Montako sammakko lajia on?
Sammakot
Sammakkojen lahkosta tunnetaan runsaaseen kolmeenkymmeneen heimoon jakautuneena jo yli 6 000 lajia, joista lähes kaikki ovat trooppisten sademetsien eläimistöä. Sammakot ovat kuitenkin levittäytyneet lähes kaikkialle maailmaan Etelämannerta lukuun ottamatta. Lajirunsaudessa onkin paljon vaihtelua: pieni kuubansammakko on alle 2 cm pitkä, kun taas goljatsammakko on 25-senttinen ja suurimmillaan yli viisikiloinen. Kaikki munivat veteen, ja siinä kun munien lukumäärä jää kuubansammakolla yhteen, nousee se agakonnalla kymmeniin tuhansiin. Tropiikin ulkopuolella sammakkolajeja on vähemmän, Euroopassa runsaat 20 lajia. Suomessa esiintyy vakinaisesti kolme lajia: sammakko, viitasammakko ja rupikonna. Satunnaisina on tavattu mölysammakko, syötäväsammakko, lessonansammakko ja viherkonna.
Paarmat
Suomessa esiintyy 41 paarmalajia, jotka kuuluvat kuuteen sukuun. Niistä ihmisen kannalta merkittävimpiä ovat sokkopaarmat, suppupaarmat ja varsinaiset paarmat. Noin puolet Suomen lajeista esiintyy koko maassa. Osa lajeista esiintyy vain etelämmässä, ja pari lajia vain Lapissa. Pohjoisen Suomen olosuhteet ovat paarmoille hyvät, sillä siellä on runsaasti soita ja kosteikkoja. Tämän vuoksi monia lajeja tavataan siellä muuta Suomea runsaslukuisempina. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimet ovat tärkeä ravinnonlähde useille eri eläimille. Täysikasvuiset sammakkoeläimet ovatkin osa muun muassa joidenkin nisäkkäiden ja käärmeiden ruokavaliota. Kehittymisvaiheessa olevat sammakkoeläinten jälkeläiset ovat myös kalojen sekä erilaisten vedessä elävien hyönteisten ravintoa. Sammakkoeläimet ovat paitsi saaliseläimiä, myös saalistajia, ja niillä on siksi suuri merkitys ekosysteemissä. Sammakko
Ruskosammakko on yleisin Suomen sammakkoeläimistä. Sitä tavataan koko maassa pohjoisin Lappi mukaan luettuna. Sammakko on yleinen myös Euroopassa, lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaata, Italiaa ja Balkanin niemimaan eteläosia. Australian eläimistö
Lehtisammakoiden ("Hylidae") heimon puissa elävät sammakot ovat yleisiä sateisemmilla alueilla pohjois- ja itärannikolla. Heimosta tavataan australialaisia sammakoita kolmesta suvusta yhteensä 73 lajia. Ahdassuusammakoiden ("Microhylidae") kahden suvun 19 lajin levinneisyys rajoittuu sademetsiin. Maailman hallitsevasta ryhmästä, aitosammakoiden ("Ranidae") heimosta, tavataan Australiassa yksi laji, "Hylarana daemeli", jota esiintyy ainoastaan Queenslandin sademetsissä. Kuten kaikkialla muuallakin, myös Australian sammakkokannassa on tapahtunut viime vuosina äkkijyrkkää katoamista. Lajien häviämiselle ei voida vielä antaa kunnollista selitystä, mutta siihen on ainakin osasyynä sammakkoeläinten kuolettava sairaus chytridiomycosis. Sammakkoeläimet
Kaikki nykyään elävät sammakkoeläimet on jaettu kolmeen lahkoon:Sammakkoeläinten luokittelusta on kiistelty kauan, eikä silti ole vakiintunut. On otettava huomioon että termillä "sammakkoeläin" voi tarkoittaa kaikkia tetrapodeja jotka elävät vedessä ja maalla, tai eläinten luokkaa Amphibia. Agamat
Heimoon kuuluu noin 300 lajia. Lajit ovat keskikokoisia tai pieniä, lähinnä selkärangattomia syöviä päiväeläimiä. Ne ovat melko vankkarakenteisia liskoja, joilla on melko pitkä häntä, hoikat raajat, pitkiin kynsiin päättyvät varpaat sekä erottuva pää. Ruumista peittävät suomut muodostavat säännöllisen kuvioinnin, mutta pään suomut sijoittuvat epäsymmetrisesti. Agamilla on yleensä raskas ja pyöreä pää, hieman sivuilta litistynyt ruumis ja pitkät, hennot raajat. Useilla lajeilla on helttoja ja muita ihopoimuja, joita ne käyttävät soidinmenoissa. Agamien ihossa ei ole luutumia, eikä niiden häntä uusiudu kuten sisiliskoilla. Useimpien lajien naaraiden ja koiraiden väritys poikkeaa huomattavasti toisistaan. Naaraat ovat usein ruskeita, kun taas koiraat ovat kirkasvärisempiä etenkin lisääntymisaikaan. Hampaisto on monipuolinen. Siitä voidaan erottaa etu-, kulma- ja poskihampaat. Tällainen hampaisto soveltuu hyvin hyönteisten pyydystämiseen ja pilkkomiseen. Agamoihin kuuluu myös kasvinsyöjiä ja kaikkiruokaisia lajeja. Useimmat lajit liikkuvat öisin. Heimon kaikki lajit munivat munia. 
Laji- ja yksilömäärä ovat suurimpia kuivilla alueilla, ja lajeja elää jopa aavikoilla. Jotkut lajit viihtyvät myös kosteissa sademetsissä ja rantametsissä. Siimaskorpionit
Siimaskorpionit (Thelyphonida, aikaisemmin yhdessä Schizomidan kanssa Uropygi) on pieni hämähäkkieläinten lahko, jonka noin 15 sukuun kuuluu kaikkiaan noin sata eri lajia. Siimaskorpioneja tavataan Pohjois-Amerikan eteläosista Etelä-Amerikkaan, Länsi-Afrikassa sekä Etelä-Aasiasta Oseanian saarille. Joitakin lahkon lajeja pidetään terraarioeläiminä. Myobatrachidae
Myobatrachidae on sammakoihin ("Anura") kuuluva heimo. Heimoon kuuluu 126 lajia, jaettuna kolmeen alaheimoon ("Limnodynastinae", "Myobatrachinae" ja "Rheobatrachinae"). Lajit asuvat Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Sarvisammalet
Sarvisammalet (Anthocerotophyta) ovat pieniä sekovartisia kasveja, jotka ovat saaneet nimensä sarvea muistuttavasta muodostaan. Suomessa kasvaa ainakin kaksi sarvisammallajia: sarvisammal eli musta sarvisammal ("Anthoceros agrestis") ja puikkosammal eli keltainen sarvisammal ("Phaeoceros carolinianus"), mahdollisesti myös "Anthoceros punctatus". Euroopassa tavataan kahdeksan lajia jotka kuuluvat kolmeen eri sukuun. Koko maailmassa lajeja arvioidaan olevan noin kaksisataa. Sammakonkello
Sammakonkello on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta levinnyt ihmisen mukana Eurooppaan. Suomessa sammakonkello on hyvin harvinainen tulokaslaji, jota tavataan muutamin paikoin Hämeestä. Suomen esiintymät ovat ainoita tunnettuja Pohjoismaissa. Sextus Otto Lindberg
Lindberg kokosi 47 758 sammalnäytettä kaikkiaan 5 046 lajista käsittävän herbaarion. Näytteistä noin puolet ja lajeista 921 on Fennoskandian alueelta. Hyvin paljon tyyppiaineistoa sisältävästä kokoelmasta tuli 1930-luvulla tärkeä lähde sammalten nimistötutkimukselle. Kokoelmaa säilytetään Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseossa. Hän myös kokosi museolle merkittävän kokoelman sammaltieteellistä kirjallisuutta, joista vanhimmat ovat peräisin 1600-luvulta. Olmit
