Milloin Juvan kunta osti Partalan kartanon tilan?
Partalan kartano
Juvan kunta osti tilan 1919, kauppahinta oli 2.5 miljoonaa markkaa. Joitakin vuosia aikaisemmin kunta oli ostanut lähellä olevan Tirrolan tilan. Partalan ja Tirrolan yhteisviljelyssä olevat tilat käsittivät 1920-luvun alussa 1.1667 manttaalia ja olivat pinta-alaltaan yhteensä 1558 hehtaaria. Partalan rakennukset olivat asumiskäytössä ja peltoja viljeltiin. Varsinkin sotien jälkeen pinta-ala supistui, alueita otettiin asutuskäyttöön. Esim. viereinen alue tunnetaan nimellä Partalanpelto.
Poitsilan kartano
Seuraavat Poitz-suvun miehet saivat laajennettua kartanon omistuksia niin, että 1600-luvulla ne lopulta käsittivät Norspyyn, Hillon ja Grotilan kylät kokonaan. Näin oli syntynyt maantieteellisesti yhtenäinen Poitsilan suurkylä, kartanokylä, länsirajallaan Summa, pohjoisrajallaan Salmenkylä-Husulan jakokunta ja rajoittuen etelässä ja idässä mereen.
Poitz-suvun miehet omistivat Poitsilan kartanon, kunnes 1700-luvun alussa "Niiles Martinpoika Poitz" myi sen eversti "von Burghausenille". Useiden omistajanvaihdosten jälkeen, 1700-luvun puolivälissä Poitsilan kartanon osti haminalainen suurporvari "Heino Eerik Bruun", jonka sukuhaarassa kartano pysyi 1800-luvun lopuille. Honkolan kartano
Kartano osti Urjalan seurakunnan entisen pappilan tontteineen vuonna 1963. Se on nykyisin kartanon työntekijöiden asuntolana. Juhana Maaton
Juhana pyrki saamaan kruunulle verotuloja pakottamalla tilanomistajia lupaukseen, että verojen maksamatta jättämisestä seuraisi tilojen takavarikointi kruunulle. Tämä käänsi lopulta paronit Juhanaa vastaan. Runnymeden niityllä lähellä Lontoon Windsoria Juhana joutui allekirjoittamaan Magna Cartan 15. kesäkuuta 1215. Magna Cartan 63 lausetta kuvasivat aatelisten oikeuksia. Merkittävimmät lauseista olivat numero 39, jossa todettiin, että ketään ei saa vangita ilman oikeudenkäyntiä ja lause 40, jossa todettiin ettei kukaan voi ostaa tai evätä oikeutta. Magna Cartan pykälät olivat ankaria, ja ne käytännössä tekivät Juhanasta vain nimellisen kuninkaan vailla valtaa. Juhana ei kuitenkaan katsonut kiristetyn asiakirjan velvoittavan itseään, ja heti tilaisuuden tullen hän sanoutui siitä irti, mistä seurasi sisällissota paroneja vastaan. Magna Cartaa voi pitää ihmisoikeusjulistusten ja perustuslakien ensimmäisenä versiona, josta kaikki myöhemmät ovat kehittyneet. Jorma Pulla
Vuonna 1997 Pulla osti Vihdissä sijaitsevan Olkkalan kartanon, jonka entisöi entiseen loistoonsa. Hän toimi kartanon isäntänä ja esitteli rakennusta ahkerasti yleisölle . Lauttaranta
Nykyisen Pikisaaren ja Lauttarannan maat käsittänyt Arolan tila, samoin kuin Syvälahden tila, myytiin Turun kaupungille jo vuonna 1911, vaikka sijaitsi tuolloin Maarian kunnassa. Arolan seutu on asutettu luultavasti jo 1200-luvun lopussa. Maakirjassa vuodelta 1540 alueelle on merkitty kolme verotilaa, joista tuli vuonna 1683 kruununtiloja. Ne yhdistyivät 1700-luvun alussa, ja tilan omistajina olivat ensin raatimies Johan Miltopaeus ja sitten professori Munsten. 1700-luvulla tila siirtyi talonpoikien omistukseen ja jaettiin kahtia Isotaloksi ja Vähätaloksi, mutta ne yhdistettiin taas 1800-luvun lopulla ja myytiin 1911 Turun kaupungille. Partalan kartano
Kustaa Vaasa oli suunnitellut kuninkaankartanoita kruunun tuottaviksi mallitiloiksi, mutta tappiota ne tuottivat. Veropäivätyötkin kuluivat hukkaan kartanoiden viljelyssä. Valtakunta olisi hyötynyt enemmän töistä rajalinnoitusten rakentamisessa ja vahvistamisessa. Ei siis ollut ihme, että hänen seuraajansa Erik XIV kiirehtikin heti ensimmäisenä hallitusvuotenaan 1561 antamaan määräyksiä näiden tappiollisten mallitilojen lopettamisesta. Partalan toiminta kuninkaankartanona loppui saman vuoden syksyllä mikkelinpäivän aikaan. Eurajoki
Keskeinen vaikuttaja Eurajoen historiassa on ollut Vuojoen kartano, jonka nykyisen empiretyylisen päärakennuksen on suunnitellut Carl Ludvig Engel. 1900-luvulle asti kartano muodosti suuren osan koko nykyisestä Eurajoesta käsittäneen yksityisen maaomaisuuden, johon kuului muun muassa vuosina 1912–1918 toiminnassa ollut Vuojoen metsärata. Vuonna 1933 kartano siirtyi Eurajoen kunnalle ja oli vuosina 1936–2003 vanhainkotina. 2000-luvulla Eurajoen kunnan omistuksessa edelleen oleva kartano on restauroitu kokous-, koulutus- ja kulttuurikeskukseksi ja ravintolaksi ja siellä on nykyään myös majoitusmahdollisuutta ja Posiva Oyn:n toimitiloja. Kalvola
Kalvolan suurimpia maatiloja ovat olleet Kuurilan ja Niemen kartanot. Kuurilan kartano muodostui tiloista, jotka kuningas Eerik XIV antoi läänitykseksi Kristina Hornille vuonna 1567. Sittemmin kartanon omistajina ovat olleet mm. Tott-, Tammelander- ja Granfelt-suvut. Myös Niemen kartanon omistajat tunnetaan 1500-luvulta lähtien, ja se joutui vuonna 1618 Turun linnan ja läänin – vuodesta 1616 myös Hämeen läänin – käskynhaltijalle Johan De la Gardielle. Kartanot olivat liitettyinä yhteen 1600-luvulta lähtien vuoteen 1943 saakka. Kirjola
1709 Krister Horn sai osan Kirjolan tiloista kruunulta vaihtokaupassa, ja lopulta 1800-luvun alussa koko kylä siirtyi Horneille ja tilat otettiin yhdysviljelyyn. Torpat ja mäkituvat ilmeistyivät kylään samoihin aikoihin, ja itsenäistyivät torpparilain myötä sata vuotta myöhemmin. Horn-suvun sivuhaara, Gripenvaldtit myivät 1800-luvulla paljon omistukseensa siirtyneitä maita - myös Kirjolan - ostokykyisille talonpojille. Kylän päätilaa on kutsuttu Kirjolan kartanoksi sen kokonsa vuoksi. Yksityisomistuksessa se lähti kasvamaan ja sillä on ollut jopa oma meijeri. Ihantalan kartano
Ihantalan kartano sijaitsi Viipurin maalaiskunnassa, jonka Suomi toisessa maailmansodassa joutui luovuttamaan Neuvostoliitolle. Kartanon historia alkaa vuodesta 1639, jolloin Lindved Hästesko sai oikeuden perustaa säterin Ihantalan kylään. Tämän yhden manttaalin perintötilan osti 1820 kreivi Fabian von Steinheil, joka hankki ja liitti tilaan kolme muuta tilaa, jotka olivat yhteensä 2/3 manttaalia. Myöhemmin maatilan ovat omistaneet kenraali N. von Rechenberg ja pankinjohtaja A. Ramstén, joka myi sen kreivi Nik. Sieversille 1903. Seuraavaksi kartano siirtyi Alfred Kordelinin ja A. Saarelan omistukseen. Heidän aikanaan Ihantalan hovin metsät hakattiin ja puut myytiin. Vuonna 1907 Suomen valtio osti kartanon, jonka pinta-ala silloin oli 1 969,81 hehtaaria. Kartanon maille muodostettiin vuokraoikeudella 45 pien- ja palstatilaa ja niille 270 hehtaarin yhteismetsä. Kartanon emätilasta tehtiin 109 hehtaarin suuruinen maatila, joka sekin vuokrattiin yksityiselle maanviljelijälle. Jurvala
Jurvalan talonpoikaiskylän kaikki talot yhdistettiin kartanoksi jo vuonna 1607. 1800-luvulla Jurvalan kartano oli yhdysviljelyksessä naapurikylässä Sillanpäässä sijaineen Åvikin kartanon kanssa. Vuosina 1924–1925 kartano jaettiin perinnönjaon yhteydessä kahteen osaan: Jurvalaan ja Kauraketoon. Näistä Kaurakedon omistajaksi tuli perinnönjaossa Wilhelm Haggrén, ja vuonna 1945 sen osti vapaaehtoisella kaupalla 20 Karjalan siirtoväkeen kuuluvaa vuoksenrantalaista perhettä, jolloin tila palstoitettiin näiden kesken. Jurvalan kartano sen sijaan on pysynyt itsenäisenä viljelystilana. Sen ensimmäisenä omistajana Åvikin kartanon perinnönjaon jälkeen oli jakoa toimittanut maanmittausinsinööri H. P. Kulhia, ja vuonna 1927 tilan osti Väinö Aarikka, jonka suvulla tila on edelleen. Sotavallan kartano
