Kuinka monta panttivankia Jan Erik Olsson otti Norrmalmstorgin pankkiryöstön aikana?
Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Panttivangit olivat 32-vuotias Birgitta Lundblad, 21-vuotias Elisabeth Oldgren, 21-vuotias Kristin Ehnmark ja 25-vuotias Sven Säfström. Olsson vaati kolme miljoonaa Ruotsin kruunua panttivankeja vastaan. Hän vaati, että Norrköpingin vankilassa istuva Clark Olofsson vapautettaisiin ja tuotaisiin pankkikonttoriin. Olsson vaati itselleen myös nopeaa pakoautoa. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Huomattuaan Olssonin konepistoolin pankin työntekijät hälyttivät poliisin. Poliisin ja Olssonin välille syttyi tulitaistelu ja Olsson ampui poliisia käteen. Sen jälkeen Olsson otti panttivangiksi neljä pankkivirkailijaa.
Vuoden 1970 lentokonekaappaukset Jordaniaan
Kun Jordanian armeija oli panttivankien lähellä sijaitsevassa Intercontinental-hotellissa Ammanissa, terroristit päättivät vapauttaa panttivangit ja vaihtaa ne Leila Khalediin ja kolmeen PFLP terroristiin. Loput panttivangit vapautettiin 28. syyskuuta ja lennätettiin Kyprokselle ja sieltä edelleen Roomaan, jossa Richard Nixon tapasi heidät ennen kuin he palasivat kotimaihinsa. Ruotsin valtionpankki
Riksbankin edeltäjä oli vuonna 1656 perustettu "Stockholms Banco", joka tunnetaan myös perustajansa Johan Palmstruchin mukaan "Palmstruchin pankkina". Vaikka Stockholms Banco oli yksityisesti omistettu, Ruotsin kuningas valitsi pankin johdon ja antoi pankille toimiluvan, joka sisälsi määräyksiä siitä, kuinka pankin tuli toimia. Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstö
Venäjän bolševikit olivat suunnitellet ryöstön hankkiakseen varoja puolueen toimintaan. Bolševikkien keskuskomitean alaisen teknisen taisteluryhmän jäsen Nikolai Burenin oli aiemmin helmikuussa tavannut Helsingissä Latviasta paenneita vallankumouksellisia, joiden kanssa hän sopi ryöstöstä. Tähän tammikuussa 1906 Suomeen tulleeseen latvialaisjoukkoon kuuluivat muun muassa riikalaiset Tshokken ("Čoke") veljekset Jan ("Jānis"), Karl ja Gustaf sekä Kristian Jakob Treiman ("Kristiāns Treimanis") ja Petter Salin ("Pēteris Saliņš") Cēsiksen kaupungista sekä Jan Tshokken naisystävä Emma Gails ("Emma Gailīte"). Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Norrmalmstorgin pankkiryöstö oli Tukholman Norrmalmstorgilla sijainneeseen Kreditbanken-pankin konttoriin 23. elokuuta 1973 tehty pankkiryöstö, joka johti panttivankien ottamiseen ja 28. elokuuta asti jatkuneeseen poliisipiiritykseen. Poliisia avustanut kriminologi ja psykologi Nils Bejerot käytti panttivankien samaistumisesta kaappaajiinsa nimitystä Tukholma-syndrooma.
Ryöstö tehtiin 23. elokuuta vuonna 1973, kun juuri vankilasta vapautunut Jan Erik Olsson asteli konepistooli kädessä Kreditbankenin konttoriin Norrmalmstorgissa, Tukholman keskustassa. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Panttivankidraaman aikana tuli selväksi, että Olsson oli karannut lomalta ja vankeinhuoltosysteemiin vaadittiin parannuksia ja valvontaa. Kaappauksen aikana panttivangit olivat Olssonin ja Olofssonin puolella ja vaativat välillä, että poliisi päästäisi heidät vapaaksi. Koko panttivankidraaman aikana eivät panttivangit olleet mitenkään järkyttyneitä tai panikoituneita. Poliisi oli onnistunut laskemaan pienoiskameran kattoon poratun reiän läpi ja kuvaamaan tilannetta holvissa. Oikeudessa Olsson sekä Olofsson tuomittiin aseellisesta ryöstöstä ja vankilasta karkaamisesta. Olofsson kuitenkin kiisti, ettei ollut koko panttivankidraaman aikana auttanut Olssonia ja yritti olla sillanrakentaja hänen ja poliisin välillä. Oman lausuntonsa mukaan hän yritti vain suojella panttivankeja. Olofsson sai pienemmän vankeusrangaistuksen. Vapauduttuaan vankilasta hän tapasi erään panttivangeista, Kristin Ehrnmarkin, ja heistä tuli hyvät ystävät. Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstö
Etsiväkomisario Alfred Balkewitsch, ylikonstaapeli Milan ja konstaapeli Heikki Ylänen lähtivät heti Tampereen rautatieasemalle pidättämään latvialaisia. Sinne saapui myös matkustajakodin palvelija, jonka oli tarkoitus osoittaa poliisille pidätettävät. Poliisit pidättivät vain Jan Tshokken kello 13.00 juuri kun hän oli nousemassa Helsinkiin menevään junaan. Tshokken päällystakin taskusta otettiin Mauser-pistooli, mutta hänelle ei tehty kunnollista ruumiintarkastusta. Tshokkea lähdettiin viemään jalan pitkin Hämeenkatua kohti Tampereen kaupungintalon takana sijaitsevaa poliisiasemaa sankan väkijoukon seuratessa. Poliiseilla ei ollut aseita Tshokkelta otettua pistoolia lukuun ottamatta, sillä edellisen vuoden suurlakon yhteydessä poliisin aseet oli takavarikoitu, ja ne olivat nyt Tampereen maistraatin hallussa. Alfred Norrmén
Suomen Pankin pääjohtajana Alfred Norrmén vastaanotti viestejä ja varoituksia Tampereen konttorin pankinjohtaja Nils Idmanista. Norrmén oli todennut: "Kehenkä minä voin luottaa, jollen Idmaniin?" Suomen suurin pankkipetos paljastui Tampereen konttoriin tehdyssä yllätystarkastuksessa. Pankin sisäinen valvonta oli pettänyt täysin. Pääjohtaja Norrmén joutui eroamaan. (Aamulehti 30.3.2012) Nils Örn
Astrakanissa Örn tapasi joukon kalmukkeja jotka veivät hänet väkisin kaaninsa luokse. Örn oli talven kalmukkien keskuudessa, oppi heidän kielensä neljässä viikossa, pukeutui itsekin kalmukiksi ja otti kaksi vaimoa. Hän palasi kuitenkin Astrakaniin, jossa hän alkoi opiskella persian, mongolin ja kreikan kieliä. Örn joutui kuitenkin Astrakanissa juopottelun ja rahattomuuden takia vankeuteen vuonna 1710 ja vankeudesta käsin hän kirjoitti 1715 avunpyyntökirjeen Englannin kuningas Yrjö I:lle johon hän oli aikoinaan matkoillaan tutustunut. Kuningas vastasikin avunpyyntöön mutta tällävälin Örn oli itse ehtinyt paeta vankeudesta. Hänen kerrotaan vielä palanneen Astrakaniin ja kuolleen siellä melko nuorena. North Hollywoodin pankkiryöstö
Kello 9.30 paikalle saapui yhä lisää yksiköitä, ja tuolloin paikalla oli jo yli 350 poliisia. Samaan aikaan Mătăsăreanu laski rahasäkin maahan ja siirtyi ryöstäjien pakoautoon hakemaan uuden automaattiaseen. Samaan aikaan Phillips alkoi ampua pankin yläpuolella lentäneitä uutis- ja poliisihelikoptereita kohti tekemättä niille kuitenkaan suurempaa vahinkoa. Poliisit alkoivat samalla hakea haavoittuneita tulilinjalta siirtämällä heitä poliisiautojen mukana suojaan. Monien muiden poliisien tapaan myös Zboravan ja Krulac saatiin toimitettua sairaalaan. Roland Olsen
Axel Roland Holmquist Olsen (4. maaliskuuta 1903 Frederiksberg – 5. toukokuuta 1972 Kööpenhamina) oli kööpenhaminalainen rikostutkija, joka oli päävastuussa Tanskassa vuonna 1951 tapahtuneiden Hypnoosimurhien tutkinnasta. Hypnoosimurhat olivat rikos, jossa Palle Hardrup ampui kaksi pankin työntekijää yrittäessään ryöstää pankkia. Hänet tuomittiin vankimielisairaalaan istumaan tuomiotaan. Myös Hardrupin entinen sellitoveri Bjørn Schouw Nielsen tuomittiin Tanskan korkeimman oikeuden päätöksellä, sillä korkein oikeus katsoi, että hän oli hypnotisoinut Hardrupin tekemään rikokset. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Tiistaina kannettiin paareja ja erilaisia teknisiä kalustoja pankkiin. Ryöstäjä vastasi tähän tulella. Yksi poliisimies haavoittui lievästi. Poliisitoiminta tehostui ja illalla poliisipäällikkö Kurt Lindtroth suoritti ratkaisevan hyökkäyksen. Poliisit laskivat kaasua holviin. Ennen tätä poliisi oli heittänyt holviin kaasunaamarit poratun reiän kautta. Panttivangit ja Olofsson olivat panneet kaasunaamarit päälle. Heti kun kaasu laskettiin holviin, ryöstäjä antautui ja Olofsson ja panttivangit kannettiin paareilla ulos holvista. Olsson pystyi kävelemään ulos holvista. Olsson oli väsynyt, pettynyt ja poliisin uuvuttama. Hänen suunnitelmansa olivat epäonnistuneet. Heti tämän jälkeen komisario Sven Thorander ilmoitti draaman päättymisen. In Aménasin panttivankikriisi
Illalla 17. tammikuuta päätettyään iskunsa hallituksen joukot vapauttivat asuintiloissa piilotelleet työntekijät. Työntekijöitä oli vielä tämän jälkeen panttivankeina, ja viimeiset iskunsa armeija teki 18. ja 19. tammikuuta. Kriisin aikana surmansa sai 38 kaappauksen uhria ja 29 militanttia. 700 algerialaista ja 100 ulkomaalaista selviytyi. Kansallisuuksista suurin kuolonuhrien määrä oli Japanilla (kymmenen). Lisäksi kuolleiden tai kadonneiden joukossa oli yksi algerialainen sekä ulkomaalaisia Yhdysvalloista, Isosta-Britanniasta, Ranskasta, Norjasta, Malesiasta, Filippiineiltä ja Romaniasta. Myös iskun toteuttamiseen osallistuneet edustivat lukuisia kansallisuuksia – Algeria, Tunisia, Kanada, Egypti, Niger, Mauritania ja Mali. Kolme hyökkääjää saatiin elävinä kiinni. Johannes Askolin
