Miten suuri osuus maapallon pinnasta on veden peittämänä?
Meri
Meri on mantereiden ympärillä oleva laaja ja yhtenäinen suolavesikerros, joka peittää noin 381 miljoonaa neliökilometriä eli 70,8 prosenttia maapallon pinta-alasta. Meriksi kutsutaan myös eräitä suuria laskujoettomia järviä, kuten Kaspianmerta. Meriä tutkii meritiede. Maa on Aurinkokunnan ainoa planeetta, jonka pinnalla on nestemäistä vettä. Maapallolla voidaan katsoa olevan kolmesta viiteen valtamerta: Tyynimeri, Atlantin valtameri ja Intian valtameri sekä usein mukaan luetut Pohjoinen ja Eteläinen jäämeri. Lisäksi mannerten välissä on välimeriä, kuten Välimeri, saariryhmien erottamina reunameriä (esimerkiksi Pohjanmeri) sekä syvälle mannerten sisäosiin ulottuvia sisämeriä (esimerkiksi Itämeri).
Makea vesi
Makea vesi tarkoittaa vettä, johon ei ole liuennut suolaa ja joka on yleensä juomakelpoista. Termiä käytetään erottamaan järvi-, joki-, sade- ja pohjavesi sekä jäätiköihin sitoutunut vesi merivedestä, jota maapallon vedestä on selkeästi suurin osa, noin 97 prosenttia. Mars
Monet Marsin pinnanmuodot viittaavat siihen, että pinta ei ole monin paikoin paljonkaan uusiutunut planeetan syntymän jälkeen. Aikoinaan luultiin, että Marsin pinta olisi tasainen, mutta luotainten mukaan pinnan korkeusvaihtelu on 31 km. Jos otetaan huomioon planeettojen säteet, Mars on kolme kertaa ”karkeampi” kuin Maa, jonka korkeusvaihtelut ovat vain noin 20 km. Saimaa
Saimaaseen tulee vettä keskimäärin 21 miljardia kuutiometriä vettä vuodessa. Veden pinta kohoaisi 4,8 metriä, mikäli vesi jäisi Saimaaseen, mutta 4,3 metriä virtaa Vuoksea pitkin Laatokkaan ja 0,5 metriä haihtuu. Saimaalle on ominaista voimakkaat veden pinnan vaihtelut. Vedenpinta on ollut ylimmillään 77,65 metriä vuonna 1899 ja alimmillaan 74,32 metriä merenpintatason yläpuolella vuonna 1942. Kiviplaneettojen synty
Maan kaltainen planeetta muodostui aina 0,8–1,5 AU:hun, jota pidetään leveänä "optimistisena" elinkelpoisen vyöhykkeen versiona. 0,9–1,1 AU:n välille syntyi planeetta 25 %:n todennäköisyydellä. Elinkelpoisella vyöhykkeellä oleva planeetta voi olla kuiva tai vesimaailma jossa 50 kertaa enemmän vettä kuin mitä Maassa on. Noin 15 planeettaa 43:sta oli simulaatiossa maankaltaisia, joissa vettä 1–10 Maan valtamerta, yhtä paljon vesirikkaita joissa vettä 10–100. Vetisiä "vesimaailmoja" oli vain 8, kuivia Marsmaisia 
4, joissa vettä alle Maan valtameren verran. Lumi
Maapallolla on lunta jatkuvasti napa- ja vuoristojäätiköissä. Vuosittain sulavasta lumipeitteestä 98 % on pohjoisella pallonpuoliskolla. Maaliskuussa lumipeite ulottuu Ruotsissa ja Norjassa keskimäärin hiukan Suomen eteläkärjen eteläpuolelle. Lumialueen raja jatkuu Viron eteläpuolelta Valko-Venäjälle ja kaartaa keskellä Euraasian mannerta etelämmäs. Vuoristoseuduilla, etenkin Alpeilla, Pyreneillä ja Balkanilla sekä Turkin Anatolian ylängöllä, mutta myös Kreikan ja Italian korkeammilla alueilla on omat lumialueensa. Aasiassa lumipeite ulottuu Siperiasta Himalajalle ja kattaa Kiinan ja Japanin pohjoisosat. Pohjois-Amerikassa pysyvän lumen raja ulottuu suunnilleen Suurille järville. Eteläisen pallonpuoliskon talvi vaihtuu kevääksi syyskuussa, ja silloin lunta on Etelämantereen lisäksi Etelä-Amerikan eteläosassa sekä Uuden-Seelannin, Etelä-Australian ja Etelä-Afrikan ylänköalueilla. Maan säteilytasapaino
Koko Maan pinnan säteilyenergiasta 84 % eli 66–79 kcal/cm/v menee haihduttamiseen. Merissä haihduttamiseen menee 90 %, mutta maalla vain 54 % eli 27–50 kcal/cm/v. Kuivimmilla alueilla haihtuminen vie vain 15–20 % pinnan säteilyenergiasta. Trooppisessa sademetsässä säteilytasapaino R on 83 cal/cm/v ja haihduttamiseen kuluva L 64 cal/cm/v näiden erotus H on 19. H/L on 0,3 eli haihtumisen osuus lämmön siirtymisessä pinnasta pois on suuri, koska kosteutta on paljon. Albedo a=10. Hieman kuivemmalla savannillakin R=49, L=30 ja H=19 ja a=25 ja H/L=0.6. Aavikolla todellinen haihtuminen on vähäistä. R on 53 L=6 H=47 a=35 %. H/L = 8.0. Merissä suurin osa, noin 90 % meriin imeytyvästä lämmöstä mennee haihtumiseen, ja näin ollen meret ovat hitaita lämpiämään ja viilenemään. Vuorovesilukkiutunut planeetta
Vuorovesilukkiutunut planeetta on planeetta, joka kääntää aina saman puolensa kohti keskustähteään. Tämä johtuu lähellä olevan tähden suuresta vetovoimasta. Planeetalla on pimeä ja valoisa pallonpuolisko. Tämänkaltaisen planeetan näkyvä pinta voi olla kiinteä, nestemäinen tai kaasumainen. Planeetan auringon alla oleva piste on hyvin kuuma Maata vastaavalla etäisyydelläkin, ja pimeä puoli erittäin kylmä. Valtameri
Atlantin valtameri on maapallon toiseksi suurin valtameri. Atlantin valtameri sijaitsee Euroopan, Amerikan ja Afrikan välissä. Se kattaa noin viidesosan Maan pinta-alasta. Nimi tulee Kreikan mytologiasta ja tarkoittaa ”Atlaksen merta”. Meren syvin kohta on Puerto Ricon hauta, 8 605 metriä. Venus
Venus on jopa lämpimämpi kuin kaasukehätön Merkurius, joka kiertää Aurinkoa lähes puolta lähempänä ja vastaanottaa siten lähes neljä kertaa suuremman säteilymäärän. Kaasukehä heijastaa 65 prosenttia näkyvästä valosta ja 60 prosenttia kaikesta säteilystä pois. Venuksen vastaanottama säteilymäärä on 2 613,9 W/m² kaasukehän yläosassa ja vain 1 071,1 W/m² pinnalla. Ilman kasvihuoneilmiötä, kaasukehä itsessään viilentäisi planeetan pintaa huomattavasti. Pinta saa vain noin yhden prosentin yläilmakehään saapuvasta valosta; valo on suodattunut punaiseksi kuljettuaan pilvikerroksen ja hiilidioksidin läpi. Maa
Maa eli maapallo tai Tellus (symboli: ) on aurinkokuntamme kolmas planeetta Auringosta lukien. Se on tunnetun maailmankaikkeuden ainoa planeetta, jolla tiedetään olevan elämää. Maan keskietäisyys Auringosta on noin 149,6 miljoonaa kilometriä eli noin yksi astronominen yksikkö. Maan arvioitu ikä on noin 4,5 miljardia vuotta, ja se on aurinkokuntamme tihein sekä sen viidenneksi suurin planeetta niin läpimitaltaan kuin massaltaankin. Suo
Suomi on suoalaltaan maailman kuudenneksi soisin maa. Arviot suopinta-alasta vaihtelevat kuitenkin lähteittäin. Suomessa on geologista suota noin 5,1 miljoonaa hehtaaria (15 %) ja metsätieteellistä suota noin 8,9 miljoonaa hehtaaria (26 %), eniten Pohjois-Suomessa ja vedenjakajien seudulla. Suomessa suota on jäljellä kolmasosa alkuperäisestä laajuudesta. Useimpien muiden arvioiden mukaan kuitenkin suoala on 9,3–10,4 miljoonaa hehtaaria, mikä on Suomen koko pinta-alasta ilman merialueita noin 26 % ja maa-alasta 29 %. Eurooppa
Eurooppa on maanosa, jota rajaavat Atlantin valtameri lännessä, Pohjoinen jäämeri pohjoisessa, Uralvuoret ja Uraljoki idässä, Kaspianmeri, Kaukasusvuoret ja Mustameri kaakossa sekä Välimeri etelässä. Eurooppa muodostaa Aasian kanssa laajan Euraasian mantereen, jonka läntisen viidenneksen se käsittää. Pinta-alaltaan (noin 10,3 miljoonaa neliökilometriä) Eurooppa on maailman toiseksi pienin maanosa, hieman suurempi kuin Oseania. Euroopassa asuu hieman yli 700 miljoonaa ihmistä, joten se on asukasluvultaan kolmanneksi suurin maanosa Aasian ja Afrikan jälkeen. Euroopassa on 51 valtiota. Vesivarat
