Kasvaako valkosipulia Suomessa?
Valkosipuli
Valkosipulista on olemassa erilaisia jalostuksen tuloksena muovautuneita kantoja. Näin on onnistuttu parantamaan satoisuuden lisäksi taudinkestävyyttä ja säilyvyyttä. Viljelyssä varmimpia ovat hyväksi todetut paikalliset kannat. Suomalaisia valkosipulikantoja on kymmenkunta; niistä tunnetuimpia ovat Melinin ja Kiskon kannat. Sato jää usein huonoksi, jos lisäysmateriaalina käytetään ruokakaupasta hankittuja valkosipuleja.
Tulppaanit
Tulppaanit ("Tulipa") ovat sipulikasveja, joita viljellään niiden kauniiden kukkien takia. Villejä tulppaaneja on noin sata lajia, ja ne ovat kotoisin Osmanien valtakunnan alueelta, Vähästä-Aasiasta tai kenties jopa Himalajan juurelta saakka. Viljeltyjä lajikkeita on tuhansia. Tulppaaneja on monen värisiä, muun muassa punaisia, keltaisia, oransseja, sinisiä ja turkooseja. Tulppaanintuotannon suurvalta on Alankomaat, josta tuodaan Suomeen sekä sipuleita että leikkotulppaaneita. 65 prosenttia kukkasipulien maailmankaupasta on hollantilaisten hallussa. Skopolia
Skopolia versoo maasta aikaisin keväällä, kasvattaa nopeasti runsaan lehtimassan ja ryhtyy kukkimaan. Etelä-Suomessa huhti–toukokuun vaihteessa, lämpimällä paikalla laji aloittaa kukintansa jo ennen vappua. Tavallisesti se kukkii touko–kesäkuussa. Lajia pidetään täysin talvenkestävänä Suomessa. Sitä voi lisätä siemenistä tai juurakon kappaleista. Skopolia kasvaa harvinaisena viljelyjäänteenä tai -karkulaisena Etelä-Suomessa asumusten ja puutarhojen lähistöllä. Vanhimmat havainnot kasvin leviämisestä ovat Varsinais-Suomesta Kustavista. Valkosipuli
Valkosipuli kasvaa kukkiessaan puolen metrin korkuiseksi. Vahapeitteiset lehdet ovat ohuet ja nauhamaiset. Lehtien muodostamasta tupesta kohoaa ohut kukkavana. Kukat muodostavat kukkavanan päähän sarjamaisen kukinnon, jota ympäröi läpikuultava suojuslehti. Pienissä kukissa on kuusi valkeaa kehälehteä. Valkosipuli, erityisesti talvivalkosipuli, kukkii heinä-elokuussa. Varteen, kukintojen tyvelle, kehittyy pikkusipuleita eli itusilmuja. Ruissalo
Saarella kasvaa runsaasti mm. valkovuokkoja, sinivuokkoja ja kieloja, joka on Suomen kansalliskukka. Punasirppisammal
Punasirppisammal ("Warnstorfia sarmentosa") on palmikkosammalten lahkoon kuuluva sammal. Se on epäsäännöllisesti haarova ja väriltään punertava tai veden alla kasvaessaan musta. Sen lehdet ovat lusikkamaiset ja nipukalliset. Se kasvaa keski- ja runsasravinteisten soiden väli- ja rimpipinnoilla. Se kasvaa koko Suomessa Etelä-Karjalaa lukuun ottamatta. Tulihiippo
Tulihiippo ("Mycena acicula") on kellomainen tai kupera kirkkaanoranssi tai oranssinpunainen hiippolaji. Sen heltat ovat keltaiset. Sienen jalka on sitruunankeltainen ja tyvestä valkoinen. Sieni kasvaa kaadetuiden lehtipuiden rungoilla lehdoissa. Se on melko harvinainen Suomessa, vaikka voi kesäsateiden jälkeen esiintyä runsaina kasvustoina. Pampulasammal
Suomen alueella pampulasammal on eteläinen ja harvinainen. Sitä on kasvanut Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, mutta esiintymät ovat hävinneet, joten laji on luokiteltu hävinneeksi (RE). Pampulasammal vaatii kasvupaikaksi paljasta kalkkipitoista maata. Valkoailakki
Suomessa valkoailakki esiintyy harvinaisena koko maassa, varsinkin Etelä- ja Itä-Suomessa. Runsaimmillaan laji on maan itäosissa. Valkoailakki on Etelä-Lappia myöten vakiintunut uustulokas, pohjoisempana se on satunnaisempi uustulokas. Suomeen laji lienee levinnyt alun perin varsinkin venäläisen sotaväen ja viljan mukana. Myöhemmin laji on levinnyt muun muassa länsieurooppalaisen heinänsiemenen mukana. Valkoapila
Valkoapiloista on saatavilla muutamaa eri lajiketta. Lajikkeet Sonja ja Hebe soveltuvat molemmat viljelyvyöhykkeille 1–3.. Kylvömääräksi suositellaan seoksiin 1–3 kg/ha. Valkoapilan siemen ympättynä maksaa n. 13–15 €/kg.. Mustahapero
Mustahapero ("Russula nigricans") on lehtimetsissä esiintyvä hapero. Sen lakki on 5–20 senttimetriä leveä. Väriltään se on nuorena valkea tai harmaanvalkea, mutta pian ruskea ja lopulta melkein musta. Sienen malto on valkeaa ja kovaa, mutta murtumakohdista punertuvaa ja lopulta mustaa. Maku ja haju on mieto. Sieni on syotävä, mutta ei erityisen hyvä. Suomessa sientä tavataan Etelä-Suomen lehdoissa, sekametsissä ja puistoissa. Se on lehtipuiden tai kuusen seuralainen. Missourinsavikka
Missourinsavikka kasvaa 30–120 cm korkeaksi. Useimmiten kasvi on kookaskasvuinen. Kasvin nuoret osat ovat tavallisesti jauhoisia. Varsi on pysty, kova ja runsashaarainen. Väriltään varsi on vihreä- tai punaraitainen, lehtihangat ovat usein punaisia. Kierteisesti olevat lehdet ovat usein väriltään tummanvihreitä. Lehtilapa on kasvin keskiosissa pituudeltaan tavallisesti yli 6 cm ja muodoltaan vinoneliömäinen ja tavallisesti niukkahampainen. Hampaat ovat teräviä, tyvihampaat ovat muita isompia. Ylimmät varsilehdet ovat usein kapeita, muodoltaan suikeita tai kapeanpuikeita sekä ehytlaitaisia. Vihreä kukinto on lehdetön, kapean tähkämäinen ja pienisykeröinen. Suomessa missourinsavikka kukkii syys-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on noin 1,2 mm pitkä, ympärykseltään pyöreä, terävähköreunainen, kiiltävä ja pinnaltaan melkein sileä. Suomessa missourinsavikka elää levinnäisyysalueensa pohjoisrajoilla ja tuottaa erittäin harvoin siemeniä. Hedelmänviljely
