Kuka oli maailman ensimmäinen buddhalainen?
Buddhalaisuus
Buddhalaisuus on Magadhassa (nyk. osa Intiaa) n. 500-luvulla eaa. syntynyt filosofia tai uskonto. Sen perustaja on yleensä historiallisena henkilönä pidetty prinssi Siddhartha Gautama, joka kuitenkin luopui rikkauksistaan ja tuli myöhemmin Buddhaksi eli valaistuneeksi (Buddha, kirj. ”herännyt”). Buddha itse opetti olevansa tavallinen ihminen, ei jumala tai profeetta.
Amitabha
Amitābhaa ja hänen valojaan koskevat opit on kirjattu kolmeen kanoniseen Mahāyāna-tekstiin:Yritystensä kautta Amitābha loi puhtaan maan (, , ), sanskritiksi "Sukhāvatī" ("onnen omaava"). Sukhāvatī sijaitsee äärimmäisessä lännessä, oman maailmamme rajojen ulkopuolella. Valojensa kautta Amitābha teki mahdolliseksi kaikkien häntä kutsuvien syntymisen uudelleen tähän maahan, opetuksen hänen johdollaan dharmassa ja lopulta tulemisen vuorollaan bodhisattvoiksi ja buddhiksi (Mahāyāna-buddhalaisuuden lopullinen tavoite). Puhtaasta maasta nämä bodhisattvat ja buddhat palaavat maailmaamme auttamaan muita ihmisiä. Myanmarin historia
Maan ensimmäinen merkittävä kuningas oli Anawrahta, joka hallitsi maata 1044–1077. Hänen johdollaan burmalaiset valloittivat vuonna 1057 mon-kansan hallitseman Thatonin ja koko maa yhdistyi burmalaisvallan alle. Hän myös vakiinnutti maahan theravada-buddhalaisuuden. Ensimmäisen burmalaisen dynastian valta päättyi Kublai-kaanin mongolien valloitukseen ja pääkaupungin hävitykseen vuonna 1287. Shan-kansan hallitsijat täyttivät valtatyhjiön vähäksi aikaa nykyisen Burman pohjoisosassa, jonne syntyi useita Shan-kuningaskuntia. Merkittävin niistä oli Avan kuningaskunta. Etelässä taas mon-kansa perusti oman Hanthawaddyn kuningaskuntansa burmalaisten vallan heikkenemisen jälkeen. Nykyisen Burman ja Intian rajamaille syntyi rakhine-kansan hallitsema Arakanin kuningaskunta. Buddhalaisuus
Tärkein buddhalainen juhla on Vesak, jota vietetään toukokuun täysikuupäivänä. Theravada-perinteessä se juhlistaa Buddhan syntymää, valaistumista ja parinirvanaa. Mahajanassa Vesak-päivänä juhlitaan ainoastaan Buddhan syntymää, Tiibetinbuddhalaisuudessa taas pelkästään valaistumista. Toinen kuuluisa juhla on Dharmachakra-päivä. Silloin juhlistetaan Buddhan ensimmäistä opetuspuhetta, joka käsitteli neljää jaloa totuutta. Kaakkois-Aasia
Buddhalaisuus saapui Kaakkois-Aasiaan sekä Intiasta (theravada-buddhalaisuus) että Kiinasta (mahajana-buddhalaisuus). Mahajana on edelleen vallitsevana uskontona Vietnamissa, kun taas muissa Kaakkois-Aasian mantereen maissa theravada on vallitseva buddhalaisuuden muoto. Hindulaisuuden tavoin buddhalaisuus sekoittui myös valtapolitiikkaan, sillä varsinkin mahajana antoi mahdollisuuden pitää kuningasta tulevana bodhisattvana. Buddhalaisuuden kumpikin suuntaus myös sekoittuivat keskenään, esimerkiksi Thaimaan theravadalaista kuningasta pidetään tulevana bodhisattvana. Theravada-buddhalaisen luostarilaitoksen ansioksi luetaan myös korkea lukutaitoisuusprosentti theravada-maissa. Shambhala
Tiibetin buddhalaisten kronikoiden mukaan Shambhala oli todellinen kuningaskunta. Tarinan mukaan Gautama Buddha, opettaessaan Râjaghiran Korppikotkan vuorella esiintyi samaan aikaan Dhânyakatakassa Etelä-Intiassa Kâlachakrana. Kuulijoiden joukossa ollut Shambhalan kuningas Suchandra (tiib. Dawa Sangpo) kokosi opetukset ja vei ne valtakuntaansa. Vuonna 966 orissalainen mestari Chilupa toi Kâlachakran opetukset takaisin intiaan, josta ne olivat kadonneet. Buddhalaisuus
Suomalaisia buddhalaisen perinteen munkkeja ja nunnia on ollut vain hyvin vähän, näiden joukossa Tae Hye sunim, Ani Sherab sekä entinen munkki Thanavuddho (Santeri Ahola). Buddhalaisuus
Buddhan ensimmäinen opetuspuhe, jonka hän piti viidelle askeetti-ystävälleen valaistumisensa jälkeen, käsitteli neljää jaloa totuutta, joiden voidaan katsoa muodostavan buddhalaisen opetuksen ytimen. Neljä jaloa totuutta ovat:Jalo kahdeksanosainen polku on buddhalaisuuden neljäs jalo totuus, polku vapautumiseen kärsimyksestä. Polun tekijät eivät ole portaita siinä mielessä, että niitä seurattaisiin askel askeleelta, vaan kaikki osatekijät ovat läsnä yhtä aikaa ja toisiaan tukien. Polku jaetaan kolmeen osaan, "viisauteen", "itsekuriin" ja "meditaatioon" tai "keskittymiseen" Siddhartha Gautama
Shakya-heimon ylhäisöperheen poikana hän eli nuoruutensa ylellisyydessä, mutta luopui rikkauksistaan ryhtyäkseen hengelliseksi etsijäksi. Saavutettuaan meditaation kautta tilan, jota nimitti valaistumiseksi eli nirvanaksi, hän ryhtyi opettamaan muita, perustaen näin buddhalaisuuden. Ikebana
Kolmesta elementistä koostuvan asetelman periaatetta pidetään 600-luvulla eläneen buddhalaispappi Semmun aloittamana perinteenä. Semmu oli viettänyt nuoruutensa Kiinassa ja periaate saattoikin pohjautua buddhalaisen lisäksi myös kungfutselaiseen ja shinton filosofiaan; kaikki kolme kunnioittavat kolmion ja kolmen tasapainoa. Myös toinen ikebanan pääperiaate, harmonia ihmisen ja luonnon välillä, oli Semmun. Semmu vietti loppuosan elämästään uhraten kolmesta kukasta koostuvia asetelmia Ikenobō-nimisen kotinsa temppelissä. Ikebanan vanhin koulukunta "ikenobō" () sai tästä nimensä. Se säilyi kaiken ikebanan esikuvana pappien harjoittamana. Nara-kausi
Nara-kaudella Japaniin juurtui lopullisesti myös buddhalaisuus. Buddhalaisuus oli rantautunut maahan jo 500-luvulla, mutta oli otettu vastaan ristiriitaisesti Nara-kauteen saakka. Tällöin sen otti suojelukseensa keisari Shōmu. Shōmu ja hänen Fujiwara-puolisonsa olivat kiihkeitä buddhalaisia ja edistivät aktiivisesti uskonnon leviämistä. Shōmun hallinnon aikana rakennettiin Tōdai-jin temppeli, ja sen sisään laitettiin Dainichi-Buddha, 16 metriä korkea pronssipatsas. Tämä Buddha samaistettiin auringonjumalattareen, ja buddhalaisuuden ja šintolaisuuden synkretismi hiljalleen alkoi. Buddha Yodfa Chulaloke
Burmalaisen sotajoukon hyökättyä maahan 1767 kiinalaissyntyinen kenraali Taksin pakeni joukkoineen Chaophraya-joen suulle nykyisen Bangkokin tienoille ja julistautui täällä 1772 kuninkaaksi. Buddhalaiset munkit kapinoivat kuningasta vastaan ja hän lähetti kenraali Chakrin rauhoittamaan tilannetta. Chakrin pakotti useat pienet ruhtinaat vasallisuhteeseen sekä maksamaan kuninkaalle veroa. Näin Thaimaan nykyisin tunnetut rajat ja laajuus alkoivat hahmottua. Eisai
Eizai syntyi Bitchūn provinssissa (nykyinen Okayama) ja aloitti buddhalaisuuden opiskelun tendai-lahkon temppelissä. Tyytymättömänä buddhalaisuuden sen aikaiseen tilaan hän lähti vuonna 1168 ensimmäiselle matkalleen lahkon alkupaikalle Tiantai-vuorelle, jossa hän kohtasi chan-ajattelun (myöhemmin Japanissa zen) ensimmäisen kerran. Hän vietti Kiinassa aluksi vain kuusi kuukautta, mutta palasi vuonna 1187 pidemmäksi aikaa Xuan Huaichangin oppilaana. Nāgārjuna
