli syntyisin Foinikiasta, ja näin useimpien muiden tuon ajan Akatemian johtohenkilöiden tapaan kotoisin Lähi-idästä. Diogenes Laertios
Diogeneen elämästä ei tiedetä juuri mitään. Hänet on ajoitettu 200-luvulle. Hänen on täytynyt elää Sekstos Empeirikoksen (n. 200) jälkeen, sillä hän mainitsee tämän, ja ennen Stefanos Byzantionlaista (n. 500), jolta tunnetaan varhaisin lainaus häneltä. Diogenes ei mainitse uusplatonilaisia filosofeja, vaikka hänen pääteoksensa oli osoitettu eräälle platonismista kiinnostuneelle naiselle. Diogenes eli todennäköisesti vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla, Severus Alexanderin (222–235) ja tämän seuraajien aikana. Diogenes Babylonialainen
Diogenes Babylonialainen (myös "Diogenes Seleukeialainen", "Diogenes Stoalainen"; ; n. 240-152 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Peloponnesos
Peloponnesos on asutettu viimeistään keskisellä paleoliittisella kaudella noin 100 000 eaa. Vanhimpia merkkejä asutuksesta on Fránchthin luola, jossa on asuttu noin ajalla 20000–3000 eaa. Kreikkalaisen perinteen mukaan alueen varhaisia asukkaita olivat niin kutsut pelasgit. Ensimmäiset kreikkalaiset asukkaat, niin kutsutut akhaijit, tulivat alueelle noin 2000 eaa.
Pronssikaudella Peloponnesos oli noin 1600–1100 eaa. vallinneen mykeneläisen kulttuurin ydinaluetta. Siellä sijaitsivat monet merkittävimmistä mykeneläisistä keskuksista, kuten koko kulttuurille nimensä antanut Mykene sekä Argos, Tiryns ja Pylos. Pronssikaudelle sijoittuvassa kreikkalaisessa mytologiassa niemimaalle nimensä antanutta Pelopsia pidettiin niemimaan yhdistäjänä ja monien näitä valtakuntia hallinneiden kuninkaiden esi-isänä. Doorilaiset saapuivat niemimaalle noin 1200 eaa. Mykeneläinen kulttuuri kukistui joko valloituksen seurauksena tai osaksi myös esimerkiksi luonnonkatastrofien, ylikansoituksen tai sisäisten levottomuuksien vuoksi. Keskiajan filosofia
Kirkkoisiksi kutsutaan kristinuskon alkuvaiheen ensimmäisiä ja vaikutusvaltaisimpia teologeja ja kirjoittajia, jotka ovat luoneet pohjan koko kristinuskon teologialle. Kirkkoisät vaikuttivat aikana, jolloin kristillinen oppi, teologia ja elämä muotoutuivat voimakkaasti, toiselta vuosisadalta 500-luvulle. Kirkkoisät vaikuttivat muun muassa kristillisen teologian systematisoijina, heresiologisteina eli harhaoppien vastustajina, sekä apologeetteina eli kristillisen uskon puolustajina. Kirkkoisät omaksuivat platonistisen ja aristotelisen filosofian kristillisen teologian taustateorioiksi, mikä vaikutti huomattavasti sekä näiden filosofioiden että kristillisen teologian myöhempään kehitykseen. Merkittävimpiä kirkkoisiä ovat muiden muassa Klemens Aleksandrialainen, Origenes, Tertullianus ja Augustinus. Aleksamenos Teoslainen
Aleksamenos Teoslainen (400-luvun loppupuoli eaa.) oli antiikin kreikkalainen sokraattinen filosofi ja todennäköisesti Sokrateen oppilas. Diogenes Laertioksen mukaan hän oli kotoisin joko Styrasta tai Teoksesta. Diogenes kirjoitti myös, että Aristoteleen teoksen "Runoilijoista" mukaan Aleksamenos olisi ollut ensimmäinen, joka kirjoitti sokraattisia dialogeja jo ennen Platonia. Diogenes Sinopelainen
Diogenes on ensimmäinen tunnettu ihminen, jonka tiedetään ajatelleen ja sanoneen, että hän on koko maailman kansalainen, sen sijaan että olisi vain jonkun kaupungin tai valtion kansalainen. Origenes
Origenes oli filosofisilta näkemyksiltään enimmäkseen platonilainen, mutta hän oli saanut myös stoalaisia vaikutteita. Näin hän oli siis idealisti, jonka mukaan kaikki väliaikaiset ja materiaaliset asiat olivat merkityksettömiä, ja ainoastaan ideat olivat todellisia ja ikuisia asioita. Hän pitää näin ollen Jumalaa eli puhdasta järkeä hengellisen ja ikuisen maailman puhtaasti ideaalina keskuksena. Jumalan luova voima kutsuu materiaalisen maailman olevaksi, tarpeellisena perustana muun muassa ihmiselämälle. Druidi
Tunnetuimpia antiikin lähteistä on kreikkalainen oppinut, kelttien keskuudessa matkustanut Poseidonios (n. 135 – 51 eaa.), jonka jo kadonneita kirjoituksia myöhemmät kirjoittajat lainasivat paljon. Heihin kuuluivat kreikkalainen Strabon, Diodoros Sisilialainen ja merkittävimpänä Julius Caesar (102 – 44 eaa.), joka kuvaili teoksessaan "Gallian sota" laajasti druideja. Myöhemmin roomalainen historioitsija Plinius vanhempi (23–79 jaa.) keskittyi erityisesti druideihin teoksissaan, jotka perustuivat osin ensi käden tietoon. Peloponnesolaissota
Ateenalaisen historioitsijan Thukydideksen "Peloponnesolaissota" on tärkein lähteemme peloponnesolaissodasta. Thukydides käsittelee tapahtumia aina vuoteen 411 eaa. asti. Sodan lopusta kirjoitti Ksenofon "Hellenikassaan". Komediakirjailija Aristofanes kirjoitti suurimman osan teoksistaan sodan aikana, ja hän viittaa sotaan useassa niistä. Aristoteleen kirjoittamaksi väitetty "Ateenan valtiomuoto" antaa myös lisätietoja sodasta. Roomalaiskaudella eläneiden Diodoros Sisilialaisen ja Plutarkhoksen teokset antavat myös lisätietoja peloponnesolaissodasta, koska he käyttivät lähteitä, jotka ovat myöhemmin kadonneet. Diodoroksen maailmanhistorian osat 12 ja 13 käsittelevät sotaa. Plutarkhoksen kirjoitusten joukossa peloponnesolaissotaan liittyvät Perikleen, Alkibiadeen, Lysandroksen ja Nikiaan elämäkerrat. Boethos Sidonlainen (stoalainen)
Boethos Sidonlainen (; 100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja kotoisin Sidonista. Seleukos I Nikator
Seleukoksen ja diadokkien valtakautta käsittelevät yleisesti Diodoros Sisilialaisen maailmanhistoria ja Junianus Justinuksen lyhennelmä Pompeius Troguksen Makedonian historiaa käsittelevä teoksesta. Arrianoksen diadokkeja käsittelevä teos on säilynyt vain myöhempänä lyhennelmänä. Appianoksen Syyrian sotaa käsittelevä teos sisältää lyhyen Seleukoksen elämäkerran. Hajanaisia viittauksia Seleukokseen löytyy myös muun muassa Pausaniaan ja Strabonin maantiedettä käsittelevistä teoksista, Athenaioksen "Deipnosofistaista", Polyainoksen "Stratagematasta" ja Plutarkhoksen elämäkerroista, pääasiassa Demetrioksen elämäkerrasta. Potamon Aleksandrialainen
Diogeneen mukaan Potamon yhdisteli eri filosofikoulukuntien (platonismi, peripateettisuus, stoalaisuus jne.) opetuksista niitä oppeja, jotka miellyttivät häntä eniten. Hän kirjoitti teoksen "Alkeisoppi", jossa hän esitti, että totuuden kriteereitä ovat toisaalta sielun hallitseva osa ("hēgemonikon") ja toisaalta havainto. Kaikkeuden perustoina hän piti ainetta, aikaansaavaa syytä, kvaliteetteja ja paikkaa, koska niiden kautta selviää, mistä ja minkä kautta jokin on tehty sekä millainen ja missä se on. Kaiken toiminnan päämäärä oli hyveellinen elämä. Diogenes Sinopelainen
Sekä antiikin aikana että nykyään Diogeneen hahmo on ollut houkutteleva kuvanveistäjille ja taidemaalareille. Hänestä antiikin aikana tehtyjä patsaita on muun muassa Vatikaanissa, Louvressa ja Capitolilla. Diogeneen ja Aleksanteri Suuren keskustelu on kuvattu vanhaan marmoriseen reliefiin Villa Albanissa. Rubens, Jordaens, Steen, Van der Werff, Jeaurat, Salvator Rosa ja Karel Dujardin ovat kaikki maalanneet erilaisia kohtauksia hänen elämästään. Stoalaisuus
Zenonin ja muiden ensimmäisten stoalaisten ajatukset pohjautuivat kyynikoiden ajatuksiin. Kyynisen koulukunnan perustaja Antisthenes oli ollut Sokrateen oppilas. Toinen merkittävästi stoalaisuuteen vaikuttanut kyynikko oli Diogenes. Hän, kuten Sokrateskin, suosi yksinkertaista elämää ilman ylellisyyksiä, ja pyrki palauttamaan elämän pelkkiin välttämättömyyksiin. Hän asui tynnyrissä, söi raakaa lihaa ja masturboi julkisesti osoittaakseen riippumattomuuttaan muusta yhteiskunnasta.