Olmit ("Proteidae") kuuluvat pyrstösammakoiden lahkoon. Lajeja on yhteensä kuusi, yksi Euroopassa ja viisi Pohjois-Amerikassa. Eurooppalainen olmi on väritön ja sokea, koska se elää luolissa. Pohjoisamerikkalaiset olmit eivät elä luolissa kuten eurooppalaiset serkkunsa ja niillä on pigmenttiä sisältävä iho ja silmät. Lehtisammakot
Lehtisammakot ("Hylidae") on heimo sammakoiden ja konnien lahkossa. Lehtisammakot jaetaan neljään alaheimoon: "Pelodryadinae", "Phyllomedusinae", "Hemiphractinae" ja "Hylinae", jotka vielä jaetaan useisiin sukuihin. Lehtisammakot ovat levittäytyneet suureen osaa maapalloa, mutta ei Pohjoismaihin. Kääpiöhamsterit
Kääpiöhamsterit ("Phodopus") on kolme hamsterilajia käsittävä suku. Lajit ovat venäjänkääpiöhamsteri eli talvikko ("Phodopus sungorus"), campbellinkääpiöhamsteri ("P. campbelli") ja roborovskinkääpiöhamsteri ("P. roborovskii"). Näitä kaikkia pidetään Suomessakin lemmikkieläiminä. Eläinkunta
Tiede tuntee nykyään noin 40 000 selkärankaislajia. Kehittyneen hermoston ja tukielimistön ansiosta lajit ovat onnistuneet sopeutumaan niin vesi- kuin maaelämäänkin. Osa lajeista on myös lentokykyisiä. Tästä huolimatta selkärankaiset edustavat vain pientä osaa kaikista eläinlajeista (2–3 %). Loput lajeista on selkärangattomia, joihin kuuluu kirjava joukko eliöitä: matoja, hyönteisiä, hämähäkkejä ja nilviäisiä. Yhteistä näille kaikille on kuitenkin se, ettei niillä ole lainkaan selkärankaa. Selkärankaisiin verrattuna selkärangattomat ovat yleensä varsin pienikokoisia, vain joitain senttimetrejä pitkiä. Sammakkoeläimet
Ensimmäiset varsinaiset sammakot ("Protobatrachus") tunnetaan triaskaudelta. Tällöin näillä sammakoilla oli yhä pitkä pyrstö, mutta pää ja yläruumis olivat jo kehittyneet lähelle nykyistä muotoa. On kuitenkin olemassa myös mahdollisuus, että löydetyt fossiilit edustivat vain toukkavaihetta ja että täysikasvuisilta sammakoilta olisikin puuttunut pyrstö. Simpanssi
Simpanssi ("Pan troglodytes") on Keski-Afrikassa esiintyvä ihmisapinoihin kuuluva laji. Se kuuluu simpanssien sukuun, johon kuuluva toinen laji on bonobo eli kääpiösimpanssi. Ihmisen ja simpanssin genomit ovat hyvin samanlaiset. Simpansseja arvioidaan elävän luonnossa 150 000 – 250 000 yksilöä. Ravinnokseen simpanssi käyttää enimmäkseen hedelmiä, mutta se myös metsästää esimerkiksi pienempiä apinoita. Sammakot
Sammakot eli pyrstöttömät sammakot eli varsinaiset sammakot ("Anura", ennen myös "Salientia") on yksi sammakkoeläinten kolmesta lahkosta. Kiina
Sammakko- ja matelijalajisto on melko runsas. Endeemisiä matelijalajeja on yli 140. Suurin sammakkoeläinlaji on 180 cm:n pituiseksi kasvava kiinanjättisalamanteri, joka on äärimmäisen uhanalainen. Palau
Palaulla on Mikronesian monipuolisin luonto, johon on vaikuttanut Uuden-Guinean ja Filippiinien läheisyys. Maanisäkkäitä on vain kaksi lepakkolajia. Yksi sammakko, kuusi gekkoa, kolme skinkkiä ja yksi käärme ovat kotoperäisiä. Suolaisen veden suistokrokotiili on Palaulla esiintymisalueensa reunalla ja sitä uhkaa elinympäristön tuhoutuminen. Pumiliotoksiinit
Pumiliotoksiinit ovat eläinperäisiä alkaloideja, joita on eristetty sammakkoeläinten ihosta sekä eräistä muurahaisista. Neotrooppisista myrkkysammakoista on eristetty yli 500 erilaista rasvaliukoista alkaloidia, jotka jakautuvat yli 20 pääluokkaan kemiallisen rakenteensa mukaan. Pumiliotoksiinit muodostavat yhden suurimmista pääluokista. Erilaisia pumiliotoksiineja tunnetaan jo yli 30 kpl ja niiden sukulaisyhdisteitä, allopumiliotoksiineja, 20 kpl. Sekä pumiliotoksiinien että allopumiliotoksiinien arvellaan syntyvän sammakoiden elimistössä, kun ne syövät toksisia punkkeja. Bulgaria
Myös Bulgarian eläimistö on monipuolinen, ja maassa on tavattu noin sata nisäkäslajia ja yli 400 lintulajia. Suurista nisäkkäistä esiintyvät karhu, susi, kultasakaali, metsäkissa, saukko, tiikerihilleri ja gemssi. Lepakkolajien määrä on Euroopan suurimpia, sillä Euroopan 39 lajista 32 elää Bulgariassa. Lintuhavaintoja on tehty paljon, koska maa sijaitsee kahden suuren muuttoreitin varrella ja siellä pysähtyvät sekä Mustanmeren rannikkoa että Struman laaksoa pitkin kulkevat muuttolinnut. Sammakkoeläimiä on 17 lajia ja matelijoita 36 lajia. Viro
Virossa tavataan noin 20 000 eri hyönteislajia, sekä 65 kala-, 10 sammakkoeläin- ja viisi matelijalajia. Sammakkoeläimistä suurin osa on harvinaisia ja rauhoitettuja. Selkärankaisia on yhteensä noin 500 lajia. Nisäkkäistä yleisimpiä ovat metsäkauris (40 000 kpl), rusakko, metsäjänis ja villisika (13 000 kpl). Petoeläimistä Virossa on muun muassa 1 100 ilvestä, 800 karhua ja noin 600 sutta. Harmaahylkeitä on Viron merialueella yli 2 000, norppia on alle 1 000. Viroon on tuotu maasta hävinneitä lajeja, kuten euroopanmajava ja saksanhirvi, sekä kokonaan uusia lajeja kuten piisami, supikoira ja minkki. Vesikko on Suomen tapaan hävinnyt Virosta, mutta Hiidenmaata on puhdistettu minkeistä ja vesikkoa on istutettu takaisin sinne. Virossa on tavattu 331 lintulajia, joista 207 pesii Virossa säännöllisesti. Lehti- ja sekametsissä elää monia lintulajeja, mutta erityisesti eri varpuslintuja. Yleisimpiä niistä ovat peippo, sirittäjä, tiltaltti, punarinta, metsäkirvinen ja rautiainen. Saaristossa ja rannikolla on muun muassa lokkeja, tiiroja ja hanhia. Soilla pesii muun muassa riekko, kapustarinta, isolepinkäinen ja muuttohaukka. Isot petolinnut menestyvät suurten luonnonsuojelualueiden takia. Kotkapareja maassa pesii noin 250. Kattohaikarat pesivät muun muassa vanhoissa savupiipuissa ja puhelinpylväiden päällä. Virossa tavataan myös mustahaikaraa, joka on pääasiassa erämaiden asukki. Sammakkoeläimet
Suuri osa tavallisista sammakoista ja osa pyrstösammakoista elävät puissa. Eräs puissa elävä sammakkoeläinheimo ovat lehtisammakot. Lehtisammakot ovat evoluutiohistoriansa aikana käyneet läpi monia anatomisia muutoksia, joiden ansiosta ne soputuvat elinympäristöönsä. Esimerkiksi niillä on pitkät sormet ja varpaat, joiden kahden viimeisen luun välille on kehittynyt tarttumalevyksi sopiva rustopala. Lisäksi lehtisammakkojen vatsan iho erittää tahmeaa ainetta. Tarttumalevyjen ja tahmean eritteen ansiosta useat lehtisammakot pystyvät tarttumaan pystysuoriin lehtiin tai jopa riippumaan vaakasuorien lehtien alapinnoilla. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimet olivat kehityshistorian ensimmäisiä eläimiä, jotka nousivat vedestä maalle. Tämä tapahtui noin 390 miljoonaa vuotta sitten eli devonikaudella. Muinaisina aikoina sammakkoeläimiä eli runsaammin kuin nykyaikana. Monet aikoinaan kukoistaneet sammakkoeläinryhmät ovat aikojen kuluessa kuolleet sukupuuttoon. Metsäsammakko
