Montako intiaaniheimoa Pohjois-Amerikassa arvioidaan olevan jäljellä?
Pohjois-Amerikan intiaanit
Vuonna 2010 Yhdysvalloissa oli 565 liittovaltion tunnustamaa intiaaniheimoa, joiden oikeudet itsehallintoon ovat pääosin samoja kuin Yhdysvaltain osavaltioilla. Yli kolmannes Yhdysvaltain lähes kolmesta miljoonasta intiaanista asuu Kalifornian, Arizonan ja Oklahoman alueella. Vuonna 2010 Yhdysvaltain väkirikkaimmat intiaanikansat olivat cherokeet ja navajot..
Illinoisit
Nykyään illinoisien kieli on kuollut. Myös nimi on haudattu. Heitä kutsutaan peoria-intiaaneiksi ja heitä oli 1950-luvulla vajaa 800 henkeä, joista illinoiseja noin puolet. Mutta osavaltiona heidän nimensä elää. Heidän yhteinen lukumääränsä on noin 3000 intiaania. Peorian oma kulttuurikomitea tekee tosissaan työtä elvyttääkseen oman kielensä. Heidän suurin vuosittainen juhlatapahtumansa on Pow-wow. Shawneet
Shawneet ovat pohjoisamerikkalainen intiaanikansa, joka kuului algonkinien kieliryhmään ja edusti sen eteläisintä haaraa. Heihin lukeutui viisi erillistä heimoa, jotka yhdessä muodostivat hyvin organisoidun kansakunnan. Shawneiden yhteismäärän on arveltu olleen 1600-luvulla noin 6 000. Eurooppalaisten siirtolaisasutuksen alkuaikoina shawneet asuttivat osia Ohiosta,Pennsylvaniasta, Länsi-Virginiasta ja Kentuckysta. Irokeesien hyökkäysten pakottamina shawneita siirtyi myös Etelä-Carolinaan ja Illinoisiin. Arapahot
Vuonna 1780 tehtyjen väestönlaskentojen mukaan arapahoja oli vuonna 1780 noin 3 000. 1800-luvun suurissa intiaanisodissa arapahot olivat mukana sekä pohjoisilla että eteläisillä tasangoille tapahtuneissa yhteenotoissa Yhdysvaltoja vastaan. Intiaanit
Nykyään yli kolmannes Yhdysvaltain noin kolmesta miljoonasta intiaanista asuu kolmen osavaltion, Kalifornian, Arizonan ja Oklahoman alueella. Vuonna 2010 Yhdysvaltain väkirikkaimmat intiaanikansat olivat cherokeet, navajot, choctawit, siouxit ja chippewat. Pohjois-Amerikan intiaanit
Lounaisalueen alkuperäisiä intiaaneja ovat Arizonan ja Uuden Meksikon niin kutsutut "pueblointiaanit" ( = kylä). Heidän kulttuurinsa polveutui etupäässä hyvin tutkitusta esihistoriallisesta Anasazi-kulttuurista, jossa yhteisöt rakensivat kastelukanavia viljelyksilleen ja pystyivät lyhentämään satonsa kasvukautta monin erilaisin menetelmin. Pueblo-kylät muodostuvat taloryhmistä, jotka oli penkereittäin rakennettu yhteen. Varsinaiset pueblot asuvat pääasiassa Rio Granden varrella ja heidän länsipuolellaan elivät hopi-intiaanit, jotka edustivat samaa kulttuuria. Espanjalainen Francisco Vasquez de Coronadon retkikunta kohteli huonosti hopeja löytäessään näiden asumuksen kesällä 1540. Eriet
Erie-intiaanit olivat Pohjois-Amerikan koillisosien intiaanikansa. He asuinalueensa levisivät Eriejärven etelärannalta New Yorkin osavaltion alueelta nykyiseen Pennsylvaniaan ja läntiseen Ohioon. Eriet kuuluivat irokeesien kieliryhmään ja heidän murteensa oli lähellä huronien murretta. Erieiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, mutta sen on arveltu olleen vähintään 4 000 ja enintään 15 000 henkeä. Irokeeseja vastaan käyty sota (1654- 1656) hajotti erieiden kansakunnan ja pakolaiset muodostivat uusia heimoja tai liittyivät muihin. Intiaanit
Vuonna 2010 Yhdysvalloissa oli 565 liittovaltion tunnustamaa intiaaniheimoa tai -kansaa. Yhdysvallat tunnustaa näiden heimojen oikeudet itsehallintoon ja tukee heidän heimollista itsemääräämisoikeuttaan. Heidän itsehallinnolliset rajoitukseksensa ovat samoja kuin ne ovat Yhdysvaltain osavaltioilla, kuten sodasta päättäminen, ulkopoliittiset suhteet tai oikeus painaa rahaa. Tälläkin hetkellä yli sata intiaaniryhmää hakee virallista tunnustusta Yhdysvaltain liittovaltiolta. Liittovaltion tunnustamien territorioiden lisäksi joillakin heimoilla on yksittäisten osavaltioiden tunnustama asema, joiden oikeudet hieman vaihtelevat osavaltiosta riippuen. Pohjois-Amerikan intiaanit
Tämä kulttuurialue kattaa Kalliovuorten Suuret syvänteet. Utahissa ja sen ympäristössä vaikuttaneet Fremontin kulttuurin yhteisöt katosivat suurten ilmastonmuutosten seurauksena ennen vuotta 1500, ja heidän paikkansa täyttivät Uto-Asteekien kielikunnan shoshonit, utet ja paiutet. Eurooppalaiset uudisasukkaat käyttivät syvänteen intiaaneista halventavaa nimeä "diggers" (tonkijat) koska nämä olivat metsästäjä-keräilijöitä ja kaivoivat maasta juuria ravinnokseen. 1700-luvulla levinnyt hevoskulttuuri jakoi syvänteen heimot jyrkästi kahtia ja pohjoisimmat sekä eteläisimmät yhteisöt omaksuivat tasankointiaanien tiipiit ja ratsastuskulttuurin. Hevosten myötä syvänteen pohjoisten ja itäisten sotaisuus lisääntyi ja ryöstöretkien ohella he harjoittivat orjakauppaa, jonka olivat omaksuneet etelän espanjalaisilta. Kansat (intiaaniheimo)
Vuonna 1902 virallisesti lakkautettu kansaheimo perustettiin uudelleen vuonna 1959. Heimolla oli noin 260 eekkeriä maita, jotka jäivät kuitenkin 1960-luvun puolivälillä rakennetun Kaw-tekojärven alle. Myöhemmin heimo sai kongressilta 135,5 eekkeriä maata muualta. Nykyisin kansaheimoon kuuluu 3 542 rekisteröitynyttä jäsentä. Viimeinen täysverinen kansa, William A. Mehojah Sr., kuoli kuitenkin 23. huhtikuuta 2000. Intiaanit
Etelä-Amerikan intiaanit asuvat nykyään pääasiassa mantereen sisäosien vaikeakulkuisilla alueilla. Suuret määrät Keski- ja Etelä-Amerikan intiaaneja on sekoittunut eurooppalaisen väestöön. Näitä jälkeläisiä nimitetään mestitseiksi. Valkopäämerikotka
Ennen eurooppalaisten saapumista Pohjois-Amerikkaan valkopäämerikotkia arvellaan mantereella olleen noin puoli miljoonaa yksilöä, jotka olivat levittäytyneet suurimpaan osaan mannerta. Laajimmillaan niiden elinalue käsitti jopa lähes koko Pohjois-Amerikan lukuun ottamatta eteläistä Meksikoa. Ihmisten kasvava määrä mantereella johti valkopäämerikotkan ja ihmisen raakaan kilpailuun elintilasta ja ruuasta. Ihmiset veivät voiton, ja valkopäämerikotkakanta olikin pienentynyt jyrkästi jo 1800-luvun loppuun mennessä. 1900-luvun suojelutoimet elvyttivät lintua, mutta tuholaismyrkkyjen käyttö käänsi kannan jälleen laskuun. Pahimmillaan valkopäämerikotka luokiteltiin erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Myrkkyjen kieltäminen ja uudet suojelutoimet käänsivät kuitenkin kannan uuteen nousuun, ja nykyään laji luokitellaan elinvoimaiseksi. Maailman valkopäämerikotkakanta käsittää nykyään noin 100 000–1 000 000 yksilöä. Amerikan historia
Eurooppalaisten tullessa Pohjois-Amerikkaan, oli siellä satoja eri intiaaniheimoja ja -kieliä. Siirtolaisten saapuminen aiheutti tuhoa mantereen väestössä sairauksien ja sotien muodossa. Kolmen eri vuosisadan aikana suurin osa alkuperäisasukkaista ajettiin mailtaan ja siirrettiin 1800-luvun loppuun mennessä ahtaisiin reservaatteihin. Intiaanireservaatti
