Onko Kalervo Kummola toiminut kansanedustajana?
Kalervo Kummola
Kalervo Juhani Kummola (s. 21. marraskuuta 1945 Raisio) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja ja entinen kansanedustaja.
Eduskuntavaalit 1933
Eduskunnan jättivät muun muassa kokoomuksen Edvard Kilpeläinen, Väinö Malmivaara, Niilo Solja ja Antti Tulenheimo, sekä edistyksen Kaarlo Juho Ståhlberg. Eduskuntaan palasivat niin ikään SDP:n Hilda Herrala ja Heikki Kääriäinen, maalaisliiton Tilda Löthman-Koponen ja Toivo Ikonen, RKP:n Rafael Colliander sekä IKL:n Kaarlo Kares. Eduskunnasta putosivat muun muassa SDP:n Kalle Hakala ja Miina Sillanpää, maalaisliiton Antti Junes, Erkki Pullinen ja August Raatikainen, sekä kokoomuksen Emanuel Kolkki. Kullervo Manner
Manner oli mukana Suomen Kommunistisen Puolueen perustamiskokouksessa Moskovassa elokuussa 1918, ja hänestä tuli puolueen toinen puheenjohtaja Yrjö Sirolan jälkeen vuonna 1920 ja Kominternin toimeenpanevan komitean jäsen. Hän oli 1920-luvulla useaan otteeseen puoluetehtävissä Ruotsissa. Kalervo Kummola
Huhtikuussa 2016 Kummolalle myönnettin Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi. Kansallisen Kokoomuksen historia
Seuraavan vuoden eduskuntavaaleissa kokoomus sai kymmenen lisäpaikkaa. Keskustan Matti Vanhanen sai kuitenkin jatkaa pääministerinä ja keskusta hallituksessa, mutta kokoomus nousi hallitukseen puheenjohtajansa Kataisen johdolla. Muiksi keskeisiksi ministereiksi nousivat muun muassa Häkämies puolustusministeriksi, Anne Holmlund sisäministeriksi ja ulkoministeriksi tuli veteraanipoliitikko Ilkka Kanerva, jota seurasi vuotta myöhemmin europarlamentaarikko Alexander Stubb. Sauli Niinistö palasi yhden kauden mittaisen vapaaehtoisen tauon jälkeen eduskuntaan ja nousi eduskunnan puhemieheksi. Eduskuntaan palasi myös veteraanikansanedustaja Pertti Salolainen, joka nousi heti keskeisimpien kokoomuspoliitikkojen joukkoon ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajaksi, kuten myös Kimmo Sasi perustuslakivaliokuntaan. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Kokoomus nousi suurimmaksi puolueeksi ensimmäisen kerran. Vuoden 2009 eurovaaleissa tuli sen sijaan hieman takapakkia, kuten jo viisi vuotta aiemminkin. Lauri Solla
Eduskunnassa Solla oli jäsenenä laki- ja talousvaliokunnissa. Vain muutamaa viikkoa ennen vuoden 1954 eduskuntavaaleja Solla aiheutti yhdessä kokoomuksen Tuure Junnilan ja Niilo Kosolan kanssa ns. tulitikkuäänestyksellä vuoden 1954 eniten huomiota herättäneen eduskuntaskandaalin. Helmikuun 12. ja 13. päivien välisen yön kestäneessä täysistunnossa, äänestettäessä SKDL:n budjetin sosiaalimenoihin tekemistä lukuisista muutosesityksistä kolmikko kiilasi tulitikulla äänestysnappinsa näyttämään jatkuvasti "ei"-ääntä, jolloin he saattoivat poistua istuntosalista eduskunnan kahvilaan kyllästyttyään ”äänestysmaratoniin”. Puhemies K.-A. Fagerholm antoi Sollalle, Junnilalle ja Kosolalle tapauksen johdosta nuhteet ja varoituksen. Esko Kurvinen
Paitsi kansanedustajana, Kurvinen on toiminut poliittisella urallaan myös muun muassa Kansallisen Kokoomuksen puoluehallituksessa kahdeksan vuotta, Pohjois-Pohjanmaan Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1996–2003, Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 2005-2012, Oulun kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 2009–2011, Pohjois-Pohjanmaan liiton hallituksen ja valtuuston varapuheenjohtajana yhteensä 12 vuotta ja Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin valtuuston varapuheenjohtajana. Elokuussa 2010 hänet valittiin uuden Oulun yhdistymishallituksen 1. varapuheenjohtajaksi. Kurvinen on myös Vapo Oyj:n hallintoneuvoston jäsen, toiminut Finnvera Oyj:n hallintoneuvoston jäsenenä ja varapuheenjohtajana kahdeksan vuotta ja toimii Karjalan Liiton liittovaltuuston varapuheenjohtajana. Pekka Mömmö
Pekka Juho (P.J.) Mömmö (13. helmikuuta 1878 Kuopio – 1. kesäkuuta 1910 Kuopio) oli kirjansitoja ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Mömmö toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1909. Hänet valittiin kansanedustajaksi Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä. Arvi Ahmavaara
Kaarlo Arvi Eliel Ahmavaara (vuoteen 1906 Aulin, 13. elokuuta 1886 Ii – 25. lokakuuta 1957 Oulu) oli suomalainen lakimies ja poliitikko. Ahmavaara toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1929–1930 ja 1945–1953 sekä oikeusministerinä vuosina 1937–1938. Kunnallispolitiikassa Ahmavaara vaikutti Oulussa kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Ahmavaara oli valitsijamiehenä presidentinvaaleissa 1950 ja 1956. Kaapro Moilanen
Moilanen valittiin kokoomuksen listoilta ensimmäisen kerran kansanedustajaksi vuonna 1927 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä, ja hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1945 asti. Hän pysytteli eduskuntaryhmässään mieluummin taustalla, mutta toi vaalipiirinsä äänen kuuluviin, välillä kiihkeästikin mielipiteitään puolustaen. Moilanen ehti toimia eduskunnassa pankki-, puolustusasiain- ja valtiovarainvaliokunnissa sekä Suomen Pankin tilintarkastajana. Hän toimi lukuisissa luottamustehtävissä, muun muassa kirkolliskokouksessa, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksessa sekä Viipurin kaupunginvaltuustossa. Kunnallisneuvoksen arvonimen Moilanen sai vuonna 1938. E. J. Paavola
Paavola oli kansanedustaja vuosina 1962–1970 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1971. Vuonna 1962 hän pääsi eduskuntaan Kokoomuksen kanssa solmitun vaaliliiton ansiosta ja oli Vapaamielisten liiton ainoa kansanedustaja. Syksyllä 1965 Paavola vastusti Vapaamielisten Liiton yhdistymistä Suomen Kansanpuolueen kanssa. Yhdistyminen kuitenkin toteutui. Siitä eteenpäin hän kuului Liberaaliseen Kansanpuolueeseen. Kansalaispuolue
