Mikä on Libyan pääkaupunki?
Tripoli
Tripoli () on Libyan pääkaupunki. Se sijaitsee maan pohjoisrannikolla autiomaan laidalla kallioisella niemellä, joka työntyy Välimereen ja muodostaa suojaisan luonnonsatamaksi soveltuvan lahden. Yhdistyneiden kansakuntien tilasto-osaston mukaan kaupungin väkiluku oli vuonna 2015 noin 1 126 000. Libya
Kansainvälisesti tunnustettu hallitus pitää hallussaan pieniä alueita Itä-Libyassa ja lähellä Bengasia. GNC pitää hallussaan pääkaupunki Tripolia ja sitä ympäröiviä alueita, mutta on menettänyt alueita eri islamistiryhmille. Pääministeri Abdullah al-Thinni on ollut virallisesti Libyan pääministeri maaliskuusta 2014 lähtien. Hallitus on kuitenkin joutunut siirtymään pois Tripolista Al-Baydan kaupunkiin, koska kapinalliset ovat ottaneet aluetta hallintaansa. Elokuussa 2015 al-Thinni uhkasi erota vaikean tilanteen vuoksi. Tripolin kansainvälinen lentoasema
Tripolin kansainvälinen lentoasema () on 34 kilometrin päässä Libyan pääkaupunki Tripolin keskustasta sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Lentoasema toimii kansallisen yhtiön Libyan Airlinesin sekä Afriqiyah Airwaysin ja Buraq Airin solmukohtana. Lentoasemalla on kaksi kiitotietä, yksi 3,6 kilometrin mittainen ja ILS-lähestymislaitteilla varustettu kiitotie ja yksi 2,6 kilometrin mittainen kiitotie. Al-Nasrin pidätyskeskus
Al-Nasrin pidätyskeskus on Libyan Zawijassa, lähellä pääkaupunki Tripolia sijaitseva maahanmuuttajia varten suunnattu pidätyskeskus. Libyan rannikkovartiosto vangitsee pidätyskeskukseen Välimerestä pelastamiaan pakolaisia ja muita siirtolaisia. Keskuksen johtajana toimii Fathi al-Far.
Libyan historia
Vuoden 1970 aikana Gaddafi keskusteli Egyptin ja Sudanin johtajien kanssa tavoitteena jonkinlainen arabiunioni. Gamal Abdel Nasserin kuoltua saman vuoden syyskuussa keskustelut jatkuivat hänen seuraajansa Anwar Sadatin kanssa. Syyria otettiin mukaan keskusteluihin Hafiz al-Assadin pyynnöstä hänen noustuaan Syyrian johtajaksi. Huhtikuussa 1971 Egyptin, Libyan ja Syyrian johtajat ilmoittivat arabiliittovaltion muodostamisesta ja allekirjoittivat perustuslakiluonnoksen, joka hyväksyttiin ylivoimaisella enemmistöllä kunkin maan kansanäänestyksessä. Libya
Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan itsenäiseksi kuningaskunnaksi vuonna 1951. Maan ensimmäiseksi hallitsijaksi tuli Kyrenikan emiiri Mohammed Idris al-Mahdi al-Sensusi, joka otti nimekseen Idris I. Libya liittyi OPECin jäseneksi vuonna 1962. Idris sai lähes itsevaltiaan vallan, mutta hallitseminen oli vaikeaa paimentolaisheimojen liikkuvuuden takia. Kun Idris oli ulkomailla sairaalahoidossa, maassa tapahtui vuonna 1969 upseereiden järjestämä arabi­sosialistinen vallankumous, jota johti kapteeni, vallankaappauksen aikana vallankaappaajaryhmän everstiksi ylentämä, Muammar Gaddafi. Gaddafin johdolla talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Vuonna 1973 Libya hyökkäsi Tšadiin, muttei onnistunut liittämään uusia alueita itselleen. 1970-luvulla Libya solmi kolme valtioliittoa Syyrian, Tunisian ja Egyptin kanssa, mutta kaikki liitot raukesivat. Libyan sisällissota
Syyskuun alussa Gaddafi piileksi yhä, ja kertoi piilostaan vieläkin jatkavansa taistelua, koska "emme ole naisia".
Vaikka kapinalliset olivatkin vallanneet Tripolin elokuun loppuun 2011 mennessä, sota jatkui yhä syyskuun 3. päivänä. Gaddafin kannattajilla oli silloin yhä hallinnassaan suurista asutuskeskuksista kolme: Gaddafin synnyinkapunki Sirte, Bani Walid ja etelässä aavikolla sijaitseva Sabha. Kapinalliset sanoivat päästävänsä humanitaarisen avun näihin kaupunkeihin, mutta pitävänsä saartoa yllä näiden kaupunkien antautumiseen asti. Kapinallisneuvosto NTC antoi lauantaina 3. syyskuuta 2011 Gaddafia tukeville kaupungeille viikon aikaa antautua, mutta osa kapinallisista antoi Bani Walidille aikaa vain sunnuntai-aamuun. Tällöin puhuttiin että Bani Walid olisi saattanut jo siirtyä kapinallisten puolelle. Kapinalliset uskoivat Gaddafin olevan Bani Walidissa. 10. syyskuuta 2011 taisteltiin Bani Walidissa, minne Nato teki ilmaiskuja. Sirte oli yhä kapinallisilla. Kapinallisten voima ei ainakaan muutamaan päivään riittänyt kaupungin valtaukseen, ja rintama aaltoili siellä. Libya
Libya on yksi Afrikan vauraimpia valtioita. Maalla ei ole velkaa ja sen talouskasvu on viime vuosina pysytellyt 5-8 % välillä. Asuminen on tuettua ja koulutus ja terveydenhuolto ilmaista. Libya on arabi­valtioksi sikäli epä­tyypillinen, että siellä myös naiset ovat hyvin koulutettuja. Libyan historia
Yli 400 seuraavan vuoden ajan Tripolitania ja Kyrenaika olivat hyvinvoivia roomalaisia provinsseja, jotka kuuluivat kosmopoliittiseen valtioon, jonka kansalaisilla oli yhteinen latinan kieli, yhteinen oikeusjärjestelmä ja yhteinen roomalainen identiteetti. Kauppiaita ja käsityöläisiä eri puolilta Rooman valtakuntaa saapui Pohjois-Afrikkaan, mutta Tripolitanian kaupungit säilyttivät puunilaisen kulttuurinsa ja Kyrenaikan kaupungit kreikkalaisen. Tripolitaniasta tuli merkittävä oliiviöljyn tuottaja ja Kyrenaikan vientituotteita olivat viini, lääkkeet ja hevoset. Maaseudun väestön enemmistö koostui berberimaanviljelijöistä, jotka lännessä olivat omaksuneet puunilaisen kulttuurin. Libya
Foinikialaiset perustivat maan rannikolle kaupunkeja kolmetuhatta vuotta sitten, ja Rooman ja Kreikan valta-aikoina seudut olivat vilkasta kauppapaikkaa. Unescon mukaan Libyalla on ihmiskunnalle valtavan suuri kulttuurihistoriallinen merkitys. Libya
Italian hallitsemassa Libyassa järjestettiin verilöyly, jossa satoja arabeja ammuttiin ja vangittiin vastarinnan vuoksi. Tripolin verilöyly lisäsi muiden valtioiden arvostelua Italian siirtomaapolitiikkaa kohtaan. 1920- ja 1930-luvulla Italia harjoitti Libyassa kovaotteista siirtomaapolitiikkaa. Sen armeija kukisti beduiinien kansannousun Fezzanissa. Tuona aikana Italiasta muutti paljon ihmisiä Libyaan töihin, maahan rakennettiin nykyaikainen tieverkosto ja myös muuta infrastruktuuria kehitettiin. Libyan sisällissota
Sisällissota juuttui pitkäksi aikaa miltei paikoilleen. Elokuussa 2011 kapinalliset alkoivat edetä läntisessä Libyassa vuorilta pyrkien saartamaan maan pääkaupungin Tripolin. 20. elokuuta kapinalliset soluttautuivat Tripoliin ja siellä syntyi taisteluja kaupungin hallinnasta. 27. elokuuta kapinallisilla oli hallinnassa käytännössä koko Tripoli, ja Gaddafin hallinto kaadettu. Gaddafi itse oli piilossa ja pakosalla. Sisällissota jatkui maassa yhä Gaddafin kannattajien ja vastustajien välillä. Libyan sisällissota
30. maaliskuuta Libyan ulkoministeri Mussa Kussa saapui yllättäen Britanniaan ja haki turvapaikkaa. Kussa kuului Gaddafin hallinnon tärkeimpiin henkilöihin. Libyan hallitus kiisti tiedon loikkauksesta ja sanoi Kussan olevan Lontoossa työmatkalla. Britannia ei myöntänyt Koussalle diplomaattista immuniteettia.
