Mikä oli Harry Ferguson ensimmäinen kilpa auto?
Harry Ferguson
Henry George "Harry" Ferguson (4. marraskuuta 1884 – 25. lokakuuta 1960) oli irlantilainen insinööri ja keksijä, joka tunnetaan parhaiten saavutuksistaan modernin traktorin kehittäjänä. Hän oli lisäksi ensimmäinen irlantilainen joka valmisti oman lentokoneen ja lensi sillä, lisäksi hänet tunnetaan moottoriurheilun parista. Ensimmäisen nelivetoinen Formula 1 -luokan kilpa-auto, Ferguson P99, kehitettiin Ferguson Research Ltd.:n toimesta. Nykyään hänen nimensä elää Massey Ferguson -tuotemerkin yhteydessä.
Bill Whitehouse
Whitehouse kilpaili vuonna 1949 Cooper 500 -autolla 500 cc Car Club National -kilpailuissa ennen siirtymistään F3-sarjaan. Useiden voittojensa ja hyvien sijoitustensa perusteella hänestä tuli Bernie Ecclestonen hyvä ystävä. Hän sai ajopaikan vuoden 1954 Britannian GP:hen Connaughtin autolla. Kilpailussa hän keskeytti polttoainejärjestelmäongelman takia. Ferguson Research
Harry Ferguson osallistui nyt aiempaa aktiivisemmin "R"-projekteihin, ja 1954 valmistuneen prototyyppi R4:n kehitystyön johtaminen oli hänen vastuullaan. Yhtiö muutti 1956 Surreyn Redhillistä keskisen Englannin Coventryyn. Massey Ferguson
Massey-Harrisin historia alkoi jo 1891, kun Daniel Massey ja A. Harris & Son Company yhdistyivät. Kumpikin yhtiö oli valmistanut maatalouskoneita jo pitkään. 1913-luvulla Massey-Harris -traktorit olivat suosittuja Yhdysvalloissa ja valmistusmaassaan Kanadassa. Massey-Harris valmisti nelivetotraktoreita jo 1930-luvulta alkaen. Hydraulinen nostolaite traktoreihin tuli vuonna 1950. Suosituin malli Euroopassa oli 820 Pony, johon sai Hanomagin valmistamaa dieselmoottoria. Yhdistymisen jälkeen Fergusoneja myytiin jonkin aikaa eri nimillä. Massey-Harris 50 ja Ferguson 40 olivat erinäköisiä, mutta teknisesti samoja, pohjautuen Ferguson 35:een. Vuonna 1957 esiteltiin Massey Ferguson 35, joka oli väritykseltään punaharmaa, kun Fergusonit olivat aiemmin harmaita ja Massey Harrisit punaisia. Moottoreiksi tuli Perkins. Alan Jones
Jones aloitti kilpa-ajamisen nuorena kartingissa, josta siirtyi mestarina 15-vuotiaana Mini-kilpailuihin sekä Formula 2 Cooper -sarjaan. Jonesin isä Stan Jones oli ajanut jo 1950-60-luvuilla Australian ja Oseanian kilpailuja (ensimmäinen australialaisen voitto kotimaan ulkopuolella), mikä innosti Alania tulemaan yhtä hyväksi kuin hän oli ollut. Jonesin perhe joutui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin ja Alan päätti muuttaa ajokaverin Brian McGuiren kanssa työn ja kilpa-ajojen perässä ulkomaille 1960-70-luvuilla, jolloin he rahoittivat Formula 3 -ajonsa autokaupoilla. Myös isä-Stan muutti myöhemmin Alanin perässä Englantiin tukeakseen poikaansa kilpa-ajoissa, mutta kuoli vuonna 1973 ennen kuin näki poikansa ensimmäisen voiton Silverstonen F3-kilpailussa (voittoseppele kuljetettiin isän arkussa Australiaan). Jones sijoittui toiseksi samalla kaudella ja kilpakuljettaja Harry Stiller sai hänet siirrettyä Formula Atlantic -sarjaan kaudeksi 1975. Massey Ferguson
Massey Ferguson on traktori- ja maatalouskonemerkki. Massey Ferguson (lyh. MF) on tunnettu erityisesti traktoreistaan, mutta se on johtavia valmistajia myös leikkuupuimureissa. Maailman ensimmäinen itsekulkeva leikkuupuimuri oli Massey-Harris-merkkinen. 1960-luvulta lähtien yhtiö on väittänyt olevansa maailman myydyin traktorimerkki, osaksi laajan lisenssivalmistuksen ansiosta. Harry Ferguson
Vuonna 1919 Ferguson palkattiin Irlannin maatalousministeriön toimiin. Hänen tehtävänään oli edistää traktorien käyttöönottoa Irlannin maataloudessa ja sitä myöten maan elintarviketuotannon tehostaminen. Fergusonin näkemys oli, että traktorit ja aurat olivat edelleen liian raskaita ja kömpelöitä, ollakseen tehokkaita pienillä palstoilla. Hän jatkoi tiiminsä kanssa auran ja vetolaitteen kehittämistä toimivampaan muotoon. Ferguson P99
Vuonna 1997, "MotorSport"-lehden haastattelussa Stirling Moss nimesi P99:n suosikikseen, kaikkien ajamiensa F1-autojen joukosta. Tällainen maininta nousee arvoonsa, kun ottaa huomioon että sen antoi kokenut F1-kuljettaja, joka uransa aikana ajoi mm. Mercedes W196:lla, Maserati 250F:llä, Vanwallilla ja Cooper T51:llä. Jeremy Clarkson
Autoharrastajana tunnettu Clarkson on omistanut useita urheiluautoja, joista kalleimpia ovat olleet Ferrari 355 GTS, Mercedes-Benz SL 55 AMG, Lamborghini Gallardo Spyder ja Ford GT. Clarkson sai Fordilta osto-oikeuden yhteen Ford GT:hen. Englantiin autoja tuotiin vain 28 kappaletta ja Ford valikoi ostajat etukäteen varauksen tehneistä runsaasta kahdestatuhannesta ostajaehdokkaasta. Clarkson kuitenkin palautti auton Fordille kuukauden kuluttua toimituksesta. Syyksi hän ilmoitti lukuiset tekniset viat. Muita Clarksonin omistamia autoja ovat muun muassa Volvo XC90 ja Ford Focus. Alfa Romeo on eräs Clarksonin suosikkiautomerkkejä. Harry Ferguson
Uuden yhteenliittymän ensimmäisenä tuotoksena syntyi Ferguson TE20 (TE = Tractor England), joista ensimmäinen rullasi ulos Banner Lanen tuotantolinjalta 6. päivänä heinäkuuta vuonna 1946. "Pikku Fergu" tai "Harmaa Fergu", joilla nimillä traktori meillä Suomessa tunnettiin oli merkittävä virstanpylväs, ei vain Fergusonille vaan ylipäätään koko maatalousalalle. Ferrari F1 640
Ferrari F1 640 on Formula 1 -auto, jolla Ferrari-talli kilpaili kaudella 1989. Sitä ajoivat Nigel Mansell ja Gerhard Berger. Autoa ajoi myös testeissä testikuljettaja Jyrki Järvilehto. Harry Ferguson
Henry Fordin pojanpoika Henry Ford II katkaisi yhteistyösopimuksen Fergusonin kanssa 30. päivänä kesäkuuta vuonna 1947. Ford jatkoi kuitenkin kolmipistenostolaitteen käyttöä uudessa 8N-traktorimallissaan, mutta ilman "Ferguson System" -nimeä. Koska Fergusonin patentti oli vielä voimassa, hän haastoi Ford Motor Companyn oikeuteen, suunnittelemansa laitteen luvattomasta valmistuksesta. Oikeus antoi asiasta päätöksensä huhtikuussa 1952 ja siinä Ford Motor Company velvoitettiin maksamaan Harry Fergusonille 9 miljoonaa dollaria (nykyrahassa 76,8 miljoonaa dollaria), korvauksina patenttirikkomuksista. Oikeudenkäynti jättiläismäistä koneistoa vastaan kuitenkin maksoi Fergusonille puolet tuosta summasta sekä terveyden menetyksen. George Russell (moottoriurheilija)
Vuonna 2014 Russell aloitti kilpauransa ajaen BRDC Formula 4 -sarjassa voittaen heti ensimmäisellä kaudellaan sarjan mestaruuden saavuttaen viisi voittoa, kolme paalupaikkaa, 11 palkintokorokesijaa ja neljä kilpailun nopeinta kierrosta. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault Alps -sarjassa Koiranen GP:n autolla saavuttaen yhden palkintokorokesijan sijoittuen sarjan neljänneksi. Hän kilpaili Koiranen GP ja Tech 1 Racing -talleissa myös Eurocup Formula Renault -sarjassa vierailevana kuljettajana voittaen yhden kilpailun. Palkinnoksi menestyksestään hän voitti McLaren Autosport BRDC Award -palkinnon ja pääsi testaamaan McLarenin Formula 1 -autoa. Jackie Oliver
Oliver alkoi keskittyä muuhun, kuin F1-sarjaan, mm. Formula 5000 -sarjaan, mutta ajoi myös McLarenilla ja Shadowlla. Kaudella 1972 hän ajoi Britannian GP:ssä autonaan BRM, mutta hän joutui keskeyttämään kilpailun. Vuonna 1973 hän siirtyi ajamaan Shadow'n autoa, joka oli epäluotettava ja hän kykeni ajamaan sillä Kanadan osakilpailussa kolmanneksi (sateen ja monien varikkopysähdysten vuoksi hänen luultiin ensin voittaneen, mitä sekoitti lisäksi Peter Revsonin ja Emerson Fittipaldin kaksintaistelu). Hän siirtyi F1:stä kokonaan 1973 jälkeen ajamaan CanAmia Shadowlla, jonka johdosta hän oli alkanut saada vaikutusvaltaa. Oliver palasi F1:iin 1977 ajamaan hetkeksi Shadow'lla ollen Ruotsin GP:ssä yhdeksäs, mutta lähti sitten tallista monen muun johtokunnan henkilön, mm. pääsuunnittelija Tony Southgaten kanssa ja perusti uuden F1-tallin, Arrowsin. Fred Agabashian
Formula 1 -sarjaan vuosina 1950-1960 kuuluvissa Indianapolis 500 -kilpailuissa hän oli parhaimmillaan kisoissa neljäs ja ajoi kerran paalupaikalle kaudella 1952.