USAn vilja-aitassa Keskilännessä, Nebraskan ja Teksasin välisellä alueella, on suuri mutta hyvin hitaasti uusiutuva pohjavesivaranto, Ogallalan akviferi. Tätä varantoa pidettiin rajattomana kunnes huomattiin veden pinnan laskeneen paikoin yli kolmekymmentä metriä. Viljelijät ymmärsivät tilanteen ja muuttivat viljelymenetelmiään vähävetisiksi ja nyt tilanne ainakin toistaiseksi näyttää olevan hallinnassa ja akviferi tasapainossa. Pohjaveden pinta on laskussa suurimmassa osassa kehitysmaita sekä joillakin alueilla länsimaissakin. Kiinassa pohjavesi laskee miltei kaikkialla ja viljelijät menettävät osan käytettävissään olevasta vedestä teollisuudelle ja kotitalouksille, Pekingin lähellä pohjaveden pinta laski 1990-luvun puolivälissä 1–2 metriä vuodessa. Jotkin historiallisesti merkittävät ja eräät muutkin alueet vajoavat pohjavesivarantojen pinnan laskiessa uusiutumisnopeuden ylittävän käytön vuoksi, kuten Mexico Cityn läheisyydessä ja Bangkokin alapuolella on jo tapahtunut. Yhdysvaltain lounaisosassa, Phoenixin itäpuolella Arizonassa, pohjaveden pinta on laskenut yli 120 metriä ja New Mexicossa eräällä alueella pohjaveden pinnan ennustetaan laskevan vielä noin 20 metriä, mikäli vedenotto jatkuu nykyisellään; tiedot ovat Maailman tila 1996 -raportista. Merten pallonpuolisko
Merten pallonpuolisko on maapallolla se pallonpuolisko eli isoympyrän rajoittama alue, jossa merten osuus pallonpuoliskon kokonaispinta-alasta on suurin. Merten pallonpuoliskon keskipiste sijaitsee Tyynenmeren lounaisosassa lähellä Uuden-Seelannin Bountysaaria, kohdassa 47° 13′ eteläistä leveyttä ja 178° 28′ itäistä pituutta Greenwichistä. Toinen puoli maapallon pintaa on mannerten pallonpuolisko. Otsonikato
Ilmakehän otsonista (O) noin kymmenesosa sijaitsee ilmakehän alimmassa osassa, troposfäärissä. Suurin osa (90 %) on ylempänä stratosfäärissä, noin 10–50 kilometrin korkeudessa, jossa se muodostaa niin sanotun otsonikerroksen. Maan pinnalle tuotuna (NTP-olosuhteissa) kaikki ilmakehän otsoni vastaisi noin kolmen millimetrin paksuista kerrosta koko maapallolle levitettynä. Otsonikerroksen paksuutta mitataan yleensä Dobsonin yksiköissä (DU): yksi DU vastaa 0,01 millimetrin otsonikerrosta NTP-olosuhteissa. Tyypilliset otsonikerroksen paksuuden arvot ovat siis luokkaa 300 DU. Etelämantereen otsoniaukon kohdalla lukema voi alimmillaan olla noin 100 DU. Alankomaat
Maantieteellisesti Alankomaat on ainutlaatuinen valtio maailmassa, sillä suuri osa siitä sijaitsee merenpinnan tason alapuolella. Maapinta-alasta noin sijaitsee ja väestöstä asuu merenpinnan tason alapuolella. Noin maapinta-alasta sijaitsee enintään metrin merenpinnan tason yläpuolella. Venuksen kaasukehä
Venuksen kaasukehä koostuu noin 96 %:sesti hiilidioksidista, suurin osa lopusta 4 prosentista on typpeä. Vesihöyryä on miljoonasosa siitä mitä Maassa ja sen olemassaolo viittaa tulivuoritoimintaan, koska vesihöyry muuttuu kemiallisissa reaktioissa muiksi yhdisteiksi. Planeetan pinnalla on noin 90 ilmakehän paine ja noin 460 asteen lämpötila. Venuksessa on tapahtunut karkaava kasvihuoneilmiö. Maapallon veden alkuperä
Erään teorian mukaan Maa sai vetensä, kun noin 85 % Maasta oli syntynyt. Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Joshin vuonna 1997 tekemien tutkimusten mukaan planeetalla voisi olla nestemäistä vettä, jos sen hiilidioksidi-ilmakehän paine olisi 1–1,5 bar, ja kaasukehä voisi pysyä, jos paine olisi 30 mbar. Tällöin punaisen kääpiön elinkelpoisen vyöhykkeen planeetoilla voisi monissa tapauksissa olla kaasukehä, ja joissain tapauksissa vettäkin. Lähellä planeettaa kiertävä suuri kuu voisi murtaa vuorovesilukkiutumisen. Joshin mukaan kaasukehä siirtää tehokkaasti virtauksillaan lämpöä yöpuolelle jo 0,1 bar paineisena, jos siinä on vesihöyryä ja hiilidioksidia. Toisten laskelmien mukaan maan tyyppinen planeetta, jolla on suuret meret, pysy elinkelpoisena, mutta jos vesimäärä on 10 % maan vesimäärästä, yöpuolelle syntyy jäätikkö ja päivän puoli kuivaa. Kaasukehän pilvet tasaavat ja siirtävät myös lämpöä. Samoin 10 % kaasukehän paine Maan ilmakehään verrattuna, 100 mbar, riittää tasaamaan planeetan lämpötiloja. Maan kokoisella vesimaailmalla olisi yönpuolella –33 °C pakkanen ja muutaman kymmenen metrin jääkerros. Mars
Enimmäkseen vesijäästä koostuvat, mutta hiilidioksidijään peittämät napalakit ovat muodoiltaan spiraalimaisia ja monesta kerrostumasta koostuvia. Molemmista on ainakin yksi ulospäin vievä suuri kanjoni. Kerrostumissa vaihtelevat tumman pölyn kerrostumat ja vaaleammat jääkerrokset. Ainakin pohjoisesta napalakista osa on vesijäätä, jonka paksuus on muutamia kilometrejä. Napalakin kanjonien spiraalimuodon on ehkä synnyttänyt tuulieroosio tai sulamis- jäätymisprosessi. Napalakit eivät ole tutkalla tehtyjen mittausten mukaan painaneet Marsin pintaa alas niin kuin Maassa. Marsin napalakkien vesimäärä ei riitä selittämään sen pinnalla joskus lainehtineen veden määrää, joka on päätelty rantaviivoista ja muusta. Vesikehä
Valtameret peittävät 70,8 prosenttia Maan pinta-alasta. Maan vesivaroista suolatonta vettä on vain 2,5 prosenttia, josta suurin osa (68,5 %) on jäätiköissä. Maan valtamerien keskisyvyys on 3 794 metriä, mikä on lähes viisinkertainen mannerten keskikorkeuteen nähden. Valtamerien massa on 1,35 × 10 kg eli 1/4400 Maan massasta. Se vastaa tilavuusmittana 1,386 × 10 km³ vettä. Jos maan pinta olisi kokonaan tasainen, sen peittäisi 2,6-2,7 kilometriä syvä vesikerros. Maan valtameret tasaavat merivirroillaan Maan lämpöä, mutta merivirrat aiheuttavat myös El Niñon tapaisia säähäiriöitä. Valtamerien yllä on usein pilvisempää kuin maalla. Mars
Vuonna 1963 Audouin Dollfus ryhmineen valokuvasi korkealta vuorelta Marsin infrapunaspektrin. Tästä pääteltiin Marsin sisältävän hyvin niukasti vettä, ja hiilidioksidin osapaineen olevan 4,2 millibaaria. Tämän mukaan Marsin kaasukehän paine on alle 25 millibaaria, ja Mars on kuivempi kuin mikään Maan aavikko. Aikaisemmin oletettiin Marsin kaasukehän paineeksi 85 millibaaria. Vuonna 1965 amerikkalainen avaruusluotain Mariner 4 lensi Marsin ohi ja aloitti uuden ajan Marsin tutkimuksessa. Se paljasti Marsin kraatterit ja mittasi planeetan kaasukehän olevan hyvin ohuen. Järvi
Järvet peittävät maapallon maapinta-alasta 1,8 prosenttia eli 2,7 miljoonaa neliökilometriä. Maapallon järvien kokonaismäärä on yli kymmenen miljoonaa. Yli 500 neliökilometrin suuruisia järviä on 254, joista 190 on makeavetisiä ja 64 suolaisia. Suomalainen maantieteilijä J. G. Granö (1882–1956) määritteli järveksi vähintään 200 metrin pituisen vesialtaan. Myöhemmin Suomessa pidettiin järvenä vesiallasta, jonka läpimitta oli vähintään 200 metriä. Ihmiset käyttävät vesialtaiden nimissä osioita ”järvi” ja ”lampi” määritelmistä huolimatta hyvin eri tavalla. Ilmakehä
Ilmakehästä tunnetaan kolmisentuhatta eri alkuainetta ja yhdistettä. Kuiva ilma on lähinnä typpeä (78 prosenttia) ja happea (21 prosenttia), joista kumpikin esiintyy kahdesta atomista koostuvina molekyyleinä N ja O. Prosentti ilmasta koostuu muun muassa hiilidioksidista, argonista ja muista jalokaasuista, metaanista sekä otsonista. Vesihöyryä esiintyy runsaasti mutta vaihtelevasti. Kaasujen suhteelliset osuudet pysyvät lähes samoina noin sadan kilometrin korkeudelle saakka. Sitä ylempänä Maan vetovoima aiheuttaa sen, että raskaammat molekyylit jäävät keskimäärin alempiin kerroksiin kuin kevyemmät. Ylimmissä kerroksissa ilmakehä koostuu pääasiassa heliumista ja vedystä. Pilvisyys
Maan pinnasta on noin 70% pilvien peitossa, yhtenäisiä laajoja pilvialueita on 20–30%. 