Paavo Väyrynen oli Suomen Keskusta rp:n kunniapuheenjohtaja. Lisäksi hän jatkoi keskustan jäsenenä itse perustamansa Keminmaan keskustaseuran kautta. Keminmaan keskustaseura on Suomen Keskustan Keminmaan kunnallisjärjestön jäsen, joka puolestaan on Keskustan Peräpohjolan piirin jäsen. Keminmaan keskustaseura ei ole ollut halukas erottamaan Väyrystä jäsenyydestään keskustan sääntöjen perusteella Kansalaispuolue rp:n puheenjohtajuuden vuoksi. Keskustan puoluehallitus voi erottaa Keminmaan keskustaseuran puolueesta. Mikko Jaskari (kansanedustaja)
Jaskari oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1914–1917 ja kokoomuksen kansanedustajana 1920–1927 edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä. Jaskari oli myös Nurmon kunnanvaltuuston jäsen ja toimi Nurmon kunnallislautakunnan esimiehenä. Akseli Kanerva
Kanerva oli SDP:n kansanedustajana 1931–1933 ja 1933–1936 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli ensimmäiselle edustajakaudelleen lokakuussa 1931 Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi siirtyneen SDP:n Jaakko Kedon tilalle ja toiselle kaudelleen lokakuussa 1933 kesken edustajakautensa kuolleen SDP:n Kalle Myllymäen paikalle. Kanerva oli myös Jyväskylän ja Hämeenlinnan kaupunginvaltuustojen jäsenenä ja kuului Hämeen läänin eteläisen vaalipiirin sos.dem. piiritoimikuntaan. Jalmari Kulmala
Kulmala oli kansanedustajana 1945–1948 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa. Kulmala oli Salon kauppalan- ja kaupunginhallituksen jäsenenä ja hän toimi myös Salon kauppalanvaltuuston ja kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Kauko Andersson
Kauko Kalervo Andersson (1. tammikuuta 1913 Valkeala – 21. huhtikuuta 1979 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko. Andersson toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1939–1948 sekä 1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä, Kymen läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Andersson nousi eduskuntaan vuonna 1951 Veli Järvisen tilalle, joka siirtyi Karhulan kauppalanjohtajaksi. Jukka Kopra
Eduskuntaan Kopra valittiin vuoden 2011 vaaleissa Kymen vaalipiiristä. Eduskunnassa hän on liikenne- ja viestintävaliokunnan ja maa- ja metsätalousvaliokunnan varsinainen jäsen sekä suuren valiokunnan ja tulevaisuusvaliokunnan varajäsen. Lisäksi Kopra toimii Kansliatoimikunnan jäsenenä ja jäsenenä. Kopra on Kokoomuksen eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja. Vuodesta 2013 Kopra on ollut Etelä-Karjalan liiton maakuntahallituksen puheenjohtaja. Alfred Oswald Kairamo
Kairamo valittiin suomalaisen puolueen kansanedustajaksi 1907–1913 ja 1917–1918 Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli vielä kokoomuksen kansanedustajana 1918–1919. Kimmo Kiljunen
Kimmo Roobert Kiljunen (s. 13. kesäkuuta 1951 Ruokolahti) on suomalainen poliitikko ja tietokirjailija. Hän oli SDP:n kansanedustaja vuodesta 1995 vuoteen 2011, jolloin oli ehdolla muttei tullut valituksi. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hän pääsi varasijalle. Hän on Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen ja entinen puheenjohtaja. Miapetra Kumpula-Natri
Kumpula-Natri valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi Vaasan vaalipiiristä vuoden 2003 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 6 245 ääntä ja pääsi eduskuntaan ensimmäisellä yrittämällä. Hänet valittiin uudelleen eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa 7 285 äänellä. Kolmannelle kaudelle hänet valittiin vuoden 2011 vaaleissa 7 324 äänellä. Vuosina 2010–2011 hän oli sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja. Karl Holma
Karl (Kaarlo) Viktor Holma (vuoteen 1906 Hellman) (16. huhtikuuta 1883 Hämeenlinna – 25. lokakuuta 1949 Lahti) oli suomalainen asianajaja ja pankinjohtaja. Hän oli kokoomuksen kansanedustajana ja hänet valittiin eduskunnan oikeusasiamieheksi vuosiksi 1921–1922. Harmaa eminenssi
Suomen poliittisessa historiassa harmaana eminenssinä on pidetty esimerkiksi akateemikko Kustaa Vilkunaa, joka toteutti tavoitteitaan muiden avulla tiedepolitiikassa Urho Kekkosen kaudella. Suomessa Christoffer Taxell tunnetaan ruotsinkielisen politiikan, talouden ja kulttuurin harmaana eminenssinä. Reino Karpola
Karpola valittiin Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiristä Maalaisliiton kansanedustajaksi vuosiksi 1962–1965 sekä keskustan kansanedustajaksi 1965–1978 ja 1983–1986. 1970-luvulla Karpola toimi keskustan eduskuntaryhmän puheenjohtajana. Hän oli vankka K-linjan tukija. Kuumola
Kuumola on myös Hausjärven vanhimman rälssitilan nimi. Historian ja sukututkijat ovat osoittaneet omistusyhteyksiä varhaishistoriallisena aikana Hausjärven Karhin kylän Kuumolan ja Janakkalan kylän välillä. 
Väinö Voionmaa kiinnostui Kuumolan muinaiskylästä niin paljon, että kirjoitti eripainoksen Historialliseen Aikakauskirjaan vuonna 1933 nimellä ”Kuumolasta Kuhmoisiin – Kappale Keski-Hämeen asutushistoriaa”. Väinö Voionmaa oli erityisen kiinnostunut Hämeen erähistoriasta ja asutuksen levittäytymisestä varhaisina aikoina nimistöyhdenmukaisuuksia ja talojen eräomistuksia seuraamalla. Tätä Voionmaan artikkelia kohtaan on myös suunnattu kritiikkiä. Irma Karvikko
Karvikko oli toisena sosiaaliministerinä Tuomiojan hallituksessa 1953–1954 ja sosiaaliministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa ja oli myös jäsenenä Suomen YK-valtuuskunnassa ja Turun kaupunginvaltuustossa. Karvikko oli Edistyspuolueen puoluetoimikunnan jäsen ja toimi Suomen kansanpuolueen varapuheenjohtajana ja Kansanpuolueen naisten sekä Liberaalisen kansanpuolueen naisten puheenjohtajana. Arvo ”Poika” Tuominen
Matkan varsinainen syy oli osallistuminen Kominterin kokoukseen, mutta samaan aikaan käytiin taistelu suomalaisen kommunismin johtamisesta ja suunnasta. Kullervo Manner ja Otto Wille ottivat kiivaasti yhteen. Manner oli laatinut puheen joka kesti toistakymmentä tuntia – välillä tosin oli taukoja – ja Kuusinen puhui 15 minuuttia. Kumpikin syyllistyi karkeisiin henkilökohtaisiin solvauksiin. Eino Rahja uhkasi likvidoivansa kuusislaiset ja ottavansa näiden korvat todisteeksi; Karl Radek ja Lenin ilmaisivat tukensa Kuusiselle. Kuusinen sanoi asettuvansa Suomessa asuvien kommunistien kannalle, millä hän ilmaisi tukensa Tuomiselle. Tuominen puheenvuorossaan hyökkäsi Manneria ja Hanna Malmia vastaan todeten näiden julistusten olevan järjettömiä ja todellisuudelle vieraita. Kuusinen voitti kamppailun ja Tuomisesta tuli SKP:n keskuskomitean jäsen. Kuusinen tiivisti kokouksen tuloksen Tuomiselle: ”Sinä hoidat asiat Suomessa, minä Moskovassa.” Näin meneteltiin seuraavat 12 vuotta. Valto Käkelä