Parempaa menestystä Agabashian sai midget cars -ajoluokissa, joissa voitti ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1937 sekä BCRA mestaruuden vuosina 1946-48. Hän ajoi myös koppiautoja, joiden kautta hän pääsi Indianapoliksen kilpailuihin ensimmäistä kertaa vuonna 1947. Ferguson Research
Crab-projektin edetessä Harry Ferguson toi tuolloin Surreyn Redhillissä toimineeseen yhtiöön entisen Aston Martin -suunnittelija Claude Hillin. Freddie Dixon jätti yhtiön melko pian sen syntymän jälkeen petyttyään siihen, että Harry Ferguson omi itselleen ison osuuden projektissa, jota Dixon oli ollut luomassa. Massey Ferguson
Yhtiö syntyi vuonna 1953, kun kanadalainen maatalouskonevalmistaja Massey-Harris osti englantilaisen traktorivalmistajan Fergusonin. Vuosina 1953–1958 yhtiön nimi oli Massey-Harris-Ferguson, mutta se lyhennettiin sittemmin Massey Fergusoniksi. Ferguson-merkkisten traktorien valmistus alkoi 1930-luvun lopulla, kun traktorinvalmistaja David Brown ja Harry Ferguson alkoivat yhteistyössä valmistaa traktoreita, joissa oli kolmipistenostolaite. Ferguson-Brownien valmistusmäärä jäi kuitenkin kaikkiaan vain 1 350 traktoriin. Myöhemmin Harry Ferguson teki sopimuksen Henry Fordin kanssa traktorien valmistuksesta. Yhteistyö kuitenkin kariutui, Ferguson syytti Fordia patenttirikkomuksesta kolmipistenostolaitejärjestelmän käytöstä 8N-mallissa. Ferguson voitti oikeusjutun ja aloitti traktorinvalmistuksen omilla malleillaan TE ja TO. Ne eivät poikenneet Fordson 9N:stä muuten kuin vaihteistonsa ja moottoritehojensa suhteen. Fergusonien valmistus aloitettiin vuonna 1946 Coventryssä, Englannissa, ja vuonna 1948 Yhdysvalloissa. TE20-mallia valmistettiin aluksi bensiinikäyttöisinä mutta myöhemmin myös petrolikäyttöisinä. Dieselmoottori tuli saataville 1951. Nämä mallit tunnettiin ns. harmaina Ferguina. Niitä valmistettiin kaikkiaan yli puoli miljoonaa vuosina 1946–1956. Vuonna 1951 tuotantoon tulivat mallit TO30 ja TO35. 1953 Harry Ferguson myi yhtiönsä Massey-Harrisille. Ferguson–Brown
Erimielisyydet keinoista myynnin parantamiseksi johtivat Fergusonin ja David Brownin yhteistyön päättymiseen. Lokakuussa 1938 Harry Ferguson vei Ferguson–Brown-traktorin numero 722 varusteineen Yhdysvaltoihin ja Eber Sherman järjesti hänelle tapaamisen Henry Fordin kanssa. Harry Ferguson solmi Fordin kanssa sopimuksen, jolla Fordson-traktoreihin tuli kolmipistekiinnityksinen nostolaite. Näin alkoi Ford–Ferguson-yhteistyö, jonka ensimmäinen traktori oli Ford–Ferguson 9N. Mercedes-Benz W196
Monza-korilla varustetut W196R:t tekivät ensiesiintymisensä vasta kauden 1954 Ranskan GP:ssä. Vaikka autot oli esitelty yleisölle jo maaliskuussa niiden näkeminen tositoimissa oli hätkähdyttävä kokemus. Philip Turner kirjoittaa: "Jos marsilaiset olisivat laskeutuneet varikolle, ja pienet vihreät miehet olisivat vierittäneet esille GP-autojen joukkueen, vaikutus tuskin olisi voinut olla suurempi. Ne olivat kaikilta osiltaan eriskummallisia ja tavanomaisesta poikkeavia". Heti ensi kilpailussaan W196:t pyyhkäisivät kaikki kilpailijansa sivuun Fangion ja Klingin historiallisella kaksoisvoitolla päivälleen 40 vuotta Mercedes-kuljettaja Christian Lautenschlagerin yhtä sensaatiomaisen Ranskan GP:n voiton 1914 jälkeen. Tämän voiton, samoin kuin juuri samana päivänä "Bernin ihmeen" kautta Länsi-Saksan 6 minuuttia ennen loppua Helmut Rahnin laukoman johtomaalin kautta 3:2 Unkarista saavuttaman jalkapallon maailmanmestaruuden, katsotaan olevan päätepiste maan kansalaisia hävityn sodan jälkeen vaivanneelle heikolle itseluottamukselle. Harry Ferguson
Halukkaita ostajia oli niin paljon, että tuhannet joutuivat odottamaan omaa harmaata ferguaan kauankin. Traktorin saanti oli todellakin kiven alla ja monien maatilojen Ferguson-haaveet jouduttiin romuttamaan. Näille tiloille jouduttiin hankkimaan jokin toinen traktori, esimerkiksi Zetor. Zetoreita sai lyhyemmällä jonotusajalla ja myös "Zetkajengin" määrä kasvoi huimaa vauhtia. Henry Banks
Henry Edwin Banks (14. kesäkuuta 1913–18. joulukuuta 1994) oli yhdysvaltalainen moottoriurheilija, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kuuluvaan Indianapolis 500 -kilpailuun kolmesti kausilla –. Vuoden 1950 ja 1952 kilpailut hän keskeytti, ja vuoden 1951 kilpailussa hän oli kuudes. Banks ajoi kyseistä kilpailua myös vuosina 1938 ja 1946-47, jotka päättyivät keskeytyksiin. Hän oli ensimmäinen kuljettaja, joka läpäisi Indianapolis 500 -kilpailun aika-ajojen tulokaskokeen () vuonna 1936. Chuck Daigh
Daigh aloitti kilpailemisen rakentamalla hot rod -autoja Kaliforniassa ennen toista maailmansotaa. Sodan jälkeen hän kilpaili Meksikon Carrera Panamerica katuajoissa 1950-luvun alkupuolella. Varsinaisen kisaamisen hän aloitti 1950-luvun puolivälissä ajamalla muunneltua Mercury-Kurtis 500S -autoa, jolla hän voitti Willow Springsissa ja Santa Barbaran urheiluautokisoissa. Daigh osallistui myös muihin urheiluautokilpailuihin voittaen Sebringissä 1959. Hän yritti myös kahdesti Indianapolis 500 -kilpailuun, mutta karsiutui molemmissa. Ferguson–Brown
Ferguson–Brown oli Harry Fergusonin ja David Brownin yhteenliittymä 1935–1947. Harry Ferguson oli kehittänyt "Ferguson System" -nimisen traktorin nostolaitteiden kolmipistekiinnitysjärjestelmän, jota hän halusi tehdä tunnetuksi. Tätä varten hän valmisti Ferguson Black -traktorin. Traktorien laajempi valmistaminen johti yhteistyöhön David Brown -tehtaan kanssa, joka valmisti myöhemmät traktorit. Ensimmäinen traktori oli Ferguson–Brown A. Traktoreita valmistettiin vuosina 1936–1938 yhteensä 1 350 kappaletta, mutta menekki oli vaatimaton. Ongelmaksi muodostui suhteellisen kallis hinta esimerkiksi kilpailevaan Fordsoniin verrattuna. Arturo Merzario
Ensimmäisellä kaudellaan F1:ssä Merzario ajoi Ferrarilla ja osallistui myös muihin moottoriurheilukilpailuihin, voittaen muun muassa Span 1000 km ajon ja Targa Florion. Jo ensimmäisessä F1-osakilpailussaan hän ajoi pisteille. Cooper Car Company
Cooperit aloittivat kilpa-autojen rakentamisen Charlesin pienessä autotallissa Surbitonissa, Surreyssä vuonna 1946. 1950- ja 1960-luvuilla he saavuttivat autokilpailujen korkeimman tason, kun he onnistuivat pärjämään Formula 1-, Indianapolis 500- ja rallikilpailuissa. Formula 1 -sarjassa Cooper oli mukana valmistajana kausilla 1950 ja 1952–1969 osallistuen kaiken kaikkiaan 129 osakilpailuun, joista se voitti 16 (laskettu mukaan myös asiakastallit). Sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden Cooper voitti kahdesti. Miami Vice
Crockettin ensimmäisenä ajokkina toimi musta Ferrari Daytona Spyder, joka itse asiassa oli Chevrolet Corvetten rungolle rakennettu kopio eli replika Ferrarin kieltäydyttyä toimittamasta autoja TV-sarjoille. Kolmannelle tuotantokaudelle Ferrarin maahantuoja toimitti Sonnyn ajokiksi kuitenkin kaksi mustaa Testarossaa. Stunt-kohtauksia varten kahden aidon Testarossan lisäksi käytössä oli myös De Tomaso Panteran rungolle rakennettu replika. Tarinassa automalli vaihtui, kun rikollinen asekauppias räjäytti Daytonan esitellessään myymiään Stinger-merkkisiä ilmatorjuntaohjuksia. Todellisuudessa Ferrari oli uhannut kopioautojen valmistajia oikeustoimilla ja Miami Vicen tekijät suostuivat tuhoamaan kopio-Daytonan vastineena aidoille Testarossille. Crockettin uusi Testarossa tuli poliisille tarinan mukaisesti rikollistakavarikon yhteydessä huumekauppiaalta ja se maalattiin mustasta valkoiseksi. Masten Gregory
1950-luvulla Gregory siirtyi Euroopan kilparadoille ja menestyi muun muassa Le Mansin 24 tunnin ajossa. 1957 hän aloitti Formula 1 -sarjassa näyttävästi kolmannella sijalla, mutta muuten hänen F1-uraansa häiritsivät lukuisat varomattomuudesta seuranneet keskeytykset. Myös tallit, jotka eivät olleet sarjan terävintä kärkeä, häiritsivät hänen uraansa lukuisilla teknisillä vioilla. Philip Fotheringham-Parker
Fotheringham-Parker oli alun perin rakennusurakoitsija, mutta pystyi liiketoimintansa ohella ajamaan myös kilpa-autoja. Hän aloitti kilpailemisen 22-vuotiaana ja vuonna 1931 voitti Mountain Handicap -kilpailun Bugatillaan. Vuonna 1933 hän möi Avis-kilpa-autonsa ja keskittyi liike-elämään vuosikymmenen ajaksi, mutta palasi David Hampshiren apukuljettajaksi Britannian osakilpailuun vuonna 1948 sijoittuen yhdessä tämän kanssa seitsemänneksi ERA:n autolla. Vuotta myöhemmin Fotheringham-Parker ajoi yhdessä Duncan Hamiltonin kanssa Maseratin 6CM autolla sijoittuen yhdenneksitoista Britannian osakilpailussa, mutta kauden kohokohtana oli Formula Libren Wakefield Trophy -osakilpailun toinen sija Irlannin Curraghissa. Formula 1:sissä hän osallistui Maseratillaan yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1951, Britannian GP:hen. Hän keskeytti kilpailussa öljyputken hajotessa eikä saavuttanut pisteitä. Samana vuonna hän kuitenkin voitti Winfieldissä järjestetyn F1-sarjan ulkopuolisen Skotlannin osakilpailun. Fordson