Pilvisyyden pienienkin muutosten arvellaan vaikuttavan maan pintalämpötilaan, koska pilvet heijastavat monesti paljon säteilyä, toki pilvilajista riippuen.
Eri alueiden tyypillinen pilvisyys vaihtelee huomattavasti. Aavikot ja jäätiköt ovat melko pilvettömiä, meret pilvisiä. Kosteat manneralueet ovat melko pilvisiä.
Pilvisyys Saharan yllä on 10–40%, sademetsässä 60–70 % ja savannilla 50% ja Euroopan ja Aasian metsäalueilla 50–70%. Pilvettömintä on Etelämantereella. Hyvin pilvistä on esimerkiksi keskisellä pohjoisella Pohjois-Atlantilla, 80–100%. Merien pilvisyys on välillä
40–100%, mannerten 5–75%.
Pilvien valonheijastuskyky on keskimäärin 55%, 40–80%. Maan säteilytasapaino
Ilmakehän ulkorajoille tulee 1366 W/m², aurinkovakion verran säteilyä, Mikä jaettuna koko pallomaisen maapallon pinta-alalle tuottaa 342 W/m²Maahan imeytynyt 70 % Auringon säteilystä voidaan jakaa näinMittana on tässäkin aina Auringon Maahan tuleva säteily pinta-alayksikköä kohti eli 342 w/m2, joka on 100. Maa
Maapallon ilmasto on vaihdellut koko maapallon olemassaolon ajan. Neljä miljardia vuotta sitten ilmakehän koostumus poikkesi huomattavasti nykyisestä, sillä hiilidioksidi oli toiseksi yleisin kaasu. Kasvihuoneilmiön ansiosta maapallon pintalämpötila olikin tuolloin korkea. Kun hiilidioksidin määrä väheni happea tuottavien eläinten yleistymisen myötä, maapallon ilmasto kylmeni runsaat kaksi miljardia vuotta sitten jäätikkövaiheeseen. Ensimmäisen jäätiköitymisen loputtua elämän kehitys jatkui jälleen lämpimissä oloissa. Viimeisten 50 miljoonan vuoden aikana maapallon ilmasto on jälleen kylmentynyt. Nykyisin maapallolla eletään jääkausien välistä aikaa, ja seuraavan jääkauden huippu tullee muutaman kymmenen tuhannen vuoden kuluttua. Geologia
Maapallon kerrokselliseen rakenteeseen kuuluvat maan kuori, Maan vaippa ja maan ydin. Etelämanner
Lähes kokonaan jäätynyttä mannerta ympäröi yhtäjaksoinen merijää, joka ulottuu huomattavasti etelänapaa kauemmas etelän talvella kuin kesällä. Merijään keskipaksuus on 6–7 metriä. Etelä­mantereen merijää on alaltaan kesäisin 2,65 miljoonaa neliökilometriä ja talvisin 18,8 miljoonaa neliökilometriä. Yhtäjaksoista merijäätä ympäröi vielä vyöhyke, jossa merijää on hajanaista sekä talvella että kesällä. Etelä­mannerta ympäröivä vesi on hyvin kylmää niin sanottua antarktista vettä, joka rajautuu pohjoisessa melko hyvin vuodenaikojen vaihdellessa paikoillaan pysyvään polaaririntamaan. Meritiede
Meritiede eli oseanografia (kreikan "okeanos", maailmaa ympäröinyt meri) pyrkii ymmärtämään ja kvantitatiivisesti ennustamaan merten ilmiöitä. Meret ovat vesimassa, joka peittää noin kaksi kolmasosaa maapallon pinnasta. Meritiede on monitieteinen ala. Merten ilmiöiden selittäminen vaatii usein sekä fysikaalista, kemiallista että biologista tarkastelua. Yleensä meritiede jaetaan fysikaaliseen, kemialliseen, biologiseen, meteorologiseen ja geologiseen meritieteeseen. Etelämanner
Etelä­mantereen jäätikön kylmässä ytimessä syntyy jäätä ilmassa olevan kosteuden tiivistyessä syntyvistä lumikiteistä. Reunalla jäätä syntyy enemmän matalapaineiden tuomasta lumesta. Etelä­mantereen mannerjäätikkö on noin 14 miljoonine neliökilometreineen maailman laajin. Mannerjää kattaa mantereesta noin 98–99 prosenttia. Jään tilavuus on noin 30 miljoonaa kuutiokilometriä. 90 prosenttia maailman jäästä ja 68 prosenttia makeasta vedestä on Etelä­mantereen mannerjäässä. Ympäristöterveys
Suomessa noin puolet juomavedestä on pohjavettä ja puolet pintavettä. Pintavesi on aina desinfioitava, koska siinä on humusta ja muita orgaanisia aineita, jotka edistävät mikrobien kasvua. Toisaalta desinfiointi esim. kloorilla tuottaa jonkin verran terveydelle haitallisia aineita. Vesilaitosten mittava tarkkailuohjelma takaa veden melko hyvän turvallisuuden. Hyvin hoidettujen vesilaitosten vettä voidaankin Suomessa pitää hygieenisesti keskimäärin parempana kuin pullotettujen vesien. Poikkeustapauksissa isommissakin kaupungeissa voi sattua onnettomuuksia, kuten Nokian vesiepidemia osoitti. Pienehköt kunnalliset vesilaitokset käyttävät usein pohjavettä, jota ei useinkaan desinfioida. Pintavesien valuminen pohjaveteen tai kemikaalien valuminen maaperään voivat turmella tällaisen veden juomakelvottomaksi. Näistä ovat esimerkkejä Kärkölän kloorifenoliepisodi vuonna 1987 sekä useat pienehköt norovirusten tai kampylobakteerien aiheuttamat ripuliepidemiat. Tuvalu
Koska Tuvalu sijaitsee korkeimmillaankin vain noin viisi metriä merenpinnan yläpuolella, saaret ovat merenpinnan nousun takia uhassa joutua kokonaisuudessaan veden alle. Tuvalulla tehtyjen mittausten mukaan merenpinta alueella on noussut 2000-luvulla viisi millimetriä vuodessa. Tropiikin merien lämpölaajenemisen takia merenpinta on noussut kolme millimetriä maapallon keskiarvoa enemmän. Sen lisäksi, että nouseva meri peittää osia atolleista, se lisää eroosiota ja huokoiseen maahan imeytyvä merivesi pilaa maanviljelysmaata. On arvioitu, että merenpinta nousee jopa metrin vuoteen 2100 mennessä, jolloin Tuvalu olisi asuinkelvoton. Maa
Maa on niin sanottu kiviplaneetta, jolla on metalleista muodostunut ydin, kiviaineksesta muodostunut sula vaippa sekä kiinteä kuori. Maalla on myös ilmakehä, ja se on Marsin lisäksi ainoa aurinkokunnan planeetta, jolla esiintyy varmistetusti nestemäistä vettä. Muilla planeetoilla vettä voi olla jään, tai kaasun muodossa. Vesivarat
Vesivarojen laatua tuolloin tutkinut UNESCO totesi vuonna 2003 Suomen vesivarojen laadun maailman parhaaksi. Juomavesivarat ovat pääosin pohjavettä, mutta monet kunnat ja kaupungit käyttävät myös pintavesiä talousvetenä. Runsaista vesivaroista huolimatta asutuskeskusten vedensaannin turvaamiseksi on jouduttu suuriinkin operaatioihin, kuten pääkaupunkiseutua palveleva Päijänne-tunneli. Tärkeimmät pohjavesialueet sijaitsevat Salpausselillä ja pitkittäisharjuilla. Käytössä on tällä hetkellä noin kolme prosenttia jatkuvasti uusiutuvista vesivaroista. Suurin vedenkäyttäjä Suomessa on teollisuus. Suomalaiset kuluttavat vettä vuorokaudessa keskimäärin 155 litraa per asukas. Vesivarat
Pohjavedet ovat napajäätiköiden jälkeen kaikkein suurin makean veden varanto. Yli 90 % maanalaisista vesistä kuitenkin on täysin tai lähes pysyvästi syrjässä veden kiertokulusta, sillä ne ovat syvällä kivikerrostumien ja sedimenttien kätköissä. Pohjaveden määritelmän mukaan pohjavedellä tarkoitetaan sitä maanalaista vesikerrosta, jossa kaikki maa- ja kallioperän huokoset ovat veden kyllästämiä. Maan säteilytasapaino
Pilvisyys vähentää Maan pintaan tulevan suoran auringonsäteilyn määrää, mutta toisaalta lisää ilmakehän vastasäteilyn määrää. Näin ollen täysin pilvisenä päivänä lämpötilan vaihtelut ovat melko tasaisia verrattuna pilvettömään päivään. Kirkkaalla ilmalla noin 80 % Auringon säteilystä saavuttaa Maan pinnan. Ilmakehä sirottaa pois 5-6 % ja ilma ja pöly imevät 14-15 %. Pilvisenä päivänä Maan pinnalle saapuu vain 0–45 % suorasta Auringon säteilystä, koska pilvistä heijastuu pois 30–60 % ja pilviin imeytyy 5–20 %. Pilvisenä päivänä 80% Auringon säteilystä saattaa olla hajasäteilyä, mutta kirkkaana vain 20%. Toisen arvion mukaan hajasäteily on kirkkaalla 30%, puolipilvisellä 70% ja täysin pilvisellä 100%. Tämä tasoittaa huomattavasti vuorokautista lämpötilanvaihtelua. Mannerten pallonpuolisko