Reservaateista väkirikkain on Arizonan, New Mexicon ja Utahin alueella sjaitseva navajo-reservaatti, jossa asuu noin 150 000 intiaania. Se on myös pinta-alaltaan suurin, peräti 5,6 miljoonaa hehtaaria. Muita väkirikkaita reservaatteja ovat lakotojen Rosebud (n. 20 000) ja Pine Ridge (n. 15 000 asukasta). Reservaateissa asuu tosin myös muita ihmisiä kuin intiaaneja, esimerkiksi Rosebudin reservaatin kokonaisväkiluvusta vain noin puolet on intiaaneja. Shoshonit
Shoshonien tarkkaa lukumäärää ei ole kyetty kovin tarkasti arvioimaan, mutta ennen eurooppalaisten tuloa heitä on uskottu olleen kymmeniä tuhansia. Nevadan, Utahin ja läntisen Coloradon jokilaaksoissa metsästäviä intiaaneja kutsuttiin aluksi shoshonien yleisnimellä, vaikka joukkoon sisältyi monia eri ryhmiä kuten "bannockit", "paviotsot", "paiutet", "snaket", "goshutet", "panamintit" ja "chemehuevit". Jopa utet laskettiin joskus shoshoneihin. Ute-intiaanit
Utien ei otaksuta muuttaneen mistään muualta, vaan heitä pidetään Coloradon alkuperäisinä asukkaina ja arkaaisen kauden intiaanien jälkeläisinä. Utet elivät hieman erillään monista muista kansoista tasangojen laidoilla ja vuorimailla. Noin 388 000 neliökilometriä käsittävällä alueella oli noin kymmenen erillisen ute-heimon asuinalueet. Heimot olivat hyvissä väleissä keskenään ja heidän määräkseen on arveltu yli 10 000 henkeä. Heimoista "mouachet", "capotet" ja "tabeguachet" (uncompaghret) asuivat Coloradon eteläosassa, "wiminuchet" heistä länteen Utahin puolelle. "Yampat" ja "sabuagenasit" asuivat pohjoisemmassa Coloradossa, kun taas "Parusanuchit", "uintahit" ja "timbanogotsit" pitivät hallussaan Utahin koillisia osia. Heidän eteläpuoleltaan löytyivät "pahvantien", "moanuntsien" ja "sanpitsien" kylät. Ryhmä (kansatiede)
Ryhmiä on pygmeillä, bushmanneilla, Australian aboriginaaleilla, inuiteilla, ja pohjois-Amerikan niukkaluonnonvaraisten slueiden, esimerkiksi Tulimaan ja Pohjois-Amerikan pohjoisten metsien intiaanit ja uuden-guinean fayt. Wampanoagit
Wampanoagit on Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa. He asuivat alkujaan nykyisen Massachusettsin ja Rhode Islandin alueella, mukaan luettuna rannikon saaret, kuten Martha's Vineyard. Nykyään heitä asuu Massachusettsin kaakkoisosissa Narragansettinlahdelta Cape Codin länsiosiin.
Vuonna 1600 wampanoageja oli arviolta 12 000, ja he asuivat 40 kylässä. Noin kaksikolmasosaa kansasta eli mannermaalla ja loput Martha's Vineyardilla ja Nantucketissa. Vuosien 1614–1620 aikana kolme epidemiaa hävitti mantereen wampanoageja ja massachusetteja. Uudisasukkaat saapuivat alueelle 1620, ja wampanoagipäällikkö Massasoit teki heidän kanssaan rauhansopimuksen. Massassoit kuoli 1661, ja valta siirtyi pian tämän toiselle pojalle Metacometille, jonka britit tunsivat nimellä kuningas Filip ja joka aloitti vuonna 1675 sodan brittejä vastaan. Sota kesti seuraavaan vuoteen. Metacomet ja monet muut merkittävät intiaanijohtajat kuolivat sodassa, jonka aikana wampanoagit ja narragansettit lähes hävitettiin. Mantereella selvinneet intiaanit pakenivat joko sisämaahan tai saarille, joiden intiaanit olivat pysyneet puolueettomina sodan aikana. Bella coolat
Bella coolat, oma nimitys "nukhalk", ovat salishien kielikuntaan kuuluva intiaanikansa Pohjois-Amerikassa Brittiläisessä Kolumbiassa. Heitä oli alkujaan viisi heimoa: "bella coola", "kimsquit" ja jo hävinneet heimot "nukhalk", "taliomk" ja "noothlakamish". Heimot olivat itsenäisiä mutta tunsivat yhteishenkeä ja pitivät itseään vieraskielisiä naapurikansoja yläarvoisempina. 
Bella coolat olivat vähällä kuolla sukupuuttoon 1800-luvulla kulkutautien vuoksi, mutta 1900-luvulla heidän määränsä on jälleen kasvanut ja lähes puolet puhuu vielä kansansa kieltä. Alkuaan heitä on ollut kaiketi 5000 henkeä, mistä se laski vuoden 1902 310:een ja kohosi vuoteen 1980 mennessä 760:een. Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikka on pohjoisella pallonpuoliskolla sijaitseva maanosa Etelä-Amerikan pohjoispuolella, Tyynenmeren ja Atlantin valtameren välissä. Sen pinta-ala on noin 24 480 000 neliökilometriä ja asukasluku yli 530 miljoonaa. Se on Aasian ja Afrikan jälkeen kolmanneksi suurin manner pinta-alaltaan ja Aasian, Afrikan ja Euroopan jälkeen neljänneksi suurin väkiluvultaan. Pohjois-Amerikassa on yhteensä 38 maata. Biisoni
Biisoni eli amerikanbiisoni ("Bison bison") on suurikokoisin maanisäkäs Pohjois-Amerikassa. Se on läheistä sukua Euroopassa elävälle visentille. Biisoneita arvellaan aikoinaan olleen 50 miljoonaa, mutta valtavat metsästykset ajoivat lajin sukupuuton partaalle. Sukupuuttoon kuolemiselta sen pelasti ansiokas suojelutyö. Pohjois-Amerikan intiaanit
Pohjois-Amerikan intiaanit olivat alun perin ryhmä erilaisissa ympäristöissä asuvia alkuperäiskansoja, joiden esi-isät saapuivat Amerikkaan luultavasti kivikaudella Itä-Aasiasta. Historiassa henkimaailman ja luonnon yhteyteen liittyvä monesti shamanistinen uskonto erilaisine uhri- ja muine rituaaleineen oli useimmille intiaanikansoille tärkeä. Rituaaleilla uskottiin varmistettavan riistan ja viljelykasvien saatavuus vanhan kivikautisen perinteen mukaisesti. Sen sijaan elatuksen hankintatavat, asutuksen kiinteys, sotaisuus ja suhtautuminen varallisuuteen vaihtelivat huomattavasti alueesta toiseen. Amerikan maantiede
Pohjois-Amerikan kahdessa suuressa valtiossa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, asuu yhteensä 348 miljoonaa ihmistä (2012). Pääasiallinen kieli on englanti, lukuun ottamatta ranskankielistä Quebeciä Kanadassa. Vähemmistökielinä ovat säilyneet jotkut Amerikan intiaanikielet. Yhdysvaltojen eteläisissä, aikaisemmin Meksikoon kuuluneissa osavaltioissa, Kaliforniassa, New Mexicossa ja Texasissa, latinoväestö puhuu espanjaa ja Meksikosta ja Kuubasta tapahtuneen muuttoaallon myötä espanjan kielen merkitys on kasvanut Yhdysvalloissa, varsinkin Floridassa ja New Yorkissa. Pohjois-Amerikan valtioissa valtauskonto on kristinusko, Kanadassa suurin uskontoryhmä on roomalais-katolilaiset, joita on 42,6 prosenttia väestöstä. Yhdysvalloissa protestantit ovat enemmistönä 51,3 prosentilla. Ais
Ais tai ays oli pieni intiaaniheimo, joka asutti Etelä-Floridan itärannikkoa. Heidän alkuperästään ja kielestään tiedetään hyvin vähän. Vuonna 1650 heitä oli noin 1 000 henkeä. Heimo kuoli sukupuuttoon 1720-luvulla. Heimo ei viljellyt maata, vaan söi enimmäkseen kalaa. Westot