Suomen yleisin viljelty hedelmä on omena, jota kasvatetaan vuodessa noin viisi miljoonaa kiloa. Suomessa on noin 300 ammattimaista omenatilaa, joilla omenaa viljellään 670 hehtaarilla. Pääosa näistä on Ahvenanmaalla, Lounais-Suomessa ja Länsi-Uusimaalla, mutta viljelyalueita löytyy myös Hämeestä, Kaakkois-Suomesta ja Etelä-Savosta. Suomen ammattimainen omenanviljely keskittyi 1900-luvulla Salpausselän eteläpuolelle. Talvenkestävien lajikkeiden jalostuksen ja ilmastonmuutoken takia omenia voidaan viljellä kaupallisesti myös Kaakkois-Suomessa ja Etelä-Savossa, ja kotipuutarhoissa on omenapuita jopa Lapissa. 2000-luvulla on alettu kokeilla myös päärynän ammattimaista viljelyä. Myös luumujen ja kirsikoiden viljely yleistyy. Sinilaukka
Sinilaukka ("Allium caeruleum", joskus myös "A. azureum") on Aasian karuilla maisemilla kasvava monivuotinen sipulikasvi, jota silloin tällöin tapaa istutettuna perennakasvina muuallakin, jopa Suomessa. Se on saatu menestymään jopa Suomussalmen korkeudella niin sanotulla VII vyöhykkeellä. Valkokämmekkä
Suomessa kasvavaa valkokämmekän alalajia tavataan Alpeilla, Skandinavian tunturiseuduilla, Kuolan niemimaalla, Islannissa ja Grönlannissa. Laji kasvaa myös parilla alueella Pohjois-Kanadassa. Eräiden arvioiden mukaan Pohjois-Amerikan mantereelle laji on levinnyt ihmisen tuoman rehun mukana Islannista tai Grönlannista jo viikinkiaikana. Suomessa valkokämmekkää on löydetty vain muutamilta Enontekiön, Utsjoen, Inarin ja Kuusamon tuntureilta. Nykyään laji kasvaa ilmeisesti ainoastaan Utsjoella ja Enontekiöllä Kilpisjärven alueella. Muiden kämmeköiden tapaan valkokämmekkä saattaa elää vuosikausia maan alla sienirihmojen varassa, joten lajia saattaa yhä esiintyä myös muualla Suomessa vanhoilla kasvupaikoillaan. Karppi
Karppi ("Cyprinus carpio") on suurikokoinen makean veden särkikala. Suomessa karppi menestyy vain istutettuna, sillä Suomen ilmasto on liian viileä sen lisääntymiseen luonnossa. Maailmanlaajuisesti karppi on kalanviljelyssä yksi kolmesta runsaimmin tuotetusta kalasta ruohokarpin ja hopeakarpin ohella. Karpin vuosituotanto vuonna 2014 oli yli neljä miljoonaa tonnia. Persianapila
Persianapila ("Trifolium resupinatum" var. "majus") on tuoksuapilan muunnos, joka kasvaa alkuperäisenä Lounais-Aasiassa. Sitä viljellään rehukasvina. Persianapilan 30–60 senttimetriä korkea varsi on paksu ja ontto. Sen kukintoperät ovat tuoksuapilaa pidempiä, kukinnot leveämpiä ja kukat suurempia, vahvasti tuoksuvia. Sinappikaali
Sinappikaali on ristikukkaiskasveihin kuuluva kaalin sukuinen kukkiva viljelyskasvi, jota käytetään yrtti- ja salaattivihanneksena. Suomessa sitä usein myydään italiankielisellä nimellään rucola. Sinappikaali kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, missä sitä on käytetty ainakin Rooman valtakunnan ajoista asti. Kaupallisiin tarkoituksiin sitä ei kuitenkaan Suomessa viljelty merkittävissä määrin ennen 1990-lukua. Aapasara
Aapasara kasvaa märillä soilla sekä muunlaisilla kosteilla, ravinteikkailla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla tunturialueilla. Suomessa aapasara on yleinen pohjoisessa Lapissa. Erityisesti sitä tavataan Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kuntien alueilla, mutta jonkin verran myös hieman etelämpänä. Valkovuokko
Valkovuokko ("Anemone nemorosa", syn. "Anemonoides nemorosa") on monivuotinen, Euroopassa laajalle levinnyt leinikkikasvi. Suomessa valkovuokko liitetään äitienpäivään ja kukinnan edistymistä seurataan leskenlehden ja sinivuokon tavoin kevään ensimmäisiin kuuluvana kukkivana luonnonkasvina. Valkovuokko on Suomessa rauhoitettu entisten Oulun ja Lapin läänien alueella. Pikkukarpalo
Pikkukarpaloa kasvaa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa ja Venäjällä sekä paikoin samoilla leveysasteilla Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Ruusuapila
Ruusuapila kasvaa kuivilla ja kalkkipitoisilla kasvupaikoilla. Suomessa ruusuapilaa on tavattu kerran 2010-luvulla Kymenlaaksossa. Ruotsissa Gotlannissa ruusuapila kasvaa rinneniityillä sekä harvapuustoissa mäntymetsissä. Siellä lajia tavataan vain Gotlannin länsiosissa, ja se on Ruotsissa rauhoitettu. Muualla Euroopassa ruusuapilaa tavataan laajalti Ranskasta ja Italiasta itään keskiselle Venäjälle ja Kaukasukselle asti. Ruusuapila on kuvattu Alpeilta, joihin lajin tieteellisen nimen lajinimikin viittaa. Tulppaanit
Tulppaanit istutetaan ravinteikkaaseen puutarhamultaan Pohjois-Suomessa jo syyskuun puolen välin paikkeilla, mutta etelärannikolla kuitenkin mieluiten vasta lokakuun alussa. Istuttamisen jälkeen sipulien pitäisi ehtiä juurtua ennen kuin maa routaantuu. Juurtumiseen menee noin kolme viikkoa. Tulppaanit ovat melko nirsoja maan laadun suhteen. Niiden päälle tulisi levittää tällöin myös hiukan lannoitetta, kuten lehtikompostimultaa, tai kaupan tuotteita. Tulppaanit aloittavat kasvunsa huhti-toukokuussa, ja kukassa ne ovat lajikkeesta riippuen aikaisintaan huhtikuun lopulla, ja myöhäisintään kesäkuun alussa. Kukinnan jälkeenkin niitä olisi hyvä lannoittaa, sillä ne alkavat tällöin muodostamaan pikkusipuleita seuraavaa kasvukautta varten. Lehtiä ei tulisi leikata irti ennen kuin ne ovat juhannuksen aikoihin, tai sen jälkeen kuivuneet. Tavallisimmat tulppaanit kestävät Suomen talvea erinomaisesti Ouluun ja jopa Rovaniemelle saakka. Kaikkein jalostetuimpia lajikkeita ei kuitenkaan suositella kasvatettaviksi aivan pohjoisimmassa Suomessa talvenarkuutensa vuoksi. Ulpukka