Askolin auttoi aatelistoon kuuluneita naapureitaan sortovuosina. Vuonna 1903 hän osti Ruotsiin maanpakoon joutuvalta kreivi Gustaf Filip Creutzilta Malmgårdin kartanon 750 000 kultamarkalla luvaten myydä kartanon samaan hintaan, jos kreivi pystyy palaamaan takaisin. Toinen naapuri, Sarvilahden kartanon isäntä Viktor Magnus von Born, sai valtavan 80 000 markan sakkorangaistuksen sekä karkotusmääräyksen Keski-Venäjälle. Sakon ulosotto aiottiin suorittaa kauppaamalla von Bornin karja yleisessä karjahuutokaupassa, jonne saapui mm. pietarilaisia teuraskarjan ostajia. Kun ensimmäinen lehmä tuotiin navetasta pihalle, karjaisi huutokappameklari: ”Mitä tarjotaan?” Tähän Askolin vastasi: ”80 000 markkaa. Viekää lehmä takaisin Bornin navettaan!” Ulvilan taistelu
Joulukuun 20. päivän tienoilla Poutun johtamat nuijamiehet lopulta saapuivat Ulvilaan ja alkoivat värväämään vahvistusta joukkoihinsa. Pouttu kohtasi myös Axel Kurckin, jolle esitettiin vaatimus liittyä talonpoikiin. Suomen vanhimpiin aatelissukuihin kuuluva Kurck ei kuitenkaan ollut halukas pettämään kuningas Sigismundia, vaan määräsi 300 ratsumiehestä koostuvan sotajoukkonsa talonpoikien kimppuun. Syntyneestä taistelusta ei ole juurikaan tietoa, mutta se päättyi Kurckin ratsumiesten voittoon, kun he onnistuivat ylivoimansa ja paremman varustuksensa turvin iskemään nuijamiesten joukot hajalle. Pentti Pouttu puolestaan vangittiin ja toimitettiin vankityrmään Turun linnaan. Kirjailija Kustaa Killisen mukaan talonpojat ehtivät kuitenkin ryöstämään ja polttamaan Anolan kartanon. Paikallinen kansanperinne puolestaan kertoo Kurckin hirttäneen kapinallisten puolelle siirtyneitä sotilaitaan Kokemäenjoen rannassa kasvaneeseen puuhun. Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstö
28-vuotias Jan Tshokke, edellisten veli, pakeni saalisrahat mukanaan Emma Gailsin, Petter Salinin ja kolmannen tuntemattomaksi jääneen miehen kanssa Helsingistä junalla Tampereelle, jossa he esiintyivät vainottuina Baltian pakolaisina mennessään tapaamaan Kansan Lehden taloudenhoitajaa Vihtori Kososta. He näyttivät Kososelle suosituskirjeensä, ja tämä järjesti heille majoituksen Tuomiokirkonkadulla (silloinen Viinikankatu) sijainneeseen matkustajakoti Saimaan. Kosonen ei tiennyt tässä vaiheessa latvialaisten osuudesta pankkiryöstöön eikä heidän yhteyksistään Venäjän bolševikkeihin. Saman päivän iltana Jan Tshokke meni tapaamaan Nikolai Bureninia, joka oleskeli Tampereella ja luovutti saalisrahoja hänelle. Burenin piti tuolloin konsertin Tampereella, jossa hän säesti pianolla venäläisiä laulajia. Aksel Aarre
Seuraavana päivänä Aarre miehineen osallistui Pomarkun taisteluun, jossa punaiset yrittivät vallata pari viikkoa aikaisemmin menettämäänsä Pomarkun kirkonkylää. Vuorokautta myöhemmin hän kävi Porin punakaartin päällikön Armas Honkasalon puheilla, joka antoi Aarrelle määräyksen tuoda 16 Noormarkussa vangittua Ahlströmin tehtaan virkailijaa kuulusteltavaksi Poriin. Aarre puolestaan määräsi tehtävään kuusi A-komppanian miestä. Matkan puolivälissä vangit yrittivät kuitenkin paeta ja heidät kaikki ammuttiin. Tapauksesta on myöhemmin yleisesti syytetty Aarretta, joka sai murhamiehen maineen, vaikka ei ollut vankisaattueen mukana. Sen sijaan hän oli antanut määräyksen ampua vangit, mikäli nämä yrittäisivät paeta. Porilaisen varatuomari Berndt Procopén oli määrä aloittaa tapauksen tutkimus, mutta se jäi kesken muuttuneen sotatilanteen vuoksi. Hopeavero
Älfsborg oli Götajoen suulla Hallannissa sijainnut linna. Se oli Ruotsille tärkeä, sillä se oli maan ainoa Pohjanmeren puoleinen satama. Ruotsi menetti sen Tanskalle vuosina 1563 ja 1612. Vuoden 1563 menetys sai alkunsa, kun Ruotsin kuningas Eerik XIV yritti vallata Hallannissa sijatsevan Halmstadiin mutta epäonnistui. Rauha solmittiin Stettinissä vuonna 1570. Ruotsin piti ostaa Älfsborg takaisin 150 000 taalarin hinnalla. Valkoiset
Sodan loppuvaiheessa ja sen päätyttyä valkoisten voittoon maassa alkoi laaja punaisten ja punaisiksi epäiltyjen joukkoteloittaminen ja kokoaminen vankileireille, joista eräs pahamaineisimmista sijaitsi Suomenlinnassa. Yhteensä vankileireillä oli yli 80 000 vankia. Ihmisiä pidettiin jopa vuosia leireillä epäinhimillisissä oloissa, joissa tauteihin, nälkään ja teloituksiin kuoli yli 10 000 vankia. Leirit ja teloitukset saivat osakseen merkittäviä kansainvälisiä protesteja – muun muassa Yhdysvallat ja Iso-Britannia pitivät niitä sodankäynnin sääntöjen ja Geneven sopimusten vastaisina – ja ne hidastivat Suomen itsenäisyyden tunnustamista. Valkoisen terrorin pahimpana ilmentymänä voidaan mainita Jämsä, jossa valkoiset kartanonomistajan Hjalmar Saaren eli ”Saaren Jallun” sekä sotapoliisien Johannes Fromin eli ”Rummin Jussin” ja rakennusmestari Veikko Sippolan johdolla surmasivat kymmeniä punaisina pitämiään henkilöitä. Torpin panttivankikriisi
Torpin panttivankikriisi Norjan Sandefjordissa 28. – 29. syyskuuta 1994 oli yksi Norjan historian dramaattisimpia panttivankitilanteita. Kaksi ruotsalaista ryöstäjää otti poliisia paetessaan panttivangeiksi naispoliisin ja kaksi eläkeläistä. Myös poliisin neuvottelija joutui myöhemmin panttivangiksi. Tilanne laukesi, kun poliisin erikoisjoukot ("beredskapstroppen") puuttuivat siihen ja toinen kaappaajista kuoli. Tämä oli ensimmäinen kerta Norjan historiassa, kun poliisimestari antoi käskyn ampua kuolettavasti. Num3rot (6. tuotantokausi)
Ryhmä rikollisia ottaa suuren jalokiviryöstön yhteydessä joukon ihmisiä panttivangeikseen, minkä seurauksena Don kutsuu apuunsa samankaltaisista ryöstöistä tuomitun John Buckleyn. Olkihattupiraatit
ArkeologiRobista luvattu kiinniottopalkkio on nykyään 80 000 000 berryä. Hänestä luvattiin jo 8 vuoden iässä 79 000 000 berryä, koska Nico Robin oli ainoa Oharan opiskelijoista, joka selvisi Buster Call -hyökkäyksestä. Maailman hallitus kuitenkin salasi syyn ja kertoi palkkion suuruuden syyksi sen, että Robin upotti 6 Merivoimien sota-alusta, mikä oli valetta. Robinin kiinniottopalkkio nousi Enies Lobbyn tapahtumien jälkeen vain miljoonalla, mutta palkkion kasvun myötä kuvakin uusittiin. Taistelu Norjasta
"Admiral Hipper" upotti 8. kesäkuuta tykkitulella ja laukaisemalla lopuksi torpedon Orient Linen "Oraman" (19 840 t). Aluksen upotessa hukkui 19 merimiestä ja 280 miestä vangittiin yhtenä "Oraman" päällikkö Sherburne. Samana päivänä upotettiin British Oil Shipping Company Limitedin tankkerin "Oil Pioneerin" (5 666 t) Narvikin ulkopuolella (). Anders Eklund (rikollinen)
Eklundia on epäilty myös 16-vuotiaan Malin Olssonin murhasta. Olsson löydettiin riisuttuna ja kuristettuna Göteborgissa vuonna 1994. OPEC:n öljyministereiden panttivankikriisi
Carlosin saapuessa konferenssihuoneeseen hän ampui seinään ja ministerit ja edustajat syöksyivät maahan. Terroristit jakoivat 63 panttivankia kolmeen ryhmään:Terroristit asettivat räjähteitä huoneeseen ja sättivät 3. ryhmän jäseniä. Iranin ja Saudi-Arabian ministereitä ja edustajia haukuttiin imperialisteiksi. Terroristit, jotka nimittivät itseään "Arabien vallankumouksen käsivarreksi", vaativat lentokonetta ja vapaata pääsyä maasta panttivankeineen uhkaamalla, että muuten OPEC:n päämaja räjäytetään. Lufthansan lento 181
Yhtäkkiä koneen keskellä olevat hätäuloskäynnit aukesivat, sisään lensi useita tyrmäyskranaatteja ja alkoi kuulua toistuvia huutoja: ""Päät alas - päät alas!"", samassa liittotasavallan rajavartiolaitoksen erikoisryhmä GSG 9:n kommandot hyökkäsivät sisään surmaten kolme kaappaajaa ja haavoittaen yhtä. Muutaman minuutin kuluttua väsyneet panttivangit olivat vapaita. Panttivankien joukossa oli Tukholmassa asuva Suomen kansalainen huonekalukauppias Oiva Ojalainen, joka selviytyi painajaisesta säikähdyksellä. Tostig Godwininpoika
Harald juhli voittoaan ja ehkä ajatteli, että englantilaiset oli lyöty yhdessä päivässä. Turvatakseen asemansa Harald vaati 500 panttivankia lisää, ei pelkästään kaupungista, vaan koko maakunnasta. Panttivangit oli määrä luovuttaa maanantaina 25. syyskuuta Stamfordin sillalla kymmenisen kilometrin päässä Yorkista. Norjalaisten leiristä Riccallista sinne oli matkaa liki kaksikymmentä kilometriä. Anders Behring Breivik