Westot olivat intiaaniyhteisö, joka asui Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa lähellä nykyistä Augustan kaupunkia Etelä-Carolinassa. Heidän taloutensa perustui kaupankäyntiin brittiläisten siirtokuntien kanssa ja he erikoistuivat erityisesti orjakauppaan. Arviot westojen määrästä vaihtelevat, mutta siirtolaisväestön tekemien muistiinpanojen pohjalta on heitä on arveltu olleen noin 800-2 000 henkeä. Enemmistö westoista tuhottiin vuonna 1680 käydyssä sodassa ja pakoon päässyt kansanosa adoptoitiin muihin heimoihin. Navajot
Navajot (joskus myös navaho, omakielinen nimi "diné" "ihmiset") ovat Yhdysvaltain lounaisilla alueilla asuva intiaanikansa. He ovat eräs nykypäivän runsaslukuisimmista alkuperäiskansoista Pohjois-Amerikassa ja heitä lasketaan olevan lähes 300 000. Tähän lukuun sisältyvät kaikki, jotka ilmoittavat vähintään yhden isovanhemmistaan navajoksi. Suurin osa navajoista asuu navajo-reservaatissa, joka sijaitsee osittain Arizonan, Utahin ja New Mexicon alueilla. Yhdysvaltain historia
Lounaisalueen alkuperäisiä intiaaneja ovat Arizonan ja Uuden Meksikon pueblointiaanit. Pueblo-kylät muodostuvat taloryhmistä, jotka oli penkereittäin rakennettu yhteen. Varsinaiset pueblot asuvat pääasiassa Rio Granden varrella ja heidän länsipuolellaan elivät hopi-intiaanit, jotka edustivat samaa kulttuuria. Apassit ja navajot asettuivat pueblojen ympäristöön 1400–1600-lukujen aikana ja omaksuivat näiden maanviljelyn. Kanada
Vuonna 2016 1 673 785 kanadalaista eli 4,9 % väestöstä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin. Alkuperäiskansat Kanadassa käsittävät ensimmäiset kansat, métisit ja inuitit. Ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 henkilöä, métiseihin 587 545 ja inuiteihin 65 025. Yli puolet ensimmäisistä kansoista asuu Kanadan länsiosissa. Suhteellisesti eniten heitä oli Luoteisterritorioiden väestöstä (32,1 %) ja määrällisesti eniten Ontariossa (1,8 % provinssin väestöstä, 24,2 % ensimmäisistä kansoista). Métisseistä 80,3 % asui Kanadan länsiosissa ja Ontariossa. Suurin keskittymä heitä oli Ontariossa (120 585). Inuiteista 72,8 % asui inuitien historiallisella asuinalueella, joka tunnetan myös nimellä Inuit Nunangat. Sen alueella inuiteista 63,7 % asui Nunavutissa ja 24,9 % Nunavikissa. Gwich’init
Gwich'init ovat Kanadan Luoteisterritorioiden ja Yukonin sekä Yhdysvaltojen Alaskan alueella asuva intiaanikansa. Heitä on arviolta noin 2 900. Gwich'inin kieli kuuluu athabasca-kieliin ja sillä on noin 370 puhujaa Kanadassa ja 200 Yhdysvalloissa. Pohjois-Amerikan intiaanikansoista gwich'init asuttavat kaikkein pohjoisimpia seutuja. Pohjois-Amerikan intiaanit
Kolmen vuosisadan sisällä suurin osa intiaaneista kuoli eurooppalaisten tartuttamiin sairauksiin, joita vastaan heiltä puuttui immunitetti. Myös sodat vähensivät intiaanien määriä ja lukuisten eri heimojen rippeet sulautuivat toisiinsa intiaaneireservaateissa, joita Yhdysvaltain hallitus perusti eri puolille maata. Intiaanit
Ensimmäisen intiaaniryhmän uskotaan kulkeneen Siperian ja Alaskan välillä sijaitsevan Beringinsalmen läpi vähintään 14 000 vuotta sitten. Yleisimmin käytetyn teorian mukaan nämä ihmiset levittäytyivät Alaskasta Amerikan muihin osiin ”jääkäytävää” pitkin, joka syntyi Kordillieerien ja Laurentianin jäätikköjen repeydyttyä irti toisistaan. Toinen muuttoaalto seurasi noin vuonna 11 500 eaa. Osa tutkijoista uskoo intiaanien tulleen Siperiasta maasiltaa pitkin ja meloneen sen jälkeen etelään jäätöntä rannikkoa myötäillen. Merinisäkkäiden nahoilla päällystetyt puurunkoiset veneet olivat varsin merikelpoisia ja saattoivat kantaa painavankin lastin. Nämä Pohjois-Amerikkaan saapuneet ensimmäiset ihmisryhmät tunnetaan paleointiaanien yhteisnimellä, ja heidän jäljiltään muotoutui nuolenkärkien yhdenmukaisuuteen perustunut Clovis-kulttuuri. Intiaanit
Kanadassa intiaanikansoja, joilla on tunnustettu asema, kutsutaan nimellä First Nations (”ensimmäiset kansat”). 1960-luvulle saakka intiaaneja yritettiin sulauttaa kanadalaiseen valtakulttuuriin, kunnes seuraava vuosikymmen muutti käytäntöä. Tuolloin Kanadan intiaanien kansallinen veljesjärjestö (NIB) ehdotti Amerikkojen ulkopuolelle yltävää kansainvälisestä järjestöä, joka pyrkisi alkuperäiskansojen aseman parantamiseen YK:n välityksellä. Monivaiheisten valmistelujen jälkeen järjestö loi yhteydet Australian ja Uuden-Seelannin alkuasukkaisiin sekä saamelaisiin. Montauk-intiaanit
Kulkutaudit tuhosivat kaksi kolmasosaa montaukeista jo 1660-luvulla. Seuraavalla vuosisadalla he katosivat lähes täysin Long Islandilta ja yhdistyivät muihin heimoihin. Nykyään montaukit tunnetaan shinnecockien nimellä, ja vuonna 2010 heistä tuli Yhdysvaltain 565. virallisesti tunnustettu intiaanikansa. Pohjois-Amerikan intiaanit
Amerikan ensimmäisten asukkaiden kulkureitti ja saapumisaika ovat edelleen väittelyn alla. Jotkut tutkijat uskovat muuttoliikkeen alkaneen yli 40 000 vuotta sitten, mutta useimmat tutkimustulokset viittaavat siihen, että asutus levisi mantereelle noin 15 000 vuotta sitten. Ensimmäisen ryhmän siirtymisen uskotaan tapahtuneen Aasiasta Pohjois-Amerikkaan Beringin salmen läpi. Siperiasta tehdyt löydöt viittaavat siihen, että viimeisen jääkauden lopun nopea lämpeneminen vaikutti ratkaisevasti ensimmäisen asutuksen syntyyn. Päätelmää vahvistavat lukuisat kulttuurilliset siteet, jotka yhdistävät Siperian kivikautiset yhteisöt Amerikan ensimmäisiin yhteisöihin. Erään teorian mukaan Amerikan ensimmäiset asuttajat olivat Euroopan lounaisia rannikkoalueita asuttaneita solutrealaisia, jotka vaelsivat nykyisen Ranskan ja Espanjan alueelta jään reunaa pitkin kulkevaa Atlantista reittiä. Yhdysvallat
Ennen eurooppalaisten tuloa Pohjois-Amerikkaa asuttivat intiaanit, joiden esivanhemmat olivat vaeltaneet sinne Beringinsalmen kautta vähintään 12 000 vuotta, mahdollisesti jopa 40 000 vuotta sitten. Intiaanit jakautuivat kulttuurillisesti ja kielellisesti yli 300 heimoon. Heimot harjoittivat biisonien, hirvien ja peurojen metsästystä. Myös maanviljelyä, kalastusta ja keräilyä harjoitettiin olosuhteiden salliessa. Choctawit
Choctawit ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka historiallisella ajalla asui Yhdysvaltain kaakkoisosissa, nykyisten Mississippin, Alabaman ja Louisianan osavaltioiden alueelta. Choctawien alkuperäinen lukumäärä on arvioiden mukaan saattanut olla jopa 25 000 henkeä. Pohjois-Amerikan kummunrakentajat
Kummunrakentajat olivat Pohjois-Amerikan mantereen itäosissa asuneita muinaisia intiaaneja. Heidän jäljiltään on löydetty lukemattomia eri kokoisia kumpuja, joista useat ovat arkeologisissa kaivauksissa paljastuneet muinaisten arvohenkilöiden hautakummuiksi ja hengellisiksi seremoniapaikoiksi. Eniten kumpuja on löydetty Ohiosta, sekä Mississippi-joen varrelta. Mustajalat