Sotavalta on Lempäälän monista kartanoista maineikkain ja historialtaan mielenkiintoisin. Kartanon 1700-luvun alkupuolella omistanut eversti Mårten Segercrantz loi Sotavallasta yhden aikansa komeimmista suomalaisista kartanoista. Sotavallan päärakennus oli silloin ikkunaluvulla mitaten toiseksi suurin rakennus Louhisaaren kartanon jälkeen koko Turun ja Porin läänissä. Numlahden kartano
1600-luvun lopulla kartanon omisti Elisabet Crusebjörn (1638–1709). Hän oli vuokrannut sen Esaias Austrellille, joka kohteli säälimättömästi ja kovakouraisesti kartanon alustalaisia. Vuokraajan ja alustalaisten välit kiristyivät kunnes 2. maaliskuuta 1697 kartanon torppari Juho Markunpoika ja hänen veljenpoikansa Juho Abrahaminpoika murhasivat kirveellä Austrellin ja tämän vaimon Kristina Dahlin. Murhien jälkeen uhrit haudattiin kartanon eteisen lattian alle ja teon jäljet siivottiin pois. Torpparit murtautuivat kartanon huoneisiin ja keräsivät arkuista suuren ryöstösaaliin, johon kuului 200 taaleria rahaa, hopeisia pikareita ja lusikoita, sormuksia sekä erilaista vaatetavaraa ja ruokaa. Murhaajat pakenivat Nurmijärveltä ensin Viipuriin ja sieltä Tallinnaan, missä heidät pidätettiin huhtikuussa. Molemmat tuomittiin kesäkuussa 1697 kuolemaan ja menettämään omaisuutensa. Karvala (Halikko)
Purilanjokilaakso on yksi Halikon vanhimmista pysyvän asutuksen alueista, ja Karvalan kyläkin on varhaiskeskiaikaista perua. Varhaisin mainita Karvalasta on jo vuodelta 1352, mikä on varhaisimpia mainintoja koko kunnasta. Kylän kantatila Vähätalo on ollut keskiajalla rälssisäteri, joka myöhemmin on jaettu Vähätalon ja Isotalon tiloiksi. Kylän molemmat tilat olivat ratsutiloja. Vuonna 1784 toteutettu isojako rikkoi yhtenäisen kylärakenteen, joskin Karvalan torpat ja mäkituvat säilyivät varsin yhtenäisessä kokonaisuudessa. 1900-luvun alussa torpat ja mäkituvat itsenäistyivät, mikä merkitsi kylän ydinalueen siirtymistä Jokikaustan tien varrelle. Kavantsaaren kartano
Kartanon ensimmäinen tunnettu omistaja oli 1500-luvun puolivälissä Viipurin linnan päällikkönä toiminut Maunu Niilonpoika (Måns Nilsson till Ahtis, k. 1560), joka osti tilan vapaaksi vuonna 1556. Hänen jouduttuaan kuninkaan epäsuosioon, kartano siirtyi kruunun omistukseen, kunnes Eerik XIV antoi sen vuonna 1562 käskynhaltija Bertil Göransson Mjöhundille. Hänen jälkeensä kartano kuului Stubben, Skalmin ja Tauben suvuille. Vuonna 1658 kartanon omistajaksi tuli Hämeen omistuksensa Kavantsaareen vaihtanut Henrik Rehbinder. Ruotsin ajan loppupuolella Kavantsaari kuului jälleen kruunulle ja kun Vanha Suomi vuonna 1721 siirtyi Venäjän keisarikunnalle, annettiin kartano vuonna 1726 lahjoitusmaana kapteeni Ivan Menšoi Šuvaloville. Hänen poikansa Ivan Šuvalovin kuoleman jälkeen kartanon osti perikunnalta vuonna 1803 myöhemmin aateloitu venäläinen kauppaneuvos Aleksandr Olhin, joka kuoltua 1815 kartano myytiin edelleen marsalkka C. G. E. Mannerheimin isoisälle Carl Gustaf Mannerheimille. Keskusta (Jyväskylä)
Viimeinen vapaa tontti Jyväskylän ensimmäiseltä asemakaava-alueelta myytiin vuonna 1862. Toisin kuin monissa muissa Suomen kaupungeissa samoihin aikoihin, Jyväskylässä ei laajennettu kaavaa heti tonttien loppumisen jälkeen. Tämä sai kaupunkialueen asukastiheyden kasvamaan huomattavasti. Viimein vuonna 1899 vahvistettiin ensimmäinen asemakaavanlaajennus. Se oli yksinkertainen ruutukaavan jatke, mutta ruutuasemakaavoitus oli tuolloin menossa pois muodista, joten kaavaa kritisoitiin. Tämä sai kaupungin lopettamaan tonttien myynnin kokonaan vuonna 1907. Ensimmäisestä laajennuksesta ehdittiin toteuttaa sen takia vain pieni osa. Vuonna 1910 astui voimaan uusi asemakaavanlaajennus, joka perustui toisenlaisiin periaatteisiin, epäsäännölliseen keskiaikaisten kaupunkien katuverkkoja muistuttavaan katuverkkoon, jollainen oli tulossa muotiin. Tuohon kaavaan sisältyi jo koko nykyinen Jyväskylän keskusta. Uudet kadut nimettiin enimmäkseen Kalevalan hahmojen mukaan ajan kansallisromanttisen tyylin mukaisesti. Tori siirrettiin nykyiselle paikalleen, ja siihenastisesta torista tuli Kirkkopuisto. Keskustan koillisen laajennuksen pääväyläksi tuli Puistokatu, joka tuli siihenastisen Laukaaseen menevän maantien tilalle. Vuoden 1899 asemakaavan toteutuessa Laukaantie olisi jätetty kaavan alle. Partalan kartano
1985 perustettiin Maaseudun kehittämiskeskus Partala Partalan ry:n ylläpitämäksi luonnonmukaisen viljelyn ja maatilatalouden tutkimus- ja koulutuskeskukseksi. Juvan kunta oli mukana varsin tiiviisti taloudellisesti ja on edelleen Partala ry:n jäsen. Alueella toimi MTT:n Ekologisen tuotannon tutkimusasema Partala vuoteen 2000. Juvan kartano
Juvan kartano on Varsinais-Suomessa Tarvasjoella sijaitseva kartano. Se on Gustaf Mauritz Armfeltin syntymäkoti, joka toimii nykyään museona. Paijala
Talvisodan jälkeen vuonna 1940 Anttilan silloinen omistaja, filosofian tohtori Max van der Pals myi tilan kokonaisuudessaan kahdelletoista Kurkijoelta ja Hiitolasta tulleelle siirtolaiselle. Tällä tavoin hän saattoi pitää Lohjalla omistamansa Laakspohjan kartanon jakamattomana.Jatkosodan aikana nämä siirtolaiset pääsivät palaamaan Karjalaan, ja vuonna 1941 he myivät Anttilan maat Keskusosuusliike Hankkijalle, joka perusti sinne koetilan. Koska kyseessä oli koetila, vuonna 1944 Hankkija joutui maanhankinalain nojalla myymään siitä vain pienehkön osan. Anttilan tilalla harjoitettiin kasvinjalostusta ja muuta koetoimintaa 1990-luvun alkuun saakka. Nykyään tila on Tuusulan kunnan omistuksessa. Kartanon vuonna 1905 valmistuneesta päärakennuksesta on jäljellä enää vain portaat ja osa kivijalkaa. Karunan kartano
Karunan kartanolla oli niin sanottu patronaattioikeus vuosina 1770–1870: kartanon omistajat saivat yksin valita seurakuntansa kirkkoherran. Vuoden 1918 maanvuokralain myötä kartanon alue supistui. Toisen maailmansodan jälkeen kartanosta lohkottiin kahdeksan maatilaa siirtolaisia varten. Kartanon omistajat vaihtuivat tiuhaan 1900-luvulla, kunnes Pauli Tahvonen osti sen vuonna 1943. Vuonna 2012 kartano oli Tahvosen suvun omistuksessa. Sen peltoala oli runsaat 60 hehtaaria ja metsäala 115 hehtaaria. Kärkelä (Kiikala)
Vuosina 1729–1815 Kärkelän kylän kaksi taloa ja Revän yksi talo olivat Haalin kartanon lampuotitaloja, ja vuosina 1816–1813 Revä ja Kärkelä, joka nyt oli yhdistetty tilaksi, olivat Haalin kartanon ulkotiloina. Vuosina 1832–1880 Revää ja Kärkelää omisti Someron Jurvalan kartanon omistaja luutnantti Wilhelm Gadolin ja sen jälkeen Kärkelä, jota myös toisinaan on nimitetty Kärkelän kartanoksi, on ollut itsenäisenä tilana. Kun Hunttalan Matti Suomen osti
Hunttalan Matti on liikemies, joka ostaa, myy, vaihtaa ja varastaa - mikä nyt parhaiten sattuu sopimaan suunnitelmiin. Hukansalmen kunnan miehet eivät osaa epäillä Hunttalan suuria puheita. Elinkeinoasiamies Koistinen, kunnanjohtaja Kiiskinen ja pankinjohtaja Ruotsalainen uskovat tavanneensa henkilön, joka pystyy vauhdittamaan kunnan surkeaa taloutta ja tehdashankkeita. Hunttala ostaa kunnalta ilmaiseksi Hukanharjun jonne hän lupaa rakentaa tehtaita jotta kuntaan saataisiin työpaikkoja, mutta Hunttala myykin harjun sorakeisarille ja lähtee itse pakoon Hukansalmelta.