Mannerten pallonpuoliskolla on seitsemän kahdeksasosaa maapallon maapinta-alasta. Siellä sijaitsevat Eurooppa, Afrikka ja Pohjois-Amerikka kokonaisuudessaan sekä suurin osa Aasiaa ja Etelä-Amerikkaa. Silti mannerten pallonpuoliskollakin merta on enemmän kuin puolet eli 53 %. Siellä olevat merialueet käsittävät Pohjoisen jäämeren kokonaisuudessaan, suurimman osan Atlantin valtamerestä sivumerineen sekä osia Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Valtameri
Intian valtameri on maailman kolmanneksi suurin vesialue, joka kattaa vajaat 15 prosenttia maapallon pinta-alasta. Moreeni
Maalajina moreeni on Suomen yleisin maalaji, ja se peittää Suomen kallioperää lähes kauttaaltaan. Suomen maapinta-alasta moreenin osuus on noin 48 %. Moreenit ovat niin kutsuttuja "lajittumattomia" maalajeja, eli ne sisältävät useaa keskenään sekoittunutta maalajitetta suurista kivenlohkareista aina hienoimpaan saveen. Maanpiiri
Maanpiiri tarkoittaa nykyään lähinnä maapallon pintaa, tai sellaista maa-aluetta, jonka pystyy yhdestä kohdasta näkemään. Maanpiirin runollisempaan käsitteeseen kuuluu yleensä jonkin alueen rajaaminen; piirin ulkopuoliset alueet jätetään huomiotta. Esimerkiksi jos sanotaan, että ensilumi peitti maanpiirin, tarkoitetaan, että lumi peitti kaiken näkyvän tai kaiken lähistöltä, vaikka valtaosa maapallon pinnasta ei saisikaan lumipeitettä. Vuorovesilukkiutunut planeetta
Paksu kaasukehä, meri ja pilvet tasaavat laajoja alueita planeetasta lämpötilaltaan elinkelpoiseksi. Tällöinkin planeetan yöpuolella on joko merijäätä tai suuri mannerjäätikkö. Luultavasti Auringon alla pisteen ympäristössä on runsaasti pilviä ja/tai suuri hurrikaani. Koska planeetta kiertää keskustähtensä ympäristönsä nopeasti, coriolis-voimilla on suuri vaikutus tuuliin.
Vuorovesilukkiutuneessa vesimaailmassa on esim. yli 5 metriä paksu merijää yönpuolella. Jää lohkeilee päivänpuolella jäävuoriksi ja sulaa. Uutta jäätä syntyy päivänpuolelta tulevasta kosteudesta. Hieman kylmemmässä maailmassa jää ulottuu päivänpuolelle, ja merivirrat muotoilevat nuolimaiseksi teoreettisesti pyöreän jäättömän meren. Vesivarat
Vesivarat ovat jakautuneet maantieteellisesti katsoen epätasaisesti maailman maiden kesken. Parhaat vesivarat ovat pohjoisella pallonpuoliskolla. Vesivaroja tarvitaan kaikkialla ja kaikkeen, sillä luonto tarvitsee vettä ja niin tarvitsee ihminenkin hankkiakseen itselleen ruokaa tai pitääkseen tehtaat käynnissä. Puhtaan juomaveden puute aiheuttaa monia ongelmia, kuten levittää tauteja. Juomaveden laatuvaatimukset ovat korkeita terveyshaittojen välttämiseksi ja samaa korkealaatuista vettä käyttävät myös teollisuus ja maatalous, vaikkeivät ne tarvitsikaan näin korkealaatuista vettä. Makeaa, eli suolatonta vettä maapallolla on riittävästi, mutta jakauma on riittävän vedensaannin kannalta monilla alueilla ongelmallinen. Riittävyys pyritään turvaamaan vettä säästämällä ja sitä suojelemalla sekä erilaisin vesirakennusprojektein, joiden vaikutuksista alueen tilaan ei aina tiedetä. Monet tekijät uhkaavat juomavesivarojen käyttökelpoisuutta, mutta tilanne on paranemaan päin. Vesivarojen tutkimus on laaja-alaista ja pitkälti kansainvälistä. Suomessa vesivarannot ovat saastuneet vain paikoitellen ja muuten ne ovat riittoisat sekä hyvässä kunnossa. Merenpinnan lasku jääkaudella
Jäätiköt sitovat itseensä huomattavia määriä vettä. Jos kaikki maailman jäätiköt sulaisivat, meren pinta nousisi 63 - 75 metriä, kun
32 328 300 km³ eli noin 14 300 000 km² jäätä sulaisi. Nykyisenä lämpenevänä kautena meren pinta nousee 1-3 millimetriä vuodessa.
Eniten merenpinna muutoksiin jääkaudella vaikutti Amerikan yllä olleen Laurentiden jääkentän vaihtelu, Skandinavian jääkilpi vain hieman. Mustameri
Mustanmeren vesi on voimakkaasti kerrostunutta: pintavesi on suhteellisen vähäsuolaista mereen laskevien jokien ansiosta, 17–21 ‰, keskimäärin 18,3 ‰, mikä on runsaat puolet valtameren suolapitoisuudesta. Pintavesi lämpenee kesällä ja jäähtyy talvella. Harppauskerroksesta (50–150 m) meren pohjaan ulottuu alusveden alue, jossa on raskaampaa ja suolaisempaa Välimerestä peräisin olevaa vettä, jonka lämpötila on ympäri vuoden noin 9 celsiusastetta. Alusvesi ei juuri sekoitu pintaveden kanssa, ja sen happitilanne on huono. Suurin osa yli 200 metrin syvyydessä olevasta vedestä on lähes täysin hapetonta. Vesikehä
Vesikehä eli hydrosfääri muodostuu kaikesta planeetalta löytyvästä vedestä. Näin ollen Maan hydrosfääriin kuuluvat pintavedet kuten meret, järvet ja joet, mutta myös pohjavesi, jäätiköt ja ilmakehään sekä kasvillisuuteen sitoutunut vesi. Jääkehällä on myös oma nimi "kryosfääri". Hydrosfäärissä tapahtuu veden kiertokulkua paikasta ja olomuodosta toiseen. Oberon
Ainoa Oberonia lähietäisyydeltä tutkinut luotain on Voyager 2, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Ohilennon aikana kuun eteläinen pallonpuolisko oli kääntyneenä Aurinkoon päin, joten ainoastaan sitä puolta kyettiin tutkimaan. Oberonista noin 50 prosenttia on vesijäätä, 30 prosenttia silikaattikiveä 20 prosenttia metaanin muodostamia orgaanisia yhdisteitä. Pinta on jäinen, vanha ja voimakkaasti kraattereiden peittämä. Monien kraattereiden pohjaa peittää tunnistamaton tumma materiaali. Kraattereiden lisäksi Oberonista tunnetaan pitkiä, kapeita ja jyrkkäreunaisia vajoamia "(Chasma)". Maan säteilytasapaino
Vesihöyryyn, otosoniin ja hiilidioksidiin imeytyy 19 %. Kirkas taivas hajottaa avaruuteen 3 % Maahan tulevesta Auringon säteilystä ja Maan pintaan imeytymään toiset 3 %. Pilvet sirottavat 25 % avaruuteen ja 12 % Maahan. Pilviin imeytyy 4 %. Toisaalta pilvien emissio avaruuteen on 8 %. ja kirkkaan taivaan emissio avaruuteen 55 %. Maankuori
Noin 40 % maankuoresta on mannerkuorta, joka tarkoittaa sitä, että laajat alueet mannerkuorta ovat ns. mannerjalustoissa meren alla. Maan säteilytasapaino
Suorasta säteilystä imeytyy pintaan 31 %. Pintaan saapuu pilvien sirottamasta säteilystä 12 % ja kirkkaan taivaan sirottamasta 3 %. Pinta säteilee suoraan avaruuteen 3 %, haihduttaa latentiksi lämmöksi 25 %, siirtää turbulenssin kautta ilmakehään 5 %, ja pitkäaaltoisen säteilyn puolella pilviin menee 57 % ja kirkkaaseen taivaaseen 51 %. Arktis
Koko maapallon pinta-alasta luonnonsuojelualueita on noin viisi prosenttia (7,9 milj. km²). Arktisella alueella luonnonsuojelualueet kattavat noin 14 prosenttia alueen kokonaisalasta (2 milj. km²) (Conservation of Arctic Flora and Fauna 1996) ja Lapin maakunnan pinta-alasta noin 30 prosenttia (noin 35 000 km²) kuuluu jonkinasteisen suojelun piiriin. Vesivarat
Pohjavettä on syntynyt ja syntyy sadeveden suotautuessa maaperän läpi (kuva 3). Vain osa sadevedestä imeytyy maahan muodostaen pohjavettä. Suotautuvan/imeytyvän sadeveden määrä riippuu maaperästä. Karkeat ja huokoiset maa-ainekset kuten sora ja hiekka läpäisevät hyvin (60–75 % sateesta), kun taas hienojakoiset savi- ja hiesumaat läpäisevät vettä huonosti. Moreenimailla suotautuvan veden määrä riippuu maalajin koostumuksesta ja vaihtelu on suurta, yleensä vedestä suotautuu vain 10–20 %, mutta karkeilla mailla vedestä voi suotautua yli 50 %. Muodostumistapansa vuoksi pohjavesi on yleensä pintavesiä laadukkaampaa ja puhtaampaa, joten sitä voidaan käyttää juomavetenä yleensä ilman puhdistamista. Maanpinnan tiivistyminen ja päällystäminen vähentävät pohjaveden muodostumista. Pohjois-Afrikan ja Arabian pohjavedet ovat suurimmaksi osaksi uusiutumattomia. Elinkelpoinen planeetta