Nāgārjuna on kiehtonut uskonnonharjoittajien lisäksi myös historioitsijoita ja muita tutkijoita. Hänen elämästään ei ole saatavilla juuri laisinkaan varmaa tietoa: arkeologista aineistoa on erittäin vähän ja buddhalaisten lähteiden tarjoama informaatio on usein ristiriitaista ja myyttisten elementtien sävyttämää. Monet epäilevätkin, että Nāgārjuna-nimen alle on yhdistetty useita historiallisia henkilöitä ja että elämäkertojen ensisijainen tarkoitus on ollut opillinen eikä niinkään elämäkerrallinen. Šintolaisuus
500-luvulta alkaen šintolaisuus on ollut Korean kautta Kiinasta saapuneen buddhalaisuuden varjossa. Buddhalaisuuden saavuttua Japaniin se alkoi pian yhdistyä šintolaisuuteen. Tätä kahden uskonnollisen perinteen synkretismiä kutsutaan nimellä "shinbutsu shūgō". Jo Nara-kaudella 700-luvulla japanilaisten omia vanhoja jumalia alettiin pitää Buddhan ilmenemismuotoina, ja vallasväki palvoi sekä šintolaisia kameja että buddhia ja bodhisattvoja. Šintolaisuuden merkitys näkyi vielä 700-luvulla siinä, että Japanin pääkaupunki vaihtui aina keisarin kuollessa, kun vanha pääkaupunki muuttui epäpuhtaaksi. Samoihin aikoihin buddhalaismunkit alkoivat liittää šintolaisia kameja jumalluetteloonsa suojellakseen omaisuuttaan ja samalla ottivat haltuunsa šintolaispyhäkköjä. Thích Quảng Đức
Thích Quảng Ðức (alun perin nimeltään Lâm Văn Tức) (1897 – 11. kesäkuuta 1963) oli vietnamilainen buddhalainen munkki, joka poltti itsensä kuoliaaksi vilkasliikenteisessä saigonilaisessa risteyksessä 11. kesäkuuta 1963. Teko oli protesti presidentti Ngô Đình Diệmin buddhalaisia sortaneelle politiikalle. Vietnamin ensimmäinen nainen Madame Nhu kommentoi tekoa sanoen munkkien olevan ”huligaaneja kaavuissa” ja että hän taputtaisi seuraavissa ”munkin grillajaisissa”. Bodhgaya
Bodhgaya on yksi buddhalaisten pyhimmistä paikoista, sillä Buddha Gautama saavutti siellä valaistumisen. Valaistumispaikalla sijaitsee Mahabodhi-temppeli, joka rakennettiin noin 2 500 vuotta sitten. Se on yksi tärkeimmistä kohteista buddhalaisilla pyhiinvaellusmatkoilla. Se kuuluu myös Unescon maailmanperintöluetteloon. Temppelin takana kasvaa pyhä bodhipuu. Samalla paikalla kasvaneen puun luona Buddha meditoi valaistuessaan. Mazdaznan
Mazdaznan opettaa myös, että Zarathustan profetioiden mukaan maailmaan oli hänen jälkeensä syntyvä kolme lunastajaa, jotka kaikki tulisivat syntymään neitsyestä. Nämä olivat Krishna, Buddha ja Yehoshua, jota virheellisesti kutsutaan Jeesukseksi Kristukseksi. Jälkimaailma kuitenkin väärensi heidän opetuksensa. Mazdaznan syyttää erityisesti Paavalia Yehoshuan opetusten väärentämisestä. Helvetti
Lähi-itä on toiminut monien nykyisten maailmanuskontojen perustamispaikkana. Abrahamilaisiin uskontoihin lukeutuva bahailaisuus on yksi maailman nuorimpia maailmanuskontoja. Siyyid Ali Muhammadin – myöhemmin Báb – perustama herätysliike toimi islamin toiseksi suurimman suuntauksen, šiialaisuuden, sisällä. Báb ennusti imaami Mahdin tuloa, ja lopulta liike erkaantui islamista omaksi uskonnokseen vuonna 1848. Varsinaisen bahailaisuuden perusti Bábin seuraaja Mírzá Husayn-`Alí eli Bahá'u'lláh. Hän julisti itsensä Mahdiksi ja saarnasi hänessä täyttyvän Mooseksen, Jeesuksen ja Muhammadin opetukset. Bahailaisuus ei hyväksy helvettiä paikkana, vaan ennemminkin erotuksena jumaluudesta. Mogao-luolat
Legendan mukaan buddhalaismunkki Le Zun sai vuonna 366 jaa. näyn tuhannesta Buddhasta ja suostutteli varakkaan silkkitien pyhiinvaeltajan rahoittamaan ensimmäisen temppelin. Temppeliluolien määrä kasvoi lopulta yli tuhannen. 300-1300-luvuilla buddhalaiset munkit kokosivat paikkaan kirjoituksia ja pyhiinvaeltajat maalasivat luoliin seinämaalauksia, jotka peittävät 42 000 m². Luolat hylättiin 1300-luvulla. Alexandra David-Néel
David-Néel oli ensimmäisiä ihmisiä, jotka popularisoivat tiibetinbuddhalaisuuden länsimaissa. Hän nousi suosituksi vuonna 1927 julkaistun kirjansa myötä. Kirjassa hän kertoi matkastaan Lhasaan. David-Néelista tuli kirjan ansiosta kansainvälisesti tunnettu naistutkimusmatkailija ja suosittu Tiibetin ja buddhalaisuuden tuntija. Nichiren-buddhalaisuus
Nichiren-buddhalaisuus on japanilaisen munkki Nichirenin mukaan nimetty buddhalaisuuden suuntaus, joka sai alkunsa 1200-luvulla. 
Nykyisin Nichiren-buddhalaisuus on useiden koulukuntien kokonaisuus, johon kuuluu myös ns. uususkontoja, kuten Sōka Gakkai, Reiyūkai ja Risshō Kōsei Kai. Vuonna 2001 Nichiren-buddhalaisia laskettiin olevan noin 17 miljoonaa. Lukuun eivät sisälly Sōka Gakkain jäsenet. Siddhartha Gautama
Mahayana-buddhalaisuudessa historialliseen Buddhaan viitataan usein nimityksellä "Śākyamuni" ('Śākya-heimon viisas') tai Śākyamuni-buddha. Sūtrissa hän kutsuu itseään ja muita buddhia usein nimityksellä "Tathāgata" ('näin tullut' / 'näin mennyt'). Muita Buddhaan viittaavia nimityksiä ovat "Bhagavat" ('Mestari', 'Ylevä') ja "Sugata" ('Hyvin kulkenut' eli 'Täydellinen'). Japani
Buddhalaisuuden omaksuminen aiheutti suuria, perustavanlaatuisia muutoksia Japanin yhteiskunnassa. Asuka-kaudella 538–710 Kiinasta omaksuttuun kulttuuriin kuului kirjallisuuden, taiteen, filosofian ja tieteen lisäksi uusi kirjoitusjärjestelmä. Prinssi Shōtoku uudisti 600-luvun alussa merkittävästi Japanin hallintoa voimistaen keskushallitusta ja buddhalaisuuden asemaa: noin vuonna 607 perustettu Hōryū-ji on Japanin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli. Shōtokun uudistuksia seurasivat 600-luvun puolivälissä Taika-uudistukset, jossa keisarin valtaa kasvatettiin edelleen aatelin kustannuksella. Uudistukset aloittivat ritsuryō-lakijärjestelmän synnyn. Al-Kindi
Yaʻqūb ibn Isḥāq al-Kindī ("Alkindus", ) (n. 801–873) oli islamilainen arabialainen yleisnero: filosofi, luonnontieteilijä, astrologi ja tähtitieteilijä, alkemisti, matemaatikko, musiikin teoreetikko sekä lääkäri. Hän oli ensimmäinen islamilainen peripateettinen filosofi, ja hänet tunnetaan pyrkimyksistään yhdistellä antiikin kreikkalaista filosofiaa, erityisesti aristotelismia ja uusplatonismia, islaminuskoon. Tiibet
Tiibetin pääuskonto on buddhalaisuus, joka saapui Tiibetiin Intiasta ja nousi maan pääuskonnoksi 600-luvulla. Uskonto on Tiibetissä edelleen hyvin näkyvässä ja tärkeässä asemassa, mutta maa on samalla uskonnollisesti suvaitsevainen. Tiibetinbuddhalaisuus eli lamalaisuus kuuluu mahayanabuddhalaisuuden piiriin ja on ottanut vaikutteita etenkin Tiibetin paikallisista kansanuskomuksista. Tiibetinbuddhalaisuus jakautuu useaan koulukuntaan, joista "nyingma" eli vanha koulukunta on alkuperäisin ja 1300–1400-luvuilla syntynyt "gelug"-koulukunta nuorin ja samalla johtavin. Näiden ja muiden buddhalaisten koulukuntien lisäksi Tiibetissä vaikuttaa bön-uskonto, jonka juuret ovat esibuddhalaisessa uskonnossa.