Breivik vei 22. heinäkuuta 2011 Oslon keskustaan autopommin, joka räjähti kello 15.26 paikallista aikaa. Pommin räjähdyksestä kuoli 8 ihmistä. Kaksi tuntia myöhemmin Breivik saapui poliisiksi pukeutuneena Norjan työväenpuolueen leirille Utøyan saarelle Oslon lähettyvillä ja avasi tulen kohti teini-ikäisiä leiriläisiä ja muita saarella olleita, joista kuoli 69, yksi välillisesti ja haavoittui useita. Yhteensä Behring Breivikin uhreja oli 77. Hänet pidätettiin Utøyassa. Asianajajansa Geir Lippestadin mukaan Breivik on myöntänyt kuulusteluissa molemmat terroriteot, joita hän kutsuu ”kauhistuttaviksi mutta välttämättömiksi” toimiksi, mutta kieltää rikkoneensa lakia. Lippestadin mukaan Breivik halusi muutosta yhteiskuntaan ja omasta näkökulmastaan katsottuna hän tarvitsi pakkokeinoja vallankumouksen kautta. Hän toivoi hyökkäävänsä yhteiskuntaa ja yhteiskunnan rakennetta vastaan. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Panttivankien myönteinen suhtautuminen kaappareihin sai lisähuomiota, kun ruotsalainen kriminologi ja psykiatri Nils Bejerot kertoi Tukholman syndroomasta eräässä televisio-ohjelmassa. . Termillä tarkoitetaan nykyisin psykologista tilaa, jossa panttivangeille tai muulla tavoin vastoin tahtoaan kaapatuille henkilöille kehittyy myötämielinen suhtautuminen kaappaajiinsa. Tämänlaisesta solidaarisuudesta voi seurata monimutkaisia ongelmia, kun vangitut alkavat auttaa vangitsijoitaan toteuttamaan suunnitelmaansa tai pakenemaan poliisilta. Syndrooma kehittyy uhrin pyrkimyksestä asettua vangitsijan asemaan tai ansaita kidnappaajien sympatia puolelleen. Myöhemmin termiä on käytetty monissa panttivanki- ja kaappaustilanteissa. Nykyään Tukholma-syndroomaa käytetään melkein jokaisessa samanlaisessa tilanteessa, ja se on virallisesti todettu psyykkinen tila, joka kehittyy tietyissä kaappaustilanteissa. Joskus siitä käytetään virheellistä nimitystä Helsingin-syndrooma. Mikkelin panttivankidraama
Noin kello 19.55 ryöstäjä siirtyi aseidensa, rahasalkun ja kolmen panttivankinsa – yhden miesasiakkaan ja kahden naispuolisen pankkivirkailijan – kanssa pankin edustalle tuotuun pankinjohtajan Volkswagen Passat -henkilöautoon (MTV:n Kymmenen uutiset 8. elokuuta 1986 julkaisi kuvan kyseisestä valkoisesta autosta, jonka rekisterinumero oli ARL-605). Ryöstäjä oli suojautunut läpinäkymättömillä huovilla, koska hän aavisti poliisien yrittävän tässä vaiheessa ampua hänet. Kaappaaja pakotti miehen kuljettajaksi ja asettui itse naisten väliin auton takaistuimelle. Auto siirtyi poliisisaattueen seuraamana Lahdenväylälle ja lähti ajamaan sitä pitkin kohti pohjoista. Kun tilanne pankissa oli ohi, poliisi vapautti siellä vielä olleet kahdeksan panttivankia ja päästi evakuoidut talon asukkaat palaamaan koteihinsa. Rudolf Wilhelm Österman
Punaisten jätettyä Turun 12. huhtikuuta, Österman pakeni kaupungista Viipuriin matkanneella junalla, joka ei kuitenkaan päässyt määränpäähänsä. lehtitietojen mukaan hän yritti tämän jälkeen jalkaisin kohti itää, mutta jäi ilmeisesti Myrskylässä valkoisten vangiksi yhdessä Turun miliisipäällikön William Lundbergin ja toimittaja Walter Borgin nuoremman pojan Erik Borgin kanssa. Miehet toimitettiin Helsingin vankileirille, jossa Österman tuomittiin kuolemaan 22. toukokuuta ja teloitettiin välittömästi. Myös Lundberg ja Borg ammuttiin toukokuun aikana. Hyvinkään paloittelusurma
Elokuussa 2011 Jarno Elg oli normaalilla kasvatuksellisella lomareissulla Vanajan vankilan avo-osastolta. Hän suuttui helsinkiläisessä ravintolassa ja iski kaksi muuta asiakasta ja paikalle hälytetyn järjestyksenvalvojan maahan. Poliisit ottivat hänet pian teon jälkeen kiinni. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Olofssonin rikollinen putki jatkui; vuonna 1975 Olofsson varasti miljoona kruunua Handelsbankenin Göteborgin pankkikonttorista. Vuonna 1999 Olofsson pidätettiin Tanskassa huumeiden salakuljetuksesta. Ilich Ramírez Sánchez
Carlos ja tämän johtamat terroristit hyökkäsivät joulukuussa 1975 OPECin päämajaan Wienissä ja ottivat noin 60 panttivankia, joista suurin osa OPEC-maiden edustajia. 22. joulukuuta kaappaajat ja panttivangit siirtyivät lentokoneeseen, joka lensi Algeriin, jossa 30 panttivankia vapautettiin. DC-9-lentokone lennettiin Algerista Tripoliin, jossa vapautettiin panttivankeja. Sen jälkeen lentokone palasi Algeriin, jossa loput panttivangit vapautettiin. Kaappaajat saivat turvapaikan Algeriasta. Tempauksen jälkeen PFLP-johtaja Wadie Haddad erotti Carloksen. Nils Idman
Nils Idman jäi kiinni talousrikoksista 1912. Hän oli kavaltanut Suomen Yhdyspankilta noin 8,6 miljoonaa markkaa, vuoden 2007 rahanarvolla noin 30 miljoonaa euroa. Se vastasi lähes kymmentä prosenttia Suomen suuriruhtinaskunnan silloisesta budjetista. Oikeudenkäynnissä Idmanille vaadittiin rangaistusta peräti 72 eri syytekohdan perusteella. Rangaistuksena oli aluksi 10 vuotta kuritushuonetta, mutta Turun hovioikeus ja senaatti pidensivät sitä 15 vuoteen. Idman joutui kuitenkin viettämään vankilassa lopulta vain noin seitsemän vuotta, sillä rangaistus lyheni Romanovien 300-vuotisen vallassaolon kunniaksi annetun keisarillisen julistuksen ja joukkoarmahduksen ansiosta. Leinon vangit
Valpon arkistossa säilynyt lista käsittää 22 nimeä. Näistä henkilöistä kolme ei ollut mukana 20.–21. huhtikuuta välisenä yönä Helsingissä pidätettyjen joukossa: Nikolai Bastamov oli paennut Ruotsiin, eikä häntä siksi tavoitettu; Dmitri Daragan saatiin 21. huhtikuuta kiinni Porissa, ja hänet luovutettiin valvontakomissiolle erikseen kolme päivää myöhemmin; Aleksander Kalašnikov -nimeä käyttänyt henkilö pidätettiin niin ikään 21. huhtikuuta Heinolassa ja luovutettiin Neuvostoliittoon mahdollisesti yhdessä Daraganin kanssa tai jo aiemmin. Hän oli mahdollisesti Björkelundin mainitsema puuttuva kahdeskymmenes ”Leinon vanki”. Kalašnikov oli Suomen tiedustelua avustanut sotavanki, ja hän oli listalla nimetyistä ainoana Neuvostoliiton kansalainen. Valpon tietojen mukaan hänen oikea nimensä olisi ollut Orest Beljanski, mutta sekin saattoi olla väärä henkilöllisyys. Toisin kuin muiden ”Leinon vankien”, Kalašnikovin oletettuun luovutukseen ei liittynyt mitään laitonta, sillä Suomi ja Neuvostoliitto olivat jo syksyllä 1944 tehneet sopimuksen sotavankien luovuttamisesta. Eric Olsoni
Olsoni omisti 1930–1966 helsinkiläisen vuonna 1918 perustetun "Nordiska antikvariska bokhandeln - Pohjoismainen Antikvaarinen kirjakauppa" -kirjakaupan. Hän toimi teatterikriitikkona Arbetarbladet-lehdessä 1923–1927 ja Nya Argus -lehdessä 1928–1953. Olsoni oli myös Nya Arguksen päätoimittajana 1954–1959. Isku rajalle (2011)
Vuonna 1942 Ruotsin Värländissa, joka sijaitsee Saksan miehittämän Norjan rajalla, sijaitsevalta vartioasemalta lähtee kaksi sotilasta tarkkailemaan natsien toimintaa. Natsit kuitenkin huomaavat ruotsalaiset, ja tappavat toisen heistä ja ottavat toisen vangiksi kuulusteluja varten. Vangiksi jäänyt sotilas paljastuu luutnantti Aron Stenströmin (André Sjöberg) veljeksi Sveniksi (Martin Wallström). Aron Stenström kokoaa pienen iskujoukon, jossa mukana on mm. suomalainen talvisodan veteraani, korpisoturi Wille Järvinen (Antti Reini), ja he lähtevät pelastamaan Sveniä. Ruotsalainen eversti kuulee operaatiosta, ja lähettää sotilaita tappamaan kadonneet ruotsalaiset ja heitä pelastamaan lähteneet miehet peitelläkseen tapahtunutta virhettä. Ruotsalaisilla sotilailla on nyt vastassaan natsien lisäksi myös maanmiehensä. Karl Emil Malmelin
Karl Emil Malmelin (s. 1872-?) oli suomalainen murhaaja, joka surmasi 10. toukokuuta 1899 Nurmijärven Klaukkalassa seitsemän Simolan torpan asukasta. Espoosta kotoisin ollut Malmelin oli palvellut Simolan torpassa renkinä ja seurustellut torpan tyttären kanssa. Kun tämä ei ollut suostunut Malmelinin puolisoksi surmasi tämä kostoksi koko torpan väen käyttäen kirvestä aseenaan. Uhreista kolme oli naisia ja kaksi lapsia. Tornionlaakson taistelut
Erikoispiirre neuvotteluissa oli sadan vangiksi jääneen saksalaisen sotavangin kohtalo. Saadakseen pontta vankien vapautusvaatimukselleen kenraalieversti Lothar Rendulic antoi käskyn panttivankien ottamisesta. Saksalaiset vangitsivat 1. lokakuuta lähtien 130 siviiliä Kemissä ja 132 Rovaniemellä. Kenraalimajuri Kräutler toimitutti Halstille kirjeen, jonka mukaan vangitut ammuttaisiin, jollei saksalaisia sotavankeja vapautettaisi. Siilasvuo kieltäytyi myönnytyksistä. Vastauksessaan saksalaisille Halsti ilmoitti, että yhdenkin siviilin teloitus aiheuttaisi kaikkien sadan sotavangin, sekä suomalaisten valtaamalla alueella olevan Tornion saksalaisen sotasairaalan henkilökunnan ja sen potilaiden ampumisen välittömästi. Saksalaiset eivät teloittaneet panttivankeja, vaan vapauttivat heidät myöhemmin Jaatilasta vetäytyessään. Beslanin koulukaappaus