Kehitettiin myös autotraktoria, jossa Fordin T-mallin autosta saatiin puolessa tunnissa traktorin kaltainen vetolaite. Autoja traktoreiksi muuttivat Fordin itsensä lisäksi myös Standard-Detroit Racor Co:n Tracford ja Shaw Manufacturing Galesburgissa, Kansasissa vielä 1920-luvullakin. Minnesotassa Staude-yhtiö valmisti Eros-nimisiä muunnostraktoreita, jollaiseen irlantilainen Harry Ferguson suunnitteli kaksisiipisen auran. Harley-Davidson Motor Company
1922 Ensimmäinen 72cid (1200 cc) -moottori esitellään JD- ja FD-malleissa. Kilpailuosasto puhdistaa palkintopöydät voittaen kaikki 8 kansallista mestaruuskilpailua. Ferguson Research
Harry Ferguson kuoli yllättäen lokakuun 25. päivänä vuonna 1960. Hän ei tullut näkemään P99:n debyyttiä eikä nelivetojärjestelmän yhdistämistä perheautoiluun. Barry Ferguson
Ferguson on Rangersin kasvatti. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi vuonna 1997. Rangersin lisäksi Ferguson on edustanut muun muassa Englannin Valioliigan Blackburn Roversia vuosina 2003–2005 sekä myöhemmin Birmingham Cityä ja Blackpoolia. Hän on saavuttanut urallaan useita Skotlannin liiga- ja cup-mestaruuksia. Ferguson Research
Tämän jälkeen Jensen Motors otti kehityskohteekseen Interceptor-mallinsa, jonka pituutta jatkettiin 5 tuumalla (130 mm) ja näin luotiin Jensen FF (FF on lyhenne sanoista "Ferguson Formula", joka oli Harry Fergusonin nelivetojärjestelmälleen antama nimi). Malli saatiin tuotantoon vuonna 1966, mutta korkeaksi muodostunut myyntihinta esti kaupallisen menestyksen. Vuonna 1969 yhtiö solmi sopimuksia joidenkin suurten autonvalmistajien sarjatuotantomallien nelivetoisten prototyyppien valmistamisesta. Tällaisia olivat muun muassa Chrysler-yhtymän Dodge Challenger sekä Ford Zephyrin poliisiversio. Ferguson P99
Vuonna 1950 suunnittelija Claude Hill, entinen Brooklands- ja Le Mans -kilpa-ajaja Freddie Dixon ja F1-kuljettaja Tony Rolt muodostivat Harry Fergusonin kanssa tiimin, jonka kehitystyön tuloksena syntyisi maailman ensimmäinen nelivetoinen F1-auto – Project 99. Entisenä kilpamoottoripyöräilijänä Harry Ferguson tunsi vetoa moottoriurheilua kohtaan. Hän myös halusi näkyvyyttä traktoreita valmistavan yhtiönsä Ferguson Companyn luomalle nelivetojärjestelmälle. Kun nämä kaksi asiaa yhdistettiin, niiden luonnollisena tuotoksena oli nelivetoinen kilpa-auto, joka saatiin suunnittelupöydältä tuotantoon vuonna 1960. Harry Ferguson
Toisen maailmansodan aikana brittiläinen Standard Motor Company oli rakentanut Coventryn Banner Lanelle lentokoneiden moottoreita valmistaneen tehtaan. Sodan päätyttyä tämä pinta-alaltaan 93 000 m tehdas oli lähes tyhjäkäynnillä ja Standard Motorin johtaja Sir John Black etsi kuumeisesti uusia toimintoja sen kattojen alle. Harry Fergusonin kiinnostuksen kohteena oli juuri tämäntyyppinen teollisuuslaitos ja nämä kaksi solmivat sopimuksen Ferguson-traktoreiden tuotannon aloittamisesta. Kuten aiemminkin, Harry Ferguson vastasi suunnittelusta, kehityksestä, myynnistä ja huolto-organisaation järjestämisestä, Standard Motor Companyn toimiessa traktoreiden valmistuksesta vastaavana. Hannu Mikkola
Mikkolan ensimmäinen kosketus tehdasautoihin tapahtui 1967, kun hän osallistui Lancialla Monte Carlo -ralliin. Seuraavana vuonna Mikkola ajoi uransa ensimmäisen rallin Suomen mestaruuden Volvolla, Datsunilla ja Ford Escortilla. Escortilla Mikkola ajoi myös uransa ensimmäisen suurajovoiton. Mikkola jatkoi voittoputkeaan vuosina 1969 ja 1970. Vuonna 1971 hän ajoi koko uransa pahimman ulosajon. Mikkola voitti urallaan muun muassa yli 25 000 kilometriä pitkän Lontoo-Meksiko-maratonrallin, joka oli maailman pisin ralli, sekä vuonna 1972 ensimmäisenä ei-afrikkalaisena kuljettajana Safari-rallin. McLaren MP4-22
McLaren MP4-22 on Pat Fryn suunnittelema auto, jolla Formula 1 -talli McLaren kilpaili kaudella 2007. Autoa ajoivat espanjalainen Fernando Alonso ja brittiläinen Lewis Hamilton. Testikuljettajina toimivat brittiläinen Gary Paffett ja espanjalainen Pedro de la Rosa. Auto esiteltiin 15. tammikuuta Valencia Circuitilla Espanjassa. MP4-22 on ensimmäinen McLarenin auto, joka ei kerännyt valmistajien MM-sarjassa yhtään pistettä, koska kaikki sen pisteet hylättiin vakoiluskandaalin vuoksi. Ferrari F1 640
Auto voitti debyyttikisansa, vaikka epäluotettavuutta pelättiinkin. Autoon tehtiin pieniä muutoksia jotka auttoivat Mansellin ja Bergerin yhteensä kolmeen voittoon, vaikka Berger keskeyttikin kauden yksitoista ensimmäistä kilpailua. Hiilikuiturunko osoittautui hyvin vahvaksi Bergerin selvittyä rajusta tulipaloon päättyneestä kolaristaan San Marinon GP:ssä vain pienillä palovammoilla ja parilla katkenneella kylkiluulla. Hybridiauto
Toyota aloitti hybridiautoprojektinsa jo vuonna 1965. Auto oli kevytrakenteinen Toyota 800 -urheiluauto, ja hybridijärjestelmä toteutettiin kaasuturbiinilla, joka tuotti sähkömoottorin tarvitseman sähköenergian. Prototyyppi esiteltiin ensimmäisen kerran Tokion autonäyttelyssä vuonna 1975. Ensimmäinen tuotantoauto oli Toyota Prius, joka tuli markkinoille kuitenkin vasta vuonna 1997. Priuksessa oli luovuttu kaasuturbiinista, ja moottorina oli tavallinen rivimoottori. Tuotantokonsepti
Ensimmäinen T Ford valmistui v. 1908. Se osoittautui hyväksi ja toimivaksi autoksi, mutta 850 $:n hinta, joka vastasi opettajan vuosipalkkaa, oli aivan liian kallis. ”Takapihan mekaanikoksi” mainittu Henry Ford oli riittävän ennakkoluuloton lähteäkseen murtamaan perinteisiä autonvalmistustapoja. Hän päätti olla muuttamatta autoa, mutta lähti sen sijaan kehittämään sen valmistustapaa. Uuteen tuotantokonseptiin liittyi useita erilaisia oivalluksia, joista tässä on mainittu keskeisimmät.""The way to make cars is to make one automobile just like another automobile; just as one pen is like another pen, or one match is like another match when it comes from a match factory."" Harry Ricardo
Jo ennen valmistumistaan Harry Ricardo oli suunnitellut kaksitahtisen moottoripyöränmoottorin, jonka avulla hän tutki polttoaineseoksen muutoksien vaikutusta palamisprosessiin. Ricardon valmistuttua vuonna 1906, hän jatkoi tutkimuksiaan Cambridgen yliopistossa vielä vuoden ajan. Pieni "Messrs Lloyd and Plaister" -yhtiö ilmaisi halukkuutensa valmistaa Ricardon moottoria. Ricardo suunnitteli kaksi eri kokoista moottoria, joista pienempää myytiin vuoteen 1914 mennessä noin 50 kappaletta. Grand Prix -autoilu
Vuonna 1900 "New York Herald" ja Pariisissa ilmestyneen "Herald Tribune" -sanomalehtien amerikkalainen omistaja James Gordon Bennett, Jr. järjesti Euroopassa ensimmäisen kilpa-autojen Gordon Bennett Cupin, vuosittaisen autokilpailun, johon otti osaa kuljettajia eri puolilta maailmaa. Kustakin maasta sai osallistua kilpailuun kolme autoa. Bennettin esimerkin innoittamana rikkaan rautatiesuvun vesa William Kissam Vanderbilt II järjesti Atlantin toisella puolella New Yorkin Long Islandilla vastaavanlaisen Vanderbilt Cupin vuonna 1904. Näistä autokilpailuista vaikuttuneena sveitsiläissyntyinen ranskalaisten moottoriajoneuvojen valmistaja Louis Chevrolet muutti Yhdysvaltoihin ajamaan kilpaa. Hän ajoi vuonna 1911 General Motorsin perustajan W. C. Durantin alaisuudessa Buickia Indy 500 -kilpailussa. Durant ja Chevrolet perustivat yhdessä "Chevrolet Motor Car Companyn", mutta he riitautuivat kun eivät päässeet yhteisymmärrykseen valmistettavasta autosta. Durant olisi halunnut valmistaa "joka miehen" -autoja, kun taas Chevrolet luksusautoja. Chevrolet myi osuutensa firmasta Durantille, joka yhdisti firman myöhemmin GM:ään. Chevroletin nimi jäi kuitenkin elämään automerkissä. Harry Ferguson
Vuonna 1933 tapahtunutta "Black"-prototyypin esittelyä seuranneina vuosina Harry Ferguson paneutui hydrauliikkajärjestelmän ongelmiin. Vuonna 1935 nämä oli ratkaistu ja "Ferguson Malli A" -traktorin sarjatuotanto saatettiin aloittaa. Tätä varten Ferguson solmi yorkshirelaisen konepaja David Brownin kanssa yhteistyösopimuksen, jonka perusteella Dawid Brown aloittaisi traktorien valmistamisen Huddersfieldin tehtaallaan ja "Harry Ferguson Ltd." huolehtisi niiden myynnistä. Traktoreiden merkkinä oli Ferguson-Brown. Vuonna 1937 traktoreiden myynti ja tuotanto yhdistettiin vastaperustetun Ferguson-Brown Tractors Ltd -yhtiön alaisuuteen. Hubert Hahne
Hahne kilpaili uransa alkuaikoina Euroopan Touring Car -mestaruussarjassa 1960-luvulla, jossa hän sijoittui parhaimmillaan kolmanneksi. Lisäksi hän kilpaili myös BMW:n New Class 2000TI -sarjassa vuosina 1966 ja 1968-69, jonka mestaruuden hän voitti vuonna 1966. Vuonna 1966 kuuden tunnin GroВer Preis der Tourenwagenissa hän ajoi Alfa Romeolla Nürburgringin kilpailussa silloisen uuden rataennätyksen 10:08,9 minuuttia. Saman vuoden Saksan GP:ssä, joka ei kuulunut MM-sarjaan, hän ajoi ensimmäisenä alle 10 minuuttia touring carilla, eli aikaan 9:58,5. Gary Hocking
