Kuinka fermentointi tapahtuu?
Käyminen
Käyminen eli fermentointi on aineenvaihduntatapahtuma, jossa pilkotaan orgaanisia aineita, usein hiilihydraatteja tai aminohappoja, energian saamiseksi. Käyminen tapahtuu tavallisesti ilman happea, mutta on olemassa myös niin sanottuja hapetuskäymisiä, jotka vaativat happea. Käyminen tapahtuu solun sisällä. Kemiallisesti kyse on hapetus-pelkistysreaktiosta, jossa ei tapahdu nettopelkistymistä tai hapettumista. Käymisen lopputuotteena syntyy yhdisteitä (käymistuotteet), jotka solu erittää ympäristöönsä.
Flair
Flair eli flairtending on näyttävää baarimestarin työskentelyä, jossa hän heittelee pulloja ja suorittaa muitakin normaaliin baarityöskentelyyn liittyviä toimintatapoja näyttävillä ja akrobaattisesti vaikeilla tekniikoilla. Flairtendingissä pidetään MM-kisoja. Kisoissa ei arvostella ainoastaan tekijän teknisiä taitoja, vaan baarimestarin tulee myös pystyä tekemään tasapainoinen, miellyttävä ja kaupallisesti hyväksyttävä juomasekoitus. Soluhengitys
Pyruvaattimolekyylien hapettamisen seurauksena syntynyt asetyylikoentsyymi-A siirtyy kahdeksanvaiheiseen reaktiosarjaan, sitruunahappokiertoon (myös Krebsin sykli tai trikarboksyylihappokierto), joka pyruvaatin dekarboksylaation tavoin on aerobisia oloja vaativa reaktiosarja ja tapahtuu myös mitokondrion matriksissa. Reaktiosarjan seurauksena syntyy vetyioneja ja elektroneja, jotka kuljetetaan vedynsiirtäjien avulla mitokondrion sisäkalvolle soluhengityksen seuraavaa vaihetta varten. Sitruunahappokierrossa vapautuu jälleen pieni määrä energiaa (2 ATP). Sivutuotteena syntyy hiilidioksidia. Sukupolvenvuorottelu
Ensimmäisenä keväänä tapahtuu pölytys. Seuraavana keväänä tapahtuu hedelmöitys, sitä seuraavana syksynä siemenet vapautuvat. Raffinointi
Raffinointi tarkoittaa jalostamista tai puhdistamista. Raffinoinnilla tarkoitetaan pääasiassa sitä prosessia, jonka avulla puhdistetaan jokin aine, ts. erotetaan jokin tietty aine jostain toisesta aineesta. Raffinaatit ovat elintarviketeollisuuden tai kaivannaisteollisuuden valmistamia tuotteita tai muita tuotoksia, joista on jokin osa poistettu. Tämän luokan elintarvikkeet sisältävät yleensä paljon sokeria, rasvaa tai valkeita vehnäjauhoja. Evoluutio
Adaptaatio voi johtaa joko uuden piirteen hankkimiseen tai esivanhemmilta perityn piirteen menetykseen. Esimerkki, joka havainnollistaa kummankin näistä muutoksista, on bakteerien adaptaatio antibioottivalintaan, jossa geneettiset muutokset aiheuttavat antibioottiresistenssin muuttamalla antibiootin kohdetta tai nostamalla antibioottia ulos solusta kuljettavien mekanismien tehokkuutta. Muita merkittäviä esimerkkejä ovat kolibakteerien ("Escherichia coli") kehittyminen käyttämään sitruunahappoa ravintoaineena pitkään kestäneessä laboratoriokokeessa; "Flavobacterium" -nimisessä bakteerissa kehittynyt uudenlainen entsyymi, joka mahdollistaa bakteerin kasvamisen nailonin valmistuksessa syntyvien sivutuotteiden päällä; ja maaperästä löytyvä "Sphingobium" -niminen bakteeri, jolla on kehittynyt täysin uudenlainen metaboliareitti, joka hajottaa torjunta-aineena käytettyä synteettistä pentakloorifenolia. Mielenkiintoinen mutta edelleen kiistanalainen ajatus on, että jotkut adaptaatiot voisivat kasvattaa eliön kykyä tuottaa variaatiota ja adaptoitua luonnonvalinnan kautta, kasvattaen eliön kehittymiskykyä.