Kello 9.30 paikallista aikaa (UTC+3) 1. syyskuuta 2004, syyslukukauden ensimmäisenä päivänä, noin kolmenkymmenen hengen terroristijoukko, johon kuului naisia ja miehiä, saapui GAZel- ja GAZ-66 -kuorma-autoilla Beslanin keskikouluun numero yksi. Koulun oppilaat ovat 7–11-vuotiaita. Terroristeilla oli maskit ja osalla heistä oli räjähdevyöt. Taistelussa kuoli aluksi viisi poliisia, jonka jälkeen joukko valtasi koulurakennuksen ottaen 1 181 vankia. Vankien määrästä oli aluksi epäselvyyttä, arviot vaihtelivat välillä 350–1 500 vankia. Terroristit teloittivat aluksi noin 20 aikuista panttivankia, joiden ruumiit heitettiin ulos ikkunoista. Yksi naiskaappaajista räjäytti vahingossa räjähdevyönsä, mutta kukaan ei loukkaantunut. Matti Markkanen
Jouduttuaan näin uudestaan vankilaan hän onnistui kuitenkin karkaamaan peräti kahdesti. Ensimmäinen vankilapako tapahtui vuonna 1977 ja päättyi kuukauden päästä Norjassa siellä tapahtuneen ryöstön jälkeen. Markkanen pakeni uudestaan 7. syyskuuta 1980 kahdesta taposta 16 vuoden rangaistusta kärsineen Mikko Salmisen kanssa Helsingin keskusvankilasta. Pakomatkansa aikana miehet syyllistyivät kymmeniin rikoksiin Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Markkanen jäi kiinni 3. marraskuuta 1980 Smålandissa, Etelä-Ruotsissa. Poliisin koirapartio oli saanut vihjeen Markkasen piilopaikasta sen perusteella, että eräästä kesämökistä oli varastettu patja. Markkanen oli aseistautunut vahvasti, mutta antautui poliisille tekemättä vastarintaa. Salminen puolestaan oli palannut jo kuukautta aiemmin Suomeen ja jäänyt kiinni Kajaanissa. Operaatio Bodyguard
Liittoutuneet tiesivät hyvin, että Ruotsin rautamalmi oli elintärkeää Saksan sotateollisuudelle. Saksaan malmi laivattiin Norjan Narvikin kautta, joten oli odotettavaa, että Adolf Hitler tulisi todennäköisesti puolustamaan kaupunkia raivokkaasti. Operaatio Fortitude Northin tarkoitus oli uskotella Saksalle, että Edinburghista käsin oli suunnitteilla noin 100 000 miehen hyökkäys Narvikiin. Myös juonessa mukana ollut Stalin keskitti suuren määrän joukkojaan Kuolanlahteen vahvistaakseen kuvaa tulevasta suurhyökkäyksestä. Pääosin valheelliseen radioliikenteeseen perustunut hämäys tehosi hyvin. Saksa piti Norjan puolustuksessa liki 150 000 sotilasta. Vastaavasti Edinburghin ”hyökkäysjoukot” koostuivat todellisuudessa 334 sotilaasta ja 29 upseerista. Hakaniemen mellakka
Hakaniemen mellakan yhteydessä kuoli seitsemän suojeluskaartilaista ja kaksi punakaartilaista. Luutnantti Erik Åkermania lukuun ottamatta kaikki suojeluskaartilaiset saivat surmansa Hakaniemen torilla, kuten myös punakaartilaisista Vilppu Kihlström. Åkerman ja toinen punakaartilainen Juho Jokinen kuolivat hetkeä myöhemmin Siltasaaressa käydyssä laukaustenvaihdossa. Haavoittuneiden suojeluskaartilaisten joukossa oli muun muassa vapaaherra Gustaf Cedercreutz. Välikohtauksen aikana punakaartilaiset ottivat myös kaksi vankia, joista toinen oli professori Gustaf Nyström. Herman Standertskjöld-Nordenstam
Tunnetuin Standertsköld-Nordenstam on Laukon kartanon omistajana. Hänen aikanaan kartanon alueella olleiden torppien lukumäärä kasvoi noin 150:een. Kun kartanon torpparit vaativat taksvärkkipäivien lyhentämistä eikä pehtoori August Vikström siihen suostunut, torpparit ryhtyivät 20. toukokuuta 1906 lakkoon. Tällöin Standertskjöld-Nordenstam vaati oikeusteitse lakkoa lopetettavaksi, mihin osa torppareista suostuikin, mutta 41 torpparia häädettiin seuraavan vuoden alussa. Tapaus herätti erittäin suurta huomiota ja sitä käsiteltiin senaatissakin. Norrmalmin uudelleenjärjestely
Kun jotkut Ruotsin suurista pankeista pitkään epäröityään lopulta alkoivat täyttää rakennustyömaan monttuja pankkipalatseilla, niillä ei ollut mitään suurempaa näkemystä arkkitehtuurista, lukuun ottamatta Carl Nyrénin Sparbankshusetia Hamngatanin varrella. Muutoin taloudelliset näkökohdat syrjäyttivät esteettiset arvot täysin, ja arkkitehtuurihistorioitsija Bredric Bedoire nimittikin vuonna 1985 tulosta "sieluttomaksi säilykepurkkiarkkitehtuuriksi, synkäksi taustaksi ABABin vartijoiden ja prostituoitujen kaupunginosalle." Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstö
Vaskiseppä Gellman yritti nyt vapaaehtoisena pidättää Tshokken, mutta tämä ehti ampumalla haavoittaa häntä ensin. Nyt vedettiin yleisöltä salassa toinen vesiletku Kauppakadulta kaupungintaloon ja neljän vapaaehtoisen joukko, ruiskumestari K. V. Lehtimäki, vanhempi korpraali J. W. Lehtonen, kirjaltaja Juho August Eklund sekä talonomistaja Heikki Tamminen, onnistui tunkeutumaan huoneeseen, jossa Tshokke piileskeli ja kaatamaan tämän vesisuihkun avulla lattiaan. Tshokke saatiin pidätettyä, mutta hän ehti vielä ampua Tammisen ja haavoittaa Eklundia. Välikohtaus oli alkanut puoli kahdelta iltapäivällä ja se päättyi kello viiden aikaan. Kaksi poliisia ja yksi siviili kuoli, loukkaantuneita oli seitsemän: kolme poliisia ja neljä siviiliä. Värtsilän taistelu
Punakaartilaisia oli yhteensä noin 220, joista toistasataa jäi illan aikana suojeluskuntalaisten vangiksi. Joukossa oli myös punakaartiin kuulumattomia Värtsilän työväenyhdistyksen jäseniä, kuten osuusliikkeen johtaja Ilmari Aura, joka pidätettiin yöllä kotoaan. Osa punakaartilaisista onnistui pakenemaan ympäröiville vaaroille, josta valkoiset jäljittivät heitä viikonlopun ajan. Taistelun jälkeen Värtsilästä pakeni myös naisia ja lapsia, jotka kuitenkin palasivat takaisin jo parin päivän kuluttua. Kiinnijääneistä 19 miestä ja yksi nainen kuljetettiin lopulta vankeina Joensuuhun ja muut päästettiin vapaaksi. Joensuulaisten poistuttua tapauksen jälkiselvittely jäi kapteeni Pellin joukkojen tehtäväksi. Heidän keskuudessaan esitettiin vaatimuksia jopa kaikkien punaisten teloittamisesta välittömästi, mutta Värtsilän suojeluskunnan päällikkönä toiminut pankinjohtaja Raino Hallberg onnistui vaikutusvallallaan estämään aikeet. Lopulta teloitettiin ainoastaan kaksi punakaartilista, joita toinen oli kaartin päällikkö Juho Koski. Osa punaisista, kuten vapaksi päästetty Ilmari Aura, pakeni hiihtäen Neuvosto-Venäjän puolelle. Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Aleks Tuorilan johtama 200 miehinen punaisten osasto torjui Walleniuksen Soukelon kylän valtausyrityksen. Taistelussa punaiset eivät Aatsinkin ja Nevakiven mukaan kärsineet tappioita, mutta Vahtolan mukaan punaiset olisivat menettäneet yhden miehen kaatuneena ja toinen oli haavoittunut. Valkoisilta kaatui seitsemän miestä ja 18 haavoittui. Pakomatkansa aikana Wallenius ryösti Oulangan postikassan ja vei mukanaan venäläisen kunnankirjurin, jonka teloitti Suomen puolella. Beslanin koulukaappaus
Beslanin koulukaappauksessa 1.–3. syyskuuta 2004 terroristit tunkeutuivat kouluun Beslanissa Venäjän Pohjois-Ossetiassa ja ottivat joidenkin arvioiden mukaan jopa 1 100 (joista 777 lapsia) panttivankia koulun oppilaiden, oppilaiden vanhempien ja opettajien joukosta. Kaappaus kesti kolme päivää, kunnes venäläiset poliisit ja sotilaat tekivät rynnäkön kouluun ja ottivat sen haltuunsa. Tapahtumassa kuoli yli 330 panttivankia, joista yli 150 oli lapsia. Terroristeja kuoli 30. Lisäksi sadat muut loukkaantuivat. Mikkelin panttivankidraama
Tapahtumat lähtivät liikkeelle perjantaina 8. elokuuta 1986 noin kello 13.40. Helsingin Jakomäessä, osoitteessa Jakomäenkuja 1, sijainneeseen Kansallis-Osake-Pankin konttoriin astui huppupäinen mies, jolla oli mukanaan katkaistu haulikko ja noin 10 kilogrammaa dynamiittia sisältänyt räjähdysainepanos. Dynamiitin mies oli varastanut läheiseltä louhintatyömaalta. Ryöstäjä esiintyi koko tilanteen ajan erittäin hermostuneesti. Bamakon hotelli-isku 2015
Bamakon hotelli-isku 2015 tapahtui 20. marraskuuta 2015, kun ainakin 10 aseistautunutta miestä hyökkäsi Malin pääkaupungissa Bamakossa sijaitsevaan Radisson Blu Hotel-hotelliin. Hotelli on yhdysvaltalaisomisteinen, ja suosittu liikemiesten sekä lentoyhtiöiden työntekijöiden keskuudessa. Hyökkäyksessä otettiin 170 panttivankia, joista 30 oli hotellin työntekijöitä. Lundin taistelu
Päivän taistelun kuluessa ruotsalaiset ottivat liki 2 000 tanskalaista vankia, kun taas tanskalaiset puolestaan noin 50 ruotsalaista. Suurin osa vangeista pääsi vapaaksi seuraavana vuonna. Ragnar Nordström
Valpo jahtasi häntä kolme vuotta asekätkennän, kommunismin vastaisen toiminnan ja saksalaissuhteiden takia. Hänen jahtaamisensa kuitenkin päättyi Valtiollisen poliisin lakkauttamiseen vuonna 1948.