Nykyisin mustajalkoja elää reservaatissa niin Albertassa kuin Montanassakin. Samoin Idahosta löytyy heidän asuttamansa Fort Hallin reservaatti. Lukumäärä on uudelleen noussut yli 20 000 hengen. Lisäksi reservaattien ulkopuolella asuu tuhansia mustajalkoja. Heidän oma kielensä on säilynyt, ja työelämässä he ovat ahkeraa kansaa pääelinkeinoinaan karjanhoito ja maanviljely. Mustajalkojen piegan-heimoon kuuluva Forrest Gerard johti 1970-luvun lopulla Yhdysvaltain intiaanihallintoa ja toimi intiaaniasiain valtuutettuna virkamiehenä. Oman kielensä lisäksi mustajalat ovat onnistuneet säilyttämään jotakin uskonnollisesta kulttuuristaan. Näin he muodostavat vahvan lenkin siinä yhä kasvavassa intiaanikansojen ketjussa, joiden vanha kulttuuri on uudelleen elpymässä. Wampanoagit
Wampanoagit ovat säilyneet erityisesti Martha's Vineyardilla. Nantucketin intiaaniyhteisö kärsi vuonna 1763 epidemiasta eikä toipunut siitä. Nantucketin viimeinen wampanoagi kuoli vuonna 1855. Wampanoagit tunnustettiin intiaaniheimoksi vuonna 1987, ja he ovat ainoa tunnustettu kansa, joka asuu Massachusettsissa. Luettelo Yhdysvaltain liittovaltion tunnustamista intiaaniheimojen entiteeteistä
Tämä on luettelo Yhdysvalloissa sijaitsevista liittovaltion Bureau of Indian Affairsin tunnustamista intiaanien entiteeteistä. Tällaisiksi lasketaan muun muassa liittovaltion tunnustamat intiaanireservaatit ja paikallishallinnot. () Pohjois-Amerikan subarktisen alueen intiaanit
Mannerjää lienee vetäytynyt alueelta viimeistään 8000 vuotta sitten. Koillis-Siperiasta saapui sinne mikroteriä valmistavia heimoja, luultavasti athabasca-ryhmään kuuluvia. Tätä perinnettä kutsuvat arkeologit englanniksi nimellä "Northwest Microblade Tradition". Se levisi hitaasti itäänpäin, ja ulottui 6000 eaa. Etelä-Yukoniin ja 4500 eaa. MacKenzien altaaseen. Tämän jälkeen noin 6500–4500 eaa. alueella levisi kaksi kulttuuriperinnettä: karibua metsästävä pohjoinen arkaainen pohjoiseen päin jopa Keski-Alaskaan asti, ja pohjoisten tasankojen arkaainen biisoninmetsästyskulttuuri Luoteisterritorioihin asti.. Noin 4500 vuotta sitten ilmasto kylmeni, ja alueen ihmiset siirtyivät pieniä työkaluja valmistavaan kulttuuriin nimeltä "Arctic Small Tool Tradition", joka muistutti eskimojen kulttuuria. 2800 vuotta sitten ei-eskimojen työkaluvalikoima ilmestyi taas alueelle, ja säilyi eurooppalaisten tuloon asti. Kalifornian intiaanit
Alueen asutus hyvin oli joka tapauksessa tiheää kun sitä vertaa esim. esikolumbiaaniseen preeriaan ja havumetsiin. Asukastiheys oli silti melko pieni, korkeamman arvion mukaan vain noin 1,2 intiaania neliökilometrillä. Kalifornian intiaanien väentiheys oli nykyisten Yhdysvaltain, Alaskan ja Kanadan suurin niin laajalla alueella. Kansoja asui 21, joissa 113 kieltä/murretta. 21 kansan alaryhmiä, heimoja ja sukuja oli 250. Heimoja oli 40–50. Erään arvion mukaan Kaliforniassa oli 500 erillistä "pienheimoa", kussakin 50–500 jäsentä. Yhteiskunnan perusyksikössä perheessä oli keskimäärin 5,5 henkeä. Muilla yhteisöillä oli merkitystä. Esimerkiksi kuuluisan "viimeisen villin Kalifornian intiaanin" Ishin kansa oli yanat, joka jakaantui 4 ryhmään, joista Ishin ryhmä oli yahit. Haidat
Haidat ovat intiaanikansa Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan kuuluvilla Kuningatar Charlotten saarilla ja Yhdysvaltojen Alaskaan kuuluvan Prince of Wales Island -saaren puolella. Haidat ovat tulleet tunnetuksi taiteistaan, kuten toteemipaaluista. Kanadassa haidoja oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 5 015. Haidat puhuvat isolaattikieli haidaa. Poncat
Poncien reservaatti Oklahomassa palstoitettiin vuonna 1908, mikä jakoi poncat palstoittamista kannattaneisiin ja vastustaneisiin. 1950- ja 1960-äluvuilla Yhdysvallat harjoitti niin sanottua terminaatiopolitiikkaa, jonka kautta intiaaniheimoja lakkautettiin. Pohjoiset poncat Nebraskassa menettivät heimostatuksensa politiikan takia vuonna 1966. Liittovaltion tunnustama heimostatus saatiin takaisin vasta vuonna 1990. Nykyisin Nebraskan ponciin kuuluu virallisesti hieman alle 4 200 jäsentä. Oklahoman heimolla oöli vuonna 2018 yhteensä 3 783 jäsentä. Chumashit
Tällä vuosituhannella tilanne on muuttunut ja Kaliforniassa elää lähes 5 000 chumashia. Ainoa liittovaltion hyväksymä chumashien heimo asuu vuonna 1903 perustetussa Santa Ynezin intiaanireservaatissa; loput elävät reservaatin ympärillä Santa Barbaran piirikunnassa tai Kalifornian etelärannikon kaupungeissa. Reservaatin olot olivat pitkään alkeelliset ja vasta 1970-luvulla aloitetun asumisohjelman tuloksena reservaattiin saatiin juokseva vesi ja sähköt. Maatalous ja turismi ovat chumashien tärkeimmät elinkeinot joskin 1900-luvun lopulla alkanut kasinotoiminta on parantanut heidän taloudellista asemaansa. Chumashien oma kieli on kadonnut sen viimeisen puhujan kuoltua vuonna 1965. Afroamerikkalaiset
Afroamerikkalaiset () ovat mustaihoisia Yhdysvaltain kansalaisia tai asukkaita, joiden sukujuuret ovat suurimmalta osin Afrikassa. Afroamerikkalaisia on Yhdysvalloissa noin 42 miljoonaa eli yli 13 prosenttia väestöstä, ja he muodostavat Yhdysvaltain toiseksi suurimman etnisen vähemmistön. Ramat
Ramat ovat yksi Nicaraguan alkuperäiskansa. Rama-intiaaneja on kaikkiaan noin 1 500, ja heistä suurin osa elää Nicaraguan Karibianmeren-puoleisella rannikolla, maan eteläosassa. Rama Cay -saarella asuu kaksikolmasosaa ramoista. Potawatomit
Suurin osa potawatomeista asuu nykyään Oklahomassa. Myös Kansasissa, Michiganissa, Wisconsinissa ja Ontariossa on pieniä potawatomien reservaatteja. Ontarion potawatomit ovat suurelta osaltaan sulautuneet ojibwoihin ja ottawiin, mutta Kansasiin jäänyt haara kunnostautui 1900-luvun jälkipuoliskolla jyrkkinä intiaaniliikkeen kannattajina. Vuonna 2000 potawatomien määrä Yhdysvalloissa oli yhteensä 26 595. Potawatomien kieli on polysynteettinen ja sen taitajia on vain vanhemmissa ikäluokissa. Kielen elvyttäminen on kuitenkin käynnistetty. Montauk-intiaanit
Seuraavalla vuosisadalla montaukit katosivat Long Islandilta lähes kokonaan. Vuonna 1741 heidän kokonaismääräkseen laskettiin 400. Vuonna 1761 tämä lukema oli vain 192 montaukia. Ennen vuosisadan päättymistä suurin osa jäljelle jääneistä kansanrippeistä siirtyi mannermaalle ja yhdistyi Brothertonin mahicaneihin. Narragansettit
Narragansettit on algonkinien-kieliryhmään kuulunut Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa. He asuivat alkuaan nykyisen Rhode Islandin alueella. 1600-luvun alussa narragansettien määrä oli lähemmäs 10 000 intiaania, ja he olivat suurin ja hallitsevin Uuden-Englannin rannikkoseutujen heimoista ennen Englannista tulleiden siirtolaisten saapumista. Miamit