Metsäsammakko ("Lithobates sylvaticus") on Pohjois-Amerikan pohjoisosista kotoisin oleva sammakkolaji, joka kuuluu "Lithobates"-sukuun ja aitosammakoiden heimoon. Se tunnetaan poikkeuksellisesta kyvystään selviytyä jäätymisestä vahingoittumattomana. Sammakkoeläimet
Kaikki sammakkoeläimet mutaliskoja lukuun ottamatta ovat lihansyöjiä ja syövät ainoastaan elävää saalista. Vesiliskoja sekä vedessä eläviä sammakkoja voidaan osittain pitää poikkeuksina tästä, sillä ne voidaan totuttaa syömään myös liikkumatonta saalista kuten kastemadon palasia tai vastaavaa. Syy sammakkoeläinten nirsouteen liikkumattoman ruoan suhteen johtuu siitä, että ne eivät kiinnitä erityistä huomiota paikallaan pysyviin kohteisiin eivätkä siis pysty erottamaan liikkumatonta saaliseläintä liikkumattomien kasvien joukosta. Kohteen liikahtaminen laukaisee sammakkoeläimen saalistusrefleksin. Sammakkoeläin iskee välittömästi kiinni liikahtavaan kohteeseen mikäli se on tarpeeksi värikäs, mikä johtaa siihen että sammakkoeläimet saavat yleensä saaliikseen pelkkää tuulen liikuttamaa kasvisravintoa. Yleensä ne sylkäisevät itselleen ravinnoksi kelpaamattomat palaset ulos suustaan, mutta monesti ne ehtivät nielaista kasvinosia vatsaansa. Sammakkoeläimet
Saaliseläimen koko on riippuvainen saalistavan sammakkoeläimen koosta. Useimmat sammakkoeläimet ovat pienikokoisia, ja niille mieluista ravintoa ovat hyönteiset ja selkärangattomat. Kookkaammat sammakkoeläimet voivat syödä jyrsijöitä, lintuja ja käärmeitä. Myöskään kannibalismi ei ole sammakkoeläinten keskuudessa harvinaista. Monet sammakkoeläimet ovat erikoistuneet syömään ja saalistamaan juuri tietynlaista saalista kuten termiittejä ja jotkut saattavat jopa asettua asumaan lähelle saalistaan, mikäli saalis pysyy koko elämänsä ajan samalla alueella kuten muurahaiset ja termiitit. Yellowstonen eläimistö
Yellowstonen sammakko- ja matelijaeläinkanta on pienenlainen. Tilanne johtuu ilmeisesti kansallispuiston kylmistä ja kuivista olosuhteista, jotka eivät ole sopiva elinympäristö useimmille sammakkoeläimille ja matelijoille. Puistossa elää kuusi matelijalajia, joista viisi on käärmelajeja ja yksi liskolaji. Alueella olevia käärmeitä ovat esimerkiksi preeriakalkkarokäärme ("Crotalus viridis") ja kaksi sukkanauhakäärmelajia. Sammakkoeläinlajeja puistossa on neljä: kaksi sammakkolajia, yksi konnalaji ja yksi salamanterilaji. Lajien yksilömääristä ei ole tietoa. Vuonna 1991 Yellowstonen henkilökunta asetti yhteistyössä Idahon osavaltionyliopiston kanssa puistoon tarkkailuasemia, joiden tarkoituksena oli tutkia syitä sammakkoeläinten ja matelijoiden kannan etenevään pienenemiseen Pohjois-Amerikassa. Syiksi on arveltu jo mainittuja kuivuutta ja kylmyyttä, mutta myös muun muassa saasteita, sairauksia ja saalistusta. Sammakko
Yölämpötilojen laskiessa syksyllä nollan tuntumaan sammakot lopettavat syömisen ja vaeltavat talvehtimispaikkaan. Kesällä kerätyn vararavinnon turvin sammakon on selviydyttävä talvesta ja seuraavan kevään kutupuuhista. Sammakot talvehtivat horrostamalla ojien, järvien ja merenlahtien pohjamudissa, kaivoissa tai kaivannoissa. Jotkut yksilöt horrostavat maalla tai muissa kuivemmissa paikoissa. Viimeksi mainituissa on riski paleltumiseen, jos suoja ei ole tarpeeksi syvä. Tällöin sammakko on altis hengenvaaralliselle kuivumiselle. Hyvästä paikassa saattaa talvehtia kymmeniä tai jopa satoja yksilöitä. Kylmänhorroksen aikana sammakko liikuttelee itseään ajoittain ja tekee lyhyitä uintipyrähdyksiäkin, ellei horrosta kuivalla maalla. Brasilia
Käärmeitä löytyy noin 250 eri lajia, 70 niistä myrkyllisiä. Maassa tavataan miljoonia hyönteislajeja ja siellä on myös eniten sammakkoeläinlajeja maailmassa. Metsälehväsammalet
Metsälehväsammalet ("Plagiomnium") on sammalten suku, johon kuuluu 9 Suomessa kasvavaa lajia. Niiden taksonomia on muuttumassa. Monet lehväsammalet ovat Suomessa alueellisesti uhanalaisia. Leiopelma pakeka
"L. pakeka" -sammakkoa on vaikea löytää harvinaisuutensa vuoksi sekä siksi, että niiden suojaväri on hyvä, ne ovat yöeläimiä eivätkä ne kurnuta. Sammakot ovat tavallisimmin tummanruskeita ja niissä on vaaleanruskeita sekä tummia laikkuja. Sammakkoeläimet
Kaikki nykyiset sammakkoeläimet kuuluvat alalahkoon Lissamphibia. Tavallisesti ne jaetaan kolmeen lahkoon. Ne on jaettu edelleen heimoihin, sukuihin ja lajeihin selkänikamien, hampaiden, lihaksien tai muiden anatomisten piirteiden mukaan. Heimoja on tällä hetkellä 56 ja lajeja yli 6 000. Suomen matelijat ja sammakkoeläimet
Kirjan alussa Koli esittelee vaihtolämpöisiä maaselkärankaisia yleisesti ja ihmisen suhdetta niihin. Sen jälkeen luodaan yleiskatsaus Suomen lajistoon, joka koostuu viidestä matelijasta, viidestä "vanhasta" sammakkolajista sekä neljästä hyvin suppealla alueella elävästä lajista. Sammakkoeläimet
Varhaisimmilla sammakkoeläimillä oli vankka tukiranka, mutta nykyään eläviltä lajeilta tämä tukiranka on jo lähes täydellisesti kadonnut. Myös sammakkoeläinten selkäranka on evoluutiossa muuttanut muotoaan ja erikoistunut eri sammakkolajeilla erilaisiin tarkoituksiin. Selkänikamien lukumäärä vaihtelee eri lahkojen keskuudessa; tietyillä pyrstösammakoilla määrä saattaa olla lähelle sata, kun taas joillain varsinaisilla sammakoilla vastaava luku on kuusi. Goljatsammakko
Goljatsammakko, myös goljatinsammakko ("Conraua goliath"), on myrkyllinen verraten pienellä alueella Länsi-Afrikassa Kamerunissa ja Päiväntasaajan Guineassa, mahdollisesti edelleen myös Gabonissa elävä sammakkolaji, joka voi kasvaa jopa 30 cm:n pituiseksi ja kolmen kilogramman painoiseksi. Pehmeä ja liukas iho on päältä siniharmaa tai vihertävä, vatsapuolelta kellanoranssi. Sammakko tunnetaan erityisesti huimista loikistaan: se voi loikata kerralla jopa kolmen metrin matkan, vaikkakin se ei yleensä jaksa tehdä näitä loikkia peräkkäin kolmea useampaa. Goljatsammakko syö ravinnokseen hyönteisiä.