Elokuva kuvattiin 2. heinäkuuta ja 6. elokuuta välisenä aikana vuonna 1984. Rapalan kartano
1800-luvun lopulla kartano päätyi jämsäläiselle talonpojalle ja valtiopäivämiehelle Severus Konkolalle sekä edelleen hänen tyttärelleen Anni Konkolalle ja tämän aviomiehelle Rudolf Waldenille. Kartanon päärakennuksen ja tilanhoitajan asunnon uudistukset suunnitteli arkkitehti W. G. Palmqvist vuosina 1918-1919. Kartano on yksityiskäytössä. Ravea
Molemmat tilat yhdistettiin 1800-luvun puolivälissä Hietamäen kylän Anttila ja Kartano -nimisten tilojen kanssa Ravean kartanoksi. Tässä vaiheessa myös nyt jo purettu Laajoen rannalla sijainnut Kartanon tilan päärakennus laajennettiin kaksikerroksiseksi ja empiretyyliseksi. Kartano muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1930 ja vuonna 1965 siitä tehtiin sokerijuurikkaan viljelyn koetila. Haalin kartano
Vuosina 1729–1815 Kärkelän kylän kaksi taloa ja Revän yksi talo olivat Haalin kartanon lampuotitaloja, ja vuosina 1816–1831 Revä ja Kärkelä olivat Haalin kartanon ulkotiloina. Vuosina 1832–1880 Revää ja Kärkelää omisti Someron Jurvalan kartanon omistaja luutnantti Wilhelm Gadolin, ja myös tämän jälkeen Kärkelällä oli eri omistajat kuin Haalilla. Revä sen sijaan palasi Haalin yhteyteen ja oli sen ulkotilana vielä 1900-luvulla, kunnes vuonna 1953 myös Revän kantatila myytiin itsenäiseksi. Pitkäkoskella omistajat olivat vuodesta 1816 vuoteen 1880 samoja tai samoihin sukuihin kuuluvia kuin Haalilla vuoteen 1872, mutta sen jälkeen eri sukuihin kuuluvia. Saaren kartano (Ulvila)
Saaren kartanoa hallitsi 1530-luvulla Kokemäen kartanon vouti Lauri Broke, jonka kuoltua kartano siirtyi hänen tyttärelleen ja tämän miehelle Niilo Mikonpojalle, jotka kuitenkin luovuttivat kartanon vuonna 1553 Kustaa Vaasalle. Kartano oli tilinpidollisessa yhteydessä Ulvilan kuninkaankartanoon muttei enää sen seuraajaan Porin kuninkaankartanoon 1561 jälkeen. Saaren kartano päätyi Juhana III:n puolison Gunilla Bjelken omaisuudeksi, kunnes tämä lahjoitti sen muiden tilojen ohella Gulbrand Olavinpojalle vuonna 1600. Kahta vuotta myöhemmin Gulbrand antoi Saaren kartanon Sunniemen kartanonherralle Götrik Finckelle velkojen pantiksi. Fincken kuoltua kartano siirtyi Hornin suvulle, kunnes 1600-luvun lopun reduktio palautti sen kruunun omaisuudeksi. 1700–1800-luvuilla kartano oli upseerien käytössä, ja vuodesta 1879 sitä vuokrasivat Rosenlewin suvun jäsenet. Kytäjän kolmoissurma
Kartanon rahaepäselvyydet eivät kuitenkaan vielä päättyneet. Vuonna 1985 Kai Vähäkallion entinen vaimo ja tämän uusi puoliso, toimitusjohtaja, saivat syytteen Hyvinkään kihlakunnanoikeudessa poikien rahojen kavaltamisesta. Syyttäjän mukaan pariskunta oli kavaltanut 1,6 miljoonaa markkaa ja aiheuttanut kartanolle 2,8 miljoonan markan taloudelliset menetykset. Kihlakunnanoikeus tuomitsi Vähäkallion entisen vaimon puolen vuoden ehdolliseen vankeuteen, mutta hovioikeus antoi 10 kuukauden ehdollisen vankeustuomion. Summa oli hovioikeuden mukaan 150 000 markkaa. 
Kartanon rippeet tekivät konkurssin virallisesti vuonna 1994, jolloin sen osti pakkohuutokaupassa autokauppias Yrjö Laakkonen. Roihuvuori
Viaporin linnoitustöiden alettua vuonna 1748 Helsingin lähistön kartanot, myös Herttoniemen kartano, elivät kukoistuskauttaan. Kartanon alueella toimi vuosina 1762–1845 Suomen ensimmäinen posliinitehdas. Posliinitehdas oli samalla Suomen ensimmäinen osakeyhtiö. Kartanon ja siten myös alueen tunnetuimpia omistajia ovat olleet Viaporin perustaja, vara-amiraali Augustin Ehrensvärd ja kauppias Johan Sederholm. Ruotsinsalmen toisen meritaistelun sankari ja Viaporin viimeinen ruotsinvallan aikainen komendantti Carl Olof Cronstedt omisti alueen kahteenkin otteeseen. Roihuvuoren alueella oli 1700-luvulla ainakin kolme Herttoniemen kartanon torppaa: Kreijars, Starräng (Saraniitty) ja Kiilatorppa. Vuonna 1793 Sederholmin vävy majuri Johan Olander myi omistamansa Herttoniemen kartanon, mutta erotti kartanosta perheelleen Kreijarsin ja Strömsin torpat, joista muodostettiin alueelle Strömsin tila. Vuonna 1794 valmistui tilalle päärakennus. Vuoden 1855 kartassa tila on jo merkitty kartanoksi. Strömsin kartanon nykyinen ulkoasu on vuodelta 1910. Kartanoiden vaikutus alueen kasvillisuuteen näkyy edelleen jalopuiden suurena määränä. Myös Tammisalon kanavan vaiheet liittyvät alueen kartanohistoriaan. Huhkon kartano
Vanhimmat kirjalliset maininnat Huhkosta ovat 1300-luvulta. Ne käsittelevät Huhkonkosken myllyä, joka on ilmeisesti vanhempi kuin Huhkon tila. Ensimmäiset viitteet itse Huhkon kartanosta Mälikkälän kylässä ovat peräisin 1500-luvulta, jolloin se oli lampuotitalona Pernon kartanon alaisuudessa. Huhko oli Pernon kartanon omistuksessa 1600-luvulle saakka, jolloin sen omistaja vaihtui useaan kertaan. Kuuluisin Huhkon kartanon omistajista oli Turun Akatemian historian ja moraaliopin professori Johan Bilmark, joka osti tilan vuonna 1776. Kartanon hoidon vaikeudet aiheuttivat useita omistajanvaihdoksia 1800-luvulla. Raision kaupunki osti kartanon vuonna 1977. Kartanon sisätilat on kunnostettu kaupungin edustuskäyttöön ja sitä vuokrataan myös ulkopuolisille. Pakkala
Toisen maailmansodan jälkeen kaupungin kasvu kuitenkin söi vähän kerrallaan kartanon valtavat maa-alueet. Backaksen maita pakkolunastettiin siirtoväen asuttamiseksi, ja Helsinki-Vantaan lentoaseman rakentaminen vei niistä yli 400 hehtaaria. Vuonna 1986 Elanto myi kaiken vielä jäljellä olleen maan rakennusliikkeille, jättäen itselleen vain kartanon ulkorakennuksineen. Backaksen entisille maille on rakennettu muun muassa Veromiehen kaupunginosa sekä Pakkalaan kuuluvat Vantaanportin ja Kartanonkosken alueet. Backaksen kartano
Ensimmäisen maailmansodan aikana Carl Ehrnrooth päätti luopua Backaksesta, ja ostajaksi tarjoutui Osuusliike Elanto, joka tarvitsi suurtilan Helsingin läheisyydestä tuottaakseen elintarvikkeita myymälöihinsä ja ravintoloihinsa. Kaupanhieronta herätti närkästystä muissa kartanonomistajissa ja pääkaupungin ruotsinkielisissä piireissä, jotka pelkäsivät vasemmistolaisen osuusliikkeen turmelevan Helsingin pitäjän vanhan ruotsinkielisen kulttuurin ja suomalaistavan sen väestön. Näkyvistä protesteista ja lehtikirjoittelusta huolimatta Elanto osti Backaksen 1916. Tilan pinta-ala oli ostohetkellä 683 hehtaaria, josta peltoa oli 141 ja metsää 482 hehtaaria, ja tila ulottui Vantaanjoelta Tuusulan rajalle saakka. Järvenpää
Järvenpään kartanon omisti 1900-luvun alussa maan­viljelys­neuvos Bjarne Westermarck. Hän aikoi tehdä siitä Suomen maa­talouden kehittämis­keskuksen ja mallitilan, jossa suoritettai­siin koe- ja tutkimus­toimintaa. Taloudellisista syistä hän joutui kuitenkin luopumaan suunnitelmastaan, ja päätti sen sijaan kehittää Järvenpään asemanseudusta asutuksen ja pien­teollisuuden keskuksen. Tähän hän katsoi olevan hyvät mahdollisuudet, koska alue sijaitsi kohtalaisen lähellä Helsinkiä hyvien liikenne­yhteyksien varrella. Wester­marckin toimeksi­annosta maan­mittaus­insinööri Wolmar Svaetich laati yhdys­kunnalle asema­kaavan ja antoi myös teille nimet. Kartanosta erotettiin myös pienempiä maan­viljelys­tiloja, joista valtio osti kaksi ja perusti niille Maatalousnormaalikoulun ja Kotitalousopettajaopiston. Knuutilan kartano