Maassa on pääosin niin viileää ja toisaalta lämmintä, että elämä sietää sen lämpötiloja. Lämpötila vaihtelee Maassa vuorokaudenajasta, päivästä, vuodesta sekä leveys- ja pituusasteista riippuen melkoisesti. Maan keskimääräinen pintalämpötila on noin 15 °C, vaikka joskus esiintyy jopa 45 °C helteitä Saharan aavikoilla ja jopa -82 °C pakkasia Etelämantereella. Maassa vesi voi esiintyä nestemäisenä eikä se jäädy laajoilla alueilla. Täysin jäättömän maan ja viime jääkauden tapaisen jääkausitilan ero on keskilämpötilassa 10 °C. Jos keskilämpötila olisi noin -15 - -60 °C astetta, Maa jäätyisi kokonaa. Toisaalta +40 - +45 °C keskilämpötila olisi elämälle merkittävän haitallista. Maan säteilytasapaino
Noin puolet Maan pinnasta on pilvien peitossa. Pilvien emissiivisyys on keskimäärin 0.5 . Käytännössä tämä luku on pienneettävä kertovalla Maan ja pilvien lämpötilojen osamaäärän neljännellä potenssilla eli (Tpilvi/Tmaa)^4
. Pilvien keskilämpötila on 258 K. Kun kaikki ilmiöt otetaan huomioon, Maan keskimääräiseksi pintalämpötilaksi tulee 285 K ja emissiivisyydeksi 0.64. Vesivarat
Maailman vesivarat voidaan jakaa päätasolla meriin (n. 97%) ja muihin vesivaroihin (n. 3%). Muista vesivaroista noin kaksi kolmannesta on napajäätiköissä ja loput eli jäljelle jäänyt kolmannes ovat pintavesissä sekä maaperässä, ilmakehässä, pohjavetenä ja suolajärvissä. Pohjaveden osuus kaikista maailman vesivaroista on noin 0,68 %. Merielämä
Valtamerten ekologiset ympäristöt voidaan luokitella vyöhykkeisiin. Meren vesirunko on pelaginen alue. Se jaetaan rannikkovyöhykkeeseen, joka kattaa mannerjalustan matalat vedet, sekä ulkomerelliseen osaan. Vesirungon vyöhykkeet ylimmästä alimpaan ovat:Merenpohjan elinympäristöjä kutsutaan bentisiksi alueiksi. Ne jaetaan vyöhykkeisiin pohjan syvyyteen perustuen:Valaistusolojen puolesta merelliset elinympäristöt luokitellaan lisäksi kahteen pääluokkaan. Foottinen kerros on Auringon valaisema kerros ja ulottuu syvimmillään trooppisissa vesissä 200 metriin. Sen ylemmässä kerroksessa, eufoottisessa kerroksessa, on fotosynteesi mahdollista. Dysfoottisessa kerroksessa eläimet voivat vielä käyttää valoa ympäristön havainnoimiseen. Foottisen kerroksen alapuolella on afoottinen kerros, jossa on ikuinen pimeys. Tulvageologia
Tämän teorian mukaan maankuoren hiljaa jäähtyessä sen ympärille muotoutui vedystä ja hapesta valtaisa jalokaasukehä, joka lopulta räjähti. Tästä muodostui 1370 milj. kuutiokilometriä divetymonoksidia, oksidaania eli vettä (H2O). Räjähdyksen seurauksena noin puolet vesimäärästä jäi vastasyntyneen ilmakehän yläpuolelle n. 200 – 300 km:n korkeuteen. Primäärivaiheessa maanpinnalle jäänyt vesi jäähdytti nopeasti kuuman maankuoren aiheuttaen nykyiset kalliohalkeamat ja rotkomuodostumat, joita yleensä nimitetään pirunpesäksi tai pirunrotkoksi. Vesikehän ansiosta yhtenäiselle alkumantereelle muodostui kauttaaltaan trooppinen ilmasto. Auringon- ja kuunvalo näkyi maanpinnalle ikään kuin opaalilasin läpi jolloin niiden ääriviivoja ei voinut erottaa. Vesi kiersi maapalloa ballistisella radallaan aina siihen asti, kunnes gravitaatiovoimat suistivat sen alas nykyisten mannerjäätiköiden kohdilta. Sekundäärivaiheen veden mukanaan alas tuoma alipaine veti avaruuden absoluuttisen kylmyyden hetkellisesti mukanaan maanpinnalle (esim. mammutit syväjäätyivät nopeasti, jopa pystyasentoon ennen mutaan hautautumistaan). Katastrofin seurauksena jäätyi valtava vesimäärä napajäätiköiksi ja makeanveden varastoiksi. Vettä tuli alas noin 1-1,5 km:n syvyydeltä. Mikäli maapallo olisi pyöreä kuin kumipallo, vettä olisi kauttaaltaan 2,6 km. Ulkoisen paineen kohdistuessa napa-alueille maapallo hieman litistyi navoiltaan. Vesimassat velloivat edestakaisin napojen ja nykyisen päiväntasaajan väliä aikaansaaden lukuisat maakerrokset. Valtavat mutamassat eli laharit, joita syntyy nykyisin tulivuortenpurkausten yhteydessä, hautasivat alleen lähes kaiken elollisen maanpinnalta jopa kilometrin syvyyteen maan alle. Mannerlaatan antaessa periksi paineelle vedet kerääntyivät hautavajoamiin erkaannuttaen nykyiset mantereet toisistaan. Nopeasti laskeva vesi muodosti suuria altaita, joita nykyään kutsutaan muinaismeriksi. Korkeammalla olevan vesialtaan murtuessa murtumakohtaan syntyi ns. pirunpelto maa-ainesten huuhtoutuessa alempaan altaaseen eli nuorempaan muinaismereen. Syvänteiden syntyessä paine kohotti vuoret meristä. Tästä on todisteena merieläinten fossiilit kilometrien korkeudella Alpeilla. Ennen vesikehän luhistumista ilmakehässä tapahtui voimakkaita staattisia sähköpurkauksia. Salamoinnin seurauksena ilmakehään syntyi otsonikerros, joka korvaa vesikehän antaman suojan kosmista säteilyä vastaan. Kosminen säteily läpäisee 150 metriä kalliota, mutta vain 14 metriä vettä. Lisäksi kosmisen säteilyn tiedetään säätelevän ihmisen vanhenemisprosessia. On mahdollista myös tuolloin olleen helium-3:n läsnäolon, joka mahdollisti myös voimakkaat plasmapurkaukset vesikehän ja maan välillä. (Vertaa yläsalamat). Purkausten seurauksena kallioihin saattoi syntyä sileäpintaisia kuoppia eli hiidenkirnuja. Toinen vaihtoehto hiidenkirnujen synnyille on tornadoiden kaltaiset sähköisesti varautuneet vesipatsaat, jotka saattoivat porata reikiä kallioon. Sekundäärivaiheessa kalliolohkareet, jotka olivat murtuneet peruskalliosta primäärivaiheen aikaansaannoksina, jäivät paksun jäämassan sisään. Veden jatkuvasti noustessa jäähän kiinnittyneet suuret kalliolohkareet joutuivat mittavien vesimassojen kuljettamiksi. Viimein jäiden sulaessa kalliolohkareet telakoituivat nykyisille sijoilleen siirtolohkareiksi. Esimerkkinä Suomen itärajalta kulkeutui ylämaan graniittia aina Pohjois-Afrikkaan asti. Tätä kivilajia ei tunneta muualla. Katastrofin seurauksena maaplaneetta oli tuolloin vaarassa kokea lopullisen tuhonsa. Tämä oli myös aikansa merkittävä tähtitieteellinen tapahtuma. Osaltaan teoria pohjautuu kreikkalaiseen Atlas mytologiaan, jossa Atlas joutui kannattelemaan taivaankantta kunnes hänen jalkansa lipesi, ja vedet suistuivat alas maanpinnalle. Atlaksesta itsestään muotoutui ja kohosi nykyinen Atlasvuoristo. Myös joonialaisissa pylväissä on kuvaannollisesti esitetty tämä veden vyöryminen taivaankantta kannattavien tukipylväiden yli. Lopulta vesimassat päätyivät nopeasti muodostuneisiin syvänteisiin aiheuttaen yhä edelleen jatkuvia maankuoren liikkeitä. Etelä-Englannissa, Wiltshiressä sijaitsee Stonehenge. Kivikehän tarkoitusperää ei ole selvitetty, mutta on mahdollista sitä käytetyn vesikehän luhistumisen ajankohdan selvittämiseksi. Kuoreveden alue
Kuoreveden alue (vesistöaluetunnus 35.61) on Keuruun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 233,84 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,45 %. 