Vastaavasti stoalaisten opetusten keskeinen sisältö oli moraalissa, jonka Zenon opetti olevan sama kuin luonto. Alkuvaiheessa stoalaisuus nähtiinkin lähinnä "takaisin luontoon" -tyyppisenä liikkeenä, joka kritisoi taikauskoa ja tabuja. He opettivat myös irtisanoutumista kivusta ja sairauksista, hyvästä tai huonosta onnesta, sekä elämästä ja kuolemasta. Zenon haastoi usein totunnaiset kiellot, perinteet ja tavat. Potamon Aleksandrialainen
Diogenes Laertioksen mukaan Potamon oli ”jokin aika sitten” perustanut eklektisen filosofisen koulukunnan. "Sudan" mukaan Potamon eli kuitenkin keisari Augustuksen aikana (ensimmäisen vuosisadan eaa. lopussa), mikä viittaisi siihen, että Diogenes todennäköisesti kopioi ilmaisun sellaisenaan käyttämästään lähteestä. Diogenes Laertios
Diogenes tunnetaan lähes ainoastaan pääteoksestaan "Merkittävien filosofien elämät ja opit" ("Βίοι και γνώμαι των εν φιλοσοφία ευδοκιμησάντων", "Bioi kai gnōmai tōn en filosofia eudokimēsantōn"), johon on koottu sekalaista elämäkerta- ja doksografista aineistoa sekä anekdootteja kaikista merkittävistä antiikin ajan kreikkalaisista filosofeista, mukaan lukien muun muassa Thales, Sokrates, Platon, Aristoteles, Diogenes, Zenon Kitionilainen, Pythagoras ja Epikuros. Diogenes ei itse ollut varsinaisesti filosofi, ja hänen teoksensa on kritiikitön ja sisältää paljon suoranaisia legendoja. Silti se on monien kirjassa mainittujen filosofien elämän ja opetusten ainoita lähteitä. Michel de Montaigne totesikin toivovansa, että yhden Laertioksen sijasta hänen kaltaisiaan olisi ollut tusina. Hermeneutiikka
1900-luvun loppupuolella hermeneutiikassa on vaikuttanut erityisesti Heideggerin oppilas Hans-Georg Gadamer (1900-2002). Gadamer kuvasi tulkitsemisprosessia oman "horisontin" sulautumiseksi yhteen "tekstin horisontin" kanssa. Hän kritisoi Diltheytä siitä, ettei puhdas ymmärtäminen eli eläytyminen hengentieteissä ole koskaan mahdollista, vaan tutkija tutkii kohdetta muodostaen hermeneuttisen kehän sen kanssa. Tässä hermeneuttisessa kehässä tutkijan esiymmärrys paranee ja kehittyy kommunikaatiossa tekstin tai muun tutkimusobjektin kanssa, mutta ei koskaan saavuta lopullista samankaltaisuutta tämän kanssa. Gadamerin mukaan traditiolla on suuri merkitys tekstin tulkinnassa, jota on vaikea päästä siitä syntyvän ”esituomion” takia pakoon. Gadamer ajatteli myös koko todellisuuden olevan tekstinkaltaista eli käsitteiden kautta rakentunutta. Kelsos
Kelsos vaikutti toisen vuosisadan jälkimmäisellä puoliskolla. Hänen henkilöhistoriastaan tiedetään vain vähän: Hän eli keisari Marcus Aureliuksen aikana, hänen kirjallinen toimintansa sijoittuu vuosien 175 ja 180 väliin, ja hän kirjoitti teoksensa "Todellinen oppi" poleemisena kirjoituksena kristinuskoa vastaan. Tuolta ajalta tunnetaan useita samannimisiä henkilöitä, jotka esiintyvät kristinuskon vastustajana. Kyseessä oleva Kelsos oli todennäköisesti Lukianoksen ystävä. Jotkut ovat kuitenkin epäilleet tätä, koska Origeneen mukaan Lukianoksen ystävä oli epikurolainen, mutta teoksen "Todellinen oppi" kirjoittaja vaikuttaa seuraavan Platonia ja mahdollisesti Filonia. Merkittävien filosofien elämät ja opit
Vaikuttaa siltä, että teoksesta on tehty joitakin varhaisia latinankielisiä käännöksiä, jotka eivät ole säilyneet nykyaikaan. 900-luvulta peräisin oleva teos "Tractatus de dictis philosophorum" osoittaa joitakin vaikutteita Diogeneen teoksesta. Henricus Aristippuksen tiedetään kääntäneen ainakin osan teoksesta latinaksi 1100-luvulla. 1300-luvulla tuntematon kirjailija hyödynsi teoksen latinankielistä käännöstä "De vita et moribus philosophorum", joka on laitettu virheellisesti Walter Burleyn nimiin. Vaikuttaa siltä, että vielä tuolloin Diogeneen teoksesta on tunnettu laajempi versio, sillä "De vita et moribus philosophorum" sisältää osia ja lainauksia, jotka vaikuttavat olevan peräisin Diogeneelta, mutta joita nykyisin tunnettuun tekstiin ei sisälly. Teos on myös selkeämpi ja täydellisempi monissa kohdissa, joissa Diogeneen teksti on lyhennelty vaikeasti ymmärrettäväksi. Tämän vuoksi jotkut tutkijat ovat katsoneet, että nykyinen tekstimuoto on alkuperäisen kokonaisuuden turmeleva lyhennelmä teoksesta. De mortuis nil nisi bene
Lauseen on ensimmäisenä kirjannut ylös kreikankielisessä muodossa historioitsija Diogenes Laertios 200-luvulla julkaistussa teoksessaan "Merkittävien filosofien elämät ja opit". Latinankielisenä se yleistyi 1500-luvulla italialaisen munkin Ambrogio Traversarin Diogeneen kirjasta tekemän käännöksen myötä. Pythagoras
Luonnontieteelliset vaikutteensa Pythagoras sai enimmäkseen egyptiläisiltä. Tuohon aikaan egyptiläiset olivat kreikkalaisia pidemmällä sekä matematiikassa että tähtitieteessä. Monet tutkijat uskovat, että egyptiläiset käyttivät Pythagoraan teoreemoja joissakin arkkitehtonisissa hankkeissaan ennen 500-lukua eaa. Filiskos Aiginalainen
Onesikritos lähetti Filiskoksen ja tämän nuoremman veljen Androstheneen Ateenaan. Siellä he kiinnostuivat Diogenes Sinopelaisen ajattelusta siinä määrin, että myös Onesikritos tuli Ateenaan ja ryhtyi Diogeneen oppilaaksi. Hermippos Smyrnalaisen mukaan Filiskos oli Stilponin oppilas. Hänet on liitetty myös Fokioniin. Oinoe (Hippothontis)
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Hippothontis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Oinaios" (). Kristillinen ajanlasku
Kristuksen syntymästä luetut vuosiluvut otti käyttöön Dionysius Exiguus 500-luvulla, mutta se syrjäytti muut vuosilukujärjestelmät vasta vähitellen vuosisatojen kuluessa. Sitä ennen oli juliaanisessa kalenterissa käytetty useita eri alkukohtia vuosilukujen laskemiselle, roomalaisaikana tavallisimmin Rooman oletettua perustamisvuotta 753 eaa. Vuonna 525 Dionysius Exiguus kirjoitti, että on väärin laskea vuodet kristittyjen vainoojan, keisari Diocletianuksen hallituskauden mukaan, mikä oli siihen saakka ollut käytäntönä. Dionysius laski, että Jeesus oli syntynyt vuonna 754 Rooman perustamisesta ("Ab urbe condita"). Hän luultavasti erehtyi arvioidessaan ajan, sillä Jeesus olisi hänen arvionsa mukaan syntynyt aikana jolloin Herodes oli jo kuollut. Leukippos
Diogeneen mukaan hän ajatteli, että kaikkeus on rajaton ja muutos on jatkuvaa kaikkien asioiden muuttuessa toisikseen. Kaikkeus koostuu sekä tyhjyydestä että kappaleista eli atomeista ja niiden muodostamista isommista kappaleista. Muutos on jatkuvaa liikettä, jossa kappaleet putoavat, kieppuvat ja törmäilevät tyhjyydessä ja synnyttävät sillä tavalla olemassa olevat maailmat. Tähdet ovat syntyneet liikkeessä ja syttyneet sen vuoksi tuleen. Maa on syntynyt, kun atomit ovat pakkautuneet yhteen keskelle. Dionysios I
Dionysios I eli Dionysios vanhempi (, n. 432–367 eaa.) oli Sisilian Syrakusan tyranni. Hän valloitti useita kaupunkeja Sisiliassa ja eteläisessä Italiassa, vastusti Karthagon vaikutusta Sisiliassa ja teki Syrakusasta Suur-Kreikan vahvimman siirtokunnan. Aikalaiset pitivät häntä pahimman luokan despoottina — hän oli julma, epäluuloinen ja kostonhimoinen. Häntä seurasi hallitsijana hänen poikansa Dionysios nuorempi. Antiikin filosofia
Aristoteleen merkitys on ollut ehkä vielä Platoniakin suurempi. Hänen filosofiset ja luonnontieteelliset tutkielmansa asettivat pohjan länsimaiselle tieteelle renessanssin alkuun saakka. Erityisesti keskiajalla hänen teoksensa olivat Raamatun lisäksi lähes kaiken opetuksen pohjana. Tämän vuoksi useiden tieteenalojen termistö on perua Aristoteleelta ja useat tieteet voivat pitää häntä jos ei varsinaisena niin ainakin henkisenä perustajanaan ja oppi-isänään. Aristoteles perusti Lykeionin peripateettisen koulun noin vuonna 335 eaa. Hänen merkittävin seuraajansa oli Theofrastos. Kreikkalaiset