Ulpukka eli isoulpukka ("Nuphar lutea") on Euraasiassa tavattava keltakukkainen vesikasvi. Se kasvaa kaikenlaisissa vesissä pikku lammista, järvistä ja puroista murtovetisiin merenlahtiin saakka. Ulpukka on Suomessa varsin yleinen aina napapiirin korkeudella saakka. Se muistuttaa paljon toista Suomessa tavattavaa ulpukkalajia, pienikokoisempaa konnanulpukkaa. Ulpukka on lievästi myrkyllinen ja vaikuttaa syötynä verenpainetta alentavasti. Valkolehdokki
Valkolehdokkia tavataan koko lähes koko Euroopassa ja Keski-Aasiassa aina Kiinaan saakka. Lajia kasvaa myös Pohjois-Afrikassa Algeriassa ja Tunisiassa. Suomessa valkolehdokkia tavataan paikoitellen koko maasta pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Laji on kuitenkin suuresti taantunut 1900-luvun loppupuolella. Lehtopalsami
Lehtopalsami ("Impatiens noli-tangere") on yksivuotinen, Euroopassa ja Aasiassa kasvava keltakukkainen lehtokasvi. Suomessa laji on tavallinen Etelä-Suomessa, mutta rauhoitettu entisten Oulun ja Lapin läänien alueilla. Silkkituppisieni
Silkkituppisieni ("Volvariella bombycina") on kellomainen ja vanhemmiten kupera tai laakea tuppisienilaji. Lakki on väriltään valkoinen tai heikosti keltainen ja silkkikarvainen. Jalka on kellanvalkea ja siinä on valkea tai vanhemmiten ruskeahko tuppi. Sieni kasvaa lehtipuilla jopa korkealla puussa. Sieni on Suomessa hyvin harvinainen. Sitä on joskus tavattu Suomessa ainakin saarnelta, vaahteralta ja pihlajalta Ouluun saakka. Valkolupiini
Valkolupiini ("Lupinus albus") on hernekasvi. Valkolupiini tuottaa papuja, jotka soveltuvat rehuksi ja ihmisravinnoksi. Valkolupiinilla on suurempi sadon muodostuspotentiaali kuin sini- ja keltalupiinilla, mutta vastaavasti pitempi kasvukausi. Simojoen (1988) kokeissa kevätkylvöinen valkolupiini saavutti noin 6,5 tonnin kuiva-ainesadon hehtaarilta kokoviljasäilörehuna
(lajike 'Wat'). Suomen luonto
Ainoita yksinomaan Suomessa tavattavia putkilokasveja ovat jotkut voikukan ja keltanoiden mikrolajit. Lisäksi pulskaneilikalla on erityinen vain Suomessa esiintyvä serpentiinirotu. Suomessa kasvaa kaikkiaan noin 60 Fennoskandian ja Itämeren maille endeemistä putkilokasvilajia tai -rotua, joita on eniten Itämeren rannikolla. Kotoperäisiä lajeja Pohjanlahden rannikolla ovat perämerensilmäruoho, perämerenmaruna ja pohjanlahdenlauha sekä Fennoskandian tuntureilla ruijankissankäpälä, pahta-ailikki ja pahtahietaorvokki. Keltamo
Keltamoa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia, Fennoskandian pohjoisosia, Pohjois-Venäjää ja Etelä-Kreikkaa. Aasian puolella lajia kasvaa paikoitellen Turkissa, Iranissa, Keski-Aasiassa sekä Etelä-Siperiassa, Kiinassa, Korean niemimaalla ja Japanissa. Muutamin paikoin lajia kasvaa myös Pohjois-Afrikassa. Lisäksi kasvi on levinnyt ihmisen mukana Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä tavataan mantereen itä- ja keskiosissa. Alalajeista ssp. "major" on vallitseva, ssp. "asiaticum" -alalajia tavataan vain Itä-Aasiassa. Suomessa keltamoa tavataan yleisesti Etelä-Suomessa Ahvenanmaalta Satakuntaan, Hämeeseen ja Kymenlaaksoon saakka. Pohjoisempana laji on satunnaisempi, mutta sitä voi tavata aina Etelä-Lappia myöten. Musta-apila
Tavallisesti kaksivuotinen (harvoin yksivuotinen) musta-apila kasvattaa 20–35 cm korkean kaljuhkon varren. Lehdet ovat kolmisormisia. Lehtien korvakkeet ovat lehtiruotia lyhyempiä ja ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Lehdykät ovat 1–2 cm pitkiä, ruodittomia ja nirhalaitaisia. Kukinto on pitkänomainen ja tukilehteä paljon pitempi. Kukintoja on usein kaksi kappaletta lähekkäin. Kukan verhiön kolme alaliuskaa ovat karvaisia. Teriö on tyveltä yhdislehtinen. Väriltään teriö on aluksi kiiltävän keltainen, mutta pian väri vaihtuu tummanruskeaan tai jopa mustaan. Tämän takia kukinto on usein kaksivärinen siten, että yläosa on kellertävä ja alaosa tumma. Musta-apila kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa. Lajin vuosittainen runsaus kasvupaikoilla vaihtelee suuresti riippuen siementuotannon onnistumisesta. Valkohilppa
Valkohilppa on pystyvartinen, yksivuotinen kasvi. Juuresta kasvaa yksi tai muutama varsi, joista tulee noin 20–30 cm pitkiä. Juuristo on kuitumainen eikä kasva syvälle. Kasvi on parilehtinen, lehdet liuskaisia. Kukat ovat säännöllisiä ja täydellisiä, terälehdet noin 1–1,5 cm pitkiä. Kasvin siemenet ovat noin 3 mm kooltaan. Valkovuokko
Valkovuokko viihtyy ravinteikkaalla maalla valoisissa tuoreissa metsissä, lehtoniityillä, hakamailla ja myös ihmisten muokkaamassa ympäristössä, kuten puutarhoissa, puistoissa ja ojanvarsilla. Suomessa laji on runsaimmillaan harmaalepän ("Alnus incana") vallitsemissa lehdoissa, joissa se muodostaa laajoja yhtenäisä kasvustoja. Sinivatukka
Sinivatukka kasvaa Keski- ja Etelä-Euroopassa: Britanniassa Skotlannin rajoille asti ja Ruotsissa suunnilleen Tukholman eteläpuolella. Suomessa lajia on tavattu Ahvenanmaalla ja paikoin etelä- ja lounaisrannikoilla. Kasvi vaatii emäksisen maaperän menestyäkseen, joten Suomen hapan maaperä ei tarjoa sille hyvää kasvualustaa. Punaluppio
Punaluppio ("Sanguisorba officinalis") on Euroopassa luonnonvaraisena kasvava, myös koristekasvina viljelty ruusukasvi. Kesäkurpitsa
Kesäkurpitsa on ryhmä kurpitsan ("Cucurbita pepo") lajikkeita. Kesäkurpitsa on vihannes ja ulkonäöltään hyvin samankaltainen kuin kurkku: vihreä tai joskus keltainen, pitkulainen, joskus pyöreähkö. Kesäkurpitsa tuli Suomeen Välimeren alueelta. Suomessa kesäkurpitsaa syödään noin puoli kiloa henkeä kohti vuodessa. Hedelmän lisäksi myös kesäkurpitsan kukat ovat syötäviä.