Dalai-lama on Tiibetin korkein uskonnollinen auktoriteetti ja maan johtaja, ja hänellä on suuri merkitys tiibetiläisille. Dalai-lama-järjestelmän perusti vuonna 1578 mongolihallitsija Altan-kaani. Sönam Gyatso, tiibetinbuddhalaisen gelug-koulukunnan kolmas päälama nimettiin silloin taannehtivasti kolmanneksi dalai-lamaksi. Sen jälkeen dalai-laman arvonimi on periytynyt kunkin dalai-laman jälleensyntymille, joista nykyinen, neljästoista, on Tenzin Gyatso (1935–). Hän elää maanpaossa Intiassa ja johtaa pakolaishallintoa. Hänet tunnetaan väkivallattoman vastarinnan ja maailmanrauhan puolestapuhujana, ja hänelle myönnettiinkin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1989. Dalai-laman jälkeen Tiibetin toiseksi korkein uskonnollinen auktoriteetti on panchen-lama. Nykyisen dalai-laman maailmanmatkojen sekä Intiaan ja länsimaihin muuttaneiden tiibetiläispakolaisten ansiosta tiibetinbuddhalaisuus on saanut länsimaissa kymmeniätuhansia harjoittajia 1970-luvulta lähtien. Heian-kausi
Buddhalaisuus alkoi levitä koko Japaniin Heian-kaudella pääasiassa kahden esoteerisen lahkon, Tendain (天台, taivaan jalusta) ja Shingonin (真言, tosi sana), kautta. Tendai sai alkunsa Kiinassa ja perustuu lootussutraan, yhteen mahayana-buddhalaisuuden tärkeimmistä sutrista. Shingon on Japanille alkuperäinen, Kūkain perustama lahko. Kūkai (空海, myös Kobo Daishi, 弘法大師) teki vaikutuksen Kammua (782-806) seuraaviin keisareihin ja myös moniin japanilaisiin sukupolviin ei vain "pyhyydellään" vaan myös kalligrafiallaan, maalauksellaan ja veistoksillaan. Kammu oli itse tärkeä Tendai-lahkon suojelija, ja lahko nousi erittäin vaikutusvaltaiseksi seuraavien vuosisatojen aikana. Hiei-vuorella sijaitsevan Tendai-luostarikompleksin ja vuoren juurella olevan uuden pääkaupungin keisarillisen hovin välille kehittyi tiivis suhde, ja Tendai painottikin opeissaan uskollisuutta keisaria ja valtiota kohtaan. Heian-kaudella syntyi myös Jōdo Shinshū -buddhalaisuus, jonka perusti Shinran. Bait
Buddhalaisuus saapui baiden keskuuteen 800-luvulla ja taolaisuus jonkin aikaa myöhemmin. Myös perinteinen animistinen usko on säilynyt. Eri kylissä uskotaan erilaisiin henkiolentoihin, jotka voivat vaihtelevasti olla hyvän- tai pahantahtoisia. Niistä jälkimmäisiä voidaan lepytellä šamanististen rituaalien kautta. Uskonnot ovat pitkälle sekoittuneet ja samassa kylässä on monesti sekä buddhalaisia munkkeja että šamaaneja. Taolaisuudesta ja konfutselaisuudesta on omaksuttu myös kiinalaisiin tapoihin kuuluva esi-isien palvonta. Kiinalaisista poiketen bait uskovat esi-isiensä palvonnalla vaikuttavansa animistiseen uskoon liittyviin henkiin. Aksapada Gautama
Aksapada Gautama ("Akshapada", "Gotama"; ) (n. 500 eaa. tai viimeistään 150 eaa.) oli intialainen viisas, jota pidetään hindulaisen filosofian Nyaya-koulukunnan perustajana ja Nyāya Sūtrien kirjoittajana. Aksapada Gautama katsoi, että oikean elämän eläminen vaatii, että tiedämme, mikä on oikeaa tietoa. Hän oli ensimmäisiä, joka pyrki muotoilemaan päteviä sääntöjä logiikalle ja retoriikalle. Siddhartha Gautama
Tiedot Siddhārtha Gautaman elämästä perustuvat hyvin suuressa määrin buddhalaiseen traditioon, jonka historiallisesta tarkkuudesta ei aina ole takeita. Tutkijat ovat kuitenkin varsin yksimielisiä siitä että hän on ollut oikea historiallinen henkilö. Buddhalainen filosofia
Länsimaisista filosofeista ehkä erityisesti Arthur Schopenhauerin ajattelua on useimmin verrattu buddhalaisuuteen. Schopenhauerin filosofia yhtyi buddhalaisuuden neljästä jalosta totuudesta kolmeen ensimmäiseen (elämä on kärsimystä; kärsimys johtuu elämänjanosta; kärsimys lakkaa, kun elämänjano sammutetaan) siinä, että hän yhdisti tahdon elämänjanoon, haluun, himoihin ja tarpeisiin. Neljännen totuuden (tie elämänjanon sammumiseen on jalo kahdeksanosainen polku) sijaan Schopenhauer esitti kuitenkin kaksiosaisen polun. Hänen mukaansa tahdon kieltäminen saavutettiin hänen mukaansa joko elämänhalun menettämiseen kärsimysten seurauksena tai muiden ihmisten kärsimysten tarkkailulla. Buddhalaisen Nirvanan voisi nähdä tilana, jota Schopenhauer piti tahdon kieltämisen tilana. Schopenhauer itse kirjoitti, ettei ollut saanut vaikutteita buddhalaisuudesta, vaikkakin oli tyytyväinen, että niin suuren uskonnon opetukset olivat osittain yhtäpitäviä hänen ajatustensa kanssa. Arthur Schopenhauer
Schopenhauerin filosofia muistuttaa monella tavalla buddhalaisuutta. Buddhalaisuus opettaa neljää jaloa totuutta:Schopenhauerin filosofia yhtyi kolmeen ensimmäiseen siinä, että hän yhdisti kärsimyksen syyn tahdon elämänjanoon, haluun, himoihin ja tarpeisiin. Neljännen totuuden sijaan Schopenhauer esitti kuitenkin kaksiosaisen polun. Tahdon kieltäminen saavutettiin hänen mukaansa joko:Buddhalaisen Nirvanan voisi nähdä tilana, jota Schopenhauer piti tahdon kieltämisen tilana. Joscelyn Godwinin mukaan ”"buddhalaisuus innoitti Schopenhauerin filosofiaa, ja hänen kauttaan se veti puoleensa Richard Wagneria. Léon Poliakovin mukaan tämä orientalismi heijasteli saksalaisten romantikkojen ponnisteluja vapautua juutalais-kristillisistä kahleista"”. Buddhalainen filosofi Nishitani Keiji puolestaan halusi luoda etäisyyttä buddhalaisuuden ja Schopenhauerin välille. Buddhalainen filosofia
Varhaiset buddhalaiset ajattelijat loivat pluralistisen metafyysisen ja fenomenologisen järjestelmän, jossa kaikki inhimillinen kokemus, asiat ja tapahtumat voitiin jakaa pienempiin ja pienempiin havainnollisiin tai havainnollis-ontologisiin yksiköihin nimeltä "dharma". Nämä "dharmat" tulkittiin eri koulukunnissa eri tavalla: joidenkin mukaan kaikki ja joidenkin mukaan vain osa oli todellisia, joidenkin mukaan kaikki olivat harhoja, joidenkin mukaan tyhjiä ("sunyata"), ja joidenkin mukaan ne liittyivät olennaisesti kärsimykseen. Karl Tõnisson
Tõnisson julkaisi ensimmäisen kirjansa venäjäksi Riiassa vuonna 1909 ja myöhemmin hän julkaisi buddhalaisia säkeitä käsittäneen kirjan Tartossa, jossa hän esitteli myös panmongolilaisuuden innoittaman ajatuksen panbaltialaisuudesta ("Pan-Baltoonia"). Pietarin buddhalainen temppeli rakennettiin vuosien 1909 ja 1915 välillä Kivinenän ("Staraja Derevnja") kaupunginosaan Agvan Dorzijevilta, dalai-lamalta ja muilta tahoilta saatujen lahjoitusten avulla. Tšaari Nikolai II vahvisti temppelin henkilökunnan vuonna 1914, josta lähtien Tõnisson oli kirjoilla temppelin henkilökunnan jäsenenä. Temppeli päätyi hyökkäyksen kohteeksi Venäjän sisällissodan melskeiden aikana vuonna 1919 ja se menetti suuren osan temppelissä olleista reliikeistä. Vuonna 1920 Agvan Dorzijev teki Tõnissonista temppelin johtajan, mutta hän joutui pakenemaan kaupungista vuonna 1923 Dorzijevin kehotettua tätä lähtemään bolševikkien uhan takia. Shingon
Shingon on Japanissa syntynyt esoteerinen buddhalaisuuden lahko. Sen perustaja, Kiinassa opiskellut munkki Kūkai (空海, kuolemansa jälkeen tunnettu myös nimellä Kōbō Daishi, 弘法大師) opiskeli Kiinassa ensin kiinan kieltä, myöhemmin buddhalaisuutta. Hän toi tiibetiläisvaikutteisen Shingon-opin Japaniin 806. Kūkai teki vaikutuksen vahvistumisen ajan keisareihin (keisari Kammun poikiin) ja myös moniin aatelisiin japanilaisiin uskonnollisfilosofisen sisältönsä lisäksi myös kulttuurivaikutteiden kuten kalligrafian ja veistosten kautta. Padmasambhava
Legendan mukaan Padmasambhava varttui Uddiyanan kuningaskunnassa, missä kuningas huomasi hänen pyhyytensä jo kahdeksanvuotiaana, ja adoptoi nuoren Padmasambhavan. Valtataisteluiden takia hän joutui lähtemään maanpakoon ja aloitti matkan kohti Kashmiria. Hän seuraili Indus-jokea ja löysi suojapaikan Tiibetin alaisesta Baltistanista. Kashmirissa asuessaan Padmasambhava vihkiytyi buddhalaismunkiksi, ja hänestä tuli tantra-joogi. Hän matkusti Nepaliin Kathmandun laaksoon ja eli siellä Lang-le-shon luolassa. Siellä hän koki valaistumisen. Padmasambhava perusti monia opetuskeskuksia ja laati uskonnollisia kirjoituksia, jotta Vajrayanaa voisi levittää kaikkialle maailmaan. Padmasambhava kuoli noin vuonna 804. Bodhidharma
Bodhidharma (; tai vain "Dámó"; ; vietnamiksi "Bồ-đề-đạt-ma"), tunnetaan myös nimellä Tripitaka Dharma-mestari, oli 28. Intian buddhalaisuuden patriarkka ja ensimmäinen patriarkka Kiinassa. Bodhidharmaa pidetään perinteisesti Shaolin-mytologiassa buddahalaisen chán-koulukunnan perustajana (tunnetaan Japanissa ja länsimaissa nimellä zen). Lisäksi häntä pidetään kiinalaisten itsepuolustuslajien Shaolin-koulukunnan perustajana. Shinbutsu kakuri