Tämä maailman suurin sammakkolaji elää suurimman osan ajastaan viidakkopuroissa, missä se on taitava uimaan ja sukeltamaan vahvojen takaraajojensa ansiosta. Harvoin noustessaan maalle goljatsammakko hyppää häirittäessä välittömästi takaisin veteen. Koiras on suurempi kuin naaras, mikä on harvinaista sammakoilla. Sen lisääntymisestä ei tiedetä paljoa, mutta munat lasketaan sadekauden aikana. Goljatsammakko on yöaktiivinen. Sammakkoeläimet
Tällä hetkellä jopa kolmannes tunnetuista sammakkoeläimistä on vaarassa hävitä maapallolta ja kuolla sukupuuttoon. Lajien kato on sammakkoeläinten keskuudessa nopeampaa kuin missään muussa eläinryhmässä. Vaarassa olevien sammakkoeläinten määrä on esimerkiksi suurempi kuin vaarassa olevien nisäkkäiden ja lintujen määrä. Euroopan sammakkoeläinlajeista puolet on vaarassa kuolla sukupuuttoon vuoteen 2050 mennessä. Siamanki
Siamanki ("Symphalangus syndactylus") on gibboneihin luettava ihmisapina, joka kuuluu ainoana lajina Symphalangus-sukuun. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi elinalueellaan Kaakkois-Aasiassa, sillä sen kanta on pienentynyt puoleen viimeisimmän neljänkymmenen vuoden aikana; tällä hetkellä siamankeja arvioidaan olevan hieman yli 22 000. Sammaleläimet
Sammaleläimet (Bryozoa tai Ectoprocta) on yksi eläinkunnan pääjaksoista. Ne ovat vedessä eläviä, tavallisesti runkokuntia muodostavia selkärangattomia, jotka ovat sukua pikarimadoille. Ne muodostavat sammalmaisen peitteen esimerkiksi kiviin tai vesikasveihin. Runkokunnan eri yksilöt voivat olla kehittyneitä eri tehtäviin. Sammaleläimet lisääntyvät joko suvullisesti tai kuroutumalla. Erilajiset sammaleläimet ovat muodoiltaan hyvin erilaisia ja ne sekoitetaan usein muihin eliöihin, koralleihin tai fossilistoissa jopa leviin.
Sammaleläimet ilmestyivät meriin viimeistään varhaisella ordovikikaudella. Niitä saattoi elää pehmeäkuorisina jo kambrikaudella. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimet ovat monien eläinten ruokaa. Aikuisille sammakkoeläimille luonnollisena uhkana ovat muun muassa linnut ja käärmeet. Nuijapäitä ja munia uhkaavat puolestaan monet kalat ja suuret vesihyönteiset.
Sammakkoeläinten määrä ja varsinkin varsinaisten sammakkojen määrä on laskussa eri puolilla maailmaa. Varsinkin toisen maailmansodan jälkeen sammakkojen määrä Euroopassa on laskenut tietyillä alueilla puoleen sotaa edeltäneestä tilanteesta ja paikoin niitä on jäljellä alle kymmenen prosenttia niistä kannoista joita esiintyi ennen sotaa. Sammakoiden määrän suuri väheneminen johtuu suurimmaksi osaksi ihmisen toiminnasta. Useimmissa tapauksissa ihminen on suoraan vaikuttanut sammakkoeläinten elinalueisiin tai muuten haitannut sammakkoeläinten selviytymismahdollisuuksia. Tärkeimmät tekijät sammakkojen häviämisen aiheuttajina ovat saasteet sekä maankäyttö. Sammakot ovat jo nyt menettäneet suurimman osan selviytymisensä kannalta tärkeistä kosteikkoalueista. Ankeriasliskot
Ankeriasliskot eli ankeriassalamanterit (Amphiumidae) on pyrstösammakoiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluu vain yksi suku, Amphiuma, ja kolme lajia. Lajit muistuttavat paljon toisiaan, ja niitä pidettiin aiemmin yhtenä "Amphiuma means" -lajina. Ankeriasliskot ovat maailman suurimpien sammakkoeläinten joukossa. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläinten tarkkaa evoluutiohistoriaa ei siis tunneta. Varmasti voidaan kuitenkin sanoa niiden kehittyneen varsieväkalojen erääseen osaluokkaan ("Crossopterygii") kuuluvan "Rhipidistia" -lahkon devonikaudella eläneistä kantamuodoista. Samaa "Rhipidistia"-lahkoa pidetään myös matelijoiden, nisäkkäiden ja lintujen yhteisenä kantaryhmänä.
Varsinaisten sammakkojen lahkon jäsenet viihtyvät parhaiten tropiikissa. Niiden lajimäärä väheneekin nopeasti kun siirrytään päivätasaajalta pohjoiseen ja etelään. Suurin osa lajeista elää Etelä-Amerikan sademetsissä. Vaikka sademetsät ovatkin ihanteellisin elinympäristö sammakoille, ovat ne levinneet kaikkialle muuallekin maailmaan ja niitä tavataan kaikilla mantereilla Antarktista lukuun ottamatta. Jotkin lajit elävät jopa pohjoisen napapiirin pohjoispuolella tai Himalajan vuoristossa jopa yli 4 000 metrin korkeudessa. Ainoat levinneisyyttä rajoittavat tekijät ovat jatkuva kylmyys sekä kuivuus. Myös sammakkoeläinten kyky sietää suolaa on huono. Varsinkin mato- ja pyrstösammakot ovat erityisen herkkiä suolalle. Joidenkin varsinaisten sammakkojen sietokyky taas on niitä paljon parempi ja tietyt lajit kuten haisukonnat ("Bufo calamita"), kellosammakot ("Bombina") ja levykielisammakot ("Discoglossidae") kestävät väliaikaisesti jopa suolagrammaa litrassa vettä. Sammakkoeläimet eivät huonon suolansietokykynsä vuoksi voi elää merivesissä. Sukupuolidimorfismi
Sammakoilla esiintyy myös selväpiirteistä dikromatismia. Sammakoiden dikromatismia on kahta tyyppiä: ontogeneettistä ja dynaamista. Ontogeneettisiä sammakoita on enemmän ja niillä esiintyy koiraiden ja naaraiden välillä pysyviä värimuutoksia. Litoria lesueuri on esimerkki dynaamisesta sammakkolajista, jonka koiraissa tapahtuu väliaikaisia värimuutoksia pariutumiskauden aikana. "Hyperolius ocellatus" on ontogeneettinen sammakko, jolla on dramaattiset erot värissä ja kuvioinnissa sukupuolten välillä. Koiraiden saavutettua seksuaalisen kypsyyden ne ovat kirkkaan vihreitä ja niillä on valkoiset kylkiviivat. Sen sijaan naaraat ovat ruosteenpunaisia tai hopeanharmaita ja niissä on pieniä pilkkuja. Koiraiden kirkas väritys houkuttelee naaraita ja varoittaa saalistajia siitä, että sammakkoa ei kannata pyydystää. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimet (Amphibia) on selkärankaisten eläinten luokka. Ne ovat puolittain vesieläimiä ja niiden kehitykseen kuuluu vedessä elävä, kiduksilla hengittävä toukkavaihe. Sammakkoeläimet ovat vaihtolämpöisiä. Luokan tieteellinen nimi "Amphibia" tarkoittaakin suomeksi "kahtaalla elävää" eli "kaksoiselämää", mikä viittaa sammakkoeläinten tulevan toimeen sekä maalla että vedessä. Merivedessä sammakkoeläimiä ei kuitenkaan elä. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläinten tukiranka on suurelta osin rustoinen. Sammakkoeläimillä on matosammakoita lukuun ottamatta neljä raajaa ja niiden varpaissa on usein räpylät uimista helpottamassa. Toukkavaiheessa sammakkoeläimet ovat raajattomia, kiduksellisia ja niillä on häntä uimista varten. Suomen luonto