Miami-intiaanien alkuperäiset asuinalueet olivat pohjoisessa Wisconsinissa, Indianassa, Ohiossa ja Illinoisissa. He olivat delawarien, shawneiden ja ottawien läheisiä kielisukulaisia. Itäiset neljä heimoa "atchatctakia, kilatiga, mengakonkia" ja "pepikokia" muodostivat miamien liittokunnan, kun sen sijaan läntisimmät heimot "wea" ja "piankashaw" olivat itsenäisiä, vaikka heillä oli vahva ystävyyssuhde edellä mainittuihin. Miamien yhteenlaskettu kokonaismäärä on ensimmäisten ranskalaisten jesuiittojen tekemien merkintöjen mukaan saattanut olla noin 15 000. Kalifornian intiaanit
Kaliforniassa asui ennen eurooppalaisten tuloa eri arvioiden mukaan 115 000–350 000 intiaania. Monesti esitetään arvioita 150 000–200 000 henkeä. Korkeimmat arviot vuoden 1500 intiaaniväkiluvusta liikkuvat noin 3–5 miljoonassa. Intiaanit
Intiaanit on perinteinen nimitys, joka yhdistää Amerikan alkuperäiskansat ja heistä polveutuvat ihmiset. Intiaani-nimitys juontaa Kristoffer Kolumbukselta, joka Karibian saarille saapuessaan uskoi tulleensa Intiaan ja alkoi kutsua alkuasukkaita nimellä "indios". Amerikan alkuperäiskansoista aleutit, jupikit ja inuitit on perinteisesti jätetty intiaanit-käsitteen ulkopuolelle, mutta viime vuosina tästä käytännöstä on pääosin luovuttu. Pohjois-Amerikan intiaanit
Preerioitten intiaanien vastarinta päättyi käytännössä 1870-luvulla, vaikka yksittäisiä taisteluita käytiin vielä seuraavillakin vuosikymmenillä. Kun Yhdysvallat oli hävittänyt lähes kaikki biisonit tasangoilta, intiaanien oli luovuttava tasankokulttuuristaan ja alistuttava elämään heille määrätyissä reservaateissa.. Intiaanien alkuperä
Joidenkin Etelä-Amerikan Amazonian intiaaniväestöjen perimästä parisen prosenttia on peräisin Australian, Uuden-Guinean ja Andamaanien väestöiltä. Tämä viittaa muinaiseen väestöön, joka saattoi tulla Amerikkaan pohjoisesta eri aikaan ja eri reittiä kuin muuttajien valtaosa. Pohjois-Amerikan intiaanit
1700-luvulla espanjalaisten tulo ja myöhemmin 1850-luvun Kalifornian kultaryntäys vähensivät intiaanien määriä nopeasti. Kulkutaudit, mailta karkotukset ja tahallinen surmaaminen saivat aikaan sen, että arviolta 180 000 Kalifornian intiaania kuoli vuoteen 1880 mennessä. Vyötiäiset
Vyötiäisiä elää Amerikan mantereella erilaisissa ympäristöissä kaikkiaan 21 lajia. IUCN on arvioinut niistä yhdeksän elinvoimaisiksi, neljä silmälläpidettäviksi, neljä vaarantuneiksi ja neljä puutteellisesti tunnetuiksi (vuoden 2011 tilanne). Yhdysvalloissa elää vain yksi laji, yhdeksänvyövyötiäinen, ja sekin vain maan eteläosissa. Muut lajit elävät Etelä- ja Keski-Amerikassa. Vielä 10 miljoonaa vuotta sitten vyötiäisiä esiintyi lähes joka puolella maailmaa. Suurimpana syynä niiden häviämiseen Amerikan ulkopuolisilta alueilta pidetään ilmaston muuttumista. Sentinelit
Sentinelit on yksi maailman eristyneimmistä heimoista. Heidän lukumääräänsä ei tiedä tarkkaan, vuoden 2011 Intian väestönlaskennassa ilmoitettu tulos 12 miestä ja 3 naista saatiin tarkkailemalla heimoa helikopterista. Muiden arvioiden mukaan määrä on kuitenkin suurempi, ehkä 150 henkeä, mutta arviot vaihtelevat 39-400 välillä. Klamathit
Klamatheiksi kutsutaan kolmea erillistä heimoa: klamatheja, modokeja ja yahooskineja. Nämä asuivat Klamathin reservaatissa Oregonissa, mutta nykyisin reservaatin alue on lähes täysin tyhjentynyt ja vuoden 2000 laskennan perusteella alkuperäisistä 2 000 asukkaasta jäljellä oli vain yhdeksän, ja heistä viisi oli valkoihoisia. Tämä johtuu siitä, että Yhdysvaltain kongressi takavarikoi suurimman osan reservaatin maa-alueista vuonna 1954. Klamath-heimoihin kuuluu nykyisin 3 700 jäsentä, jotka asuvat lähinnä Klamathin piirikunnassa Oregonissa. Amerikan historia
Amerikan mantereen asukasluku on nykyään noin 930 miljoona. Tästä määrästä Etelä-Amerikan populaatio käsittää noin 391 miljoonaa asukasta. Yhdysvalloissa ja Kanadassa asuu yhteensä noin 344 miljoonaa ja Väli-Amerikassa (Meksiko ja Karibian valtiot mukaan lukien) noin 195 miljoonaa asukasta. Pohjoisenpullokuonovalas
Pohjoisenpullokuonovalaiden maailmanlaajuista kantaa ei ole tarkasti arvoitu. Valaita on karkeasti arvioitu olevan 40 000 itäisellä Pohjois-Atlantilla. Pyynti-takaisinpyyntimenetelmällä 15 vuoden ajalta kerätyn datan pohjalta on arvioitu, että lajin kanta on vakaa. Useat osapopulaatiot ovat tosin vajaita, sillä pohjoisenpullokuonovalaita on pyydetty laajamittaisesti. Noin 65 000 valaan on arvioitu kuolleen 1850-luvulta 1970-luvulle jatkuneessa valaanpyynnissä. Pyyntiä edeltäneen kannan on arvioitu olleen noin 90 000 yksilöä, josta oli jäljellä vuonna 1914 noin 30 000 yksilöä. Kannan arvoitiin palautuneen noin 54 000 1980-luvun puoliväliin mennessä. Amerikannorjalaiset
Amerikannorjalaiset ovat yhdysvaltalaisia joilla on norjalaiset sukujuuret. Arvion mukaan amerikannorjalaisia olisi nykyään noin 4,5 miljoonaa. Kuuluisia amerikannorjalaisia ovat muun muassa Marilyn Monroe, Siri Hustvedt ja Eliot Ness. Suurin osa amerikannorjalaisista asuu Keski-Lännessä ja iso osa heistä on uskonnoltaan luterilaisia. Intiaanien alkuperä
Vain harvat intiaanien tai heidän edeltäjiensä jäänteiden luulöydöt ovat todella vanhoja. Alle kuusi yksilöä on melko varmasti ajoitettu vanhemmaksi kuin 10 000 BP, vaikka 10 000-7 000 BP ikäisiä paleointiaanien luujäänteitä on 315. Tutkijat ovat esittäneet hyvin ristiriitaisia tietoja siitä, mille Aasian kansoille löydetyt muinaiset intiaanit olisivat sukua. Joidenkin mielestä Amerikan varhaisimmat asukkaat olisivat olleet ruumiinrakenteeltaan hyvin erilaisia kuin myöhemmät intiaanit. Valkopäämerikotka
1960-luvulla useat Yhdysvaltain osavaltiot listasivat valkopäämerikotkan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Virallisesti laji julistettiin uhanalaiseksi kaikkialla Yhdysvalloissa vuonna 1967. Uhanalaisten lajien suojelusäädös säädettiin kuusi vuotta myöhemmin, vuonna 1973. Lisäksi Yhdysvaltain hallitus ja muutamat yritykset pyrkivät lisäämään ihmisten tietoisuutta valkopäämerikotkasta ja sen suojelusta. Kanadassakin säädettiin Yhdysvaltain tapaan lakeja, joiden oli tarkoitus turvata valkopäämerikotkakannan säilyminen. Toimet johtivat haluttuun tulokseen, ja valkopäämerikotkakanta lähti jälleen nousuun. Vuonna 1995 valkopäämerikotkan uhanalaisuusluokitus laskettiin "vaarantuneeseen". Nykyään laji on jo elinvoimainen; valkopäämerikotkien määräksi on arvioitu noin 70 000 yksilöä. Suurin osa kannasta elää Yhdysvaltain Alaskassa. Intiaanit