Britannia piti loikkausta vakavana enteenä Muammar Gaddafin hallinnon luhistumisesta. Libyan toinen sisällissota
Helmikuussa 2014 TV-kanavat näyttivät kenraali Khalifa Haftarin julistuksen, jossa esitti suunnitelmansa maan pelastamiseksi ja kehotti kapinaan GNC:tä vastaan. 16. toukokuuta Haftarin kokoamat joukot aloittivat hyökkäyksen islamisteja vastaan Bengasissa. Seuraavana päivänä Zintanin joukot hyökkäsivät maan parlamenttiin Tripolissa. Haftaria tukivat pääministeri Ali Zeidan ja osa parlamentista. Hafter vaati parlamenttia luovuttaman vallan väliaikaiselle hallinnolle, joka laatisi Libyalle uuden perustuslain. Kaappaajat ilmoittivat lisäksi torjuvansa Ahmed Maiteeqin nimityksen Libyan uudeksi pääministeriksi. Libya, Libya, Libya
يا ابن ليبيا، يا ابن آساد الشرى
إننا للمجد والمجد والمجدُ لنا
مذ سرونا حمد القوم السرى
بارك الله لنا استقلالنا
فابتغوا العلياء شأواً في الورى
واستعدوا للوغى أشبالنا
للغلاب يا شباب إنما الدنيا كفاح للوطن
ليبيا ليبيا ليبيا Libyan historia
Garamantien poliittinen valta rajoittui noin 400 kilometriä pitkään keitaiden ketjuun Wadi Ajalissa, mutta pääkaupungistaan Germasta käsin he hallitsivat aavikoiden karavaaneja aina Ghadamiksesta Niger-joelle ja Egyptistä Mauretaniaan. Karthagolaiset palkkasivat heitä kuljettamaan muun muassa kultaa ja norsunluuta Sudanista varastoihinsa Välimerellä. Garamantit rakensivat laajoja, foggaroiksi kutsuttuja maanalaisia kastelutunneleita, joiden avulla he saattoivat viljellä muuten kuivaa maata. Garamantien vauraudesta ja teknisestä taitavuudesta todistavat myös heidän kivestä rakennetut kaupunkinsa, sekä yli 50 000 pyramidi-hautakammiota. Libya
Jalkapallo on Libyan suosituin sekä ainoa merkittävä urheilulaji. Libyan jalkapallohistorian kohokohta oli vuonna 1982 kun se isännöi Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailuja ja sai hopeaa. Libyan on tarkoitus isännöidä seuraavia kilpailuita vuonna 2013. Marraskuussa 2017 Libyan jalkapallomaajoukkue oli FIFA-rankingissa sijalla 87. Tarhuna
Tarhuna on kaupunki Libyassa 65 kilometriä Tripolista kaakkoon. Siellä on 13 264 asukasta (2011) mutta lähiseudut mukaan ottaen kaupunkiasutusta on 296 000. Ghat
Ghat (myös "Gat") on keidaskaupunki ja samannimisen piirikunnan keskus Libyan lounaisosassa lähellä Algerian rajaa. Sieltä on maantieyhteys Sebhaan (552 kilometriä) ja Tripoliin (1342 kilometriä) sekä lentokenttä. Asukkaita on 5 300 henkeä (vuonna 2012). Libyan kunnat
Libyan kuntia eli sha'biyat (, yks. "sha'biyah" ) on nykyään 22, aiemmin 32. 1990-luvulla sha'biyah-järjestelmä korvasi Libyan vanhan baladiyah-järjestelmän (). Baladiyah-järjestelmä taas korvasi Libyan kuvernementtijärjestelmän (, "muhafazah"), joka oli voimassa vuodesta 1960- ja -70 -luvuilla. Libya
Libyaa epäiltiin 1980-luvulta lähtien osallisuudesta kansainvälisen terrorismin tukemiseen. Vuonna 1981 Yhdysvallat ampui alas kaksi maan hävittäjää ja pommitti vuonna 1986 Tripolia ja Bengasia, muttei saanut Gaddafia hengiltä. Vuonna 1986 Libyaa syytettiin pommin räjäyttämisestä Länsi-Berliinissä eräässä diskossa, jossa se surmasi amerikkalaisia sotilaita. Libyan historia
Nimitys Libya oli egyptiläisten alun perin yksittäiselle berberiheimolle antama, mutta sen merkitys laajeni kreikkalaisten käytössä viittaamaan suureen osaan Pohjois-Afrikan berberiheimoja. Vaikka valtion nimellä siis onkin perusta antiikissa, on sillä alettu viitata nimenomaisesti nykyisen Libyan alueeseen vasta 1900-luvulla. Ennen 1900-lukua alueella ei myöskään ollut yhtenäistä hallintoa, joten Libyaa voidaan pitää verrattain nuorena valtiona. Yhdysvaltain ilmaisku Libyaan
Yhdysvaltain ilmaisku Libyaan, koodinimeltään "Operaatio El Dorado Canyon", oli Yhdysvaltain ilma- merijalkaväki ja merivoimien tekemä operaatio Tripolin ja Bengasin kaupungeissa 15. huhtikuuta vuonna 1986. Hyökkäys kesti noin 30 minuuttia ja siinä kuoli 15 libyalaista siviiliä ja Libyan johtaja Muammar Gaddafin ottotytär, minkä lisäksi kaksi hänen poikaansa loukkaantui. Libyan historia
Vandaalit saapuivat Espanjan kautta Pohjois-Afrikkaan kapinoivan roomalaisen virkamiehen kutsumina vuonna 429. Vandaalit perustivat johtajansa Geiserikin johdolla kuningaskunnan, jonka pääkaupungiksi tuli Karthago. Vaikka roomalaiset joutuivatkin myöntymään vandaalien ylivallalle Tripolitaniassa ja suuressa osassa Pohjois-Afrikkaa, hallitsivat vandaalit lähinnä taloudellisesti tärkeimpiä alueita. Vandaalit muodostivat erillisen soturikastin, jota kiinnosti lähinnä verojen keruu ja maa-alueiden hyödyntäminen. Siviilihallinnon tehtävät he jättivät roomalaisille. Pohjois-Afrikasta käsin vandaalit valloittivat Sardinian ja Korsikan, sekä suorittivat hyökkäyksiä Italiaan, ryöstäen Rooman kaupungin vuonna 455. Ajan myötä vandaalien sotaisuus tyyntyi, ja heidän valtakuntansa kukistui vuonna 533 itäroomalaisen sotapäällikkö Belisariuksen aloitettua Pohjois-Afrikan takaisinvaltaamisen Rooman valtakunnalle. Libya
Libyan talous perustuu pitkälti öljyyn, joka tuo yli 90 % vientituloista ja 75 % hallituksen tuloista. Vain prosentti maasta on viljelykelpoista, joten maatalous työllistää vain 17 % työvoimasta ja 75 % ruuasta on tuotava. Vesi on myös suuri ongelma. Bengasi
Nykyisin Bengasi on Libyan toiseksi suurin ja Kyrenaikan alueen merkittävin kaupunki. Tärkeitä teollisuudenaloja ovat suolan valmistus, öljynporaus, ruoan valmistus, sementin valmistus ja pesusienten ja tonnikalan kalastus. Bengasin maanviljelytuotteita ovat esimerkiksi oliivit. Juomavettä saadaan sekä poistamalla merivedestä suolaa että pumppaamalla Saharan alta. Kaupungissa on joitakin kansallisia hallitusrakennuksia. Kaupungin yliopisto on perustettu vuonna 1955. Libya
Libyassa on ollut ulkomaalaisia vierastyöläisiä arviolta noin 100 000 Egyptistä, ja jopa 100 000 kaakkoisaasialaista, kuten 26 000 filippiiniläistä, 25 000 thaimaalaista, 50 000 bangladeshilaista, 18 000 intialaista ja tuhansia kiinalaisia, nepalilaisia ja vietnamilaisia. Tšad
Kylmässä sodassa neutraalia linjaa edustanut FROLINATin Goukouni Oueddei valittiin Kansallisen yhtenäisyyden väliaikaishallituksen (Gouvernement d'Union Nationale de Transition; GUNT) johtoon 1979. Goukouni pyysi Libyan apua Habréa vastaan 1980 ja sai myös sotilasneuvonantajia DDR:sta ja Neuvostoliitosta. François Mitterrandin valinta Ranskan presidentiksi 1981 puolestaan vähensi ranskalaisjoukkojen määrää maassa ja Ranskan tuki vaihtui hiljalleen Libyaa vastustaneen Habrén puolelle.
Hissène Habrén joukot marssivat pääkaupunkiin kesäkuussa 1982. Ei kovinkaan mairittelevan lempinimen ”Afrikan Pinochet” saanutta Habréa syytetään vuosina 1982–1990 tehdyistä tuhansien ihmisten kidutuksista, murhista ja muista hirmuteoista. Häntä tukivat Ranska ja Yhdysvallat pohjoisen Tšadin miehittänyttä Libyaa ja pohjoisen kapinallisia vastaan. Libya tuki edelleen maata virallisesti 1979–1982 hallinnutta GUNT-hallitusta. Vuosien 1985–1987 taistelut Aozoun kaistasta Tšadin ja Libyan rajalla päättyivät Libyan tappioon ja vetäytymiseen. Libyanarabia
Libyanarabia on Libyassa puhuttu arabian puhekielimuoto. Sitä puhuu äidinkielenään noin neljä miljoonaa ihmistä, minkä lisäksi Libyan berberikielten kuten awijilah’n puhujat käyttävät sitä toisena kielenä. Libyanarabia on hyvin samanlaista kuin Tunisian eteläosassa asuvien beduiinien puhuma tunisianarabia. Libyan lisäksi libyanarabiaa puhutaan Egyptin länsiosassa ja Nigerissä. Libyan sisällissota
Maaliskuun ensimmäisellä viikolla käytiin kovia taisteluja Zawiyan kaupungista, joka sijaitsee 50 kilometriä Tripolista länteen ja oli kapinallisten hallussa. Loppuviikosta Gaddafille uskolliset joukot olivat saaneet haltuunsa Tunisian vastaisen rajan ja saartaneet kaupungin. 2. maaliskuuta Gaddafin joukot yrittivät valloittaa Marsa Bregan satamakaupungin, mutta ne lyötiin takaisin.
Oppositio puolestaan valloitti loppuviikosta Ras Lanufin satamakaupungin, joka sijaitsee Marsa Bregan ja Sirten välissä, joka olisi mahdollistanut hyökkäyksen Gaddafin synnyinkaupunkiin Sirteen.