Suomessa on tavattu seitsemän sammakkoeläinlajia: vesilisko, rupilisko, sammakko, rupikonna, viitasammakko ja vuodesta 2008 lähtien Turun seudulla mölysammakko, jota viimeksi oli tavattu luonnossa 1960-luvulla. Vuosina 1993 ja 1994 Kotkassa tavattiin yksittäinen viherkonna. Matelijoita on viisi lajia: sisilisko, vaskitsa, kangaskäärme, rantakäärme ja kyy. Kyytä lukuun ottamatta ne ovat rauhoitettuja. Darwininsammakko
Darwininsammakko ("Rhinoderma darwinii") on pienikokoinen Chilessä ja Argentiinassa elävä sammakkolaji. Sammakkoeläimet
Biologit ovat olleet tietoisia sammakkojen kiihtyvästä häviämisestä jo kauan, mutta minkäänlaisiin konkreettisiin suojelutoimiin ei ole ryhdytty. Sammakkojen kiihtyvä häviäminen on ongelmana monitahoinen ja hyvin hankala ratkaista niin paikallisella kuin yleiselläkin tasolla. Edes suojelualueilla elävillä sammakkoeläimillä lajien häviämistä ja kannan vähenemistä ei ole saatu pysäytetyksi. Varsinkin ylänköjä asuinalueinaan käyttävät sammakkolajit ovat harvinaistuneet viime vuosina paljon. Sammakkoeläimet
Muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta sammakkoeläimet lisääntyvät pääsääntöisesti vedessä. Poikkeuksia on kuitenkin jonkin verran: esimerkkinä voidaan mainita "Arthrolepsis"-sukuun kuuluvat lajit, jotka laskevat kutunsa kosteisiin maanalaisiin käytäviin. Jotkin lajit taas kuljettavat toukkiaan selässään, ihopoimun muodostamassa pussissa tai äänirakossa. Eräät lajit jopa synnyttävät pieniä, mutta täysin kehittyneitä toukkia. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläinten perinteinen luokittelu, joka pohjautui nikaman solmujen morfologiaan, on nyt ilmeisesti vanhentunut eikä ryhmä täytä monofyleettisen ryhmän kriteerejä. Amphibia käsittää vain kaikki tetrapodit jotka eivät ole amniootteja. Nykyään tetrapodit jaetaan Batrachomorphaan ja Reptiliomorphaan. Ryhmä Amphibia kuuluisi osittain Batrachomorphaan, "aidot" sammakkoeläimet, ja osittain Reptilomorphaan, mihin amnioottien esi-isä kuuluu. Brasilian maantiede
Käärmeitä löytyy noin 250 eri lajia, 70 niistä myrkyllisiä. Maassa tavataan miljoonia hyönteislajeja ja siellä on myös eniten sammakkoeläinlajeja maailmassa. Sammet
Sammet ("Acipenseridae") on sampikaloihin kuuluvien alkeellisten luukalojen heimo. Sampia on vajaat kolmekymmentä eri lajia, jotka elävät Euroopan, Aasian ja Pohjois-Amerikan vesissä. Sammet jaetaan neljään sukuun: "Acipenser" ("varsinaiset sammet"), "Scaphirhynchus" ja "Pseudoscaphirhynchus" ("lapiosammet") sekä "Huso" ("kitasammet"). Kasvit
Arviot maapallon kasvilajien määrästä vaihtelevat suuresti. Eri tutkijoiden esittämiä lukuja koppisiemenisten kasvien määrälle ovat 231 413 (vuonna 1974), nykyään yleisesti hyväksytty 270 000, 422 127 (vuonna 2001) ja edellisestä riippumaton tulos 421 968. Tämän lisäksi erilaisia sammalia tunnetaan noin 24 000, sanikkaisia yli 12 000 ja paljassiemenisiä yli 800.
Taulukkoon on merkitty nykyisin elävien vihreiden kasvien suuntaa antava luokittelu. Versokasvien osalta myös luokat on merkitty. Liekomaiset kasvit on nostettu sanikkaisten luokasta omaksi kaarekseen, sillä nykykäsityksen mukaan ne eivät ole läheistä sukua muille versokasveille. Siemenkasvit jakautuvat perinteisen näkemyksen mukaan viiteen nykyään esiintyvään kaareen (käpypalmut, neidonhiuspuut, havupuut, "Gnetophyta" ja koppisiemeniset), mutta nykytiedon mukaan neljä ensiksi mainittua ryhmää muodostavat myös yhtenäisen paljassiemenisten ryhmän. Yhteis­nimitystä itiökasvit käytetään kaikista muista kasveista paitsi siemen­kasveista. Taksonomisesti itiökasvit eivät kuitenkaan muodosta omaa ryhmäänsä. Salamanterieläimet
Salamanterieläimet eli pyrstösammakot ("Caudata" tai "Urodela") on yksi sammakkoeläinten lahkoista. Salamanterieläimet ovat pitkäpyrstöisiä hieman sisiliskoa muistuttavia eläimiä, jotka elävät kosteissa ympäristöissä, joko vedessä tai metsän kosteassa maassa. Useimmat salamanterieläimet ovat pieniä, mutta suurin jättiläissalamanteri voi olla jopa 1,5 metrin mittainen. Sammakkoeläimet
Jotkin puissa elävät sammakkoeläimet eivät koskaan laskeudu maan pinnalle. Ne yleensä suorittavat munimisen veden ylle kaartuville lehdille. Kehityttyään tarpeeksi toukat alkavat tuottaa entsyymiä, joka hajottaa lehden. Näin toukat putoavat veteen, missä ne kehittyvät normaalin muodonvaihdoksen mukaan. Maalle noustuaan ne kiipeävät heti puihin, missä ne viettävät koko loppuelämänsä. Puissa elävien pyrstösammakkojen toukat taas kasvavat ja kehittyvät luonnon muodostamissa pienissä vesilätäköissä, joita syntyy esimerkiksi ananas- ja banaanikasvien lehdille. Sammakkoeläimet
Hartiaan kuuluu sammakkoeläimillä kaksi lapaluuta, jotka ovat osittain rustoa, kaksi korppiluuta, kaksi etukorppiluuta ja sammakoilla kaksi solisluuta. Rintalasta on suurimmaksi osaksi rustoa, eivätkä kylkiluut ulotu siihen. Tällainen hartia puuttuu kokonaan matosammakoilta ja tavallisillakin sammakoilla se on kahta tyyppiä. Arkifeerisen tyyppisessä hartiassa solisluut ja korppiluut ovat selvästi erillään toisistaan ja etukorppiluut ovat erillään. Kehittyneemmässä firmisternisessä tyypissä solisluut ja korppiluut lähes koskettavat toisiaan ja etukorppiluut ovat sulautuneet yhteen muodostaen yhden suuren ruston. Vanhanmaailmankillit
Jotkut viuhkapyrstölajit ("Nothobranchius") elävät Itä-Afrikassa hyvin pienellä alueella lammikoissa, jotka kuivuvat kuivan kauden aikana lähes kokonaan. Heimoon kuuluu kaksitoista sukua. Lajeja on noin sata, joista monet ovat kohtalaisen suosittuja akvaariokaloja, koska ne ovat värikkäitä, pienikokoisia ja kestäviä. Suomi
Nisäkkäitä, joita Suomessa esiintyy pääasiassa vain maan eteläosissa, ovat esimerkiksi liito-orava ja rusakko. Alueella elää viisi sammakkoeläin- ja viisi matelijalajia. Hyönteislajistosta vain lähinnä täälläpäin Suomea tavattavia lajeja ovat perhosista pikkuapollo, lehmuskiitäjä ja tamminopsasiipi. Siiransammalet
Siiransammalet ("Nardia") on maksasammalten kasvisuku, joka on aiemmin sijoitettu korvasammalten heimoon ("Jungermanniaceae"). Nykyään sen kuitenkin katsotaan kuuluvan "Solenostomataceae" -heimoon. Se sisältää vähintään 12 lajia, "Alicularia"-sukuun mahdollisesti sijoittuvat lajit huomioiden enemmän. Tamaanit
Näkemykset tamaanilajien lukumäärästä ovat vaihdelleet paljon. 1980-luvulla lajeja katsottiin olevan 11. Vuonna 2005 julkaistun "Mammal Species of the World"-teoksen mukaan tamaanien lahkossa ja heimossa on kolme sukua, joihin kuuluu yhteensä neljä lajia ja kymmeniä alalajeja. Alla olevassa luettelossa mainitaan nykyiset lajit ja ne alalajit, joita on aiemmin pidetty omina lajeinaan: Punkit
