Oliko J. V. Snellman filosofi?
J. V. Snellman
Johan (Juhana) Vilhelm Snellman (12. toukokuuta 1806 Tukholma, Ruotsi – 4. heinäkuuta 1881 Kirkkonummi, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen filosofi, kirjailija, sanomalehtimies ja valtiomies, yksi vaikutusvaltaisimmista fennomaaneista 1800-luvun Suomessa. Hän vaikutti merkittävästi suomen kielen asemaan ja Suomen markan käyttöönottoon. Häntä pidetään Suomen kansallisfilosofina ja yhtenä tärkeimmistä kansallisista herättäjistä. J. V. Snellman
Snellman toimi Helsingin yliopiston filosofian dosenttina vuosina 1835–1839, mutta ura katkesi yliopiston hallintoa koskeviin ristiriitoihin. Hän matkusti ensin Ruotsiin vuonna 1839 ja sieltä Tübingeniin Saksaan. Tällöin ilmestyivät hänen filosofiset pääteoksensa "Versuch einer speculativen Entwicklung der Idee der Persönlichkeit" ("Yritys persoonallisuuden idean spekulatiiviseksi kehittämiseksi") ja "Läran om staten" ("Valtio-oppi", 1842, Tukholma). Hän palasi Suomeen 1842. J. V. Snellman
Filosofiansa Snellman perusti tiukasti Hegelin idealismille, jonka pohjalle hän kehitti oman poliittisen ja yhteiskunnallisen filosofiansa. Hän puolusti hegeliläisyyttä jo latinankielisessä väitöskirjassaan "Dissertatio academica absolutismum systematis Hegeliani defensura" ("Akateeminen väitöskirja Hegelin järjestelmän absolutismin puolustamiseksi") ja kiinnitti samalla huomiota persoonallisuuden käsitteeseen.
Lauantaiseura
Seuran johtohahmona toimi aluksi Johan Jakob Nervander ja myöhemmin Johan Ludvig Runeberg. Lauantaiseuran loppuaikoina Johan Vilhelm Snellman oli piirin johtava, keskustelun kulkuun ratkaisevasti vaikuttava henkilö. Runebergistä tuli kuitenkin vähitellen seuran kantava voima ja hänen muuttonsa Porvooseen vuonna 1837 aiheutti seuran säännöllisen toiminnan loppumisen. Karl Snellman
Snellmanin vanhemmat olivat senaattori, kanslianeuvos Johan Wilhelm Snellman ja Johanna Lovisa Wennberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 Helsingin ruotsalaisesta normaalikoulusta ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1877. Juho Snellman
Snellman oli säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn edustajana 1904–1906. Hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1908, 1909–1914 ja 1917–1918 sekä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1922 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Snellman oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa ja toimi Karttulan kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Johan Henric Kellgren
Kellgrenin runoissa on paljon satiirista sävyä, mikä johti kiistoihin useiden kriitikoiden kanssa. Häntä oli runoilijana luonnehdittu terveen järjen edustajaksi, ironikoksi ja rationalistiksi, mutta hän saattoi olla myös intohimoinen rakkauslyyrikko, ja myöhäistuotannossaan hän oli romantiikan edelläkävijä. Erityisesti hänen myöhäisemmässä tuotannossaan näkyy vaikutteita Gotthold Ephraim Lessingiltä ja Johann Wolfgang von Goetheltä. Kellgren kirjoitti esipuheen Carl Michael Bellmanin teokseen "Fredmans epistlar" (suom. "Fredmanin epistoloita"). Sininen Snellman
Oululainen Nylander matkusti Kuopioon keväällä 1849 maalatakseen muotokuvia Kellgrenin ja Frosteruksen perheiden jäsenistä. Kauppias August Kellgrenin ensimmäinen vaimo oli ollut Nylanderin täti. Kuopion yläalkeiskoulun rehtorina toiminut J. V. Snellman oli Kellgrenien hyvä ystävä ja näin Nylander lienee saanut mahdollisuuden myös Snellmanin muotokuvan maalaamiseen. Snellmanin itsensä mukaan maalaus tehtiin nimenomaan Nylanderin pyynnöstä, koska tämä oli työn puutteessa. Heikki Lehmusto (painija)
Lehmuston kirjallinen tuotanto sisälsi painiaiheisia teoksia sekä myös filosofiaa ja erityisesti Johan Vilhelm Snellmania käsitteleviä kirjoja. J. V. Snellman
Perhe muutti Kuopiosta Helsinkiin vuonna 1849. Aleksanteri II:n tultua suuriruhtinaaksi 1855 Snellman palasi "Litteraturbladin" toimittajaksi. Aleksanteri II:n aikana olot muuttuivat vapaammiksi, ja vuonna 1856 Snellmanille avautui Helsingin yliopiston siveys­opin sekä tieteiden järjestelmän professorin virka. Snellmanin solmima avioliitto päättyi vaimon kuolemaan lapsivuoteelle vuonna 1857. Snellman (suku)
Snellman on suomalainen sivistyssuku. Suvun kuuluisin jäsen on ollut filosofi, kirjailija ja senaattori Johan Vilhelm Snellman (1806–1881), joka aateloitiin vuonna 1866. Hän säilytti aateloitaessa sukunimensä ja muodostaa jälkeläisineen suomalaisen aatelissuvun numero 241, johon siis kuitenkin kuuluu vain osa jo aikaisemmin laajan Snellman-suvun jäsenistä. Perimätiedon mukaan suku polveutuu Virkkunen-nimisestä savolaisesta talonpojasta, mutta tästä ei ole todisteita. Suvun vanhin tunnettu kantaisä on 1600-luvulla mahdollisesti Ruotsista Kristiinankaupunkiin tullut räätälimestari Olof Jönsinpoika Snellman (n. 1630–1700), joka toimi myöhemmin Uudessakaupungissa kauppiaana, raatimiehenä ja valtiopäiväedustajana. Osa Snellman-suvun jäsenistä suomensi sukunimensä Virkkuseksi oletetun esi-isänsä mukaan, etenkin vuoden 1906 suuren nimenmuuton yhteydessä. Teoria Virkkunen-nimisestä talonpojasta suvun kantaisänä osoittautui tosin vääräksi jo 1900-luvulla, sillä sukututkimusten perusteella Snellman-suvun juuret vievät Suomen nykyisten rajojen ulkopuolelle. J. V. Snellman
"Tätäpä, minä, jos suinkin voisin, tahtoisin häipymättömästi teroittaa maanmiesteni vakaumukseen: kansakunnan tulee luottaa ainoastaan itseensä. Sellainen vakaumus tarkoittaa, ettei kansakunnan pidä pyytää ja tavoittaa mitään muuta kuin sitä, minkä saavuttamiseen ja säilyttämiseen sen voimaa riittää." Aarno Snellman