Kun buddhalaisuus oli saapunut Japaniin, japanilaiset kehittivät paikallisten kamien ja uuden ulkomaisen uskonnon välille synkretismin, jota kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō. Buddhalaisuus tuli maahan Kiinan kautta Asuka-kauden lopulla 500-luvulla. Sen sijaan, että japanilaiset olisivat hylänneet vanhat uskomuksensa, he yrittivät sopeuttaa ne uuteen ja olettivat molempien olevan tosia. Niinpä buddhalaiset temppelit liitettiin paikallisiin pyhäköihin ja toisin päin. Molemmat omistettiin sekä kameille että Buddhalle. Buddhalaisen vaikutuksen syvyys voidaan esimerkiksi nähdä nykyisissä pyhäköissä, joiden muoto suurine rukoushalleineen ja pyhine kuvineen on itsessään buddhalaista alkuperää. Vaikutusvaltaisen "honji suijaku" -teorian mukaan, joka oli yleinen Meiji-kaudelle saakka, buddhalaiset jumaluudet jopa päättivät ilmaantua japanilaisille paikallisten kamien muodossa pelastaakseen heidät. Theravada
Theravada-buddhalaisuus (pālia; devanagari: थेरवाद, "theravāda") on vanhin olemassa olevista buddhalaisista koulukunnista, joka on levinnyt Etelä- ja Kaakkois-Aasiaan. Se on Sri Lankan, Myanmarin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin valtauskonto. Lisäksi Intiassa ja Vietnamissa on theravada-buddhalaisia. Maailmanlaajuisesti theravada-buddhalaisia on yli 100 miljoonaa. Magadha
Kaksi Intian valtauskonnoista on lähtöisin Magadhasta. 500–400-luvuilla eaa. elänyt Gautama Buddha perusti buddhalaisuuden, joka levisi myöhemmin Itä- ja Kaakkois-Aasiaan, kun taas Mahavira perusti jainalaisuuden. Myöhemmin kaksi Intian suurinta valtakuntaa, Maurya- ja Gupta-valtakunnat, saivat alkunsa Magadhasta. Ne edistivät Intian tieteitä, matematiikkaa, tähtitiedettä ja filosofiaa, ja niitä pidettiin Intian "kulta-aikana". Shinbutsu shūgō
Saman vuosisadan lopussa edettiin assimilaatioprosessin toiseen vaiheeseen, kun kami Hachiman julistettiin dharman suojelijajumalaksi ja hieman myöhemmin bodhisattvaksi. Hänelle omistettuja pyhäköitä alettiin rakentaa temppeleihin: se oli huomattava askel eteenpäin kamien ja buddhalaisten kulttien liittämisessä toisiinsa. Kun Naran Tōdai-jin temppeliin rakennettiin suuri Buddha, temppelin alueelle pystytettiin myös Hachimanille omistettu pyhäkkö. Legendan mukaan kami kertoi itse toivovansa pyhäkön rakentamista. Hachiman piti pyhäkköä palkkiona siitä, että hän oli auttanut temppeliä löytämään buddhapatsasta varten tarvittavat kulta- ja kuparikaivokset. Tämän jälkeen temppelit koko maassa alkoivat ottaa itselleen suojeluskameja (). Buddhalainen filosofia
Buddha uskoi minän tyhjyyteen ("anatta"), mikä oli vastakkainen näkemys kuin niillä hindulaisilla ajattelijoilla, jotka etsivät tietoa muuttumattomasta Atmanista. Buddha katsoi sen sijaan, että kiinnittyminen pysyvään minään tässä muutoksen maailmassa on kaiken kärsimyksen alkuperä ja tärkein este vapautumiselle. Samalla lähestymistavalla voidaan kieltää kaikkien korkeampien jumalien ja korkeamman hengellisen todellisuuden olemassaolo, sekä pyrkimys ja menetelmät transsendentin todellisuuden tavoittelemiseksi. Srivijaya
Srivijaya oli alun perin hindulainen. Buddhalaisuus saapui Srivijayaan 420-luvulla ja mahajana-buddhalaisuus 600-luvulla. Srivijayanasta tuli pian mahajanalaisuuden merkittävimpiä keskuksia, joka houkutteli pyhiinvaeltajia ja oppineita Aasian muista osista. Merkittävimpiä heistä olivat kiinalainen munkki I-Tsing 670-luvulla ja tiibetiläinen buddhalainen oppinut Atisha noin 1011-1033. Srivijayasta mahajana-buddhalaisuus alkoi levitä 750-luvulle Jaavalle. Giordano Bruno
Giordano Bruno (alkujaan "Filippo Bruno"; 1548 Nola, Italia – 17. helmikuuta 1600 Rooma) oli italialainen filosofi, okkultisti ja tähtitieteilijä, jota katolinen kirkko vainosi hänen kerettiläisten oppiensa takia ja lopulta poltti roviolla Roomassa, sillä Bruno ei halunnut luopua ajatuksistaan. Brunoa on pidetty jälkikäteen vapaan ajattelun esitaistelijana. Ateistinen ajattelija Bruno ei ollut, vaan okkultismiin taipuvainen panteisti, joka esitti muutamia aikaansa edellä olevia ajatuksia, joista suuren osan hän oli saanut antiikin ajan filosofeilta, rakentaen oman järjestelmänsä. Shunzhi
Vuonna 1651 nuori keisari kutsui vierailulle Lozang Gyatson, viidennen Dalai-laman, 
Tiibetin buddha­laisten uskon­nollisen johtajan, joka oli Khoshot-mongolien hallitsijan Gushri Khanin avustuksella äsekttäin yhdistänyt uskon­nollisen ja maallisen vallan Tiibetissä. Qing-keisarit olivat toimineet Tiibetin buddha­laisten suojelijoina ainakin jo vuodesta 1621, Nurhacin ajoista lähtien, mutta kutsun takana oli myös poliittisia syitä. Tiibet oli nimittäin tulossa mahtavaksi valta­kunnaksi Kiinan länsipuolella, ja Dalai Lamalla oli yhä suuri vaikutus­valta mongoli­heimojen keskuudessa, joista monet eivät olleet alistuneet Qingin valtaan. Valmistautuakseen tämä "elävän Buddhan" kohtaamiseen Shunzhi määräsi eräälle järven saareen Kielletyn kaupungin luoteis­puolelle, entisen Kublai-kaanin palatsin paikalle raken­netta­vaksi valkoisen Dabogan. Uusittujen kutsujen ja diplo­maatti­sen kirjeen­vaihdon jälkeen, jossa keskustel­tiin siitä, missä Tiibetin johtajan pitäisi tavata Qing-keisari, Dalai Lama saapui Pekingiin tammikuussa 1653, tai toisten lähteiden mukaan jo aikaisemmin. Myöhemmin Dalai Lama sijoitti tätä vierailua esittävän maalauksen Potalan palatsiin Lhasaan. Buddha
Taiteessa buddhaa kunnioitettiin aluksi erilaisilla symboleilla, joista yleisimmät ovat bodhipuu, kerjuukuppi ja opinpyörä. 100-luvulla jaa. buddhaa alettiin kuvata ihmishahmoisena. Lopullisen muotonsa buddha-hahmo saavutti 300–400-luvuilla. Gendun Drup
Gendun Drup (myös Gedun Drup, Gedun Drupa, Gedun Drub) (1391–1474) oli tiibetinbuddhalainen opettaja, jota pidetään nykyään ensimmäisenä dalai-lamana. Hänen syntymänimensä oli Pema Dorje. Luostari
Buddhalaiset luostarit syntyivät jo Buddhan aikana. Maallikkokannattajat lahjoittivat puistoja munkeille, ja niihin rakennettiin asumuksia. Buddhalainen kaanon eli Tripitaka ("kolme koria") on jaettu kolmeen osaan, joista yksi ("Vinaya Pitaka") käsittelee lähinnä luostarielämän ohjeita. Buddhalaisluostarissa munkit käyttävät huomattavan osan ajastaan meditointiin, joissakin koulukunnissa on jopa 14 tuntia ohjattua meditaatiota päivässä. Buddhalaisuus
Siddhartha Gautama kuoli – buddhalaisen näkemyksen mukaan saavuttaen parinirvanan, lopullisen vapautumisen kärsimyksistä – n. 483 eaa. Jälkeensä hän jätti oppinsa ja luostarilaitoksen, joka piti niitä suullisesti elossa vuosisatojen ajan. Kuningas Ašoka (273–232 eaa.) kääntyi verisen taistelun kauhut nähtyään buddhalaiseksi ja auttoi uskontoa leviämään laajemmalle. Hänen pilareihin kaiverruttamansa mietelauseet ovat varhaisimmat tunnetut buddhalaiset kirjoitukset. Myöhemmin buddhalaisuus jakautui opillisten erimielisyyksien seurauksena nk. kahdeksaantoista koulukuntaan. U Ottama
U Ottama (s. 1897 – k. 9. syyskuuta 1939) oli burmalainen buddhalainen munkki, jota on pidetty ensimmäisenä merkittävänä burmalaisena kansallisena johtajana. U Ottama sai vaikutteita Intian itsenäisyysliikkeeltä ja Mahatma Gandhin menetelmistä, joita hän alkoi soveltaa Burmassa kirjoitellen lehtiin ja järjestäen poliittisia tapahtumia. Burman brittiviranomaiset pidättivät U Ottaman useampaan otteeseen ja hän kuoli vankeudessa vuonna 1939. Hana matsuri
Kerrotaan, että kun Buddha syntyi, yhdestä yhdeksään lohikäärmettä kaatoi hänen päällensä puhdasta, hyvätuoksuista vettä. Toinen, alkuperäiseen hana matsuriin liittyvä uskomus on, että keväällä jumala laskeutui alas vuorilta suojelemaan riisipeltoja ja syksyllä nousi vuorille suojelemaan niitä. Hana matsuria vietettiin jumalan toivottamiseksi tervetulleeksi. Songtsen Gampo
Songtsen Gampo syntyi vuoden 617 paikkeilla Rgya massa nykyisessä Tiibetissä. Songtsen Gampo nousi Tiibetin valtaistuimelle vuonna 629 ja hän on ensimmäinen varmuudella tunnettu Tiibetin hallitsija. Songtsen Gampo loi Tiibetistä keskitetyn valtakunnan, jonka valtauskontona oli buddhalaisuus. Valtakunta laajeni Songtsen Gampon kaudella käsittämään myös osia Nepalista, Intiasta ja Kiinasta. Laajenemisen ohella Tiibet solmi diplomaattisia suhteita ulkomaille. Songtsen Gampo otti vaimoja Nepalista ja Kiinasta. Kiinalaisen prinsessa Wenchengin avioliittoa Songtsen Gampon kanssa vuonna 641 on joskus pidetty virheellisesti merkkinä Tiibetin ja Kiinan valtioliitosta. Kyse lienee pikemminkin Kiinan pyrkimyksestä leptellä sotilaallisesti ja poliittisesti nousevaa Tiibetiä. Maat olivat käyneet sodan keskenään vuosina 635–636. Japanin historia