Kapinalliset etenivät vielä Bin Jawadiin, mutta joutuivat vetäytymään sieltä. Suha Arafat
Suha ja Zahwa muuttivat vuonna 2004 Tunisiaan ja saivat kansalaisuuden. Vuonna 2007 Tunisian hallitus sanoi Suhan kansalaisuuden irti. Mitään syytä ei kerrottu. "Al-Jazeera" väitti, että Suhalla oli kiistoja eräiden liikemiesten kanssa. "Sunday Times" kirjoitti entisen presidentti Arafatin varoista, joita pitäisi käyttää hyväntekeväisyyteen. Suha muutti Tunisista Maltalle. Maltalaiset sanomalehdet kirjoittelivat hänen saapumisestaan. Suha asui Libyan suurlähetystössä ennen kuin osti 1,5 miljoonalla dollarilla talon Vallettasta. Libyan johtaja Muammar Gaddafi maksoi talon. Suha kiisti sen olleen poliittista, ja kertoi että Gaddafi oli vain hänen miehensä hyvä ystävä. Libyan historia
Libyan aiempaa, eriytynyttä kehitystä selittää pitkälti maantiede. Tripolitanian, Kyrenaikan ja Fezzanin erottivat toisistaan vaikeakulkuiset aavikot, ja kukin alue säilytti oman identiteettinsä aina 1960-luvulle saakka. Tripolitanian ytimen muodosti sen metropoli, Tripoli, joka vuosisatojen ajan oli toiminut Saharaa ylittäneiden karavaanireittien tukipisteenä sekä merirosvojen ja orjakauppiaiden suojasatamana. Tripolitanialla oli vahvat kulttuuriset siteet Maghrebin alueeseen, johon se myös maantieteellisesti kuului. Tripolitanialaiset kehittivät poliittisen tietoisuuden reaktiona vieraalle vallalle, ja juuri Tripolitaniassa syntyivät vahvimmat ajatukset yhtenäisestä Libyasta. Libya
Foinikialaiset käyttivät suojaisia satamia ennen 1200-lukua eaa. He kehittivät kauppasuhteet berbereihin, ja vaikuttivat näiden kulttuuriin. Karthagon kolmen kaupungin rypäs sai nimen Tripolis. Myös kreikkalaiset merenkulkijat ylittivät Välimeren tottuneesti. He perustivaat Kyreneen kaupungin 631 eaa. Samaan aikaan Saharan autiomassa, Fezzanin alueella asuivat berbereistä ja paimentolaisista polveutuneet garamantit. Garamantit saapuivat alueelle ennen vuotta 1000 eaa., ja heidän valtakuntansa oli vaikutusvaltaisimmillaan vuosien 500 eaa. ja 500 jaa. välillä. Libyan historia
Libya päätyi Italian valtaan Italian 3. lokakuuta 1911 aloittaman Tripolitanian sodan tuloksena. Libyan naapurimaista Tunisia oli jo ajautunut Ranskan protektoraatiksi, ja italialaiset pelkäsivät Saksan pureutuvan Tripolitaniaan ennen heitä. Egypti
Egyptin tärkeimpiä kaupunkeja ovat Aleksandria (yksi antiikin suurista kaupungeista), Assuan, Asyut, Kairo (maan moderni pääkaupunki), El-Mahalla El-Kubra, Giza (tunnettu pyramideistaan), Hurghada, Luxor, Kom Ombo, Port Safaga, Port Said, Sharm el-Sheikh, Shubra-El-Khema, Suez, Zagazig ja Al-Minya. Maata halkoo etelästä pohjoiseen maailman pisin joki Niili, jonka molemmilla puolilla levittäytyy lähes asumaton aavikko. Egyptiin kuuluu osia Saharan ja Libyan aavikoista. Tärkeitä keitaita ovat Bahariyan keidas, Dakhlehin keidas, Farafran keidas, Khargan keidas ja Siwan keidas. Libyan sisällissota
Gaddafia vastustava puoli käytti aluksi nimeä "17. helmikuuta -vallankumous". Maaliskuun alussa 2011 kapinalliset ja hallitusta tukevat erilaiset asejoukot taistelivat ankarasti monien kaupunkien hallinnasta. Hallitus näytti olevan voitolla hetken aikaa. Maaliskuun puolivälin jälkeen YK:n turvallisuusneuvosto asetti lentokiellon Libyan ilmatilaan ja salli myös ilmaiskut, mikä sinetöi Gaddafin tuhon. Länsimaiden liittouma teki ilmaiskuja ja asetti lentokiellon voimaan. Kapinalliset mursivat Misratan saarron huhtikuussa 2011. Rintamat säilyivät kuukausia miltei paikoillaan. Kapinalliset alkoivat uudestaan edetä elokuussa 2011 lähinnä läntisellä alueellaan edeten 21. elokuuta 2011 Tripoliin, missä he valtasivat suurimman osan kaupungista ja saivat Gaddafin tukikohdan Bab al-Azizyan haltuunsa kovan taistelun päätteeksi. Gaddafi oli paennut tukikohdasta, ja vielä 10. lokakuuta ei tiedetty missä hän oli. Libya
Libyalainen ruoka on samanlaista kaupungeissa ja maaseudulla, viljelijöiden ja paimentolaisten keskuudessa. Pääruoka on melkein aina yhdessä astiassa tehty ruokalaji. Kansallisruoka kuskus maustetaan paprikalla, tomaateilla, kikherneillä ja kauden vihanneksilla. Libyan kuningaskunta
Libyan kuningaskunta itsenäistyi 24. joulukuuta 1951 päämiehenään kuningas Idris I. Kuningaskuntaa leimasivat sisäpoliittiset ja taloudelliset ongelmat. Sen loppukaudella Libyasta löydettiin öljyä, mutta sen tuomia varoja ei saatu jaettua kansalle tehokkaasti. Kuningaskunnan loppu tuli eversti Muammar Gaddafin johtamassa verettömässä vallankaappauksessa 1. syyskuuta 1969, jonka jälkeen kuningas Idris I:n jäi maanpakoon Egyptiin ja Libya jatkoi Libyan arabitasavaltana Gaddafin johdolla. Libya
Muammar Gaddafin johtaman Vallankumousneuvoston säätämä vuoden 1969 perustuslaki on kumottu. Siirtymäajan kansallinen neuvosto antoi vuonna 2011 väliaikaisen perustuslaillisen julistuksen, mutta varsinaisen perustuslain laadinta ei ole onnistunut. Libya
Libya oli sekasortoisessa tilassa, järjestysvaltaa ei käytännössä ollut. Äärijärjestöt ja rikolliset käyttävät monin paikoin hyväksi keskusvallan luhistumista. Tämä mahdollisti pakolaisvirran Libyasta Eurooppaan.
Toukokuussa 2014 kenraali Khalifa Haftar nousi useiden poliitikkojen tuella kapinaan islamistien hallitsemaa kansankongressia vastaan. Haftar kehotti kapinaan kansankongressia vastaan ja vaati parlamenttia luovuttamaan vallan väliaikaiselle hallinnolle, joka laatisi Libyalle uuden perustuslain.. Tästä alkoi Libyan toinen sisällissota.
25. kesäkuuta 2014 maassa järjestettiin uudet vaalit ja kansankongressi siirsi 4. elokuuta 2014 tehtävänsä näin valitulle parlamentille (Majlis al-Nuwaab, ”edustajainhuone”). Marraskuussa 2014 Tripolissa vielä toimiva Libyan korkein oikeus tuomitsi maan kansainvälisesti tunnustetun parlamentin perustuslain vastaiseksi. Tobrukissa paossa istuva parlamentti kieltäytyi hyväksymästä päätöstä, joka palauttaisi vallan islamistien hallitsemalle kansankongressille.
Maaliskuussa 2015 parlamentti nimitti Haftarin maan asevoimien komentajaksi. Ansar al-Sharia (Libya)
Ansar al-Sharia (suom. "Islamilaisen lain kannattajat Libyassa") oli Libyassa toiminut islamistijärjestö. Se muodostettiin Libyan sisällissodan aikana ja se otti osaa myös Libyan toiseen sisällissotaan. Järjestön päätukikohta oli Itä-Libyan Bengasin kaupungissa. Toukokuussa 2017 järjestö ilmoitti lakkauttavansa toimintansa. Libya
1960- ja 1970-luvulla Libyassa rakennettiin suomalaisin voimin, ja maa oli Neuvostoliiton jälkeen toiseksi suurin rakennusviennin kohde. Sinne rakennettiin teitä, siltoja, vesijohtoja, satamia, kouluja, toimistotaloja ja kongressikeskus. Myös arkkitehtikoulutusta aloitettiin. Suomalaisten rakentama asetehdas ja armeijan koulutuskeskus oli virallisesti ompelukonetehdas, mutta sen tuotteilla aseistettiin terroristeja. Libyan kansalliskirjasto
Libyan kansalliskirjasto () on Bengasin kaupungissa toimiva Libyan kansalliskirjasto. Muammar Gaddafi
Politiikkansa vuoksi Gaddafi hämmensi maailmaa. 1980-luvun puolessavälissä häntä pidettiin lännessä laajalti kansainvälisen terrorismin tärkeimpänä rahoittajana. Libyan ja länsimaiden suhteet olivat kireimmillään Ronald Reaganin hallintokaudella. Yhdysvallat kielsi Libyan öljyn tuonnin maaliskuussa 1982. Vuonna 1984 poliisi Yvonne Fletcher ammuttiin Libyan edustajiston ulkopuolella Lontoossa Gaddafin vastaisen mielenosoituksen yhteydessä, mikä katkaisi diplomaattisuhteet Isoon-Britanniaan yli vuosikymmeneksi. Yhdysvallat hyökkäsi Libyan partioveneitä vastaan tammikuusta maaliskuuhun 1981 Sidran lahdella, jonka Libya oli julistanut aluevesikseen.
Reagan nimitti Gaddafia "Lähi-idän hulluksi koiraksi."
15. huhtikuuta 1986 Reagan määräsi suuren pommitusiskun, Operaatio El Dorado Canyon, Tripoliin ja Bengasiin syytettyään Libyaa pommi-iskusta La Belle -diskoon Länsi-Berliinissä 5. huhtikuuta. Libyassa kuoli 60, mukaan lukien Gaddafin nelivuotias tytär. Suuren osan 1990-lukua Libya oli kauppasaarrossa kieltäydyttyään luovuttamasta Lockerbien pommi-iskusta syytettyä kahta libyalaista. Libyan historia
Profeetta Muhammadin kuoleman aikaan vuonna 632 oli hän seuraajineen saanut käännytettyä useimmat Arabian niemimaan heimoista ja kaupungeista monoteistiseen islamin uskoon. Islamin koettiin yhdistävän yksittäisen uskovan ja yhteiskunnan kaikkivoivan Allahin alaisuuteen. Tämän vuoksi islamilaiset hallitsijat käyttivät sekä maallista että uskonnollista valtaa. Muammar Gaddafi
24. helmikuuta mielenosoittajat pitivät hallussaan maan itäosaa, mukaan lukien Tobruk ja Bengasi. Gaddafille uskollisten joukkojen hallussa olivat pääkaupunki Tripoli ja hänen synnyinkaupunkinsa Sirte. Näidenkin välillä ja Tunisian rajalla olleista kaupungeista käytiin taisteluja.
Sisällissota jatkui monessa kaupungissa maaliskuussa, jolloin länsivallat olivat alkaneet tehdä ilmaiskuja Libyan hallituksen joukkoja vastaan. 23. maaliskuuta Gaddafi julisti yhä kuolemaa vihollisilleen ja uhosi voittavansa sekä kotimaiset että ulkomaiset vastustajansa.