Kreikan kulttuuri on kehittynyt tuhansien vuosien kuluessa mykeneläis-ajasta lähtien. Sen kehitys jatkui klassisena, roomalaisena ja bysanttilaisena aikana. Kristinusko muutti sen luonnetta suuresti, mutta toisaalta kreikkalainen kulttuuri vaikutti merkittävästi kristinuskoon. Osmanien valtakunnan alaisuudessa kreikkalaisten oli useiden vuosi­satojen ajan kärsittävä monia koettelemuksia,jotka huipentuivat 1900-luvulla kansan­murhaan, mutta toisaalta kulttuurien välinen vuorovaikutus rikastutti molempia. Nimellä "diafotismos" tunnettu nyky­kreikkalaisen valistus­liike on elvyttänyt kreikkalaista kulttuuria ja luonut antiikkisten ja keski­aikaisten ainesten synteesin, joka nykyisin on sille hyvin luonteen­omainen. Merkittävien filosofien elämät ja opit
Diogeneen teos on kuitenkin arvokas huomioon ottaen sen, että niin suuri osa antiikin filosofien teoksista sekä ajan filosofiaa käsitelleistä yleisesityksistä ja historiateoksista, kuten Diogeneen käyttämistä lähteistä, on kadonnut. Teos on ollut usein antiikin filosofian historiaa käsitelleiden teostan pohjana, ja joistakin teoksen käsittelemistä henkilöistä ei tiedetä juuri mitään muuta kuin se, minkä teos meille välittää. Friedrich Nietzschen sanoin, Diogenes on antiikin filosofian linnan portinvartija, jota tutkijat voivat halveksua, mutta joiden ohi kaikkien on kuljettava. Platon
Platonin metafysiikka ja erityisesti dualismi ideamaailman ja aistimaailman välillä innoitti myöhemmin uusplatonilaisia, kuten Plotinosta, sekä gnostilaisia ja muita metafyysisen realismin kannattajia. Uusplatonilaiset filosofit kirjoittivat lukuisia kommentaareja Platonin teoksiin. Keski- ja uusplatonismi vaikuttivat edelleen varhaisten kirkkoisien, kuten Justinos Marttyyrin ja Augustinuksen, ajatteluun ja sitä kautta kristinuskon teologiaan ja skolastiseen filosofiaan koko varhaiskeskiajan. Erityisesti Augustinuksen kautta Platonin ajattelu vaikutti läntisen kirkon käsityksiin ajasta ja ikuisuudesta, ja hänet voidaan nähdä platonilaisen perinteen vakiinnuttajana lännen filosofiassa ja teologiassa. 500-luvulla eläneen Pseudo-Dionysios Areopagitan teoksia voidaan pitää ensimmäisenä varsinaisena yrityksenä muodostaa synteesi platonismista ja kristinuskosta. Diogeneion
Gymnasion oli lajissaan Ateenan merkittävimpiä ellei merkittävin, ja sillä oli keskeinen osa efebien koulutuksessa. Sitä voidaan pitää aikansa eliittikouluna eli varakkaimpien perheiden poikien ja kaupungin tulevien johtajien kouluna. Rakennus tunnetaan ennen kaikkea kirjallisista lähteistä ja oletetun paikan läheltä löydetyistä piirtokirjoituksista. Gymnasion toimi oppineiden keskustelujen sekä kirjallisuutta, geometriaa, retoriikkaa ja musiikkia koskevien luentojen paikkana. Rakennus oli käytössä vielä roomalaisella kaudella. 300-luvulla jaa. sen rakenneosia käytettiin ilmeisesti Parthenonin kunnostuksessa. Diogenes Sinopelainen
Diogenes syntyi Sinopessa ja kuoli Korintissa, Diogenes Laertioksen mukaan samana päivänä kuin Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa. Tieteenfilosofian historia
Länsimainen tiede ja filosofia syntyivät yhtä aikaa antiikin Kreikassa noin vuonna 600 eaa. Kreikkalaisista ajattelijoista ennen kaikkea Platonin ja Aristoteleen ajattelulla on ollut pitkä vaikutus ajatuksiin tiedosta ja tieteestä. Platon kannatti jyrkkää rationalismia. Hänen mukaansa tieto (kreik. "episteme") kohdistuu ikuisiin ja muuttumattomiin asioihin, ja luulo (kreik. "doksa") ajallisiin ja muuttuviin asioihin. Siten Platonille tiedettä edustaa esimerkiksi matematiikka, kun taas aistein havaittavasta maailmasta ei voida saavuttaa tietoa. Sekamitat
Diogeneen runous ei yleisesti ole saanut tutkijoilta erityisen kiittäviä arvosteluja, vaikkakin parhaita epigrammeja on luonnehdittu sattuviksi ja joidenkin sisällöstä on ollut hyötyä antiikintutkimuksen kannalta. Diogeneeseen ja tämän tuotantoon erityisen kriittisesti suhtautunut Friedrich Nietzsche esitti, että Diogenes olisi kirjoittanut (tai enimmäkseen kopioinut) koko filosofian historiansa lähinnä säilyttääkseen omat runonsa jälkipolville osana teosta; hän nimittäin tiesi, etteivät hänen keskinkertaiset runonsa muutoin säilyisi. Nietzschen näkemys on kuitenkin täysin spekulatiivinen ja vailla filologisia perusteluja. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Klaudios Ptolemaios on roomalaisen ajan tieteilijöistä vaikutusvaltaisimpia. Hän eli 100-luvulla. Hänen pääteoksensa tunnetaan nykyään nimellä "Almagest", mikä on seurausta siitä, että arabitähtitieteilijät käänsivät sen tällä nimelle. Ptolemaios esitti yksityiskohtaisen kuvauksen maakeskisestä maailmankuvasta, joka hallitsi tähtitieteellistä ajattelua hänen jälkeensä vielä yli 1300 vuotta, kunnes aurinkokeskinen maailmankuva syrjäytti sen. Galenos oli merkittävin antiikin ajan lääketieteilijöistä Hippokrateen, alan perustajan, jälkeen. Myös hän eli 100-luvulla. Galenos suoritti anatomisia tutkimuksia, ja hänen teoksillaan oli suuri vaikutus lääketieteessä seuraavan 1400 vuoden ajan. Hän kirjoitti myös filosofisista aiheista. Aristoteles
Aristoteles (; 384–322 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja tiedemies. Häntä pidetään opettajansa Platonin ohella yhtenä länsimaiseen ajatteluun eniten vaikuttaneista filosofeista. Merkittävien filosofien elämät ja opit
Jo teoksen ensimmäisiä laitoksia 1500-luvulla toimittaneet totesivat, että teos ei ole sen kuvaamien filosofien arvon mukainen. Teos vaikuttaa usein siltä, että sen tavoitteena on lähinnä kertoa filosofeista herkullisia anekdootteja. Samat anekdootit on joskus liitetty useaan eri henkilöön. Skandaalien ja anekdoottien rakkaus on nähty myöhäisantiikin kirjallisuudelle tyypillisenä piirteenä, ja Diogeneen teos näin oman aikansa kirjallisuuden ilmentymänä; tässä mielessä Diogenesta on verrattu muun muassa Flegon Tralleislaiseen, Ptolemaios Khennokseen, Athenaiokseen ja Aelianukseen. Diogeneen omassa runoudessa ja sen esittämisen tavassa on havaittavissa samoja puutteita kuin filosofiaa käsittelevässä teoksessa, mikä ei vahvista kuvaa kirjoittajan hyvästä mausta. Diogenes Laertios
Diogeneen nimen täsmällinen muoto on epävarma. Hänen teoksensa antiikin aikaisissa käsikirjoituksissa häneen viitataan nimellä ”Laertios Diogenes”, ja tämä muoto esiintyy edelleen Sopatroksella ja "Sudassa". Nykyaikainen muoto ”Diogenes Laertios” on harvinaisempi ja esiintyy Stefanoksella ja eräässä "Kreikkalaisen antologian" lemmassa. Häneen viitataan myös nimellä ”Laertes” sekä pelkästään nimellä Diogenes. Antonios Diogenes
Antonioksesta ei tiedetä muuta kuin se, mitä hänen nimensä Antonios tai latinaksi Antonius kertoo: tekijä vaikuttaa ottaneen jostain syystä nomen gentilen roomalaiselta Antoniusten suvulta. Antonios eli mahdollisesti ensimmäisellä vuosisadalla jaa., mutta hänet on ajoitettu myös 100- ja 200-luvuille. Hänen ajoituksensa oli tuntematon myös Fotiokselle, jolta on säilynyt yhteenveto hänen teoksestaan. Matematiikan historia
Vaikka matematiikka ei kiinnostanutkaan Roomaa tai roomalaisia, kreikkalainen matematiikka nousi hiljaisemman kauden jälkeen uuteen kukoistukseen 200-luvulla. Tuolloin heräsi uudestaan kiinnostus lukuteoriaa kohtaan geometrian oltua pitkään lähes ainoa tutkittu matematiikan haara. Syynä tähän oli uusplatonismiin herättämä kiinnostus pythagoralaisten ajatuksiin lukujen hallitsemasta maailmasta ja Babyloniasta Rooman valloitusten mukana levinnyt kiinnostus algebraan. Uuden suuntauksen merkittävin edustaja oli Diofantos (noin 200–284). Häntä kutsutaan joskus algebran isäksi, koska hän vakiinnutti symbolien käytön matematiikassa tuohon asti käytössä olleiden sanallisten ohjeiden sijaan. Diofantos tutki indeterminoituja yhtälöitä ja ratkaisi niitä eksaktisti, tosin hän ei ollut kiinnostunut löytämään kaikkia mahdollisia ratkaisuja. Täsmällisen logiikan sijaan Diofantos keskittyikin ongelmien ratkaisemiseen käytännössä. Diogenes Sinopelainen