Aarno Snellman (5. kesäkuuta 1893 Helsinki – 21. lokakuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja professori, jota voidaan pitää suomalaisen neurokirurgian uranuurtajana. J. V. Snellmanin kotimuseo
Museo on avoinna Snellmanin päivänä 12.5. ja ryhmille sopimuksen mukaan ympäri vuoden. Gustaf Snellman (eversti)
Talvisodassa Snellman oli Päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja tammikuusta 1940 lähtien JR 67:n komentaja. Välirauhan aikana hän komensi 3. prikaatia. Jatkosodan alkaessa hän toimi päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja siirrettiin heinäkuussa 1941 Itä-Karjalan sotilashallintoesikuntaan esikuntapäälliköksi. Lokakuussa 1941 hän siirtyi komentamaan JR 29:ää. 16.4.1942 hänet komennettiin Semenskin-Pertjärven alueen joukkojen johtoon. 30.4.1942 hänet nimitettiin VI armeijakunnan esikuntapäälliköksi. Maaliskuussa 1943 hänestä tuli JR 2:n komentaja. Tammikuussa 1944 hän siirtyi Maaselän ryhmän, maaliskuusta alkaen II armeijakunnan, esikuntapäälliköksi. Jatkosodan torjuntataistelujen alettua Snellman määrättiin komentamaan 18. divisioonaa. Hän haavoittui Antrean Noskualla 31.7. ja kuoli myöhemmin sotasairaalassa 2.9.1944 ollen siten eräitä korkeimmissa tehtävissä toimineista sodassa kaatuneista suomalaisista upseereista. Anders Henrik Snellman
Snellman toimi Viipurin hovioikeuden hovioikeudenneuvoksena 1893–1900, Ilomantsin tuomiokunnan tuomarina 1900–1905 ja senaattorina Suomen senaatin oikeusosastolla 1905–1909. Snellman oli myös aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä. J. V. Snellman -palkinto
J. V. Snellman -palkinto on Helsingin yliopiston vuodesta 1981 lähtien vuosittain jakama palkinto ansiokkaasta tieteellisen tiedon välittämisestä. Vuonna 2015 palkintosumma oli 6 000 euroa. Teo Snellman
Teo Snellmanin isä oli tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtaja Karl Snellman. 1920- ja 1930-luvuilla Teo Snellman loi uraa diplomaattitehtävissä Argentiinassa, Virossa ja Ruotsissa. Vuosina 1933–1934 tapahtuneen niin sanotun Tukholman-selkkauksen jälkeen Snellman joutui eroamaan tehtävistään. Hän kieltäytyi lähtemästä Tukholmasta ministeriön määräämässä ajassa. Suurlähettiläs Rafael Erich syytti alaistaan osallistumisesta Margit Millénin toimittamaan ja suurlähettilästä herjaavaan kirjoitukseen kahdessa eteläruotsalaisessa pikkulehdessä. Selkkaus herätti huomiota molemmissa maissa ja asiaa puitiin myös eduskunnassa. Snellman piti itseään syyttömänä, syytti kohtalostaan juutalaisia ja alkoi kirjoitella Suomen äärioikeiston lehtiin. Hän tutustui kansallissosialismiin ja teki yhteistyötä muun muassa Suomalaissosialistisen Työväenpuolueen kanssa. Jatkosodan päätyttyä hän joutui natsiyhteyksien vuoksi eräiden muiden kanssa sisäministeri Kaarlo Hillilän määräyksestä maan sisäiseen karkotukseen. J. V. Snellman
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. Toukokuun 12. päivänä 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto. Milton Friedman
Milton Friedman (31. heinäkuuta 1912 New York, New York – 16. marraskuuta 2006 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen, syntyperältään juutalainen yhteiskuntafilosofi ja Ruotsin keskuspankin jakaman Alfred Nobelin muistopalkinnon vuonna 1976 saanut ekonomisti. Yhdysvaltain entinen apulaisvaltiovarainministeri J. Bradford DeLong pitää Friedmania 1900-luvun toiseksi vaikutusvaltaisimpana taloustieteilijänä John Maynard Keynesin jälkeen. J. W. Snellman G:son
Snellmanin isä oli Suomussalmen ja vuodesta 1811 Utajärven kappalaisena toiminut Johan Gerhard Snellman (1769–1821) ja äiti Charlotta Fredrika Planman. Isänsä kuoltua 1821 Snellman joutui muuttamaan sukulaistensa luo Ouluun ja aloittamaan jo 12-vuotiaana uran kauppa-apulaisena Kokkolassa. Snellman lähti merille 16-vuotiaana ja hänestä tuli merikapteeni 1832. Samana vuonna hän asettui asumaan Uuteenkaarlepyyhyn toimien siellä laivuriporvarina. Fennomania
Näin altistuivat mielet sille uudelle herätykselle, jonka J. V. Snellman vuonna 1844 aloitti "Saima"-lehdessä. Arkailematta hän osoitti, miten Suomen kansa oli henkisesti ja aineellisesti jäänyt muista jälkeen ja miten syynä oli
kansallishengen puute. Kansallishenkeä taas ei voinut olla, niin kauan kuin kansan oma kieli ei ollut sen sivistyskielenä. Siksi oli saatava syntymään suomenkielinen kansalliskirjallisuus. Etupäässä sen avulla oli kasvatettava uusi sukupolvi, jolla paitsi rakkautta suomalaisen nimeen ja suomen kieleen myös oli taito käyttää tätä kieltä. Virastoissa ja kouluissa suomi oli korotettava sille tulevaan asemaan. J. V. Snellmanin kotimuseo
J. V. Snellmanin kotimuseo on Kuopion keskusta-alueella, Väinölänniemen kaupunginosassa sijaitseva kotimuseo. Museossa on esillä J. V. Snellmanin (1806-81) perheen kotitaloa kalustuksineen ja esineistöineen. Snellman asui Kuopion vuosinaan (1845-49) pääsääntöisesti tässä talossa. 
Kotimuseona toimiva aumakattoinen rakennus on valmistunut 1827 ja tunnettiin "Oppmanin talona". Se on rapattu hirsirakennus, jossa J.V. Snellman asui 1845-1849. Rakennus edustaa 1800-luvun puolivälin kuopiolaista säätyläisperheen asuintaloa. Snellman toimi Ylä-alkeiskoulun rehtorina Kuopiossa 1843-1849. Samoina vuosina hän toimitti suomenkielistä Maamiehen Ystävää ja ruotsinkielistä Saimaa sekä sittemmin Litteraturbladetia. Snellmanin kotitalo kunnostettiin vuonna 1981. Rakennus kuuluu osana "Kuopion Snellmanin puiston, tuomiokirkon ja puukorttelien" nimellä tunnettuun valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön (RKY) ja sijaitsee myös Kuopion kansallisen kaupunkipuiston alueella. J. V. Snellman