Taimet pitää esikasvattaa, mikä onnistuu kotioloissa. Siemenet kylvetään halkaisijaltaan 6-10 cm ruukkuihin. Esikasvatuksessa käytetään peruslannoitettua ja
kalkittua kasvuturvetta. Taimet istutetaan ulos ilmojen lämmettyä siten, ettei lämpötilan pitäisi laskea alle 10°c asteen. Istutettaessa riittää, että taimissa on yksi kasvulehti. Punakärpässieni
Punakärpässieni esiintyy kautta pohjoisen pallonpuoliskon Britteinsaarilta Itä-Siperiaan ja Pohjois-Amerikkaan mänty-, kuusi-, koivu- ja pihtametsissä. Se on levinnyt myös eteläiselle pallonpuoliskolle, missä se tavallisesti kasvaa istutetuissa mäntymetsissä. Punakärpässieni voi muodostaa sienijuuren lukuisten eri puulajien kanssa. Uusilla alueilla se voi muodostaa symbioosin paikallisten lajien kanssa, esimerkiksi eukalyptusten kanssa Australiassa. Kärpässientä on kuitenkin lähes mahdoton viljellä. Suomessa punakärpässieni on yleinen koko maassa niin metsissä kuin pihoissa ja puistoissakin. Kärpässieniä löytää Suomessa keskikesästä eteenpäin. Valkoapila
Valkoapila ("Trifolium repens") on valkokukkainen apila. Se kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasian länsiosissa, mutta sitä viljellään muuallakin rehuksi suuren valkuaisainepitoisuutensa takia. Sitä käytetään myös nurmikkosekoituksissa, koska se kestää varsin hyvin tallaamista. Ryvässipuli
Perinteinen viljelykasvi ryvässipuli on tullut Suomeen Venäjältä. Sitä viljellään paljon myös Virossa. Lemmini
Suomessa tavataan kahta sopulilajia, tunturisopulia ("Lemmus lemmus") ja metsäsopulia ("Myopus schisticolor"). Muita sopulilajeja ovat esimerkiksi amurinsopuli ("Lemmus amurensis"), siperiansopuli eli ruskosopuli ("Lemmus sibiricus") ja kanadansopuli ("Lemmus trimucronatus"). Isokarpalo
Isokarpalo ("Vaccinium oxycoccos") on puolukoihin ("Vaccinium") kuuluva punakukkainen ja -marjainen, ainavihanta varpu. Se kasvaa sekä Euraasian että Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa se on lähes koko maassa varsin yleinen alkuperäiskasvi, vain Pohjois-Lapissa harvinainen. Se kasvaa runsaimmillaan ja varsinkin parhaiten marjovana erilaisilla, monesti melko märilläkin nevoilla. Vaikka se kasvaa myös rämeillä ja korvissa, marjasadot jäävät siellä paljon pienemmiksi. Sitä syövät esimerkiksi kurjet ja riekot. Isokarpaloa muistuttava toinen Suomen soilla kasvava karpalo on pikkukarpalo ("Vaccinium microcarpum"). Se kasvaa kuivemmilla paikoilla, ja sen kukat ja marjat kasvavat yksitellen, ja marjat jäävät selvästi pienemmiksi. 
Karpalo on suikerteleva varpu, jonka versot matavat pitkin maata. Pareittain kasvavat lehdet ovat ainavihantia, kapeansoikeat, ja vaaleanpunaiset kukat kohoavat irti maasta parisenttisen kukkavarren päähän. Suuret marjat ovat kypsyttyään tummanpunaiset. Plataanisavikka
Plataanisavikka on yksivuotinen ja kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on väriltään vaihtelevan vihreä ja sen nuoret osat ovat jauhoisia. 
Varsi pysty, särmikäs, väriltään kellanvihreä, juovainen ja etenkin alaosasta niukkahaarainen. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Varren keskiosissa lehtien lapa on kooltaan 4–12 cm ja muodoltaan leveänpuikea, harvaan liuskamaisesti isohampainen ja tavallisesti hertta- tai tylppätyvinen. Lehdetön kukinto on runsashaarainen ja terttumainen, kukkasykeröt ovat pieniä. Plataanisavikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa ja lähes irti pähkylän seinästä. Kooltaan siemen on 1,5–2,7 mm pitkä, hyvin litteä, teräväreunainen ja sileäpintainen. Pimpinellaruusu
Villi pimpinellaruusu, jossa on yksinkertaiset kukat, kasvaa luonnonvaraisena Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa (pohjoisimmillaan Norjassa ja Islannissa) sekä Luoteis-Afrikassa. Kerrottukukkainen juhannusruusu ("Rosa spinosissima" 'Plena') on Suomessa perinnekasvi; Ruotsissa ja Englannissa se tunnetaan "suomenruusuna". Suomessa sitä kasvaa Lappia myöten. Apilat
Apilaa pystytään viljelemään koko Suomessa oikeilla lajivalinnoilla. Käytännössä Suomessa yleisesti viljeltäviä apiloita on neljä: puna-apila ("Trifolium pratense"), valkoapila ("Trifolium repens"), alsikeapila ("Trifolium hybridum") ja persianapila ("Trifolium resupinatum"). Näistä puna-apilasta ja alsikeapilasta löytyy lajikkeita, jotka menestyvät aivan pohjoisinta Suomea (viljelyvyöhyke 5) myöten. Persianapilaan viljely rajoittuu vyöhykkeeseen 4 ja valkoapilan vyöhykkeeseen 3. Persianapilaa käytetään usein viherlannoitukseen ja kesannointiin, koska sillä on hyvä typensidontakyky ja juuristovaikutus. Mustasinappi
Mustasinappi ("Brassica nigra") on Euroopassa esiintyvä yksivuotinen kaalilaji. Se on 40–80-senttiseksi kasvava melko pystyhaarainen ruoho. Alemmat lehdet ovat isohampaisia, -halkoisia, ylemmät hammas- tai ehytlaitasia. Teriö on keltainen. Lidut ovat lyhyehköjä, pystyjä, päärangan myötäisiä, nelisärmäisiä. Kasvia on viljelty jo vuosituhansia mausteeksi. Ulpukka
Ulpukkaa tavataan lähes koko Euroopassa aivan eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta Keski-Siperiaan sekä Turkin kautta Israeliin ja Pohjois-Iraniin asti. Suomessa ulpukka kasvaa alkuperäisenä ja varsin yleisenä aina napapiirin korkeudella saakka. Vain aivan pohjoisimmasta Lapista laji puuttuu kokonaan. Pillisipuli
Pillisipuli eli talvisipuli ("Allium fistulosum") on laukkojen eli sipulien ("Allium") sukuun kuuluva monivuotinen kasvi, jota viljellään vihanneksena. Alkuperäisenä se kasvaa Itä-Aasiassa. Merisipuli
Merisipulista tavataan sekä valkoista, Välimeren itäosissa pääasiassa kasvavaa, että punaista, Välimeren länsiosissa kasvavaa, muotoa. Valkomulperi
Valkomulperi ("Morus alba") eli varsinainen silkkiäispuu on Kiinasta kotoisin oleva nopeakasvuinen puu, jota kasvatetaan laajalti lehtiensä takia. Lehtiä käytetään silkkiä tuottavien mulperiperhosen toukkien ravintona. Pohjois-Amerikassa valkomulperista on jalostettu myös hedelmäpuuna kasvatettavia lajikkeita. Sarvisammalet