Diogeneen kuolemasta on useita kertomuksia. Monesti hänen on kerrottu pidättäneen hengitystään, sairastuneen syötyään raakaa mustekalaa tai kärsineen sairaan koiran puremasta. Kysyttäessä, kuinka haluaisi tulla haudatuksi, hän antoi ohjeet heittää kaupungin ulkopuolelle, jotta villieläimet voisivat kaluta hänen ruumiinsa. Kysyttäessä, eikö haittaisi häntä, hän vastasi, "En laisinkaan, kunhan jätätte minulle kepin, jolla hätistän eläimet pois!" Kysyttäessä, kuinka hän voisi käyttää keppiä, koska olisi ilman tietoisuutta, hän vastasi "Jos olen ilman tietoisuutta, miksi silloin välittäisin, mitä minulle tapahtuu kun olen kuollut?" Korinttilaisten kerrotaan pystyttäneen hänen muistokseen pilarin, jonka päässä oli marmorinen koira. Aleksanteri Suuri antiikin lähteissä
Hävinneiden aikalaislähteiden lisäksi tiedetään myös useita muita hävinneitä antiikin aikaisia lähteitä, jotka käsittelivät Aleksanteria. Näitä olivat muun muassa Diyllos Ateenalaisen yleinen historianteos "Hellenika", joka alkaa vuodesta 357/6 eaa. (mihin Kallistheneen Hellenika päättyy) ja päättyy vuoteen 297/6 eaa. Teos on säilynyt neljänä katkelmana. Duris Samoslainen kirjoitti oman "Makedonikansa", joka käsitti vuodet 370–281 eaa. ja jonka kirjoista ainakin viisi käsitteli Aleksanterin valtakautta. Myös Makedonikasta on säilynyt vain muutama katkelma. Diylloksen ja Duriksen tarkat elinajat eivät ole tiedossa. Nymfis Herakleialainen kirjoitti teoksen "Aleksanterista, diadokeista ja seuraajista". Tästä teoksesta ei tiedetä kovin paljoa. Antigone (Sofokles)
Sofokleen "Antigonen" kantaesitys oli Ateenan Dionysoksen teatterilla vuonna 442 tai 441 eaa. Näytelmä kirjoitettiin ateenalaisen imperialismin ja demokratian huippukaudella. Vuonna 441 eaa., vain hieman näytelmän ensiesityksen jälkeen, Sofokles nimitettiin yhdeksi kymmenestä strategoksesta sotaretkelle Samosta vastaan. Politiikka (Aristoteles)
Juha Sihvolan mukaan Aristoteleen "Politiikalla" ei ollut vielä antiikin aikana suurtakaan jälkivaikutusta. Teos tuli laajemmin tunnetuksi Euroopassa vasta keskiajalla. Tuolloin yliopistojen politiikan tiede perustui Aristoteleen ajatteluun. Teos vaikutti muun muassa Tuomas Akvinolaisen, Marsilius Padovalaisen ja Dante Alighierin näkemyksiin. Myöhemmin aristoteelinen perinne on vaikuttanut muun muassa G. W. F. Hegeliin ja Karl Marxiin, ja nykyfilosofiassa edelleen uusaristoteelisen hyve-etiikkaan. Pilkkarunot
Diogeneen mukaan ensimmäinen kirjoista oli minämuodossa esitetty monologi. Toinen ja kolmas kirja olivat puolestaan dialogimuodossa. Niissä Timon esitti kyselevänsä Ksenofaneelta eri filosofeista, ja Ksenofanes vastasi. Toinen kirja käsitteli tällä tavalla varhaisempia filosofeja ja kolmas kirja myöhempiä filosofeja. Tällainen kyselevä esitys edustaa samalla skeptisen filosofian käytäntöä. Tutkijat ovat lähes yksimielisiä siitä, että teos sisälsi jonkinlaisen "nekyia"-kohtauksen eli laskeutumisen Haadeeseen. Tämä kehyskertomukselle valittu lajityyppi voidaan nähdä Homeroksen "Odysseian" vastaavien kohtien parodiana. Ympäristötieteiden historia
Aristoteleen ja muiden antiikin filosofien kääntäminen latinaksi innosti luonnontutkimusta 1100-luvulla, ja uusi oppineisuus alkoi levitä myös Pohjois-Eurooppaan Välimeren alueen kääntämiskeskuksista. Aristoteleeseen suhtauduttiin aluksi epäluuloisesti, mutta ajan mittaan mm. hänen ikuisen maailmankaikkeuden teoriansa onnistuttiin sovittamaan yhteen Raamatun luomiskertomuksen kanssa. Albert Suuri (n. 1200-1280) ja etenkin Tuomas Akvinolainen (1225–1274) vaikuttivat merkittävästi kehitykseen, jonka myötä aristoteelisuus muuttui myöhäisen keskiajan johtavaksi filosofiaksi. Heidän linjaustensa myötä ihmisjärki saattoi tutkia luontoa vapaasti, kunhan tulokset kuvasivat aineellisen maailman jumalallista alkuperää. Diogenes Babylonialainen
Lukianoksen mukaan Diogenes kuoli 88-vuotiaana. Koska Ciceron teoksessa "Vanhuudesta" hänestä puhutaan edesmenneenä, hänen on täytynyt kuolla ennen vuotta 151 eaa. Diogenes Sinopelainen
Diogeneelle hyve koostui kaiken fyysisen nautinnon välttämisestä. Kipu ja nälkä auttoivat positiivisesti hyvyyden tavoittamisessa. Moraalinen elämä tarkoittaa paluuta luontoon ja yksinkertaisuuteen. Hänen sanoillaan "ihmiset ovat tehneet kaikista jumalien lahjoista monimutkaisia". Syllogismi
Boethius (noin 475–526) yritti saattaa Aristoteleen logiikan laajempien piirien ulottuville. Hän käänsi "Ensimmäisen analytiikan" latinaksi, mutta tämä käännös jäi lähes tunte­matto­maksi 1100-luvulle saakka. Sen sijaan hänen omilla teoksillaan kategorisista syllogismeista oli keskeinen osuus aihetta käsittelevän keskustelun laajenemiseen. Boethiuksen merkitys logiikan alalla ei niinkään perustu hänen omiin tutkimuksiinsa vaan siihen, että hän tehokkaasti välitti varhaisemmat teoriat myöhemmille logiikoille sekä siihen, että hän hyvin selvästi ja oikein esitti Aristoteleen tulokset. Kommagene
Kommagene mainitaan jo assyrialaisissa teksteissä Assyrian liittolaisena. Vuonna 708 eaa. Sargon II liitti Kommagen Assyriaan. Hellenistisellä ajalla Kommagene riistäytyi Seleukidien hallinnasta vuonna 162 eaa. Kommagenen hellenistisistä hallitsijoista tärkein oli Antiokhos I Theos, joka hallitsi 69 eaa.–40 eaa. Antiokhos I avusti Pompeiusta tämän sotiessa parthialaisia vastaan. Augustuksen aikana Kommagenestä tuli Rooman vasalli. Vuonna 17 Tiberius syrjäytti Antiokhos III:n, mutta Caligula asetti valtaistuimelle Antiokhos IV:n, joka hallitsi vuoteen 72. Vespasianus syrjäytti hallitsijasuvun viimeisen jäsenen. Diogenes
Diogenes ( ’Zeus-syntyinen’) on kreikkalainen nimi, joka kuuluu muun muassa seuraaville historiallisille henkilöille: Merkittävien filosofien elämät ja opit
Diogeneen teos yhdistelee nimensä mukaisesti sekä filosofien elämäkertoja että doksografiaa. Diogenes aloittaa filosofian alkuperän käsittelyllä sekä Kreikan seitsemällä viisaalla. Hän katsoo filosofian olevan alkuperältään puhtaasti kreikkalainen, vaikka luetteleekin alussa useita mahdollisia alkuperiä barbaarien, kuten persialaisten, babylonialaisten ja egyptiläisten, ajattelussa. Kaanon (Epikuros)
Epikuroksen teosta lainasivat myöhemmin muun muassa Cicero ("Jumalten luonteesta") ja Diogenes Laertios ("Merkittävien filosofien elämät ja opit"). Diogeneelta on peräisin suurin osa teoksen sisältöä koskevasta tiedosta. Cicero piti teosta neron kirjoittamana. Diogenes luonnehti teoksen käsittelevän standardia tai kriteeriä sekä ensimmäistä periaatetta, filosofian perustavanlaatuisinta osaa. Hänen mukaansa Epikuros opetti teoksessa, että totuuden kriteereitä ("kritēria") on ihmisillä kolme: aistimuksemme ("aisthēseis"), ennakkokäsityksemme ("prolēpseis") ja tunteemme ("pathē"). Rhegion
Kaupungin vaiheista tyrannien karkotuksen jälkeen tiedetään jälleen vain vähän, mutta se vaikuttaa säilyneen itsenäisenä siihen saakka, kunnes päätyi Syrakusan tyranni Dionysioksen valtaan. 400-luvulla eaa. Rhegionista oli kotoisin muun muassa kuvanveistäjä Pythagoras. Dionysios Areopagita
Dionysios Areopagita () oli Ateenan areiopagin neuvoston jäsen ensimmäisellä vuosisadalla. "Apostolien tekojen" mukaan hän kääntyi kristityksi apostoli Paavalin vaikutuksesta. Eusebios lainaa Dionysios Korinttolaista ja kertoo, että tästä Dionysios Areopagitasta tuli sittemmin Ateenan piispa. Aristoteleen teologia