Tämän jälkeen rintama aaltoili ja vakiintui kesäksi. Sisällissota jatkui melko pitkään siten, että kapinallisten asemat olivat idässä ja myös lännessä vuorilla. Rintamalinja alkoi siirtyä merkittävästi vasta 13. elokuuta, jolloin kapinalliset lähtivät etenemään läntisiltä vuorilta kohti Tripolia. Kapinalliset soluttautuivat Tripoliin 19. elokuuta 2011. Tämän jälkeen he valtasivat kaupungin keskustan ja alkoivat saartaa Gaddafin tukikohtaa. Kapinalliset ottivat vangeiksi Gaddafin kaksi poikaa, nämä kuitenkin pakenivat pian. Kapinalliset onnistuivat lopulta murtautumaan Gaddafin tukikohtaan, josta Gaddafi oli paennut. Gaddafi oli paossa 27. elokuuta, jolloin sisällissota yhä jatkui, vaikka pääkaupungin taistelut olivat hiljenemässä kapinallisten vallattua siitä suuren osan. Gaddafin valtakausi oli käytännössä päättynyt. 31. elokuuta Algerian viranomaiset ilmoittivat monien Gaddafin perheenjäsenten olevan Algeriassa, muttei itse Gaddafin olinpaikkaa vieläkään tiedetty. Muammar Gaddafi
Libya suostui korvauksiin Lockerbien iskusta elokuussa 2003. Gaddafi tuomitsi syyskuun 11. päivän terrori-iskut, ja purki Irakin sodan jälkeen joukkotuhoaseohjelmansa ja avasi suhteita useimpiin maihin. Tony Blairista tuli ensimmäinen Libyassa vuosikymmeniin vieraillut länsijohtaja maaliskuussa 2004. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy solmi puolestaan Libyan kanssa yhteistyösopimuksen ydinvoimayhteistyöstä ja kolmen ydinvoimalan rakentamisesta Libyaan heinäkuussa 2007 ja Silvio Berlusconi ilmoitti elokuussa 2008 Italian maksavan Libyalle kolme miljardia euroa korvauksia ja tukea siirtomaa-ajan tuhoista. Vastineeksi Italia sai sopimuksia Libyasta. Syksyllä 2008 Gaddafi vieraili Moskovassa. Libya sai Venäjältä anteeksi vanhat monen miljardin velkansa vastineeksi uusista kaupoista. Libyan sisällissota
1970- ja 1980-luvuilla Gaddafin Libya oli vastakkain lännen kanssa, mutta Gaddafi läheni länttä 1990- ja 2000-luvuilla. Libya on Afrikan rikkaimpia valtioita öljytulojensa ansiosta. Työttömyysaste on noin 30 %. Maassa oli paljon vierastyöläisiä. Vuonna 2006 Freedom House antoi Libyalle huonoimmat mahdolliset arvosanat poliittisissa oikeuksissa ja yksilönvapauksissa, ja nimesi maan "epävapaaksi". Fezzan
Fezzan () on yksi Libyan kolmesta historiallisesta alueesta. Se sijaitsee maan lounaisosassa. Pohjoisessa Fezzan rajoittuu historialliseen Tripolitaniaan, idässä Kyrenaikaan, etelässä Tšadiin ja Nigeriin sekä lännessä Algeriaan. Nykyään alue on jaettu Al-Džufrahin, Al-Šatin, Awbarin, Ghatin, Murzuqin ja Sebhan piirikuntiin. Tärkein kaupunki on Sebha. Vuoden 2006 väestönlaskennan mukaan piirikunnissa on yhteensä 522 600 asukasta. Muammar Gaddafi
Muammar Gaddafi (; 7. kesäkuuta 1942 Sirt – 20. lokakuuta 2011 Sirt), koko nimeltään Muammar bin Mohammad bin Abdussalam bi Humayd bin Abu Manyar bin Humayd bin Nayil al Fuhsi Gaddafi, oli Libyan johtaja 1969–2011. Hänellä ei ollut virallista virkaa tai asemaa, mutta häntä kunnioitettiin vallankumouksen veljellisenä johtajana ja ohjaajana virallisissa valtion tiedotuksissa. Gaddafi nousi 2009 Afrikan unionin puheenjohtajaksi. Helmikuun puolessa välissä 2011 alkoivat Libyassa mielenosoitukset, jotka johtivat sisällissotaan Gaddafia vastaan. Elokuun loppupuolella Gaddafi syrjäytettiin kapinallisten valloitettua maan pääkaupungin Tripolin ja Gaddafin hallintokorttelin. Beirut
Beirut () on Libanonin pääkaupunki, pääsatama ja maan suurin kaupunki. Vuonna 2011 kaupungissa oli 363 033 asukasta ja sen metropolialueella noin 2,2 miljoonaa. Ennen 1970-lukua Beirutia pidettiin arabimaailman länsimaisimpana kaupunkina, mutta se kärsi mittavia vahinkoja Libanonin sisällissodassa vuosina 1975–1990. Sittemmin kaupunkia on pyritty jälleenrakentamaan. Libya
Arabikevät levisi vuonna 2011 Libyaankin, ja Gaddafin vastustajat aloittivat pian aseellisen kapinan. 17. Helmikuuta alkanut
kapina sai pian Naton ilmavoimien tuen. asetti lentokiellon Libyan ilmatilaan ja salli myös ilmaiskut. Sisällissotaan osallistui länsimaisia Nato-joukkoja, mutta Gaddafia ei pyritty tappamaan, koska YK:n päätöslauselma ei oikeuttanut sitä. Gaddafia vastustaneet kapinalliset surmasivat Gaddafin 20. lokakuuta 2011 ja julistivat sodan päättyneeksi 23. lokakuuta. Libya
Professori Pentti Murolen silloinen yritys Devecon suunnitteli meren rantaan öljyteollisuuden työntekijöille Ras Lanuf -nimisen kaupungin, joka on valmistunut puoliksi. Toimisto teki laajoja suunnittelutöitä myös sisämaahan Jufraan, jonne Gaddafi aikoi siirtää pääkaupungin, jotta ministerit saataisiin pois Tripolin huonojen vaikutusten piiristä. Libyan sisällissota
Maan mustat siirtotyöläiset ovat etupäässä Ghanasta, Nigeriasta, Malista ja Burkina Fasosta ja parituhatta eritrealaista. Huhut ja väitteet Gaddafin "afrikkalaisista palkkasotureista" johtivat siihen että maassa olleita mustia afrikkalaisia vastaan on hyökätty etenkin vapautetulla puolella. Osa on surmattu ja loput eristetty vartioiduille leireille tai ajettu maasta. Libyan sisällissota
24. toukokuuta Naton koneet iskivät raskaasti Libyan pääkaupunkiin Tripoliin, johon ammuttiin yöllä parikymmentä ohjusta.
Ranska ja Britannia ilmoittivat lähettävänsä maahan taisteluhelikoptereita. 7. kesäkuuta Naton koneet pommittivat ensimmäisen kerran Tripolia päiväsaikaan, kun kaupunkiin tehtiin siihen asti raskain ilmahyökkäys. Tripoli
Yhdistyneiden kansakuntien tilasto-osaston mukaan Tripolin väkiluku oli vuonna 2015 noin 1 126 000. Kaupunki on Libyan tiheimmin asutetun alueen keskus. Noin 90 % kaupungin asukkaista on arabitaustaisia sunnimuslimeja. Libyan kuningaskunta
Ennen öljyn löytymistä Libya kuului maailman köyhimpiin valtioihin. Beduiinien karjalaumat olivat hävitetty Italian vallan aikana ja paikalliselle väestölle ei oltu tarjottu juurikaan opiskelumahdollisuuksia, terveydenhoidon ja sosiaalisten palveluiden ohella siirtomaavallan aikana. Vuoden 1954 väestönlaskennan mukaan 83 % väestöstä oli lukutaidottomia ja bruttokansantuote henkilöä kohden oli vain 35 dollaria. Vuonna 1962 bruttokansantuote henkilöä kohden oli kahdeksankertaistunut, mutta edelleen alle 270 dollaria. Maan suurin tulonlähde oli pitkään Britannialle ja Yhdysvalloille vuokratut sotilastukikohdat. Öljystä alettiin saada huomattavia tuloja vasta vuonna 1965. Vielä vuonna 1961 öljytulojen määrä oli vain 3 miljoonaa dollaria, mutta vuoteen 1969 mennessä öljytulojen määrä oli noussut jo 1 175 miljoonaan dollariin. öljytulojen jakamisessa oli omat ongelmansa suurimman osan tuotoista valuessa ulkomaisille öljy-yhtiöille. Samaan aikaan ongelmana oli nopeasti kasvava inflaatio. Monista kuningaskunnan aikana aloitetuista projekteista peräisin olevat hyödyt alkoivat näkyä vasta Gaddafin johtaman vallankumouksen jälkeisellä ajalla. Libyan Arab Airlinesin lento 1103
Libyan Arab Airlinesin lento 1103 oli Libyan Arab Airlinesin Libyan sisäinen reittilento Bengasista Tripoliin. Lennolla 22. joulukuuta 1992 käytetty Boeing 727-2L5 törmäsi Tripolia lähestyessään Libyan ilmavoimien Mikojan-Gurevitš MiG-23UB -hävittäjään. Lennolla 1103 oli 147 matkustajaa ja kymmenen miehistön jäsentä, ja kaikki koneessa olleet menehtyivät onettomuudessa. Hävittäjän kaksihenkinen miehistö pelastautui heittoistuimilla ja selvisi. Se on Libyan historian tuhoisin lento-onnettomuus. Libya
Libyaa hallitsevaksi tahoksi julistautui Muammar Gaddafin vastaisten kapinallisten Siirtymäajan kansallinen neuvosto (), jonka ovat tunnustaneet useat valtiot. 7. heinäkuuta 2012 järjestettiin vaalit, joissa valittiin Yleinen kansankongressi (, ), joka korvasi Siirtymäajan kansallisen neuvoston. Kansankongressin tehtävä oli laatia maalle uusi perustuslaki 18 kuukauden kuluessa. Tämä kuitenkin epäonnistui määräajassa. Al Misratah