Käkelä oli SDP:n kansanedustajana Kymen läänin läntisestä vaalipiiristä vuosina 1945–1948 ja Kymen läänin vaalipiiristä 1948–1972. Hän oli eduskunnan suuren valiokunnan puheenjohtaja 1957 ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja 1968–1969. Käkelä toimi sisäasiainministerinä Kekkosen V hallituksessa 1955–1956 ja toisena valtiovarainministerinä Karjalaisen II hallituksessa 1970–1971. Erkki Kanerva (kansanedustaja)
Erkki Evert Kanerva (2. tammikuuta 1944 Pihlajavesi – 31. joulukuuta 2013 Joensuu) oli suomalainen rikosylikomisario ja kansanedustaja. Kanerva toimi kansanedustajana vuosina 1999–2003. Hän edusti Pohjois-Karjalan vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Keskustan Uudenmaan piiri
Antti Kaikkonen valittiin eduskuntaan ensi kerran 2003 ja uudelleen 2007. Samaan aikaan eduskuntaan tuli myös Suomen Keskustan puoluesihteeri Eero Lankia sekä Seppo Särkiniemi. Paavo Väyrynen ei ollut enää ehdolla vuoden 2003 vaaleissa. Myös Mölsä jäi pois Keskustan ehdokaslistalta. Lasse Virén
Kokoomuksen kansanedustajana Uudenmaan vaalipiiristä Virén on ollut 1999–2007 ja uudelleen 2010–2011 noustuaan eduskuntaan varasijalta Jukka Mäkelän tilalle. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää ollut ehdolla. Eduskunnassa Virén piti vuosina 2000–2006 yhteensä puheenvuoroa, joiden aiheita olivat useimmin valtion talousarvio ja tieliikenne. Mikko Pesälä
Veijo Mikko Pesälä (s. 30. marraskuuta 1938 Iitti) on suomalainen poliitikko, joka edustaa Suomen Keskustaa. Hän toimi kansanedustajana 24 vuoden ajan 1975–1999, joista jälkimmäiset 16 vuotta 1983–1999 eduskunnan varapuhemiehenä. Eduskuntauransa jälkeen hän edusti Suomea ja ELDR-puoluetta yhden kauden Euroopan parlamentissa 1999–2004. Hän oli maa- ja metsätalousministeri vuosina 1994–1995. Pesälä on saanut valtiopäiväneuvoksen arvonimen. Niilo Kosola
Kosola toimi kolmesti presidentin valitsijamiehenä, vuosina 1956, 1962 ja 1968. Hän toimi poliittisella urallaan myös kokoomuksen varapuheenjohtajana ja piirijärjestönsä puheenjohtajana. Urho Kekkosen oman arvion mukaan Kosola antoi ratkaisevan äänen vuoden 1956 presidentinvaalissa, jonka Kekkonen voitti valitsijamiesäänin 151–149. Kekkosen mukaan Kosola oli näyttänyt hänelle vaalilippunsa. Kyösti Karjula
Tulevaisuusvaliokuntaan hän on kuulunut alusta alkaen. Työelämä- ja tasa-arvovaliokuntaan hän kuului vuoteen 2006 asti. Valitsijamiehistössä hän oli vuodet 1995–1999. Vaalikauden 2003 eduskunnassa (7 077 ääntä) hän oli Keskustan eduskuntaryhmän toisena varapuheenjohtajana 2003–2006 ja kauppa- ja teollisuusjaoston puheenjohtajana vuosina 2003–2007. Valtion vakuusrahaston valtuustossa hän on ollut jäsenenä vuodesta 1996 ja ollut sen puheenjohtaja 2007 alkaen. Eduskuntavaalit 2007
Valituista 72 ei ollut kuulunut edelliseen eduskuntaan. 64 oli ollut kansanedustajana jo ennen vuoden 1999 vaaleja ja noin puolet eli 99 vuoden 2003 vaaleja. 11 nyt valittua kansanedustajaa oli tullut eduskuntaan jo Urho Kekkosen presidenttikaudella: Mauri Pekkarinen ja Paavo Väyrynen (Kesk.), Ilkka Kanerva, Pertti Salolainen ja Ben Zyskowicz (Kok.), Matti Ahde, Liisa Jaakonsaari, Jouko Skinnari ja Erkki Tuomioja (SDP) sekä Mikko Kuoppa ja Esko-Juhani Tennilä (Vas.). Mauno Koiviston kaudella eduskunnassa työskennelleitä oli edellisten lisäksi 28. Eduskuntavaalit 1945
Koska edellisistä vaaleista oli kulunut jo poikkeuksellisen pitkä aika, kansanedustajien vaihtuvuus oli todella suuri: ns. pitkän parlamentin jäseniä oli vain puolet valituista ja uusina valittiin mm. SDP:n Yrjö Kallinen, Yrjö Kilpeläinen, Valto Käkelä, Väinö Leskinen, Uuno Takki ja Penna Tervo, Keskustan Kusti Eskola, Antti Koukkari, Martti Miettunen, Kustaa Tiitu, Veikko Vennamo ja Johannes Virolainen, Kokoomuksen Päiviö Hetemäki, Niilo Honkala, Jussi Lappi-Seppälä, Arvo Salminen ja Johannes Wirtanen, SKDL:n Aimo Aaltonen, Toivo Kujala, Hertta Kuusinen, Yrjö Leino, Ville Pessi ja Eino Tainio, RKP:n Nils Meinander, sekä Edistyspuolueen Rolf B. Berner, Lassi Hiekkala ja Yrjö Suontausta. Näistä viimeinen eduskuntatyössä mukana ollut oli Johannes Virolainen, joka jätti eduskunnan vuoden 1991 vaaleissa. Arvo ”Poika” Tuominen
Tuominen palasi Tampereelle ja Suomeen Ruotsista 1956 ja ryhtyi jälleen Kansan Lehden päätoimittajaksi. Hän nousi vuonna 1958 eduskuntaan sosiaalidemokraattien listoilta Hämeen läänin pohjoisen vaalipiirin suurimmalla henkilökohtaisella äänimäärällä. Päätoimittajakaudellaan Tuominen kiinnitti Kansan Lehden toimittajiksi muiden muassa Urpo Lahtisen ja Erkki Kanervan. Lahtinen perusti myöhemmin Tamperelainen-lehden ja Lehtimiehet-yhtiön, ja Kanerva tuli tunnetuksi pakinoitsijana nimimerkillä "Jammu" ja Yrjö-kirjoillaan. Kalervo Saura
Loimaan seudulta valittuina Kansallista kokoomusta edustaneina maanviljelijäkansanedustajina Kalervo Sauraa seurasivat vuosina 1966–1975 alastarolainen Tauno Vartia ja vuosina 1975–1991 loimaalainen Heikki Perho. Jukka Seppinen
Seppinen on tutkinut myös niin sanottua Karjalan kysymystä ja julkaissut kesäkuussa 2006 tutkimuksen Karjalan asemasta Suomen politiikassa vuosina 1940–2000. Seppisen mukaan suomettumiskehityksen vuoksi Karjala-kysymys oli heikentynyt Suomen virallisessa politiikassa ja asian esillä pitämistä pidettiin neuvostovastaisuutena. Hänen mukaansa Mauno Koivisto tasavallan presidenttinä ja Paavo Väyrynen ulkoasiainministerinä vaikuttivat siihen, ettei Suomi saanut Karjalaa takaisin 1989–1994. Paavo Väyrynen on torjunut Seppisen väitteet.. Syksyllä 2007 presidentti Boris Jeltsinin hallinnossa neuvonantajana työskennellyt Andrei Fjodorov kertoi Koiviston ja Väyrysen tienneen Venäjän poliittisen johdon epävirallisista keskusteluista Karjalan palauttamisen tiimoilta.