Aristoteleen teologia () oli Aristoteleen nimiin laitettu uusplatonilainen teos, joka koostui tosiasiassa Plotinoksen "Enneadien" IV-VI materiaalista, sekä Porfyrioksen kommentaarista, jotka oli käännetty arabian kielelle. Teoksella oli suuri vaikutus varhaiseen islamilaiseen filosofiaan, koska islamilaiset oppineet olivat kiinnostuneita Aristoteleen ajattelusta. Muun muassa al-Kindi ja Avicenna saivat vaikutteita teoksesta. Kääntäjä pyrki yhdistämään Aristoteleen ajatuksia Plotinoksen ajatuksiin samalla, kun pyrki tekemään Plotinoksesta yhteensopivan kristinuskon ja islamin kanssa, mistä seurasi ainutlaatuinen synteesi. Diogenes Babylonialainen
Diogenes lähetettiin yhdessä Karneadeen ja peripateetikko Kritolaoksen kanssa Roomaan esittämään vetoomus Ateenalle Oropoksen tuhoamisesta määrättyä 500 talentin sakkoa koskien. Lähettiläät pitivät aluksi epideiktisiä eli esittäviä puheita yksityisissä kokoontumisissa ja myöhemmin Rooman senaatissa. Diogenes miellytti yleisöä selvällä ja hillityllä puhetyylillään. Diogenes Apollonialainen
Aristofaneen näytelmässä "Pilvet" Diogeneen ajatukset on pantu Sokrateen suuhun. Anaksimeneen lailla Diogenes uskoi ilman olevan kaiken olevaisen lähde ja kaikkien muiden aineiden olevan johdettuja siitä joko tiivistymisen tai ohentumisen seurauksena. Merkittävin hänen ajattelunsa ero Anaksimeneeseen oli se, että hän uskoi ilmalla olevan myös älyä:
”Ilma, joka liikutti, paitsi yllytti myös ohjasi. Ilma oli kaiken olevaisen alkuperänä välttämättä ikuinen, katoamaton aine, mutta sieluna se oli väistämättä saanut tietoisuuden.” Aleksanteri Suuri antiikin lähteissä
Diodoros Siculuksen "Bibliotheca historia" on kirjoitettu ennen vuotta 30 eaa. Teoksen kirjoista neljä kertoo Aleksanterista ja hänen jälkeisestä ajastaan. Tutkijat ovat kritisoineet Diodorosta siitä, että hän ei ollut tarpeeksi kriittinen, mutta viime aikoina hänen maineensa on parantunut. Diodoroksen tarkoitus oli kirjoittaa helppolukuinen maailmanhistoria, jonka pääteemana on Välimeren alueen hajanaisten sivilisaatioiden yhdistyminen Rooman vallan alla. Diodoroksen maailmanhistoriassa Aleksanterilla on merkittävä osa, sillä hänen valloituksensa toivat Egyptin, Persian ja Kreikan lähemmäs toisiaan. Diodoroksen päälähteenä oli Kleitarkhoksen Aleksanterin elämäkerta, ja Aleksanterin jälkeisiä tapahtumia kuvatessaan hän käytti lähteenään Hieronymos Kardialaisen teosta. Diocletianus
Diocletianuksen aikana keisarinvalta muuttui muodollisesti absoluuttiseksi yksinvallaksi. Alamaisten oli heittäydyttävä maahan itämaiseen tapaan keisarin edessä ("proskynesis"). Diogenes Tarsoslainen
Diogenes Tarsoslainen () (100-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Tarsoksesta. Diogenes Sinopelainen
Diogeneen mielestä hyödyttömiä ja tarpeettomia tieteitä ja taiteita ei kannattanut harjoittaa. Tällaisia olivat muun muassa tähtitiede, matematiikka, geometria ja musiikki. Kyynikoiden filosofia keskittyikin lähes pelkästään eettiseen opetukseen. Dardanos Ateenalainen
Dardanos oli Diogenes Babylonialaisen ja Antripatros Tarsoslaisen oppilas. Cicero mainitsee hänet yhtenä stoalaisen koulun johtajista () Ateenassa yhdessä Mnesarkhoksen kanssa aikana, jolloin Antiokhos Askalonlainen oli luopumassa skeptisismistä (eli noin vuonna 95 eaa.). Antiokhos oli Dardanoksen ja Mnesarkhoksen oppilaita. Panaitioksen kuoltua (109 eaa.) Ateenan stoalainen koulu vaikuttaa hajaantuneen, ja niin Dardanos oli todennäköisesti yksi useista johtavista stoalaisista tuona aikana. Kemia
Antiikin Kreikan filosofit kehittivät teorioita aineiden rakenteista. Empedokles (noin 490-luku eaa.–430 eaa.) väitti, että maailma koostuu neljästä perusaineesta: tulesta, vedestä, maasta ja ilmasta. Leukippoksen oppilas Demokritos (noin 460-luku eaa.–370 eaa.) esitti aineen koostuvan atomeista, joita ei voi jakaa pienempiin osiin. Hänen mukaansa uudet aineet syntyvät, kun atomit järjestyvät uudelleen. Aristoteles (384 eaa.–322 eaa.) rakensi oman teoriansa neljän alkuaineen pohjalle, mutta hän ei hyväksynyt atomioppia. Aristoteleen näkemyksiä pidettiin valtaosin oikeina 1500-luvulle saakka. Diogenes Babylonialainen
Diogenes syntyi Seleukeiassa, Babyloniassa. Hän opiskeli filosofiaa Ateenassa Khrysippoksen oppilaana, ja seurasi Zenon Tarsoslaista stoalaisen koulukunnan johdossa. Hänen oppilaisiinsa kuului Panaitios. Filosofiassa hän vaikuttaa seuranneen läheisesti Khrysippoksen opetuksia, erityisesti dialektiikassa, jossa hänen kerrotaan opettaneen akatemialaista Karneadesta. Diomeia
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Aigeis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Aigeis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Diomeus" (), "Diomeeus" () tai "Diomeieus" (). Merkittävien filosofien elämät ja opit
Teoksessa mainitaan noin neljäkymmentä kreikkalaisten filosofien elämästä ja filosofiasta kirjoittanutta, ja kaiken kaikkiaan mainitaan 211 kirjailijaa, joita Diogenes on käyttänyt lähteenään. Diogeneen lähteinä ovat toimineet muun muassa Aleksandros Polyhistorin "Perimysjärjestykset" (, "Diadokhai"), Apollodoros Ateenalaisen "Aikakirjat" (, "Khronikoi"), Demetrios Magnesialaisen "Samannimiset" (, "Homonymoi"), Diokles Magnesialaisen "Filosofielämäkerrat" (, "Bioi tōn filosofōn") ja "Katsaus filosofeihin" (, "Epidromē tōn filosofōn"), Favorinoksen "Muistelmia" (, "Apomnēmoneumata"), sekä Pamfilen "Muistiinpanot" (, "Hypomnēmata"). Diadokki
Hellenistiseltä ajalta ei ole säilynyt nykypäivään ainoatakaan aikalaiskuvausta. Tärkein tuolloin eläneistä historioitsijoista oli Hieronymos Kardialainen. Muita hävinneitä lähteitä ovat muun muassa Duris Samoslainen ja Timaios. Diodoros Sisilialaisen kirjasto on ainut säilynyt teos joka käsittelee diadokkien ajanjaksoa kokonaisuudessaan. Diodoroksen päälähteenä oli Hieronymos, mutta hän käytti lähteenään myös Durista ja Timaiosta. Myös Pompeius Trogus käytti Hieronymosta lähteenään, ja hänen teoksensa on säilynyt Junianus Justinuksen yhteenvedossa. Roomalainen biografi Plutarkhos kirjoitti myös Eumeneen, Demetrioksen ja Pyrrhoksen elämäkerrat, joiden päälähteenä oli myös Hieronymos. Aleksanteri Suuren elämäkerrastaan tunnettu Arrianos kirjoitti teoksen Aleksanteri Suuren jälkeisistä tapahtumista, joka on säilynyt vain Fotioksen yhteenvetona. Myös hän käytti päälähteenään Hieronymosta.The Cambridge Ancient History, s.2-9 Diogenes Laertios
Mikäli Diogeneen kotikaupunki ei ole joku Laertes-nimisistä kaupungeista, paikka on tuntematon. Erääseen Diogeneen teoksen kohtaan perustuen on ehdotettu, että hänen kotipaikkansa olisi ollut Bithynian Nikaia. Fysiikan historia
Tieteellisen vallankumouksen katsotaan saaneen alkunsa Nikolaus Kopernikuksen julkaisemasta "De revolutionibus orbium coelestium" -teoksesta, jossa hän esitteli aurinkokunnan rakenteen ja ennen kaikkea korvasi maakeskisen maailmankuvan aurinkokeskisellä. Kopernikus oli tehnyt teosta hyvin pitkään ja esitellyt ideoitaan erillisinä teoksina jo aiemmin. Kopernikus kuoli samana vuonna kuin hänen pääteoksensa julkaistiin, mikä luultavasti pelasti Kopernikuksen katolisen kirkon tuomiolta. Hänen teostaan ei myöskään kielletty ennen kuin Galileo Galilei joutui kuultavaksi katolisen kirkon eteen. Katolisen kirkon opit olivat juurtuneet niin syvälle sen ajan tiedeyhteisöön, ettei Kopernikuksen väitteitä uskottu lainkaan. Vasta sata vuotta myöhemmin Kopernikuksen malli alkoi vakiintua. Aurinkokunnan malli kuitenkin eteni asteittain kohti aurinkokeskistä. Diogenes Laertios