Al Misratah (myös Misurata tai Mistrata; arabiaksi: مصراتة) on samannimisen maakunnan pääkaupunki Libyan rannikolla, noin 200 kilometriä Tripolista itään. Al Misratahissa on noin 122 000 asukasta. Kaupungin perustivat muinaiset roomalaiset nimellä Tubartis. Sen vauraus perustuu terästeollisuuteen ja vilkkaaseen satamaan. Nubia
Nubia on Ylä-Egyptin eteläpuolella sijaitseva alue. Nubia ulottuu pohjois–eteläsuunnassa Niilin ensimmäisestä kataraktista Assuanin kaupungin kohdalla Sudanin pääkaupunkiin Khartumiin ja itä–länsisuunnassa Punaiseltamereltä Libyan aavikkoon. Nubia jaetaan Ylä-Nubiaan ja Ala-Nubiaan, joiden raja on Niilin ensimmäisen ja toisen kataraktin välissä. Tunisia
Tunisian tasavalta eli Tunisia (, berberiksi: ) on valtio Pohjois-Afrikassa Välimeren etelärannikolla. Muinaisen Karthagon paikalle kohonnut maa ulottuu Välimereltä Saharan reunamille. Sen rajanaapureita ovat lännessä Algeria sekä etelässä ja idässä Libya. Tunisian pääkaupunki on Tunis. Maan kymmenen miljoonan asukkaan esi-isissä on berbereitä ja arabeja. Entisen siirtomaaisännän kieltä ranskaa käytetään yleisesti. Libanon
Libanon jakautuu kahdeksaan aluehallintoalueeseen ("mohafazah"). Hallintoalueista pienin, Beirutin alue, kattaa vajaat 20 neliökilometriä eli käytännössä pääkaupunki Beirutin, joka on myös oma piirikuntansa. Se on maan taloudellisen, poliittisen, kulttuurillisen ja sosiaalisen toiminnan keskus. Kaksi hallintoaluetta, Aakar ja Baalbek-Hermel on perustettu myöhemmin kuin muut, eikä niitä käytetty vielä vaalipiireinä vuoden 2009 vaaleissa. Numerot viittaavat viereiseen karttaan, pääkaupunki suluissa.Libanonin talous on palveluorientoitunut; palvelusektori tuottaa 79,4 prosenttia bruttokansantuotteesta. Vuosien 1975–1990 sisällissota vahingoitti talouden infrastruktuuria pahasti, mutta jälleenrakennus on ollut voimakasta. Viime vuosien vakaa tilanne on saanut turismin ja pankkitoiminnan kukoistamaan, ja jopa ankeana talousvuonna 2009 Libanonin kansantalous koki 9 prosentin nousun. Libya
Maiden välit paranivat kun Gaddafi tuomitsi syyskuun 11. päivän iskut 2001 Yhdysvaltoihin ja luovutti Lockerbien pommi-iskusta epäillyt. Libya maksoi korvauksia Lockerbien pommi-iskun uhreille, vaikkei tunnustanutkaan osuuttaan iskuun. Vuoden 2004 aikana taloussaarrot purettiin ja Libyan öljyvarat tulivat jälleen länsimaiden markkinoille. Libyan suhteet ulkovaltoihin paranivat tämän jälkeen nopeasti. Aikaisemmin Yhdysvallat luki Libyan pahan akseliin kuuluvaksi, mutta poisti sen tästä luettelosta vuonna 2006. Britannian Tony Blair vieraili maassa kaksi kertaa, Britannia myi Libyalle ohjuksia ja brittiläinen BP allekirjoitti 29. toukokuuta 2007 Libyan kanssa kahden miljardin dollarin sopimuksen maan kaasukenttien hyödyntämisestä. Myös Ranska myi maalle aseita, ja Nicolas Sarkozy puhui Libyaan rakennettavan ydinvoimalan puolesta. Italia solmi vuonna 2009 Libyan kanssa ystävyys- ja yhteistyösopimuksen, jossa se lupasi korvata Libyalle viisi miljardia Yhdysvaltain dollaria viiden vuoden aikana siirtomaa-ajan tuhoista. Afriqiyah Airwaysin lento 209
Afriqiyah Airwaysin operoima A320-214 nousi 23. joulukuuta 2016 noin kello 10.10 paikallista aikaa Sebhan lentoasemalta Libyan sisäiselle lennolle, jonka määränpäänä oli Tripolin kansainvälinen lentoasema. Koneessa oli seitsemän miehistön jäsentä ja 111 matkustajaa, joista 82 oli miehiä, 28 naisia ja yksi vauvaikäinen lapsi. Kaksi nuorta libyalaismiestä kaappasi koneen hieman ennen kuin kone ehti aloittaa laskeutumisen alkuperäiseen määränpäähän sen lentäessä lentopinnalla 340. Libyalaismiehet väittivät pitävänsä hallussaan käsikranaatteja, ja vaativat koneen lentämistä Maltalle. Miehistö noudatti vaatimusta, ja kone laskeutui kello 11.32 paikallista aikaa Maltan kansainväliselle lentoasemalle, ja rullasi kiitotien 23 päähän. Lentoasema suljettiin muulta liikenteeltä ja tuolloin saapumassa olleet lennot ohjattiin Sisilian lentoasemille. Lentokenttä avattiin liikenteelle uudestaan kello 12.43. Noin puolen tunnin sulkemisella oli lopulta vaikutuksia noin 44 lentoon. Kaappaajat vapauttivat matkustajat kolmessa erässä, ensimmäisten päästessä pois koneesta noin kello 13.50. Kaappaajat antautuivat myöhemmin iltapäivällä, ja poistuivat koneesta noin kello 15.40. Kaikki koneessa olleet selvisivät elossa kaappauksesta. Antautumisensa jälkeen kaappaajat pidätettiin. Libyan ulkoministeri Taher Siala mukaan kaappaajat olivat pyytäneet turvapaikkaa Maltalta. Maltan pääministeri Joseph Muscat kuitenkin kielsi väitteen todenperäisyyden. Reutersin tietojen mukaan toinen kaappaajista oli Libyan entisen hallitsijan Muammar Gaddafin politiikkaa kannattavan puolueen johtaja. Hän heilutti Gaddafin hallintokauden aikaista Libyan täysvihreää lippua koneen ovella ennen antautumistaan. Kaappauksessa käytetyt aseet paljastuivat myöhemmin toimimattomiksi jäljitelmiksi. Libyan historia
Kreikkalaiset merenkulkijat olivat jo vuosisatojen ajan tutkineet Pohjois-Afrikan rannikkoa, mutta pysyviä siirtokuntia he perustivat sinne vasta 600-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Perimätiedon mukaan liikakansoituksen vaivaaman Theran saaren asukkaat saivat Delfoin oraakkelilta käskyn muuttaa Pohjois-Afrikkaan, jonne he vuonna 631 eaa. perustivat Kyreneen kaupungin. Kaupungin sijaintiin vaikuttivat berberioppaat, jotka johdattivat kreikkalaiset 20 kilometriä sisämaahan hedelmälliselle ylätasangolle, jossa berbereiden mukaan "reikä taivaassa" toisi siirtokunnalle runsaat sateet. Libyan aavikko
Lähes Teksasin tai Intian niemimaan kokoisen Libyan aavikon ala on 700 000 – 1 100 000 neliökilometriä, ja sen leveys on 1 100 kilometriä idästä länteen ja 1 000 kilometriä etelästä pohjoiseen. Suurin osa alueesta on hiekka-aavikkoa, siellä on myös painumia ja vuorenharjanteita. Libyan aavikolla on suuri Jilf al Kabirin tasanko yli 1 000 metrin korkeudessa. Libyan aavikon Quattaran alangolla on suolasoita ja suolajärviä. Quattaran pinta-ala on 15 000 neliökilometriä, ja sen alin kohta on 133 metriä merenpinnan alapuolella. Alueella on myös seitsemän muuta merkittävää painumaa, joissa kaikissa on keitaat. Merkittävimmät ovat Siwa, Dakhla ja Kharga jotka sijaitsevat Faijumin keitaasta lähtevästä painumasta. Muita keitaita ovat Bahriyah, Farafirah, Dakhilah ja Jaghbub. Libyan toinen sisällissota
25. kesäkuuta 2014 maassa järjestettiin uudet vaalit, ja kansankongressi siirsi 4. elokuuta tehtävänsä näin valitulle parlamentille (Majlis al-Nuwaab, "edustajainhuone"), joka kokoontui Bengasissa. Kansankongressi oli suurimmaksi osaksi islamistien hallitsema ja uusi parlamentti liberaalien, joten otaksuttiin islamistien pyrkivän osoittamaan valtansa muin keinoin. Bengasi, josta Libyan vallankumous alkoi, oli vahvaa islamistien tukialuetta, jossa piti valtaa Ansar al-Sharia -ryhmittymä. Vanhassa pääkaupungissa Tripolissa käytiin tuolloin kovia taisteluja kaupungin lentokentästä, jota pitivät hallussaan liberaalien tukemat Zintanin kaupungin joukot, ja sitä yrittivät valloittaa islamistit Misratan joukkojen tuella.
Vaalit hävinneet GNC:n jäsenet jatkoivat sen toimintaa. Myös uuteen parlamenttiin valitut islamistisen blokin edustajat istuivat mieluummin GNC:ssä, mikä pienensi parlamentin kokoa ja arvovaltaa. Libyan sisällissota
Ranska tunnusti 10. maaliskuuta Kansallisen neuvoston maan lailliseksi hallitukseksi.