Ruotsinkielisen "Saiman" lisäksi Snellman oli mukana perustamassa suomenkielistä lehteä "Maamiehen Ystävä". Hän toimi lehden julkaisijana vuosina 1843–1844. Päinvastoin kuin "Saima", lehti keskittyi käytännöllisiin neuvoihin ja maanviljelijäväestön peruskoulutukseen. Lehti sai vielä suuremman lukijakunnan kuin "Saima". J. V. Snellman
Snellmanin merkittävimmät teokset: J. V. Snellman
Välittömästi "Saiman" lakkauttamisen jälkeen Snellman valmistautui yhdessä ystävänsä Elias Lönnrotin kanssa julkaisemaan uutta lehteä. Toukokuusta 1847 alkoi ilmestyä kuukausittainen "Litteraturblad för allmän medborgerlig bildning" ("Kirjallisuuslehti yleiseen kansalaiskasvatukseen"), joka sisälsi yksityiskohtaisia artikkeleita ajankohtaisista aiheista, tieteestä ja kirjallisuudesta. "Litteraturblad" saavutti myös merkittävän 400 kappaleen painoksen. Snellman luopui lehden ohjauksesta vuonna 1849 muutettuaan Helsinkiin ja otti lehden johtoonsa jälleen vuonna 1855. Tällöin hän keskittyi Suomen talouden vahvistamiseen ja modernisoimiseen. Samaan aikaan lehti suuntautui myös venäläistämistä vastaan, mutta Snellman katsoi kuitenkin aina, että Suomen kansa voi saavuttaa kansakunnan roolin ainoastaan koulutuksella, ei voimalla. Henrik Snellman
Snellmanin vanhemmat olivat Lohtajan kirkkoherra Johan Snellman (1741–1800) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Katarina Sidensnöre. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1797. Snellman valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1802, ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1808. Hänestä tuli teologian tohtori vuonna 1818. Anders Henrik Snellman
Snellmanin vanhemmat olivat senaattori, kanslianeuvos Johan Wilhelm Snellman ja Johanna Lovisa Wennberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Helsingin ruotsalaisesta normaalikoulusta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen tuomarintutkinnon 1873. Snellman sai varatuomarin arvon 1875. J. V. Snellman
Snellman kuoli vuonna 1881, ja hänet haudattiin Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin. Hauta sijaitsee korttelissa V6-12-10. Agathon Meurmanin aloitteesta Suomen talonpoikaissääty päätti vuonna 1882 pystyttää Snellmanin haudalle muistomerkin. Arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema koruton muistomerkki paljastettiin 1885. Siinä lukee pelkästään Snellmanin nimi ilman elinvuosia sekä sanat ”Suomen talonpoikaissäädyltä”. J. W. Snellman
Snellman oli Suomen lankarullatehdasyhdistyksen toimitusjohtaja 1923–1927, Joh. Parviaisen Tehtaat Oy:n toimitusjohtaja 1928–1930, H. Saastamoinen Ltd. oy:n ja H. Saastamoinen ja pojat oy:n johtokunnan jäsen 1930–1937, Oy Suolahden tehtaat Ab:n toimitusjohtaja 1938–1942 sekä vuodesta 1942 alkaen Suomen vaneriteollisuusyhdistyksen asiamies. Snellmanin talo (Oulu)
Tulindbergien ja Snellmanien, erityisesti J. W. Snellman G:sonin ja hänen poikien Albert Oskarin ja Karl Augustin perheiden asuessa 1920-luvun alkuun Snellmanin talo oli keskeinen paikka oululaisessa elämässä. Kaikki kolme Snellmania olivat vaikutusvaltaisia liikemiehiä ja yhteiskunnallisia vaikuttajia. Rakennuksessa toimi J. W. Snellman G:sonin kauppahuone pääkonttori sekä Albert Oskarin, Karl Augustin ja Augustin ollessa Kemiyhtiön toimitusjohtajia yhtiön pääkonttori. Kemissä toiminnasta vastasi sahojen isännöitsijä. Eero Snellman
Snellman toimi Kansallisteatterin taiteellisena avustajana ja hän oli Suomen pääkomissaari Pariisin maailmannäyttelyssä 1937. Snellman oli Suomen taideakatemian jäsen, Juho ja Maria Lallukan taiteilijakotisäätiön puheenjohtaja sekä Kansallisteatterin johtokunnan ja säätiön jäsen. Pariisissa asuessaan hän oli Pariisin "Cité Internationale des Arts" -hankkeen alkuunpanijana. Tämä on kansainvälinen keskus jonne taiteilijat eri puolilta maailmaa kokoontuvat työskentelemään. J. J. C. Smart
John Jamieson Carswell ”Jack” Smart (16. syyskuuta 1920 – 6. lokakuuta 2012) oli skotlantilaissyntyinen enimmäkseen Australiassa vaikuttanut filosofi, joka työskenteli erityisesti metafysiikan, mielenfilosofian, uskonnonfilosofian ja poliittisen filosofian aloilla. Eero Snellman
Eero Snellman oli naimisissa vuodesta 1924 taidemaalari, suunnittelija Greta Lisa Jäderholm-Snellmanin kanssa. Albert Oskar Snellman
Albert Oskar Snellman (24. kesäkuuta 1844 Oulu – 1. toukokuuta 1894 Kristiinankaupunki) oli suomalainen kauppaneuvos ja valtiopäivämies. 12. toukokuuta
12. toukokuuta vietetään J. V. Snellmanin päivää ja suomalaisuuden päivää, joka on Suomessa vakiintunut liputuspäivä.Katso myös: kalenteri ~ 11. toukokuuta, 13. toukokuuta Johan Ludvig Snellman
Snellman toimi Suomen senaatin kulkulaitostoimituskunnan esittelijäsihteerinä vuodesta 1897 alkaen. Snellman oli myös aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä. Suomen suuriruhtinaskunta
Johan Vilhelm Snellman esitti 1840-luvulla, että suomenkielistä kirjallisuutta on pyrittävä edistämään kansan sivistystason kohottamiseksi ja kansallishengen kehittämiseksi. Snellmanin syntymäpäivänä 12. toukokuuta vietetään edelleen suomalaisuuden päivää. Vuonna 1841 suomen kieli otettiin ensimmäisen kerran oppiaineeksi kouluihin. J. W. Snellman G:son
Snellman meni naimisiin 1840 Oulun kaupungin rahastonhoitajan Johan Herman Enbomin tyttären Jeanette Enbomin kanssa (k. 1878), jonka äidinisä oli ollut säveltäjänä tunnettu lääninkamreeri Erik Tulindberg. Heidän pojistaan Albert Oskar Snellman (1844–1894) ja Karl August Snellman (1849–1920) toimivat vuorostaan Snellmanin kauppahuoneen johdossa isänsä jälkeen. He olivat mukana perustamassa yhdessä muiden oululaisten kauppahuoneiden kanssa Kemi Oy:tä 1893 ja Ab Uleå Oy:tä 1912. J. V. Snellman