Nykyisestä Meksikon väestöstä 60 prosenttia on puoliverisiä mestitsejä ja 30 prosenttia täysverisiä tai perimältään suurelta osin intiaaneja. Chiapasin ja Oaxacan osavaltioiden sekä Jukatanin niemimaan keskiosan väestöstä valtaosa on intiaaneja. Meksikon intiaanit ovat sekä aiemmin mainittujen korkeakulttuurikansojen jälkeläisiä ja apaššien sekä yuma- ja pima-kansojen sukulaisia. Suurimpia kansoja ovat nahuat, purépechat ja misteekit. Huicholet eli wixarikat elävät keskisessä Meksikossa. Chihuahuassa elävät tarahumarat ja Sonorassa yaquit sekä serit. Vaikka monet meksikolaiset ovat ylpeitä intiaanijuuristaan, alkuperäiskansat kärsivät silti rasismista ja syrjinnästä. Intiaanien elämäntavalla ja kulttuurilla ei ole tunnustettua asemaa. Mohawkit
Nykyään yli puolet irokeeseista on mohawkeja. Heitä asuu yksinomaan Kanadassa noin 30 000 ja Yhdysvaltain puolella lähes 20 000. Vaikka suuri osa heistä polveutuu valkoisista, niin oma kieli ei ole kadonnut. Vuonna 1993 uuden ajan kasinotoimintaa ja vanhoja perinteisiä arvoja puolustavat mohawkien ryhmät riitaantuivat. Jälkimmäinen ryhmä osti maata Mohawkjoen rannalta New Yorkissa ja perusti Kanatsiohareken kommuunin. Sen asukkaat puhuvat mohawkia, pitävät traditionaalisia seremonioita ja harjoittavat perinteistä maanviljelyä, erilaisia käsitöitä sekä majoitustoimintaa. Myöhemmin vanhaa kulttuuria on elvytetty muidenkin mohawkien keskuudessa ja irokeesien liittokunnan perinteinen yhtenäisyys on palautettu. Päällikköjen neuvosto vastaa kahdeksan tämänhetkisen mohawk-kommuunin poliittisista, sosiaalisista ja kulttuurillisista asioista. Pohjois-Amerikan intiaanit
1980-luvulla alkanut kasinotalous on parantanut merkittävästi monien heimojen taloudellista asemaa, mutta varsinkin reservaateissa asuvien intiaanien koulutus ja ansiot ovat edelleen matalalla tasolla. Viimeisten vuosikymmenien aikana intiaanien perinteiset uskonnot ovat elpyneet ja vuosittaisia Pow-wow-tilaisuuksia järjestetään eri puolilla Pohjois-Amerikkaa. Yhdysvaltain väestö
Vuoden 2000 väestönlaskennassa 97,6 prosenttia ilmoitti olevansa vain yhtä rotua. 75,1 % ilmoitti olevansa valkoinen, 12,3 % musta ("black") tai afroamerikkalainen, 0,9 % intiaani tai eskimo, 3,6 % aasialainen, 0,1 % Tyynenmeren alkuasukas ja 5,5 prosenttia ilmoitti olevansa ”jotakin muuta rotua”. Samassa väestönlaskennassa 15,2 prosenttia arvioi sukujuurensa saksalaisiksi (amerikansaksalaiset), 12,9 % afroamerikkalaisiksi, 10,9 % irlantilaisiksi (amerikanirlantilaiset), 8,7 % englantilaisiksi, 7,3 % meksikolaisiksi, 5,6 % italialaisiksi (amerikanitalialaiset), 3,9 % arvioi sukujuurensa ranskalaislähtöisiksi (ranskalaiset, cajunit ja kanadanranskalaiset), 3,6 % arvioi olevansa latinoja (näihin eivät kuulu ne, jotka ilmoittivat erikseen jonkin tietyn latinalaisen Amerikan maan), 3,2 % arvioi sukujuurensa puolalaisiksi, 1,7 % skotlantilaisiksi, 1,6 % alankomaalaisiksi, 1,6 % norjalaisiksi (amerikannorjalaiset) ja 1,5 % skotlantilais-irlantilaisiksi. Intiaaneiksi itsensä määritteli 1,5 %. Pohjois-Amerikan jälkiarkaaiset kulttuurit
Biisoniruoho kestää hyvin eläinten laiduntamista. Biisoniruohon lisäksi preerialla kasvoi pohjoisa puhveliruohoa, gramaruohoa, lännen partaruohoa jne. Nämä kasvilajikkeet elättivät biisonilaumoja, joissa 25x50 mailin alalla saattoi olla 12 miljoonaa biisonia. Vuonna 1830 preerialla eli 60 miljoonaa biisonia jotka riittivät hyvin ravinnoksi alueen 50000 intiaanille. Biisonien ilmaantuminen suurilukuisina houkutteli maanviljelyintiaanit biisoninmetsästäjiksi 10–20 vuoden sisään. Toiset heimot jatkoivat silti maanviljelyä ainakin osan vuodesta kuten mandanit. Pohjois-Amerikan intiaanit
Kanadan intiaaniyhteisöistä creet ovat väestöluvultaan suurin intiaanikansa. Kolmannes Kanadan alkuperäiskansoista asuu maaseutujen reservaateissa. Yksinomaan Brittiläisessä Columbiassa Tyynenmeren rannikolla on satoja pieniä reservaatteja. Kaupungeista intiaaniasutus on keskittynyt eniten Vancouveriin, Edmontoniin ja Winnipegiin. Pohjois-Amerikan kaakkoisen metsäalueen intiaanit
Monet arviot väittävät kaakkoisalueella asuneen noin vuonna 1500 3-4 miljoonaa intiaania, mutta intiaanien alkuperäistä väkilukua koskevat arviot ovat hyvin kiistanalaisia. Joka tapauksessa tämä alue oli maanviljelyn ja runsaiden luonnonantimien takia hyvin tiheästi asuttu. Pohjois-Amerikan intiaanit
Tekniikkansa pidemmälle kehittäneiden eurooppalaisten saapuminen 1600- ja 1700-luvuilla lähes tuhosi käytännössä kivikautta eläneet intiaanikansat ja heidän kulttuurinsa 1800-luvun loppuun mennessä. Hetkellisesti eurooppalaiset vaikutteet kuitenkin synnyttivät uusia kulttuureja, joista merkittävin oli Suurten tasankojen alueella vaikuttanut ja ratsujen käyttöön perustunut biisoninmetsästyskulttuuri. Mojavet
Mojavet (joskus myös mohavet tai hamakhawit) ovat intiaanikansa Yhdysvaltojen Kalifornian, Arizonan ja Nevadan alueella. Historiallisesti he asuttivat Mojave Valleyn aluetta Coloradojoen varrella ja nykyisin kahta reservaattia. Nimi mojave on johdettu sanoista aha macave, joka viittaa veden äärellä asuviin ihmisiin. Nykyisin mojaveja on noin 2 000. Navajot
Vuonna 2010 navajojen reservaatissa, joka ulottuu New Mexicosta Arizonaan ja Utahiin, asuu noin 150 000 intiaania. Alue käsittää pinta-alaltaan 71 000 km² ja se on asukasmäärältään ja laajuudeltaan suurin Yhdysvaltain intiaanireservaateista. Lähes saman verran navajoja asuu tämän reservaatin ulkopuolella. Vuonna 2011 tehdyn väestönlaskennan mukaan navajojen kokonaismäärä on 300 048. Aleutit (kansa)
Kun Alaskasta tuli Yhdysvaltojen osavaltio vuonna 1959, sen sallittiin hallintonsa rahoittamiseksi valita 103 miljoonaa eekkeriä maata alueeltaan myyntiin. Vielä vuonna 1884 Alaskan siviilihallinnon laki esitti, ettei ”intiaaneilta viedä mitään heidän käyttämäänsä tai hallitsemaansa tai omakseen väittämäänsä maata”. Käytännössä Alaska valitsi myös alkuperäisasukkaiden kylien maita, vaikka niiden oli tarkoitus olla lain ulkopuolella. Aluetit perustivat Aleut-liiton (Aleut League) ajamaan omia oikeuksiaan ja vuonna 1966 perustettiin Alaskan alkuperäiskansojen liitto eli Alaska Federation of Natives. Lopulta joulukuussa 1971 solmittiin Alaskan alkuperäiskansojen maavaatimusten järjestelylaki, Alaska Native Land Claims Settlement Act eli ANCSA. Sen perusteella muodostettiin 12 alueellista ja 203 kyläkorporaatiota. Yhdysvaltojen vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan aleutteja oli yhteensä 19 282. lukuun sisältyvät myös ne, jotka ilmoittivat kuuluvansa aleuttien lisäksi johonkin muuhun heimoon tai rotuun. Pelkästään aleutiksi itsensä ilmoitti 61,8 % koko luvusta. Neandertalinihminen
Neandertalilaisten lukumääristä on annettu erilaisia arvioita. Yleinen arvio on 70 000, mutta jotkut arvioivat määrän olleen enimmilläänkin vain 3 500. Vuonna 2009 valmistuneiden geenitutkimusten perusteella on arvioitu, että neandertalilaisten kokonaismäärä oli enimmiltään joitakin tuhansia yksilöitä. Geneetikko Svante Pääbon mukaan neandertalinihmisen perimän kirjo on pieni, joten sen on täytynyt olla ainakin joinain aikoina harvalukuinen. Valsteen (2015) mukaan neandertalilaisia eli yhdellä kertaa ilmastosta riippuen ehkä 10 000–100 000 yksilöä. Pohjois-Amerikan subarktisen alueen intiaanit