Kun seitsenkertainen maailmanmestari John Surtees siirtyi vuonna 1961 moottoripyöräilystä Formula 1:een, tuli Hockingista MV Agustan ykköskuljettaja ja hän voitti maailmanmestaruuden sekä 350- että 500-kuutioisissa. Harry Ferguson
Vuonna 1920 Ferguson teki ensimmäisen vierailun Yhdysvaltoihin ja esitteli tiiminsä kehittämää auran kytkentälaitetta Henry Fordille. Tämä tarjosi työpaikkaa yhtiössään Fergusonille, mutta Harry päätti pysyä itsenäisenä toimijana ja perustaa aurojensa valmistukseen oman tuotantolaitoksen. Vuoden 1922 aikana Ferguson teki kaksi matkaa Yhdysvaltoihin ja solmi molemmilla kerroilla sopimuksen Ferguson-aurojen tuotannon aloittamisesta, mutta molemmat hankkeet kariutuivat vailla tulosta. Vuonna 1925 Ferguson solmi sopimuksen aurojen valmistuksesta liikemiesveljesten "Eber" ja "George Shermanin" kanssa ja tämän tuloksena Yhdysvaltain Indianaan perustettiin "Ferguson-Sherman Inc." -yhtiö. Shermanit olivat Henry Fordin luottomiehiä ja Eber Sherman piti hallussaan mm. Fordson-traktorien USA:n laajuista edustusoikeutta. Fergusonin ja Shermanien yhtiö valmisti Fordson F -mallin perään mekaanisella nostolla ja laskulla varustettua "Duplex"-kytkentälaitetta. Sen etuisuutena, keveyden lisäksi, oli että auran takertuessa esteeseen sitä voitiin keventää ylöspäin siirtämällä. Tämä vähensi traktorin ympärikaatumisen riskiä, mikäli aura tarttuu kiinni esteeseen tai vetovastus kasvaa liaaksi maaperän tiiviyden takia. Tästä kehitettiin edelleen mekaaninen kolmipistenostolaite eli "Ferguson System", joka patentoitiin vuonna 1926. Nostolaitteen ensimmäinen versio oli nykyisiin nähden "väärin päin", ts. alhaalla oli yksi mekaaninen työntövarsi ja ylhäällä kaksi vetovartta, mutta pian Ferguson käänsi järjestyksen toisin päin. Tämä laite oli maanviljelystyössä suorastaan vallankumouksellinen. Sen sijaan että traktorilla olisi vain vedetty maan muokkaamiseen tarkoitettuja laitteita, niiden työkorkeutta voitiin nyt tarpeen ja käyttöolosuhteiden muutosten mukaan säädellä. Toyota Celica GT-Four
Automallin ensimmäinen voitto tuli 1992 Kenian Safari-rallista ja sen toivat Carlos Sainz ja Luis Moya. He voittivat samana vuonna myös Uuden-Seelannin rallin, Katalonian rallin ja RAC-rallin. Suomalaisista Markku Alén ja Ilkka Kivimäki ajoivat autolla kolmansiksi 1992 Suurajoissa ja Marcus Grönholm & Voitto Silander seuraavana vuonna toisiksi. Viimeisen voiton ajoi japanilainen Yoshio Fujimoto kartanlukijanaan Arne Hertz MM-sarjaan kuulumattomassa, vuoden 1995 Safari-rallissa. American Waterloo Boy
American Waterloo Boy oli yhdysvaltalainen traktorimerkki, jonka maahantuonnissa Britanniaan oli mukana Harry Ferguson. Sitä valmisti John Deere. Ferrari 330 P4
Moottoriurheilun puolella 330 P4 mallia edelsi Ferrarin ensimmäinen keskimoottorinen kilpa-auto Ferrari Dino 246. Muutama vuosi tämän jälkeen julkaistiin Ferrari 250 P, jossa oli ensimmäinen V12-moottori automerkin historiassa. Autolla voitettiin 1963 Le Mansissa kautta historian ensimmäinen keskimoottoristen voitto. Henry Ford oli halukas ostamaan koko Ferrarin 1960-luvun puolivälissä, mutta Enzo Ferrarin kieltäydyttyä kaupoista Ford alkoi valmistaa tulevaa mestarikilpuria Ford GT40. Ford GT40:llä voitettiin useita kilpailuja. Harry Blanchard
Harry Blanchard (13. kesäkuuta 1929 Burlington, Vermont – 31. tammikuuta 1960 Buenos Aires, Argentiina) oli yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja, joka ajoi yhden kilpailun Porsche-tallissa vuonna 1959. Ferguson Black
Ferguson Black oli Harry Fergusonin 1935 valmistuttama maataloustraktori, jossa oli Ferguson System-kolmipistenostolaite, joka mahdollisti sen, ettei traktorin tarvinnyt enää hinata työkoneita, vaan jopa aurat saatettiin kytkeä traktorin kolmipistenostolaitteeseen siten, että sen nostaminen ja laskeminen tapahtuivat hydraulisesti. Laitteesta tuli ensiksi lisälaite muihin traktoreihin, mutta lopulta siitä tuli yleinen vaatimus. Ford Focus
Ford Focus on menestynyt hyvin myös ralliautoilussa. Ensimmäisen kilpailun autolla ajoi Colin McRae Monte Carlossa vuonna 1999. Hänen suorituksensa kuitenkin hylättiin sääntöjenvastaisen vesipumpun takia. Harry Blanchard
Blanchardin ajoi ainoan Formula 1 -kilpailunsa Yhdysvaltain Grand Prix'ssa Sebringin radalla vuonna 1959. Hän sijoittui viimeiseksi, eli seitsemänneksi, neljä kierrosta voittajaa Bruce McLarenia perässä. Muutamaa kuukautta myöhemmin Blanchard kuoli, kun hänen Porschensa kaatui Buenos Airesissa 1 000 kilometrin kilpailussa. Dan Gurney
Vuosina 1962–1970 Gurney kilpaili säänöllisesti myös Indy 500 kilpailuissa. Alkuun menestystä ei tahtonut tulla vaan sijoitukset olivat vuotta 1963 (7.) lukuun ottamatta viidennentoista heikommalla puolella. Kolmessa viimeisessä ajamassaan Indy 500 kilpailussa Gurney kuitenkin sijoittui joka kerta palkintosijoille. 1968 ja 1969 sijoitus oli toinen ja viimeisessä kisassa kolmas. Vuonna 1969 Gurney ei lainkaan osallistunut Formula 1:n GP-sarjaan vaan sen sijaan kilpaili USAC Champ Car sarjassa sekä CanAm sarjassa. 28 ajamassaan Champ Car kilpailussa Gurney sijoittui 18 kertaa kymmenen parhaan joukkoon ja voitti näistä kilpailuista seitsemän. Näillä pisteillä hän sijoittui sarjassa neljänneksi huolimatta siitä että osallistui keskimäärin vain joka toiseen kilpailuun.
1970 Gurney ja hänen suojattinsa David "Swede" Savage ajoivat identtisillä, tehtaan tukemilla Barracudilla SCCA Trans-Am sarjaa. Formula ykkösistä vetäytymisensä jälkeen Gurney omistautui täysin roolilleen autonvalmistajana ja tiimipäällikkönä. Vuodesta 1970 lähtien hän oli All American Racers'in toimitusjohtaja, hallituksen puheenjohtaja ja ainoa omistaja. Tiimin meriittilistalla on voitot Indy 500, Sebring 12h ja Daytona 24h kilpailuista. Kaikkiaan tiimi on voittanut 78 kilpailua ja kahdeksan mestaruutta. Gurneyn asiakastiimit ovat samaan aikaan voittaneet viisi kertaa Indy 500 kilpailun sekä kolme mestaruutta. AAR vetäytyi CART-sarjasta vuonna 1986 mutta vain menestyäkseen IMSA GT-protyyppien mestaruussarjassa. Vuosina 1992 ja 1993 Toyota Eagle voitti 17 osakilpailua peräjälkeen, molempina vuonna sekä kuljettajien että valmistajien mestaruuden sekä edellä mainitut Daytonan ja Serbringin klassikot. Tiimi palasi CART-sarjaan Toyotan tehdastiimin ominaisuudessa vuonna 1996 mutta vetäytyi jälleen 1999 rengastoimittaja Goodyearin vetäydyttyä sarjasta ja moottorintoimittaja Toyotan lopetettua yhteistyön tiimin kanssa. Vuonna 2000 Dan Gurneyn poika ajoi Toyota Atlantic sarjassa AAR:n väreissä isän toimiessa tallipäällikkönä. Silver Arrows
Saksalaiset autot kuten Blizen Benz olivat valkoisia, kuten kolme Mercedestä, jotka ajoivat kolmoisvoittoon Ranskan GP:ssä 1914. Toisaalta vuonna 1922 Giulio Masetti ja 1924 Christian Werner voittivat Italian Targa Florion kilpailun punaisenvärisellä Mercedeksellä. Rudolf Caracciola voitti vuoden 1931 Mille Miglian kilpailun 200-hevosvoimaisella Mercedes Benz SSK -autolla, jota kutsuttiin "Valkoiseksi Elefantiksi". Walter Chrysler
Vuosi 1908 oli amerikkalaiselle ajoneuvoteollisuudelle käänteentekevä: Henry Ford esitteli T-Fordinsa, William C. Durant perusti General Motorsin, Locomobile voitti ensimmäisenä amerikkalaismerkkinä Vanderbilt Cupin ja Walter Chrysler vieraili Chicago Auto Show’ssa, jossa hän ihastui Locomobile-autoon, erääseen aikansa hienoimmista ajoneuvoista. Sauber
Ennen F1-tallinsa perustamista Sauber rakensi urheiluautoja. Ensimmäinen Sauberin rakentama auto nimettiin C1-nimiseksi. Se rakennettiin vuonna 1970. Sauber ja Mercedes aloittivat pian yhteistyönsä. Vuonna 1989 Sauber-Mercedes C9 ajoi Le Mansin 24 tunnin ajossa kaksoisvoittoon.
He voittivat myös vuonna 1990. Sauber-Mercedes kilpaili muun muassa Jaguaria ja Porschea vastaan. Urheiluautoissa Sauber ajatti muun muassa Michael Schumacheria ja Karl Wendlingeriä, jotka ajoivat myöhemmin F1-sarjassa. Ferguson Research
Vuonna 1969 aikakauden F1-huipputiimien keskuudessa syntyi suoranainen nelivetobuumi. Matra MS84-, Lotus 63- ja McLaren M9A -malleissa käytettiin Fergusonin järjestelmää. Cosworth valmisti myös nelivetoisia F1-autoja, mutta yhtiö käytti omaa nelivetojärjestelmäänsä. Shirley Muldowney
Shirley Muldowney aloitti katuauto kilpailut Schenectadyssa, New Yorkissa 1950-luvulla. Omien sanojensa mukaan koulunkäynti ei isommin kiinnostanut vaan kilpailu kaduilla Hot Rod autolla oli paljon mielenkiintoisempaa. Shirley avioitui 16-vuotiaana itseään kolme vuotta vanhemman Jack Muldowneyn kanssa, josta tuli myös hänen mekaanikkonsa. Jack Muldowney myös rakensi vaimonsa ensimmäisen dragster kilpa-auton. Jack Muldowneyn verstas sijaitsi osoitteessa 1701 Upper Union Street, Schenectady. Samaisessa Upper Union Streetin ja Regent Streetin kulmauksessa on nykyisin rengasvarasto.