Suomen ulkoministeri Alexander Stubbin mukaan neuvostoa ei voitu tunnustaa, koska sen toimijoita ei tunnettu ja joukossa oli Gaddafin ministereitä. Sodan päätyttyä neuvostosta tuli Libyan hallitus. Neuvostolla oli vaikeuksia pitää maata hallussaan, ja maassa puhkesi useita levottomuuksia 2012 ja 2013. Keväällä 2014 Libyan hallitus alkoi menettää alueita maan itäosissa Gaddafin puoleen kannattajille ja eri islamistijoukoille. Muun muassa Bengasin hallinnasta käytiin taisteluita. Libyan historia
Kreikkalaiset perustivat seuraavan 200 vuoden aikana neljä muutakin kaupunkia: Barkan eli nykyisen Al Marjn, Euhesperideen eli nykyisen Bengasin, Teuchiran eli nykyisen Tukrahin sekä Apollonian (nyk. Susah), Kyreneen satamakaupungin. Yhdessä Kyreneen kanssa nämä kaupungit tunnettiin nimellä "Pentapolis", viisi kaupunkia. Ne kilpailivat usein keskenään, eikä yhteistyö ollut niille helppoa edes yhteisen vihollisen uhatessa. Emäkaupunki Kyrene antoi sittemmin nimensä koko alueelle. Libyan historia
Tammikuussa vuonna 2011 Libyassa puhkesi mellakoita hallitusta vastaan. Niitä inspiroi Tunisian vallankumouksesta levinneet yhteiskunnalliset levottomuudet, jotka aiheuttivat kuohuntaa monissa Lähi-Idän arabimaissa. Libyan hallitusta puolustavat asejoukot käyttivät raskasta aseistusta mielenosoittajia vastaan. Ainakin 600 henkilöä kuoli. Libyalaisia diplomaatteja ja pari ministeriä loikkasi pois Libyan hallinnon puolelta, koska hallinto oli surmauttanut aseistamattomia mielenosoittajia. 24. helmikuuta 2011 mennessä monia maan itäosan kaupunkeja oli irtautunut Gaddafin hallituksen ohjauksesta ja länsiosakin oli vaihtamassa puoltaan. Muun muassa Tobruk ja Bengasi olivat joutuneet hallituksen vastustajien haltuun sotilaiden vaihdettua siellä puoltaan. Gaddafin valta näytti olevan luhistumassa. Silti Gaddafi sanoi televisiossa, ettei pakene vaan taistelee marttyyrikuolemaan asti. Gaddafi kutsui mielenosoittajia sekä terroristeiksi että rotiksi ja sanoi, että nämä ansaitsevat maan lakien mukaan kuolemantuomion. Gaddafin joukot toimivatkin laajasti mielenosoittajia vastaan käyttäen kyynelkaasua ja raskaita aseita. Libya
Kun vuonna 1911 länsimaiden kiinnostus oli Toisessa Marokon kriisissä italialaiset päättivät hyökätä Libyaan. Italian armeija hyökkäsi Tripoliin ja onnistui kaupungin valtaamisessa. Tämän jälkeen Italia valloitti Kyrenaikan ja rannikkoseudut, muttei onnistunut sisämaan valtauksessa paikallisten heimojen vastarinnan vuoksi. Ochyn rauhansopimuksessa Libya liitettiin Italiaan Italian Libyana. Libya
Libya oli Italian siirtomaa. Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan vuonna 1951 itsenäiseksi kuningaskunnaksi, jonka hallitsija oli Idris I. Monarkia kumoutui vuoden 1969 arabisosialistisessa vallankumouksessa, jonka jälkeen Muammar Gaddafi johti maata itsevaltiaana vuosikymmeniä. Hänen johdollaan talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Gaddafi sai surmansa sisällissodassa vuonna 2011. Sisällisodan jälkeen maa on ollut levoton ja tilanne eskaloitui toiseksi sisällissodaksi vuonna 2014. Libyan historia
Kuuluisin terroriepäilyjä synnyttänyt tapahtuma oli Pan Amin matkustajakoneen 270 kuolonuhria aiheuttanut räjähdys Skotlannin yläpuolella Lockerbiessa 1988. Vuonna 1992 YK langetti Libyalle pakotteita painostaakseen maata luovuttamaan kaksi pommi-iskusta epäiltyä. Vuonna 2001 toinen heistä tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, toinen vapautettiin. Libyan sisällissota
13. huhtikuuta 2011 Dohassa Libyan kapinallisten ja länsimaiden kontaktiryhmän kesken pidetyssä kokouksissa länsimaat lupasivat kapinallisille talous- ja materiaaliapua päätöslauselmien 1970 ja 1973 rajoissa. Britannia ilmoitti lähettävänsä kapinallisille 1000 luotiliivit jo lähetetyn sadan satelliittipuhelimen lisäksi. Qatar ilmoitti toimittaneensa kapinallisille salaa ranskalaisia panssarintorjuntaohjuksia, vaikka Ranska ja Britannia pitävät aseiden toimittamista kapinallisille laittomana. Kiinan Sanyassa kokoontuneet BRICS-maat puolestaan arvostelivat voimankäyttöä. Tripoli
Tripoli on Libyan merkittävin satama ja lähellä sijaitsee Tripolin kansainvälinen lentoasema. Libyan rannikkoa pitkin kulkeva maantie yhdistää kaupungin Bengasiin ja aina Kairoon saakka. Sisämaahan kulkeva tie yhdistää sen Sebhan kaupunkiin etelässä. Libyan sisällissota
Illalla 20. elokuuta kapinalliset etenivät ensi kertaa Tripoliin lännestä, minkä myös Gaddafin edustajat myönsivät. Kapinalliset olivat soluttautuneet Tripoliin hämärän turvin pienissä ryhmissä.. Aseet tulivat salakuljettaen meritse. 
Kapinalliset kertoivat valinneensa hyökkäyspäiväksi lauantain 20. elokuuta, koska silloin oli ramadanin 20. päivä, jolloin muistellaan Badrin taistelua vuonna 624. Kapinallisneuvoston puhemies Ahmed Jibrilin mukaan hyökkäys oli Libyan kansallisen neuvoston joukkojen ja Naton yhteinen. Sirt
Sirt (joskus myös Sirte, Syrt, ) on Ison-Syrtin rannalla sijaitseva kaupunki Libyassa. Sirtissä on noin 170 000 asukasta. Libyan pääkaupunkia kaavailtiin aikoinaan siirrettäväksi sinne. Sirt on uudenaikainen kaupunki, mutta erottuu muista, sillä sillä ei ole erityistä keskustaa. Sirtistä on hyvät liikenneyhteydet muualle Libyaan. Tripolin ja Bengasin välinen moottoritie kulkee kaupungin poikki, ja kaupungista kääntyy myös tie etelään Saharaan. Muammar Gaddafi syntyi ja kuoli Sirtessä. Libyan sisällissota
6. maaliskuuta 2011 Tripolissa kuului voimakasta tulitusta, jota hallituksen tiedottaja väitti ilotulitusrakettien ääniksi. Sekä Gaddafin joukoilla että kapinallisilla oli vankeinaan muutamia eurooppalaisia sotilaita, jotka olivat diplomaattien tukena tai auttamassa evakuointioperaatioissa. Torstaina 10. maaliskuuta levisi maailmalle huhu, että Gaddafin joukot olivat uhkailleet kuolemalla, hakanneet ja kiduttaneet kolmea BBC:n toimittajaa. Samaan aikaan kapinalliset ja hallituksen joukot taistelivat ankarasti Zawijahin kaupungista, joka on vain 50 kilometrin päässä Tripolista. Kapinallisilla oli hallussaan kaupungin keskusta. Gaddafin joukot olivat samana päivänä lähestymässä Ras Lanufin öljykapunkia ja pommittivat idempänä olevaa Bregan kaupunkia. Tämä johtui siitä että Gaddafin joukot pyrkivät valtaamaan kapinallisten tukialueen idässä. Libyan sisällissota
Toukokuussa 2014 Libyassa tuli vallankaappauksella valtaan kenraali Khalifa Haftar, joka ilmoitti taistelevansa islamisteja ja ääriryhmiä vastaan. Haftar vaati parlamenttia luovuttaman vallan väliaikaiselle hallinnolle, joka laatisi Libyalle uuden perustuslain. Kaappaajat ilmoittivat lisäksi torjuvansa liikemies Ahmed Maiteeqin nimityksen Libyan uudeksi pääministeriksi. Italian Libya
Libyan alueella käyty Tobrukin taistelu muodostui yhdeksi Pohjois-Afrikan sodan merkittävimmistä taisteluista. Kärsittyään tappion niin Tobrukissa kuin Egyptissäkin – yhdistettynä Fezzanissa tapahtuviin jatkuviin kansannousuihin ja beduiinien tekemiin hyökkäyksiin – akselivaltojen joukot vetäytyivät Libyasta ensin Tunisiaan ja sitten Eurooppaan. Myös alueelle muuttaneet italialaissiirtolaiset pyrittiin evakuoimaan takaisin Italiaan. Libya siirtyi liittoutuneiden hallintaan: Ranska otti kontroolliinsa Fezzanin ja Britannia Tripolitanian ja Kyrenaikan, joita nämä hallitsivat, kunnes Libya itsenäistyi vuonna 1951. Libyan historia
Kapinalliset valtasivat pian suuren osan kaupungista ja vangitsivat Gaddafin pojat. Maanantai-aamupäivällä 22. elokuuta taisteltiin Gaddafin tukikohdan ympärillä, jossa Gaddafi luultavasti oli. Seuraavien päivien aikana kapinalliset saivat valvontaansa melkein koko Tripolin ja Gaddafin tukikohdan. Kapinalliset saattoivat elokuun viimeisellä viikolla julistaa Tripolin pääkaupungikseen, vaikka kaupungissa ja muualla maassa oli yhä sota ja muita levottomuuksia. Lisäksi Gadddafi oli yhä kadoksissa. Libyan sisällissota
15. päivä Libyan armeija saartoi Ajdabijan noin 160 kilometrin päässä Bengasista. Paikkakunta on risteyskohta, josta on tie myös Egyptin rajalle Tobrukiin. Länsiosassa maata armeija valtasi 14. päivä Zuwaran Tripolista länteen. Keskiviikkona 16. maaliskuuta Gaddafin poika Saif al-Islam sanoi Euronewsin haastattelussa taistelujen olevan joka tapauksessa ohi 48 tunnin kuluessa, vaikka lentokielto asetettaisiin. Torstaina kapinalliset käyttivät ensi kertaa taistelussa Ajdabiyasta panssarivaunuja, tykistöä ja helikoptereja. Khalifa Haftar