Sodan jälkeen hän oli merkittävä sijoittaja Suomen yrityselämässä. Hän omisti osakkeita muun muassa Fenniasta, Enso-Gutzeitista ja Kansallis-Osake-Pankista. 1950-luvulla hänen laivanvarustustoimintansa joutui suuriin vaikeuksiin ja lopulta vararikkoon. Nordström kuoli jouluyönä 1982. Ruotsin sotahistoria keskiajalla
Sverker kukisti norjalaisten birkebeinaredien tukemat Knuut Eerikinpojan neljä poikaa Älgaråsin taistelussa. Ainoastaan Eerik Knuutinpoika selvisi taistelusta hengissä ja hän pakeni Norjaan, josta hän haki tukea. Eerik palasi vuonna 1208 ja kukisti Sverkerin Lenan taistelussa. Sverker joutui pakenemaan Tanskaan, josta hän palasi, ehkä tanskalaisten joukkojen tukemana, vuonna 1210. Eerik kukisti Sverkerin lopullisesti Gestilrenin taistelussa. Eerikistä tuli myös ensimmäinen Ruotsin kuningas, joka on varmuudella kruunattu. Eerikin kuoleman jälkeen kuninkaaksi nousi Juhana Sverkerinpoika, joka kuoli vuonna 1222. Hänen tilalleen nousi alaikäinen Eerik Knuutinpojan poika Eerik. Hänen aikanaan aateliston valta kasvoi ja kuningasta opastamaan muodostettiin valtioneuvosto jonka johtajana toimi valtakunnan jaarli. Neuvoston johtaja Knuut Pitkä nousi kapinaan Eerikkiä vastaan vuonna 1229. Kapinalliset ja kuninkaan kannattaja kohtasivat Olustran taistelussa jonka Knuut voitti. Eerik pakeni Tanskaan, josta hän palasi kuninkaaksi vuonna 1234, luultavasti Knuutin kuoltua ja ehkä tanskalaisen armeijan kanssa. Ulf Olsson
Ulf Olsson (19. joulukuuta 1951 – 10. tammikuuta 2010) oli ruotsalainen henkirikollinen. Hän tappoi vuonna 1989 kaksi ihmistä: maaliskuussa 10-vuotiaan Helén Nilssonin ja elokuussa 26-vuotiaan Jannica Ekbladin. Olsson jäi kiinni vasta kesällä 2004 DNA-testin avulla. Hänet tuomittiin pakkohoitoon. Tukholma-syndrooma
Syndrooma on saanut nimensä Tukholmassa 23. lokakuuta 1973 tapahtuneen Norrmalmstorgin pankkiryöstöä seuranneen panttivanki- ja piiritystilanteen jälkeen. Kuusi päivää kestäneessä piirityksessä ryöstäjät pitivät panttivankeina neljää pankkivirkailijaa. Uhrien reaktio hämmästytti maailmaa, sillä tilanteen lauettua he halasivat ja suutelivat ryöstäjiä ja pysyivät heidän puolellaan, vaikka heidät tuomittiin vankilaan. Termin Tukholma-syndrooma otti käyttöön kriminologi ja psykologi Nils Bejerot, joka avusti poliisia ryöstön aikana. Bejerot käytti termiä uutislähetyksessä, josta se otettiin psykologien käyttöön maailmanlaajuisesti. Torpin panttivankikriisi
Poliisin panttivankineuvottelija Frode Anmarkrud lupasi ryöstäjille rahat ja lentokoneen voittaakseen aikaa, jotta poliisin erikoisjoukot ehtisivät tulla paikalle Oslosta. Ryöstäjät saivat kuitenkin tietää suunnitelmasta radiouutisten kautta. He vaativat lisää rahaa, ja Anmarkrud ilmoitti heille, että rahat ja lentokone olisivat valmiina Sandefjordin lentokentällä. Gabriel Cronstedt
Maaliskuun alussa 1918 luutnantti Cronstedt komensi pataljoonaa, joka eteni Mäntyharjun rintamalla Hillosensalmelle katkaistakseen Mouhun taistelusta perääntyvien punaisten pakotien. Punaisten tykillä varustettu panssarijuna kuitenkin ajoi Cronstedtin miehet sekasortoiseen pakoon, jonka yhteydessä Hillosensalmen sillan räjäyttämiseen tarkoitettu räjähdysainelasti räjähti Paljakanlahden jäällä surmaten osan miehistä ja kuljetushevosista. Valkoiset menettivät epäonnisen retken yhteydessä yhteensä 48 miestä ja 19 jäi vangiksi. Viipurin valtauksen aikana Cronstedt johti Allan Wingen pataljoonaa. Ruotsin vallankaappaus 1809
Kapinallisarmeijan 1 850 miestä ja kuusi tykkiä lähtivät 9. ja 10. maaliskuuta kohti Örebrota. Värmlantiin jäi 780 miestä mahdollisen norjalaisten hyökkäyksen varalta. Örebro vallattiin, ja sieltä kapinallisten reitti kulki Mälarenin pohjoispuolitse Västeråsin kautta kohti Tukholmaa. Ristiretket vendejä vastaan
Kun Valdemar nousi Tanskan kuninkaaksi, hän kutsui maan suurmiehet koolle päättämään sodasta vendejä vastaan. Valdemarin suunnitelma ei kuitenkaan saanut kannatusta, koska sotaretkeä pidettiin liian vaarallisena ja Valdemarin valtaannoususta oli liian vähän aikaa. Valdemarin oli annettava periksi. Seuraavana vuonna hänen lapsuudenystävästään Absalonista tuli Roskilden piispa. Absalon ja Valdemar päättivät tehdä yllätyshyökkäyksen vendejä vastaan. Valdemar matkusti Skåneen, missä arkkipiispa Eskil asettui suunnitelman taakse. Eskil uhkasi jopa julistaa pannaan kaikki tanskalaiset, jotka eivät tukisi kuninkaan retkeä. Eskilin näkökulmasta sota vendejä vastaan oli pyhää sotaa. Tanskan laivasto kokoontui Skånessa ja lähti sieltä Rügeniä kohti 260 laivan voimin. Valdemarin suunnitelmissa oli hyökätä Arkonaa vastaan, mutta toisin kun 1130-luvulla, tarkoitus oli vallata kaupunki ja tuhota sen pakanatemppeli. Hyökkäys epäonnistui heti alkuunsa, kun laivasto joutui myrskyn kouriin. Valdemarin laiva upposi myrskyssä, mutta kuningas pelastautui toiseen laivaan. Myrskyn jälkeen laivastosta oli jäljellä vain 60 laivaa. Hallantilaiset eivät halunneet enää tämän jälkeen jatkaa sotaretkeä, vaan palasivat kotiin. Lopulta Valdemar päätti hyökätä muutamaa pientä kylää vastaan, koska hän ei halunnut palata kotiin ilman minkäänlaista voittoa. Mutta samalla kun Valdemar ja Absalon ryöstivät maaseutua, vendien laivasto hyökkäsi tanskalaisten laivaston kimppuun. Tanskalaiset saivat ajettua vendit pakosalle, mutta vendit palasivat pian, ja lopulta tanskalaisten oli paettava. Jan Tshokke
Jan Tshokke (oik. Jānis Čoke, 24. syyskuuta 1878 Idus, Liivinmaan kuvernementti – 9. kesäkuuta 1910 Turku) oli latvialainen bolševikki, joka Suomessa tunnetaan vuonna 1906 tehdystä Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöstä. Nikke Pärmi
Jatkosodan aikana taistelujoukkoja päätettiin täydentää vapaaehtoisilla kriminaalivangeilla ja turvasäilöstä rintamalle määrätyillä miehillä. Pärmi määrättiin 28. elokuuta 1941 vangeista koottavan Erillinen Pataljoona 21:n komentajaksi (Osasto Pärmi, Pataljoona tunnettiin ajalla 22. lokakuuta – 6. joulukuuta 1941 nimellä Jalkaväkirykmentti 26:n 3. pataljoona). Pataljoonaan saatiin noin 550 vapaaehtoista rangaistusvankia Sukevan ja Pelson vankiloista. Lisäksi otettiin Köyliön vankileiriltä 288 turvasäilöön poliittisten mielipiteidensä vuoksi määrättyä miestä. Joukossa oli 25 entistä punakaartin upseeria. Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstö
Tshokke ilmoitti myös saksan kielellä olevansa santarmien takaa-ajama sosiaalidemokraatti ja pyysi väkijoukkoa hakemaan "punaisen organisaation" hänelle apuun. Tshoken huudellessa ikkunasta onnistui komisario Balkewitsch hiipimään samaan huoneeseen ja oli juuri päässyt Tshokken taakse, kun tämä huomasi hänet ja pisti komisarion kuoliaaksi tikarilla. Samalla hetkellä huoneeseen ryntäsi poliisikonstaapeli Karl Josef Grönfelt, mutta Tshokke ehti ampua häntä useita kertoja. Grönfelt pääsi raahautumaan pois huoneesta, mutta hän kuoli illalla sairaalassa saamiinsa vammoihin. Oulun lentokonekaappaus