Ulkoasiainministeriön poliittisen osaston päällikkönä ja poliittisena alivaltiosihteerinä tuohon aikaan toiminut Jaakko Blomberg todistaa Karjalan kysymyksen olleen vahvasti esillä Neuvostoliiton romahduksen yhteydessä ja sen jälkeen. Presidentti Mauno Koivisto oli itse toivonut, että Neuvostoliitto ei sitä ottaisi esille. Kuitenkin Neuvostoliitto sen otti esille, mutta ilman tulosta.. Kalle Nurmela
Nurmela oli kansanedustajana 1914–1919 edustaen Oulun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Oulun läänin valtion virkatalolautakuntien puheenjohtajana ja valtion asutusmaitten toimikuntien puheenjohtajana Pudasjärvellä ja Ranualla. Yrjö Hirvensalo
Hirvensalo oli myös poliitikko. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta, Eetu Vaaraman kuoltua, ja toimi kansanedustajana puolentoista vuoden ajan, helmikuusta 1938 elokuuhun 1939. Hän edusti Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli ensimmäinen ja on edelleen ainut kansanedustajana toiminut apteekkari. Hirvensalo toimi poliittisella urallaan myös Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana, kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä, kokoomuksen Kuopion piiriliiton puheenjohtajana ja kolmissa vaaleissa, 1937, 1940 ja 1943, presidentin valitsijamiehenä. Kauno Kleemola
Kleemola toimi kansanedustajana 1939–1945 ja 1948–1965. Joulukuussa 1958 presidentti Urho Kekkonen nimitti Kleemolan muodostamaan hallituksen, mutta hän epäonnistui. Tämän jälkeen presidentti Kekkonen nimitti Sukselaisen I hallituksen. Emil Pesonen
Pesonen toimi kansanedustajana lokakuusta 1930 elokuuhun 1933 ja hän oli jäsenenä eduskunnan kulkulaitosvaliokunnassa, lakivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hänet valittiin eduskuntaan vaaleissa 1930 Mikkelin läänin vaalipiiristä. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Kerimäen kunnallispoliikassa. Hän toimi Kerimäen kunnanvaltuuston ja sitä edeltäneen kuntakokouksen jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnan kunnallislautakunnan jäsenenä. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi. Eduskuntavaalit 1999
Vaaleissa valittuja uusia kansanedustajia olivat mm. Leena Harkimo, Pertti Hemmilä, Jyri Häkämies, Kalervo Kummola, Esko Kurvinen, Olli Nepponen, Pekka Ravi, Sari Sarkomaa ja Lasse Viren (Kok.), Rakel Hiltunen ja Saara Karhu (SDP), Jari Leppä, Niilo Keränen ja Antti Rantakangas (Kesk.), Suvi-Anne Siimes (Vas.), Leena Rauhala (SKL) sekä Rainer Erlund (RKP). Eduskuntaan valittiin myös reilusti alle 30-vuotiaita. Heitä olivat Susanna Huovinen ja Heli Paasio (SDP), Tanja Karpela, Paula Lehtomäki ja Petri Neittaanmäki (Kesk.), Jyrki Katainen ja Marja Tiura (Kok.), Katja Syvärinen (Vas.) sekä Anni Sinnemäki (Vihr.). Mikko Ekorre
Ekorre oli Suomen kommunistisen puolueen (SKP) niin sanotun kirveslinjan näkyvimpiä hahmoja 1980-luvulla. Hän tuli tunnetuksi muun muassa siitä, että hänen esityksestään pudotettiin ennen vuoden 1983 eduskuntavaaleja edellisten vaalien ääniharava, vähemmistökommunisti Esko-Juhani Tennilä, SKDL:n Lapin vaalipiirin ehdokaslistalta. Tämä koitui kuitenkin tappioksi, sillä lopputulos oli Ekorren putoaminen ja Tennilän valinta eduskuntaan tämän omalta listalta. Mikäli ehdokkaat olisivat olleet samalla listalla, olisi Ekorre säilyttänyt paikkansa. Kun TV-lähetyksessä arvioitiin vaalitulosta, Tennilä ei suostunut edes istumaan Ekorren kanssa samaan pöytään. Juho Komulainen
Komulainen oli Kuopion läänin vaalipiiristä valittuna kansanedustajana 1924–1927, ja hän kuului Työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton eduskuntaryhmään. Hän oli Viereämän kunnanvaltuustossa ja oli valittuna varapuheenjohtajaksi. Kaarlo Anttila
Kaarlo Santeri Anttila (12. helmikuuta 1874 Kurikka – 1. heinäkuuta 1962 Kurikka) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias ja kokoomuksen kansanedustaja. Aleksanteri Koskenheimo
Koskenheimo valittiin kokoomuksen listoilta kansanedustajaksi 1930 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä ja oli edustajana kuolemaansa asti vuoteen 1933. Hänen tilalleen tuli IKL:n Eino Tuomivaara. Koskenheimo toimi eduskunnassa kulkulaitos- ja puolustusvaliokunnan jäsenenä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä 1925. Kunnallispolitiikassa Koskenheimo oli Vehkalahden kuntakokouksen ja kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Pentti Sainio
Keväällä 2014 nousi kohu Sainion teoksesta "Kummolan kääntöpiiri", joka käsittelee suomalaisen jääkiekon taustavaikuttajien liiketoimia. Kalervo Kummola ja Suomen jääkiekkoliitto yrittivät estää sen julkaisun oikeusteitse, mutta Helsingin käräjäoikeuden päätöksen mukaan kirjan kieltäminen ennakkoon olisi Suomen perustuslain vastaista. Kullervo Manner
Keväällä 1917 eduskunnan – jossa SDP:llä oli nyt yksinään enemmistö – kokoonnuttua usean vuoden tauon jälkeen Manner valittiin sen puhemieheksi. Hänestä oli aiemmin samana vuonna tullut myös puolueensa puheenjohtaja Matti Paasivuoren jälkeen noin kymmeneksi kuukaudeksi. Hänen puhemiesaikansa keskeinen tapahtuma oli valtalain hyväksyminen eduskunnassa heinäkuussa 1917. Manner kohosi myös oikeistolaisten itsenäisyysaktivistien sankariksi kohottaessaan täysistunnon päätteeksi eläköönhuudon ”vapaalle Suomelle”, tosin Lucina Hagmanin ehdotuksesta. Kun Venäjän väliaikainen hallitus Suomen konservatiivien pyynnöstä kuitenkin hajotti eduskunnan, tuli Mannerista hetkeksi ”perustuslaillisen vastarinnan” johtaja. Hän kieltäytyi tunnustamasta hajotuskäskyä ja kutsui eduskunnan siitä huolimatta koolle, mutta venäläiset santarmit estivät pääsyn Heimolan taloon. Myöhemmin syksyllä ”Mannerin eduskunta”, tai lähinnä sen valtalakirintamaan kuuluneet kansanedustajat, kokoontui vielä mielenosoituksellisesti, mutta käytännössä uudet vaalit lopulta hyväksyttiin vaihtoehtojen puuttuessa. Kun SDP menetti vaaleissa enemmistönsä, väittivät sosiaalidemokraatit Mannerin eduskuntaa edelleen ainoaksi lailliseksi eduskunnaksi, minkä perusteella vallankaappauksen suunnittelu alkoi tuntua oikeutetulta. Mannerkin siirtyi nyt laillisuuden puolustamisesta kumouslinjalle. Sitä ennen hän ehti vielä vaikuttamaan Suomen itsenäistymiseen suositellessaan Leninille maan itsenäisyyden tunnustamista. Kullervo Rainio
Rainio valittiin kansanedustajaksi Kansallisen Kokoomuksen ehdokkaana Helsingin kaupungin vaalipiiristä eduskuntavaaleissa 1972 ja 1975. Hän oli Tuure Junnilan ohella niitä harvoja kokoomuspoliitikkoja, jotka 1970-luvulla arvostelivat presidentti Kekkosen politiikkaa ja Kekkosen valitsemista poikkeuslailla presidentiksi 1973. Hän oli vahvasti vaikuttamassa myös yliopistojen hallinnonuudistusta vastaan ja Yleisradion epäpolitisoinnin puolesta. Tuure Junnila