Diogeneen omasta ajattelusta tiedetään yhtä vähän kuin hänen elämästään. On ehdotettu, että hän olisi ollut epikurolainen tai skeptikko. Näkemystä epikurolaisuudesta puoltaa se, että hän puolustaa Epikurosta ja on kuvannut epikurolaisia oppeja laajalti teoksensa kymmenennessä kirjassa ja ottanut Epikurokselta mukaan kokonaisia teoksia. Näkemystä skeptisyydestä on tuettu sillä, että Diogenes osoittaa koulukuntien oppien suhteen puolueettomuutta skeptikkojen tyyliin ja on seurannut skeptisistisen koulukunnan historiaa muita kouluja pidemmälle. Eräässä kohdassa hän vaikuttaa jopa viittaavan skeptikoihin ”meidän koulunamme”. Toisaalta suurin osa näistä seikoista voidaan selittää sillä, että Diogenes on kopioinut lähteitään suoraan ja kritiikittömästi. On siten mahdotonta sanoa, että hän olisi kannattanut jotakin tiettyä koulua, ja hän vaikuttaa yleensäkin olevan kiinnostuneempi filosofien elämäkertojen yksityiskohdista kuin filosofisista opeista. Diogenes Babylonialainen
Cicero kutsui Diogenesta "suureksi ja merkittäväksi stoalaiseksi". Epikurolaiselta Filodemokselta Papyrusten huvilassa säilyneissä papyruksissa Diogenesta käsitellään useammin kuin ketään muuta filosofia Epikuroksen itsensä jälkeen. Platon
Sokrateen lisäksi Platon sai paljon vaikutteita muiden muassa Herakleitokselta ja Parmenideelta. Diogenes Laertios kertoo, että Platon olisi liittynyt Sokrateen kuoleman jälkeen Kratyloksen ja Hermogeneen seuraan. Ensin mainittu oli ollut Herakleitoksen oppilas, ja jälkimmäinen puolestaan oli omaksunut Parmenideen ajatukset. Lisäksi Platon sai myöhemmin vaikutteita pythagoralaisilta, joihin hän tutustui Italiassa käydessään. Wilhelm Meisterin oppivuodet
Goethen teos vaikutti merkittävällä tavalla saksalaisen varhaisromantiikan kirjallisuusteoriaan. Friedrich Schlegel julkaisi "Wilhelm Meisterin oppivuosista" romantikkojen Athenäum-lehdessä esseen "Über Goethes Meister" (1798). Lisäksi Schlegel väitti lehden sivuilla, että tämä romaani oli yhtä merkittävä aikakauden tendenssi kuin Ranskan vallankumous ja Fichten "Tiedeopin perusta" (1794) -teos. Teoksen "vallankumouksellisuus" liittyi ennen kaikkea sen tapaan esittää ensimmäistä kertaa kirjan päähenkilö historiallisesti muuttuvana ja ympäröivien yhteiskuntaolosuhteiden tuottamana. Fichten idealistiseen filosofiaan sitä puolestaan yhdisti ajatus siitä, että ulkomaailma on aina voimakkaasti havainnoijan itsensä muokkaama. Kirjallisuus
Antiikin Kreikan merkityksellisyydestä kertoo myös se, että eräät maailmankirjallisuuden vaikutuksellisimmat tekstit, joita myöhemmät kirjailijat ovat eri tavoin uusintaneet, ovat peräisin juuri tältä ajalta. Kuuluisimpia esimerkkejä ovat Platonin dialogit, Homeroksen "Ilias ja Odysseia" tai vaikkapa Sofokleen kuuluisa tragedia kuningas Oidipuksesta, jonka monet katsovat vaikuttaneen esimerkiksi William Shakespearen kuuluisaan näytelmään "Hamlet". Filolaos
Filolaos oli Sokrateen ja Demokritoksen aikalainen, mutta heitä vanhempi, ja jonkin verran Empedoklesta nuorempi. Hän oli myös Zenon Elealaisen, Melissoksen ja Thukydideen aikalainen, joten hänen syntymänsä voidaan ajoittaa noin vuoteen 480 eaa. Diogenes Laertioksen mukaan Filolaos syntyi Krotonissa, ja joidenkin muiden lähteiden mukaan Taraksessa; kummatkin sijaitsivat Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Filolaos oli Krotonissa pythagoralaisten vainojen aikaan. Mnesarkhos Ateenalainen
Mnesarkhos oli Diogenes Babylonialaisen ja Antripatros Tarsoslaisen oppilas. Cicero mainitsee hänet yhtenä stoalaisen koulun johtajista () Ateenassa yhdessä Dardanoksen kanssa aikana, jolloin Antiokhos Askalonlainen oli luopumassa skeptisismistä (eli noin vuonna 95 eaa.). Antiokhos oli Mnesarkhoksen oppilas jonkin aikaa, ja tämä on saattanut opettaa myös Filon Larissalaista. Panaitioksen kuoltua (109 eaa.) Ateenan stoalainen koulu vaikuttaa hajaantuneen, ja niin Mnesarkhos oli todennäköisesti yksi useista johtavista stoalaisista tuona aikana. Antiikin tiede
Vaikka Aristoteles olikin Platonin oppilas, ei hänen näkemyksensä ollut lähellä Platonia. Aristoteleen näkemys luonnosta oli selvästi maanläheisempi. Teoksissaan hän käsitteli logiikkaa, matematiikan teoriaa, biologiaa, fysiikkaa, kemiaa, kosmologiaa, psykologiaa ja anatomiaa filosofian eri osa-alueiden ohella. Hän vastasi myös luonnontieteiden jaottelusta tähtitieteeseen, maantieteisiin, kemiaan, fysiikkaan ja biologiaan. Euroopan ja Lähi-idän tieteen historian ja filosofian kannalta Aristoteles on kaikkein keskeisimpiä hahmoja, sillä hänen ajatukset säilyivät vallitsevina 2000 vuoden ajan, se on 80 % koko tieteen historiasta, kun alkuajankohta asetetaan Thalekseen. Aristoteles perusti opettajansa Akatemian ohelle Ateenaan koulun nimeltä Lykeion. Apollodoros Seleukeialainen
Apollodoros Seleukeialainen (; n. 140 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli Diogenes Babylonialaisen oppilas ja tämän tavoin kotoisin Seleukeiasta. Tieteen historia
Länsimaisen tieteen historian voidaan katsoa alkaneen antiikin niin sanotuista joonialaisista luonnonfilosofeista ja muista esisokraatikoista. Ensimmäisiä järjestelmällisiä pyrkimyksiä korkeamman koulutuksen järjestämiseen oli Sokrateen oppilaan Platonin Akatemia, jonka kasvatti oli myös Aristoteles. Platonin idealismi, platonismi, ja sen perustalle rakentunut uusplatoninen dualismi kahlitsivat kokeellista luonnontiedettä vuosisatoja. Aristoteles taas oli monialainen kokeellisen luonnontieteen uranuurtaja, jonka filosofia vaikutti tieteeseen vielä tuhansien vuosien jälkeenkin, tosin suuremmassa määrin vasta arabien valtakauden jälkeen, kun hänen teoksiaan käännettiin latinaksi. Antiikin tieteellisiä saavutuksia ei pidä millään muotoa väheksyä: esimerkiksi Aleksandrian akatemiassa 500-luvulla vaikuttanut Johannes Filoponos muotoili jo oleellisesti uudella ajalla Newtonin mekaniikassaan esittämiä luonnonlakeja. Kyynikot
Johtavia varhaisia kyynikkoja olivat Antistheneen lisäksi Diogenes Sinopelainen eli edellä mainittu Diogenes "Koira", Krates Thebalainen ja stoalaisuuden perustaja Zenon Kitionilainen. Myöhemmin Rooman valtakunnan aikana koulukunnan tärkeimpiä edustajia olivat Demetrios (Senecan ystävä), Oinomaos ja Demonaks. He kaikki perustivat ajattelunsa Antistheneen asettamalle pohjalle. Joonialainen luonnonfilosofia
Diogeneen mukaan joonialainen luonnonfilosofia on luonut sen perustan, josta lähtevä perimyslinja johtaa lähes kaikkiin merkittävimpiin kreikkalaisiin filosofeihin ja koulukuntiin: Sokrateehen, Platoniin ja hänen Akatemiaansa, Aristoteleehen ja hänen peripateettiseen kouluunsa, kyynikoihin, ja stoalaisiin. Italialaiseen filosofiaan kuului puolestaan Pythagoraasta alkava esisokraattisen filosofian haara, josta ovat kehittyneet pythagoralaisten lisäksi elealaiset, skeptikot ja epikurolaiset. Mykeneläinen Ateena
Homeroksen "Iliaan" perusteella Ateenalla oli vain pieni osa Troijan sodassa, mikä osaltaan kertoo siitä, ettei Ateena kuulunut tuolla ajalla kaikkein merkittävimpiin kaupunkeihin. Ateenalaisen perinteen mukaan kaupunki vältti kaikkien muiden mykeneläisten keskusten kohtaaman doorilaisvalloituksen ja tuhoutumisen mykeneläisen ajan lopulla noin 1100 eaa. Siksi antiikin ajan ateenalaiset esittivät itsensä Attikan "autokhthoonisina" eli alkuperäisinä asukkaina. Mykeneläinen kulttuuri kuitenkin hävisi noin 1000-luvulla eaa. mahdollisesti siksi, ettei yksinäinen mykeneläinen keskus voinut säilyä muuttuneessa maailmassa. Kulttuurissa tapahtui erilaisia muutoksia muun muassa hautaustavoissa ja keramiikassa sekä raudan käyttöönoton kautta. Tuho ei kuitenkaan ollut yhtä voimakas kuin muualla. Ateenan jonkinasteinen säilyminen saattoi vaikuttaa siihen, että kaupunki nousi geometriselta kaudelta lähtien yhdeksi Kreikan merkittävimmistä. Dion (Kreikka)