Ensimmäinen jesuiittalähetyssaarnaaja, Francisco Xavier, saapui Kagoshimaan vuonna 1549. Xavier viipyi maassa vain kahden vuoden ajan, mutta hänen jälkeensä jesuiittoja saapui maahan jatkuvasti. Jesuiitat kohtasivat useita vaikeuksia: buddhalaisuuden tuomitseminen idolatriaksi raivostutti buddhalaiset munkit, šintolaisten kamien hyljeksintä oli ristiriidassa buddhalaisen suvaitsevaisen suhtautumisen kanssa ja samurait, joilla oli sekä hetero- että homoseksuaalisia suhteita, suuttuivat jesuiittojen hyökkäyksistä homoseksuaalisuutta vastaan. Lähetyssaarnaajat käyttivät kauppaa apunaan kristinuskon levittämisessä: ulkomaankaupasta ja uudesta aseteknologiasta hyötyvät daimiot suhtautuivatkin uskontoon myönteisesti, ja jotkut heistä myös kääntyivät kristityiksi. Kristinusko houkutti myös maalaisväestöä, osittain jesuiittojen harjoittaman sosiaalisen työn vuoksi. Vuonna 1582 Alessandro Valignano raportoikin Japanissa olevan jo noin 150 000 kristittyä ja 200 kirkkoa. Tang-dynastia
Buddhalaisuus, kuten myös monet muut kiinaan saapuneet uskonnot kiinalaistuivat pian. Buddhalaisuudesta syntyi lukuisia erilaisia kiinalaisia haaroja, joista merkittävimpänä pidetään chan-buddhalaisuutta myöhempiä aikoja ajatellen. Buddhalaiset tekivät lukuisia pyhiinvaellusmatkoja erityisesti Intiaan, mutta myös Koreaan ja Japaniin matkusti useita buddhalaisia munkkeja ja toisaalta monet Korean ja Japanin buddhalaiset viettivät useita vuosia kiinalaisissa luostareissa. Buddhalaisuuden kritiikki
Ateistiset tai humanistiset uskontokriitikot ovat arvostelleet buddhalaisuutta siitä, että myös tähän uskontoon voi kuulua sokea usko ja sekulaarin etiikan hylkääminen. Arvostelijat ovat huomauttaneet, että Japanin keisarikunnan buddhalaiset tukivat maan sotaisaa ulkopolitiikkaa ja että jotkut buddhalaiset tavoittelevat buddhalaista valtiota On myös esitetty, että buddhalainen Tiibet on aina ollut feodaaliyhteiskunta maaorjineen Paul Brunton
Brunton oli ensimmäisiä henkilöitä, joka kirjoitti itämaisesta mystiikasta, joogasta ja vedantasta länsimaisen ihmisen näkökulmasta. Hän myös ymmärsi kirjoittaa näistä asioista tavalliselle lukijalle sopivalla tasolla, siis vailla sanskritin kielisiä sitaatteja ja teknisiä termejä. Hänestä tuli yksi tärkeimmistä itämaisten uskontojen ja mystiikan sekä intialaisen filosofian levittäjiä lännessä. "Salaista Intiaa Etsimässä" -teos johti Ramana Maharshin kohdalla kuuluisuuteen, – länsimaiset etsijät löysivät hänen ashraminsa. Kaikkien ei kuitenkaan tarvitse etsiä itselleen sopivaa ashramia, – Bruntonin teoksissa on keskeistä ajatus, että meditaatio ja ”henkinen etsintä” eivät ole vain munkkeja ja erakkoja varten, vaan niistä voi olla hyötyä myös tavalliselle länsimaiselle ihmiselle. Paramahansa Yogananda
Paramahansa Yogananda (5. tammikuuta 1893 Gorakhpur – 7. maaliskuuta 1952 Los Angeles), syntymänimeltään Mukunda Lal Ghosh, oli intialainen joogi ja guru. Yogananda oli ensimmäisiä intialaisia guruja, jotka tekivät itämaista filosofiaa tunnetuksi länsimaissa. Hän muutti vuonna 1920 Yhdysvaltoihin, jossa hän teki elämäntyönsä. Hänen teostaan "Joogin omaelämäkerta (Autobiography of a Yogi)" pidetään henkisen kirjallisuuden klassikkona erityisesti yhdysvaltalaisten joogien keskuudessa. Teos on käännetty 25 kielelle. Yogananda tunnetaan myös kahden henkisen järjestön, Yogoda Satsanga Society of Indian ja Self-Realization Fellowshipin, perustajana. Charles Webster Leadbeater
Leadbeaterin tunnetuin teko oli Jiddu Krishnamurtin löytäminen huhtikuussa 1909 Intiassa Teosofisen seuran päämajan yksityisrannalta. Krishnamurti ja hänen perheensä olivat asuneet päämajassa tuolloin jo muutamia kuukausia. Krishnamurtista oli määrä tulla "maailmanopettaja", jota monet teosofit olivat odottaneet. Leadbeater uskoi voivansa nähdä edellisiä elämiä, ja hän käytti tätä kykyään Krishnamurtiin. Leadbeaterin mukaan Krishnamurti oli todelliselta nimeltään Alcyone, ja hän julkaisi 30 tämän edellistä elämää The Theosophist -lehdessä huhtikuusta 1910 lähtien. Tarkastellut elämät ulottuivat vuodesta 20 000 eaa. vuoteen 624 jaa. Alcyone oli naispuolinen yhdessätoista elämästä. Leadbeater johti Krishnamurtin koulutusta ja valmistamista tehtäväänsä aina vuoteen 1915 asti, jolloin muutti Australiaan. Aikuisena Krishnamurti ilmoitti, että hän ei ole odotettu Maailmanopettaja. Tietoisuustaito
Tietoisuustaidon käsitteen historia johtaa muinaiseen Intiaan, missä Indus-laakson korkeakulttuuriin liittyi jo yli 3 000 vuotta sitten kontemplatiivisen kulttuurin piirteitä. Varhaiseen intialaiseen filosofiaan kuuluivat keholliset harjoitukset, joiden avulla voitiin perehtyä kehon ja mielen yhteyteen. Joogassa kehittyneessä "pranayama"-harjoituksessa mieli pyrittiin rauhoittamaan hengitystä säätelemällä. Buddhalaisuuden perustaja Siddhartha Gautama keksi oman kehon ja mielen tarkkailun ilman pyrkimystä muuttaa kokemuksia ja havaintoja (paliksi "sati"). Buddhan kahdeksanosaisen polun seitsemäs askel, "samma sati", ’oikeanlainen tarkkaavaisuus’, merkitsee huomion palauttamista siihen, minkä henkilö on kehossaan valinnut huomion kohteeksi. Satin asema on säilynyt vahvana theravadabuddhalaisessa "vipassana"-meditaatiossa. Honji suijaku
Vallalla olleen tulkinnan kamien ja buddhien suhteesta kyseenalaisti teoria, jota nykytutkijat kutsuvat termeillä "han honji suijaku" (, ”käänteinen honji suijaku”) tai "shinpon butsujaku" (). Uuden teologian mukaan kamit olivatkin buddhia tärkeämpiä. Teorian kannattajat uskoivat, että vaikka buddhat olivat saavuttaneet valaistumisen, kamit olivat jo valmiiksi kirkkaita. Oppia kehittivät ensimmäisinä jälleen kerran tendai-munkit, ja täydessä muodossaan sen kirjasi ylös ensimmäisenä Isen suureen pyhäkköön liitetty munkki Jihen, joka oli aktiivisimmillaan vuoden 1340 tienoilla. "Kuji hongi gengi" -teoksen ensimmäisessä osassa hän väitti, että alussa Japanissa oli ollut ainoastaan kameja ja että buddhat saivat ylivallan vasta myöhemmin. Hän uskoi Japanin moraalisen tilanteen taantuneen sen vuoksi ajan kuluessa, mutta kamien dominoima maailma olisi taas pian todellisuutta. Saman teoksen viidennessä osassa hän vertasi Japania siemeneen, Kiinaa oksaan ja Intiaa kukkaan tai hedelmään. Aivan kuin kukat, jotka putoavat maahan ja palaavat juurilleen, Intia oli myös palannut juurilleen: kamit olivat "honji" ja buddhat niiden ilmentymiä. Nämä ajatukset vaikuttivat Yoshida Kanetomoon, joka kehitti niitä eteenpäin ja teki irtioton menneisyyteen perustamalla yoshida-shintōn, jonka myötä käänteinen honji suijaku saavutti kypsyytensä. Buddha
Lisäksi mahāyāna-perinteessä termi "buddha" voi viitata paitsi varsinaisiin buddhiin, myös ns. "buddhaluontoon", joka on kaikkissa olennoissa piilevä todellinen luonto. Vajrayāna-perinteessä puolestaan esiintyy liskäksi valaistuneen tajunnan eri aspekteja olennoivia niin sanottuja "meditaatiobuddhia" (dhyānabuddha), joista tunnetuimmat ovat niin sanotut "viisi meditaatiobuddhaa" (Akṣobhya, Amoghasiddhi, Vairocana, Ratnasaṃbhava ja Amitābha). Bahai-usko
Bahai-usko (myös kirjoitusmuodoissa bahá’í-usko, baha'i-usko) on monoteistinen uskonto, jonka perusti Baha’ullah Persiassa vuonna 1863 ja joka korostaa ihmiskunnan hengellistä yhtenäisyyttä. Uskonnolla on noin kuusi miljoonaa kannattajaa ympäri maailman. Göktürkit
Uskonnoltaan göktürkit olivat tengristejä, mutta he omaksuivat muiden uskontojen kuten buddhalaisuuden ja zarathustralaisuuden opetuksia. Taspar-kaani (572–581) kääntyi buddhalaisuuteen ja käännätti turkin kielelle Nirvana Sutran. Hän myös tarjosi turvapaikan Kiinan karkottamille buddhalaisille munkeille vuonna 574. Priscillianus
Pricillianus Ávilainen (kuoli 385) oli hispanialainen teologi, joka poltettiin ensimmäisenä kerettiläisenä. Hän perusti uskonnollisen ryhmän, joka painotti asketismia, jolla päästäisiin lähemmäksi Jumalaa. Priscillianus oli maallikko ja painotti puheissaan, että sekä papeilla että maallikoilla on samanlainen yhteys Pyhään Henkeen. Puhtaan maan buddhalaisuus
Puhtaan maan buddhalaisuus syntyi Kiinassa 500-luvulla. Suuntaus sai suosiota etenkin kansan parissa. Siinä uskotaan Amitabha-buddhaan, joka on jumalallisen voiman ja valon kuva. Amitabhan ohella palvotaan Guanyin-jumalatarta, joita kumpaakin palvontaan temppeleissä. Ihminen pelastuu uskomalla Amitabhaan ja lausumalla toistuvasti tämän nimeä ja pääsee paratiisiin. Paratiisi on kaukainen läntinen Puhdas maa, jossa on pelkkää hyvyyttä ja rakkautta, ja siellä kaikki buddhalle omistautuneet ihmiset pääsevät lepäämään. Intia
Intia oli hajanainen vuosina 700–300 eaa. Noin 550 eaa. voimakkaat mahajanapadat, ruhtinaat hallitsivat kukin omaa osaansa maasta. 400-luvulla voimakkaita kaupunkivaltioita olivat Kash eli varanasi, Ayodhya, Shravasti.