Junnila toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1951–1962, 1966–1979, 1983–1987 ja 1990–1991. Kansanedustajana hän edusti Turun läänin pohjoista vaalipiiriä sekä vuodesta 1983 Helsingin kaupungin vaalipiiriä. Hänen ainoaksi ministerintehtäväkseen jäi toimiminen valtiovarainministerinä Tuomiojan virkamieshallituksessa vuosina 1953–1954. Junnila toimi uransa aikana myös johtotehtävissä muun muassa Kansallis-Osake-Pankissa ja Suomen Pankissa. Kalervo Saura
Kansanedustajana Saura toimi vuosina 1955–1966 Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään, jossa toimi myös varapuheenjohtajana. Pöytyän kunnanvaltuustossa hän toimi puheenjohtajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1956 ja 1962. Kunnallisneuvoksen arvo Kalervo Sauralle myönnettiin vuonna 1957. Ville Komsi
Komsi valittiin kansanedustajaksi vuonna 1983 Uudeltamaalta yhtä aikaa Helsingin vaalipiiristä valitun Kalle Könkkölän kanssa. Yhdessä he olivat vihreän eduskuntaryhmän ensimmäiset kansanedustajat. Komsi edusti vihreitä ympäristövaliokuntaa edeltäneessä laki- ja talousvaliokunnassa. Kimmo Kivelä
Kivelä valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1988. Hän työskenteli Rautavaaran seurakunnassa vuodet 1988–1991, Vehmersalmen kirkkoherrana 1992–2010 ja Järvi-Kuopion seurakunnan kappalaisena vuonna 2011. Hän toimi myös Kuopion hiippakunnan tuomiokapitulin asessorina vuosina 2003–2009. Hänelle myönnettiin rovastin arvonimi vuonna 2009. Vuodesta 2015 lähtien Kivelä on toiminut Yleisradion hallintoneuvoston puheenjohtajana. Eduskuntavaalit 1991
Eduskunnasta putosivat muun muassa ikäpuhemies, Kokoomuksen Tuure Junnila ja Erkki Pystynen, SDP:n työministeri Matti Puhakka, Markus Aaltonen, Mikko Elo ja valtiopäiväneuvoksen arvonimen edellisvuonna saanut Sakari Knuuttila, Keskustan Tellervo Renko, SMP:sta eronnut ja sittemmin liberaaleihin siirtynyt Urpo Leppänen, Vihreiden Osmo Soininvaara, RKP:n Ingvar S. Melin ja Ole Wasz-Höckert, sekä SKL:n Esko Almgren. Eduskuntaan palasivat muun muassa SDP:n Paavo Lipponen ja Erkki Tuomioja (yli kymmenen vuoden tauon jälkeen) sekä RKP:n Ole Norrback. Paluussa epäonnistuivat muun muassa Keskustan Heimo Linna, SDP:n Jukka Mikkola ja Kaisa Raatikainen, Vasemmistoliiton Anna-Liisa Hyvönen ja Mikko Kuoppa, sekä Vihreiden Kalle Könkkölä. Ehdokkaana oli myös kauppa- ja teollisuusministeriön kansliapäällikkö Bror Wahlroos RKP:n listalla Helsingissä, mutta hän ei tullut valituksi. Vaalit nostivat Suomen eduskunnan maailman naisvaltaisimmaksi, kahdestasadasta kansanedustajasta naisia oli peräti 77 eli 38,5 %. Kullervo Manner
Kullervo Achilles Manner (12. lokakuuta 1880 Kokemäki – 15. tammikuuta 1939 Uhta-Petšora, Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän oli eduskunnan puhemies 1917, Suomen sosialidemokraattisen puolueen puheenjohtaja 1917–1918, punaisen Suomen kansanvaltuuskunnan puheenjohtaja 1918 sekä Suomen kommunistisen puolueen perustajajäsen 1918 ja puheenjohtaja 1920–1935. Väinö Malmivaara
Malmivaaran tehtäväalue ulottui myös kunnallisiin ja yleisiin tehtäviin. Eduskunnan jäsenenä hän oli 1927-1932 Kuopion vaalipiiristä. Hän edusti Kansallista Kokoomusta ja kuului Kulkulaitos-, Perustuslaki- ja Sivistysvaliokuntiin. Kuumola
Hausjärven kunnan Karhin kylän Kuumola esiintyy aikakirjoissa vuonna 1527, jolloin kuningas Kustaa Vaasa lahjoitti sen Björn Klaunpoika Lejon'ille ikuisella rälssioikeudella ja verovapaudella. Talo sijaitsee entisen Vanajasta etelään johtavan päätien varressa. Nykyinen Kuumolan omistajasuku tulee Mäntsälän Olkisten kylän Ylöstalosta ja suku on omistanut tilan vuodesta 1812. Talo on sijainnut sopivahkon ratsastusmatkan päässä Riihimäen kasarmeilta ja toiminut tsaarinajan upseerien hevosten juotto- ja lepopaikkana. Antti Aleksanterinpoika Ylöstalo Mäntsälän Olkisten kylästä muutti Karhin Kuumolaan vuoden 1812 tienoilla. Vuonna 1789 annetun yhdistys- ja vakuuskirjan nojalla myös talonpoikaissääty sai oikeuden omistaa rälssimaata. Olkisten Ylöstalo ja Alastalo olivat ensimmäiset ja ainoat Ruotsin vallan aikana ei-säätyläisille myydyt rälssitilat Mäntsälässä. Tiettyjen omistusvaihdosten jälkeen Olkisiin muodostuikin vanhan rälssimaalle Olkisten kartano, veljesten Antti ja Johan Aleksanterinpoika Ylöstalon muutettua sieltä Karhin Kuumolaan. Seppo Kanerva
Kanerva oli Liberaalien ehdokas vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ja 2004 europarlamenttivaaleissa. Keskustan ehdokkaana hän on ollut kunnallisvaaleissa 2004 ja eduskuntavaaleissa 2007. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon Perussuomalaisten ehdokkaana. Hän on ollut kaupunginvaltuutettuna myös vuosina 1993–2000. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli jälleen Perussuomalaisten ehdokkaana, samoin 2012 kunnallisvaaleissa. Vuoden 2017 vaaleissa häntä ei valittu kaupunginvaltuustoon. Esko-Juhani Tennilä
Esko-Juhani Tennilä (s. 10. lokakuuta 1947 Rovaniemi) on suomalainen vasemmistopoliitikko ja entinen kansanedustaja. Eduskunnassa vuodesta 1975 istunut Tennilä oli vuonna 2011 yhdessä kokoomusta edustavan Ilkka Kanervan kanssa silloisista kansanedustajista pisimpään eduskunnassa toiminut edustaja. Tennilä on valittu eduskuntaan neljältä eri listalta (SKDL 1975–1979, oma 1983, Deva 1987, vas. 1991–2011). Hän päätti kansanedustajauransa 2011 päättyneeseen kauteen. Harri Nummela
Harri Tapani Nummela (s. 26. huhtikuuta 1968 Tampere) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja Suomen Jääkiekkoliiton puheenjohtaja. Jääkiekkoliiton liittovaltuusto valitsi hänet Kalervo Kummolan seuraajaksi marraskuussa 2015 järjestetyssä kokouksessa. Jääkiekkoliiton puheenjohtajan tehtävät Nummela otti vastaan 7. tammikuuta 2016. Kalle Kulmala
Kaarlo (Kalle) Albert Kulmala (27. syyskuuta 1891 Tammela – 4. marraskuuta 1936 Tukholma) oli suomalainen maanviljelijä ja Työväen ja pienviljelijäin puolueen kansanedustaja. Kalervo Kummola
Tammikuussa 2019 hänet palkittiin Suomen Urheilugaalassa elämänurastaan suomalaisessa jääkiekkoilussa. Miapetra Kumpula-Natri
Eduskunnassa Kumpula-Natri on ollut muun muassa suuren valiokunnan jäsen (2003–2006, 2007–2008, 2009–2014) ja puheenjohtaja (2011–2014) sekä jäsen talousvaliokunnassa (2003–2006, 2007–2008, 2009–2014), tulevaisuusvaliokunnassa (2009–2011) ja ETYJ:n parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnassa (2003–2007). Mauno Kurppa