Senaattorina Snellman toimi vuosina 1863–1868. Hänet kutsuttiin 1863 valtiovaraintoimituskunnan päälliköksi. Hän vaikutti ratkaisevasti siihen, että saatiin asetus suomen kielen oikeuksista. Hän saattoi päätökseen Suomen rahanuudistuksen, ja Suomi sai oman rahayksikön, markan vuonna 1860. J. V. Snellman
Snellman syvensi ajatuksiaan teoksessa "Versuch einer speculativen Entwicklung der Idee der Persönlichkeit", joka käsitteli Hegelin perillisten välille nousseita kiistoja. Tuohon aikaan hegeliläisyys oli jakaantunut ns. nuor­hegeliläisyyteen ja vanha­hegeliläisyyteen. Teos käsitteli myös David Friedrich Straussin alullepanemaa historiallisen Jeesuksen kritiikkiä. Snellman ei torjunut Straussin väitteitä. Hän katsoi Jumalan olevan vain ihmisissä, kun he ylittävät inhimilliset rajansa toimiessaan kansakunnan hyväksi. J. V. Snellman
Kansakunnan ja kansallisen tietoisuuden käsitteet ovat Snellmanin filosofian keskiössä. Hänen mukaansa kansasta tulee kansakunta historiallisessa prosessissa, jossa kansakunnan henki, kulttuuri ja koulutus kehittyvät. Ainoastaan yksi kansa ja sen kulttuuri voivat muodostaa yhden kansallisuuden. Tämä vaatii yhtä kieltä kansallisen koulutuksen pohjaksi. Kieli ei ole ainoastaan väline ajatusten muotoilemiseksi, vaan koko kansakunnan ajattelu on sisäänrakennettuna sen yhteiseen kieleen. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen (vuoteen 1882 Georg Zacharias Forsman, kirjailijanimi Yrjö Koskinen, 10. joulukuuta 1830 Vaasa – 13. marraskuuta 1903 Helsinki) oli vapaaherra, senaattori, professori, historioitsija, poliitikko ja vanhasuomalainen suomalaisuusmies, Suomalaisen puolueen puheenjohtaja J. V. Snellmanin jälkeen. Valtio-oppi (Snellman)
Valtio-oppi ("Läran om staten") on suomalaisen Johan Vilhelm Snellmanin yhteiskuntafilosofinen pääteos, joka julkaistiin alkuaan ruotsinkielisenä vuonna 1842. Teoksessa on 448 sivua. Suomen Kansallissosialistinen Työjärjestö
Jussi Leinon kanssa 1942 julkaisemassaan pamfletissa "Suomalainen kansallissosialismi" Snellman jakoi Suomen historian kolmeen ajanjaksoon. Ensimmäinen liittyi Kalevalaan, toinen uskonpuhdistukseen ja kolmas kansalliseen heräämiseen. Suomalaisen kansallissosialismin lähtökohtana Snellman piti kolmatta jaksoa, ja SKT julisti J. V. Snellmanin (Teon isoisä) ensimmäiseksi suomalaiseksi kansallissosialistiksi. Leinon mielestä varsinkin J. V. Snellmanin hegeliläiset vaikutteet loivat perustaa aatteelle. 1940-luvun alussa elettiin Snellmanin mukaan uutta "orgaanisen uudistumisen" vaihetta, joka sai alkunsa talvisodan kokemuksista, jotka loivat uudenlaisen kansalaisyhteiskunnan. J. W. Snellman
Snellmanin vanhemmat olivat senaattori Anders Henrik Snellman (1848–1911) ja Anna Maria Alfthan (1850–1930). Hän oli naimisissa Rakel Rebecca Sahlbergin (1902–1976) kanssa. J. V. Snellman
Snellman syntyi Tukholman satamassa "Patience"-laivalla vuonna 1806. Hänen isänsä oli ruotsinkielinen pohjalaismerikapteeni Christian Henrik Snellman ja äitinsä Maria Magdalena (o.s. Röring). He asuivat Södermalmin kaupunginosassa, jossa asui myös muita merimiehiä ja heidän perheitään. Kun Suomi liitettiin Venäjään vuonna 1809, Snellmanin vanhemmat muuttivat Keski-Pohjanmaalle, Kokkolaan, joka tuolloin oli merkittävä kauppa- ja merenkulkukaupunki. Kokkolassa Snellman vietti vuodet 1813–1816 veljiensä Christian Gerhardin ja Carl Augustin, sekä siskojensa Magdalenan, Marian ja Annan kanssa. Johan Vilhelmin äiti kuoli 34-vuotiaana vuonna 1814 kuudennen lapsensa Annan synnytykseen. J. V. Snellman
Snellmanin toinen kauaskantoinen saavutus koski kieli­politiikkaa. Snellmanin filosofian mukaisesti Suomen kansan kehitys kansakuntana oli mahdollista ainoastaan suomen kielen kautta. Snellmanin aikana ruotsi oli kuitenkin käytännössä Suomen ainoa virallisissa yhteyksissä ja kulttuurissa käytetty kieli. Senaatti osoitti vain vähän halua muuttaa tilannetta. Niinpä Snellman vetosi asiassa suoraan keisariin. Hän onnistui saamaan audienssin keisarin puheille tämän vieraillessa Hämeenlinnassa, ja 1. elokuuta 1863 keisari allekirjoitti kielisäädöksen, joka mahdollisti suomen käyttöönoton virallisissa yhteyksissä kahdenkymmenen vuoden siirtymäajalla. Hans Gustaf Snellman
Snellman sai laamannin arvon 1982. Hän harrasti modernia maalaustaidetta ja oli Italian ystävä, joka muun muassa toimi Villa Lanten valtuuskunnan puheenjohtajana. Hän myös tutki lintuja ja metsästi. Snellmanin puoliso vuodesta 1941 oli Kitty Marghareta Hanell (1919–1970). Heidän poikansa Johan Gustaf Snellman jatkoi isänsä ja isoisänsä uralla samassa asianajotoimistossa. Aarne Snellman
Aarne Snellman () oli suomalainen jääkärikenraalimajuri. Suomalaisen filosofian historia
Suomalaisen filosofian suuria nimiä ovat olleet muun muassa 1800-luvulla G. W. F. Hegelin ajattelua edustanut ja saksalaisesta idealismista vaikutteita saanut J. V. Snellman, jota on pidetty Suomen kansallisfilosofina, sekä 1900-luvulla Edvard Westermarck, Eino Kaila, Georg Henrik von Wright ja Jaakko Hintikka, jotka ovat liittäneet suomalaisen filosofian ennen kaikkea anglosaksisen eli brittiläisen ja amerikkalaisen filosofian yhteyteen. Nationalismi
1830-luvulla julkisuuteen nousi nuori sivistyneistösukupolvi, johon kuuluivat Elias Lönnrot, J. L. Runeberg, J. V. Snellman ja Zachris Topelius. Heidän näkemyksensä mukaan kansallishengellä viitattiin etupäässä kansan tapojen ja kielen säilyttämiseen, kansanvalistukseen ja kansallisen korkeakulttuurin kehittämiseen. Nämä neljä miestä rakensivat seuraavina vuosikymmeninä määrätietoisesti suomalaista kansakuntaa ja valtiota luomalla kansallista filosofiaa, historiankirjoitusta, romaanitaidetta ja runoutta. Lönnrot kokosi suomalaisten kansalliseepoksen "Kalevalan". Snellman paneutui kirjoituksissaan Suomen suuriruhtinaskunnan valtiollisen aseman vahvistamiseen. Snellman-instituutti kutsuu J. V. Snellmania muun muassa kansakunnan ”rakentajaksi” ja ”käsikirjoittajaksi”. John Snellman