1900-luvun vaihteessa Frans Oskar Knuutilan isännöimänä Knuutila oli yli tuhannen hehtaarin suuruinen. Kartanon maaomistus käsitti tuolloin käytännössä kaiken ympäröivän Penttilän kylän peltomaan ja muun muassa läheisen Siuron linnavuoren. Tilan koko pieneni kuitenkin yli puoleen 1960-luvulle tultaessa muun muassa valtion pakkolunastuksista johtuen. Knuutilan suku myi kartanon Nokian kauppalalle (nyk. Nokian kaupunki) vuonna 1964, mutta suku luopui päärakennuksen hallinnasta vasta vuonna 1989 Mauno Knuutilan kuoltua. Kartanon nykyisen rakennukset on rakentanut Knuutilan suku lukuun ottamatta luultavasti 1600-luvulla rakennettua kivikellaria. Linnaisten kartano (Vantaa)
Kartanon muodostaa entinen Skinnarsin perintötila, joka vuonna 1798 ostettiin perintötilaksi, ja jonka omistajat tiedetään vuodesta 1556 lähtien. Nimenvaihdos Linnaiseksi () tehtiin vuonna 1865. Kartanoalueen rakennukset ovat kulttuurihistoriallisesti merkittäviä. Harvialan kartano
Myöhemmin kartanolle on ollut tyypillistä kuulua korkeille ruotsalaisille aatelissuville, jotka eivät ole itse asuneet kartanossa. Kartanon maista on erotettu mm. Äikäälän tila, josta on myöhemmin muodostunut Vanajanlinna ja entinen lampuotitila josta muodostui Suvikkaan kartano. Aikojen kuluessa on Harvialaan yhdistetty 23 säteri-, rälssi- ja verotilaa, yhteensä 27 manttaalia. Torpparivapautuksen jälkeen tilasta myyttiin 57 torppaa, joiden pinta-ala on 1 939 ha, itsenäisiksi taloiksi, muut Harvialan torpat on liitetty kartanon maihin. Kartanon pinta-ala oli vielä 1930-luvulla, torpparivapautuksen jälkeenkin 10 914,8 ha; josta puutarhaa 12, peltoa 430, laidunta 129,58, metsämaata 9 815,26 ja joutomaata 527,96 ha. Kauppakeskus Ratina
Sopimus toteutuksesta ja tonttikaupasta Tampereen kaupungin ja Spondan välillä allekirjoitettiin toukokuussa 2008. 24 000 neliön tontin kauppahinta oli 20 407 000 euroa, eli kyseessä on Tampereen kaupungin kaikkien aikojen suurin tonttikauppa. Lisäksi Sponda osti kaupungilta kauppakeskus Ratinan tontin viereisen Autotuonnin kiinteistön sekä myöhemmin Vuoltsun korttelin. Autotuontia laajennettiin ja se kytkettiin osaksi kauppakeskusta jatkamalla kauppakeskuksen alinta myymälätasoa Autotuontiin. Myös Vuoltsun kortteli kytkettiin osaksi kauppakeskusta. Ala-Lemun kartano
Jan-Erik Sundströmin myi kartanon Turun kaupungille vuonna 1968. Hänen poikansa Juhani Sundström jäi vuokralaiseksi tilalle, ja piti siellä ravitallia. Vuokrasopimuksen päätyttyä vuonna 1975 Sundströmin ravitalli muutti 19 ravurinsa kanssa Pertteliin. Ala-Lemun kartano oli pitkään Varsinais-Suomen Kansallissäätiön omistuksessa, kunnes se siirtyi yksityiseen omistukseen vuonna 2011. Laukon kartano
Vuonna 1968 Lauri Haarlan perikunta myi Laukon Juhani ja Leena Lagerstamille, jotka muuttivat lapsineen kartanoon talvella 1968. Kartanon kokonaispinta-ala oli kaupantekohetkellä 1 773 hehtaaria. Uusi isäntäpari keskitti aluksi energiansa lypsykarjan tuotantoon ja Laukosta muokattiin vauhdilla modernia maitotehdasta. Ponnisteluista huolimatta maidontuotanto ei muuttunut kannattavaksi, ja jo muutaman vuoden kuluttua Juhani Lagerstam myi 200-päisen lypsykarjansa pois. Seuraavaksi Laukon tuotanto keskitettiin lihakarjan kasvatukseen: Ruotsissa Juhani Lagerstam nimettiin ”pihvikuninkaaksi”, kun jo 1970-luvun puolivälissä Laukossa laidunsi eniten pihvikarjaa koko Suomessa. Alatalon kartano
Rakennusvaiheessa sekä alkuperäisen omistajan että hänen appensa rahat loppuivat kesken, ja rakennus siirtyi Petäjäveden seurakunnan omistukseen ja pantiin vuokralle. Sodan jälkeen tila pilkottiin kolmeen ja luovutettiin siirtokarjalaisille. Rapistuneen, kylmän päärakennuksen ympäristöineen osti maanviljelijä Matti Laapotti perheineen vuonna 1946. Laapotin suku on kunnostanut rakennuksen 1980-luvulla. Kaukajärven kartano
Grahnin kuoltua 1940 kartano oli ensin vuokrattuna ja sitten vuonna 1952 Grahnin leski Dagmar Grahn myi kartanon päärakennuksen ja suurimman osan sen maista Tampereen kaupungille. Kartanon päärakennus purettiin 1975 sen päästyä huonoon kuntoon. Kaukajärven kartano
Kaukajärven kartano sijaitsi Tampereella Vehmaisissa Kaukajärven pohjoisrannalla. Kartanon perusti 1900-luvun alussa läheisen Haiharan kartanon omistajien velipuoli Bertel Grahn (1877-1940) joka osti vuosina 1902-1903 yhdeksän maatilaa Vehmaisten alueelta ja yhdisti ne 600 hehtaarin kartanoksi. Kartanon vuosina 1905-1906 rakennetun jugend-tyylisen kaksikerroksisen päärakennuksen suunnitteli arkkitehti Wivi Lönn. Mallan kartano
Kartano sai julkisuutta vuonna 2014, kun suomalainen Risto Pietilä osti sen bitcoineilla. Reitkallin kartano
1800-luvun loppupuolella kartano kuului kauppaneuvos Janne (Jean) Bruunille sekä sitten vuoteen 1890 tämän vävylle kenraalimajuri Johan Adolf Frey. Kartanossa Frey omistautui uudenaikaisten karjanhoitomenetelmien kehittämiseen. 1906 kartanon päätilan ostivat eversti Lennart Forsten ja hänen vaimonsa Alma Forstén tilan silloiselta omistajalta senaattori Juhani Arajärveltä. Forstenit siirsivät tilalle puutarhakoulunsa, jonka toiminta oli alkanut 1898 (sittemmin Reitkallin puutarhakoulu). Naantalin sokeritehdas
Mietoisissa sijaitsevan Ravean kartanon yksityinen omistajuus päättyi pitkäksi aikaa kun Oy Juurikassokeri osti sen koetilakseen vuonna 1959. Oy Juurikassokeri salaojitti ja peruskunnosti kartanon maat. Lisäksi paljon vanhaa rakennuskantaa purettiin ja uutta rakennettiin tilalle. Raveasta tuli oston myötä yksi Suomen neljästä sokerijuurikkaan koetilasta. Kartanon maiden peltopinta-ala oli vuonna 1986 85 hehtaaria ja siitä 56 hehtaaria sokerijuurikkaan viljelyssä. Lisäksi tila tuotti silpoydinhernettä ja ohraa. Vilusen kartano
Stjernwallin kuoltua kartano vaihtoi omistajaa useaan otteeseen kunnes Tampereen kaupunki osti sen vuonna 1944. Kartanon rakennuksissa toimi tämän jälkeen Hatanpään sairaalan psykiatrinen osasto 1945-1965, ja vuodesta 1968 siellä on sijainnut Tampereen Sininauha ry:n asuntola ja päiväkeskus. Partalan kartano
Nimi kuninkaankartano on peräisin Kustaa Vaasan ajoilta. Alun perin kuninkaankartanot olivat voutien asuinpaikkoja, 1557 oli Savon kuudessa hallintopitäjässä kussakin oma vouti. Sitten mukaan tuli myös puolustuksellinen näkökanta. Uuden ajan alussa Savo pysyi rajamaana ja rajanveto oli monin paikoin riidanalainen. Rajaselkkaukset tulehtuivat vuosina 1555-57 Kustaa Vaasan Venäjän sodaksi. Vanha kuningas matkusti Itä-Suomessa 1555-56. Tavoitteeksi tuli kuninkaankartanoiden saaminen Olavinlinnasta Viipuriin ja Hämeen linnalle johtavien pääteiden varteen. Näiden kruunun viljelys- ja karjakartanoiden tarkoitus oli samalla toimia aikansa mallitiloina sekä toisaalta tehostaa verotusta – silloinkin – ja voutien tiukempaa valvontaa. Jutikkalan kartano