Shirley Muldowney ajoi ensimmäisen kiihdytyskilpailunsa 18-vuotiaana Fonda Speedwaylla vuonna 1958. NHRA:n kilpailulisenssin hän hankki vuonna 1965. Vuosina 1969 ja 1970 Shirley kilpaili U.S. Nationals kisoissa kaksimoottorisella Top Gas luokan dragsterilla. Top Gas luokan suosion hiivuttua, hän vaihtoi Funny Car luokkaan. Ensimmäisen FC -luokan kilpa-autonsa hän osti kilpakumppaniltaan Connie Kalittalta. Näihin aikoihin Jack ja Shirley Muldowney myös erosivat. Shirleyn kertoman mukaan yksi merkittävä syy eroon oli se, että Jack ei olisi halunnut vaimonsa siirtyvän kilpailemaan Nitro-luokkiin. Ensimmäisen ison kilpailunsa, IHRA:n Southern Nationals kilpailun, Shirley voitti vuonna 1971. Vuosina 1972–1977 Shirley ja Connie Kalitta ajoivat tiimikavereina.
Vuonna 1973 saatuaan vaadittavan lisenssin Shirley siirtyi kuinkuusluokkaan, Top Fueliin. Seuraavina vuosina hän voitti ennennäkemättömät kolme mestaruutta. Hänen menestyksensä ei kuitenkaan ollut kaikkien mieleen vaan julkisuudessa esiintyi myös mielipiteitä, joiden mukaan kiihdytysautoilu (tai moottoriurheilu ylipäätään) ei ollut soveliasta naisille. Kiihdytysautoilun grand old man, Don Garlits on kuitenkin sanonut: 
"Jos kysytään ketä kilpailijaa kunnioitan eniten, vastaan Shirley Muldowney. Hän menestyi vastoin kaikkia odotuksia. Häntä ei haluttu Top Fuel luokkaan, ei muiden kuljettajien, ei NHRA:n eikä kenenkään muunkaan taholta..."
Shirley itse on sanonut asiasta näin: "NHRA pisti kapuloita rattaisiini aivan joka käänteessä, mutta kun he älysivät kuinka naiskilpailija voi tuoda lisää katsojia, he vihdoin antoivat periksi ja ymmärsivät että tämä voisi olla hyväksi lajille.
Vuonna 1984 Muldowney ajoi pahan kolarin, jossa häneltä murtuivat lantio, molemmat kädet ja molemmat jalat. Puolen tusinan leikkauksen ja yli puolentoista vuoden ankaran kuntouksen jälkeen hän pääsi jälleen jaloilleen ja palasi radalle 80-luvun lopussa. Vailla merkittäviä sponsoreita hän kisasi koko 90-luvun pääosin IHRA:n kilpailuissa. Uransa loppupuolella hän palasi NHRA:n kisoihin ajaen valikoiduissa kisoissa aina vuoteen 2003 asti, jolloin hän lopetti aktiivisen kilpauransa.
Vuonna 2005 ilmestyi hänen elämäkertansa "Shirley Muldowney's Tales from the Track". Kirjan kirjoittaja on Bill Stephens ja kustantaja Sports Publishing LLCShirley oli ensimmäisen kerran naimisissa mekaanikko Jack Muldowneyn kanssa (kuollut vuonna 2007). Tästä avioliitosta hänellä on poika John, joka toimi tallipäällikkönä ja moottori-vastaavana vuodesta 1978 lähtien, jolloin Connie Kalitta jätti teamin. Toistamiseen Shirley avioitui 80-luvun loppupuolella entisen tiimipäällikkönsä Rahn Toblerin kanssa. Tämä avioliitto päätyi eroon vuonna 2006. Shirley Muldowney asuu nykyisin Detroitissa, Michiganissa. József Galamb
Henry Fordin pyynnöstä Galamb suunnitteli kilpa-auton, jonka pitäisi voittaa Blitzen Benz. Tätä varten Galamb suunnitteli nelisylinterisen, alumiinisella lohkolla varustetun moottorin, jossa oli teräksiset sylinteriholkit ja alumiinimännät. Frank Kulickin kuljettama auto saavutti 125 mailin tuntinopeuden, joka riitti päihittämään Blitzen Benzin. Elwood Haynes
Haynes jatkoi autonsa kehittämistä ja rakensi vuonna 1895 "Pioneer II:n", jossa oli kehittyneempi ohjauslaitteisto ja pakoputki. Uusi auto valmistettiin myös, koska Haynes aikoi osallistua sillä marraskuun 2. päivänä vuonna 1895 ajettavaksi aiottuun Chicago Times-Herald -kilpailuun, joka olisi ensimmäinen Yhdysvalloissa pidetty, moottoroiduille ajoneuvoille tarkoitettu kilpailu. Vaikka kilpailuun oli alun perin ilmoittautunut 83 osallistujaa suurin osa ei saanut ajokkiaan valmiiksi kisapäivään mennessä ja lopulta kilpailu käytiin vain kolmen auton ja kuuden moottoripyörän välillä. Kilpailun aikana Haynesin ja poliisin välille sattui yhteenotto, kun poliisi vaati Haynesia keskeyttämään ajonsa ja siirtämään ajoneuvoaan hevosvetoisesti, koska poliisin mielestä Haynesilla ei ollut lupa kuljettaa autoaan julkisilla liikenneväylillä. Muut kilpailijat joutuivat samaan tilanteeseen ja tämän vuoksi kaupungin viranomaiset, tilannetta selvitettyään, tarkensivat järjestyssääntöjensä tulkintaa ja sallivat moottoriajoneuvoille oikeuden liikkua kaupungin kaduilla. Tämä mahdollisti kilpailun järjestämisen uudelleen, myöhäisempänä ajankohtana. Epäonnisen kilpailun aikan Haynes joutui Chicagon ensimmäiseen auto-onnettomuuteen. Väistettyään raitiovaunua, hänen ajoneuvonsa alkoi heittelehtiä ja törmäsi jalkakäytävän reunakiveykseen, sillä seurauksilla että auton pyörä ja etuakseli vaurioituivat. Koska Haynesilla ei ollut tarvittavia varaosia, hänen mahdollisuutensa osallistua myöhemmin pidettävään kilpailuun tyssäsivät tähän. Uusintakilpailu pidettiin marraskuun 28. päivänä ja sitä seuraamaan katujen varsille oli kertynyt tuhatpäinen katsojajoukko. Charles Duryea voitti kilpailun omalla autollaan ja toiseksi sijoittui Oscar Mueller Benzillä. Pioneer II palkittiin kuitenkin ansiokkaasta suunnittelustaan. Haynesin kehittämän teknologian ansiosta moottorin värinä ja mekaaniset äänet olivat huomaattavasti vähentyneet. Carel Godin de Beaufort
Hänen tavaramerkkinsä oli kuuluisaksi tullut oranssi Porsche 718, jolla hän osallistui kahta osakilpailua lukuun ottamatta kaikkiin osakilpailuihin. Kilpa-auto oli jo hänen ostaessaan jäänyt jälkeen uusimmista formuloista, mutta se oli ainoa, johon hänellä oli varaa. Hän sai lempinimen "Fatty Porsche" raskaan autonsa takia. Persoonallisesti hän ajoi aina ilman kenkiä, ja viimeisessä kilpailussaan hänen nähtiin ajavan Beatles-perukki päässään kypärän sijasta. Ruby Ferguson
Ensimmäisessä "Lauran ratsastuskilpailut -"kirjassa Laura huomaa läheisen maatilan laitumella laiminlyödyn ja yksinään seisovan mustan ponin. Ponin omistava maanviljelijä tarjoaa ponia Lauralle 12 punnalla (420 nykypuntaa) ja vihjaa että koulutettuna poni voisi olla hyvä estehyppääjä. Lauran äiti saa myytyä kustantajalle ensimmäisen kirjansa 52 punnalla ja rahat poniin järjestyvät. 
Laura antaa 14 kädenleveyttä korkealle (142 cm) ponille nimeksi "Musta Poika". Ratsastuskilpailuissa Laura tapaa entisen hävittäjälentäjä "Martin Lowen", joka tarjoaa hänelle opetusta. Pyörätuolista käsin Martin opettaa Lauralle hevosenhoidon ja ratsastuksen alkeet. Harry Ferguson
Suomeen Fergusonia alkoi tuoda Korpivaara Oy:n tytäryhtiö Farming Oy. Suomeen ensimmäiset harmaat brittitraktorit tuotiin syksyllä 1948 ja läpimurto alkoi välittömästi. Kysyntä ylitti monin kerroin tarjonnan. Harry Ricardo
"Comet"-pyörrekammiolle myönnettiin patentti vuonna 1931 ja sen valmistusoikeudet lisensoitiin lukuisalle joukolle kuorma- ja linja-autoja, traktoreita sekä työkoneita valmistavia yrityksiä. Eräs Comet-sylinterikansien käyttäjistä oli linja-autojen valmistaja Associated Equipment Company (AEC), joka otti ne käyttöön ensimmäisessä dieselmoottorisessa Lontoon bussissaan vuonna 1931. Vuonna 1934 aloitettiin maailman ensimmäisen sarjavalmisteisen dieselmoottorisen henkilöauton, Citroën Rosalien, valmistus. Harry James
Vuoden 1946 aikana Harry ja Betty ostivat 62 eekkerin tilan Calabasasista, Los Angelesin pohjoispuolelta ja nimesivät sen "Baby J. Ranchiksi". Orkesteritouhujen ollessa poissa tieltä pariskunta ryhtyi hevostenkasvattajiksi ja omisti parhaimmillaan jopa 28 ratsua. Hevoset osallistuivat vaihtelevalla menestyksellä laukkakisoihin. Menestyksekkäimmät olivat vuoden 1951 Del Mar Futurityn voittanut "Big Noise" ja vuoden 1954 Kentucky Derbyssä kahdeksanneksi sijoittunut "James Session". Pelkkä hevosten parissa puuhastelu ei kuitenkaan pitkään riittänyt, ja 10. päivä helmikuuta Harry pistäytyi Columbian studiossa levyttäen yhdeksän kappaletta sessiomiesten kanssa. Ferguson P99
Ensimmäinen Ferguson P99:llä ajettu kilpailu oli 8.7.1961 ajettu "British Empire Trophy", jossa autolla kilpailleen Rob Walker Racing Teamin kuljettajana toimi Jack Fairman. P99:n osalta kisa keskeytyi kuitenkin alkuunsa Fairmanin kolaroitua 2. kierroksella. Fairmanin seuraava koitos oli 15. heinäkuuta Aintreen moottoriradalla ajettu vuoden 1961 Britannian Grand Prix. Fairman joutui kuitenkin luovuttamaan ajokkinsa Walker-tallin Stirling Mossille, tämän Lotus 18:n rikkouduttua. Auto liputettiin ulos kisasta 56. kierroksella, syynä tähän oli että Fairman oli varikkokäyntinsä aikana saanut työntöapua moottorin sammuttua. Ferguson–Brown
Harry Fergusonin ja David Brownin välinen kiista jatkui oikeusasteissa ja lopullisena ratkaisuna oli se, että Ford joutui maksamaan David Brownille korvauksia. Bob Gerard
Gerardin ura kilpa-ajajana alkoi 1930-luvulla tämän ajaessa erilaisissa sprintti- ja trial-kilpailuissa. Hän menestyi 1940-luvulla voittamalla vuosien 1946-1949 välisenä aikana ERA:n autoilla Empire Trophyn kolme kertaa peräkkäin sekä voittamalla kahdesti Jerseyn katuradalla. Saavutustensa ansiosta vuonna 1949 hänet palkittiin Brittiläisten kilpa-ajajien kerhon kultaisella tähdellä. Ferdinand Porsche
Toisen maailmansodan aikana Porsche toimi useiden panssarivaunujen suunnitteluprojekteissa, mm. lähettäen omat prototyyppinsä Saksan yleisesikunnan julistamaan kilpailuun Tiger I ja Tiger II -panssarivaunuista. Henschel & Sohnin voitettua Tiger I:n tarjouskilpailun Porsche muunsi 90 rakentamaansa runkoa raskaaksi panssarintuhoojaksi nimeltä Ferdinand (myöhemmin nimi muutettiin modifikaatioiden jälkeen Elefantiksi). Porsche hävisi tarjouskilpailun Henschelille myös Tiger II -vaunusta. Porsche suunnitteli myös maailman suurimman panssarivaunun, Mausin ().