Sarvisammalet (Anthocerotophyta) ovat pieniä sekovartisia kasveja, jotka ovat saaneet nimensä sarvea muistuttavasta muodostaan. Suomessa kasvaa ainakin kaksi sarvisammallajia: sarvisammal eli musta sarvisammal ("Anthoceros agrestis") ja puikkosammal eli keltainen sarvisammal ("Phaeoceros carolinianus"), mahdollisesti myös "Anthoceros punctatus". Euroopassa tavataan kahdeksan lajia jotka kuuluvat kolmeen eri sukuun. Koko maailmassa lajeja arvioidaan olevan noin kaksisataa. Keltasinappi
Keltasinappi on alkujaan kotoisin Välimeren seudulta. Nykyisin sitä kasvaa Lounais-Suomesta etelään koko Euroopassa, sekä paikoin Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Se on moni paikoin tulokaslaji tai viljelykarkulainen. Valkosiipi
Pohjois-Afrikasta ja Iberian niemimaalta eteläisen ja keskisen Euroopan poikki Aasiaan ja Kiinaan saakka tavattava laji. Suomesta valkosiipi on tavattu vain yhden kerran. Ainoa yksilö on saatu Helsingistä kesäkuun alussa 1973. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena, ensin toukokuun puolivälistä kesäkuun puoliväliin ja myöhemmin heinäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin. Puna-apila
Puna-apila ("Trifolium pratense") on punakukkainen 15–60 cm korkea, hyvin yleinen apilalaji. Puna-apilaa tavataan alkuperäisenä lähes koko Euroopassa ja lisäksi Pohjois-Afrikassa sekä Keski- ja Pohjois-Aasiassa. Laji on merkittävä rehukasvi ja kauppayrtti. Harmaaleppä
Harmaaleppää tavataan Euroopassa Fennoskandian, Ranskan ja Saksan itäosien, Italian, Kreikan ja Bulgarian pohjoisosien ja Venäjän länsiosien rajoittamalla alueella. Aasiassa harmaaleppä kasvaa Kaukasuksella, Siperiassa, Kamtšatkan niemimaalla ja Japanissa. Pohjois-Amerikassa kasvavat harmaalepän alalajit amerikanharmaaleppä ("Alnus incana" subsp. "rugosa") ja "Alnus incana" subsp. "tenuifolia", joita pidetään joskus omina lajeinaan. Suomessa harmaaleppä kasvaa Ahvenanmaata, eteläisiä rannikkoseutuja ja Lapin pohjoisosia lukuun ottamatta koko maassa. Puu viihtyy parhaiten kalkkipitoisilla, ravinteikkailla ja kosteilla mailla. Valkovuokko
Suomessa valkovuokkoa tavataan Etelä-Lapissa saakka. Eteläisessä Suomessa valkovuokko on erittäin yleinen ja esiintyy laajoina kasvustoina. Toukokuussa etelä- ja lounaisrannikon valoisat sekametsät ovat täynnä valkovuokkoja. Erittäin runsaasti lajia kasvaa hemiboreaalisella kasvillisuusalueella Suomen etelärannikolla, erityisesti Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Valkovuokko kasvaa myös koko eteläboreaalisella alueella harvinaistuen etelästä pohjoiseen mentäessä. Jyväskylän korkeudelle tultaessa laji on jo harvinaisempi kuin etelässä, vaikkakaan se ei ole mikään harvinaisuus. Suomenselän suoalueilla ja Kainuussa sitä ei enää tavata, vaikkakin Pohjanlahden rannikolta löytyy vielä pari esiintymää. Pohjois-Pohjanmaan ja Lapin maakunnissa, jotka ovat kasvillisuudeltaan joko keski- tai pohjoisboreaalista aluetta, laji on jo harvinainen ja siksi myös rauhoitettu. Lepänkääpä
Lepänkääpä ("Inonotus radiatus", myös "Xanthoporia radiata") on sienilaji, jota tavataan yleisesti Suomen etelä- ja keskiosissa. Sen itiöemä on kellertävä ja pehmeä, yläpinnalta usein hieman nukkainen, muttei karvainen, teräväreunainen. Lepänkääpä esiintyy usein suurinakin ryhminä. Se tuhoaa erityisesti puistojen lehtipuita, mutta sitä tavataan myös rantalehdoissa. Sen pääasiallinen isäntäpuu on tervaleppä, jolle se voi aiheuttaa suurtakin vahinkoa. Laji vahingoittaa myös harmaaleppää, pähkinäpensasta ja esimerkiksi syreenejä. Itiöemä on yksivuotinen.
Lepänkääpä on yksivuotinen valkolahoa aiheuttava laji. Ruostehappomarja
Useiden muiden happomarjalajien tapaan myös ruostehappomarjaa on pitkään käytetty vapaasti kasvavana koristepensaana tai aitakasvina. Suomessa se menestyy viljeltynä mainiosti Oulun korkeudella saakka. Kasvista on jalostettu useita viljelylajikkeita, muun muassa 'Atropurpurea' eli verihappomarja, jonka lehtilavat ovat tummanpunavihreitä. Koska ruostehappomarja ja sen lajikkeet voivat toimia viljaa vahingoittavan mustaruosteen väli-isäntinä, niiden viljely myyntiä varten on Suomessa ja Ahvenanmaalla kielletty lailla vuodesta 1986 alkaen. Sukapäät
Suvun lajeista Suomessa kasvaa otasukapää ("Cynosurus cristatus"), jota tavataan Suomessa nykyisin lähinnä vain Ahvenanmaalla. Suomessa on tavattu myös vihnesukapäätä ("Cynosurus echinatus"), mutta siitä ei ole tehty havaintoja Suomessa enää 1950-luvulla tai sen jälkeen. Narsissit
Narsissit ("Narcissus") ovat narsissikasvien heimon ("Amaryllidaceae") suku. Ne ovat monivuotisia sipulikasveja. Kukat ovat yleensä väriltään keltaisia, valkoisia tai keltavalkoisia ja niissä on lisäteriötorvi. Lehdet ovat kapeita, tasasoukkia ja tylpähköjä. Luonnossa narsisseja kasvaa Etelä-Euroopasta Japaniin ulottuvalla vyöhykkeellä. Narsisseista on kehitetty jo satoja vuosia erilaisia puutarhanarsisseja eri lajien risteytysten tuloksena. Puutarhamuotojen ulkokiehkuran kehälehdet ovat joko samanvärisiä kuin torvikin tai erivärisiä. Suomessa niitä kasvatetaan hyvin yleisesti koristekasveina pihoilla, puutarhoissa ja kasvihuoneissa. Tunnetuin laji on keltanarsissi eli pääsiäislilja ("Narcissus pseudonarcissus"). Valkosipuli
Valkosipulia viljellään satotarkoituksessa yksivuotisena. Valkosipulin lisäys tehdään yhdistelmäsipulin kynsillä tai kukintojen itusilmuilla; valkosipuli ei kykene tuottamaan itävää siementä. Yhdistelmäsipulit erotetaan kynsiksi ja istutetaan kapeisiin, 10–15 senttimetrin syvyisiin vakoihin 10 senttimetrin välein toisistaan. Istuttaminen tehdään käytettävän lajikkeen edellytysten mukaisesti joko syksyllä tai varhain keväällä. Syksyllä istutettuna valkosipuli saa talven aikana luonnollisen kylmäkäsittelyn. Luppiot