Suomesta on tavattu noin 1500 eri punkkilajia, mutta tietoa ryhmästä on hyvin vähän ja todellinen lajimäärä on varmasti paljon suurempi. Kattavampaa tietoa suomalaisesta lajistosta on vain sammalpunkeista (Oribatida), petopunkeista (Mesostigmata) ja puutiaisista (Ixodida). Vuoteen 2010 mennessä sammalpunkkeja on Suomesta tavattu 328 lajia, petopunkkeja 394 lajia ja puutiaisia 10 lajia. Erilaisista vesipunkeista on lisäksi luettelo, jossa oli vuonna 2009 lueteltu 139 lajia. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 punkit jätettiin pääsääntöisesti arvioimatta ja osa yleisimmistä lajeista todettiin elinvoimaisiksi, mutta sammalpunkkeihin lukeutuva "Austrotritia finlandica" saattaa olla silmälläpidettävä laji (NT). Hämähäkit
Hämähäkit ("Araneae") ovat niveljalkaisiin ("Arthropoda") kuuluvia hämähäkkieläimiä ("Arachnida"). Hämähäkkien lahkoon kuuluu kolme osalahkoa, 112 heimoa, lähes 4000 sukua ja lähes 45 000 lajia. Lajeja saattaa kuitenkin olla jopa kaksinkertainen määrä. Euroopasta on tavattu noin 4500 ja Suomesta lähes 650 hämähäkkilajia. Maksasammalet
Maksasammalet ("Marchantiophyta") on yksi kasvikunnan kaarista. Aiemmassa luokittelussa maksasammalet oli kaari sammalten alakunnassa. Ne ovat pieniä sekovartisia tai lehdellisiä kasveja. Niiden lehdissä ei ole keskisuonta. Suomessa elää 231 maksasammallajia, koko maailmassa lajeja on yhteensä 6 000-8 000. Kantasammakot
Kantasammakot (Leiopelmatidae) on erittäin vanha heimo, johon kuuluu ilmeisesti vain neljä lajia. Kyseisiä sammakkoeläimiä tavataan ainoastaan Uudessa-Seelannissa. Karstasammalet
Karstasammalet ("Andreaea") on karstasammalten luokan ainoa suku. Siihen kuuluu seitsemän Suomessa esiintyvää lajia. Karstasammalten itiöpesäke aukeaa neljällä pitkittäisraolla, kun kaikkien muiden lehtisammalten itiöpesäkkeessä on kansi. Kantasammakot
Kahta kantasammakkolajia (koskisammakko ja "L. archeyi") tavataan Uuden-Seelannin Pohjoissaarella. Stephensaartensammakkoa tavataan vain Stephen-saarella ja "L. pakekaa" tavattiin alun perin vain Maud-saarella, joskin niitä on sittemmin istutettu suojelusyistä muualle. Kolme tunnettua sukupuuttoon kuollutta kantasammakkolajia ovat "L. auroraensis", "L. markhami" ja "L. waitomoensis". "L. waitomoensis" tunnetaan vain Pohjoissaarelta, "L. markhamin" jäännöksiä on löydetty Pohjoissaarelta ja Eteläsaarelta ja "L. auroraensis" tunnetaan vain yhdestä luolasta Eteläsaarelta löydetyistä jäännöksistä. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimistä muutamat ääntelevät. Matosammakot ovat kaikki mykkiä. Pyrstösammakoista vain harvat osaavat vikistä hiljaa. Sammakot ja konnat puolestaan osaavat äännellä ns. kurnuttamalla. Kurnuttaessa sammakko sulkee sieraimensa ja pumppaa ilmaa edestakaisin suusta keuhkoihin ja takaisin keuhkoista suuhun. Kurnutusääni syntyy äänijänteiden yli kulkevasta ilmasta. Sammakko voi myös kurnuttaa vedessä koska se pitää kurnuttaessa sieraimiaan kiinni. Sammakoista tavallisimmin vain koiraat ääntelevät. Vaaran uhatessa, kiinni jäädessään tai säikähtäessä sammakot voivat päästää kurnutuksesta eroavan parkaisulta tai kiljahdukselta kuulostavan äänen. Dendrobates
Dendrobates on Etelä- ja Keski-Amerikassa tavattavien nuolimyrkkysammakoiden suku. Siihen luettiin aikoinaan yli 40 lajia, mutta nykyään suurin osa niistä on siirretty sukuihin "Oophaga", "Ranitomeya", "Andinobates" ja "Phyllobates". Matoliskot
Matoliskot (Amphisbaenia) on suomumatelijoihin kuuluva alalahko. Sitä on taksonomisesti pidetty myös liskojen alalahkon osana. Matoliskot jaetaan eri tutkijoiden mukaan kolmeen, neljään, viiteen tai kuuteen heimoon, joissa on yhteensä noin 170 lajia. Suurin osa lajeista elää Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Tieteellinen nimitys juontuu myyttisestä Amphisbaena-käärmeestä. Kummitussirkat
Kummitussirkat ("Phasmatodea") on maailmanlaajuisesti yli 3000 lajia käsittävä hyönteisten lahko. Ne voidaan jakaa morfologisin perustein sauva- ja lehtisirkkoihin. Kummitussirkkoja tavataan maapallon lämpimillä ja trooppisilla vyöhykkeillä. Suomessa ryhmän lajeja ei esiinny. Jättiläissimpukat
Jättiläissimpukat ("Tridacninae") on lämpimissä merissä elävä sydänsimpukoiden heimon alaheimo. Ennen sitä pidettiin omana Tridacnidae-heimonaan. Jättiläissimpukoihin kuuluu ainakin yhdeksän lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun. Ne elävät trooppisella indopasifisella merialueella ja käyttävät ravinnokseen planktonia. Jättiläissimpukat ovat kaksineuvoisia, ja kutuaikana sama yksilö voi laskea sekä muna- että siittiösoluja. Ambystoma
Ambystoma on aksolotlien heimoon kuuluva sammakkoeläinsuku. Siihen kuuluu 33 lajia. Joillakin lajeilla muodonmuutos tapahtuu normaalisti, mutta joillakin se jää vajavaiseksi, kuten aksolotlilla. Golan sademetsäkansallispuisto
Alueelta on löydetty 43 sammakko- ja 13 matelijalajia. Näiden joukossa oli kaksi tieteelle uutta, taksonomisesti kryptista "Phrynobatrachus"-suvun lajia, joiden arvioitiin voivan olla pieniä (uhanalaisia) endeemisiä kantoja. Lisäksi tavattiin erittäin uhanalaista, aiemmin vain Norsunluurannikon Taïn kansallispuistosta löydettyä "Amietophrynus taiensis" -sammakkolajia. Seudun joista tavattiin 31 kalalajia, mutta osa näistä oli tieteellisesti huonosti tunnettuja. Siten uhanalaisuusluokitusta ei voitu tehdä. Perhoslajeja on yli 600. Näistä osa on tieteen huonosti tuntemia, joten aineistoa niiden uhanalaisuusluokitukseen ei ole riitävästi. Seudulta on tunnistettu äskettäin tieteellisesti uusia perhoslajeja. Golan sademetsäkansallispuiston alueelta on löydetty 140 sudenkorentojen lahkoon kuuluvaa eläinlajia. Osa lajeista on tieteelle uusia, eikä niiden uhanalaisuudesta osata vielä lausua. Vuonna 2011 kansallispuiston alueelta kuvattiin kuusi tieteellisesti uutta aito- tai hentosudenkorentojen lajia. Kalliopalmikkosammalet
Kalliopalmikkosammalet ("Hypnum") on palmikkosammalten lahkoon kuuluva suku, johon kuuluu 11 Suomessa esiintyvää lajia. Kalliopalmikkosammal on lajeista yleisin ja se esiintyy koko Suomessa. Vuomapalmikkosammal kasvaa vain yhdellä paikalla Kuusamossa ja se on äärimmäisen uhanalainen. Sammaltikka