Vasta 1947 Porsche alkoi suunnitella omalla nimellään varustettua autoa. Suunnitelman osti sveitsiläinen yrittäjä, ja niin ensimmäinen malli, Porsche 356 syntyi. Ensiesittelyyn auto tuli vuonna 1949 Geneven autonäyttelyssä. Keväällä 1950 Porsche oli valmistanut 500. autonsa, ja 10 000. yksilö valmistui kuusi vuotta myöhemmin. 1950-luvun lopulla vuosituotanto oli jo 8 000 autoa. AC (auto)
Fruan tuotannon loputtua 1973 meni AC:lla useita vuosia ennen kuin se sai uuden automallin sarjatuotantoon. Luksusautojen kysyntä oli pohjalukemissa 1970-luvulla, joten Hurlock halusi valmistaa pienemmän urheiluauton. Keskimoottoriset autot olivat nousseet vahvasti esille 1970-luvun alkupuolella, ja vuonna 1972 AC esitteli oman prototyyppinsä, Austin Maxin moottorilla varustetun Diabolon. Projekti kuitenkin kaatui, kun Austin ei suostunut valmistamaan moottoreita AC:lle, ja uusi 3000ME-niminen urheiluauto Fordin 3-litraisella Essex V6-moottorilla esiteltiin jo 1973 Lontoon autonäyttelyssä. Alku oli lupaava, mutta autoa ei saatu sarjatuotantoon aivan odotetussa ajassa. Autoja haluttiin valmistaa viikossa yli kymmenen kappaletta median käyttöön, vaikka auto oli vielä kaukana tuotannon vaatimasta laadusta. Kehitys- ja suunnittelutyö saatiin päätökseen 1976, mutta auto ei läpäissyt törmäystestiä. Alusta rakennettiin uudestaan ja auto selvitti testit, joten tuotannon aloittamiselle saatiin lupa. Monista eri syistä johtuen tuotannon aloittamispäivää jouduttiin kerta toisensa jälkeen siirtämään, ja ensimmäinen auto ilmestyi markkinoille vasta 1979, ilmoittautuen suoraan kilpailuun Lotus Espritin kanssa. Suunnitteilla ollut 250 auton vuosituotanto jäi kaukaiseksi haaveksi, johtuen osittain siitä, että 3000ME julkaistiin laajan öljykriisin aikaan eikä menekki ollut lainkaan odotettua. Kun 71 autoa oli myyty, tuotanto keskeytettiin Derek Hurlockin vakavien sairauksien ja yrityksen surkean menestyksen takia. Chris Ferguson
Ferguson alkoi pelata Kalifornian pokeriturnauksissa vuonna 1994 ja osallistui WSOP:hen ensimmäistä kertaa vuonna 1995. Vuoden 2000 WSOP:n pääturnauksessa hän löi T. J. Cloutierin ja voitti ykköspalkinnon 1,5 miljoonaa dollaria. Kaikkiaan Ferguson on urallaan voittanut viisi WSOP-ranneketta. Fergusonilla on kaikkiaan 52 WSOP-rahasijaa, joka on viidenneksi eniten kaikista pelaajista. Frank Gardner
Gardner on parhaiten tunnettu Touring Car ja urheiluautokuljettajana. Hän voitti vuoden 1971 Britannian F5000 -sarjan mestaruuden ja Britannian Touring Car -mestaruuden kolmella eri autolla, Ford Falcon Spiritillä vuonna 1967, Ford Escortilla vuonna 1968 ja Chevrolet Camarolla vuonna 1973. Ferguson Shipbuilders
Fleming and Fergusonista Paisleysta 15. lokakuuta 1902 irtautuneet neljä Fergusonin veljestä, Peter, Daniel, Louis ja Robert, perustivat konsulttiyrityksen. He vuokrasivat tammikuussa 1903 Messrs w. Hamiltonilta Newarkin telakan Port Glasgow'sta 1500 punnalla vuodessa saatuaan Clyde Shipping Companyltä kahden höyryhinaajan, "Flying Swift" (153) ja "Flying Linnet" (154), tilauksen. Veljekset lunastivat telakan itselleen vuonna 1907. John Slater Limited osti yrityksen vuonna 1918, mutta se palautui Fergusoneille 1920-luvun lopulla. Robert Fergusonin kuoltua Lithgow Limited osti yhtymän osake-enemmistön vuonna 1955 ja Lithgow otti yryityksen haltuunsa vuonna 1961. Stewart SF01
Stewart SF01 oli Alan Jenkinsin suunnittelema auto, jolla Stewart-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Auto oli tallin ensimmäinen auto, ja sitä ajoivat Jordanilta talliin tullut Rubens Barrichello ja Jan Magnussen, jolla oli vain yhden kilpailun kokemus kaudelta 1995 McLaren-tallissa. B-ryhmä
Lancia ajoi tässä vaiheessa kilpailut sarjassa vielä Stratoksellaan, joka alkoi jäädä pahasti muiden jalkoihin. Lancia päättikin tehdä uuden ralliauton ja Korsikan rallissa vuonna 1982 nähtiin uusi Lancia Rally 037. Se oli kuitenkin takavetoinen, eikä suurta menestystä tullut. Ford alkoi myös kehitellä B-ryhmään soveltuvaa RS200-autoa ja myöhemmin Peugeotkin päätti tulla mukaan rallin MM-sarjaan, kun se esitteli uuden nelivetoisen keskimoottorilla varustetun 205 Turbo 16 -autonsa helmikuussa 1983. Syyskuussa Frankfurtin autonäyttelyssä Audi esitteli uuden ja lyhyemmän Quattro Sportin ja Porsche julkaisi 911 SC RS:n. Kautta 1983 hallitsivat kuitenkin ylivoimaisesti Audi Quattro ja Lancian evoluutioversio Rally 037. Teo Fabi
Fabi ajoi myös vuosina 1978-79 Formula Pacific -sarjassa ja voitti sarjan mestaruuden. Hän yritti saada paikan Formula 1:stä jo vuonna 1981 RAM-tallin, mutta talli valitsi hänen sijastaan Derek Dalyn. Pettynyt Fabi siirtyi ajamaan CanAm -sarjaan samana vuonna, jossa voitti neljä kertaa sijoittuen sarjan lopputuloksissa toiseksi.
Fabi kilpaili ensimmäistä kertaa Formula ykkösissä vuonna 1982 Etelä-Afrikan Grand Prix´ssa Toleman-tallin autolla. Kausi sujui vaisusti ja Fabin oli yleensä tyydyttävä kilpailusta karsiutumiseen ja jos hän selvitti karsinnan, kilpailussa hän ei kertaakaan selvittänyt tietään ruutulipulle asti. Seuraavaksi vuodeksi hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan kilpailemaan ja osallistui Indy 500 -kilpailuun, jossa hän saavutti heti paalupaikan. Harry Ferguson
Fordson F:n tuonti Yhdysvalloista Irlantiin oli juuri alkanut ja parin vuoden päästä sen valmistus Irlannin Corkissa lähtisi käyntiin. Tämä vei pohjan Fergusonin kehittämältä auran kytkentälaitteelta. Ferguson ei tästä lannistunut, vaan hän ja Willie Sands suunnitteli muutossarjan, jolla Eroksen perään suunniteltu kyntöaura saatiin kytkettyä Fordson F:n perään. Laitteistoa oli kehitetty alkuperäisestä siten, että auran käyttöä voitiin ohjata traktorin kuskinpukilta. Peter Collins
Collins aloitti F1-uransa 1952, mutta kilpailukyvyttömällä kalustolla ilman menestystä. Hän alkoi voittaa kisoja päästyään Ferrarin rattiin kaudella 1956. Hän saavutti kaikkiaan kolme GP-voittoa ja yhdeksän muuta palkintosijaa sekä 47 MM-pistettä. Ferguson Research
Prototyyppi R5 Estate valmistui vuonna 1959. Harry Ferguson oli ladannut tähän malliin paljon odotuksia, ajatuksena sen valmistusoikeuksien myyminen jollekin merkittävistä brittiläisistä ajoneuvovalmistajista. Fergusonin pettymykseksi yksikään ajoneuvovalmistaja ei ollut kiinnostunut ostamaan nelivetojärjestelmän valmistusoikeuksia. Prototyyppi R5 oli nelivetojärjestelmän, lukkiutumattomien jarrujen ja viisiovisen hatchback-korinsa ansiosta noin 30 vuotta aikaansa edellä ja ehkä liiankin edistyksellinen tuon aikakauden brittiläiselle autoteollisuudelle. Richard Jensen, toinen Jensen Motors Ltd:n johtajaveljeksistä osoitti mielenkiintoa R5-projektia kohtaan. Vaikka tämä ei johtanut välittömiin sopimuksiin, piti Jensen Motors yllä keskustelua Harry Fergusonin kanssa. Ferguson Research
Kisakausi 1968 oli ollut tavanomaista märempi ja kilpa-autojen valmistajat etsivät uusia keinoja pidon parantamiseen. Vuoden 1969 Britannian osakilpailuun otti osaa ennätysmäärä Fergusonin nelivetotekniikalla varustettuja F1-autoja, joista parhaiten sijoittui 10. sijalle Lotus 63:lla ajanut John Miles. Vuosi 1969 toi myös takasiivet F1-autoihin ja kisakausi oli olosuhteidensa puolesta keskiverto. Valmistajat luopuivat hyvin nopeasti nelivedon käytöstä, koska takasiiven käyttö oli helpompi tapa lisätä pitoa takapyörille. Team Lotus teki kaasuturbiinikäyttöisen Lotus 56B:n yhteydessä viimeisen yrityksen käyttää Ferguson-nelivetoa, mutta auto oli muutoin kilpailukyvytön. Harry Ferguson
Harry Ferguson syntyi yksitoistalapsiseen maanviljelijäperheeseen Growellissa, Dromoren kaupungin lähistöllä, Pohjois-Irlannin Downin kreivikunnassa. Jackie Stewart
Stewart valitsi autourheilun päästyään testaamaan Barry Filerin urheiluautoa. Vuonna 1963 Jackie liittyi Ecorie Ecosse -talliin ja saavutti menestystä niin urheilu- kuin vakioautoissa. Sittemmin Ken Tyrrell tarjosi hänelle testattavaksi Formula 3 -autoaan ollen testeissä heti nopeampi kuin kokenut Bruce McLaren. Stewart sai Tyrrellin tallista vakiopaikan ja hallitsi seuraavana vuonna Britannian F3-sarjaa miten tahtoi. AVUS
Valmistuessaan rata oli 19,5 kilometrin mittainen. Vuonna 1926 radalla ajettiin ensimmäinen urheiluautojen Saksan Grand Prix, jonka voitti Rudolf Caracciola Mercedes-Benzillä. Noihin aikoihin AVUS kamppaili tiukasti Nürburgringin kanssa. Siitä haluttiin tehdä maailman nopein moottorirata ja pohjoismutkaan tehtiin 43 % kallistus tiilistä. Hermann Lang ajoi kilpailun keskinopeudella 260 kilometriä tunnissa, mihin pystyttiin seuraavan kerran vasta kolme vuosikymmentä myöhemmin Indianapolisin 500 mailin kisassa. Mercedes-Benz W196
Mercedes-Benz W196 on Formula 1 -talli Mercedeksen käyttämä auto kausilla –. Autolla kilpailivat Juan Manuel Fangio, Karl Kling, Hans Herrmann, Hermann Lang, Stirling Moss, André Simon ja Piero Taruffi. Fangio voitti autolla molempina kausina kuljettajien mestaruuden. Kahdestatoista GP-kilpailustaan W196:t voittivat yhdeksän, samoin niillä ajettiin yhdeksän kilpailun nopeinta kierrosaikaa, ja ne saavuttivat kahdeksan paalupaikkaa. Italian GP:ssä 1955 Monzassa Stirling Moss ylsi nopeimmalla kierroksellaan 206,792 km/t keskinopeuteen, mikä Indianapolisin 500 mailin kilpailua (F1-osakilpailu 1950-1960) lukuun ottamatta oli ensimmäinen kerta, kun 200 km/t:n haamuraja ylitettiin. Massey Ferguson
Vuonna 1958, traktorien väritys vaihtui punaiseksi ja nimet Massey-Fergusoneiksi. Traktoreita suomessa edusti aina vuoteen 1961 Farming Oy. Ensimmäisiä traktoreita Massey-Harriksen ja Fergusonin yhdistymisen jälkeen olivat:
Massey-Ferguson 35 ja Massey-Ferguson 65.