Pohjois-Amerikan subarktisen vyöhykkeen ala on 5,5 miljoonaa neliökilometriä, ja siellä asui eurooppalaisten saapuessa vain noin 60 000 intiaania. Asutustiheys oli vain noin 1 asukas yli 100 neliökilometriä kohti. Alueen ilmasto on ankara. Subarktisen alueen eteläosassakin pitkät, pimeät talvet olivat hyvin kylmiä, mutta kesät lämpimiä, ja pohjoisosissa lyhyet valoisat kesätkin viileitä. Sademäärä on melko alhainen. Idässä maasto muistuttaa Suomen maastoa soineen, lännessä on vuoristoa. Ihmiselle ravinnoksi kelpaavia kasveja on vähän, paitsi marjoja. Yhdysvallat
Yhdysvalloissa vakituisesti asuvat ihmiset määrittelevät itse väestönlaskennan yhteydessä, mihin etniseen ryhmään kuuluvat. Väestönlaskentavirasto luokittelee ihmiset heidän ilmoitustensa perusteella kuuteen eri ”päärotuun” ("race"): valkoiset ("caucasian"), mustat ja afroamerikkalaiset, intiaanit ja eskimot, aasialaiset, Tyynenmeren saarten alkuperäisasukkaat ja viimeisenä luokkana ”jokin muu rotu”. Latinoihin ("Hispanic") luetaan rotuun katsomatta henkilöt, joiden juuret ovat espanjankielisessä kulttuurissa. Latinotaustaisia ihmisiä on yli viidennes Kalifornian, Texasin, Arizonan, Nevadan, Floridan ja Coloradon osavaltioiden asukkaista. Andamaanit ja Nikobaarit
Andamaaneilla on kymmenen muinaista heimoa, joista Bon heimo sammui vuonna 2010, kun bo-kielen viimeinen puhuja kuoli. Heimo eli Andamaaneilla arviolta jopa 65 000 vuoden ajan. Pohjois-Amerikan intiaanit
Erityisen tiheästi asuttuja seutuja olivat Kalifornia, Luoteisrannikko, jotkut lounaan maanviljelysalueet ja itäinen metsäalue. Harvinta asutus oli subarktisilla ja arktisilla alueella sekä Suurilla tasangoilla ja Great Basinissa.. Esimerkiksi Columbiajoen ylätasangolla väestötiheys oli keskimääräinen 0,01–1 as/100 km2. Intiaanien määrä oli alimmillaan juuri intiaanisotien päätyttyä vuosina 1890–1910, jolloin lukema oli alta 250 000. Vuonna 1980 tehdyn väestönlaskennan mukaan Yhdysvaltain ja Kanadan intiaaneja ja valkoisten ja intiaanien jälkeläisiä oli vähintään 1,5 miljoonaa ja vuoden 2010 väestönlaskenta kertoo intiaanien määräksi lähes kolme miljoonaa. Amerikansuomalaiset
Michiganin yläniemimaan suomalaissiirtolaisilla oli hyvät suhteet alkuperäisväestöön ojibwayintiaaneihin, josta osoituksena ovat monet seka-avioliitot. Seka-avioliittojen jälkeläiset ovat usein vaalineet enemmän intiaani- kuin suomalaisjuuriaan, ja yläniemimaalla monilla ojibwayheimon jäsenillä on suomalainen sukunimi. On kuitenkin hyvä huomioida, että ojibwien kannalta suomalaiset eivät poikenneet muista siirtolaisryhmistä. Ojibwayt ovat lukumäärältään Yhdysvaltojen toiseksi suurin intiaaniheimo, joihin on sulautunut pienempiä heimoja. Ojibwien kannalta suomalaiset olivat yksi monista vähemmistöistä heidän asuma-alueillaan. Toisilla alueilla ojibwayt ovat solmineet runsaasti avioliittoja ranskalaisperäisten siirtolaisten kanssa. Creet
2000-luvulla creiden määrä on ylittänyt 200 000:n rajan. Yksinomaan Kanadassa asuu 135 erillistä cree-ryhmää (heimoa.) Useimmat creet asuvat reservaateissa, joista läntisimmät ovat Kalliovuorilla ja itäisimmät Atlantin rannikolla. Suurimmat cree-keskittymät ovat Quebecissa ja Saskatchewanissa. Creiden heimoilla on omat poliittiset järjestelmänsä, koulunsa, hallituksensa ja lakinsa. Vuonna 2002 solmitun "urhojen rauhan" (Pair de Braves) nojalla creet saavat seuraavien 50 vuoden aikana Quebecin provinssin hallitukselta yli kolmen miljardin dollarin korvaukset luovuttamistaan maista. Creet ovat menestyksellisesti jatkaneet intiaanien oikeuksien edistämistä. Ranska ja englanti ovat heidän pääkielensä, mutta oman kulttuurin elpyminen on nostanut voimakkaasti myös myös oman kielen suosiota. Nykyään cree-kielen taitajia on yli 78 000. Pohjois-Amerikan intiaanit
Kalifornia oli Pohjois-Amerikan tiheimmin asuttuja alueita jo ennen ajanlaskun alkua. Alue oli kielellisesti hyvin hajanainen, sillä sen asukkaat koostuivat monista eri kieliperheistä. Yhteiskunnat olivat usein pitkälle kehittyneitä, päälliköiden johtamia heimoja. Kylien ja rakennusten koko ja laatu vaihtelivat olinpaikasta riippuen. Rannikkoseutujen chumashit ja muut kansat elivät alun perin kalastuksella. Sisämaan intiaanit keräsivät ravintokasveja ja monet heimot olivat riippuvaisia tammenterhoista ja hevoskastanjoista (Aesculus californica).. Maanviljely oli harvinaista tupakan ollessa ainoa viljeltävä kasvi. Rannikkoalueet olivat sateisia, koillisen sisämaan ollessa kuivaa aroa ja aavikkoa. Pueblo-kulttuuri
Espanjalaisten tullessa pueblointiaaneja oli asunut noin 120 kylässä noin 100 000, mutta vuonna 1696 noin 30 kylässä noin 24 000. Sodasta oli pueblointiaaneille se hyöty, että espanjalaiset kohtelivat näitä sen jälkeen hieman kunnioittavammin. Espanjalaiset ja pueblot toimivatkin yhdessä yhä röyhkeämmin ryösteleviä comancheja, navajoja, kiowia, uteja ja apacheja vastaan, ja suurin osa pueblointiaaneista kääntyi uudestaan katolilaisiksi 1700-luvulla. Yhdysvallat liitti pueblojen alueen itseensä 1840-luvulla, mitä muutamat puebloheimot vastustivat. Vaikka pueblointiaanitkin kärsivät eurooppalaistan tultua huomattavia väkiluvun menetyksiä, he onnistuivat säilyttämään perinteistä kulttuuriaan ja maitaan huomattavasti enemmän kuin monet muut Yhdysvaltain intiaaniheimot.Pecosin luokitus jakaa Anasazi-pueblo-kulttuurin kehityksen eri vaiheisiin.100 km Chaco Canyonista etelään on pueblojen ryhmittymä, joista suurin "talo" on "Kin Nizhoni". Amerikan alkuperäiskielet
Etelä-Amerikassa inkojen aikoinaan käyttämillä ketšualaiskieliä on edelleen 10 miljoonaa puhujaa. Toinen merkittävä kieli on aimara, jolla on pari miljoonaa puhujaa. Pohjois-Amerikan lounaisalueen intiaanit
Lounaisalueelle on kohdistunut kautta historian monia kansainvaelluksia ja esihistoriallisena aikana muun muassa Meksikon korkeakulttuurialue vaikutti siellä ainakin ajoittain. Lounaisalueella asui noin 57 heimoa. Irokeesit
Vuonna 1768 irokeesien lukumääräksi saatiin 12 000 henkeä. Amerikan vallankumouksen jälkeen vuonna 1779 määrä oli huventunut yhden kolmasosan verran. Vuonna 1995 Yhdysvaltain ja Kanadan eri reservaateissa ja kaupungeissa asui väestönlaskennan mukaan 74 500 irokeesia. Vuonna 2000 suoritettu väestönlaskenta antoi pelkästään Yhdysvalloissa tulokseksi 46 212 irokeesia, kun taas Kanadan puolella hajallaan asuvien irokeesien määrät olivat jo viisi vuotta aiemmin ylittäneet 50 000:n rajan. Amerikan alkuperäiskielet