Dionin paikka on ollut kulttikäytössä viimeistään noin 500 eaa. Sen nimi on johdettu Zeuksen nimestä, jonka genetiivi on "Dios". Paikan alkuperäinen kultti vaikuttaisi olleen Demeteriin yhdistetty hedelmällisyyden jumalattaren kultti. Dioniin kehittyi asutus viimeistään klassisella kaudella. Varhaisin maininta Dionista on Thukydideeltä vuodelta 424 eaa. Hän mainitsee paikalla olleen pienen asutuksen. Kaupunki kukoisti erityisesti hellenistisellä ja roomalaisella ajalla, ja se säilyi asuttuna varhaiskristilliselle ajalle saakka. Ksenofanes
Tiedot Ksenofaneen ajatuksista ovat peräisin lähinnä hänen runoudestaan. Diogenes Laertioksen mukaan hän kirjoitti paitsi eeppisessä runomitassa myös elegia- ja jambirunoutta. Ksenofaneen runoutta on säilynyt ainoastaan myöhempien kreikkalaisten filosofien ja muiden kirjailijoiden lainaamissa katkelmissa. Hänen runonsa kritisoivat ja satirisoivat useita ajalle tyypillisiä ilmiöitä ja ajatuksia, kuten kreikkalaisen mytologian ihmishahmoisten jumalten pantheonia, sekä kreikkalaisten suurta kunnioitusta urheilijoita kohtaan. Luonnonfilosofiassa Ksenofanes katsoi muun muassa, että maa on joskus ollut veden peitossa. Hänen tietoteoreettinen näkemyksensä oli, että on olemassa todellinen totuus, mutta ihmiset eivät kuolevaisina pysty tietämään sitä. Kreikan pimeät vuosisadat
Kreikan perimätiedossa on joitain viitteitä mykeneläisestä ajasta. Vaikka perimätietoon pohjautuva tarusto on monesti epäluotettavaa ja monitulkintaista, monet uskovat sen säilyttäneen asiallista tietoa Kreikan historiasta. Kreikan tarusto kertoo länsikreikkalaisen doorilaisheimon hyökkäyksistä. Näitä pidetään Kreikan tarustossa Herakleen jälkeläisinä. Doorilaiset saapuivat Korintinlahden yli Peloponnesokselle luoteesta noin 1104 eaa. ja hävittivät Pyloksen, Mykenen ja Tirynsin. Tarujen mukaan Agamemnonin poika Orestes pakeni Arkadiaan. Doorilaisten ryöstöretket tuhosivat mykeneläisten linnaherrojen kaupunkivaltiot ja köyhdyttivät maan. Hallitsijaylimystö pakeni ja/tai surmattiin. Muun muassa Mykene, Pylos, Theba, Troija ja Kreetan Knossos romahtivat jo noin 1200 eaa. Diotimos
Diotimos (; n. 100 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Merkittävien filosofien elämät ja opit
Tämän jälkeen Diogenes on jakanut aihealueensa kahteen osaan, joita hän kutsuu joonialaiseksi ja italialaiseksi koulukunnaksi tai filosofiaksi. Ensin mainitun koulukunnan elämäkerrat alkavat Anaksimandroksesta ja päättyvät Kleitomakhokseen, Theofrastokseen ja Khrysippokseen. Jälkimmäisen koulukunnan elämäkerrat alkavat Pythagoraasta ja päättyvät Epikurokseen. Sokraattiset koulut on luettu joonialaisen filosofian alle, kun taas elealaiset ja skeptikot on puolestaan luettu italialaisen filosofian alle. Martin Heidegger
Nuoren Heideggerin tärkeimmät filosofiset taustavaikuttajat olivat Aristoteles, Wilhelm Dilthey ja Edmund Husserl; teologisia innoittajia olivat Paavali, Martti Luther ja Søren Kierkegaard. Aristoteleen ontologiasta ja sen olevaa olevana koskevasta peruskysymyksestä hän kiinnostui jo lukiolaisena tutustuessaan Franz Brentanon väitöskirjaan "Von der mannigfachen Bedeutung des Seienden nach Aristoteles" (1862). Filosofian opintojensa alkuvaiheessa hän syventyi erityisesti Husserlin fenomenologian läpimurtoteokseen "Logische Untersuchungen" (osat I ja II, 1900–1901), jonka hän näki syvällisenä murroksena suhteessa 1800-luvun lopun naturalismiin ja uuskantilaisuuteen sekä uutena avauksena klassiseen aristoteeliseen ensimmäisen filosofian eli metafysiikan hankkeeseen. Heidegger katsoi, ettei fenomenologiassa pohjimmiltaan ollut kyse uudesta filosofisesta koulukunnasta vaan filosofian klassista perinnettä antiikin Kreikasta saksalaiseen idealismiin saakka motivoineen perusvireen elvyttämisestä. Jo varhain Heidegger kuitenkin myös katsoi Lutherin skolastiikkaa kohtaan esittämän arvostelun ja Diltheyn elämän hermeneutiikan osoittaneen, ettei Aristoteleesta Husserliin ulottuva länsimaisen metafysiikan perinne ole kyennyt riittävällä tavalla kohtaamaan elämän ilmiötä ja sen tosiasiallista, ajallis-historiallista ja äärellistä luonnetta, vaan elämän olemisen tapa on alistettu muille metafyysisille ihanteille – erityisesti "pysyvän läsnä olevuuden" ihanteelle, jota edustavat Platonin ideat, Aristoteleen metafyysinen Jumala mutta myös Hegelin absoluuttinen tieto. Heideggerin puhuikin 1920-luvun alussa filosofisesta hankkeestaan elämän ”faktisuuden hermeneutiikkana”, joka etsi uudenlaisia käsitteitä ja ajattelun rakenteita elämän ilmiön tulkitsemiseksi radikaalissa ajallisuudessa. Agrigento
Antiikin Agrigento eli "Akragas" oli kreikkalainen doorilainen siirtokunta. Se perustettiin noin vuonna 582 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti arkaaisen kauden lopulla ja klassisen kauden alussa noin 550–406 eaa., ja sinne rakennettiin suurimmat doorilaista tyyliä edustaneet temppelit Kreikan ulkopuolella. Suurin temppeleistä oli Olympoksen Zeuksen temppeli, parhaiten puolestaan on säilynyt niin kutsuttu Concordian temppeli. Kaupungin tunnetuin asukas oli filosofi Empedokles. Roomalaisella kaudella kaupunki tunnettiin nimellä "Agrigentum". Diogenes Apollonialainen
Diogeneen voidaan katsoa kuuluneen vanhaan joonialaiseen koulukuntaan. Hän muokkasi aikalaisensa Anaksagoraan näkemyksiä mutta väisti tämän ajattelussa esiintyneen dualismin. Hänen merkittävin teoksensa oli "Luonnosta", josta on säilynyt merkittäviä katkelmia pääosin Simplikioksen teoksissa. On mahdollista, että hän kirjoitti myös teokset "Sofisteja vastaan" ja "Ihmisen luonnosta". Jälkimmäiseen sisältyy tunnettu suoniston anatomiaa käsittelevä osuus. Dionysius Exiguus
Noin vuodesta 500 Dionysius Exiguus asui Roomassa, Vatikaanin kuurian oppineena jäsenenä. Hän käänsi kreikasta latinaan muun muassa apostolisen kaanonin tekstejä, Nikean, Konstantinopolin ja Khalkedonin kirkolliskokouksen päätöksiä. Dionysius kirjoitti myös tutkielman perusmatematiikasta. Teologi Beda Venerabilis kohotti hänet apotiksi, vaikka Dionysiuksen ystävä, historioitsija Cassiodorus, mainitsee, että tämä oli edelleen vain munkki elämänsä loppuvaiheessa. Katane
Katane mainitaan seuraavan kerran vuonna 403 eaa., jolloin se joutui Syrakusan tyranniksi nousseen Dionysioksen valtaan. Hän myi kaupungin asukkaat orjiksi ja antoi ryöstää kaupungin. Tämän jälkeen hän asutti sinne kampanialaisia palkkasotureita. Nämä siirtyivät kuitenkin karthagolaisten sotajoukon lähestyessä vuonna 396 eaa. Aitnaan. Katanen edustalla käytiin suuri meritaistelu, jossa karthagolaiset voittivat Dionysioksen veljen Leptineen. Sen seurauksena kaupunki jäi karthagolaisten valtaan. Tämän jälkeen kaupungin kohtaloista tiedetään jälleen vain vähän. Ei myöskään ole tietoa, keitä kaupungissa asui, mutta sen tiedetään varmuudella säilyneen olemassa. Dionin murhauttanut Kallippos piti Katanea hallussaan jonkin aikaa sen jälkeen kun hänet oli karkotettu Syrakusasta. Aígina
Aiginan saari asutettiin viimeistään neoliittisella kaudella. Ensimmäiset asukkaat vaikuttavat tulleen Lähi-idän suunnasta. Varhaisin pysyvä asutus tunnetaan neoliittisen ja pronssikauden taitteesta 3000-luvulta eaa., jolloin saarelle tuli asuttajia Peloponnesokselta. Saaren sijainti oli keskeinen, ja se kehitti jo varhain kauppayhteydet Manner-Kreikkaan, Kykladeille ja laajemminkin koko itäisen Välimeren alueelle. Noin 2000 eaa. alkaen saari oli Kreetan minolaisen kulttuurin vaikutuspiirissä ja noin 1400 eaa. alkaen Manner-Kreikan mykeneläisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Minolaisen ajan löytöihin kuuluu muun muassa niin kutsuttu Aíginan aarre.