MF 35 oli 3-sylinterinen traktori ja se oli huomattavasti yleisempi näky MF 65 verrattuna.
35 oli 42 SAE hevosvoimaa ja 65 mark i oli 50 hevosvoimaa.
65 oli taas 4 sylinterinen joka oli mainoksen mukaan maailman ensimmäinen suurtehotraktori, jossa on Ferguson järjestelmä.
Vuonna 1961 MF 65 julkaistiin markkinoille uudistettu malli Mark II, siinä oli uusi Perkins-Diesel AD4.203 ja ulosoton kierroksiksi tuli 540 kierrosta minuutissa. Harri Rovanperä
Harri Rovanperä ajoi ensimmäisen rallinsa vuonna 1989 Sunbeam Avengerilla. (Jyväskylän Talviralli 4.3.1989). MM-ralliura alkoi vuoden 1993 Jyväskylän suurajoista. Vuonna 1995 hän voitti Suomen mestaruuden Opel Astralla. Syksyllä 1996 hänet kutsuttiin ajamaan RAC-ralli Seat Ibiza Kit car -autolla. Rovanperä varmisti tuolloin Seatille W2L-luokan merkkimestaruuden. Vuosina 1997 ja 1998 hän jatkoi samassa tallissa muun muassa Oriol Gomezin tallikaverina ja ajoi yhdeksän luokkavoittoa Seatille, joka niiden avulla voitti molempina vuosina FIA:n F-2 Cup-mestaruuden. Suomen MM-rallista alkaen Rovanperä ajoi vuonna 1998 Seat Cordoba WRC-autoa, jolla seuraavana vuonna saavutti ensimmäisen palkintokorokesijoituksensa Ison-Britannian MM-rallissa. Vuonna 2000 hän osallistui vain neljään MM-ralliin, joista hän ajoi kaksi Seatilla ja kaksi Toyotalla. 
Kaudet 2001–2004 Rovanperä ajoi Peugeot-tallissa. Vuosi 2001 alkoi voitolla Ruotsin rallissa ja kauden aikana Rovanperä ajoi kahdesti toiseksi ja kahdesti kolmanneksi, saavuttaen kuljettajien MM-taulukossa uransa parhaan sijoituksen ollen viidentenä. Rovanperän tallikumppaneina Peugeot'lla ajoivat Marcus Grönholm, Didier Auriol, Gilles Panizzi ja Richard Burns. Alkuperäisen sopimuksen lupaamaa täyttä ohjelmaa Rovanperä ei saanut ajaa Peugeot'n tehdasautolla yhtenäkään vuonna, vaan hän joutui keskittymään sorarallien ajamiseen. Maailmanmestaruusjuhlintaan hän pääsi kuitenkin mukaan, kun Peugeot voitti automerkkien maailmanmestaruudet myös vuosina 2001 ja 2002. Vuonna 2002 Rovanperä ajoi neljä kakkostilaa, mutta jäi kuljettajien loppupisteissä kahdeksanneksi. Kaudella 2003 Rovanperä oli usein mukana kärkikamppailuissa, mutta tekniikkamurheiden johdosta hän ylsi palkintokorokkeelle vain kerran, kun hän sijoittui kesäkuussa Kyproksen rallissa toiseksi. Sen jälkeen ei Peugeot 206:lla kukaan yltänyt loppukauden aikana enää yhtä hyvään sijoitukseen soraralleissa ja talli jäikin kaudella 2003 merkkimestaruustaistossa hopealle. Rovanperän valopilkuksi kaudesta 2003 jäi Italian MM-osakilpailun kenraaliharjoituksena ajetun Costa Smeralda rallin voitto. Kaudeksi 2004 Rovanperä oli tehnyt sopimuksen Peugeot'n kanssa jo elokuussa 2003. Sen mukaan Rovanperän piti ajaa kaikki kauden 2004 MM-rallit Peugeot'n 307 autolla. Peugeot ilmoitti marraskuussa 2003, että se ei tarvitse Rovanperän palveluksia kaudella 2004. Kuitenkin jo kolmanteen kauden 2004 MM-ralliin, Meksikoon Peugeot kutsui Rovanperän takaisin töihin. Kreikan rallin kolmostila ja kauden päättänyt Australian rallin kakkostila jäivät Rovanperän parhaiksi tuloksiksi tekniikkamurheiden sävyttämästä viimeisestä Peugeot-kaudesta.
Vuodeksi 2005 Rovanperä siirtyi Mitsubishin talliin italialaisen Gianluigi Gallin ja ranskalaisen Gilles Panizzin tallikaveriksi. Tallin ykköskuskina Rovanperä ajoi täyden ohjelman parhaan sijoituksen ollessa Australian rallin toinen sija. Mitsubishi-kauttakin sävyttivät tekniset ongelmat. Talli sijoittui automerkkien MM-sarjassa viidennelle tilalle ja Rovanperä toi yli puolet tallin pisteistä. Rovanperän piti jatkaa Mitsubishillä myös vuonna 2006, mutta ennen kauden 2006 alkua Mitsubishi yllättäen ilmoitti vetäytyvänsä rallin MM-sarjasta ja Harri Rovanperä jäi ilman tallipaikkaa. Keväällä 2006 Harri Rovanperä teki sopimuksen Red Bull Škoda -tiimin kanssa. Rovanperä osallistui kaudella 2006 kuuteen MM-ralliin. Ilman riittäviä testejä ei autoa onnistuttu kuitenkaan kehittämään ja kausi oli pettymys. Kauden päätöskilpailussa Rovanperä ajoi kuitenkin tiimin parhaan sorarallisijoituksen ja auttoi Red Bull Škoda -tiimiä hankkimaan Škodalle merkkipisteissä yhden kauden parhaan pistemäärän. Eugene Turenne Gregorie
Gregorie oli jo vuonna 1932 suunnitellut Edsel Fordin henkilökohtaiseen käyttöön, alumiinipellistä erikoistyönä häntä varten valmistetun veneperäisen speedsterin. Tässä autossa oli monia design-kikkoja, joita ei siihen aikaan vielä yleisesti autonvalmistuksessa käytetty ja monia niistä on sovellettu mukaeltuna Fordin myöhemmin valmistamissa malleissa. Tässä autossa oli voimanlähteenä Fordin upouusi sivuventtiili-V8 -moottori, joka oli ensimmäinen hinnaltaan edullinen massavalmistettu V8-moottori. Monet alan harrastajat sekä autohistorioitsijat pitävät tätä Edsel Fordin -32 Speedsteriä kaikkien aikojen ensimmäisenä "Hot Rod" -autona. Kaksi vuotta myöhemmin Edsel ja Gregorie suunnittelivat uuden, matalalinjaisella alumiinikorilla varustetun speedsterin. Tämä kustom-malli antoi monia vaikutteita ensimmäiselle Lincoln Continentalille. McLaren F1
McLaren F1 GTR, joka kehiteltiin F1-maantieauton pohjalta, osoittautui suureksi menestykseksi neljän tunnin GT-kilpailuissa vuonna 1995 (ensimmäinen kilpakausi). Le Mansin 24 tunnin ajot samana vuonna olivat McLarenin ensimmäinen yritys tässä maailmankuulussa kestävyysajossa. Ferguson Black
Ferguson Black johti David Brownin ja Harry Fergusonin yhteistyöhön ja Ferguson-Brown-traktoreihin. Ford Focus WRC
Ford Focus WRC esiteltiin vuonna 1998, ja ensimmäisen kilpailunsa auto ajoi 1999 Monte Carlossa. Tuossa kisassa autolla ajanut Colin McRae kuitenkin hylättiin sääntöjenvastaisen vesipumpun takia. McRae voitti kaudella kaksi kilpailua, Safarin ja Portugalin. Hurley Haywood
Haywoodin meriittilistalla on kolme Le Mansin 24 tunnin ajon yleiskilpailun voittoa vuosilta 1977, 1983 ja 1994. Vuonna 1973 Hurley sijoittui kolmanneksi Pohjois-Amerikan Can-Am -sarjassa ja seuraavana vuonna hän ajoi niin ikään kolmanneksi Watkins Glenin kuuden tunnin kestävyyskilpailussa. 1977 Martini Porschen tiimissä ajetun LeMansin voiton ohessa Haywood sijoittui Yhdysvaltain IMSA Camel GT Challengen kakkossijalle Bob Hagelstadin teamin Porschella. 1978 Haywood osallistui niin ikään Martini Porschella Le Mansin 24 tunnin kilpailuun ja sijoittui sillä kertaa kolmanneksi. Tämän jälkeen Haywood ajoi Euroopan ja Yhdysvaltain urheiluautosarjoissa ilman mainittavaa menestystä ja kokeili myös kaudella 1981 kolmen kilpailun verran Indy Car luokkaa. 1982 Haywood ajoi C-ryhmän Rothmans Porschella kolmanneksi Le Mansin 24 tunnin kilpailussa yhdessä Al Holbertin ja Jürgen Barthin kanssa. Mercedes-Benz W196