Haftar syntyi vuonna 1943 Ajadbiyan kaupungissa Itä-Libyassa. Hänen perheensä kuului suureen klaaniin Ajdabiyassa ja Sirtessä vaikuttavassa al-Firjanin heimossa. Nuorena upseerina hän liittyi Muammar Gaddafin johtamaan salassa perustettuun upseerien ryhmään, jonka innoitus oli peräisin Egyptin johtaja Gamal Abdel Nasserilta. Myöhemmin hän oli osa eversti Gaddafin johtamaa upseerien ryhmää, jotka syöksivät vallasta Libyan kuningas Idris I:n vuonna 1969. Gaddafi ylensi Haftarin kenttämarsalkaksi ja asetti tämän libyalaisten joukkojen johtoon Tšadin–Libyan konfliktin aikana 1980-luvulla. Libya kärsi konfliktin aikana tappion Ranskan tukemille tšadilaisille ja Haftar itse päätyi sotavangiksi 300 sotilaansa mukana vuonna 1987. Gaddafi oli aiemmin kiistänyt libyalaisten läsnäolon Tšadissa ja katkaisi välinsä Haftariin. Sittemmin Haftar päätyi maanpakoon Yhdysvaltoihin ja omistautui Gaddafin hallinnon kumoamiselle. Haftar asui Virginiassa lähellä CIA:n päämajaa Langleyssä ja piti todennäköisesti yllä läheisiä suhteita keskustiedustelupalvelun kanssa, joka tuolloin tuki esimerkiksi lukuisia salamurhayrityksiä Gaddafia vastaan. Khalifa Haftar
Libyan sisällissodan alettua vuonna 2011 Haftar palasi Libyaan ja hänestä tuli merkittävä kapinalliskomentaja maan itäosassa. Gaddafin kukistuttua Haftar jäi sivuun maan poliittisesta kehityksestä aina helmikuuhun 2014 saakka, jolloin hän piti televisioidun puheen kannustaen libyalaisia nousemaan vaaleilla valittua yleistä kansalliskongressia vastaan. Puheen pitohetkellä monet kaupungit ja mukaan lukien Bengasi olivat al-Qaedaan yhdistetyn Ansar al-Sharian ja muiden islamistiryhmien hallussa. Puhe sai kaikua etenkin Bengasissa, jossa oltiin pettyneitä yleisen kansalliskongressin kyvyttömyyteen toimia islamisteja vastaan. Kuitenkin monilla muilla Libyan alueilla Hatariin suhtaudutaan epäillen, johtuen hänen aikaisemmista yhteyksistään Gaddafiin ja Yhdysvaltoihin. Tripoli
Tripolissa toimivia korkeakouluja ovat vuonna 1957 perustettu Tripolin yliopisto ja vuonna 1987 toimintansa aloittanut Open University. Tripolista käsin toimii Libyan museovirasto, joka vastaa maan museoista ja arkeologisista kohteista. Kaupungissa sijitsee myös Libyan kansallisarkisto, useita tutkimuskeskuksia ja suurin osa maan julkaisijoista. Tripoli
Italia valtasi Tripolin Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911. Tripolista tuli Italian hallitseman Libyan pääkaupunki ja italialaiset rakennuttivat kaupunkiin kokonaan uuden kaupunginosan, jonka asukkaiksi tuli siirtolaisia Italiasta. Tripolin vanhakaupunki säilyi paikallisten asuttamana. Italialaiset rakennuttivat myös esimerkiksi kouluja ja kirkkoja. Osa paikallisesta eliitistä omaksui italialaiset tavat, mutta osa toivoi italialaisia vastaan taistelleen Umar al-Mukhtarin vapauttavan kaupungin jonain päivänä. Kaupungin vapauttivat lopulta kuitenkin britit toisen maailmansodan aikana. Libya itsenäistyi vuonna 1951 Libyan kuningaskuntana hallitsijanaan Idris I ja Tripolista tuli maan pääkaupunki. Libyan itsenäistyessä maa kuului maailman köyhimpiin valtioihin ja se alkoi rikastua vasta, kun vuonna 1958 löydettiin öljyä. 1. syyskuuta 1969 libyalainen eversti Muammar Gaddafi johti vallankaappausta, joka toi kuningaskunnan päätökseensä. Ulkovallat vetivät aikaisemmin Tripoliin sijoitetut sotilasjoukkonsa pois maasta. Uusi sosialistinen Libya Gaddafin alaisuudessa kääntyi enenevissä määrin länsivaltoja vastaan, mikä johti selkkauksiin. Yhdysvallat teki vuonna 1986 ilmaiskuja Tripoliin ja YK asetti Libyalle talouspakotteita. Tästä huolimatta samaan aikaan rakennettiin esimerkiksi sairaaloita ja kouluja, joiden julkisia palveluja tarjottiin ilmaiseksi. Great Man-made River -hanke toi puolestaan kaupunkiin vettä Saharan pohjavesivarannoilta. Myöhemmin Libyan ja lännen välit alkoivat elpyä ja suuri osa pakotteista purettiin vuonna 1999, mikä näkyi myös Tripolin taloudessa esimerkiksi taloudellisten uudistusten kautta, jotka painottivat sijoituksia ja asettivat sosialismin taka-alalle. Libya
Kun toinen maailmansota alkoi, Italia evakuoi siirtolaisia takaisin emämaahan. Libya oli italialais-saksalaisten ja englantilaisten joukkojen rajujen taistelujen näyttämö vuosina 1941–1943. Kuuluisin taistelu oli Tobrukin piiritys vuonna 1942. Englantilaiset valtasivat Tripolitanian ja Kyrenaikan, ja Ranska Fezzanin vuonna 1943. Lisäksi Libyan aavikoilla asuvat heimot ottivat yhteen rajusti sisämaassa saksalaisten ja italialaisten joukkojen kanssa. Sodan jälkeen maa jäi Yhdistyneiden kansakuntien valvontaan, mutta maassa oli edelleen myös paljon italialaisia. Libyan kuningaskunta
Sodan jälkeen Britanniassa nousi valtaan uusi Työväenpuolueen johtama hallitus. Sen ulkoministeri Ernest Bevin kannatti alueiden välitöntä itsenäistymistä, mutta asioita mutkisti muiden liittoutuneiden vaatimukset sodan jälkeen nopeasti kiristyneessä ilmapiirissä. Neuvostoliitto ehdotti Italian ja Neuvostoliiton jakamaa hallintoa Tripolitaniassa, ja Yhdysvallat vastasi tähän ehdottamalla alueen siirtämistä Yhdistyneiden kansakuntien alaisuuteen kymmen vuoden ajaksi. Ranska vastusti alueen itsenäistymistä pelätessään sen kannustavan itsenäisyysliikkeitä sen hallitsemissa Tunisiassa ja Algeriassa. Liittoutuneiden solmiessa rauhansopimuksen Italian kanssa helmikuussa 1947 osapuolet julistivat sitoutuvansa neuvottelemaan edelleen Libyan tulevaisuudesta, tai, jos yhteisymmärrystä ei saavutettaisi vuoden kuluessa, asia tulisi viedä YK:n yleiskokouksen käsiteltäväksi. Niinpä asia käsiteltiin yleiskokouksessa huhtikuussa 1949. Kokouksessa britit ja Italia esittivät Yhdysvaltojen tuella brittien Ernest Bevinin ja Italian ulkoministeri Carlo Sforzan mukaan nimetyn Bevin-Sforza-sopimuksen, jolla Libya itsenäistyisi kymmenen vuoden siirtymäajan jälkeen, ja sen ajan Tripolitania olisi Italian, Kyrenaika Britannian ja Fezzan Ranskan hallinnon alainen. Esitys johti laajoihin mielenosoituksiin Libyassa ja muualla arabimaailmassa, ja lopulta se kaatui yleiskokouksessa saman vuoden toukokuussa äänin 37–14. Libya
Libyan yli 6-miljoonaisesta väestöstä 90 % asuu alueella, joka vastaa vain 10 prosenttia maan pinta-alasta. Suurin osa väestöstä on keskittynyt rannikkoalueille. Libya on laajoista aavikoistaan ja suhteellisen pienestä väestöstään johtuen harvaan asuttua aluetta; väestötiheys on noin 3 henkilöä/km². 78 % väestöstä asuu kaupungeissa. Saif al-Islam Gaddafi
Saif al-Islam opiskeli insinööriksi Tripolissa, talouden maisteriksi Wienin yliopistossa ja tohtoriksi London School of Economicsissa (LSE). Hänen väitöskirjansa aihe LSE:ssä oli ”Kansalaisyhteiskunnan rooli demokratisoinnissa”. Libyan kansannousun alettua paljastui, että väitöskirja oli maksettu tilaustyö ja että Saif al-Islamin järjestö oli tehnyt yliopistolle suuria rahalahjoituksia. LSE:n johtaja Howard Davies joutui eroamaan. Libyassa hän toimi Libyan valtiollisen sijoitusrahaston Libyan Investment Authorityn johtajana ja oli tärkeässä roolissa neuvotteluissa länsimaiden kanssa Libyan pyrkiessä parantamaan suhteita näihin vuosien 2000 ja 2011 välillä. Hän oli mukana neuvottelemassa esimerkiksi Libyan ydinaseohjelmasta luopumisesta, sekä :n, Lockerbien pommi-iskun ja Berliinin yökerhoiskun 1989 uhrien omaisille annettavista korvauksista käydyissä neuvotteluissa. Hänen on sanottu olleen mukana myös neuvotteluissa, jotka päättyivät kiistanalaiseen ratkaisuun vapauttaa Lockerbien pommi-iskun tekijä Abdelbaset Ali Mohmed al-Megrahi vuonna 2009. Lukuisten länsimaiden kanssa käytyjen neuvottelujen ja sopimusten jälkeen Libyan vastaiset kansainväliset pakotteet lopulta poistettiin. Libyan historia
Itsenäistyessään Libya muodostui kolmesta osasta: Tripolitaniasta, Kyrenaikasta ja Fezzanista. Valtion nimeksi tuli Libyan yhdistynyt kuningaskunta (Al-Mamlaka Al-Libija Al-Motahidda), ja sitä johti liittovaltiona kuningas Mohammed Saied Idris as-Senussi (Idris I) kahdesta pääkaupungista, Tripolitanian Tripolista ja Kyrenaikan Bengasista. 7. lokakuuta 1963 valtiosta tuli yhtenäisvaltio, Libyan kuningaskunta ("Al-Mamlaka Al-Libija"), jolla oli kuitenkin edelleen kaksi pääkaupunkia. Libya