John Snellmanin isä oli Uudenmaan läänin varamaaherra, esittelijäsihteeri Jakob Snellman (1784–1832) ja äiti Albertina Julin (1785–1866). Äiti oli apteekkari ja asessori Johan Julinin ja Albertina Karbergin tytär Turusta. John Snellmanin ensimmäinen puoliso (vuodesta 1842) oli Sofia Alfthan (1823–1849). Hän oli tukkukauppias Anton Alfthanin ja Helena Schröderin tytär Viipurista. John Snellmanin toinen puoliso (vuodesta 1851) oli Wilhelmina Trapp (1828–1906). Hänen isänsä oli senaattori, salaneuvos Robert Trapp, joka aateloitiin 1868 ja kirjoitettiin Suomen ritarihuoneeseen nimellä von Trapp. Wilhelmina Trappin äiti oli Christina Charlotta Wilhelmina Råbergh. J. V. Snellman
Snellman kykeni vaikuttamaan Kuopiostakin käsin koko maan asioihin. Näkyvimmässä osassa olivat hänen perustamansa sanomalehdet. Ne sisälsivät voittopuolisesti kansallismielistä valistusta ja yhteiskuntakritiikkiä. Yhdistävänä tekijänä oli vahva sivistyksellinen ote. Vuodesta 1844 Snellman julkaisi ruotsinkielistä "Saima", sekä suomenkielistä "Maamiehen Ystävä" -viikkolehteä. Viranomaisten 1846 lakkauttaman "Saima"-lehden tilalle hän perusti lehden "Litteraturblad för allmän medborgerlig bildning". Laila Snellman
Snellmanin isoisä Teo Snellman oli tunnettu vegetaristi ja hänen isoäitinsä Elsa Snellman oli taidemaalari. Snellmanin isoisän isoisä oli filosofi ja valtiomies J. V. Snellman. J. V. Snellman
Snellmanin teosten julkaisuja: J. V. Snellmanin muistomerkki (Kokkola)
J. V. Snellmanin muistomerkki sijaitsee kaupungin keskustassa. Pekka Jylhän suunnittelema, vuonna 2006 paljastettu teoskokonaisuus kuvaa kivellä istuvaa, lukevaa poikaa. Teos sijaitsee jääkauden aikaisella siirtolohkareella, joka tunnetaan Kokkokivenä. Lapsuutensa Kokkolassa viettäneellä Snellmanilla oli tapana kiivetä kirjat mukanaan lukemaan. J. W. Snellman G:son
Johan Wilhelm Snellman G:son (Gerhardsson) (27. huhtikuuta 1809 Suomussalmi – 4. tammikuuta 1881 Oulu) oli suomalainen Oulussa vaikuttanut kauppaneuvos, sahanomistaja, laivanvarustaja ja tervaporvari, joka perusti Ouluun "J. W. Snellman G:sonin kauppahuoneen". Hänen serkkunsa oli J. V. Snellman. Ostrobotnia
Talon toisen kerroksen Snellman-kabinetissa syttyi 29. marraskuuta 2008 tulipalo, joka tuhosi kabinetin täysin ja sen mukana alkuperäiset Fredric Westinin maalaaman Frans Mikael Franzénin muotokuvan sekä Oskar Nylanderin maalaaman J. V. Snellmanin muotokuvan eli niin sanotun "Sinisen Snellmanin". Tulipalo vaurioitti erityisesti myös viereistä Runeberg-kabinettia, mutta koko rakennuksen toinen kerros, nk. juhlakerros ja siellä sijaitseva irtaimisto maalauksineen kärsivät mittavia savuvahinkoja. Savuvahingoista kärsivät myös rakennuksen ylemmät kerrokset. J. F. Hellman
Johan Fredrik Hellman (3. lokakuuta 1854 Oulu – 13. marraskuuta 1917 Oulu) oli suomalainen maanviljelijä, kirjakauppias ja lestadiolaiseen herätysliikkeeseen kuulunut uskonnollinen kirjailija. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen
Historiannäkemykseltään Koskinen oli hegeliläis-snellmanilainen ja konservatiivinen historianfilosofisissa katsomuksissaan. Vaikka hänen vaikutuksensa oli omassa ajassaan merkittävä ja vaikka se ulottunut pitkälle myöhempiinkin aikoihin, niin kuitenkin hän oli tyypillinen oman aikansa edustaja ja edustaa selkeästi kansallisromantiikan loppuvaihetta. Hän näki kansakunnan historiallisessa tehtävässä perustan sen olemassololle ja hän asetti kansallisuusaatteen oikeusperustaksi sekä tähdensi kielen ja kansallishengen merkitystä kansallisina tunnusmerkkeinä. Hänessä heijastuvat hyvin sekä Hegelin että Snellmanin ajatukset. Karl Snellman
Karl Snellman oli naimisissa vuodesta 1887 Ellen Sofia Elisabet Möllerin (1864–1944) kanssa. Heidän lapsiaan olivat puutarhurimestari, kansakoulunopettaja Maj Karin Hela, ent. Kivekäs (1889–1990), arkkitehti Weli Tage Snellman (s. 1893), lähetystöneuvos Teo Snellman (1894–1977), lääkäri Elis Ilmari Snellman (1895–1975) ja filosofian maisteri Kaisu Ellen Snellman (1898–1992). J. W. Snellman G:son
Snellman G:son sai kauppaneuvoksen arvon 1859. Hän oli Oulun kaupungin edustajana ns. tammikuun valiokunnassa 1862 ja mukana porvarissäädyn edustajana vuoden 1867 valtiopäivillä. Snellman kuului myös moniin senaatin perustamiin komiteoihin ja oli aktiivisessa kirjeenvaihdossa serkkunsa J. V. Snellmanin kanssa, saaden tältä muun muassa etukäteen tietoa Suomen markan käyttöönoton ajankohdasta. Vuonna 1880 hän oli yksi liberaalisen puolueen ohjelman allekirjoittajista. Anita Snellman
Snellmanin isä oli toimittaja Aku Snellman. Snellman teki pitkän uran taiteilijana Suomessa ja ulkomailla. Hän opiskeli Suomen taideakatemian koulussa 1944–1948, Ruotsin taideakatemiassa Tukholmassa 1948–1949 ja Pariisin Académie Julianissa 1949–1950. Suomessa Snellmanin töitä oli ensi kerran esillä Nuorten näyttelyssä 1947. Usean Pariisissa vietetyn vuoden jälkeen taiteilija löysi Ibizan, mistä hän hankki vuonna 1968 oman maatalon. Hän toimi taideopettajana Suomen taideakatemian koulussa 1971–1979.
Snellman muutti vuonna 1955 Ibizalle, ja siitä tuli hänen tärkein asuinpaikkansa koko elämän ajaksi. Juuri Ibizalla taiteilijan kerrotaan löytäneen maalauksiinsa luonnon, valon ja auringon. Hänen töitään on kuvailtu muun muassa paratiisillisiksi, esimerkiksi "Sininen poika" -triptyykki. Taiteilijan varhaista ekspressionismia edustaa Ateneumin kokoelmissa oleva "Tyttö ja kukko" vuodelta 1962, jonka esittävälle linjalle rakentui museon kesänäyttely 2003. Snellmanin myöhäistuotannossa oli mukana kosmisia aineksia.