Kartanoalueen historia on alkanut rautakaudella. Paikalta on löydetty kolme rautakautista asuinpaikkaa sekä kolme myöhäisrautakautista polttokenttäkalmistoa. Varhaisin maininta kartanosta on vuodelta 1340 ja kartanoksi Jutikkala on muodostunut 1400-luvun alkuun mennessä. Tällöin kolmen rautakautisen talon tilukset on yhdistetty yhdeksi suurtilaksi. Vanajan kartano
Äikäälän tilan historia ulottuu varhaiskeskiajalle saakka. Ensimmäinen asiakirjamaininta on vuodelta 1374, jolloin Äikäälän omistajaksi mainitaan Olle af Aeykaelum. Osan keskiajasta Äikäälä oli Harvialan rälssinä, ja yksi sen pitkäaikaisista omistajista oli katolinen kirkko, jolloin sen historia liittyy Vanajan piispankartanon historiaan. Koko Äikäälän historian aikana sen omistajat ovat varsin harvoin asuneet tilalla, ja se on ollut lampuotien eli koko tilan vuokraajien hallinnassa. Kartanon omistajiksi uudella ajalla mainitaan mm. seuraavat henkilöt:Varsinainen Vanajanlinnan historia alkaa vuodesta 1918, jolloin Äikäälän tilan osti Rosenlew-yhtymän pääosakas, lääketieteen ja kirurgian tohtori Carl Wilhelm Rosenlew. Saadakseen vapaan hirvenmetsästysoikeuden tilalle Rosenlew laajensi sen pinta-alaa ostamalla 1922 määräalan Kidun tilasta sekä myöhemmin Kappolan tilan 1927. Kartanon kokonaispinta-alaksi tuli 501 hehtaaria. Rosenlewin alkuperäinen ajatus oli rakentaa hankkimalleen tilalle Katumajärven rantaan metsästyslinna, jossa itsenäistyneen valtion poliittinen ja taloudellinen eliitti voisi harrastaa metsästystä ja siihen liittyviä pitoja. Jutikkalan kartano
Kartanon ovat omistaneet kokemäkeläisen Vuolteen suvun, varsinaissuomalaisen Tasaisten (myöhemmin Hufvudsköld) rälssisuvun sekä saksalaisperäisen Bäckin suvun edustajat. Kaikki omistajat olivat avioliittojen kautta sukua toisilleen. Kartanon osti isonvihan aikaan G. J. von Birckholtz, jonka vävy Henrik Blåfield oli äitinsä kautta Hufvudsköld-suvun jälkeläinen. Kartanon tiiviissä ryhmässä olleet rakennukset paloivat 5. toukokuuta 1838, ja Blåfieldin suku joutui luopumaan kartanosta 1872, kun uusien rakennusten tekeminen oli saanut heidät taloudellisiin vaikeuksiin. Kartanon puinen uusklassinen päärakennus valmistui 1839, ja uudet rakennukset oli sijoitettu laajemmalle alueelle tulipalovaaran vähentämiseksi. Söderkulla
Söderkullassa sijaitsee Söderkullan kartano, joka on perustettu vuonna 1557. Kartanon omistaa Sipoon kunta, ja sen päärakennus on aiemmin ollut vuokrattu tilausravintolayrittäjälle. Kunta kaavaili keväällä 2011 kartanon myyntiä, mitä paheksuttiin. Myyntiaikeet peruttiin, ja kartanosta tulee kulttuuripalvelujen keskus, johon suunnitellaan nyt piharakennuksissa toimivia kunnan toimintoja. Kytäjän kartano
Arkkitehti Väinö Vähäkallio osti kartanon vuonna 1928 yhdessä professori Kaarlo Kairan kanssa. Vähäkallio osti Kairan osuuden itselleen vuonna 1932. Hän hoiti kartanon loistokuntoon, rakennutti piirtämiään rakennuksia sekä kyläkirkon kartanon maille. Sotien aikana kartano toimi hoitokotina. Vähäkallion aikana kartanossa vieraili useaan otteeseen presidentti P. E. Svinhufvud metsästysretkillään. Urajärven kartano
Urajärven kartano oli yksi viidestä maatilasta, jotka luutnantti Berent Möller otti viljelykseen saatuaan ne lahjoituksina vuonna 1649. Tila oli tuolloin kuuden manttaalin eli 10 700 hehtaarin kokoinen. Vuonna 1672 Möller myi kartanon everstiluutnantti Georg Heidemanille, jonka suvun hallussa kartano pysyi vuoteen 1917. Sjundbyn kartano
Sjundbyn kartano on kartanolinna Siuntiossa Uudellamaalla. Kartanon historia tunnetaan vuodesta 1417. 1560-luvulla Kustaa Vaasan tallimestari Jakob Henrikinpoika rakennutti paikalle harmaakivisen linnan. Sjundby on ehtinyt historiansa aikana kuulua monelle aatelissuvulle. Tunnetuin omistaja oli Sigrid Vaasa, Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n ja Kaarina Maununtyttären tytär, joka emännöi linnaa vuosikymmenien ajan. Lohjalta peräisin oleva Adlercreutzin suku on hallinnut tilaa 1700-luvulta lähtien lukuun ottamatta Porkkalan vuokra-aikaa. Neuvostoliittolaisten sotilaiden jäljiltä linna piti remontoida täysin. Nykyisin se on yksityiskotina. Inkilän kartano
Inkilän kartano eli Inkilänhovi on Juvalla Inkilän kylässä sijaitseva entinen rusthollitila. Kartanon nimi tulee tilan 1600-luvun puoliväliin saakka omistaneista Inkisistä. Kartanon koko oli 1 085 hehtaaria vuonna 1810 ja vuonna 1830 siihen kuului 14 torppaa. Laukon kartano
Hävityksen jälkeen vuonna 1929 Laukon kartano siirtyi takaisin suomalaisiin käsiin, kun tamperelainen paperitehtailija Rafael Haarla osti raunioituneet tilukset itselleen. Haarla oli innokas historiaharrastaja ja aitosuomalaisista mielipiteistä tunnettu tehtailija, joka toimi muun muassa Lapuan liikkeen ja Vapaussodan Rintamamiesten Liiton keskeisenä rahoittajana. Ostaessaan Laukon Haarla koki ostavansa palan merkittävää suomalaista historiaa ja piti tärkeänä, että tila rakennettiin uudelleen menneisyytensä arvoiseksi kulttuurikartanoksi. Ensimmäisenä kartanon pihamaalle kohosi Veikko Kallion suunnittelema 1920-luvun klassisismia edustava valkoinen päärakennus, jonka jälkeen 1930-luvun kuluessa kartanon pihamaalle alkoi kohota lisää vaaleaa uusklassista tyyliä edustavia rakennuksia. Vanajan kartano
Sirola-opiston toiminta loppui Äikäälän kartanossa–Vanajanlinnassa 1994. Vuonna 1996 kiinteistön tultua myyntiin oli Hämeenlinnan kaupungilla etuosto-oikeus, jota se käytyjen neuvottelujen myötä päättikin käyttää. Kaupungin omistukseen siirtyi koko Sirola-säätiölle kuulunut maa-omaisuus ja sillä sijainneet rakennukset 10 miljoonan markan hinnasta. Rakennuksen irtaimiston kohtalosta sovittiin, että osa siitä siirtyi Hämeenlinnan kaupungille ja osa kiinteistöä vuokranneelle Vanajanlinna Oy:lle, jossa kaupunki oli osaomistajana 19 prosentin osuudella. Gunvor Grahn
Bertel Grahnin kuoltua kartano siirtyi Gunvor Grahn-Ekroosille ja tämän miehelle Torsten Ekroosille. Lapsettomat Ekroosit alkoivat vähitellen myydä kartanon maita ja vuonna 1963 he lahjoittivat kartanon päärakennuksen seitsemän hehtaarin maa-alueineen Tampereen kaupungille. He pidättivät kuitenkin rakennusten hallinta-oikeuden itsellään. Haiharan kartanon entisille maille alettiin 1960-alussa rakentaa Kaukajärven lähiötä. Poitsilan kartano
Vuonna 1888 Turun hovioikeuden varapresidentti, tuomari Francis Bruun myi jäljellä olevat osat Poitsilan kartanoa Venäjältä tulleelle siirtolaiselle, Haminan porvarille, kauppaneuvos Konstantin Ivanovits Aladinille. Vuonna 1949 Aladin-suku myi Poitsilan kartanon päärakennuksen ja tontin Jamilahden kansanopistolle. Poitsilan maita jäi kuitenkin Aladinien omistukseen.