Mauno Kurppa oli kansanedustajana vuosina 1970–1975 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Suomen maaseudun puolueen kansanedustajana 7. lokakuuta 1972 saakka. SMP:n eduskuntaryhmä hajosi 8. syyskuuta 1972, jolloin 12 edustajaa poistui eduskuntaryhmän kokouksesta sen jälkeen, kun Veikko Vennamo oli ilmoittanut Mauno Kurpan ja Heikki Kainulaisen tulleen erotetuksi eduskuntaryhmästä puoluehallituksen päätöksellä sekä Lauri Linnan ja Artturi Niemelän tulleen pidätetyksi määräajaksi ryhmän työskentelystä. Uusi eduskuntaryhmä järjestäytyi eduskunnan istuntosalissa omaksi ryhmäkseen 24. lokakuuta 1972. Syksyn aikana Vennamo erotutti nämä henkilöt puolueesta joko puoluehallituksen päätöksellä tai erottamalla sen puolueosaston, johon kyseiset henkilöt kuuluivat. Kurppa toimi sitten Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen puheenjohtajana. Tuomo Puumala
Huhtikuussa 2012 Puumala ilmoitti pyrkivänsä keskustan puheenjohtajaksi. Vaalikampanjassaan hän käytti hyväksi vaatimatonta taustaansa esiintyen alkiolaisen linjan palauttajana. Rovaniemen puoluekokouksessa 9. kesäkuuta 2012 järjestetyn puheenjohtajavaalin toisella kierroksella hän sijoittui toiseksi äänin 1251–872, kun puheenjohtajaksi valittiin ensimmäisen kauden kansanedustaja Juha Sipilä. Ensimmäisellä kierroksella Puumala sai 659 ääntä ja Sipilä 961 ääntä. Paavo Väyrynen sijoittui puheenjohtajavaalissa kolmanneksi 493 äänellä ja Timo Kaunisto neljänneksi 26 äänellä. Eduskuntavaalit 1987
Vihreiden eduskuntaryhmä kasvoi nelihenkiseksi, mutta liikkeen molempien ensimmäisten kansanedustajien, Ville Komsin ja Kalle Könkkölän, kohtaloksi koitui eduskunnasta putoaminen. Pudonneisiin kuuluivat myös SDP:n Aarno von Bell, Paavo Lipponen, Jukka Mikkola ja Kaisa Raatikainen, Kokoomuksen Tuure Junnila, Keskustan Reino Karpola ja Heimo Linna, SMP:n tappion myötä mm. Anssi Joutsenlahti, Reino Jyrkilä, Pentti Skön ja Mikko Vainio, ns. Helsingin metrojupakan julkisuuteen aikanaan nostanut, Keskustan listoilta valittu mutta vaalikauden aikana puolueesta eronnut Liisa Kulhia sekä DEVAn Mikko Kuoppa, 34:t valtiopäivät istunut Irma Rosnell, Sten Söderström ja Seppo Toiviainen. Kokoomuksen Toivo T. Pohjala ja RKP:n Ole Norrback pääsivät putoamisistaan huolimatta ministereiksi uuteen hallitukseen. Ilkka-Christian Björklund (SDP), Johannes Virolainen (Kesk.), Tapani Mörttinen (Kok.), Jarmo Wahlström (SKDL), Ingvar S. Melin (RKP), sekä Sauli Hautala (SKL) palasivat eduskuntaan. Väinö Kuisma
Väinö Viljo Kuisma (s. 1961) on lahtelainen äärioikeistolainen nationalisti, joka toimi vuosia Suomi – Isänmaa -puolueen (nykyään "Kansallinen Rintama ry", aikaisemmalta nimeltään "Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy rp") puheenjohtajana. Koulutuksekseen hän ilmoittaa yo-merkonomi. Kuisma on ollut ehdokkaana eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleissa, mutta ei ole tullut valituksi. Kuisma on myös toiminut peruskoulun alaluokkien määräaikaisena opettajana. Valto Koski
Valto Kalevi Koski (s. 23. tammikuuta 1939 Jaala) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1995–2011. Koski oli mukana Kuusankosken kaupunginvaltuustossa vuosina 1977–2000. Sen puheenjohtajana hän toimi 1994–2000. Kaupunginhallituksen puheenjohtajana hän toimi 1981–1992. Koski oli Kouvolan kaupunginvaltuuston jäsen ja puheenjohtaja vuosina 2009–2012. Sotilasarvoltaan hän on korpraali. Koskelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 2001. Koski on varsinaiselta ammatiltaan putkiasentaja, jona hän toimi Lämpöpojat Oy:ssä vuosina 1954–1959 ja Oy Huber Ab:ssä vuosina 1959–1992. Miapetra Kumpula-Natri
Kumpula-Natri on toiminut Eurooppalainen Suomi ry:n puheenjohtaja vuosina 2007–2013. Lisäksi hän on työskennellyt yhdistyksessä tiedottajana ja vt. toiminnanjohtajana vuosina 1997–2000. Kumpula-Natri on myös toiminut puolueiden kansainvälisen demokratiayhteistyö DEMO ry:n puheenjohtajana 2008–2009. Kyösti Kallio
Toukokuussa 1920 Kallio valittiin eduskunnan puhemieheksi. Kalliosta tuli jälleen maa- ja metsätalousministeri J. H. Vennolan II hallitukseen 1921, missä hän aloitti Lex Kalliona tunnetun asutuslain, millä pyrittiin pakkolunastamaan maata tilojen luomiseksi tilattomalle väestölle ja laajentamaan tiloiksi itsenäistyneitä torppia. Kallion pyrkimys onnistui 1922 oikeiston hävittyä vaalit. Eduskunnan puhemiehenä Kallio toimi kaikkiaan 15 valtiopäivillä vuoteen 1936 saakka. Hän on Suomen historian toiseksi pitkäaikaisin eduskunnan puhemies 16 valtiopäivillä puhemiehenä toimineen Karl-August Fagerholmin jälkeen. Kullervo Manner (kirja)
Kullervo Manner – Kumouksellisen muotokuva on dosentti Matti Lackmanin kirjoittama elämäkerta 1900-luvun alkupuolen sosialidemokraattisen työväenliikkeen vaikuttajasta Kullervo Mannerista, joka sittemmin siirtyi Neuvostoliittoon ja mukana perustamassa Suomen Kommunistista Puoluetta. Kirjan on julkaissut Amanita vuonna 2017. Teos on ensimmäinen Mannerista kirjoitettu varsinainen elämäkerta. Lackman on perehtynyt sekä suomalaisiin että venäläisiin arkistoihin ja löytänyt niistä uutta tietoa. Kustaa Tiitu
Tiitu oli Maalaisliiton kansanedustaja Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1945–1957 ja Keskustapuolueen kansanedustaja 1965–1970 Vaasan läänin vaalipiiristä. Tiitu tuli eduskuntaan kansanedustaja Kauno Kleemolan tilalle 19. maaliskuuta 1965 jolloin puolue ei ollut vielä vaihtanut nimeään Keskustapuolueeksi. Tiitu oli puolustusministerinä Kekkosen I hallituksessa 1950–1951 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Mauri Vänskä
Mauri Heimo Kalervo Vänskä (s. 3. elokuuta 1940 Pielisensuu) on suomalainen poliitikko. Vänskä toimi kansanedustajana ajalla 24. maaliskuuta 1979 – 25. maaliskuuta 1983 edustaen Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään. Reino Kuuskoski
Vuosina 1955–1958 Kuuskoski toimi yhtenä Kansaneläkelaitoksen (Kela) johtajista, minkä jälkeen hän siirtyi KHO:n presidentiksi. Hän oli myöhemmin vähällä menettää virkansa niin sanotun Kansaneläkelaitoksen jutun yhteydessä, jossa koko Kelan entistä johtokuntaa syytettiin laitoksen varojen perusteettomasta käytöstä henkilökunnan asuntoihin. Vuonna 1961 Helsingin hovioikeus tuomitsi Kuuskosken yhdessä Aku Sumun (Sdp), Onni Hiltusen (SDP) ja V. J. Sukselaisen (Ml) kanssa viralta pantaviksi virkarikosten ja virheiden vuoksi. Korkein oikeus kumosi myöhemmin viraltapanon katsoen asianomaisten menetelleen vain varomattomasti. Kuuskoski jatkoi KHO:n presidenttinä, kunnes kuoli vuonna 1965 vaikeaan sairauteen. Väinö Kivisalo
Kansanedustajana Kivisalo toimi vuosina 1929–1948 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Eduskunnassa hän oli jäsenenä muun muassa Suuressa valiokunnassa, Perustuslakivaliokunnassa ja Puolustusasiainvaliokunnassa. Lisäksi hän toimi neljä kertaa presidentin valitsijamiehenä ja oli jäsenenä Hämeenlinnan maalaiskunnan kunnanvaltuustossa. Eduskuntatyön ohessa Kivisalo työskenteli Sosialidemokraattisen raittiusliiton Etelä-Hämeen piirin piirisihteerinä ja toimi palstatilallisena Hämeenlinnan maalaiskunnassa. Osmo Polvinen