Yhdysvalloissa ja Kanadassa puhutaan 200:aa alkuperäiskieltä. Niistä vain muutama kymmenen on enää siirtymässä lapsille, ja loput katoavat pian. Pohjois-Amerikan suurin alkuperäiskieli on navaho, jolla on puhujia noin 150 000. Cheyennet
Vuoden 2004 väestönlaskennassa saatiin tulokseksi runsaat 15 000 cheyenneä. Etelän cheyennet asuvat yhdessä eteläisten arapahojen kanssa Oklahoman keskiosissa. Pohjoinen kansanosa elää Kaakkois-Montanassa. Yhdysvallat on tehnyt parhaansa muuttaakseen cheyennet yksinomaan englanninkieliseksi väestöryhmäksi, mutta he ovat tästä huolimatta onnistuneet säilyttämään oman kielensä. Omasta uskonnostaan useimmat cheyennet luopuivat ja siirtyivät peyotismin kannattajiksi, joka on saanut sijaa monien Pohjois-Amerikan intiaaniheimojen keskuudessa. Vuonna 1992 Yhdysvaltain senaattiin valittu Ben Nighthorse Campbell oli ensimmäinen intiaanisenaattori vuoden 1932 jälkeen. Poliittisella urallaan Campbell keskittyi moniin intiaanikysymyksiin, ja Sand Creekin verilöylyn kansallinen muistomerkki pystytettiin hänen aloitteestaan. Intiaanit
Antropologi Henry F. Dobynsin tutkimustulokset antoivat Amerikan intiaaniväestön määräksi 1400-luvun lopulla 90–110 miljoonaa. YK:n tekemässä arviossa vuodelta 1999 maailman koko väestön määrä oli 1500-luvun alussa 500 miljoonaa ihmistä. Winnebagot
Vuonna 1975 winnebagot saivat Yhdysvaltain intiaanien oikeuksia puolustavalta komissiolta 4,6 miljoonan dollarin korvauksen vuoden 1837 aikana liittovaltion hallinnolle menettämistään maa-alueistaan. Saamansa rahasumman he käyttivät muun muassa maiden hankkimiseen ja oman kulttuurinsa elvyttämiseen. Kaiken kaikkiaan Ho-chunkeja on lähemmäs 10 000 henkeä, joista yli puolet asuu Wisconsinissa. Navajo
Navajon eli navahon kieli on merkittävin Pohjois-Amerikan intiaanikielistä. Se kuuluu athabasca-kielien eteläiseen haaraan, pohjoisia tavataan muun muassa Kanadassa ja Alaskassa. Navajon puhujia on yli 170 000, ja puhujien määrä on kasvamaan päin. Heitä on Yhdysvaltojen Arizonan, Coloradon, New Mexicon sekä Utahin osavaltioissa. Hidatsat
Hidatsat ovat Yhdysvalloissa asuva intiaaniheimo, jonka arvellaan asuneen noin 400 vuotta Pohjois-Dakotan alueella. Hidatsat olivat sekä maanviljelijöitä että metsästäjiä ja puhuivat siouxien murteita. Ranskalaiset ja englantilaiset kutsuivat hidatsoja "gros ventreiksi" (isomahat) ja sekoittivat heidät Montanassa asuvaan Algonkin-kieliryhmän atsina-heimoon, josta käytettiin samaa nimeä. Sekaannuksen aiheutti tasankojen merkkikieli, jossa kummankin heimon nimi ilmaistiin lähes samanlaisella käsimerkillä. Läpi 1700-luvun ja osin seuraavallakin vuosisadalla hidatsat tunnettiin myös "minnetaree"-intiaaneina. Nimi oli Pohjois-Dakotan ensimmäisten asukkaiden mandanien antama ja tarkoitti "joen yli tulleita". Hidatsojen määrän on uskottu 1600-luvulla olleen noin 3 000 henkeä, mutta esihistoriallisen kauden aikana heitä on ollut paljon enemmän. Cherokeet
Cherokeet ovat Pohjois-Amerikan asukasluvultaan suurin intiaanikansa, joka 1500-luvulla, eurooppalaisten kontaktin aikaan asutti nykyisen Yhdysvaltojen itä- ja kaakkoisosia. Myöhemmin 1800-luvulla heidät siirrettiin pakkotoimin Ozarkin ylätasangolle, Kansasiin ja Oklahomaan. Cherokeet olivat yksi niin kutsutuista viidestä sivistyneestä heimosta. Amazonin sademetsä
Amazonin sademetsässä elää vähintään 67 muusta modernista maailmasta eristyksissä olevaa intiaaniheimoa alkuperäiskansojen viraston Funain tutkimuksen mukaan. Useimmilla Amazonian sadoista intiaaniheimoista on tai oli oma kieli ja monia kulttuurisia erityispiirteitä, mutta toisaalta heillä on myös paljon yhteisiä piirteitä. Artikkelissa käsitellään intiaaneja yhtenäisenä ryhmänä. Ensimmäiset kansat
Ensimmäiset kansat () on Kanadassa käytetty termi maan alkuperäiskansoista eli intiaaneista. Termiin ei kuitenkaan sisälly kaksi muuta alkuperäiskansojen ryhmää, inuitit ja métisit. Vuonna 2016 ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 kanadalaista, eli noin 2,8 % koko maan väestöstä. Valkohäntäpeura
Valkohäntäpeuran luontainen levinneisyys Amerikassa ulottuu Kanadan Luoteisterritorioista ja Yukonin territoriosta Yhdysvaltojen ja Meksikon kautta Brasilian pohjoisosiin, Boliviaan ja Peruun asti. Pohjois-Amerikassa laji puuttuu Kalifornian ja Länsi-Coloradon väliseltä kuivalta alueelta. Laji on runsastunut Pohjois-Amerikassa metsien raivaamisen ja saalistajien vähenemisen ansiosta. Alun perin kanta oli vain noin puoli miljoonaa, mutta 1980-luvulle mennessä se oli kasvanut yli 12 miljoonaan yksilöön. Nykyisin pelkästään Yhdysvalloissa arvioidaan elävän noin 15 miljoonaa valkohäntäpeuraa. Runsautensa ja laajan levinneisyytensä ansiosta laji on IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa arvioitu elinvoimaiseksi. Muutamaa yksittäistä populaatiota ja alalajia, kuten Floridan Key Islandilla elävää pienikokoista keynvalkohäntäpeuraa ("Odocoileus virginianus clavium"), pidetään kuitenkin uhanalaisina. Guatemalalaiset populaatiot on mainittu CITES-sopimuksen III-liitteessä, joten niillä käytävä kauppa on paikallisesti rajoitettua. Timucuat
Timucuat olivat intiaanikansa nykyisen Yhdysvaltojen Floridan alueella. Ennen eurooppalaisten saapumista alueella eli ehkä jopa 200 000 timucuaa, mutta sairaudet ja sodat verottivat nopeasti heidän lukumääräänsä. Lopulta 1700-luvulla heimo katosi kokonaan osan sulautuessa mahdollisesti seminoleihin. Pohjois-Amerikan intiaanit
Yhdysvalloissa ja Kanadassa lienee puhuttu alkujaan noin 500 intiaanikieltä. Kansat (intiaaniheimo)
Kansat (joskus myös nimillä kanza ja kaw, "etelätuulen kansa", omankieliseltä nimeltään hutañga) olivat alun perin eteläisten tasankojen maanviljelijöihin lukeutuva intiaaniheimo Kansasin osavaltion koillisosassa ja Missourin luoteisosissa. Kansat menettivät maansa Yhdysvalloille 1800-luvun aikana ja heidät siirrettiin Intiaaniterritorioon eli nykyiseen Oklahomaan. Nykyisin virallisesti rekisteröityneitä kansoja on 3 542 ja heitä asuu lähinnä Oklahomassa. Viimeinen täysiverinen kansa kuoli kuitenkin vuonna 2000. Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikassa asui vuonna 2000 noin 462 miljoonaa ihmistä, joka on 8 % koko maailman väestöstä. Suurin väestöryhmä ovat eurooppalaisten uudisasukkaiden jälkeläiset, jotka ovat enemmistönä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja joissakin Keski-Amerikan maissa. Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä on määrällisesti eniten Yhdysvalloissa ja suhteellisesti enemmistönä Belizessä ja joillain Karibian saarilla kuten Haitilla. Maanosan alkuperäisasukkaita ovat intiaanit ja eskimot. Intiaaneja asuu suhteellisesti eniten Meksikossa ja muualla Väli-Amerikassa. Karibian intiaanit ovat jo kadonneet.