Snellman valittiin 1976 Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilijaksi, ja hänet palkittiin samana vuonna Pro Finlandialla. Hän oli myös Retretin kesän 1985 taiteilija suurella retrospektiivisella näyttelyllään sekä mukana Salmelan taidekeskuksen näyttelyssä 1994. Snellman sai professorin arvonimen vuonna 1986. Pariisin-vuosinaan hän sai tyttären, ja hän oli naimisissa lyhyen aikaa taiteilija George Gonneaun kanssa. Anders Henrik Snellman
Anders Henrik Snellman (16. elokuuta 1848 Kuopio – 12. elokuuta 1911 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja Suomen senaatin oikeusosaston jäsen. Snellman-korkeakoulu
J. V. Snellman arvosteli aikanaan yliopistoa jäykästä koulumaisuudesta. Teoreettisena viitekehyksenä ovat Snellmanin teokset "Persoonallisuuden aika" ja "Akateemisesta opiskelusta". Tämä snellmanilainen ajatus ihmisen yksilöllisestä henkisestä kasvusta ja kehityksestä yhdistyy Snellman-korkeakoulussa Rudolf Steinerin filosofiaan. Snellman-korkeakoulu korostaa steinerilaisen ajattelun ihmiskäsityksen olevan aivan erityinen verrattuna muihin ajattelumalleihin. Ihminen nähdään fyysisenä, sielullisena ja henkisenä olentona, ja koko hänen tiedollisen sivistyksen tarpeensa nähdään laajana kokonaisuutena. Tiedollisen puolen lisäksi sivistyksen osaksi nähdään myös esteettisyys ja eettisyys. Käsitys tiedon muodostuksesta on laadullinen. Idea ei ole niinkään selittää jonkin olemassaoloa, vaan kuvailla sitä. Steiner itse romantikkona näki koko elämän yhtenä orgaanisena ykseytenä. Filosofia on keskeisesti siis fenomenologista ja pedagogisella tasolla pyrkii korostamaan värien, kokemusten, sävelten, musiikin, kielen, muotojen ja kaikkien maailman ilmiöiden merkitystä. Ideana on ihmisen kykyjen kokonaisvaltainen herättäminen henkisesti, fyysisesti ja psyykkisesti. Esteettisyyden osalta korostetaan elämyksellisyyttä eli taidetta (mm. goetheanistista kuvataidetta), laulua, musiikkia, Steinerin kehittelemää eurytmiaa eli liikuntataidetta ja luonnon tärkeyttä. Luonnon osuus korostuu biodynaamisen viljelyn ja luonnonhoidon kautta. Eettisyys taas yhdistyy sosiaalisiin taitoihin ja toimintaan. Yhtenä tällaisena sosiaalisena tavoitteena on egoismista siirtyminen empatiaan. J. W. Snellman G:son
Vuonna 1841 Snellman muutti kauppiaaksi Ouluun, jonne hän perusti seuraavana vuonna toiminimi J. W. Snellman G:son:in. Se harjoitti sahaustoimintaa, puutavaran ja tervan vientiä sekä laivanvarustusta. Yrityksen toimintaa johdettiin Kirkkokadun ja Albertinkadun kulmassa sijainneesta Snellmanin talosta, joka toimi myös Snellmanin perheen kotina. Snellmanin kauppahuone ohitti 1860-luvulla toisen oululaisen Bergbomin kauppahuoneen johtavana tervanviejänä. Snellmanin kuollessa kauppahuoneen varallisuus oli noin 1,3 miljoonaa markkaa (5 miljoonaa euroa). Luettelo jääkäreistä S
Johan (Jussi) Wilhelm. Snellman Johannes Snellman
Johannes Snellman perusti vuonna 1927 Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäisen lintuaseman Eckerön Signilskäriin. Hän toimi aseman ensimmäisenä päätoimisena havainnoitsijana ja rengastajana 1927–1932. Snellman kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita Ornis Fennicaan. Hänen puolisonsa oli Karin Snellman, o.s. Colliander. Pohjoismainen filosofia
Ruotsin suurvaltakaudella ruotsalaisten filosofien joukosta erottuvat kaksi mystikkoa, George Stiernhielm (1598–1672) ja Emanuel Swedenborg (1688–1772). Stiernhierlmin filosofiassa yhdistyivät uusplatonismi ja hermeettinen traditio. Swedenborg aloitti luonnontieteilijänä, mutta kääntyi myöhemmin teologisiin spekulaatioihin. Kant torjui Swedenborgin ”unet” jyrkästi, mutta hän innoitti saksalaisia romantikkoja. Karl August Snellman
K. A. Snellman oli naimisissa vuodesta 1875 oululaisen kauppiaantyttären Alma Maria Antmanin (1849–1919) kanssa. Perheessä oli neljä lasta: August Vilhelm (1876–1947), Signe Alma Sofia (1880–1963), Mary Johanna (1882–1972) ja Eiler Albert (1887–1913). Heistä August seurasi isäänsä Kemi Oy:n toimitusjohtajana, mutta vain muutaman vuoden siirtyen yrityksessä myynnin tehtäviin ja loppuvaiheessa Kemi Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi 1940-luvulla. J. V. Snellman
18. marraskuuta 1845 Snellman meni naimisiin kuopiolaisen apteekkarin tyttären Johanna Lovisa Wennbergin (14. tammikuuta 1828 – 4. kesäkuuta 1857) kanssa. Avioliitosta syntyivät lapset Hanna (s. 22.11.1846), Anders Henrik (s. 16.8.1848), Johan Ludvig (s. 14.3.1850), Wilhelm (s. 6.10.1851) ja Karl (s. 1855). Anders Henrik Snellman (k. 1911) toimi senaatin oikeusosaston jäsenenä vuosina 1905–1909 ja Karl Snellman (k. 1928) tie- ja vesi­rakennus­laitosten ylihallituksen ylitirehtöörinä vuosina 1909−1925. Karl Snellman sai todellisen valtio­neuvoksen arvonimen vuonna 1917. Johan Ludvig Snellmanista (k. 1909) tuli senaatin esittelijäsihteeri ja Wilhelm Snellmanista (k. 1933) lääkintöneuvos. Nimien suomalaistaminen
J. V. Snellmanin syntymän satavuotispäivän yhteydessä vuonna 1906 kirjailija Johannes Linnankoski kehotti suomalaistamaan vierasperäiset sukunimet. Toukokuun 12. päivänä 1906 julkaistussa Suomalaisen Virallisen Lehden lisälehdessä noin 24 800 henkilöä ilmoitti suomalaistaneensa nimensä. Samana päivänä perustettiin myös Suomalaisuuden liitto. Kaikkiaan vuosien 1906 ja 1907 aikana noin 70 000 suomalaista suomensi sukunimensä. Jakob Snellman
Snellman sai laamannin arvonimen 1817. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1809 Albertina Julin (vuorineuvos John Jacob von Julinin sisar). Heidän poikansa oli Viipurin hovioikeuden presidentti, senaattori John Snellman. Karl Snellman
Snellman toimi tie- ja vesirakennusten ylihallituksen ylijohtajana 1909–1925. Hän sai todellisen valtioneuvoksen arvon vuonna 1917. Snellman oli myös aatelissäädyn edustajana säätyvaltiopäivillä. John Snellman
John Snellman kirjoitti ylioppilaaksi 1832 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836. Hän pääsi auskultantiksi Turun hovioikeuteen 1836 ja ylimääräiseksi kopistiksi korkeimman oikeuden edeltäjään senaatin oikeusosastoon 1837. Samana vuonna hän sai hovioikeuden ylimääräisen notaarin arvon ja seuraavana vuonna varatuomarin arvon. Hänet nimitettiin kanslistiksi perustettavaan Viipurin hovioikeuteen 1839 ja hän sai ylennyksen reistraattoriksi 1841, ylimääräiseksi viskaaliksi 1843, notaariksi 1845, varakanneviskaaliksi 1850 ja sihteeriksi 1851. Snellman oli hovioikeuden apujäsenenä 1850–1857 ja viimeksi mainittuna vuonna hänet nimitettiin asessoriksi. Viipurin läänin lääninsihteeri hänestä tuli 1858 ja senaatin yleinen esittelijäsihteeri 1863. Snellman muun muassa esitteli ja varmensi vuoden 1863 kieliasetuksen. Hän hoiti ajoittain 1864–1865 prokuraattorinapulaisen virkaa ja toimi 1863–1867 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen hallituksen asiamiehenä. Vuonna 1865 Snellman määrättiin painoasiain ylihallituksen jäseneksi. Henrik Snellman