Buddhalaisuuden perustaja Siddharta Gautama eli Buddha eli 557–477 eaa. 500–300 eaa. Maurya-dynastia yhdisti Intian ensi kertaa suurvallaksi, jonka tunnetuin kuningas oli Ašoka. Kreikkalainen vaikutus ulottui maahan Aleksanteri Suuren valloitusretken jälkeen, vaikkei Aleksanteri onnistunut valtaamaan Intiaa. Sittemmin suurvalta heikkeni ja hajosi. Syntyi pienempiä valtakuntia. Näistä Gupta-valtakuntaa 320–467 jaa. pidetään klassisen Intian kukoistuskautena. Silloin buddhalaisuus oli yleistä, mutta hindulaisuus valtionuskonto. Taiteet ja tieteet kukoistivat. Gupta-valtakunta hajosi hunnien hyökkäykseen ja sisäisiin riitoihin 500-luvun alussa. Arabit hyökkäsivät Intiaan 700-luvulla jaa, minkä jälkeen maahan tunkeutui vuosisatojen kuluessa monia muita islaminuskoisia kansoja. 700-luvulla nousi Pala-imperiumi. Luoteis-Intiassa alkoi näkyä islaminuskoisten tunkeutuminen maahan joskus 1000–1100 jaa. 1193 maahan tunkeutuneet islaminuskoiset perustivat Delhin sulttaanikunnan. 1400-luvulla suurelta osin islamilaisten hallitsema Intia oli hajanainen. Valta vaihtui Delhissä väkivaltaisesti: yli puolet sulttaaneista päätti valtakautensa salamurhan uhreina. Tiibet
Tiibet syntyi poliittisena kokonaisuutena ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina Yarlung Tsangpon laaksossa. Valtion ensimmäinen tunnettu hallitsija oli Songtsen Gampo (629–650), jonka aikana Tiibetistä tuli keskitetty buddhalainen valtakunta. Tiibetin kirjakieli oli viimeistään jo tuolloin syntynyt, ja buddhalaisten tekstien kääntäminen sanskritista tiibetiksi alkoi. Myös buddhalainen taide koki tuolloin ensimmäisen kukoistuskautensa. Shinbutsu shūgō
Ensimmäinen henkilö, jonka tiedetään pukeneen sanoiksi japanilaisen uskonnon ja buddhalaisuuden väliset erot ja jonka tiedetään yrittäneen sovittaa uskontoja yhteen, oli prinssi Shōtoku (574–622). Ensimmäiset merkit siitä, että japanilaiset yleensä alkoivat ymmärtää kahden maailmankuvan välisiä eroja, ovat keisari Temmun hallituskaudelta (673–686). 700-luvulla Nara-kaudella alettiin perustaa niin kutsuttuja ”pyhäkkötemppeleitä” (): ne olivat yksi ensimmäisistä yrityksistä liittää šintolaisuutta ja buddhalaisuutta yhteen. Kun šintolaiseen pyhäkköön tuotiin buddhalaista uskonnollista esineistöä, ajateltiin, että kamit olivat eksyneitä olentoja, jotka tarvitsivat vapautuksen Buddhan avulla. Karman ja reinkarnaation lakien ajateltiin koskevan kameja samoin kuin ihmisiä, ja varhaisissa buddhalaisissa kertomuksissa todetaan, kuinka vaeltavat munkit ottivat tehtäväkseen auttaa kärsiviä kameja. Paikallinen kami saattoi ilmestyä munkille unessa ja kertoa hänelle kärsimyksistään. Parantaakseen kamin karmaa riittien ja sūtrien lukemisen kautta munkki rakensi temppelin kamille omistetun pyhäkön viereen. Sellaisia komplekseja luotiin jo 600-luvulla esimerkiksi Usaan Kyūshūlla, jossa Hachiman-kamia palvottiin yhdessä Miroku bosatsun (Maitreyan) kanssa. Kun temppeleitä rakennettiin pyhäköihin ja syntyi pyhäkkötemppeleitä, liitosprosessi kiihtyi. Stupa
Stupa on saanut alkunsa Buddhan maallisten jäännösten, reliikkien, päälle kasatusta hautakummusta. Kerrotaan että Buddhan kuoltua hänen ruumiinsa tuhkattiin, tuhka jaettiin kahdeksaan uurnaan, jotka haudattiin kahdeksaan stupaan eri puolille. Yhdeksäs stupa rakennettiin pyhäinjäännökset sisältäneen astian päälle. Yhtäkään alkuperäistä stupaa ei ole varmuudella löydetty. Bangkokissa paikalliset väittävät Wat Saket -temppelin olevan niistä yksi. Bhutanin historia
Buddhalaisuus saapui nykyisen Bhutanin alueelle 600-luvulla, kun tiibetiläinen kuningas Strongtsen Gampo kääntyi buddhalaisuuteen ja määräsi rakennettavaksi kaksi buddhalaista temppeliä Bumthangiin keskiseen Bhutaniin ja Kyichuun Paron laaksoon, nykyisen Paron alueelle. Buddhalaisuus korvasi, mutta ei poistanut bon-uskonnon tapoja, jotka myös olivat levinneet Tiibetin alueelle 700-luvulla. Sen sijaan buddhalaisuuteen sulautui bon-uskonnon tapoja. Lumbini (vyöhyke)
Lumbini, Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluva buddhalaisten pyhiinvaelluskohde, sijaitsee vyöhykkeen eteläosan väkirikkaassa Rupandehin piirikunnassa. Buddhalaisen tradition mukaan uskonnon perustaja Siddhartha Gautama syntyi siellä. Japanin historia
Vaikka buddhalaisuuden vaikutusvalta lisääntyi, se pysyi Nara-kaudella vielä pääosin eliitin uskontona, eikä sen periaatteita yleisesti ymmärretty. Temppeleissä harjoitettava kirjallinen perinne oli kansanomaista buddhalaisuutta lähempänä uskonnon alkuperäistä muotoa.Toisaalta buddhalainen ajattelu alkoi kuitenkin hivuttautua osaksi japanilaista elämää. Erityisesti buddhalaisuuden ja Japanin perinteisen uskonnon synkretismi alkoi kehittyä. Japanissa buddhalaisuus sai erityisen eklektisen muodon, jossa šintolaiset kamit nähtiin usein Buddhan ilmentyminä. Synkretismi johti siihen, että šintolaisia pyhäkköjä alettiin perustaa buddhalaisiin temppeleihin ja toisin päin. Bhimbetka
Intialainen arkeologi V. S. Wakankar löysi Bhimbetkan vahingossa vuonna 1958 (tai vuonna 1957). Hän oli matkalla Bhopaliin junalla, kun hän huomasi samantapaisia kivimuodostelmia kuin Ranskassa ja Espanjassa. Myöhemmin samana vuonna Wakankar saapui alueelle arkeologiryhmän kanssa ja he löysivät esihistorialliset kalliosuojat. Ensimmäiset maininnat alueesta ovat tosin jo vuodelta 1888, jolloin sen kerrottiin olevan buddhalainen kohde Leshanin jättiläisbuddha
Leshanin jättiläisbuddha () on maailman suurin kivinen Buddhaa esittävä patsas. Se on veistetty kallioon, joka sijaitsee Sichuanin maakunnan eteläosassa lähellä Leshanin kaupunkia. Veistos on rantakalliossa Minjiang-joen itärannalla. Sen edustalla jokeen yhtyvät lännestä kaksi jokea, Qingyi ja Dadu. Leshanin kaupunki on noin kilometrin päässä jokien yhtymäkohdan pohjoispuolella. Veistos katsoo jokilaakson yli länteen, kohti noin 40 kilometrin päässä olevaa buddhalaisten pyhää vuorta Emeishania. Yhdessä vuoren kanssa buddhapatsas muodostaa UNESCOn maailmanperintökohteen. Buddhalaisuus
Theravada-buddhalaisuus on vanhin nykypäiviin asti selvinnyt varhaisbuddhalainen koulukunta. Nimitys Theravada tarkoittaakin ”vanhimpain tietä.” Se on nk. hinajana-suuntaus (skr. hinajana, pieni vaunu), eli siinä korostetaan harjoittajan omaa valaistumista ja vapautumista kärsimyksestä. Theravada-buddhalaisen opetuksen mukaan jokainen on itse vastuussa päätöksistään ja valaistumisestaan. Mahajanan seuraajien piirissä Theravadaa kutsutaan joskus yksinkertaisesti hinajanaksi, mutta nimitystä pidetään alentavana. Kōmyō (keisarinna)