Sammaltikka ("Veniliornis passerinus") on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Andien itäpuolisen osan mannerta Kolumbian itäosista Pohjois-Boliviaan, Paraguayhin, pohjoiseen Argentiinaan ja eteläiseen Brasiliaan. Lajista tunnetaan yhdeksän alalajia. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Cayennesta vuonna 1766. Batrachomorpha
Batrachomorpha (nimen merkitys: ”sammakon muotoiset”) on tetrapodien kladi, joka sisältää nykyiset ja kaikki sukupuuttoon kuolleet sammakkoeläimet, jotka ovat läheisempää sukua nykyisille sammakkoeläimille kuin vesikalvollisille. Batrachomorpha on toinen kahdesta tetrapodien kehityslinjasta; toinen on Reptiliomorpha (vesikalvolliset eli matelijat, linnut ja nisäkkäät, sekä matelijamaiset sammakkoeläimet). Nykyisten sammakkoeläinten lisäksi Batrachomorphaan luetaan panssarisammakot ja joskus lepospondylitkin, joskin jälkimmäinen luetaan toisinaan Reptiliomorphaan. Ryhmän rajat ovat vaihdelleet vuosien mittaan. Kielettömät sammakot
Kielettömien sammakoiden lajeja tavataan luontaisesti Etelä-Amerikan pohjoisosissa (kennosammakot) ja Afrikassa (muut suvut). Tunnetuin laji, tavallinen kynsisammakko on kuitenkin ihmisen toimesta levinnyt koko Amerikkaan, sekä osiin Kaakkois-Aasiaa ja Eurooppaa. Amazonin sademetsä
Puuston runsaassa epifyyttikasvustossa elää monia sammakkoeläimiä. Näistä tunnetuimpia ovat nuolimyrkkysammakot, ja lehtisammakot. Metsän kosteassa pohjakarikekerroksessa elää jalattomia matosammakoita, salamantereita, agakonnia ja konnasammakoita. Pienissä lammikoissa taas elää viheltäjäkonnia. Kaikista erikoisin sammakkolaji on kuitenkin kennokonna, joka kasvattaa poikasensa selkänahkansa alla. Kun poikaset ovat tarpeeksi kehittyneitä ne puskevat itsensä emon selkälihan läpi vapauteen ja emo selviää tästä kaikesta vahingoittumattomana. Eläinkunta
Eläinlajeja esiintyy niin maalla, vedessä kuin ilmassakin. Lentokykyisiä eläimiä ovat monet hyönteiset, kuten perhoset, ja suuri osa linnuista sekä lepakot. Vedessä elävistä eläimistä tutuin ryhmä ovat kalat ja maaelämään sopeutuneista nisäkkäät, kuten esimerkiksi kettu, norsut ja metsäjänis. Eläimiä tai eläinryhmiä ei voi kuitenkaan tarkasti määritellä näin, sillä osa eläimistä on sopeutunut elämään eri kerroksissa, kuten vaikkapa maalla ja vedessä (esim. hylkeet, sammakot ja kilpikonnat). Vuonna 2011 Census of Marine Life arvioi lajien määräksi noin 8,7 miljoonaa, joista 6,5 miljoonaa on maaeläimiä ja 2,2 miljoonaa merieläimiä. Vain pienen osan lajeista on arvioitu olevan selkärankaisia loppujen ollessa selkärangattomia. Eläinlajeja on hävinnyt paljon olosuhteiden muutosten vuoksi, ja nykyään ihmisen toimintaa pidetään tärkeimpänä syynä eläinlajien uhanalaistumiselle. Sumakkikasvit
Sumakkikasvien 80 sukuun kuuluu 873 lajia, jotka jaetaan toistaiseksi kahteen alaheimoon. Spondioideae-alaheimossa on 20 sukua ja 138 lajia tropiikissa; suurin suku on 40-lajinen "Lannea". Toinen alaheimo, Anacardioideae, käsittää 60 sukua ja 735 lajia, joita kasvaa enimmäkseen trooppisessa, mutta myös lauhkeassa vyöhykkeessä. Runsaslajisimmat suvut ovat "Searsia" (120 lajia), "Semecarpus" (72 lajia), mangopuut eli mangot ("Mangifera", 68 lajia) ja "Ozoroa" (noin 40 lajia). Heimon lähin sukulainen on tohtorinpuukasvien heimo (Burseraceae). Sammakkoeläimet
Myös varsinaisten sammakkojen parittelutavoissa on eroa. Kätilösammakkokoiras ("Alytes obstericans") pitelee naarasta kaulasta, minkä jälkeen se alkaa "lypsää" takajaloillaan naaraasta kutua. Toisten lajien koiraat tarraavat naaraaseen eivätkä päästä irti ennen kuin naaras on laskenut mädin. Sammakoilla hedelmöitys on ulkoinen, eli koiras laskee maitinsa naaraan mädin päälle. Tässäkin tapauksessa muutamat lajit tekevät poikkeuksen ja joillain lajeilla hedelmöitys tapahtuu sisäisesti. Tällöin toukat kehittyvät emonsa sisällä. Pyrstösammakkojen keskuudessa hedelmöitys suoritetaan sisäisesti. Koiras laskee ensin maahan pieniä siittiökoteloita, jotka naaras imaisee yhteissuoleensa ja mäti hedelmöittyy. Matosammakkokoirailla on erityinen paritteluelin, minkä vuoksi niidenkin hedelmöitys tapahtuu sisäisesti. Ahdassuusammakot
Ahdassuusammakot (Microhylidae) on heimo Neobatrachia-alalahkossa. Ahdassuusammakoiden heimo jaetaan yhteentoista alaheimoon ja noin 60 sukuun. Lajien määrä vaihtelee lähteestä riippuen 300–600 välillä. Lajien pituus vaihtelee 1–10 senttimetrin välillä. Vietnam
Maassa on tavattu noin 200 nisäkäslajia, 800 lintulajia, 150 matelijalajia ja 100 sammakkoeläinlajia. Merialueilla ja murtovesissä elää tuhat kalalajia, makeassa vedessä 250 lajia lisää. Merissä on myös monenlaisia selkärangattomia. Tiheissä metsissä elää monenlaisia apinoita ja pieniä kissaeläimiä. Pohjoisen vuorilla elää kauluskarhuja, malaijikarhuja, kettuja ja muita pieniä petoja. Vielä viime vuosikymmeninä maasta on löydetty tieteelle uusia kasvi- ja eläinlajeja. Laosin rajalla elää harvinainen nautaeläin saola, ja metsissä piileksii myös arkoja muntjakkeja. Muita harvinaisia eläimiä ovat jaavansarvikuono, tonkininlanguri ja sen sukulainen ("Trachypithecus poliocephalus"), aasiannorsu, tiikeri ja puuleopardi. Härkäsammakko
Härkäsammakko ("Rana catesbeiana") on pitkä ja iso pohjoisamerikkalainen, ihmisravinnoksi kelpaava sammakkolaji. Kaikki "Rana"-suvun sammakot kelpaavat ravinnoksi (ns. sammakonreidet). EU periaatteessa hyväksyy "Rana"-sukuisten sammakoiden viljelemistä EU:n alueella, mutta on tehnyt poikkeuksen Härkäsammakon kohdalla. Sitä ei saa enää tuoda EU:n alueelle koska sen katsotaan olevan haitallinen ympäristölle. Härkäsammakko voi kasvaa jopa 15–20 cm pitkäksi ja 750 gramman painoiseksi. Naaraat ovat yleensä koiraita kookkaampia. Härkäsammakko on saanut nimensä äänekkäästä kurnutuksesta joka muistuttaa härän mylvintää. Se on yläpuolelta vihreä tai ruskea mustin kuvioin. Vaaleanvihreässä päässä on näkyvät tärykalvot, jotka ovat koiraalla suuremmat kuin naaraalla. Härkäsammakko käyttää ravinnokseen pikkunisäkkäitä, matelijoita ja toisia sammakoita. Keväällä paritteluajan koittaessa koiras alkaa puolustaa kutupaikkaa, jonne naaras laskee veteen tuhansia munia. Nuijapäiden kehittyminen aikuisiksi voi kestää useita vuosia. Härkäsammakkoa on istutettu useisiin paikkoihin Yhdysvalloissa ja muuallekin maailmaa, jossa se on vieraslajina usein laskenut alkuperäisten lajien yksilömääriä. Sitä pidetään nykyisin yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Sammakko
Sammakolla on ulkonevat silmät, mutta ei ulkokorvia. Iho on paljas ja sileä ja se tuntuu kylmältä.