Pohjois-Poitsilan alue oli jo 1800-luvulla irrotettu Poitsilan kartanosta erilliseksi kiinteistöksi, Ruissalon kartanoksi, jonka sittemmin osti erään Bruun-sukuisen naisen aviomies, pankinjohtaja, varatuomari "Verneri Merus". Meruksen perikunta sittemmin 1970-luvulla myi Ruissalon maat Vehkalahden kunnalle. Kokemäenkartano
Vuonna 1903 kartano myytiin huutokaupalla ja sen osti Yyterin kartanossa syntynyt leskiemäntä Maria Pohjola. Hän puolestaan myi sen 1925 tyttärenpojalleen Erik Grönlundille. Grönlund oli paikkakunnalla merkittävä hahmo. Innokkaana hevosurheilun ystävänä hän muun muassa lahjoitti kartanon maa-alueita vuonna 1950 rakennettua Kokemäen ravirataa varten. Hänen aikanaan Kokemäenkartanoon kuului maita noin 1 500 hehtaaria. Partalan kartano
Museotoiminta on Juvan kunnan ja Juvan Kotiseutu- ja museoyhdistyksen yhteistyötä niin, että kunta omistaa tilat ja huolehtii aukiolosta, yhdistys omistaa lähes kaikki esineet. Esineistön lukumäärä ylittää 3000. Väentuvassa on Juvan Karjalaisten museo, joka aloitti toimintansa 1980 ja sai lisätilaa 1981. Pirttiin ja kahteen kamariin on koottu käyttöesineitä, joita karjalaiset ehtivät ottaa mukaansa lähtiessään evakkoon. Olkkalan kartano
Olkkalan kartano on syntynyt 1300-luvulla, ja se on ollut Vihdin kartanoista merkittävin. Se on harjoittanut merkittävää teollisuustoimintaa. Kuningas Kustaa III yöpyi kartanossa kesäkuussa 1783. Nykyinen 1845 valmistunut päärakennus pihapiireineen on suojelukohde. Päärakennuksen osti vuonna 1997 Entisöinti Pulla Oy:n perustaja Jorma Pulla, jonka johdolla kartano kunnostettiin nykyiseen asuunsa. Vuoteen 2009 asti kartanon omisti Jorma Pullan kuolinpesä. Vuonna 2009 kartanon osti AVS-yhtiöt Oy -konsernin perustaja ja omistaja, liikemies Antero Parma. Harvialan kartano
Syrjäntaan yksinäinen rälssitila ostettiin rälssiksi vuonna 1639. Tämän lisäksi Koljalan koko kylä kuului kartanoon. Kylä käsitti 1600-luvulla 13 tilaa, joista 3 oli vanhaa rälssiä ja 10 ostettiin rälssiksi vuonna 1624. Näin kymmenestä tilasta reduktion yhteydessä peruttiin kolme ja näin syntyivät Hakkolan ratsutila sekä Lintulan ja Raivolan perintötilat, jotka uudelleen yhdistettiin kartanoon 1850-luvulla. Kaarina Maununtytär
Vajaa kuukausi Eerikin kuoleman jälkeen, 20. maaliskuuta 1577 Juhana III läänitti "rakkaalle rouva Kaarina Maununtyttärelle, velivainajamme kuningas Eerikin leskelle" Liuksialan kartanon "Ylä-Satakunnassa" siihen kuuluvine 26 verotaloineen, niin että hän "edellä mainitut kartanon ja verotalot kaikkine korkoineen ja veroineen, jotka niistä koituvat ja pitää maksaa, saa esteettä nauttia ja pitää". Liuksialan kartano sijaitsi Kangasalan pitäjässä vajaat 20 kilometriä itäkaakkoon nykyisestä Tampereesta. Se oli suurimpia kartanoita "Ylä-Satakunnassa" kuten tätä Hämeen osaa siihen aikaan kutsuttiin. Kartanon oli yhdistänyt useista eri taloista vuonna 1556 Kustaa Vaasa, joka oli tällöin luonut Roineen rannalle kuninkaankartanon, joka sitten aina Kaarinan tuloon asti vuoteen 1577 oli Ylä-Satakunnan voudin asemapaikka. Liuksialan kartanon tilien mukaan kartanossa söi 40 henkeä "huovien ruokapöydässä", joten kartano lienee ollut henkilökunnaltaan hyvin suuri. Viljeleminen seudulla oli kuitenkin vaikeaa ja aivan erilaista kuin Lounais-Suomen viljavissa kartanoissa. Kartanon päärakennuksesta oli vain viisi kilometriä linnuntietä Vääksyn kartanon pihapiiriin, jonka omisti Juhanan entinen pitkäaikainen jalkavaimo Kaarina Hannuntytär. Jollas Instituutti
Nykyisen Jollas Instituutin juuret ulottuvat vuoteen 1949, jolloin SOK osti Jollaksen kartanon Tavaststjärnan sukuun kuuluvalta Saksan kansalaiselta everstinna Radowitchiltä, ja myöhemmin kartanon alueisiin kuuluvia lisämaita Waldemar Tefkeltä. Kartano kunnostettiin koulutuskäyttöön. Vuonna 1961 kartanon käydessä liian ahtaaksi koulutustoiminnalle Jollas Instituutti muutti uusiin tiloihin Porvariskuninkaan puiston vierelle. Puiston alueella oli aiemmin sijainnut Suomen osuustoiminnan kehittäjän Hannes Gebhardin perheen kesäpaikka, Auralan huvila. Yli-Kartano
Yli-Kartano on yksi Hollolan Salpakankaan ensimmäisistä asuinalueista sekä Salpakankaan ensimmäinen ostoskeskusalue Lahden kaupungin rajalla. Alueelle rakennettiin vuosina 1965–1966 korkeita kerrostaloja ja ostoskeskus, jossa oli muun muassa Siwa-päivittäistavarakauppa. Kauppa lopetettiin 6.4.2017. Hovimäen kartano
1900-luvulla metsäyhtiö Kaukas osti kartanon, ja vuonna 1954 sen osti Enonkosken kunta, jolloin rakennukseen tehtiin suuret remontit, muun muassa laitettiin lämpöeristeet ja tehtiin ikkunaremontti, joiden seurauksena rakennuksen aiemmin kartanomainen ulkomuoto muuttui. Vuonna 1983 rakennus myytiin "Kievari Enonhovi" -nimiselle yhtiölle, joka nykyään harjoittaa rakennuksessa ravintola- ja hotellitoimintaa. Jokioisten kartano
Kartanon suuruuden aika alkoi 1752 kun kapteeni Reinhold Johan Jägerhorn osti kartanon, se käsitti tuolloin noin puolet silloisesta Jokioisten neljänneskunnasta, jota myöhemmin ruvettiin kartanon mukaan kutsumaan Jokilääniksi. Jägerhorn kasvatti maaomistuksiaan niin, että kartano lopuksi kattoi lähes koko Jokioisten neljänneskunnan, noin 32 000 hehtaaria. Jokioisten 1750-luvun alussa rakennettu hienoteräinen saha oli Hämeessä lajiaan ensimmäisiä. Jägerhorn joutui kuitenkin luopumaan kartanostaan vuonna 1773. Kartanon taloutta onnistui kehittämään Jägerhornin sisarenpoika maaherra ja kenraalimajuri Ernst Gustaf von Willebrand (nuorempi), joka omisti sen vuodesta 1791. Westerkullan kartano
Kartano on muodostettu vuonna 1630 neljästä silloisesta tilasta. Kartanolla oli säterivapaus vuodesta 1633 vuoteen 1683, jolloin kartanosta tehtiin säteriratsutila. Tila ostettiin perintötilaksi vuonna 1797. Haali (Pertteli)
Vuoteen 1868 Haalin kartano käsitti koko Haalin kylän ja sen lampuotitiloina, ulkotiloina tai yhdysviljelyksessä kartanon kanssa tai välillä muilla omistajilla ja lopulta itsenäisinä tiloina olivat eri aikoina myös viereiset Perttelin Pitkäkoski sekä Kiikalan Kärkelä ja Revä, jotka myös olivat Haalin kylän kanssa samaa isonjaon jakokuntaa. Näistä Kärkelä päätyi eri omistajille kuin Haali jo vuonna 1832 kun taas Pikäkoskea ja Haalia omistivat samoihin sukuihin kuuluneet henkilöt vuoteen 1872. Revä sen sijaan oli Haalin ulkotilana vielä 1900-luvulla, kunnes vuonna 1953 myös Revän kantatila myytiin itsenäiseksi tilaksi. Muita Haalin kartanon ulkotiloja olivat Haalin kylän takamaille perustettu Ihamäki ja Revän kylän takamaille perustettu Pohjola. Ne myytiin itsenäisiksi tiloiksi vuonna 1918, ja samalla erotettiin itsenäisiksi tiloiksi Haalin kylästä myös kaksi muuta suurehkoa tilaa ja 17 torppaa. Kun vielä siirtoväen maanhankinnassa vuosina 1941-45 Haalista ja Ihamäestä erotettiin yhteensä yli 30 tilaa, oli alkujaan yhdestä tilasta muodostuneessa Haalin kylässä 1950-luvulla kaikkiaan jo noin 60 tilaa. Hyrsynkulma
Levän kylä taas yhdessä Loimijoen pohjoispuolisten Kartanonkylän ja Perttulan kylien kanssa kuului Kartanonkylän kartanoon, joka oli erotettu Jokioisten kartanosta joskus 1700-luvulla, mutta tuli taas 1900-luvulla uudestaan osaksi Jokioisten kartanoa, jonka omistajaksi lopulta tuli Suomen valtio. Kartanonkylän kartanossakin osa Levän ja Perttulan kylien taloista oli säilynyt itsenäisinä, mutta osa oli tullut liitetyksi kartanoon, samoin kuin Kartanonkylän kaikki talot, joista oli muodostettu Kartanonkylän kartanon pääkartano. Vielä 1700-luvulla nykyisen Kartanonkylän alueella, Kartanonkylän kartanosta itään Loimijoen varrella olivat sijainneet myös pienet Vilon ja Somiskan kylät, jotka sitten hävisivät, kun niiden maat liitettiin kartanoon. Nykyään niiden alue luetaan osaksi Kartanonkylää. Backaksen kartanon turverata
1600-luvulla perustetun kartanon omisti Osuusliike Elanto joka oli ostanut sen 1916 Carl Ehrnroothilta. Tilan pinta-ala oli ostohetkellä 683 hehtaaria josta peltoa 141 ja metsää 482 hehtaaria. Oston jälkeen Elanto aloitti Backaksessa laajan kehitysohjelman jonka tarkoituksena oli muodostaa kartanosta mallitila. Backakseen rakennettiin 1920-luvulla uusi navetta, kuivaamo-puimala ja suursikala. Kasvihuoneviljely aloitettiin 1930. Sikala lopetti toimintansa 1980-luvun alussa mutta kasvihuoneviljely jatkui vuoteen 2009, jolloin Backaksen puutarhakeskus lopetettiin. Nykyään HOK-Elanto käyttää päärakennusta ja puimalaa vuokrattavina juhlatiloina. Päärakennuksessa toimii myös kesäravintola. Juvan kirkko
Juvan seurakunta on perustettu vuonna 1442. Seurakunnan perustamisasiakirjasta on pääteltävissä, että tuolloin Juvalla oli jo jonkilainen kappeli. Vuosien 1666 ja 1726 välisenä aikana seurakunnalla oli vanhalla hautausmaalla puukirkko, joka purettiin sen vaurioiduttua myrskyssä. Puetun tilalle valmistui uusi kirkko 1729. Kirkko oli tasavartinen ristikirkko. Kirkkoa korjattiin 1700-luvun loppuvuosista vuoteen 1814 saakka, jolloin sakasti uusittiin ja sakastin alle rakennettiin viinikellari, joka on yhä edelleen jäljellä Juvan vanhalla hautausmaalla. Suunnitelua laajennusta ei tehty. Jouluaamuna 1829 kirkossa syntyneessä pakokauhussa tallautui kuoliaaksi 15 nuorta naista ja tyttöä. Muitakin vastaavia tragedioita sattui, ja vuodesta 1830 lähtien kirkkojen ovet oli tehtävä ulosaukeaviksi. Kirkkoherra Nykopp ehtotti uuden kirkon rakentamista jo tammikuussa 1830. Uuden kirkon valmistuttua vanha kirkko purettiin vuonna 1870 ja lahjoitettiin Anttolan kappeliseurakunnalle Anttolan kirkoksi. Järvikylän kartano
Järvikylän kartano on Joroisissa sijaitseva kartano. Päärakennus on rakennettu lääninagronomi Alfred Sjöströmin piirustusten pohjalta vuonna 1882. Rakennus on osittain kaksikerroksinen, aikakauden romantisoivaan tyyliin rakennettu hirsirakennus, jossa on kaikissa neljässä nurkassa ulkonevat tornit.