"Hobel" ei kuitenkaan osallistunut kilpailutoimintaan, koska tehdastiimi keskittyi vuonna 1953 jo uuteen W196-kilpamalliinsa. Sekä uusi 6-sylinterinen 300 SL "Lokinsiipi" (W198 I) että pieni 4-sylinterinen rinnakkaismalli 190 SL (W121 B II) ensiesiteltiin New Yorkissa 6.-14.2.1954, joskin W198:n tuontanto käynnistyi vasta syksyllä, ja USA-vienti vuonna 1955. Polttoaineen suoraruiskutuksella varustettu moottori tarjosi nyt 215 hevosvoiman tehon, ja esite lupasi autolle erikoispitkällä välityksellä 260 km/t huippunopeuden: W198 oli New Yorkin näyttelyn sensaatio: monen mielestä W198 I:tä voikin nimittää ensimmäiseksi "superautoksi". Ahtaaksi moitittua coupé-versiota (W198 I) valmistui 1 400 kappaletta (1954-1957), ja asiakaspalautteen pohjalta päivitettyä 300 SL Roadsteria (W198 II, avoauto valinnaisella hardtop-katolla) vuosina 1957-1963 taas 1 858 kappaletta. Roadsterissa tavaratilaa oli kasvatettu - coupéssa polttoainesäiliö ja vararengas varasivat näet lähes koko tilan - ja se sai muun MB-malliston kaltaiset pystylyhdyt I-version pyöreiden sijaan. Yhdysvallat olivat odotetusti kummankin version päämarkkina-alue, ja myös W198:lla saavutettiin menestystä autokilpailuissa: vuoden 1955 Mille Miglian kokonaiskilpailun voiton (Moss/Jenkinson, 300 SLR) lisäksi Fitch/Gendebien saavuttivat 300 SL (W198):lla luokkavoiton. Vuonna 1957 yhdysvaltalainen Paul O`Shea otti "Sports Car Club of America":n urheiluautojen "Class D"-kilpakategoriassa voiton ennen Carroll Shelbyä Maserati-autolla tehtaan valmistamalla W198-roadsterilla, jonka mallinimeksi oli merkitty "300 SLS", koska vastikään sarjatuotantoon tullut W198 II-roadster ei vielä voinut osallistua tuotantoautojen luokkaan. Enzo Ferrari
Ferrari-tallin ensimmäinen kilpailu oli Monacossa 1947, mutta ensimmäinen voitto tuli vasta Britannian Grand Prix -kisassa 1951. Ensimmäiset mestaruudet tulivat vuosina 1952—53, jolloin Formula 1 -kaudet ajettiin Formula 2 -autoilla. Yhtiö markkinoi myös tuotantolinjan urheiluautoja rahoittaakseen, ei ainoastaan Grand Prix -kilpailutoimintaansa, vaan myös sellaisia tapahtumia kuin Mille Miglia ja Le Mans. Yhtiön parhaat voitot tulivatkin itse asiassa juuri Le Mansissa (14 voittoa, joista kuusi perättäistä vuosina 1960—65) eikä Grand Prix -kisoissa, ja Le Mansiin yhtiö panostikin 1950- ja 1960-luvuilla enemmän kuin Formula 1:een, huolimatta sellaisten formulatähtien kuin Juan Manuel Fangio (1956), Mike Hawthorn (1958), Phil Hill (1961) ja John Surtees (1964) menestyksestä. Ferrari melkein ehti lopettaa tallinsa mukanaolon Formula 1 -sarjassa, poikansa Dinon kuoltua 1956 lihasrappeumaan vain 24-vuotiaana, mutta pyörsi päätöksensä Fangion voitettua samana vuonna lajin maailmanmestaruuden. Team Lotus
Urheilu- ja F2-autojen kautta Lotus Cars eteni rakentamaan F1-autoja 1958. Ensimmäisen voittonsa Lotus sai automerkkinä Monacon GP:ssä kaudella , kun Stirling Moss löi Rob Walkerin yksityistallin Lotuksella ylivoimaisina pidetyt Ferrarit, ja Moss voitti myös Yhdysvaltain GP:n saman vuoden syksyllä. Toyota Celica GT-Four
ST165 mallin debyytti tapahtui 1988 Korsikan rallissa ja ensimmäisen voittonsa auto sai Australian rallissa 1989. ST185 debytoi 1992 Monte Carlon rallissa ja saavutti ensimmäisen voittonsa samana vuonna Safari-rallissa. ST185 on Toyotan menestyksekkäin ralliauto. Carlos Sainz ajoi sillä maailmanmestaruuteen 1992, ja sillä saavutettiin 1993 ja 1994 sekä kuljettajien että valmistajien maailmanmestaruudet. ST205 tuli myöhään kaudella 1994, ja virallisesti se oli tehdastiimin kilpa-autona 1995, jolloin se saavutti yhden MM-osakilpailuvoiton. Autolla ajettiin 1996 myös rallin Euroopan-mestaruus. Ennen Toyota Celicaa rallia olivat hallinneet suvereenisti eurooppalaiset automerkit kuten Ford, Peugeot, Audi ja Fiat. Toyotan vanavedessä valtikka siirtyi suurelta osin Japaniin, kun sekä Mitsubishi että Subaru seurasivat menestyksekkäästi Toyotan viitoittamalla tiellä. Sen sijaan Nissanin ja Mazdan yritykset eivät tuottaneet vastaavaa tulosta, ja nämä vetäytyivät MM-sarjasta varsin pian. Formula 1
Kaudeksi 1958 mestaruuden vei jälleen kerran Ferrari-kuljettaja, Mike Hawthorn, josta tuli näin ensimmäinen brittiläinen Formula 1 -sarjan maailmanmestari. 1958 kilpailtiin myös ensimmäistä kertaa valmistajien MM-tittelistä, jonka voitti brittiläinen Vanwall. Ensimmäisen kilpailun takamoottorisella Cooperilla voittanut ja kesken kauden Vanwallille siirtynyt, yhteensä neljä osakilpailua voittanut Stirling Moss hävisi jälleen kerran mestaruustaistelun, tällä kertaa yhden pisteen erolla Hawthorniin, joka voitti kauden aikana vain yhden kilpailun. Vanwallia ajoivat myös Tony Brooks sekä Marokon GP:ssä kuollut Stuart Lewis-Evans. Kauden avauskilpailu Argentiinan GP oli sikäli vallankumouksellinen, että Mossin voitto oli kautta aikain ensimmäinen takamoottorisella autolla otettu GP-voitto. Cooper, jonka moottorina toimi 2-litrainen Coventry Climax voitti myös kauden toisen osakilpailun Maurice Trintignantin ohjastamana. Stirling Moss
Lähimpänä Stirling Mossin maailmanmestaruus oli kaudella 1958, jolloin hän kilpaili Vanwall-autolla. Vanwall oli nopea, mutta ei yltänyt luotettavuudessaan Ferrarin tasolle. Moss voitti neljä GP:tä ja Ferrarilla kilpaillut Mike Hawthorn yhden, mutta silti jälkimmäinen vei maailmanmestaruuden yhden pisteen erolla. Samalla Hawthornista tuli ensimmäinen brittiläinen F1-maailmanmestari. Edsel Ford
Edsel omasi enemmän kiinnostusta näyttäville autoille kuin isänsä Henry. Tämä oli todennäköisesti yhtenä vaikuttimena hänen hankkiessaan Lincoln Motor Companyn Fordin omistukseen vuonna 1922. Edselin mieltymys urheiluautoihin näkyi myös hänen omissa autovalinnoissaan. Hän mm. osti ensimmäisen Yhdysvaltoihin tuodun MG:n. Vuonna 1932 hänen omistuksessaan oli alumiinipellistä erikoistyönä häntä varten valmistettu veneperäinen speedster, jonka suunnittelusta vastasi Fordin ensimmäinen varsinainen designeri, E.T. (Bob) Gregorie. Tässä autossa oli monia design-kikkoja, joita ei siihen aikaan vielä yleisesti autonvalmistuksessa käytetty ja monia niistä on sovellettu mukaeltuna Fordin myöhemmin valmistamissa malleissa. Tässä autossa oli voimanlähteenä Fordin upouusi sivuventtiili-V8, joka oli ensimmäinen hinnaltaan edullinen massavalmistettu V8-moottori. Monet alan harrastajat sekä autohistorioitsijat pitävät tätä Edsel Fordin '32 Speedsteriä kaikkien aikojen ensimmäisenä "Hot Rod"-autona. Kaksi vuotta myöhemmin Edsel suunnitteli uuden, matalalinjaisella alumiinikorilla varustetun speedsterin. Tämä kustom-malli antoi monia vaikutteita ensimmäiselle Lincoln Continentalille. Harry Ricardo
Ensimmäisen maailmansodan katkaisemat autokilpailut alkoivat herätä henkiin sodan jälkeisen taantuman alkaessa hellittää. Vuonna 1922 Vauxhall tilasi Ricardolta suunnitelmat uuden kilpa-autonsa moottoriksi. Ricardon 3-litrainen, kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettu moottori oli huomattavasti aikaansa edellä. Vauxhall suunnitteli myös moottoripyörien valmistuksen aloittamista ja tähän tarkoitukseen Ricardo suunnitteli samalla konstruktiolla, mutta pienemmällä iskutilavuudella varustetun moottorin. Tämä hanke ei kuitenkaan edennyt prototyyppiastetta pidemmälle. Peter Revson
Ollessaan Cornellin yliopistossa Revson alkoi ajaa kilpaa. Revson osallistui ensimmäistä kertaa Formula 1 -sarjaan Monacon Grand Prix'ssa 1964. Vuonna 1971 hän ajoi McLaren-tallissa ja hänestä tuli ensimmäinen amerikkalainen CanAm -sarjan maailmanmestari. Samalla kaudella hän sijoittui toiseksi Indianapolis 500 -kilpailussa. Kyseiseen kilpailuun hän lähti paalupaikalta. Hän kilpaili Indianapolis 500 -kilpailuissa joka vuosi vuosina 1969-1973. Kaudeksi 1972 Revson nimettiin McLaren-tallin Formula 1 -kuljettajaksi. Hän oli tallissa kaksi vuotta, ja onnistui voittamaan Britannian ja Kanadan Grand Prix't kaudella 1973. Tämän jälkeen hän siirtyi kaudeksi 1974 Shadow-talliin.