Kansanedustajaksi Polvinen nousi vuoden 1991 vaaleissa puolueen pitkäaikaisen Kainuun ääniharavan Arvo Kemppaisen kuoltua yllättäen hieman ennen vaaleja. Polvisen äänimäärä ei aivan riittänyt jatkopaikkaan seuraavissa vaaleissa, vaan hän jäi niukasti puolueensa ensimmäiseksi varamieheksi Oulun vaalipiirissä. Juho Eerola
Eerola on kuulunut perussuomalaisten puheenjohtajistoon vuodesta 2011 alkaen, ensin toisena varapuheenjohtajana ja vuosina 2013–2015 kolmantena varapuheenjohtajana, kunnes hävisi Sebastian Tynkkyselle. Vuosina 2008–2009 Eerola toimi Kymen Perussuomalaisten puheenjohtajana ja 2009–2011 Kotkan Perussuomalaisten puheenjohtajana. Eerola valittiin Kotkan kaupunginvaltuustoon vuoden 2008 kuntavaaleissa kolmanneksi suurimmalla äänimäärällä (822 ääntä). Hänet valittiin uudelleen vuonna 2012, jolloin hän sai Pentti Tiusasen jälkeen toiseksi eniten ääniä Kotkassa, 1054 ääntä. Vuodesta 2013 hän on toiminut valtuuston kolmantena varapuheenjohtajana. Keskustan Peräpohjolan piiri
Peräpohjolan piiristä valittiin 2015 vaaleissa kaksi kansanedustajaa, Katri Kulmuni (2015–) ja Paavo Väyrynen, joista jälkimmäinen ilmoitti jäävänsä Euroopan Parlamentin jäseneksi. Väyrysen tilalle eduskuntaan nousi Mikko Kärnä (2015–). Kaksi muuta Keskustan lappilaista kansanedustajaa valittiin Lapin piristä. Piirit asettavat yhteisen ehdokaslistan eduskuntavaaleihin Lapin vaalipiirissä. Isänmaallinen kansanliike
IKL:ssä toimineiden asettuminen ehdokkaiksi kevään 1945 eduskuntavaaleissa estettiin. Lupa ehdokkuuteen palautui vuoden 1951 vaaleissa. Moni jatkoi poliittista toimintaansa Kokoomuksessa – muiden muassa kansanedustajat Iisakki Nikkola ja Reino Ala-Kulju sekä Vihtori Kosolan poika Niilo Kosola. Muutamia henkilöitä siirtyi myös muiden puolueiden riveihin. Kalervo Ukkola
Kalervo Ukkola syntyi työnjohtaja Arvo Ukkolan ja Hilkka Lindemanin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on Ulla Happonen. Ukkola tuli ylioppilaaksi 1968 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1974. Hän toimi Teknisen tarkastuslaitoksen suunnittelijana 1975–1976, Uudenmaan aluetyöterveyslaitoksen työturvallisuusinsinöörinä 1976–1979 ja Työterveyslaitoksen tutkimusinsinöörinä 1980–1982. Oulun yliopiston työtieteen lehtori Ukkola oli 1982–2000 ja vs. professori 1986–1988. Kemin kaupunginjohtajana Ukkola toimi 2000–2005 ja Oulun kansliapäällikkönä vuodesta 2005. Kansliapäällikön tehtäviä Ukkola hoiti vuoteen 2011, Oulun apulaiskaupunginjohtaja hän oli 2012 ja edunvalvontapäällikkö 2013–2014. Eläkkeelle Ukkola jäi lokakuun lopussa vuonna 2014. Kaupunginjohtajan arvonimi Ukkolalle myönnettiin joulukuussa 2014. Eero Kivelä
Eero Kivelä valmistui kauppaopistosta 1928. Hän toimi G.A. Serlachius Oy:n nuoriso-ohjaajana ja sosiaalivirkailijana Mäntässä 1936–1942 sekä Oy Finlaysonin sosiaalijohtajana 1942–1973. Hän nousi eduskuntaan kansanedustaja Kalle Jutilan tilalle 10. lokakuuta 1945 Kokoomuksen edustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja oli kansanedustajana vuoteen 1948 saakka. Hän oli Tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuosina 1950, 1956 ja 1962. Kauko Tamminen
Tamminen toimi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna SKDL:n kansanedustajana 1958–1966 ja 1967–1983. Hän kuului eduskunnassa kansliatoimikuntaan, toiseen lakivaliokuntaan sekä pankki-, työväenasiain- ja valtiovarainvaliokuntaan. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä 1956, 1962, 1968 ja 1978. Kalervo Kummola
Suomen jääkiekkoliiton hallituksen jäsen hän on ollut vuodesta 1975, varapuheenjohtaja 1990–1997 ja puheenjohtaja 1997–2016. Hän on toiminut Suomen edustajana Kansainvälisen jääkiekkoliiton liittokokouksissa vuodesta 1976. IIHF:n hallitukseen hän nousi vuonna 1998 ja on toiminut IIHF:n varapuheenjohtajana vuodesta 2003. Luettelo vaalikauden 2007–2011 kansanedustajista
Eduskunnan keski-ikä 10. lokakuuta 2008 oli 49 vuotta. Nuorin kansanedustaja oli keskustan Tuomo Puumala, 26 vuotta, ja vanhin SDP:n Jacob Söderman, 70 vuotta. Aluksi vanhin oli vasemmistoliiton Claes Andersson, 70 vuotta, mutta hän luopui edustajuudesta 9.9.2008. Ilkka Kanerva
Kanerva ohitti 16. syyskuuta 2017 Johannes Virolaisen pisimpään eduskunnassa istuneena poliitikkona. Hänellä tuli täyteen 15 331 päivää kansanedustajana. Timo E. Korva
Timo Ensio Korva (s. 9. kesäkuuta 1948 Posio) on suomalainen poliitikko ja virkamies. Hän toimi keskustan kansanedustajana vuosina 1991–1995 ja 2001–2003. Hän on toiminut myös Kemijärven kaupunginjohtajana (1986–2008), Lapin läänin maaherrana (2008–2009) ja Lapin aluehallintoviraston ylijohtajana (2010–2013). Jorma Vokkolainen
Vokkolainen valittiin eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1995 Kuopion läänin vaalipiiristä. Hän sai vaaleissa 5 397 ääntä, kuudenneksi eniten vaalipiirin sisällä. Vokkolaisen lisäksi Vasemmistoliitto sai vaalipiiristä läpi toisenkin edustajan, yhden enemmän kuin edellisvaaleissa, kun Vokkolaisen lisäksi eduskuntaan valittiin myös istuva edustaja Iivo Polvi. Vokkolainen valittiin jatkokaudelle eduskuntavaaleissa 1999, joissa Vasemmistoliitto menetti Kuopion vaalipiirissä toisen edustajanpaikkansa. Eduskunnassa ollessaan hän oli varsinaisena jäsenenä neljässä valiokunnassa, huhtikuusta 1995 marraskuuhun 1996 lakivaliokunnassa, huhtikuusta 1995 kesäkuuhun 1998 työasiainvaliokunnassa, marraskuusta 1996 kesäkuuhun 1998 puolustusvaliokunnassa ja kesäkuusta 1998 kuolemaansa saakka valtiovarainvaliokunnassa. Vokkolainen oli myös puolueensa ensimmäinen varapuheenjohtaja vuodesta 1998 kuolemaansa saakka. Urho Kulovaara
Urho Albinus Kulovaara (entinen Jakobsson) (1. maaliskuuta 1889 Kaarina – 15. kesäkuuta 1964 Turku) oli kansakoulunopettaja, kaupunkineuvos sekä SDP:n ja myöhemmin sos.dem. opposition ja Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton TPSL:n kansanedustaja. Suomi 1990-luvulla
Suomessa järjestettiin vuosikymmenen aikana kolmet eduskuntavaalit vuosina 1991, 1995 ja 1999. Vuoden 1991 vaalien selkein voittaja oli Suomen Keskusta, kun taas hallitusvastuussa olleet Kokoomus ja SDP kärsivät ankarat tappiot. Vuoden 1995 vaaleissa SDP saavutti suurimman paikkamääränsä toisen maailmansodan jälkeen (63 kansanedustajaa). Kannatustaan menettänyt ja sisäisistä riidoista kärsinyt Suomen Maaseudun Puolue puolestaan koki kohtalonsa samoissa vaaleissa, jolloin se menetti miltei kaikki eduskuntapaikkansa. SMP ajautui vaalien jälkeen konkurssiin ja sen raunioille perustettiin syksyllä 1995 uusi puolue Perussuomalaiset. Liberaalinen Kansanpuolue oli eduskuntapuolueena viimeisen kerran vaalikauden 1991−1995 yhden kansanedustajan voimin. Nuorsuomalaiset-puolueen ja niin sanottu ”Eko-Vihreiden” ainoaksi eduskuntakaudeksi jäi vaalikausi 1995−1999, jolloin edellisellä oli kaksi kansanedustajaa ja jälkimmäisellä yksi.