Lamminparras päästi koneen laskeutumaan Vantaalle vasta hiukan ennen kuin polttoaine loppui, ja 35 matkustajaa sekä kaksi lentoemäntää vapautettiin. Sen jälkeen kaappaaja käski koneen lentää takaisin Ouluun. Koneeseen jäi panttivangeiksi kahdeksan naismatkustajaa, mukaan lukien laulaja Monica Aspelund, jota Lamminparras ei kuitenkaan ollut tunnistanut matkustajien joukosta. Aspelundin kohtalo vei tapahtumia seuranneiden tiedotusvälineiden päähuomion, ja myös koneesta ulos päässyt, välittömästi toimittajien piirittämäksi joutunut säveltäjä Aarno Raninen sai kerrata tapahtumien kulkua alkaen linja-automatkasta Oulun lentoasemalle. Koliahteen joukkomurha
Punaiset olivat tiettävästi jo 25. helmikuuta vanginneet yhteensä 27 Ahlströmin pääkonttorin ja Noormarkun ruukin virkailijaa. Myöhemmin pidätettiin myös heitä tapaamaan saapunut yhtiön toinen johtaja Erik Rafael Ahlström, joka vakituisesti asui Kaarinassa sijaitsevassa Ispoisten kartanossa. Osa vangeista vapautettiin, muun muassa heikon kuntonsa vuoksi, ja jäljelle jääneitä lähdettiin sunnuntaina 10. maaliskuuta kuljettamaan kohti Poria, jonne oli matkaa noin 13 kilometriä. Aksel Aarren kertomuksen mukaan määräys kuljetuksesta tuli Porin punakaartin päälliköltä Armas Honkasalolta. Tarkoitus oli kuulustella vankeja, jonka jälkeen heidät mahdollisesti olisi lähetetty Helsinkiin. Saattajiksi valittiin kuusi Helsingin punakaartin jäsentä, jotka päivää aikaisemmin olivat osallistuneet epäonnistuneeseen Pomarkun takaisinvaltaukseen. Heidän johtajanaan toimi Pomarkun punakaartiin kuulunut Juho Leppänen. Ville Pankko
Moskovan välirauhan jälkeen Pankko ja yksitoista muuta Valpon virkailijaa pakeni perheineen Ruotsiin matkustaen Raumalta virolaispakolaisten veneessä 24. syyskuuta 1944. Hän sai turvapaikan kerrottuaan pelkäävänsä Neuvostoliiton miehitystä ja suomalaisten kommunistien kostotoimia. Pankko ei maininnut ruotsalaisille mitään yhteistyöstään natsi-Saksan turvallisuuspoliisin kanssa. Pankon lisäsi Ruotsiin pakenivat EK:n henkilökunnasta muun muassa päällikkö Arno Anthoni, esittelijä Aarne Kauhanen, Kuopion osaston päällikkö Rusko Sihvonen, ylietsivä Arvid Ojasti ja etsivä Erik Jaarma. Operaatio Barbarossa
Ensi-isku yllätti neuvostojoukot, kun 2. panssariarmeija valtasi 121 kilometriä puolustuslinjojen eteläpuolella olevan Oryolin. Kolme päivää myöhemmin panssariarmeija jatkoi hyökkäystään Bryanskiin 2. armeijan hyökätessä saman aikaisesti lännestä. Neuvostoliiton 3. ja 13. armeija joutuivat täten etenevien armeijoiden väliin mottiin. Pohjoisessa 3. ja 4. panssariryhmä hyökkäsivät Vyazmaan sitoen 19., 20., 24. ja 32. armeijan taisteluun. Keskinen armeijaryhmä oli siten murtanut Moskovan ensimmäisen puolustuslinjan. Moteista saatiin 673 000 sotavankia, mikä kasvatti sotatoimien alettua saatujen sotavankien lukumäärän kolmeen miljoonaan. Moskovan puolustamiseen oli tämän jälkeen käytettävissä ainoastaan 90 000 miestä ja 150 panssarivaunua. Nikita Bergenström
Valjakkala anoi vankeutensa aikana armahdusta presidenteiltä useita kertoja, mutta tammikuuhun 2006 saakka korkein oikeus (KKO) katsoi, ettei anomusta tule hyväksyä. Lopulta tammikuussa 2006 KKO otti kannan, jonka mukaan anomus voitaisiin hyväksyä. Valjakkalan vapautuminen oli kiinni enää presidentti Tarja Halosen päätöksestä, jota KKO:n kanta ei sitonut millään tavoin. Ruotsin viranomaiset ja muun muassa oikeusministeri Beatrice Ask ilmaisivat tuolloin julkisesti vastustavansa Valjakkalan armahdusta. KKO:n kannanoton jälkeen Valjakkala pakeni jälleen vankilasta marraskuussa 2006. Tasavallan presidentti Tarja Halonen hylkäsikin Valjakkalan armahdusanomuksen 12. lokakuuta 2007. Steen Christensen
Christensen ryösti Hotelli Palacen 22. lokakuuta 1997 ja ampui pakomatkallaan kaksi poliisia, ylikonstaapeli Eero Kalevi Holstin (s. 29. joulukuuta 1941) sekä vanhemman konstaapelin Eero Antero Palon (s. 26. lokakuuta 1965), Helsingin Ullanlinnan Tehtaankadun ja Kapteeninkadun risteyksessä. Tapaus käynnisti ennennäkemättömän ajojahdin Suomessa. Christensen saatiin kiinni Hämeenlinnassa, kun hän oli poistumassa Hotelli Vaakunasta sen jälkeen kun hän oli yrittänyt itsemurhaa usein keinoin. Hän oli asunut hotellissa nimellä Kim Andersen. Ryöstön motiiviksi Christensen totesi rahapulan. Kirkkonummen taistelut
Sigurdskåren pysyi vangittuna saksalaisten Helsingin valtaukseen 13. huhtikuuta saakka. Tämän jälkeen Sigurdskårenin miehistä ja Porvoon saaristossa niin sanotulla Pellingin retkellä mukana olleista ruotsinkielisistä suojeluskuntalaisista muodostettiin Länsi-Uudenmaan pataljoona, joka huhti–toukokuun aikana teloitti ainakin 200 punaista tai punaiseksi epäiltyä eri puolilla Uuttamaata. Niistä tunnetuimmat ovat Västankvarnin teloitukset Inkoossa. Nikita Bergenström
He saapuivat Västerbottenin maakunnassa, Vindelnin kunnassa sijaitsevaan Åmseleen 3. heinäkuuta. Yöllä Valjakkala varasti polkupyörän. 49-vuotias Sten Nilsson ja hänen 16-vuotias poikansa Fredrik lähtivät ajamaan autollaan Valjakkalaa takaa. Ajojahti päättyi hautausmaalle, missä Valjakkala pakotti Stenin ja Fredrikin haulikolla uhaten polvistumaan. Ensin hän ampui Stenin, minkä jälkeen Fredrik yritti anoa armoa valehtelemalla ikänsä. Tästä huolimatta Valjakkala ampui hänetkin. Laukaukset kuuluivat kylään saakka. Perheen 42-vuotias äiti Ewa Nilsson lähti katsomaan, mitä oli tapahtunut. Hän näki, että Valjakkala istui Stenin autossa, ja koputti ikkunaan. Valjakkala tempaisi oven niin raivokkaasti auki, että Ewa kaatui, mutta tämä pääsi juoksemaan pakoon. Valjakkala sai hänet kiinni ja löi häntä haulikolla niin voimakkaasti, että se pirstoutui. Tämän jälkeen hän puukotti Ewan hengiltä viiltämällä tältä kaulan auki. GSG 9
GSG 9 vapautti 18. lokakuuta 1977 Mogadishussa kaikki palestiinalaisterroristien lentokonekaappauksessa ottamat 91 panttivankia. Kolme neljästä terroristista sai surmansa vapautusoperaatiossa. Eric Gustafsson Stenbock
Eric Gustafsson Stenbock (1538–1602) oli ruotsalainen valtaneuvos vuodesta 1568. Hän osallistui kapinointiin Eerik XIV:tä vastaan. Sigismund nimitti hänet vuonna 1594 Länsi-Götanmaan käskynhaltijaksi, ja hän ei totellut Kaarle-herttuan käskyjä. Hän joutui maanpakoon, kun herttua ryhtyi vuonna 1597 valloittamaan Älvsborgia. Hjalmar Kaipiainen
Sodan loppuvaiheessa Kaipiainen vetäytyi joukkojensa rippeiden kanssa Viipuriin. Hän oli vastuussa 27. huhtikuuta 1918 tapahtuneesta Viipurin lääninvankilan verilöylystä, jossa hänen johtamansa joukko tunkeutui lääninvankilaan ja surmasi humalapäissään noin 30 vankia, joista osa oli punaisten ottamia poliittisia vankeja ja osa vankilan entistä henkilökuntaa. Joukko tappoi ensin Karjalan Kansalaisliiton johtajan ja kansanedustajan Leander Ikosen, tehtailija ja kansanedustaja Matti Pietisen, ratainsinööri Tallgrenin ja vankilan entisen vahtimestarin Ahlgrenin. Sen jälkeen pidettiin istuntoa, jossa silminnäkijäkertomuksen mukaan mukana ollut nainen olisi valinnut surmattavat. Joukko murhasi entisen vankilanjohtajan Johan Stråhlmanin, Vuoksenniskan asemapäällikön Edvard Tojkanderin ja joitakin muita. Lopuksi joukko meni vankien yhteistilaan. Vangit yrittivät puolustautua asein ja rytäkässä Kaipiainen itse haavoittui. Hän luovutti johdon Albin Piskoselle. Albin Piskonen oli entinen vanki ja hän ampui verilöylyssä vankilanjohtajan. Joukko heitti vankien yhteistilaan käsikranaatin surmaten 4–5 henkilöä ja haavoittaen useita. Myöhemmin yöllä tapettiin vielä vankilan uusi vahtimestari Mannermaa. John Ausonius