Snellman oli Vaasan triviaalikoulun vt. apologistana vuodesta 1802, Turun akatemian kirjaston ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1803, kaunopuheisuuden dosenttina vuodesta 1804, Turun katedraalikoulun vt. konrehtorina 1804–1806 sekä kasvatusopillisen seminaarin lehtorina vuodesta 1807. Hän oli Turun akatemian kolmas teologian professori 1812–1822, ja samalla hän oli palkkapitäjänsä Paimion kirkkoherrana vuodesta 1813. Snellman toimi Turun akatemian rehtorina 1816–1817, ja hän oli Turun tuomiokapitulin jäsen 1812–1822. Viimeksi Snellman toimi Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherrana vuodesta 1822 alkaen. Hänestä tuli vt. lääninrovasti 1823 ja vakinainen lääninrovasti 1824. Snellman-instituutti
Snellman-instituutti on yleishyödyllinen yhdistys, jonka toimipaikka on Kuopiossa. Toiminnassaan se keskittyy tieteenaloihin, joita J. V. Snellman harjoitti: historiatieteisiin, kirjallisuuden tutkimukseen ja jonkin verran myös taloustieteisiin ja filosofiaan. Valtio-oppi (Snellman)
Teos on suomennettu useita kertoja. Ensimmäisen suomennoksen ("Valtio-oppi") teki Kaarlo Forsman vuonna 1901 Snellmanin valittujen teosten viidenteen osaan, toisen suomennoksen ("Valtio-oppi") Heikki Lehmusto vuonna 1928 Snellmanin koottujen teosten toiseen osaan, kolmannen ("Oppi valtiosta") Eero Ojanen vuonna 1982 "Snellman: Teokset" -sarjaan ja neljännen ("Valtio-oppi") Antero Tiusanen vuonna 2005 julkaistuun uusien koottujen teosten viidenteen osaan. Snellman-korkeakoulu
Snellman-korkeakoulu on Helsingin Jollaksessa toimiva Suomen ainut virallisesti tunnustettu yksityinen korkeakoulu, jonka pääasiallinen tehtävä on kouluttaa luokanopettajia, erityisopettajia ja taideaineiden opettajia steinerkouluihin sekä varhaiskasvattajia ja erityiskasvattajia steinerpäiväkoteihin. Valtakunnallisena oppilaitoksena toimiva Snellman-korkeakoulu perustettiin vuonna 1980. Opetushallitus virallisti sen aseman vuonna 2002. Luettelo jääkäreistä S
() oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Kustaa Adolf Snellman ja Margaretha Charlotta Boström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Signe Salome Malmgrenin kanssa. Hän kävi kaksi luokka Kajaanin yhteiskoulua ja Kainuun kansanopiston vuonna 1915. Snellman työskenteli muun muassa metsätyönjohtajana Kymiyhtiön työmailla Lapissa ja osallistui jääkäriliikkeen etappityöhön. Etappityössä hän avusti ja opasti saksalaisia ja itävaltalaisia sotavankeja heidän pakomatkallansa Muurmannin radalta Ruotsiin. Lopulta hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. huhtikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Komppaniastaan hänet komennettiin kumminkin 28. joulukuuta 1917 alkaen Suomeen, jonne hän saapui 6. helmikuuta 1918 Vaasaan. Vaasassa hän liittyi jääkäriluutnantti Suvirinteen muodostamaan Kilpisjärven komennuskuntaan, mutta joutui jäämään siitä sairauden vuoksi Kittilään, missä hän parannuttuaan koulutti paikallisia suojeluskuntajoukkoja. Snellman astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä 17. maaliskuuta 1918. Hänet sijoitettiin 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonaan, jossa hänet määrättiin 23. huhtikuuta 1918 pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin Jääkäripataljoona 3. Snellman erosi armeijasta sairauden takia 4. elokuuta 1918. Myöhemmin hän työskenteli liikemiehenä kuolemaansa saakka, hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön. Ylennykset. Aliupseeri 17. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki. J. V. Snellman
Useista yrityksistään huolimatta Snellman ei saanut Helsingin yliopistosta professuuria. Vuonna 1843 hän muutti Kuopioon, jossa hän otti vastaan nimityksen yläalkeiskoulun rehtoriksi. Valtio-oppi (Snellman)
Snellman kirjoitti teoksen Tukholmassa talven 1841–1842 aikana. Hän oli viettänyt vuodet 1839–1842 Ruotsissa ja Saksassa imien uusia vaikutteita ja julkaisi pääteoksensa Tukholmassa hieman ennen paluutaan Suomeen. Sen pohjana toimi Snellmanin vuonna 1840 julkaisema filosofian oppikirja "Rättsläran". Kummankin teoksen lähtökohtana on saksalaisen Friedrich Hegelin filosofia, mutta "Valtio-opissa" on nähtävissä myös nuorhegeliläisten esittämän kritiikin vaikutus. Vaikutteita Snellman sai myös muilta filosofeilta sekä Ruotsissa käydystä Suomen suuriruhtinaskunnan valtiollista asemaa koskeneesta debatista. Nelson Goodman
Henry Nelson Goodman (7. elokuuta 1906 Somerville, Massachusetts – 25. marraskuuta 1998 Needham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen filosofi. Hän syntyi Somervillessa, Massachusettsissa, ja valmistui filosofian tohtoriksi Harvardin yliopistosta vuonna 1941. Hän toimi opettajana Pennsylvaniassa vuosina 1951–1964 ja professorina Harvardissa vuosina 1968–1977. Anja Snellman
Vuosina 2008–2012 Snellman toimitti torstaiaamuisin Lauri Karhuvaaran kanssa MTV3:n "Huomenta Suomi" -ohjelmassa mediakriittistä Mediakokki-ohjelmaa. Syksyllä 2010 Snellman aloitti nimeään kantavan keskusteluohjelmasarjan "Anja Snellman: Saanko esitellä?", jota esitettiin SuomiTV:llä maanantai-iltaisin suorana lähetyksenä. Keväällä 2013 Snellman toimi MTV3:n aamujen Studio 55 -ohjelman juontajana. Hän on myös silloin tällöin Ruben Stillerin isännöimän Pressiklubin vieras. Vuosina 2014-2017 Anja Snellman veti torstaisin Helsingin Sanomien HSTV:lle Arka paikka-nimistä keskusteluohjelmaa. Hanna Snellman
Snellman valmistui filosofian maisteriksi 1986 ja väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1997 kansatieteen alalta tutkimuksella "Tukkilaisen tulo ja lähtö: kansatieteellinen tutkimus Kemijoen metsä- ja uittotyöstä". LudoCraft
"Snellman-peli" on vuoteen 1822 sijoittuva, Oulun keskustan ja triviaalikoulut sisältävä virtuaaliympäristö, jossa pelaaja asettuu nuoren J. V. Snellmanin rooliin. Pelin kohderyhmänä on 7–15-vuotiaat nuoret, ja sen on tarkoitus toimia historiallisena oppimisympäristönä, jonka avulla välitetään tietoa J. V. Snellmanista. Peli oli osa J. V. Snellman 200 vuotta -juhlahanketta. Svekomania