Väritys on vaihteleva, mutta useimmiten selkä on tummalaikkuinen ja ruskea vivahtaen vihreään tai punaiseen. Vatsapuoli on vaaleampi, vatsan keskiosassa esiintyy marmorikuviointia.
Silmästä taaksepäin alaviistoon kapeneva juova on tumma. Kuono on päältä katsoen tylppä ja sivulta kärjestään jyrkästi alaspäin kaartuva. Viitasammakosta sammakon erottaa siitä, että sisimmän takavarpaan alapinnalla on pehmeä, vaaleanvärinen kyhmy. Ritvasammalet
Ritvasammalet ("Amblystegium") on palmikkosammalten lahkoon kuuluva suku. Suomessa esiintyy kolme suvun lajia. Aiemmin sukuun kuuluneita lajeja on siirretty tammukansammalten ("Hygroamblystegium") sukuun. Metsäsammakko
Metsäsammakkoa tavataan vain Pohjois-Amerikan nearktisella alueella. Se on levittäytynyt pohjoisemmaksi kuin
mikään muu pohjoisamerikkalainen sammakkoeläin tai matelija. Pohjoisessa sen levinneisyysalue ulottuu Yhdysvaltojen koillisosista koko Kanadan halki Alaskaan. Eteläisimmät populaatiot löytyvät Pohjois-Georgiasta sekä Alabaman keskiylängöiltä. Salmonellat
Sukuun kuuluu kaksi lajia, joilla on yhteensä kuusi alalajia ("S. enterica", "S. salamae", "S. arizonae", "S. diarizonae", "S. houtenae", "S. indica"). Salmonellat jaetaan edelleen eri serotyyppeihin solumembraanin O-antigeenien ja bakteerin uintisiimojen H-antigeenien perusteella. "Salmonellan" serotyyppejä tunnetaan noin 2 500.
 Serotyyppien sisällä salmonelloja jaotellaan edelleen eri fagityyppeihin ja biotyyppeihin. Fagityypitys perustuu salmonellakantojen erilaiseen herkkyyteen bakteriofageille. Biotyypitys perustuu kantojen erilaiseen kykyyn fermentoida sokereita. Satulasammakko
Satulasammakko ("Brachycephalus ephippium") on heimoon Brachycephalidae kuuluva sammakkolaji. Se on kotoperäinen Kaakkois-Brasiliassa (Rio de Janeiron, São Paulon ja Minas Geraisin osavaltioissa). Täysikasvuisen sammakon pituus on 12,5–19,7 millimetriä. Stephensaartensammakko
Sammakkoja eli vuoteen 1992 asti vain hyvin pienellä alueella. Tämä alue altistui pahoin säätilojen vaihtelulle, sillä alueelta hävisi osittain suojaava kasvipeite. Sammakkojen suojeluksi lähimaastoon tehtiin erillinen elinalue, joka suojattiin petoeläimiä estävin aidoin (erityisesti tuatarat olivat sammakoille vakava uhka).
Toukokuussa 1992 tälle alueelle siirrettiin 12 aikuista sammakkoa ja alue "täytettiin" sammakoille sopivalla riistalla... Sammakkoeläimet
Suurin osa varsinaisista sammakoista ja pyrstösammakoista elää osaksi vedessä ja osaksi maalla. Yleensä nämä lajit viihtyvät kosteilla alueilla vesistöjen läheisyydessä. Jotkin lajit menevät veteen vain talvehtiakseen vesistöjen pohjissa tai kuteakseen. Toiset lajit kuten tulisalamanteri ovat tätäkin vähemmän kosketuksissa veteen, vaikka ne viettävätkin suuren osan elämästään vesistöjen läheisyydessä. Tulisalamanterit ovat erikoistuneet synnyttämään pitkälle kehittyneitä toukkia, jotka osaavat jo syntyessään uida ja joilla on suuret sulkamaiset kidukset. Naaras menee synnyttäessään vain niin lähelle vettä, että sen takapää uppoaa. Sen jälkeen se laskee poikasensa veteen ja nousee jälleen maalle. Nuoruutensa vedessä viettävät tulisalamanterit unohtavat aikuistuttuaan uimataitonsa ja veteen joutunut täysikasvuinen tulisalamanteri saattaa helposti hukkua. Jotkin maa- ja vesielämän sekoitukseen erikoistuneet sammakkoeläinlajit, kuten olmit, elävät elämänsä kosteissa luolissa. Fontainebleaun metsä
Metsässä on tavattu seuraavat 12 lajia sammakkoeläimiä, joista monet niistä esiintyvät vain niillä harvoissa lammissa, joita alueella on.Metsässä elää yli 370 lajia luteita, noin 3500 lajia kovakuoriaisia, 1640 lajia perhosia, ja 57 lajia sudenkorentoja. Kaksisiipisiä siellä arvoidaan elävän noin 10 000 lajia. Mähkät
Mähkät ("Selaginella") on sanikkaisten suku, jossa on 690 lajia. Monet lajit elävät autiomaassa, ja käpertyvät kokoon kuivan kauden ajaksi. Vesiliskot
Vesiliskot ("Salamandridae") on pyrstösammakoiden eli salamanterieläinten lahkoon kuuluva heimo. Joissakin yhteyksissä heimosta käytetään nimeä salamanterit. Heimoon kuuluu noin 20 sukua ja yli 70 lajia. Lemmikkieläiminä pidetään useita lajeja, kuten hongkonginvesiliskoa ("Paramesotriton hongkongensis"), japanintuliliskoa ("Cynops pyrrhogaster") ja punatäpläsalamanteria ("Notphthalmus viridescens"). Vesiliskojen fossiileja on löydetty eoseenikaudelta alkaen pleistoseenikaudelle saakka. Darwininsammakot
Heimoon kuuluu kolme lajia kahdessa suvussa: Sammakkoeläimet
Sammakkoeläimillä on vain yksi kaulanikama, niin sanottu atlasnikama tai kannattajanikama, joka yhdistää pääkallon ja selkärangan kahdella "nastalla". Muiden kaulanikamien puutteesta johtuen sammakkoeläimet pystyvät liikuttamaan päätään vain ylös ja alas. Monnikalat
Monnikalat on jaettu noin 36 heimoon, joissa on yli 3000 lajia, ja lajeja kuvataan jatkuvasti lisää. Näin monnikalat ovat toiseksi tai kolmanneksi monilajisin nykyisistä selkärankaislahkoista. Noin yksi 20:stä tunnetusta selkärankaislajista on itse asiassa monnikala. Sammakot
Sammakkojen tuntomerkkeihin kuuluu aina lyhyt ruumis sekä täysikasvuisilta yksilöiltä puuttuva häntä. Raajat, varsinkin takaraajat, ovat hyvin kehittyneet. Yleensä sammakot liikkuvatkin loikkimalla. Sammakkojen kallo taas on harvinaisuus selkärankaisten keskuudessa, sillä se koostuu hyvin harvoista osista. Sammakkojen selkärangassa on enintään yhdeksän nikamaa. Levykielisammakot
Heimo sisältää kolme nykyistä sukua, "Alytes", "Discoglossus" ja "Latonia". Ensin mainittu on hieman konnamainen ja sitä tavataan usein maalta. Toinen on sileämpi ja muistuttaa enemmän sammakkoa, suosien vettä. Kolmatta sukua pidettiin viime aikoihin asti sukupuuttoon kuolleena, ja sitä edustaa äskettäin uudelleen löydetty israelinlevykielisammakko. Kaikkien lajien nuijapäät elävät lammissa.