Kōmyō ja keisari Shōmu muistetaan buddhalaisuuden tukijoina. Keisarinna aloitti esimerkiksi Shin-Yakushi-jin temppelin ja Kōfuku-jin temppelin pagodin rakennustyöt; hänen kerrotaan myös ehdottaneen miehelleen Tōdai-jin suuren Buddhan rakentamista. Shōmun kuoltua hän lahjoitti keisarin esineistöä Tōdai-jille, mikä merkitsi temppelin aarrehuoneen Shōsō-inin perustamista. Häntä varten luotiin vuonna 729 Kōgōgūshiki-virasto, josta tuli hänen toimintansa keskipiste. Keisarinna Kōmyōsta on kirjoitettu lukuisia elämäkertoja ja anekdootteja, joissa kerrotaan muiden muassa hänen kauneudestaan, viisaudestaan ja seksuaalisuudestaan. Buddhalaisuus
Seuraavan kuuden vuoden ajan Siddhartha eli askeetikkona. Vanhojen kirjoitusten mukaan hän opiskeli meditaatiota aikansa kuulujen mestareiden alaisena, mutta kun ei saavuttanut tämän kautta valaistumista, päätti ryhtyä äärimmäisen ankaraan askeesiin, ja esimerkiksi lopetti syömisen käytännössä kokonaan. Lopulta hän huomasi, ettei tämäkään harjoitus johtanut valaistumiseen, ja luopui ankarasta askeesista, syöden hieman riisivelliä palauttaakseen ruumiinvoimansa. Atisha
Atiśa Dipankara Shrijnana (, "Ôtish Dipôngkor Srigên") (n. 982–1054) oli 
bengalilainen buddhalainen oppinut, joka palautti buddhalaisuuden Tiibetiin. Buddhalaisuuden harjoittaminen oli tyrehtynyt kuningas Langdarman harjoittaman buddhalaisuuden vastaisen toiminnan myötä. Langdarma suosi Tiibetin muinaista bön-uskontoa. Uma Thurman
Thurmanilla on neljä sisarusta: sisarpuoli Taya Thurman (s. 1960), joka on Robert Thurmanin ensimmäisestä avioliitosta, sekä kolme veljeä: Ganden Thurman (s. 1968), Dechen Thurman (s. 1973) ja Mipam Thurman (s. 1978). Thurman sai buddhalaisen kasvatuksen ja hänen etunimensä ”Uma” on hindujen valon ja kauneuden jumalattaren nimi. Nykyisin Uma kuitenkin nimeää itsensä agnostikoksi uskonnostaan huolimatta. Hänen isänsä oli ensimmäinen Tiibetin buddhalaisuuden munkiksi vihitty länsimaalainen. Lapsuudessaan Uma sisaruksineen vietti aikaa Almorassa, Intiassa ja Dalai-lama Tenzin Gyatso vieraili joskus heidän kotonaan. Amitabha
Äärettömän elämän sūtran mukaan Amitābha oli hyvin muinaisina aikoina ja mahdollisesti toisessa valtakunnassa Dharmakāra-niminen munkki. Joissakin sūtran versioissa Dharmakāraa kuvataan entiseksi kuninkaaksi, joka luopui kruunustaan tutustuttuaan buddhalaisiin opetuksiin Lokeṣvararāja-buddhan avulla. Sen jälkeen hän päätti tulla buddhaksi ja saadakseen buddhakṣetran ("buddhakentän", buddhan ansion tuottaman maailman) saavutti useita ideaaleja. Hänen päätöksensä ilmaistiin 48 valassa, jotka määrittelivät buddhakṣetran, jonka Dharmakāra halusi luoda, ehdot, joilla elävät olennot voisivat syntyä kyseiseen maailmaan ja sen, millaisiksi olennoiksi he sinne syntyisivät uudelleen. Padmasambhava
Padmasambhava eli Guru Rinpoche oli buddhalainen ylimys, jonka sanotaan tuoneen Vajrayana-buddhalaisuuden Tiibetiin ja Bhutaniin 700-luvulla. Magadha
Purana-eeposten mukaan Shishunaga-dynastia ryhtyi hallitsemaan Magadhaa 684 eaa. Pääkaupunki oli aluksi Rajagriha, myöhemmin Pataliputra (nykyinen Patna). Tällä kaudella kehittyivät kaksi Intian pääuskonnoista, jotka ovat lähtöisin Magadhasta. Gautama Buddha 500- tai 400-luvulla eaa. perusti buddhalaisuuden, joka myöhemmin levisi Itä- ja Kaakkois-Aasiaan, kun taas Mahavira perusti jainalaisuuden. Ladakh
Kivikaiverruksia on löydetty useista Ladakhin osista, mikä osoittaa alueella olleen asutusta neoliittiselta kaudelta saakka. Ladakhin aikaisimmat asukkaat olivat sekoitus indoarjalaisia moneja ja dardeja, jotka mainitaan Herodotoksen, Nearkhoksen, Megastheneen, Pliniuksen ja Ptolemaioksen teoksissa sekä "Puranoiden" maantieteellisissä luetteloissa. Ensimmäisen vuosisadan aikaan Ladakh kuului Kušana-valtakuntaan. Buddhalaisuus tuli läntiseen Ladakhiin toisella vuosisadalla Kashmirin kautta, kun suurin osa itäisestä Ladakhista ja Länsi-Tiibet harjoittivat bön-uskontoa. 600-luvun buddhalainen matkailija Xuán Zàng myös kuvailee alueen uskontoa kertomuksissaan. Luang Prabang
Koko yhdistyneen Laosin historia alkaa Luang Prabangista. 1300-luvulla Lane Xang'in eli "Miljoonien Elefanttien Maan" ensimmäinen hallitsija, kuningas Fa Ngoum valitsi sen valtakuntansa pääkaupungiksi. Fa Ngoum kasvoi Khmer-hovissa Angkorissa, missä hän omaksui buddhalaisen uskonnon. Myöhemmin hän julisti theravada-buddhalaisuuden valtakuntansa viralliseksi uskonnoksi. Kun Fa Ngoum meni naimisiin Khmer-prinsessan kanssa, hän sai morsiamensa isältä, Kambodžan kuninkaalta, lahjaksi mittaamattoman arvokkaan kultaisen Buddhan patsaan, Phra Bangin, josta koko Luang Prabangin kaupunki sai nimensä. Phra Bang on edelleen koko Laosin tärkein uskonnollinen symboli. Patsaan kopio on nähtävillä Luang Prabangin kuninkaallisessa palatsissa, joka toimii nykyisin museona. Bahai-usko
Bahai-uskon juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se uskoi kätketyn kahdennentoista imaamin – Qaimin tai Mahdin, profeetta Muhammadin seuraajan – ilmestymiseen, mikä merkitsisi ylösnousemuksen sekä ihmiskunnan uuden, onnellisen ja oikeudenmukaisen aikakauden alkua. Vuonna 1844 nuori persialainen kauppias Sayyid Ali Muhammad Shirazi ilmoitti ensimmäiselle opetuslapselleen olevansa portti ("Bab") šiialaisten kätkettyyn imaamiin. Tämän hän antoi ymmärtää myös ensimmäisessä kirjassaan "Qayyum al-asma’", mistä baabilaisuus alkoi eriytyä vähitellen omaksi uskonnolliseksi liikkeekseen. Vuonna 1847 Bab ilmoitti itse olevansa kätketyn imaamin paluu, mikä irrotti liikkeen lopullisesti šiialaisuuden valtavirrasta. Nepalin historia
Yksi ensimmäisistä Tarain alueen valtiomuotoisista yhteiskunnista oli Shakya-heimo, jonka pääkaupunki oli ilmeisesti Kapilavastu, lähellä nykyistä Nepalin ja Intian rajaa. Klaanin tunnetuin jäsen on Siddhartha Gautama, prinssi joka hylkäsi ylellisen elämäntavan ja lähti etsimään olemassaolon merkitystä. Hänet tunnettiin myöhemmin buddhana ja buddhalaisuuden perustajana. Intialainen filosofia
Buddhalaisuus jakaa monia filosofisia näkemyksiä hindulaisuuden kanssa, kuten uskon karmaan, syy-ja-seuraussuhteeseen kaiken jo tehdyn ja tulevaisuudessa tapahtuvan välillä. Sekä hindulaisen että buddhalaisen uskonnon harjoittajan lopullisena päämääränä on eliminoida karma (sekä hyvä että paha) sekä jälleensyntymän ja kärsimyksen kierto, ja saavuttaa vapaus (Moksha tai Nirvana). Buddhalaisuus kuitenkin perustuu monien oikeaoppisten hindulaisten ajatusten hylkäämiseen. Buddha kritisoi kaikkia metafyysisen olemassaolon tai olemassaolemattomuuden käsitteitä, ja tämä oli keskeistä koko buddhalaisuuden synnylle. Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra
Mahāyāna Mahāparinirvāṇa Sūtra on kirjoitettu vaiheittain ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla jaa. eteläisessä Intiassa. Sen opetukset buddhaluonnosta sekä kaikkien tuntemiskykyisten olentojen mahdollisuudesta saavuttaa buddhuus ovat vaikuttaneet suuresti Itä-Aasian buddhalaisuuteen. Buddha Yodfa Chulaloke
Buddha Yodfa Chulaloke oli Thaimaan kuningas ja nykyisin hallitsevan Chakri-dynastian perustaja. Hänet tunnetaan myös nimellä Rama I. Asuka-kausi