Libyan hallinnollinen jako on muuttunut historian aikana paljon. Maa jaetaan nykyään 22 kuntaan (Sha'biyat; yksikkö – Sha'biyah). Libya
Libyassa viljellään sinimailasta rehuksi ja vehnää ihmisravinnoksi. Monien muidenkin vihannesten ja hedelmien kasvatus onnistuu keinokastelun avulla. Kuivilla seuduilla pärjäävät ainoastaan oliivi ja taatelipalmu. Aavikolla kasvaa palmuja siellä missä pohjavesi ei ole liian syvällä, ja lisäksi akaasioita ajoittain kuivuvissa joenuomissa eli "wadeissa". Vain harvat villieläimet selviävät aavikolla. Näihin kuuluvat aavikkokettu, sakaali ja eräät jyrsijät. Libyan sisällissota
Levottomuudet alkoivat Bengasista 17. helmikuuta 2011 ja kaupunki jäi nopeasti kapinallisten haltuun. Aloituspäivämäärä oli sovittu vuoden 2006 tapahtumien muistoksi. Tuona päivämääränä poliisi hajotti mielenosoituksen ja tappoi 14 ihmistä Italian lähetystön edessä. Mielenosoittajat olivat osoittaneet mieltään Muhammed-pilakuvia vastaan. Libyan sisällissota
Egyptin kansannousun innoittamat protestit ja mielenosoitukset kiihtyivät helmikuussa 2011. Poliisin ja turvallisuusjoukkojen kerrottiin torjuneen mellakoita väkivaltaisesti. Internetin käyttöä rajoitettiin ja länsimaiset toimittajat karkotettiin tai eristettiin. Al-Jazeeran lähetyksiä häirittiin. Gaddafi kehotti kansaa puolustamaan johtajaansa ja vallankumousta 22. helmikuuta 2011 pitämässään televisiopuheessaan. Gaddafi sanoi televisiopuheessa, ettei pakene maasta, vaan taistelee kuolemaan asti.. Levottomuudet kehittyivät maaliskuussa käytännössä sisällissodaksi, kun Libyan hallitus alkoi käyttää armeijaa kapinallisia vastaan. Maaliskuun puolivälissä Libyan hallitus näytti saaneen yliotteen kapinallisista, mutta YK antoi luvan ilmaiskuihin ihmisoikeuksia rikkoneita hallituksen joukkoja vastaan. Mm. Iso-Britannia pommitti Gaddafin ilmavoimia ja ilmatorjuntaa tehden ne toimintakyvyttömiksi.. Libya
Libyalaisista 97 % on sunnimuslimeja. Väestöstä on etnisesti arabeja ja berbereitä 97 %, loput 3 % on kreikkalaisia, maltalaisia, italialaisia, egyptiläisiä, pakistanilaisia, turkkilaisia, intialaisia ja tunisialaisia. Väestöstä noin 83 % on lukutaitoisia. Idris I
Kun Rommelin johtamat saksalaisetkin voitettiin, Idris palasi pääkaupunkiinsa Bengasiin. Hänet kutsuttiin myös Tripolitanian emiiriksi, mistä alkoi nykyisen Libyan yhdistäminen. Idris neuvotteli brittien ja YK:n kanssa maan itsenäisyydestä, joka tunnustettiin 24. joulukuuta 1951 ja Idris julistettiin Libyan kuninkaaksi. Libya
Libyassa on 137 lentokenttää, joista 24:llä on yli kolme kilometriä pitkä kiitotie. Maantietä on yli satatuhatta kilometriä, josta lähes 60% päällystetty. Satamakaupunkeja ovat Az Zawiyah, Marsa al Burayqah (Marsa el Brega), Ra's Lanuf ja Tripoli. Libyan sisällissota
19. maaliskuuta Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy kertoi Ranskan hävittäjien olevan Libyan ilmatilassa estämässä Gaddafin hyökkäystä Bengasin kaupunkia vastaan. Vähän aiemmin länsi- ja arabimaat olivat pitäneet kokouksen, jossa ne keskustelivat toimista Gaddafia vastaan. Saman päivän aikana myös Britannian hävittäjät osallistuivat operaatioon, ja Yhdysvallat ja Britannia laukaisivat Välimereltä käsin yli sata risteilyohjusta Libyan ilmapuolustusta vastaan. Operaatioon osallistuu joukkoja viidestä maasta: Yhdysvalloista, Ranskasta, Britanniasta, Kanadasta ja Italiasta. Myöhemmin operaatioon on liittynyt muitakin maita, muiden muassa Tanska ja Norja. Libyan kuningaskunta
Vastaitsenäistyneellä Libyalla oli kaksi suurta ongelmaa, kansallinen yhtenäisyys ja talous. Kyrenaikalla ja Tripolitanialla oli erilaiset identiteetit ja molemmat alueet pyrkivät edistämään omaa etuaan poliittisesti. Kyrenaikassa paikallisiin vetosi maan kuningas Idris I:n tausta alueella vaikuttaneiden senusien johtajana ja heimoilla oli suuri merkitys alueella. Tripolitania oli puolestaan kaupunkimaisempi ja sisälsi lisäksi noin kaksi kolmasosaa maan väestöstä. Tripolitaniassa oli lisäksi suuri berberivähemmistö ja noin 30 000 maassa pysynyttä italialaissiirtolaista. Kolmannella alueella Fezzanissa oli vain noin 40 000 asukasta, jotka koostuivat pääasiassa mustista ja tuaregeista. Libyan kuningas jakoi valtansa demokraattisesti valitun parlamentin kanssa ja kolmea Libyan aluetta johtivat kuninkaan nimittämät kuvernöörit ja toimeenpaneva kanslia, jonka nimitti samaan tapaan kuningas kuvernöörin suosituksesta. Hallintotapa hyödytti etenkin Tripolitanian suuren väestön valtaa kammoksuneita Kyrenaikaa ja Fezzania, mutta siihen suhtauduttiin nuivasti väkirikkaassa Tripolitaniassa. Tripolitania olikin sittemmin maan sisäisten ongelmien kiehumispiste. Vain kaksi kuukautta itsenäisyydestä Tripolitanian kansallinen kongressipuolue hajotettiin ja sen johtaja Bashir Sa'dawi karkotettiin Egyptiin hänen väitettyään viranomaisten väärentäneen äänestystuloksia. Helmikuussa 1952 Tripolissa syttyi mielenosoituksia, jotka poliisi tukahdutti väkivaltaisesti. Mielenosoitukset jatkuivat myöhemmin kuninkaan tehdessä kaikki puolueet käytännössä laittomiksi vain vuoden sisällä itsenäistymisestä. Mielenosoitukset eivät laimentuneet siitä huolimatta, että aluejohtoisesta hallintojärjestelmästä luovuttiin sisäministerin alaisuudessa toimivien hallinnollisten alueiden hyväksi vuonna 1953. Libyan historia
Arabien valloituksen jälkeen Pohjois-Afrikkaa hallitsivat perättäiset amirit eli komentajat. Vuoteen 750 saakka amirit olivat Damaskoksen kalifin alaisia. Islamilaisen maailman keskuksen siirryttyä Bagdadiin, vastasivat amirit vuoden 750 jälkeen Bagdadin kalifille. Vuonna 800 kalifi Harun al Rashid asetti amiriksi Ibrahim ibn Aghlabin, joka muodosti perinnöllisen dynastian Kairouaniin. Dynastia hallitsi Ifriqiyaa ja Tripolitaniaa autonomisena valtiona, joka kuitenkin oli kalifin hengellisen ohjauksen alainen ja nimellisesti tunnusti kalifin valtionpäämiehekseen. Aghlabidi-dynastian amirit korjauttivat roomalaisten rakentamat ja sittemmin laiminlyödyt kastelukanavat, saivat alueen maatalouden jälleen ylijäämäiseksi ja kaupungit uudelleen kukoistamaan. Poliittisen ja sosiaalisen hierarkian yläpäässä olivat byrokraatit, sotilaskasti sekä kauppiaiden, oppineiden ja virkamiesten muodostama arabieliitti. Myös suuren juutalaisyhdyskunnan jäseniä palveli amirien virkamiehinä kaupungeissa. Islaminuskon omaksuneet saivat yleensä säilyttää perheensä tai luokkansa perinteisen, roomalaisajoilta peräisin olevan valta-aseman. Kaupungeissa eli myös hupeneva, latinaa puhuva ja kristinuskoa tunnustava vähemmistö aina 1000-luvulle saakka. Monin paikoin Aghlabidi-dynastia haastoi Bysantin valtakunnan poliittisen vallan. Valloitettuaan Sisilian dynastialla oli myös aktiivinen osa Italian sisäpolitiikassa. Libyan sisällissota
Maaliskuun viimeisenä päivänä kapinalliset pitivät hetken aikaa Bregaa hallinnassaan, mutta perjantaina kapinalliset olivat sieltä poissa. Misratan kapinakeskustan tulitus jatkui. Kapinapääkaupungissa Bengazissa pelättiin Gaddafin joukkojen tuloa kaupunkiin. 30. maaliskuulta on vuotanut julki kapinallisten video, jossa on kuvattu kapinallisten raa'at julkiset teloitukset Gaddafin palkkasotilaita kohtaan Toisaalta Gaddafin joukkojen saartamasta Misratasta paenneet kertoivat, että Gaddafin joukot olivat surmanneet väestöä pelotellakseen kokonaisia perheitä. Libyan sisällissota
21. elokuuta kapinalliset pyrkivät etenemään hallussaan pitämästä Tajurasta kohti kaupungin keskustaa. Kapinalliset olivat myös vallanneet Tripolin puolustuksesta vastanneen kasarmin, joka oli 27 km päässä Tripolista ja saivat sieltä monta rekkalastillista aseita. Samaan aikaan sunnuntaina Nato pommitti Gaddafin asuinaluetta. Monenlaisia arvailuja liikkui Gaddafin olinpaikasta. Hänen mm. väitettiin olevan jo pakomatkalla Tunisiaan tai Algeriaan. Huhujen todenperäisyydestä ei ollut tietoa. Gaddafin kakkosmies oli loikannut Italiaan ja siirtynyt kapinallisten puolelle. Illalla sunnuntaina 21. elokuuta Gaddafi pyysi televisiossa ääninauhalla kaikkia puolellaan olevia libyalaisia puolustamaan pääkaupunkia ja kertoi olevansa yhä Tripolissa, eikä aio antautua ja jättää pääkaupunkiaan.