Vuonna 1990 Suomeen perustettiin uusi puolue Vasemmistoliitto, jolle siirrettiin SKP:n poliittinen toiminta; samalla lakkautettiin SKDL. SKP päätettiin säilyttää puolueena, mutta se teki konkurssin syksyllä 1992 pääosin epäonnistuneiden kiinteistökauppojensa vuoksi. Vasemmistoliiton ulkopuolelle jättäytyneet kommunistit jatkoivat poliittista toimintaansa Kommunistisessa Työväenpuolueessa ja myöhemmin uudelleen perustetussa SKP:ssa, joiden keskinäiset välit ja suhteet Vasemmistoliittoon olivat huonot. Vasemmistoliitto oli hallituspuolueena eduskuntavaaleista 1995 alkaen, jolloin se oli mukana Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa. Jukka Mäkelä (poliitikko)
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Mäkelä valittiin kokoomuksen kansanedustajaksi Uudenmaan vaalipiiristä. Eduskunnassa hän työskenteli sivistysvaliokunnassa, sosiaali- ja terveysvaliokunnassa ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Kesäkuussa 2010 Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi vuoden 2011 alusta alkaen. Lokakuussa 2010 Mäkelän paikalle eduskuntaan nousi Lasse Virén. Kalle Könkkölä
Kalle Kustaa Topias Könkkölä (16. tammikuuta 1950 Helsinki – 11. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja kansanedustaja. Tullessaan valituksi eduskuntaan hän oli ensimmäinen vammainen kansanedustaja Suomessa. Kike Elomaa
Elomaa yritti eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa sitoutumattomana perussuomalaisten listalta, muttei tullut valituksi. Varsinais-Suomen vaalipiirissä ehdokkaana ollut Elomaa sai 1 847 ääntä. Vuoden 2011 vaaleissa hänet valittiin eduskuntaan perussuomalaisten listalta puolueensa Varsinais-Suomen ääniharavana 13 121 äänellä. Hän on sivistysvaliokunnan jäsen. Elomaa valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Myös näissä vaaleissa hän oli puolueensa ääniharava Varsinais-Suomen vaalipiirissä 9 571 äänellään. Hän on perussuomalaisten eduskuntaryhmän ensimmäinen varapuheenjohtaja kesäkuusta 2015. Kesäkuussa 2017 Elomaa loikkasi useiden muiden perussuomalaisten kansanedustajien kanssa uuteen eduskuntaryhmään nimeltä Uusi vaihtoehto. Hänet valittiin ryhmän toiseksi varapuheenjohtajaksi. Viikkoa myöhemmin Elomaa loikkasi takaisin perussuomalaisiin. Kaaperi Kivialho
Kivialho oli kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1923–1924 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan Rudolf Holstin tilalle. Kivialho toimi Helsingin kaupunginvaltuutettuna ja hän oli Viennin suhdannerahaston johtokunnan puheenjohtaja sekä Siviilivirkakunnan leski- ja orpokassan johtokunnan ja Yksityiskoulujen eläkekassan johtokunnan puheenjohtaja. Kivialo kuului lisäksi muun muassa Tervakoski Oy:n ja Strömberg Oy:n johtokuntiin ja Suomen Sokeri Oy:n ja Imatran Voima Oy:n hallintoneuvostoihin. Kalle Kulmala
Kulmala siirtyi Neuvostoliittoon 1931 ja oli siellä Repolan neuvostotilan ja Repolan kombinaatin palveluksessa 1932–1934. Hän toimi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Karjalan aluekomitean sihteerinä 1935, palasi Suomeen 1935 ja siirtyi 1936 Ruotsiin jossa hän myös kuoli. 
Kulmala oli Työväen ja pienviljelijäin vaaliliiton kansanedustajana 1924–1927 ja Työväen ja pienviljelijäin puolueen kansanedustajana 1927–1930 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Kuusjoen kunnanvaltuuston jäsenenä ja kuului Suomen kommunistisen puolueen keskuskomiteaan. Tuomo Puumala
Puumala toimi Keskustanuorten puheenjohtajana vuosina 2005 – 2009, keskustan varapuheenjohtajana vuosina 2008–2012 ja keskustan eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana 2012 - 2015. Kyösti Karjula
Eduskuntatyön ulkopuolella Karjula on ollut muun muassa Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuustossa vuosina 1996–2000. Hänet asetettiin Keskustan ehdokkaaksi eurovaaleihin 2009, joissa hän sai 29 387 ääntä ja jäi toiselle varasijalle. Omasta eduskuntavaalien vaalipiiristään Oulusta hän sai noin 15 % äänistä ja oli 18 329 äänellään piirin ääniharava. Jarmo Nieminen
Keisarin perintö palkittiin Gummeruksen Kaarlen palkinnolla, vuoden 2016 tietokirjana. Nieminen oli Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuosina 2009–2017 edustaen ensin Kokoomusta, myöhemmin Vihreitä. Hän toimi syksyyn 2015 Helsingin yleisten töiden lautakunnan puheenjohtajana. Syksyllä 2015 Nieminen siirtyi Vihreiden valtuustoryhmään. Nieminen on Helsingin luonnonsuojeluyhdistyksen puheenjohtaja. Kyösti Karjula
Karjula valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan 1995. Hän on yli 15 vuoden eduskuntatyön aikana toiminut eri valiokunnissa. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän ei enää asettunut ehdolle. Tuure Junnila
Vuoden 1978 presidentinvaaleissa kaikki merkittävimmät puolueet, mukaan lukien kokoomus, tukivat presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa. Junnila ei halunnut olla tässä näytelmässä millään tavoin mukana ja kieltäytyi asettumasta kokoomuksen valitsijamiesehdokkaaksi. Ilkka Kanervan johtamat kokoomusnuoret pitivät Junnilan menettelyä Kekkosen vastaisena toimintana, jollaisen kokoomuksen puoluevaltuusto oli syksyllä 1977 kriminalisoinut, ja vaativat Junnilan erottamista puolueesta. Puheenjohtaja Harri Holkeri kävi puhumassa Junnilan asiasta Kekkosen kanssa Tamminiemessä, mutta Kekkonen esti Junnilan erottamisen, koska muutoin tästä saattaisi tulla eräänlainen ulkopoliittinen marttyyri. Yrjö Larmola
Kokoomusta edustanut Larmola valittiin 1966 Ylioppilaslehden päätoimittajaksi. Sosialidemokraattien Paavo Lipponen sai päätoimittajaäänestyksessä saman verran ääniä mutta hävisi paikan arvalla. Larmola oli päätoimittajana vuoteen 1969 saakka ja hänen kaudellaan lehteä pidettiin konservatiivien äänitorvena koska se ei muun muassa kirjoittanut riittävästi Ranskan vuoden 1968 opiskelijamielenosoituksista. Vanhan ylioppilastalon valtaukseen marraskuussa 1968 osallistuneet vaativat myös Larmelan eroa ja oikeutta toimittaa lehteä. Neuvottelujen tuloksena sovittiin että valtaajat saivat toimittaa yhden vallankumousnumeroksi kutsutun Ylioppilaslehden numeron ja Larmolan johtama toimitus oli sen aikaa virkavapaalla.