Freudenthalin ja svekomaanien ""kaksi kieltä, kaksi kansaa"" -malli nousi vastavoimaksi J. V. Snellmanin ajamalle ""yksi kieli, yksi mieli"" -aatteelle ja sen joskus intomielisellekin suomalaisuuspolitiikalle, jonka monet ruotsinkieliset kokivat uhaksi omalle identiteetilleen. Svekomaanien ohjelmaan kuului ruotsinkielisen väestön sivistystason nosto ja oman identiteetin luominen sille. Fennomaniassa ja svekomaniassa kielen merkitys kansakunnan luomisessa painottuivat eri tavoin. Fennomania perustui niin kutsutulle organistiselle yhteiskuntakäsitykselle, jossa lähtökohtana oli kansa ja sen ominaislaadun kehittäminen. Kieli oli fennomaaneille kansallisen ykseyden merkki ja lujittaja. Svekomaniassa puolestaan korostettiin vapauden merkitystä kansalliselle ja kielelliselle kehittymiselle. Kielen katsottiin olevan valtiollisen ja yhteiskunnallisen osallistumisen väline. Luettelo jääkäreistä S
() oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat merikapteeni, johtaja Johan Gerhard Wilhelm Snellman ja Annie Selinda Emilia Locke. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kristiinankaupungin ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1914 ja maisteritutkinnon seuraavana vuonna. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915 ja sijoitettiin 2. komppaniaan. Hän kumminkin erosi kurssilta jo 22. toukokuuta 1915 ja matkusti Ruotsiin, jossa hän työskenteli vuoden ajan Tukholmassa Nyman & Schultzin liikkeessä ja myöhemmin Suomen-Amerikan höyrylaivalinjan palveluksessa. Takaisin Suomeen hän palasi keväällä 1917. Paluunsa jälkeen hänet vangittiin Keravan asemalla ja vietti koko kesän Katajanokan vankilassa. Vankilasta vapauduttuaan hän muutti Pielavedelle, jossa hän asui Sisällissodan ajan .Sisällissodan jälkeen hän muutti Helsinkiin, jossa asui muutaman vuoden. Hän sairastui vuonna 1920 ja oli sen jälkeen hoidettavana Nikkilän mielisairaalassa elämänsä loppuun saakka. Snellman-säätiö
Säätiön ensimmäiseen hallitukseen kutsuttiin eversti V. A. M. Karikoski, filosofian maisteri Jussi Saukkonen, päätoimittaja Lauri Aho, kansanedustaja Päiviö Hetemäki, kansanedustaja Jaakko Hakala, kansanedustaja Niilo Honkala, filosofoian maisteri Kerttu Ignatius, opettaja Lauri Järvi, sosiaalijohtaja Akseli Kaskela, johtaja Armas Lassila, vuorineuvos Eero Mäkinen, pankinjohtaja Heikki Paloheimo, hallitusneuvos Arvo Salminen, toiminnanjohtaja Eero Saurama, valtiotieteiden maisteri Veikko Sjöblom, pääsihteeri Leo Tujunen, insinööri Pertti Tulenheimo ja kaupunginjohtaja Arno Tuurna. J. V. Snellman
Snellman opiskeli teologiaa sekä historiaa, kreikkaa, latinaa ja maailmankirjallisuutta sekä hieman myös fysiikkaa ja luonnontieteitä. Snellman tovereineen tutustui Turun romantiikkaan liittyviin aatteisiin, mutta jättivät politikoinnin taka-alalle, koska Arwidsson oli erotettu virastaan vallankumouksellisten kirjoitustensa takia, eivätkä he halunneet samaa kohtaloa. Snellman sai Akatemiassa opiskellessaan pysyviä kansallisromanttisia vaikutteita, mutta romantikoista hän erosi siten, että häntä kiinnosti historian sijaan tulevaisuus sekä kansojen henkinen toiminta. Anja Snellman
Snellman on myös journalisti. Hän on kirjoittanut vuosien varrella kolumneja lukuisiin lehtiin, kuten Kaks Plussaan, Suomen Kuvalehteen, Fittnessiin, Annaan, Veikkaajaan, Ilta-Sanomiin ja Iltalehteen. Snellman on myös kirjoittanut radiokolumneja Yleisradiolle. Ensimmäinen vakituinen tv-työ oli Ylen Aamu-tv:n Jälkiviisaat, jonka mielipideraadin alkuperäisjäsenenä Snellman toimi Jukka Kuikan ja Leif Salmenin kanssa jo 1990-luvun lopulla. Johannes Snellmann
Snellmannin vanhemmat olivat Oulun tullitarkastaja Johan Snellmann (k. 1759) ja Anna Enroth. Snellmann kävi Oulun triviaalikoulua 1720-luvulla ja opiskeli sitten Uppsalan yliopistossa vuodesta 1731 ja Turun akatemiassa vuodesta 1736. Snellmann toimi Oulun triviaalikoulun alempana kollegana vuodesta 1733 ja ylempänä kollegana vuodesta 1737. Hän kuoli heinäkuussa 1738 matkalla ollessaan Iin satamassa. J. V. Snellman
Snellman halusi kohottaa Suomen kansallista tietoisuutta ja kulttuuria muun muassa julkaisemalla sanomalehtiä. Tammikuussa vuonna 1844, toimiessaan koulun rehtorina Kuopiossa, Snellman alkoi julkaista viikoittaista sanomalehteä "Saima", joka oli ensimmäinen suomalainen poliittis-kulttuurinen lehti, jolla oli huomattavaa vaikutusta kulttuuriin. Lehti ilmestyi ruotsin kielellä ja oli suunnattu koulutetulle lukijakunnalle. Lehden sisältönä oli uutisia, kuulutuksia, runoja ja tarinoita, matkakertomuksia ja kirjallisuuskritiikkiä. Wilhelm Snellman
Wilhelm Snellman (6. lokakuuta 1851 Helsinki – 23. maaliskuuta 1933 Savonlinna) oli suomalainen lääkintöneuvos ja yksi Duodecim-seuran 12 perustajajäsenestä. Walter J. Snellman
Walter J. Snellman oli naimisissa vuodesta 1901 kauppaneuvos Karl August Snellmanin tyttären Signe Alma Sofia Snellmanin kanssa. Johan Jakob Nervander
Nervanderin läheisimpiin opiskelijatovereihin lukeutuivat muiden muassa J. V. Snellman ja J. L. Runeberg. He viettivät paljon aikaa niin ylioppilaiden opiskelun ulkopuolisissa riennoissa kuin vakavammissa yhteyksissäkin. Tästä todisteena ovat Nervanderin lähettämät kirjeet Snellmanille. Snellman ja Nervander olivat molemmat runoilijoita ja yhdessä he myös kirjoittivat runoja. Sininen Snellman
Sininen Snellman oli Oskar Nylanderin vuonna 1849 maalama J. V. Snellmanin muotokuva, joka tuhoutui Ostrobotnian tulipalossa vuonna 2008. Gustaf Snellman
Gustaf Robert Snellman (21. maaliskuuta 1864 Helsinki – 15. heinäkuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen tilastotieteilijä. Oskar Nylander
Nylanderin tiedetään maalanneen ainakin 30 teosta, joista useimpien olinpaikkaa ei kuitenkaan tunneta. Osa Nylanderin töistä lienee palanut hänen veljensä Fredrik Nylanderin talon mukana Oulun palossa vuonna 1882. J. V. Snellmanin muotokuva tuhoutui Ostrobotnialla riehuneessa tulipalossa 29.11.2008. J. V. Snellman
Nämä opit löysivät konkreettisen jatkon Snellmanin pääteoksessa "Läran om staten" ("Oppi valtiosta", 1842, Tukholma), joka oli yhteiskunnallis-poliittinen sosiologiaan perustunut teos. Hän noudatti Hegelin jakoa jakaen työn ja lain perheeseen, yhteiskuntaan ja valtioon. Perhe toimii lapsien eettiseksi kasvattamiseksi ja kansallisen identiteetin siirtämiseksi tuleville sukupolville. Kansalais­yhteis­kunnassa ihmiset alistuvat järjellä perusteltuun ja ymmärrettyyn asetelmaan yhteiseksi hyväksi, kun taas valtiossa he alistuvat laille toimiakseen kansakunnan itsenäisen kulttuurin hyväksi. Jakob Snellman
Jakob Snellmanin vanhemmat olivat Lohtajan kirkkoherra Johan Snellman (k. 1800) ja hänen 1. puolisonsa Katarina Sidensnöre. Snellman opiskeli Turun akatemiassa ja suoritti tuomarintutkinnon 1803. Karl Snellman
Karl Snellman (2. lokakuuta 1855 Helsinki – 20. lokakuuta 1928 Helsinki) oli suomalainen tie- ja vesikulkulaitosten ylihallituksen ylijohtaja ja todellinen valtioneuvos.