Mies pidätettiin pankkiryöstön yhteydessä 12. kesäkuuta 1992. Hän pahoinpiteli myöhemmin oman lakimiehensä ja joutui oikeudenkäynnin ajaksi käsirautoihin. Hän sai elinkautisen ja on suorittanut sitä aluksi Kumlan vankilassa ja vuodesta 2012 Österåkerin vankilassa. Ausoniuksella on todettu antisosiaalinen persoonallisuushäiriö. Eerik XIV
Eerik joutui sotaan Tanska-Norjan ja Lyypekin kanssa Turun linnan piirittämisen aikoihin. Sodan puhjettua tanskalaiset valloittivat Ävlsborgin linnoituksen, joka oli ruotsalaisten ainoa maan länsipuolella sijaitseva satama saaden Ruotsin näin saarroksiin. Ruotsalaiset pärjäsivät merellä, mutta linnoitusta ei saatu valloitettua. Rauhansopimus tehtiin vuonna 1565. Sopimuksessa Ruotsi lunasti Ävlsborgin linnoituksen 150 000 taalarilla. Puolan sodan johtamista hoitivat ylipäällikkö Henrik Klaunpoika Hornin johdolla. Ruotsalaiset kykenivät tukemaan Liivinmaalla käytyä sotaa vain heikosti samanaikaisen Tanskan sodan vuoksi. Suomalaiset joukot kärsivät tappion 1567 puolalaisten sotajoukkojen puututtua asioihin. Niilo Jönsinpoika Oxenstierna
Niilo Jönsinpoika kuului aatelisiin, jotka vuosina 1432-34 tukivat kirkollista vastarintaa Eerik Pommerilaista vastaan. Vuonna 1434 Niilo osallistui kansannousuun Eerikiä vastaan ja kuului vuoteen 1441 asti valtakuntaa johtaneeseen neuvostoon. Unionikuningas Kristoffer Baijerilaisen aikana Niilo kuului vuodesta 1445 valtionhoitajakollegioon, joka hallitsi maata kuninkaan ollessa poissa. Kristofferin kuoltua Niilo toimi yhdessä veljensä Pentti Jönsinpoika Oxenstiernan kanssa Ruotsin valtionhoitajana tammikuusta kesäkuuhun 1448, kunnes Kaarle Knuutinpoika valittiin vaaleilla Ruotsin kuninkaaksi. Niilo oli kannattanut kuninkaaksi omaa poikaansa Eerikiä, ja kuninkaanvaalien jälkeen hän kuului kuningasta vastustaneeseen oppositioon. Tämän seurauksena hänen menetti vuonna 1448 Nyköpingshusin ja vuonna 1450 Örebron linnan. Hypnoosimurha
Bjørn Schouw Nielsen ja Palle Hardrup olivat aiemmin jakaneet saman sellin Horsensin vankilassa, jossa molemmat kärsivät toisen maailmansodan jälkeen pitkiä tuomioita maanpetturuudesta. Molemmat olivat tuomiota suorittaessaan osoittaneet suurta kiinnostusta itämaista filosofiaa, joogaa ja hypnoosia kohtaan. Poliisilaitoksella tuli ryöstön jälkeen vallalle teoria, jonka mukaan Nielsen olisi hypnoosin avulla saanut Hardrupin tekemään pankkiryöstön ja siihen liittyvät tapot. Numlahden kartano
1600-luvun lopulla kartanon omisti Elisabet Crusebjörn (1638–1709). Hän oli vuokrannut sen Esaias Austrellille, joka kohteli säälimättömästi ja kovakouraisesti kartanon alustalaisia. Vuokraajan ja alustalaisten välit kiristyivät kunnes 2. maaliskuuta 1697 kartanon torppari Juho Markunpoika ja hänen veljenpoikansa Juho Abrahaminpoika murhasivat kirveellä Austrellin ja tämän vaimon Kristina Dahlin. Murhien jälkeen uhrit haudattiin kartanon eteisen lattian alle ja teon jäljet siivottiin pois. Torpparit murtautuivat kartanon huoneisiin ja keräsivät arkuista suuren ryöstösaaliin, johon kuului 200 taaleria rahaa, hopeisia pikareita ja lusikoita, sormuksia sekä erilaista vaatetavaraa ja ruokaa. Murhaajat pakenivat Nurmijärveltä ensin Viipuriin ja sieltä Tallinnaan, missä heidät pidätettiin huhtikuussa. Molemmat tuomittiin kesäkuussa 1697 kuolemaan ja menettämään omaisuutensa. Mikkeli
Elokuussa 1986 Mikkelin torin laidalla räjähti poliisin piiritystilanteessa auto, jolla edellisenä päivänä Kansallis-Osake-Pankin konttorin Helsingin Jakomäessä ryöstänyt mies oli paennut. Räjähdyksessä saivat surmansa pankkiryöstäjä ja yksi tämän kolmesta panttivangista. Tapahtumasarja tunnetaan Mikkelin panttivankidraamana. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Poraus keskeytettiin väliaikaisesti. 27. elokuuta jatkui poliisin määrätietoinen toiminta. Silloin oli pidetty muutaman tunnin tauko. Kattoon porattiin lisää reikiä. 28. elokuun vastaisena yönä jatkuivat poraukset lakkaamatta, eikä ryöstäjille annettu tilaisuutta nukkua. Jan Jalutsi
Jan Jalutsi (aiemmin Jan Stefan Moilanen, s. 1962 Kirkkonummi) on tunnetuimpia suomalaisia pankkiryöstäjiä, taparikollisia ja vankikarkureita. Ensimmäisen vankilatuomionsa Jan Jalutsi sai 24-vuotiaana. Hän tutustui käytännössä jokaiseen suomalaiseen vankilaan ja lukuisiin ruotsalaisiin, ja myös karkasi melkein kaikista. Tornion valtauksen panttivangit
Panttivankejaan saksalaiset eivät teloittaneet, vaan suomalaisten jyrkän kielteisen kannan vuoksi totesivat heidät hyödyttömiksi. Kaikki panttivangit kuljetettiin Rovaniemelle Lääninhallituksen rakennukseen. 11. lokakuuta vangit kuljetettiin rautateitse tavaravaunuilla Jaatilaan – Lääninhallituksen motin vankien kasvattamana joukko oli nyt yhteensä 262 henkeä. Vangit majoitettiin Jaatilan asemalle kolmeen tyhjään sivurakennukseen ja heille jaettiin kahden päivän kuivamuona-annos. Seuraavan päivänä illalla kello 21 saksalaiset räjäyttivät talojen läheisen sillan ja vartijoina toimivat nuoret SS-miehet poistuivat nopeasti. Pidätetyt jäivät rakennuksiin odottaen aamua, tietämättä että suomalaiset valmistelivat tykistökeskitystä aseman alueelle. Pari tuntia ennen keskitykselle määrättyä aloitushetkeä vangit saivat kuitenkin yhteyden suomalaisten kärkijoukkoihin, jotka ottivat siviilit huostaansa. Vuoden 1970 lentokonekaappaukset Jordaniaan
El Alin lento 210 oli matkalla Tel Avivista New Yorkiin. Lennolla oli 148 matkustajaa ja 10 henkilökuntaan kuuluvaa. Lento teki välilaskun Amsterdamiin. Pian nousun jälkeen lentokoneen yrittivät kaapata nicaragualainen sandinisti Patrick Arguello ja palestiinalainen Leila Khaled. Aluksi El Alin lennolla piti olla kolme terroristia, mutta israelilaisten ankarien turvatoimien takia tyydyttiin kahteen. Varg Vikernes
Vikernes joutui vuonna 1994 vankilaan saatuaan ankarimman Norjan lain tunteman rangaistuksen 21 vuotta vankeutta. Syynä tähän olivat kolmen kirkon polttaminen Oslossa, Skjoldissa ja Åsanessa, yksi tuhopolton yritys, kuolemantuottamus (erään kirkkopalon yhteydessä yksi palomies sai surmansa) sekä Mayhemin entisen kitaristin Øystein "Euronymous" Aarsethin murha. Tuhopolttojen vuoksi Varg Vikernes on myös tuomittu maksamaan eri tahoille vahingonkorvauksia. Ilman korkoja vahingonkorvaussumma nousee yhteensä noin 40 miljoonaan Norjan kruunuun (noin 5 miljoonaa euroa). Mikki Ketelä
Syyskuussa 1906 Ketelä ryösti helsinkiläisten työläisaktivistien kanssa Yhdyspankin Hakaniemen konttoriin. Miehet pakenivat Tukholmaan, jossa heidät myöhemmin pidätettiin. Ketelän lisäksi joukkioon kuuluivat muun muassa Karl Gustaf Konrad Nyman ja Kaarlo Luoto.
Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja senaatti hylkäsi Ketelän armonanomuksen tammikuussa 1908. Torpin panttivankikriisi
Talossa asuivat aviopuolisot Uno Fyhr ja Sigrid Nilsson, jotka ryöstäjät ottivat uusiksi panttivangeikseen. He ilmoittivat Teigenin radiopuhelimen avulla poliisille vaatimuksensa, joihin kuului suuria summia rahaa sekä lentokone, jolla he pääsisivät pois maasta. Noormarkun–Harjakankaan taistelut
Punaiset kuitenkin menettivät nopeasti Lassilan ja Lavian, jolloin rintama siirtyi linjalle Noormarkku–Harjakangas–Suodenniemi. 25. helmikuuta punaiset vangitsivat Noormarkussa 27 henkilöä, joista pääosa oli Ahlströmin virkailijoita. Osa vangeista vapautettiin ja pari viikkoa myöhemmin jäljelle jääneitä lähdettiin kuljettamaan kohti Poria. Matkan aikana vangit kuitenkin yrittivät paeta, jolloin saattajina olleet punakaartilaiset ampuivat heidät niin sanotussa Koliahteen joukkomurhassa. 9.–10. maaliskuuta punaiset hyökkäsivät Harjakankaalta tuloksetta kohti Pomarkkua ja Lassilaa sekä 9.–14. maaliskuuta Noormarkusta Ahlaisiin, jossa taisteluja käytiin Lampissa. Torpin panttivankikriisi
Ruotsin kansalaiset Resid Koca ja Zvonimir Majdek murtautuivat syyskuun 28. päivän vastaisena yönä Østre Halsenin postikonttorin tiloihin Larvikissa wc:n ikkunan kautta. Naispuolisen työntekijän tullessa töihin aamulla he uhkasivat tätä aseella, jotta tämä avaisi postikonttorin kassakaapin. Ryöstäjät jättivät hänet konttoriin sidottuna ja veivät mukanaan 1,5 miljoonaa kruunua. Karl Gustaf Konrad Nyman
Syksyn 1905 suurlakon aikana Nyman kuului Helsingin suurlakkokomiteaan ja oli myös organisoimassa rautatieläisten lakkoa Viipurin ja Valkeasaaren välisellä radalla. Samalla hän toimi SDP:n puoluehallinnon toimeksiannosta puolueen ja venäläisten vallankumouksellisten välisenä yhteyshenkilönä yhdessä August Rissasen kanssa. Luomiensa kontaktien johdosta Nyman auttoi helmikuussa 1906 Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstäneitä latvialaisia bolševikkeja pakenemaan Keravan kautta Tampereelle. Ryöstön ja pakomatkan yhteydessä joukkio surmasi viisi henkilöä. Nyman pidätettiin itse Hangon satamasta maaliskuun alussa, kun hän yritti paeta maasta. Nyman asetettiin syytteeseen Hämeenlinnassa tapahtuneesta dynamiittivarkaudesta sekä hieman myöhemmin pankkiryöstäjien avustamisesta. Toisen oikeudenistunnon jälkeen hänet laskettiin vapaaksi, eikä Nyman enää saapunut paikalle seuraavaan. Oikeudenkäynneistä "Arbetaren"-lehteen kirjoittanut Anton Caselius tuomittiin myöhemmin raastuvanoikeuden loukkaamisesta kahden ja puolen kuukauden vankeusrangaistukseen. Norrmalmstorg
Aukio tunnetaan etenkin siitä, että siellä tapahtunut pankkiryöstö loi käsitteen Tukholma-syndrooma. "Kreditbanken" (nyt osa Nordeaa) jossa ryöstö tapahtui ei enää sijaitse alueella, vaan sen tilalla on nykyisin ruotsalaisen muotibrändi Acne Jeansin lippulaivatavaratalo. James Nathanson
Koska Nathanson on kätkenyt kanisterit Ontarion kansainvälisen lentoasemalla sijaitsevaan hangaariin, Bierko lähettää Anton Bereskhin johtaman pienen terroristijoukkion, joka ottaa haltuunsa yhden terminaaleista. Terroristit uhkaavat teloittaa ottamansa panttivangit, mikäli samana päivänä Yhdysvalloissa vieraileva Venäjän presidentti Suvarov allekirjoittaisi presidentti Loganin kanssa Venäjän ja Yhdysvaltain välisen terrorismin vastaisen yhteistyösopimuksen. Panttivankikriisin aikana Nathanson on yhteydessä Bereskhin kanssa, ja Cummingsilta saamiensa tietojen avulla varoittaa terroristeja terminaaliin piiloutuneesta Jack Bauerista. Vaikka terroristit saavat Jackin kiinni, Curtis Manningin johtama iskuryhmä tunkeutuu terminaaliin, vapauttaa panttivangit ja tappaa terroristit. Nathanson kuitenkin tietää, että panttivankikriisi on tarkoitettu pelkäksi harhautukseksi, jonka turvin Ivan Ervikhin johtama terroristijoukkio saa salakuljetettua hermokaasukanisterit pois lentoasemalta. Tornion valtauksen panttivangit
Tornionlaakson taisteluiden alkuvaiheessa suomalaiset olivat saaneet sata saksalaista sotavankia. Saksan 20. Vuoristoarmeijan komentaja kenraalieversti Lothar Rendulic vaati 1. lokakuuta vielä Rovaniemellä olleelle suomalaisen Yleisesikunta Roi:n eversti Oiva Willamolle toimittamassaan kirjeessä vangit vapautettavaksi seuraavan päivän keskipäivään mennessä. Tehostaakseen vaatimusta Rendulic antoi vielä samana päivänä käskyn vangita suomalaisia siviilejä panttivangeiksi. Vangitsemiset alkoivat heti 1. lokakuuta, ja kaiken kaikkiaan saksalaiset ottivat Kemissä 132 ja Rovaniemellä 130 panttivankia, joukossa 24 naista. Vangeiksi piti löytää mahdollisimman merkittäviä henkilöitä, pidätettyjen joukossa oli runsaasti liike-elämän edustajia ja virkamiehistä esimerkiksi Kemin kaupunginjohtaja Nylander. Samaten panttivangeiksi otettiin Rovaniemelle ”arestiin” Lääninhallituksen rakennukseen, niin sanottuun "Lääninhallituksen mottiin" määrätyt suomalaiset virkamiehet. He olivat jääneet väestön evakuoinnin jälkeen asemapaikoilleen Lappiin, josta saksalaiset siirsivät heidät Rovaniemelle. Palmerin ratsiat
Ratsiat alkoivat 7. lokakuuta 1919, jolloin oli kulunut tasan kaksi vuotta lokakuun vallankumouksen käynnistymisestä Venäjällä. Yli 10 000 kommunistia ja anarkistia pidätettiin, mutta viranomaiset eivät kuitenkaan löytäneet mitään todisteita vallankumoussuunnitelmille. Epäiltyjä pidettiin pitkiä aikoja vangittuina ilman oikeudenkäyntiä, mutta lopulta lähes kaikki vapautettiin. Suurin karkotettujen joukko oli 249 venäläistaustaista henkilöä, jotka joulukuussa 1919 kuljetettiin "USAT Buford" -nimisellä aluksella Yhdysvalloista Hangon kautta Neuvosto-Venäjälle. Heistä tunnetuimmat olivat liettualaissyntyiset anarkistit Emma Goldman ja Alexander Berkman. Karl Gustaf Konrad Nyman
Syyskuussa 1906 Nyman teki yhdessä helsinkiläisten työläisaktivistien kanssa murron Yhdyspankin Hakaniemen konttoriin, mutta saalis jäi pieneksi. Mukana oli myös tuolloin Suomessa vaikuttanut ”Unkarin poikana” tunnettu vallankumouksellinen, jonka todellinen henkilöllisyys ei ole selvinnyt. Laivalla Tukholmaan paennut viiden miehen joukko pidätettiin muutaman viikon kuluttua samasta asunnosta, jossa majaili myös ruotsalaisia anarkisteja. Pidätettyihin suomalaisiin kuului Nymanin lisäksi myös Helsingin punakaartin päällikkönä toiminut Kaarlo Luoto sekä yleisurheilijana tunnettu talonmies Mikko Ketelä. Miesten hallusta löytyi aseita ja räjähdysaineita, joita oli tarkoitus käyttää jonkin ruotsalaisen pankin ryöstämiseen. Saaliilla puolestaan piti rahoittaa vallankumouksellista toimintaa. Leinon vangit
Leino kertoi pidätyksistä pääministeri Paasikivelle 23. huhtikuuta 1945, ja tämä keskusteli asiasta ulkoministeri Carl Enckellin kanssa. Paasikivi ja Enckell katsoivat molemmat, ettei valvontakomission käskyn noudattaminen ollut vältettävissä. Suomen päättäjien sisäpiirissä tapauksesta oli jo ehtinyt liikkua erilaisia huhuja. Presidentti Mannerheim kertoi seuraavana päivänä Paasikivelle kuulleensa "kaupungilla puhuttavan", että Leino olisi vangituttanut 200 "valkovenäläistä" ja että nämä oli viety Porkkalan neuvostotukikohtaan. Viikon kuluttua pidätyksistä Paasikiven luona kävi entinen oikeusministeri, Ruotsalaisen Kansanpuolueen (RKP) kansanedustaja Ernst von Born. Koska sanomalehdet eivät olleet kirjoittaneet luovutuksista sanallakaan, von Born aikoi tehdä asiasta eduskuntakyselyn. Gary Oldman
Vuonna 1991 Oldman näytteli koko uransa merkittävintä roolia Lee Harvey Oswaldina Oliver Stonen "JFK – avoin tapaus" (1991). "JFK" voitti kaksi Oscar-palkintoa kahdeksasta ehdokkuudesta. Seuraavana vuonna Oldman näytteli Kreivi Draculaa Francis Ford Coppolan romanttisessa kauhuelokuvassa "Bram Stokerin Dracula". "Dracula" perustuu Bram Stokerin vuonna 1897 ilmestyneeseen romaaniin. "Bram Stokerin Draculasta" tuli ilmestyessään maailmanlaajuisesti suuri kassamenestys. Oldmanin suoritus sai paljon positiivista palautetta ja rooli huomioitiin parhaan miespääosan Saturn-palkintoehdokkuudella, jonka Oldman myös voitti vuonna 1993. Oldmanista tuli myöhemmin suosittu roistojen esittäjä; hän näytteli väkivaltaista sutenööriä elokuvassa "True Romance" (1993), korruptoitunutta DEA-kostaapeli Norman Stansfieldia elokuvassa "Leon" (1994), joka sijoittui sijalle 43 Online Film Critics Societyn "100 kaikkien aikojen parhainta roistoa" vuonna 2002, sadistista vankilan vartijaa elokuvassa "Alcatraz – kohtaloni" (1995) ja futuristista yritystyrannia elokuvassa "The Fifth Element – puuttuva tekijä" (1997). Oldman myös näytteli saksalaissyntyistä wieniläissäveltäjää Ludwig van Beethovenia elokuvassa "Ikuinen rakkaus" ja venäläistä terroristia Ivan Korshunovia vuoden 1997 jymymenestyksessä "Air Force One". Oldman myös esiintyi Paholaisena Guns N' Rosesin singlen promovideossa "Since I Don't Have You" vuonna 1993. Oldman toimi myös tuomariston jäsenenä vuoden 1993 Cannesin elokuvajuhlilla. Norrskensflammanin pommi-isku
Oikeus ei tuominnut heitä murhapoltosta, vaan rangaistukset annettiin ilkivallan perusteella. Hovioikeus tuomitsi iskun toteuttaneet vänrikit kuuden vuoden pakkotyöhön, ja mukana ollut varusmies sai kahden vuoden pakkotyötuomion. Suunnittelijoina toimineet Hedenström, Hallberg ja Svanbom saivat seitsemän vuotta pakkotyötä. Tuomituista Hallberg kuoli pian Tukholmassa Långholmenin keskusvankilassa, muut pääministeri Per-Albin Hanssonin hallitus armahti vuonna 1944. Bamako
Vuonna 2015 ainakin kymmenen aseistautunutta miestä hyökkäsi kaupungissa sijaitsevaan Radisson Blu Hotel -hotelliin. Hyökkäyksessä otettiin panttivangeiksi 170 ihmistä, joista 30 oli hotellin työntekijöitä. Hotelli-iskussa kuoli yli 20 ihmistä. Norrmalmstorgin pankkiryöstö
Eräs panttivangeista, Kristin Ehnmark, sanoi puhelinhaastattelussa, että hän luotti ryöstäjään, mutta pelkäsi, että poliisit saattaisivat harkitsemattomuudellaan aiheuttaa verenvuodatusta. Aluksi Olssonin henkilöllisyys oli epävarma. Tuolloin poliisi epäili ryöstäjän olevan eteläruotsalainen 21-vuotias pankkiryöstäjä, joka olisi karannut eräästä laitoksesta. Epäillyn veli matkusti Tukholmaan ja yritti puhua veljelleen järkeä, mutta oli vähällä joutua ammutuksi. Puhelinhaastattelun jälkeen todettiin miehen olevan 32-vuotias vanki, joka ei ollut palannut lomaltaan laitokseen. Ryöstäjä oli kuitenkin eteläruotsalainen, koska murteen perusteella ei voitu erehtyä siitä, että Ehnmark oli eteläruotsalainen.