Vesistön alueen alarajana on Vilppulankoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 2027,52 neliökilometriä ja sen järvisyys on 11,45 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Ruoveden alueeseen (35.33). Lumipallomaa
Lumipallomaa () tai "valkoinen Maa" (engl. "White Earth") on teoria, jonka mukaan Maan pinta jäätyy kokonaan, jos Maan pinta kylmenee tarpeeksi ja jäätiköt etenevät noin 30° leveysasteelle, jonka jälkeen jäätikön kasvu alkaa kiihdyttää itseään ja Maa peittyy kokonaan kilometrien paksuiseen jäävaippaan. Kun Maan (tai muun sopivan planeetan) lämpötila laskee, jäätiköt laajenevat. Suuret jäätiköt heijastavat Auringon lämpöä pois enemmän kuin pienet, ja tämä alentaa koko Maan pintalämpötilaa. Tämä kehitys jatkuu, kunnes koko Maa on jään peitossa. Merien syvyydet pysyvät lämpiminä, koska Maan sisästä tulee maalämpöä. Routa
Routa on jäätynyttä maavettä. Tyypillinen roudan syvyys Suomessa on talvisaikaan 0–200 cm. Jos routa ei ehdi kesän aikana kokonaan sulaa, sitä kutsutaan ikiroudaksi. Pysyvä routa peittää noin 20 % maapallon maapinta-alasta. Routiminen eli roudan kosteuden kasvu johtuu maaperän kapillaarisesta imusta ja on merkittävä yleensä silttimaalajeilla. Karkeammassa maa-aineksessa kapillaarinen imu on pientä, kun taas savipitoisessa maassa imu on voimakasta, mutta virtausnopeus niin pieni, ettei roudan kosteus ehdi kasvaa talven aikana. Gleysoli
Gleysoli on märkä maannos, jota muodostuu, kun pohjavesi nousee lähelle maanpintaa. Gleysoli peittää noin 5,7 prosenttia maapallon maa-alasta, esimerkiksi Mississippin laakson, Jangtsen laakson, Bangladeshin, Argentiinan pohjoisosia ja alueita Keski-Afrikassa. Valtameri
Tyynimeri eli Iso valtameri on maailman suurin merialue, joka sijaitsee Aasian ja Amerikan mantereiden välissä. Se peittää yhden kolmasosan maapallon pinta-alasta. Maapallon syvin kohta, 10 920 metriä syvä Mariaanien hauta, sijaitsee Tyynessämeressä. Pohjois–eteläsuunnassa valtameren leveys on noin 15 500 kilometriä ja itä–länsisuunnassa noin 19 800 kilometriä. Tyynessämeressä on noin 25 000 saarta. Vesivarat
Maailman vesivaroja ja niihin liittyviä ongelmia tutkitaan ympäri maailmaa. Tämän tutkimusalan nimi on hydrologia ja siinä käytetään apuna lähes kaikkia nykyisin olemassa olevia tutkimusmenetelmiä. Satelliitti- ja ilmakuvista voidaan seurata veden pinnan ja vesistön koon vaihtelua sekä levätilannetta ja lisäksi satelliiteilla ja lentokoneilla seurataan, ettei kukaan saastuta vesistöä. Veden laatua seurataan vesinäytteistä, joita otetaan joka puolelta vesistöä. Nasa on tärkeimpiä vesivarojen tutkijoita. Suomessa maailman vesivaroja tutkitaan muun muassa Helsingin teknillisessä korkeakoulussa. Veden määrää koskevat luvut ovat aina arvioita, jotka on tehty monien tietolähteiden avulla ja siksi ne vaihtelevat hieman eri lähteiden välillä. Suomen talous
Noin 90 prosenttia suomalaisista saa talousvetensä vesihuoltolaitosten vesijohtoverkostosta. Vesilaitosten toimittamasta vedestä on pintavettä noin 39 % ja pohjavettä 61 %. Yli 80 prosenttia suomalaisista on keskitetyn viemäröinnin ja jätevedenkäsittelyn piirissä. Taajamissa jätevedet kootaan vesihuoltolaitoksen viemäreihin johdettaviksi edelleen käsitteltäviksi jätevedenpuhdistamoille. Suomessa puhdistuksen taso on hyvin korkea. Keskimäärin puhdistamoilla poistetaan sinne tulevasta orgaanisesta aineksesta noin 97 %, fosforista 96 % ja typestä 56 %. Tyynimeri
Tyynenmeren pinta-ala on 165,25 miljoonaa neliökilometriä, peittäen kolmasosan maan pinnasta. Sen pinta-ala on kaksinkertainen, ja veden tilavuus yli kaksinkertainen verrattuna toiseksi suurimpaan mereen; Atlantin valtamereen, ja sen pinta-ala ylittää kaiken kuivan maan pinta-alan. Tyynenmeren tilavuus on n. 669,8 miljoonaa km. Pohjois-eteläsuunnassa valtameren pituus on noin 15 500 kilometriä ja itä-länsisuunnassa leveimmillään viidennellä pohjoisella leveyspiirillä noin 19 300 kilometriä. Maapallon syvin kohta, Mariaanien hauta, sijaitsee Tyynessämeressä. Uranus
Uranuksen pieni tiheys (noin 1,3 kertaa veden tiheys) viittaa siihen että se koostuu vedystä, heliumista ja vedestä. Sillä ei ole kiinteää pintaa. 1990-luvulla jättiläisplaneetat jaettiin kaasujättiläisiin ja jääjättiläisiin. Uranus kuuluu jälkimmäisiin. Nimitys liittyy planeetan syntyhistoriaan, nykyisin siellä on hyvin vähän jäätä. Itse planeetan massasta noin 20 % on vetyä, joten se eroaa selvästi kaasujättiläisistä, jotka ovat 90-prosenttisesti vetyä. Uranuksen kaasukehästä on vetyä noin 83 %, noin 15 %heliumia ja noin kaksi prosenttia metaania. Ceres
Ceresillä arvioidaan olevan kivinen sydän, jota ympäröi jäinen vaippa. Tämä 100 kilometrin säteinen vaippa (23-28 % Ceresin massasta) sisältää 200 miljoonaa kuutiokilometriä vettä, mikä on enemmän kuin Maan nestemäinen vesi. Tätä teoriaa tukevat esimerkiksi Keck -teleskoopin tekemät havainnot. Järvi-Suomi
Järvet peittävät Järvi-Suomen ydinalueilla yli 50 % kokonaispinta-alasta (koko Suomen järviprosentti on 9,9). Suurten järvien keskisyvyys on 10–15 metriä, mutta pienemmät järvet ovat tavallisesti matalia ja niiden keskisyvyys on pari metriä. Suomen kymmenestä suurimmasta järvestä Järvi-Suomessa sijaitsee seitsemän: Suur-Saimaa, Päijänne, Pielinen, Iso-Kalla, Keitele, Iso-Längelmävesi ja Puulavesi. Järvi-Suomen vesistöjä ovat Vuoksen, Kymijoen ja Kokemäenjoen vesistöt. Alueen vedet kuuluvat kokonaisuudessaan näihin vesistöihin. Ydinaseeton vyöhyke
Koko tunnettu maailmankaikkeus 100 kilometriä merenpinnan tason yläpuolella on ydinaseeton vyöhyke, samoin kaikki merenpohja 12 merimailia kauempana rannikoista. Maan pinnalla ydinaseettomat vyöhykkeet kattavat tällä hetkellä 84 miljoonaa neliökilometriä, 56% koko planeetan maapinta-alasta. Vyöhykkeisiin kuuluu 115 maailman 193 valtiosta ja niiden alueella asuu 39% maailman väestöstä. Ydinaseettomat vyöhykkeet kattavat koko eteläisen pallonpuoliskon. Kepler-62
Esimerkiksi Lisa Kaltenegger on väittänyt molempia kohteita vesiplaneetoiksi, mutta Jon Jankinsin mukaan ei voida varmasti sanoa olisivatko nämä kaksi planeetta veden peitossa. Väite siitä että planeetat saattavat olla syvän meren peitossa, perustuu ajatuksiin veden yleisyydestä
planeettakuntien syntyvaiheissa. Ulompi Kepler 62f on ensimmäinen Kepler-satelliitin elinkelpoiselta vyöhykkeeltä löytämä planeetta. Maavesi (järvi)
Maavesi (SYKE:n järvinumero 04.252.1.001) on Vuoksen vesistöön kuuluva suurehkö järvi Etelä-Savossa. Sen pinta-ala on 32,71 km², ja pinnankorkeus 99 metriä merenpinnan yläpuolella. Järvi jakautuu Koljonniemessä kahteen järvialtaaseen: läntinen on Längelmäenjärvi, itäisen ulappa on Vasaraselkä. Suurimmat saaret ovat Vehkasaari (10 ha), Sikosaari (10 ha), Ivunsaari (8 ha) ja Manninsaari (8 ha). Järven pinnankorkeutta säännöstellään Kiekan voimalasta, jonka kautta vesi laskee idänpuoleiseen Sysmäjärveen. Endogeeniset prosessit
Maan uloin kiinteä kerros muodostaa kuoren, jonka paksuus vaihtelee alueittain 35–45 km, mutta voi olla korkeiden vuoristojen alueella jopa 80 km. "Mantereinen kuori" koostuu piitä ja alumiinia sisältävistä kivilajeista joiden koostumus vaihtelee alueittain. Painavampi Maan "mereinen kuori" on vain 7 km basalttisesta laavakivestä muodostunutta, ja jota peittää sedimenttikerrokset. Syvämeri
Syvämeri tarkoittaa valtameren vesikerrostumia noin 2 000–6 000 metrin syvyydessä. Syvännevyöhyke käsittää noin 80 % valtamerten, noin 56 % koko Maapallon pinta-alasta. Vesi
Keskimäärin 74 % vesivaroista käytetään kasteluun – kehitysmaissa kastelun osuus saattaa olla kuitenkin jopa noin 90 % vedenkäytöstä. Vesivoiman tuotanto nielee maailmassa 18 % ja kotitalouskäyttö 8 % varannoista. Elossapitojärjestelmä
Maan ilmanpaine on merenpinnan tasolla keskimäärin 101,3 kPa, ja happea on ~21 tilavuus%. Jos hapen osuus on suurempi, ilmanpaine voi olla 25–26 kPa. Esimerkiksi 1970-luvun amerikkalaisessa avaruusasema Skylabissa oli happea 41 % ilmassa, jonka paine 65 % normaalista. Supermaapallo
Supermaassa on monesti melko varmasti kivirautaytimen lisäksi lisäksi jäätä, vettä ja/tai kaasua. Jäinen supermaa syntyy, kun kaasua ei riitä jättiläisplaneettoihin planeettakunnan syntyvaiheessa. Jäiset supermaat tai suuret valtameriplaneetat ovat pienempiä kuin jääjättiläiset Uranus ja Neptunus, joilla on kiven ja jään lisäksi suuri kaasuvaippa. "Neptunuksen" massa on noin 10–30 Maan massan luokkaa ja säde yli 2 Maan sädettä.