Luppiot ("Sanguisorba") on kasvisuku ruusukasvien heimossa. Siihen kuuluu 23 lajia. Monia luppioita viljellään koristekasveina.Pohjoismaissa tavataan neljä luppiolajia. Ne ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on parilehdykkäiset lehdet. Lajien kukinto on tiheä, tähkämäinen ja muodostuu pienistä nelilukuisista teriöttömistä kukista. Suomessa tavataan kaksi luonnonvaraista luppiolajia, punaluppio ja pikkuluppio, jotka ovat Keski-Euroopasta levinneitä uustulokkaita. Alppiruusut
Vielä 50 vuotta sitten pidettiin mahdottomana, että alppiruusuja voitaisiin kasvattaa Suomen kaltaisessa kylmänlauhkeassa ilmastossa. Helsingin yliopisto ja Mustilan arboretum ottivat tehtäväkseen 1970-luvulla kehitellä Suomen oloihin sopivia alppiruusulajikkeita. Kestävistä ulkomaisista japaninalppiruusuista ("Rhododendron brachycarpum") alettiin Helsingin Haagassa kehittää kotimaista kantaa. Ensimmäinen suomalainen myyntiin tuotu alppiruusulajike oli pienikokoinen lamoalppiruusu 'Elviira', jolla on tummanpunaiset kukat. Elviira saattaa olla konstikas kasvupaikkansa suhteen, Arboretum Mustilan mukaan se näyttää viihtyvän parhaiten runsaslumisilla talvellakin varjoisilla kasvupaikoilla. Seuraavaksi alun perin mustilanalppiruusuista ("Rhododendron brachycarpum" subsp. "tigerstedtii") saivat alkunsa suomalaiset nykyään suositut marjatanalppiruusu-ryhmään kuuluvat alppiruusut. Ne ovat täysikasvuisena suuria ja tukevarakenteisia. Niistä osa soveltuu vain eteläisimpään Suomeen, mutta eräät lajikkeet, kuten 'Haaga', 'Mikkeli' ja 'Pekka' menestyvät loistavasti jopa Oulun seudulla, 'Mikkeli' soveltuu kokeiltavaksi jopa eteläisimpään Etelä-Lappiin. Myöhemmin markkinoille on tullut myös nukka-alppiruusuja ("Rhododendron smirnowii") ja matalia pienilehtisiä runsaspienikukkaisia karoliinanalppiruusuja, jotka menestyvät hyvin tosin vain eteläisimmässä Suomessa. Karoliinanalppiruusut kasvavat maksimissaan 60 cm korkeiksi tiiviiksi pensaiksi. Tulevaisuudessa jalostajien haasteena on kehitellä keltakukkainen alppiruusu Suomen oloihin. Ruohosipuli
Ruohosipuli eli ruoholaukka ("Allium schoenoprasum") on sipuleiden sukuun kuuluva monivuotinen maustekasvi. Se kasvaa noin 30 cm korkeaksi. Sillä on sileät, putkimaiset lehtivarret, joiden päähän puhkeaa violetit tupsumaiset kukat, joiden halkaisija on noin yhden sentin. Persianapila
Persianapilaa pidetään pääosin yksivuotisena viljelykasvina, koska sen talvehtimiskyky on todella heikko. Jos kasvukaudella ilmaantuu pakkasöitä, niin se ei merkittävästi vaikuta persianapilan tuottavuuteen, sillä sen kestävyys pakkasta kohtaan on hyvä. Persianapilaa viljellään lähtökohtaisesti Etelä-Suomessa, koska niiden alueiden mailla on hyvä satopotentiaali. Kuitenkin persianapila pärjää viljelyvyöhykkeillä 1–4. Persianapilaa käytetään usein viherlannoitukseen ja kesannointiin, koska sillä on hyvä typensidontakyky ja juuristovaikutus. Valkosipuli
Monissa maissa on aikoinaan käytetty valkosipulia vampyyrien ja pahojen henkiolentojen torjumiseen. Islamilaisen tarinan mukaan paikkaan, johon Saatana ensimmäiseksi astui paratiisista karkottamisensa jälkeen, kasvoi valkosipuli. Mustaselja
Mustaselja ("Sambucus nigra") on seljoihin kuuluva kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Luoteis-Afrikassa, Lounais-Aasiassa ja suurimmassa osassa Eurooppaa, puutarhakarkulaisena myös eteläisimmässä Suomessa. Mustaselja menestyy sekä kuivissa että kosteissa, aurinkoisissa kasvupaikoissa. Se kasvaa 4–6 metriä, harvoin jopa 10 metriä korkeaksi pensaaksi. Tunturikiviyrtti
Tunturikiviyrtti ("Woodsia alpina") on Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvava saniaislaji. Suomessa lajia tavataan lähes koko maassa ja se on rauhoitettu Oulun läänin eteläpuolella. Valkosalvia
Valkosalvia ("Salvia apiana") on monivuotinen huulikukkaiskasvien heimon pensas, joka on kotoisin Lounais-Kaliforniasta. Kasvia viljellään sen tuoksuvien harmaanvihertävien lehtien ja valkoisten kukkien vuoksi. Ilmasipuli
Ilmasipuli ("Allium cepa" Proliferum-ryhmä, syn. "Allium cepa" var. "viviparum") on monivuotinen sipuli. Se kehittää sipuleita sekä maanalaiseen varteensa että varsiensa latvoihin. Ilmasipuli talvehtii Suomen oloissa. Optimaalinen ilmasipulin kasvupaikka on aurinkoinen ja hyvin lannoitettu. Sauvignon Blanc
Sauvignon Blancia koko maan valkoisten lajikkeiden viljelypinta-alasta on noin 6 % ja osuus on ollut kasvussa. Suomeen maasta tuodaan Sauvignon Blanc -viinejä kuten "Iona Elgin Sauvignon Blanc". Pihlajat
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena neljä pihlajalajia. Ylivoimaisesti yleisin on koko maassa menestyvä kotipihlaja ("Sorbus aucuparia"), jota useimmiten kutsutaan yksinkertaisesti pihlajaksi. Sen luontainen levinneisyysalue käsittää lähes koko Euroopan. Ruotsinpihlaja ("Sorbus intermedia", aikaisemmalta nimeltään "Sorbus suecica") on levinnyt Turun saaristoon, Ahvenanmaalle, Etelä-Ruotsiin ja läntiseen Baltiaan. Suomenpihlaja ("Sorbus hybrida", aikaisemmin "Sorbus fennica") kasvaa luonnonvaraisena Lounais-Suomessa, Kaakkois-Ruotsissa sekä Etelä- ja Keski-Norjassa. Kaunopihlaja ("Sorbus meinichii") kasvaa ainoastaan Etelä-Norjassa ja Itämeren saarilla Gotlannissa, Tukholman saaristossa ja Ahvenanmaalla. Useat pihlajalajit risteytyvät keskenään, ja kolme viimeksi mainittua lajia ovat alkuperältään risteymäjohdannaisia toisena kantavanhempana kotipihlaja. Sitruunamelissa
Sitruunamelissa kasvaa villinä Aasiassa, viljeltynä lähes koko Euroopassa. Se on monivuotinen, mutta Suomessa se talvehtii ulkona vain maan eteläisimmissä osissa. Sielläkin sen versot kuolevat pakkasten tullen, mutta maanalaisista osista nousee uusia keväällä. Lisäksi kasvi siementää itse ja leviää sekä kasvullisesti että siemenistä. Sitruunamelissa on myös hyvä mehiläiskasvi. Ulkonäöltään sitruunamelissa muistuttaa pienikokoista valkopeippiä. Kelta-apila