Kartanon pihapiirin historiallinen talousrakennuskanta on muotoutunut 1920-luvulla, jolloin myös tiiliset karjarakennukset rakennettiin. Arkkitehti Urho Åberg suunnitteli vuosina 1924-1926 pihapiirin suuren puimala-varastokompleksin. Kartanolla on myös oma kappeli. Lusi (Hattula)
Lusin kartano sai toisen kerroksen ja empireasun 1800-luvun alussa. Rannan puisto vanhoine vaahteroineen ja kirsikkapuineen saattaa olla jo 1700-luvulta. Myöhempiä omistajia olivat mm. Ingberg-suku sekä pietarilainen kauppias Josef Leverin. Hänen testamenttinsa pohjalta kartanon sai Tyrvännön kunta, joka 1930 jakoi sen pienemmiksi tiloiksi ja myi myös päärakennuksen. Wiurilan kartano
Vanhimmat maininnat Wiurilan kartanosta ovat 1400-luvulta, jolloin sen omistajaksi mainitaan Magnus Johansson till Wiorela 1400-luvulla. Kartanon peri hänen tyttärensä Elseby, ja kartano periytyi äidiltä tyttärelle vuoteen 1787 saakka. Tuolloin kartanon osti vapaaherra, kenraalimajuri Magnus Wilhelm Armfelt. Hänen nuorempi poikansa August Philip peri Wiurilan ja Vuorentaan kartanot ja rakennutti Wiurilaan uuden päärakennuksen. Seuraava kartanonherra oli August Philipin poika Magnus Reinhold, joka rakennutti kartanon talouskeskuksen. Wiurilassa on ollut 1800-luvulla oma saha ja tiilitehdas ja kartanossa on toiminut 1800-luvun loppupuolelle saakka olutpanimo sekä viinatehdas. Kartano oli lähes täysin omavarainen. Magnus Reinholdin pojan August Armfeltin aikana Wiurilan kartanoon kuului noin 48 000 hehtaaria maata, tosin osa siitä Karjalassa Hiitolan pitäjässä. Kaarlo Kaira
Kaira omisti Hyvinkäällä sijaitsevan Kytäjän kartanon yhdessä arkkitehti ja pääjohtaja Väinö Vähäkallion kanssa vuosina 1928–1932, kunnes Vähäkallio osti Kairalta tämän osuuden. Taubilan hovin metsärata
Kauppaneuvos Karl Fazer osti Taubilan hovin kartanon 1918 ja hän käynnisti 1924 suuret hakkuut kartanon 2 770 hehtaarin laajuisissa metsissä. Näitä hakkuita varten rakennettiin myös kapearaiteinen metsärata. Hakkuut kestivät pari vuotta ja niiden päätyttyä rata purettiin ja liikkuva kalusto myytiin Kuurilan metsäradalle. Latala
Latala on ollut Joensuun kartanon rälssitila, josta ensimmäinen maininta on 1600-luvun alusta. Kylä kuului kartanolle aina 1920-luvulle saakka, jolloin se itsenäistyi Uuslatalan ja Päivölän tiloiksi. Myöhemmin kylään on vielä lohkottu Kuuselan tila. Juvan kartano
Eriksonin lapsille periytynyt kartano myytiin vuonna 1639 kenraalikuvernööri Pietari Brahelle, jonka hallussa se oli hänen kuolemaansa vuoteen 1680 saakka. Ison reduktion yhteydessä 1683 Juvan kartano otettiin valtion haltuun, joka teki siitä kahta vuotta myöhemmin Turun ja Porin läänin ratsuväkirykmentin Maskun komppanian ratsumestarin virkatalon eli puustellin. Kartanosta muodostui tärkeä sotilasvirkatalo, jossa asui yleensä Kuninkaallisen Henkirakuunarykmentin Maskun komppanian päällikkö. Sen haltijoina olivat ratsumestarit Henrik Johan Schauman 1685–1703, Fredrik Armfelt 1703–1719 ja Mårten Thessleff 1719–1720, jonka jälkeen kartano muutettiin saman komppanian kapteenin virkataloksi. Hirvihaaran kartano
Vuonna 1929 kartanon osti liikemies Mikael Sakkinen. Hän oli Mäntsälän kapinan johtomiehiä ja tarinan mukaan hänet haettiin vuonna 1932 kartanosta kuudenkymmenen poliisin voimin vankeustuomiota suorittamaan. Konkurssissa kartano palautui Mäntsälän kunnalle, joka omisti kartanon pari vuotta kunnan. Vuonna 1934 kaupparekisteriin ilmoitettiin Hirvihaaran kartano Oy, jonka aikana kartano oli maanviljelykäytössä. Lyttylän kartano
Päärakennus on rakenteista löytyneen vuosiluvun perusteella valmistunut 1896. Paikalla on aiemmin ollut pienempi rakennus. Päärakennuksen pelastamiseksi alueen asukkaat ovat vuonna 2014 perustaneet Pro Lyttylän Kartano ry:n, joka ostaa rakennuksen kaupungilta ja kunnostaa sen. Ratula (Kouvola)
Ratula on Kouvolan kylä Struven ketjun perusviivalla, osa entistä Elimäen kuntaa, joka yhdistyi 1. tammikuuta 2009 Kouvolaan. Vanhoissa kartoissa Rattula . Kylä sijaitsee Kouvolan lounaisosassa. Ratulan koulussa on ollut pari-kolmekymmentä oppilasta ja se lakkautettiin vuonna 2015 . Ratulassa sijaitsee myös seuratalo, jossa yleensä kerran vuodessa pidetään hirvipeijaiset hirvenmetsästyskauden päätteeksi omille kyläläisille. Kylän läpi virtaa Teutjoki. Seudulla asuu paljon viljelijöitä. Kumpulan kartano
Vuosina 1905–1960 kartanoa vuokrasi lääkintöhallitus ja rakennukset toimivat sukupuolitautien sairaalana. Myöhemmin rakennukset olivat kaupungin vuokra-asuntoina lukuun ottamatta sairaalan entistä konttoria, joka toimi kansakouluna. Kansakoulu lopetti peruskoulu-uudistuksen myötä vuonna 1977, jolloin kaupunki myi kartanoalueen valtiolle. Kaksi vuotta myöhemmin rakennukset vuokrattiin yliopiston käyttöön tarkoituksena perustaa kasvitieteellinen puutarha ja kampusalue. Puutarhan rakentaminen aloitettiin vuonna 1987, mutta se muutettiin yleisölle avoimeksi vasta 2009. Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan kanslia toimi päärakennuksessa vuosina 1996-2014. Juvan kirkko
Helmikuussa 1851 pidetyssä pitäjänkokouksessa todettiin lopullinen toivomuslista arkkitehdille suunnittelun pohjaksi. Kirkon tuli olla harmaakivinen, suorakaiteen muotoinen ja siinä tuli olla lehterit, takalehterin tuli olla riittävän suuri uruille. Perusmuuri saisi olla lohkokivistä ja ulkopinnaltaan tasoittamaton, mutta seinät rapattaisiin valkeiksi molemmin puolin. Sakaristo tulisi muurata tiilestä. Ikkunoita tulisi olla niin paljon, että valoa riittäisi sekä kirkkosaliin että lehtereille. Kirkkon tulisi sopia 3 000 henkilöä. Arkkitehdin päätäntävaltaan jäisi tornin korkeus ja muutamia muita yksityiskohtia. Lohrmannin suunnitelmat saapuivat arvioitavaksi marraskuussa 1851, niihin oli tehty muutamia muutoksia esitettuihin toiveisiin nähden. Kirkko voitaisiin kattaa puupaanuilla teräslevyjen sijaan ja kirkon kivipylväät oli korvattu puisilla. Pitäjänkokous järjestettiin vielä samassa kuussa ja suunnitelmat hyväksyttiin. Helmi- ja maaliskuussa 1852 pidetyissä pitäjänkokouksissa rakennuttamisasia käsiteltiin ja päätettiin antaa kirkon rakentaminen urakoitsijalle. Urakkahuutokaupasta ja urakkasopimuksen ehdoista päätettiin maaliskuussa 1853 ja huutokauppa järjestettiin kesäkuussa 1853. Ensimmäinen huutokauppa ei tuottanut kustannusarvion mukaista tulosta, mutta uudella yrityksellä urakoitsijaksi saatiin Vehmaan kartanon omistaja luutnantti Georg Grotenfelt 42 800 hopearuplan hinnalla. Mukkulan kartano
Lahden kaupunki osti kartanon 285 000 000 markalla (nimellisesti nykyään 2 850 000 markkaa eli 479 335,59 euroa). Laajimmillaan kartano on ollut 1900-luvun alussa, jolloin sen pinta-ala oli 360 hehtaaria, josta 110 hehtaaria peltoa. Kartanon tiloissa toimi Lahden hotelli- ja ravintolakoulu 1976–1981. Luukki
Luukin kartano on yksi vanhoista espoolaisista kartanoista. Kartano on mainittu asiakirjoissa vuodelta 1601. Nykyinen kartanon keltainen päärakennus on vuodelta 1925. Vuonna 1961 Helsingin kaupunki osti kartanon maat, ja niistä muodostettiin 900 hehtaarin laajuinen ulkoilualue, jossa on myös golfkenttä, palloilukenttä ja uimaranta. Ulkoilualue käsittää suuren osan Luukin kaupunginosasta, jonka alueella kartanon päärakennuskin sijaitsee, mutta se ulottuu myös kaupunginosien rajana olevan Vihdintien pohjoispuolelle, Lahnuksen ja Lakiston kaupunginosin alueelle. Kartanon päärakennuksessa toimii kahvila. Partalan kartano