Kaasukääpiö eli mini-neptunus on planeetta, jolla on vesijääydin ja vety-heliumvaippa, ja se on alle 10 Maan massainen. Tällaisen planeetan säde on noin 2–2,5 Maan säteen luokkaa ja massa noin 1,5–10 maan massaa. Vesi/jääplaneetan säde on noin 1,5–2 kertaa isompi kuin vastaavan massaisen kivirautasupermaan säde. Lumi
Kaiken kaikkiaan keskitalvella 49 % pohjoisen pallonpuoliskon maanpinnasta on yleensä lumen peitossa, mutta ilmaston lämpeneminen on saanut lumipeitteisen alueen pienenemään jo 7,5 % vuosien 1922 ja 2005 välillä. Satelliittihavainnoilla on voitu osoittaa lumen määrän vähentyneen pohjoisella pallonpuoliskolla vuosien 1966 ja 2005 välillä. Väheneminen on ollut voimakkainta keväällä ja kesällä. Se vähentää heijastumista, mikä taas kiihdyttää lämpenemistä. On arvioitu, että lumipeite vähenee Suomessa ilmastonmuutoksen vuoksi etenkin etelässä ja alku- ja lopputalvesta, mutta keskitalvella ja pohjoisessa muutos ei ole niin suuri. Keski-Suomessa lumimäärän arvioidaan olevan 2050-luvulla noin 70 % vuosien 1971–2000 keskiarvosta. Mikäli kasvihuonekaasujen päästöt jatkavat nykyistä kasvuaan, vuosisadan lopulla Suomessa olisi lunta vain noin 30 % nykyisestä. Samaan aikaan lumen määrän ennustetaan lisääntyvän niillä alueilla, missä nykyisin sademäärät jäävät vähäisiksi kylmyyden vuoksi. Lumipeitteen lisääntyminen ja väheneminen seurailee suunnilleen rajaa, jolla nykyilmastossa maaliskuun keskilämpötila on -20 °C. Lumen määrä lisääntyy siis lähinnä Pohjois-Amerikan ja Euraasian koillisosissa eli Alaskassa ja Siperiassa. Pohjavesi
Pohjavesi on maanpinnan alapuolella sijaitsevaa vettä. Sitä muodostuu huonosti vettä läpäisevien maakerrosten päälle. Pohjavesikerroksen raja on siinä kohdassa, josta alaspäin maaperä on vedellä kyllästettyä. Kaikki maanpinnan alainen vesi ei siis ole pohjavettä. Ihminen käyttää pohjavettä juoma- ja talousvetenä kaivojen kautta. Paikkaa, jossa pohjavesi tulee maanpinnan yläpuolelle, kutsutaan lähteeksi. Maan ydin
Maan ydin on Maan osa, joka sijaitsee syvällä sen keskipisteen ympärillä: Maan pinnan ja keskipisteen välisestä pallon säteestä on ydintä noin 55 %. Itäinen pallonpuolisko
Itäinen pallonpuolisko on maantieteellinen termi maapallon puoliskolle, joka sijaitsee Greenwichistä itään. Greenwichissä on nollameridiaani, ja maapallon toista puoliskoa siitä länteen kutsutaan läntiseksi pallonpuoliskoksi. Vaikka itäinen pallonpuolisko vastaa puolta maapallon pinta-alasta, siellä asuu peräti noin 85 % maapallon väestöstä. Myös suurin osa Euroopasta sijaitsee itäisellä pallonpuoliskolla. Neptunus
Planeetan vaipan lämpötilaksi on arvioitu 2 000–5 000 kelviniä. Sen massa on noin 10–15 Maan massaa ja, kuten kaasukehän alaosatkin, sisältää huomattavia määriä metaania, ammoniakkia ja vettä. Kyseessä lienee kuuma, tiheä neste. Tätä nestettä kutsutaan joissakin tapauksissa vesi-ammoniakkimereksi. Pohjanmeri
Pohjanmeren valuma-alue käsittää kaikki ne rannikkovaltioiden vesistöalueet, joilta pinta- ja pohjavedet laskevat Pohjanmereen. Valuma-alueen pinta-ala on lähes 850 000 neliökilometriä ja siellä asuu 184 miljoonaa ihmistä (2000). Suurimmat laskujoista ovat Elbe, Weser, Maas, Rein, Schelde, Seine, Humber ja Thames. Jokien vuotuinen kokonaisvirtaama vaihtelee suuresti mutta on keskimäärin 300 kuutiokilometriä, josta kolmasosa on peräisin Norjan ja Ruotsin lumen sulamisvesistä. Lisäksi Tanskan salmien kautta virtaa Pohjanmereen vuosittain noin 470 kuutiokilometriä merivettä, jonka suolapitoisuus on 10 promillea. Merenpohja
Merenpohja on veden peittämää maata meren pohjassa. Asovanmeri
Asovanmeren pinta-ala on noin 38 000 neliökilometriä, noin kymmenesosa Itämeren alasta. Asovanmeren keskisyvyys on seitsemän metriä ja maksimisyvyys noin 14 metriä, mikä tekee siitä maailman matalimman meren. Veden lämpötilat nousevat kesäisin 25–30 °C:seen, mutta talvisin meri aiemmin jäätyi 2–4 kuukaudeksi. Asovanmeren keskimääräinen suolapitoisuus on 11 promillea, reunaosissa vain 2–4 promillea. Yhdysvaltain maantiede
Yhdysvallat on pinta-alaltaan maailman kolmanneksi suurin valtio. Sen kokonaispinta-ala on 9 826 675 neliökilometriä, ja siitä maata on 9 161 966 ja vettä 664 709 neliökilometriä. Maalla on vain kaksi rajanaapuria, Kanada ja Meksiko, ja maarajaa sillä on 12 034 kilometriä. Yhdysvallat on jaettu 50 osavaltioon ja Washingtonin hallintopiiriin. Mannerjäätikkö
Mannerjäätiköt ovat yli 50 000 km²:n laajuisia, poikkileikkaukseltaan litteitä jäätiköitä. Mannerjäätiköitä on nykyään vain Grönlannissa ja Etelämantereella, mutta jääkaudella suuria mannerjäätiköitä oli myös Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian päällä. Nykyisten mannerjäätiköiden keskipaksuus on yli kilometrin ja ne sitovat 90 % Maapallon makeasta vedestä. Niiden sulaminen nostaisi merenpintaa 63,9 metriä. Valtavat jäämassat litistävät maankuorta jonkin verran alapuoleltaan. Litteä maa
Juutalaisilla käsitys maan litteydestä esiintyi sekä raamatullisina aikoina että niiden jälkeen. Midrašin ja Talmudin tavoin myöskään Targum ei pidä Maata pallomaisena, jonka ympäri aurinko kiertäisi 24 tunnissa, vaan "litteänä maalevynä, jonka yläpuolella Aurinko tekee puoli­ympyrän muotoisen kierroksen 12 tunnissa."