Noin vuonna 405 Japanissa otettiin virallisesti käyttöön Korean kautta saapunut kiinalainen kirjoitusjärjestelmä. 500-luvulla buddhalaisuus saapui Japaniin Kiinasta Korean kautta. Noin vuonna 607 perustettu Hōryū-ji on Japanin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli. Tang-dynastian aikana kontaktit Kiinaan lisääntyivät suuresti: 600-luvulta asti Kiinan hovissa oli Japanin lähettiläs. Korean kolme kuningaskuntaa lähettivät Japaniin pappeja. Nämä tapahtumat mullistivat Japanin kulttuurin ja aloittivat sen pitkäaikaisen kiinalaisvaikutuksen. Ašoka
Ašoka (tai Asoka) oli Maurya-valtakunnan hallitsija Intiassa vuodesta 268 eaa. vuoteen 232 eaa. Hän oli yksi Intian sen aikakauden mahtavimmista ruhtinaista. Useiden sotilaallisten valloitusretkien jälkeen Ašoka hallitsi pääosaa eteläisestä Aasiasta ja lisäksi nykyistä Afganistania ja Bengalia. Ašoka oli ensimmäisiä merkittäviä buddhalaisuuden kannattajia ja rakennutti muistomerkkejä Buddhan elämään liittyville paikoille. Yksi näistä muistomerkeistä on Ašokan pylväs Sarnathissa, nykyisessä Uttar Pradeshin osavaltiossa. Se on paikalla, jossa Buddha ensimmäistä kertaa saarnasi rauhaa ja vapautta maailmankaikkeuden neljään kolkkaan. Sen muistoksi Ašokan pylvään päässä oli neljään eri suuntaan karjuvia leijonia esittävä patsas. Tämä yhdestä hiekkakivestä veistetystä neljän leijonan ryhmästä tuli Intian kansallistunnus vuonna 1950. Siddhartha Gautama
Siddhartha Gautama (sanskritia; devanagari: सिद्धार्थ गौतम; pāliksi "Siddhattha Gotama") on buddhalaisuuden perustaja eli Gautama Buddha. Siddhartha Gautama
Ensimmäisenä tuleva Buddha vaelsi etelään, Magadhan valtion (nykyisen Biharin osavaltion alueella, Intiassa) pääkaupunkiin Rājagṛhaan, jossa hän eli almuilla. Paikallisen kuningas Bimbisāran palvelijat kuitenkin tunnistivat hänet ja veivät isäntänsä luokse. Kuultuaan Siddhārthan tarinan kuningas tarjosi tälle jopa valtaistuinta, mutta tämä kieltäytyi kaikesta avusta ja jatkoi vaellustaan. Buddha
Sanalla "buddha" tarkoitetaan usein Siddhārtha Gautamaa eli buddhalaisuuden historiallista perustajaa. Varsinkin mahāyāna- ja vajrayāna-buddhalaisissa kirjoituksissa ja traditioissa tunnetaan suuri joukko buddhia. Esimerkiksi "Bhadrakalpika-sutran" mukaan tämän maailmankauden ("kalpan") aikana nimittäin ilmestyy peräti tuhat buddhaa. 
Kanonisessa buddhalaisessa kirjallisuudessa on paljon listoja buddhista. Varsin laajasti jaetun perinteen (theravāda, mahāyāna ja vajrayāna) mukaan tämän kalpan aikana on oleva viisi buddhaa:Luettelo on kuitenkin vain yksi monista. Esimerkiksi pālinkieliseen kaanoniin kuuluvassa "Mahāpadāna-suttassa" kerrotaan ennen Śākyamuni-buddhaa olleen kuusi buddhaa (Vipaśyin, Śikhin, Visvabhū, Krakucchanda, Kanakamuni ja Kāśyapa) ja "Buddhanāma-sūtra" nimeää peräti 11 093 buddhaa. Akseliaika
Jaspersin kuvaamiin keskeisiin muutoksiin kuului muun muassa platonismin nousu, joka vaikutti myöhemmin länsimaiseen ajatteluun sekä kristinuskon että keskiajan ja renessanssin maallisen ajattelun kautta. Siddhartha Gautama, joka eli Intiassa, perusti buddhalaisuuden. Kiinassa syntyi kungfutselaisuus, joka vaikuttaa edelleen maan yhteiskunnallisen ja uskonnollisen elämän taustalla. Zarathustralaisuus oli merkittävä monoteismin kehityksen kannalta. (Jaspers tosin ajoittaa zarathustralaisuuden synnyn seleukidien ajalle, vaikkakin se on uskontona merkittävästi vanhempi.) Dharmakirti
Dharmakirti (n. 600-luku) oli intialainen oppinut ja yksi intialaisen filosofisen logiikan buddhalaisista perustajista. Dharmakirti oli buddhalaisen atomismin tärkeimpiä teoreetikkoja. Sen mukaan ainoita olemassa olevia asioita ovat hetkelliset atomit ja tietoisuuden tilat. Henry Steel Olcott
Vuonna 1879 liikkeen johtajat matkustivat Intiaan Bombayhin. Pian tämän jälkeen heistä Wijanandan luostarissa Ceylonilla tapahtuneessa seremoniassa tuli ensimmäiset länsimaalaiset, jotka oli virallisesti vihitty buddhalaisiksi. Eversti Olcott kirjoitti kuuluisan "Buddhalaisen katekismuksensa", josta tuli hänen saarelle perustamiensa buddhalaiskoulujen tekstikirja. Vuonna 1882 Teosofisen seuran päämaja siirrettiin nykyiselle paikalleen Adyariin Madrasissa. Intiaan palattuaan eversti Olcott kiinnitti huomionsa teosofisen liikkeen kehittämiseen ja johtamiseen liittyviin kysymyksiin. Hän alkoi suhtautua kriittisesti Blavatskyyn etenkin kun tämä kohtasi kasvavia huijausepäilyjä. Olcott halusi myös ottaa etäisyyttä ns, mahatmailmiöön, johon kuului, että Blavatsky esitti mystisten adeptien lähettävän paranormaalein keinoin mahatmakirjeitä, joissa ohjeistavat seuran asioita. Blavatskyn palattua Eurooppaan vuonna 1885 Olcott jäi Intiaan johtamaan Teosofisen Seuran päämajaa. Liike hajosi vuonna 1895 William Quan Judgen ja Olcottin erimielisyyksiin ja Judge vei mukanaan koko Yhdysvaltain osaston. Olcott kuoli Adyarissa Madrasissa, helmikuun 17. päivänä vuonna 1907, minkä jälkeen Teosofista Seuraa alkoi johtaa Annie Besant. Siddhartha Gautama
Siddhārthan entiset toverit hylkäsivät hänet ajatellen hänen luopuneen henkisestä kilvoittelusta. Tästä järkkymättä hän istui perinteisesti pyhänä pidetyn temppeliviikunapuun alle mietiskelemään. Samana yönä tuleva Buddha saapui neljänteen jhanaan, väkevään meditatiiviseen tilaan, jonka kautta hän saavutti aamunkoiton sarastuksessa valaistumisen ja tuli buddhaksi. Huomattavasti myöhemmän perinteen mukaan Buddha vietti valaistumisensa jälkeen 40 tai 49 päivää saman puun alla. Eisai
Eisai tai Yōsai (), myös Minnan Eisai tai Minnan Yōsai (; 20. huhtikuuta 1141 − 5. heinäkuuta 1215) oli japanilainen buddhalainen munkki, jonka ansioksi on laskettu zenbuddhalaisen rinzai-koulukunnan ja vihreän teen tuonti Kiinasta Japaniin. Hänet tunnetaan usein nimellä Eisai-zenji (), ”zen-mestari Eisai”. Bahai-usko
Ylimaallinen Jumala on ilmaissut itseään eri sanansaattajien muodossa, ja jokainen heidän perustamistaan uskonnoistaan on johtanut ihmiskunnan aina korkeammalle tasolle. Bahait hyväksyvät kaikki suurten maailmanuskontojen perustajat ja keskushahmot. Heihin kuuluvat muun muassa Abraham, Mooses, Krishna, Buddha, Zarathustra, Jeesus ja Muhammad sekä kaiken ilmoituksen huipentumana Bab ja Baha'ullah. Jumalalta saatujen muistioiden ilmaisemisen ketju alkaa jo muinaisista maageista ja aiempien uskontojen kirjoituksissa profeetoiksi mainitaan muun muassa Aatami, Nooa, Hud ja Salih. Fysiikan historia
Intialainen filosofi esitti myös ajatuksen atomista aineen rakennusosana 3000-luvulla. Tämä on selvästi aiemmin kuin kreikkalainen Empedokles, joka tuli samankaltaiseen lopputulokseen. Intialaisten mukaan maailma koostui neljästä eri atomityypistä: ilma-, tuli-, vesi- ja maa-atomista. Lisäksi heidän mukaansa maailmassa oli jonkinlaista eetteriä. Buddhalainen filosofi korvasi ajatuksen eetteristä ilolla, elämällä ja surulla.