Senaikaisen kuninkaankartanon rakennuksista ei ole tietoa. Varastotiloja on varmasti ollut paljon, olihan verotuspiirinä koko suuri Juvan hallintopitäjä. Karjasuojia tarvittiin myös. Majoitustilaa oli varattava sekä kartanon omalle väelle että matkaaville kuninkaanmiehille ja huoveille. Komein rakennus on epäilemättä ollut linnantupa. Siellä lienee ollut kartanon ainoa lasi-ikkuna, kun muut ikkuna-aukot oli peitetty nahasta tehdyllä pergamentilla tai puuluukuin. Sotavallan kartano
Kartanon seuraava kukoistuskausi oli toisen pitkäaikaisen isännän J.A. Sotavallan (vuoteen 1906 Richter) isännyysajan alkupuoli 1882-1918. Silloin kartanossa vierailivat ja asuivat monet aikansa kulttuuripersoonat, kuten Paavo Cajander, Bertel Gripenberg, Lauri Pohjanpää ja Frans Emil Sillanpää. Tämä vaihe päättyi, kun keväällä 1918 sisällissodan rintama muodostui Sotavallan kohdalle noin kuukaudeksi ja lähes kaikki kartanon rakennukset paloivat. Nykyinen päärakennus valmistui palaneen tilalle 1928. Jutikkalan kartano
Kartano osti pakkohuutokaupassa 1872 Huittisista kotoisin olleen rusthollari Fredrik Takkula, joka otti sukunimekseen kartanon mukaan Jutikkala. Hänen poikansa Kaarle Fredrik puolestaan käytti sukunimeä Rinne. Filosofian maisteri K. F. Rinteellä (1863-1923) oli kolme lasta. Vanhin poika Ossian Rinne sai kartanon omistukseensa isänsä jälkeen ja isännöi sitä 1923-1979, kuolemaansa saakka. Nuorempi poika oli tunnettu historiantutkija ja akateemikko Eino Jutikkala (vuoteen 1931 Rinne). Kaarila
Vuonna 1838 Kaarilan tila siirtyi Thunebergin (myöh. Tuurna) suvulle, jolta sen maa- ja metsäalueet osti vuonna 1963 Tampereen kaupunki. Kartanon pihapiiri ja siinä olevat rakennukset eivät kuuluneet kauppaan. Thuneberg–Tuurna-suvun jäseniin kuuluu muun muassa Viipurin viimeinen kaupunginjohtaja Arno Tuurna. Kaarilan alue siirrettiin muiden Tampereen läntisten esikaupunkialueiden mukana Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Kaarilan, Hyhkyn ja Epilän kaupunginosien yhteinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1953 ja Kaarilaan rakennettiin 1960-luvulla puistomainen pientaloalue. Kaarilan kadunnimistöön kuuluu ryhmänimiä, joiden aihepiiri liittyy Kaarilan kartanon puutarhaan (mm. "Hedelmäkatu, Köynnöskatu, Pensaskatu"); muilta osin katuja on pyritty nimeämään historiallisten nimiaiheiden pohjalta (mm. "Simolankatu"). Laukon kartano
Vuorineuvos Haarlan kuoltua 1960-luvulla perikunta ei ollut enää pitkällä tähtäimellä kiinnostunut maa- tai karjataloudesta. Lopulta Haarla-yhtymän taloudellisen tilanteen heikennyttyä kartano myytiin turkulaiselle maanviljelijälle Juhani Lagerstamille, joka oli vastikään myynyt omistamansa Kärsämäen kartanon Turun kaupungille. Honkolan kartano
Honkolan kartano on 1600-luvun alussa perustettu kartano Etelä-Pirkanmaalla Urjalan Honkolan kylässä Kortejärven pohjoisrannalla. Kartano on kuulunut Furuhjelm-suvulle 1730-luvulta lähtien. Nykyinen omistaja on Nordic capitalin osakas pääomasijoittaja Robert Furuhjelm. Kartano vaihtoi omistajaa 8 miljoonan euron kauppahinnalla vuoden vaihteessa 2015–2016. Vesunnin kartano
1800-luvun puolivälissä kartano kuului Lepaan kartanon omistajan, pietarilaisen kauppiaan Philipp Peter Heimbürgerin († 1847) suvulle. Insinöörien Pehr ja Axel Heimbürgerin vuonna 1866 tapahtuneen konkurssin jälkeen suvun maaomaisuus tuli 1868 myyntiin pakkohuutokaupalla. Kartanon huusi Lepaan kartanon entinen pehtoori ja Philipp Peter Heimbürgerin lesken Marian kolmas aviomies Carl Fredrik Packalén hintaan 30 000 markkaa. Hintaan vaikuttu alentavasti se, että leski Marialla oli elinkautinen nautintaoikeus Vesunnin kartanoon. Lopulta vuonna 1870 kartano ja siihen kuuluvat kaksi akumenttitaloa päätyivät hintaan 63 000 markkaa maanviljelijä Gustaf Karénille. Tuomarinkylän kartano
Sotakamreeri Weckströmin kuoltua kartano siirtyi sukulaisten haltuun. Kauppias Jacob Kavaleff osti kartanon 1845. Hänen jälkeläisensä, maanviljelysneuvos Jacob Kavaleff kehitti siitä merkittävän suurtilan, mutta myi kartanon 1917 Helsingin kaupungille. Kauppakirjaan sisältyneen ehdon turvin hänen jälkeläisensä saivat kuitenkin asua päärakennuksessa 1950-luvun lopulle. Ojamonkangas
Kaupunginosa sai alkunsa 1960-luvulla, kun asuntopulan vaivaaman Lohjan kauppalan kauppalanjohtaja Toivo Peltonen kävi neuvotteluja maahankinnoista Ojamon kartanon omistajan Antti Savolaisen kanssa. Vuonna 1963 päästiin sopimukseen, jolla kauppala osti Savolaiselta 40 hehtaarin alueen. Kaupan jälkeen kauppala teetti alueelle asemakaavan, ja seuraavana vuonna julistettiin urakkakilpailu koko alueen rakentamisesta. Kilpailun voitti Ruola Oy, jonka kanssa kauppala allekirjoitti 20. tammikuuta 1965 sopimuksen paitsi koko alueen rakennuskannan, myös kunnallistekniikan rakentamisesta. Kumpulan kartano
Kartanon omistajan, valtioneuvos ja vapaaherra Johan Gabriel von Bonsdorffin poika Hjalmar Gabriel Erik von Bonsdorff eli 'Kumpulan Paroni' (k. 1905) myi kartanon vuonna 1883 sen viimeiselle yksityiselle omaistajalle Herman Standertskjöld-Nordenstamille. Hän vuokrasi osan kartanon maista asunto­tonteiksi, joista muodostuivat Hermannin ja Toukolan kaupunginosat sekä osa Vallilaa. Vuonna 1893 hän myi kartanon Helsingin kaupungille, ja vuonna 1906 sen alueet sekä Gumtähden kylässä ollut Wikbergin allodi­säteri liitettiin Helsinkiin. Korholan kartano
Korholan Kartano eli Korholan hovi on Rautalammilla sijaitseva kartano, joka on nykyisin matkailukäytössä. Tilan maat olivat laajimmillaan 1900-luvun alussa, jolloin sen koko oli 2 061 hehtaaria. Kartanon oli perustanut Birger Westzynthius (k. 1877) nimellä Korholan hovi. Hän kehitti tilaa voimakkaasti ja rakennutti rakennukset 1870. Vuonna 1891 kartanon osti Adolf Peura, ja 1906 tila siirtyi hänen pojalleen Heikki Peuralle. Kuitia
Tilan uusi, kivilinnan lähellä sijaitseva päärakennus, on rakennettu 1700- ja 1800-luvuilla. Kartano on ollut jatkuvasti asuttuna, ja se oli af Heurlin -suvun omistuksessa 1800-luvulta 2010-luvulle. Viimeksi kartanon omistajana oli agronomi ja maatalousyrittäjä Anders af Heurlin. Vuonna 2014 kartanon osti Cargotecin hallituksen puheenjohtaja Ilkka Herlin. Hänen kerrottiin aikovan jatkaa tilalla maatalousyrittäjyyttä menetelmillä, jotka kuormittaisivat Itämerta mahdollisimman vähän. Kytäjän kartano
Kytäjän kartano () on kartano Kytäjän kylässä Hyvinkäällä. Kartano oli aikoinaan Suomen suurin maatila. Tilan pinta-ala on sittemmin supistunut 4 400 hehtaariin, mutta se on edelleen Suomen suurimpia maatiloja. Maatilalla on hevosia, mutta ei karjaa eikä muita eläimiä. Kytä­järveen pistävällä niemellä puiston keskellä sijaitsee vuonna 1878 valmistunut puurakenteinen ja rappauspintainen päärakennus, joka on nykyisin asumaton, rapistunut ja huonokuntoinen. Kytäjä Golfin 2x18-reikäiset kentät on erotettu kartanon pelloista, ja Kytäjärven vastarannalle päärakennuksesta on rakennettu modernistisen tyylinen golfklubirakennus. Alun perin kartanoa ja Karkkilan kauppalan tehtaita varten rakennettu Hyvinkään–Karkkilan rata, joka kulki kartanon pihankin halki, purettiin 1960-luvun loppupuolella. Ratalinja on maastossa silti vielä monin paikoin havaittavissa, ja Kytäjän rautatieaseman rakennus on yhä pystyssä. Parikkalan patsaspuisto
Lokakuussa 2010 Patsaspuiston osti pyhtääläinen teollisuusneuvos Reino Uusitalo, ja sille on perustettu hoitokunta huolehtimaan käytännön asioista ja palkkaamaan työntekijät. Hoitokunnalla on vireillä hankkeita, muun muassa Kaakkois-Suomen alueen ITE-taiteen kartoitus sekä patsaspuiston inventoiminen ja veistosten kunnostaminen.