Myös eräät Raamatun kohdat ilmentävät käsitystä, että Maa oli vedessä kelluva kiekko. Juutalaisen käsityksen mukaan vuoret kannattelivat taivaan­kantta, jonka yläpuolella oli vettä. Sadevesi tuli taivaan­kannen reikien läpi, taivaan­kanteen olivat asetetut myös aurinko ja tähdet. Veiksel-jääkausi
Jääkerrokset peittivät jääkaudella noin kolmasosan maapallon pinnasta, nyt vain kymmenesosan. Laajimmillaan jäätiköt peittivät noin 44,4 miljoonaa neliökilometriä , nyt vain 14,9 miljoonaa neliökilometriä. Viime jääkauden huippuvaiheessa oli 43 miljoonaa km³ lunta ja jäätä, joka laski merenpintaa noin 116 metriä nykyiseen verrattuna. Pohjois-Amerikan jäätiköt omasivat 80 % jään tilavuudesta verrattuna Euraasian jäätiköihin.. Maa
Maa on ainoa aurinkokunnan planeetta, jonka pinnalla on nestemäistä vettä; se peittää noin 71 % koko pallon pinnasta. Tästä onkin syntynyt kutsumanimi "sininen planeetta". Maapallon kuivan maan pinta-ala on lähes täsmälleen sama kuin halkaisijaltaan puolet pienemmän Marsin koko ala. Venäjä
Venäjä on noin 17 miljoonan neliökilometrin pinta-alallaan maailman suurin valtio, ja se peittää enemmän kuin kahdeksasosan maapallon maa-alueista. Vuonna 2011 se oli maailman yhdeksänneksi väkirikkain maa noin 139 miljoonalla asukkaallaan. Venäjä käsittää suurimman osan Pohjois-Aasiaa ja noin 40 prosenttia Euroopasta ja sen alue jakautuu yhdeksälle aikavyöhykkeelle. Maassa on lukuisia eri kasvillisuus- ja maatyyppejä. Venäjällä on maailman suurimmat mineraali- ja energiavarat: kaasuvarat ovat maailman suurimmat, kivihiilivarat toiseksi ja öljyvarat kahdeksanneksi suurimmat. Maalla on maailman suurimmat metsävarat ja sen järvissä on noin neljäsosa maailman sulasta makeasta vedestä. Vety
Maapallolla vety on kymmenenneksi yleisin alkuaine, joten se on selvästi harvinaisempaa kuin muualla maailmankaikkeudessa. Vedyn keveyden vuoksi sen osuus Maan kokonaismassasta on vain 0,9 prosentin luokkaa ja maankuoren massasta vieläkin vähemmän, noin 0,15 %. Universumin massasta vedyn osuuden on arveltu olevan jopa 73 %. Vapaana alkuaineena vety on maapallolla harvinainen, ja se esiintyy lähes aina sitoutuneena kemiallisiksi yhdisteiksi. Tulivuorenpurkauksissa ja öljynporauksen yhteydessä saattaa kuitenkin vapautua pieniä määriä vetykaasua. Vesikehä
Ei osata täysin varmasti sanoa, mistä Maa sai runsaan vetensä. Vettä tiedetään olevan runsaasti Marsissa routana ja jäänä sekä jonkin verran höyrynä kuumassa Venuksessakin. Planeettamme sisältää suhteellisesti enemmän pintavettä kuin vastaavat kappaleet sisemmässä aurinkokunnassa. Veden vapautuminen Maan sisältä esimerkiksi tulivuoritoiminnan myötä ei riitä selittämään sen määrää. Erään melko suositun olettamuksen mukaan Maan vesi olisi peräisin komeetoista ja asteroideista, joiden pommitukselle varhainen Maa altistui. On ajateltu, että Jupiterin painovoimahäiriöt ajoivat jäisiä kappaleita asteroidivyöhykkeeltä, joten ilman Jupiteria Maalla ei olisi ainakaan niin suurta määrää vettä kuin nyt. Vuorovesilukkiutunut planeetta
Vuorovesilukkiutuneen planeetan lämpötila Auringon alla Maan etäisyydellä on noin +120 °C:een luokkaa. Koko yöpuoli on teoriassa hyvin kylmä. Planeetan elinkelpoinen alue rajoittuu näin ollen kapealle vyöhykkeelle lähelle planeetan valon ja varjon rajaa. Valtameriplaneetta
Maapallolla on vettä noin promille sen massasta. Merissä on vettä
noin 0,2 promillea maan massasta.
Ehkä prosentti Maan massasta vettä peittäisi sen pinnan kokonaan veteen. Ei tiedetä täsmälleen, miten paljon vettä on sitoutuneena kuumaan Maan vaipan kiveen. Erään arvion mukaan jos maan vaipan eräästä kerroksesta on 1 % ringwoodiitiksi kutsuttua vetistä oliviinikiveä, maan uumenissa olisi kolme kertaa niin paljon vettä kuin valtamerissä yhteensä. Jos Maan pinnalla olisi vettä viisinkertainen määrä nykyiseen nähden, Maa peittyisi kokonaan veteen. Veden paine ajaa vettä merien pohjan alla oleviin kivikerrostumiin ja ”kuivattaa” planeettaa. Maata massiivisempi supermaapallo voisi Michael Cowanin tekemien arvioiden mukaan sisältää vettä jopa 80x Maan vesimäärää enemmän.
Näin, koska massiivisemman supermaapallon suurempi painovoima valuttaa vettä merenpohjan aliseen kivikerrokseen enemmän kuin pienempipainovoimaisella maapallolla. Cowanin ja Abbottin mukaan planeetasta tulee valtameriplaneetta vasta, kun sillä on vettä yli 1/500 sen massasta. Eteläinen pallonpuolisko
Eteläinen pallonpuolisko on pohjoista pallonpuoliskoa harvempaan asuttu ja vähemmän teollistunut. Sen maapinta-ala on pohjoista huomattavasti pienempi. Eteläisellä pallonpuoliskolla asuu vain 10–12 prosenttia maapallon väestöstä. Eteläisellä pallonpuoliskolla etäisyydet mantereiden välillä ovat pitkiä. Merivesi
Merivesi on suolapitoista vettä valtamerissä ja reunamerissä. Maapallolla on merivettä noin 1 350 miljoonaa kuutiokilometriä, mikä on 96,8 prosenttia kaikesta maapallon vesivarastosta. Pintajännitys
Pintajännitys johtuu nesteen molekyylien välisistä vetovoimista, koheesiosta, jotka puolestaan johtuvat molekyylien sisäisistä voimista. Nesteessä yleisesti jokaiseen molekyyliin vaikuttavat ympäröivät molekyylit joka suunnasta yhtä suurella voimalla, jolloin voimien summa on nolla. Nesteen pinnalla oleviin molekyyleihin vaikuttavat alapuolella olevien molekyylien vetovoimat, mutta nesteen ulkopuolella ei ole molekyylejä tasaamassa näitä voimia. Veden pinnassa on ikään kuin tiukasti toisiinsa sitoutuneiden vesimolekyylien kerros, jonka tiheys on suurempi kuin veden tiheys pinnan alapuolella. Veden pinta on kuin kalvo, joka kannattaa kevyitä esineitä. Ilmamolekyylit vaikuttavat myös nesteen pintaan, mutta koska ilma on huomattavasti vettä harvempaa, tämä voima voidaan jättää huomioitta. Ilmakehä
Ilmakehä on Maata ympäröivä, yhden määritelmän mukaan sadan kilometrin paksuinen kaasukehä, joka koostuu ilmasta. Ilmakehän yleisimmät kaasut ovat typpi ja happi, mutta myös esimerkiksi ilmakehän hiilidioksidilla on suuri merkitys maapallolle ja sen kasveille. Ilmakehässä on lisäksi vaihteleva määrä vesihöyryä ja erilaisia hiukkasia. Metsäkato
YK:n mukaan metsän peittivät 30 % maapallosta vuonna 2005. Metsät sitovat 283 Gt hiiltä kasveihin, 38 Gt kuolleeseen puuhun ja 317 Gt maahan ja roskiin. Yhteensä hiiltä on 638 Gt (2005). Vuosina 1990–2005 metsäkato oli 13 miljoonaa ha vuodessa. Metsäkato vastasi noin 20 %:sta kasvihuonepäästöjä 1990-luvulla. Valtioneuvoston valtakunnallinen lintuvesiensuojeluohjelma
Suojeluala käsittää 287 kohdetta, joilla on vesipinta-alaa 580 neliökilometriä ja maapinta-alaa 250 neliökilometriä, yhteensä 835 neliökilometriä. Lintuvesiensuojeluohjelman alueet sijaitsevat pääasiassa Etelä-Suomessa yksityisillä mailla. Jotkut lintuvesiensuojeluohjelmaan kuuluvat alueet voivat kuulua myös muihin luonnonsuojelulueisiin, kuten Natura 2000 -alueisiin.