Suomessa kelta-apilan yleiseen levinneisyyskuvaan vaikuttaa ilmeisesti edelleen kaskiviljely, joka on aikanaan luonut lajille runsaasti sopivia kasvupaikkoja. Nykyisin se kasvaa hiekkamaalla peltojen laidoilla, tienpientareilla ja muilla paikoilla, joissa kasvipeite ei pääse kokonaan sulkeutumaan. Kelta-apila on kuitenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla harvinaistunut. Suomen lisäksi laji on harvinaistunut myös Skandinaviassa. Harvinaistumisen syynä on kasvupaikkojen kasvaminen umpeen perinteisen laidunnuksen loputtua. Allisiini
Allisiini (diallyylitiosulfinaatti) on antibioottinen yhdiste, jota esiintyy muun muassa valkosipulissa ja keltasipulissa. Valkosipuli sisältää alliinia (CHNOS), jota siinä on noin prosentin verran. Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi. Allisiinilla puolestaan on kyky estää bakteereiden, hiivojen, sienten kasvua ja myös virusten lisääntymistä. Joidenkin tutkimusten mukaan sen on todettu estävän myös kasvainten kasvua estäessään kasvaimen mitoosin. Sellerit
Sellerit ("Apium") on sarjakukkaisiin ("Apiaceae") kuuluva kasvisuku, jonka lajeja kasvaa luonnonvaraisina Euroopassa, Afrikassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Sellerit ovat kaksi- tai monivuotisia kosteikkolajeja. Tunnetuin suvun lajeista on selleri ("Apium graveolens") joka on kaupallisesti merkittävä vihannes. Valkopeippi
Valkopeippiä tavataan Etelä-Suomessa, mutta ei juurikaan pohjoisempana. Se kasvaa typpipitoisessa maassa, aivan kuten nokkonenkin. Valkopeipin siemenet säilyttävät itävyytensä hyvin kauan. Kuivatuista valkopeipin kukista ja lehdistä keitetty tee sopii kuukautiskipujen hoitoon, Keski-Euroopassakin valkopeippiä on käytetty rohdoskasvina. Nokkoskeittoa tehdessä pataan voi laittaa mukaan myös valkopeippiä, sillä se on myrkytön, mutta ravintoarvoltaan se ei ole nokkosen luokkaa. Rypsi
Rypsi muistuttaa ulkonäöltään paljon rapsia, joka on lantun alalaji. Rypsin kukinnossa aukeavat ensimmäisinä ylimmäiset, rapsin kukinnossa alimmaiset kukat. Rypsiä on viljelty Kiinassa ja Intiassa jo 1500 eaa. Siitä tehtiin lamppuöljyä 1800-luvulle asti. Suomessa sitä alettiin viljellä laajemmin vasta 1980-luvulla. Valkovuokko
Suomessa kasvavat myös valkovuokon lähisukulaiset keltavuokko ("A. ranunculoides") ja alppivuokko ("A. trifolia"). Näistä valkovuokko muistuttaa erityisesti alppivuokkoa. Molempien kukka on valkoinen, mutta alppivuokolla kukinnon heteet ovat valkoiset. Tärkein ero lajien välillä löytyy lehdistä: alppivuokon lehdet muodostuvat kolmesta ehyestä, sahalaitaisesta lehdykästä eivätkä ne ole valkovuokon tapaan liuskoittuneet. Suomessa alppivuokko on kuitenkin hyvin harvinainen, eikä sitä ole tavattu kuin Asikkalassa ja Hollolassa. Pikkuluppio
Pikkuluppio ("Sanguisorba minor") on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvi. Se on 40–90 cm korkea. Sitä kasvaa muun muassa Ruotsissa, Saksassa ja Italiassa. Se kasvaa kalkkipohjaisilla ja ruohoisilla alueilla. Silvaner
Silvaner on valkoinen viinirypälelajike. Se on Saksan yleisimpiä valkoviinirypäleitä, missä sitä viljellään noin 5 % koko viininviljelypinta-alasta. Pinta-alallisesti Silvaneria viljellään eniten Saksassa Rheinhessenin alueella ja suhteellisesti eniten, rypäleen kotiseudulla, Frankenin alueella. Silvaner kypsyy aiemmin kuin Riesling ja on vähemmän vaativa lajike. Ruohosipuli
Suomessa ruohosipulilla on kaksi alalajia, kallioruoholaukka ("Allium schoenoprasum" ssp. "schoenoprasum") ja ruijanruoholaukka ("Allium schoenoprasum" ssp. "alpinum" ), jota tavataan vain Utsjoen kyläkedoilla ja rannoilla ja Inarissa. Ruijanruoholaukka on luokiteltu silmälläpidettäväksi lajiksi.
Ruohosipulin kapeat, liereät ja ruohomaiset lehdet piristävät monia ruokalajeja. Fines herbes -yhdistelmä sisältää persiljan, kirvelin ja muiden yrttien ohella myös ruohosipulia. Suomessa ruohosipuli on tavallinen mausteyrtti hyvin monessa kotipuutarhassa. Ruohosipuli viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Maan tulee olla voimakasta ja hyvin ojitettu. Sinappi
Keltasinappia "(Sinapis alba)" kasvatetaan etenkin Välimeren seudulla, sareptansinappia "(Brassica juncea)" Intiassa ja englanninkielisissä maissa sekä alkuaan Lähi-Idästä lähtöisin olevaa mustasinappia "(Brassica nigra)" Argentiinassa, Chilessä ja Pohjois-Amerikassa, missä Kanada on maailman suurin sinapinsiementen viejä. Kanada tuottaa noin 75 % maailman sinapinsiemenistä. Valkoailakki
Valkoailakki ("Silene latifolia" ssp. "alba", synonyymejä "S. pratensis", "S. alba", "Lychnis alba", "Lychnis vespertina" ja "Melandrium album"), on Euroopassa ja Suomessa yleinen valkokukkainen kuivan paikan kohokkikasvi. Keltasipuli
Keltasipuli ("Allium cepa") eli kepasipuli tai tavallinen sipuli on tunnetuin ja yleisimmin käytetty "Allium"-suvun syötävä kasvi. Koko "Allium"-sukua kutsutaan sipuleiksi, ja tämäntyyppistä turvonnutta lehtityveä, johon kasvi (esimerkiksi tulppaanit) varastoi ravintoa seuraavalle vuodelle, sanotaan myös sipuliksi. Pepino
Pepino voidaan kasvattaa Suomessa huonekasviksi. Kaupasta ostetut hedelmät ovat usein niin pitkälle jalostettuja, että ne ovat steriilejä, eli niistä puuttuvat siemenet. Jos onnistuu saamaan siemeniä käsiinsä, kylvetään tuoreet siemenet maalis-huhtikuussa kylvömultaan mutta ei kovin syvälle. Kosteudesta on hyvä pitää huolta peittelemällä ruukku muovipussilla. Kylvös sijoitetaan valoisaan ja lämpimään paikkaan. Pyhäbasilika
Kotoperäinen Intian niemimaalla, Himalajalalla, Malesiassa ja muissa trooppisissa ja subtrooppisissa osissa Aasiassa, ja on nykyään laajasti viljelty sekä myös luonnonvaraisena ympäri maailmaa, myös Karibian, Tyynenmeren saarten ja Pohjois-Australiassa sekä osassa Afrikkaa. Alkuperäisillä kasvupaikoillaan se viihtyy kostean märässä, alavassa tropiikissa, mutta sitä tavataan jopa 1000 metrin korkeudesta. Se kasvaa parhaiten alueilla, joissa päivisin lämpötilat ovat alueella 20–28 °C, mutta se pärjää vielä 15–35 °C lämpötiloissa. Lepotilassa se voi selvitä niinkin alhaisista lämpötiloista kuin -1 °C. Sammet