Saari oli mahdollisesti asumattomana noin 1100–900-luvuilla eaa. ja asutettiin tämän jälkeen uudelleen. Antiikin aikana Aigina tunnettiin myös nimillä "Oinone" ja "Oinopia". Myöhemmin sen kerrotaan saaneen nimen Aigina Asopoksen tyttären Aiginan mukaan. Saaren antiikin aikainen polis-keskus Aigina sijaitsi saaren luoteisrannikolla nykyisen Aíginan kaupungin paikalla. Aiginan kaupunkivaltio oli merkittävä kauppakaupunki ja merenkulkumahti, ja voimakkaimmillaan 600–500-luvuilla eaa. Se oli Ateenan kilpakumppani ja kaupungit kävivät usein sotaa keskenään. Ateena kukisti Aiginan lopulta vuonna 456 eaa. Kaupungin tunnetuimmat jäänteet ovat Apollonin temppelin rauniot. Antiikin Ateena
Aika persialaissotien päättymisen ja makedonialaisvalloituksen välillä oli Ateenan kukoistuskautta sekä kirjallisuudessa, filosofiassa (katso: kreikkalainen filosofia) että taiteissa (katso: kreikkalainen teatteri). Eräät länsimaisen kulttuurin merkittävimpiin lukeutuvat henkilöt elivät Ateenassa tuona aikana: näytelmäkirjailijat Aiskhylos, Aristofanes, Euripides ja Sofokles, filosofit Sokrates, Platon ja Aristoteles, historioitsijat Herodotos, Thukydides ja Ksenofon, runoilija Simonides ja kuvanveistäjä Feidias. Ajan johtava valtiomies oli Perikles, joka hyödynsi Deloksen meriliiton varoja Parthenonin ja monien muiden kaupungin monumenttien rakentamisessa. Kaupungista tuli, Perikleen sanoin, koko ”Hellaan sivistyskeskus”. Latinankielinen kirjallisuus
Rooman valtakuntaa koetellut 200-luvun kriisi tukahdutti kirjallisen toiminnan käytännössä kokonaan, mutta 300-luvulla kirjallisuus elpyi taas. Lactantius (n. 250–320) kirjoitti muun muassa ensimmäisen latinankielisen yleisesityksen kristinuskosta ("Divinae institutiones", Uskonoppi). Teoksen hienostuneen tyylin ansiosta renessanssin humanistit kutsuivat kirjoittajaa "kristityksi Ciceroksi". Dalmatiasta kotoisin ollut Hieronymus (n. 348–420) piti hänkin Ciceroa tyylillisenä esikuvanaan, mutta hänen raamatunkäännöksensä (katolisessa kirkossa vieläkin virallisessa asemassa oleva "Vulgata") on paremman ymmärrettävyyden nimissä laadittu kansankielellä. Kirkkoisistä ehkä vaikutusvaltaisin oli Augustinus (354–430, kotoisin Pohjois-Afrikasta). Kaunokirjalliselta kannalta hänen kiinnostavimpia teoksiaan on "Confessiones" (Tunnustukset), jossa on antiikin kirjallisuudelle harvinaista psykologista otetta. Diogenes Tarsoslainen
Diogenes oli mahdollisesti Demetrios Lakonialaisen oppilas. Hän kirjoitti useita teoksia, jotka kaikki ovat kadonneet. Niihin kuuluivat:Strabon kuvaa Diogeneen taitavaksi tragediankirjoittajaksi. Katolisen kirkon historia
Läntisen kristillisyyden kannalta varhaisista kirkkoisistä merkittävin lienee Augustinus. Hän on Tuomas Akvinolaisen ohella vaikutusvaltaisin kristillinen filosofi, ja hän oli kokonaiset kahdeksansataa vuotta ennen Tuomasta yksin merkittävin. Sen lisäksi, että Augustinuksen pääteos "Jumalan valtio" oli merkittävä teologinen ja filosofinen teos, se muodosti myös teoreettisen perustan, jolle paavinvalta saattoi keskiajalla muodostaa maallisen vallan yli asettuvan asemansa. Papias
Yhteenvetona, koska Irenaeus ajatteli hänen olevan Polykarpoksen aikalainen ja "mies vanhalta ajalta", ja koska häneltä säilyneissä katkelmissa annettu kuva ajan uskonnollisista jännitteistä vastaa Polykarpokselta ja Ignatiokselta säilyneissä kirjeissä annettua kuvaa, voidaan päätellä, että hän on vaikuttanut joskus toisen vuosisadan ensimmäisen neljänneksen aikana. Diogenes Laertios
Nykytutkimuksessa Diogeneen teoksen antamiin todistuksiin suhtaudutaan usein varovaisesti. Herbert S. Long toteaa, että Diogenes on saavuttanut omia ansioitaan suuremman merkityksen siksi, että monet primäärilähteet ja varhaisemmat sekundaarilähteet ovat kadonneet, jolloin Diogeneen teos on päätynyt merkittävimmäksi kreikkalaisen filosofian historian välittäjäksi nykyaikaan. Uusplatonismi
Monet kristityt saivat kuitenkin hänenkin jälkeensä vaikutteita uusplatonilaisuudesta. Merkittävin ja vaikutusvaltaisin kristitty uusplatonikko ja mystikko oli 400-luvulla vaikuttanut kirjoittaja, joka tunnetaan nimellä Pseudo-Dionysios Areopagita. Hänen teoksensa ovat olleet merkittäviä sekä itäiselle että läntiselle kristinuskolle ja vaikuttivat laajalti ajatteluun keskiajalla. Johannes Scotus Eriugenan 800-luvun käännös eräästä hänen teoksestaan oli laajalti käytössä. Monet myöhemmät keskiajan mystikot, kuten Mestari Eckhart, olivat uusplatonilaisia. Biologian filosofia
Vaikka filosofit ovat kauan olleet kiinnostuneet biologiasta (esimerkiksi Aristoteles, Descartes ja jopa Kant), biologian filosofia on noussut itsenäisenä filosofian osa-alueena vasta 1960- ja 1970-luvuilla. Tällöin tieteenfilosofit alkoivat kiinnittää entistä enemmän huomiota biologiassa tapahtuneeseen kehitykseen, kuten uusdarwinismiin (1920- ja 1930-luvut), DNA:n keksimiseen (1953) ja myöhemmin geenitekniikan kehitykseen, ja niiden filosofisiin seurauksiin. Näiden lisäksi biologian filosofiaan ovat vaikuttaneet muun muassa kaiken elämän redusoiminen biokemiallisiksi prosesseiksi sekä biologisten ja psykologisten menetelmien yhdistäminen neurotieteiksi.