Suomessa on alkuperäisenä elänyt sinisampi ("Acipenser oxyrinchus"), joka kuitenkin 1900- luvulla hävisi Itämerestä. Tämän lisäksi on tavattu satunnaisesti kolmea muuta sampilajia: sterlettiä ("Acipenser ruthenus"), siperiansampea ("Acipenser baeri") ja venäjänsampea. Kaksi viimeksi mainittua ovat peräisin Itämeren alueelle tehdyistä istutuksista. Peipit
Suomessa kasvatetaan koristekasvina Euroopassa yleistä hopeatäpläpeippiä ("Lamium maculatum"), josta käytetään myös nimeä täplälehtipeippi. Valkohilppa
Valkohilppa ("Limnanthes alba") on Pohjois-Amerikan lauhkeissa osissa, lähinnä Kalifornian ja Oregonin osavaltioissa sekä Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Vancouverinsaarella kasvava yksivuotinen kukkiva kasvi. Englanniksi se tunnetaan myös nimellä "meadowfoam", vapaasti käännettynä "niittyvaahtopää". Kasvin kukkiessa näyttää siltä kuin niityllä olisi merenvaahtoa. Musta-apila
Musta-apilalle tyypillistä kasvuympäristöä ovat kulttuurivaikutteiset ympäristöt kuten niityt, pientareet ja pensaikot. Suomessa laji on viime vuosikymmeninä suuresti harvinaistunut, koska varsinkin sille mieluisat piennarniityt ovat vähentyneet voimakkaasti. Pikkukarpalo
Se on Suomen alkuperäinen luonnonkasvi, ja se on hyvin yleinen pohjoisessa suunnilleen Kainuun etelärajoilta lähtien. Etelämpänä hieman niukempi, etelärannikon läheisyydessä ja varsinkin saaristossa sekä Ahvenanmaalla harvinainen. Pikkukarpaloa muistuttava toinen Suomen soilla kasvava karpalo on isokarpalo ("Vaccinium oxycoccos"). Punasuppilo
Punasuppilo (siemenluetteloissa myös chilenkello, "Lapageria rosea") on punakukkainen köynnöskasvi. Sen kukat kasvavat noin 7 senttimetriä pitkiksi, ja niiden sisäpinnalla on valkeita pilkkuja. Lehdet ovat kiiltävät ja sydämenmuotoiset. Kasvi on Chilen kansalliskukka. Apilat
Maailmalla ja Suomessakin yleisimmät lajit ovat valkoapila ("Trifolium repens") ja puna-apila ("Trifolium pratense"). Punasolmukki
Punasolmukki on yleinen laji lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian keski- ja pohjoisosista sekä Venäjän pohjois- ja itäosista. Punasolmukkia kasvaa yleisenä myös Pohjois-Afrikassa Marokossa, Algeriassa ja Tunisiassa. Satunnaisemmin lajia tavataan myös monin paikoin muualla Afrikassa, Aasiassa, Australiassa sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Suomessa punasolmukki on muinaistulokas. Laji on yleinen Etelä- ja Kaakkois-Suomessa sekä Pohjanlahden rannikkoseuduilla aina Tornioon saakka. Keski- ja Itä-Suomessa sitä tavataan harvemmin. Lapista lajista tunnetaan vain yksittäisiä kasvupaikkoja. Talvikkipaju
Talvikkipaju on itäinen taigakasvi, jonka yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Ääniseltä itään aina Kamtšatkan niemimaalle saakka. Laji on yleisimmillään Siperian eteläosissa. Talvikkipajun läntisimmät kasvupaikat ovat Suomessa Kuusamossa, jossa kasvaa vain yksi vanha puu, sekä Tervolassa. Nämä esiintymät löydettiin vuosina 1917 ja 1948. Epävarma havainto lajista tunnetaan myös Sallasta. Suomen erillisesiintymät lienevät seurausta siementen kaukoleviämisestä. Suomen kaikki talvikkipajut ovat emikasveja, minkä takia se ei voi tuottaa ja levittäytyä laajemmalle siemenistä Suomessa. Rohtosappi
Rohtosappea tavataan laajalla alueella: melkein koko Euroopassa, lähialueilla Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa sekä tulokkaana kaikilla muillakin mantereilla. Laji ei kasva Suomessa, sen lähimmät esiintymispaikat ovat eteläisessä Ruotsissa, Virossa sekä Venäjän puolella Karjalassa. Ennen alueluovutuksia Neuvostoliitolle rohtosappi on kuitenkin kuulunut Suomen luonnonkasvistoon Laatokan Karjalassa ja Karjalankannaksella. Solaris (viiniköynnös)
Solaris on viiniköynnöslajike, jota käytetään valkoviinin tekemiseen. Se menestyy myös eteläisessä Suomessa avomaalla. Puikkosammal
Puikkosammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Suomessa sitä on tavattu vain yhdellä paikalla Helsingin Kumpulassa vuonna 1876. Keltavuokko
Keltavuokkoa tavataan Ranskasta halki Keski-Euroopan ja Venäjän lähes Uralille saakka. Etelässä levinnäisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan, Balkanille ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Baltiaan ja eteläiseen Fennoskandiaan, Norjan rannikolla tosin paikoitellen hyvinkin pitkälle pohjoiseen. Lajia tavataan myös Kaukasuksella. Suomessa keltavuokko on suhteellisen harvinainen. Se on yleinen Ahvenanmaalla, ja sitä esiintyy myös Etelä-Suomessa paikoitellen runsaasti. Yhtenäinen levinnäisyysalue ulottuu sisämaassa Tampereen korkeudelle saakka. Yksittäisiä kasvupaikkoja tunnetaan Vaasan seudulta, Etelä-Savosta ja Pohjois-Karjalasta. Jo Virossa keltavuokko on enää hieman harvalukuisempi kuin valkovuokko, jota Virossa ja Etelä-Suomessa kasvaa jokaisessa vähänkin lehtomaisessa metsässä. Valkohilppa
Kukissa on sekä heteet että emit, mutta pölytys vaatii mehiläisiä, koska heteet kypsyvät ennen kuin emit ovat ehtineet kypsyä. Kasvi kukkii touko–kesäkuussa. Kasvi sietää niin hiekkaista, multaista kuin savistakin maata eikä ole tarkka happamuudesta. Kasvi suosii kosteaa maaperää ja kaihtaa varjoa. Kasvia tavataan merenpinnan tasolta aina 1 200 metrin korkeuteen asti. Pikkuapila
Yksivuotinen pikkupila kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Ohut varsi on rento tai pysty ja karvainen. Lehdet ovat kolmisormisia. Lehdykät ovat 0,6–1 cm pitkiä ja vastapuikeita, ainoastaan keskilehdykkä on ruodillinen. Korvakkeet ovat lehtiruodin pituisia ja pitkälti ruodin kanssa yhdiskasvuisia. Pienikokoinen kukinto on harsuhko ja 3–15-kukkainen. Kukinnon perä on sen tukilehteä pitempi. Vaaleankeltaisesta kellanruskeaksi muuttuva teriö on tyveltä yhdislehtinen. Kukan purje on poimuton. Pikkuapila kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa. Siemenet kypsyvät verhiön sisään jäävässä palossa.