Adaptaatio tapahtuu olemassa olevien rakenteiden asteittaisen muuttumisen kautta. Tästä seuraa, että sukua olevien lajien rakenteilla – joilla on samanlaiset sisäiset järjestäytymiset – voi olla eri funktiot. Tämä johtuu yksittäisten esivanhemmilta perittyjen rakenteiden adaptoimisesta eri tarkoituksiin. Esimerkiksi lepakoiden siivissä olevat luut ovat erittäin samanlaisia kuin hiirien jaloissa ja kädellisten käsissä olevat luut, johtuen siitä, että nämä ovat kaikki polveutuneet yhteisestä nisäkäsesivanhemmasta. Koska kaikki elossa olevat lajit ovat kuitenkin jossain määrin sukua toisilleen, elimet, joilla ei vaikuta olevan minkäänlaista rakenteellista samankaltaisuutta (kuten niveljalkaisten, kalmarien ja selkärankaisten silmät tai niveljalkaisten ja selkärankaisten raajat ja siivet) voivat olla riippuvaisia yhteisistä homologisista geeneistä, jotka säätelevät niiden rakenteita ja funktioita; tätä kutsutaan syväksi homologiaksi (). Grafeeni
Tällä hetkellä suosituin tapa valmistaa grafeenia on chemical vapour deposition (CVD) eli kemiallinen kaasufaasipinnoitus. Tällä menetelmällä voidaan tuottaa suhteellisen korkealaatuista grafeenia, mahdollisesti myös suuressa mittakaavassa. Tyypillisessä CVD-prosessissa pinnoitettava kappale, jota sanotaan substraatiksi, altistetaan yhdelle tai useammalle kaasumaiselle lähtöaineelle, jotka reagoivat tai hajoavat substraatin pinnalla muodostaen halutun kalvon. Prosessissa kaasumolekyylejä viedään reaktiokammioon, jossa on myös kasvualusta. Kammiota kuumennetaan, jolloin reaktio muodostaa materiaalikalvon kasvualustalle. Kasvualustan lämpötila on kriittinen tekijä oikean reaktion saavuttamiseksi. Maitotuote
Separoinnin tuloksena maidosta saadaan maitoa ja kermaa. Maitotuotteiden rasvapitoisuutta voidaan alentaa lisäämällä niihin rasvatonta maitoa ja nostaa lisäämällä kermaa. Pastöroinnissa maito kuumennetaan, jotta sen sisältämät pieneliöt tuhoutuvat. Hapattaminen tapahtuu jollain tarkoituksenmukaisella maitohappobakteeri-puhdasviljelmällä. Kermaa hapattamalla saadaan kermaviiliä, ranskankermaa ja smetanaa. Homogenointi tarkoittaa maidon rasvan pilkkomista niin ettei se erotu maidosta. Juustoa valmistetaan maitoa juoksuttamalla, jolloin siitä irtoaa heraa. Haihduttamalla vesi maidosta saadaan maitojauhetta. Voita valmistetaan kermaa kirnuamalla. Sake
Näin syntynyt "moromi"-massa pannaan käymään viileään, missä parin viikon kuluessa homeesta muodostuu sokeria ja hiivamäskistä alkoholia. Kuukauden käymisen jälkeen "moromi"-massasta puristetaan puhdas riisiviini. Se on kellertävää, noin 20-prosenttista sakea eli tuoresakia "namazakea". Lopuksi tuoresake pastöroidaan eli kuumennetaan noin 65 asteeseen niin, ettei se jatka käymistä pullotuksen tai tynnyreihin säilömisen jälkeen. Sake valmistuu keväällä, ja sitä kypsytetään tavallisesti puolisen vuotta syksyyn asti. Sake juodaan yleensä viimeistään seuraavan vuoden aikana. Pimeäfermentaatio
Pimeäfermentaatio on mikrobien aineenvaihduntaa, jossa ei ole valoa tai valo on saatu fotosynteesissä ja on siirrytty seuraavaan vaiheeseen, jossa saatu energia käytetään solun kasvuun. Tähti
Auringon kaltaisessa ja suuremmissa tähdissä vedyn määrän väheneminen ei kuitenkaan ole tasaista, ja tähtien keskelle muodostuu heliumista koostuva ydin. Vetyfuusio jatkuu edelleen ydintä ympäröivässä vetykuoressa. Itse ytimen lämpötila ei kuitenkaan riitä fuusioimaan heliumia edelleen raskaammiksi alkuaineiksi, joten ytimeltä puuttuu energianlähde. Lopulta ytimen säteilynpaine ei enää riitä vastustamaan tähden painovoiman kokon puristavaa vaikutusta, ja tähti alkaa kutistua. Tällöin ytimen lämpötila nousee. Kun lämpötila on saavuttanut 100 miljoonaa kelvinastetta, voi alkaa kolmialfareaktio, jossa tähden keskustassa olevan helium fuusioituu hiileksi. Tämän reaktion tapahtumiseen tähden massan tulee olla vähintään neljäsosa Auringon massasta. Samalla kuitenkin tähden pinta- ja keskikerrokset viilenevät ja laajenevat. Tähti muuttuu punaiseksi jättiläiseksi. Hygriini
Hygriinin valmistamiseen synteettisesti on useita tapoja, mutta ne ovat usein monivaiheisia. Yksi tapa valmistaa hygriiniä on γ-metyyliaminobutyraldehydin ja etyyliasetoasetaatin välinen kondensaatioreaktio. Yhdistettä voidaan valmistaa myös lähtemällä N-metyyliproliinin etyyliesteristä, joka pelkistetään DIBALin avulla ketoniksi. Muodostuva yhdiste reagoi (metoksimetyyli)trifenyylifosfoniumbromidin kanssa muodostaen vinyylieetterin, joka hajoaa spontaanisti aldehydiksi. Tämä aldehydi reagoi Grignard-reaktiolla metyylimagnesiumbromidin kanssa, jolloin muodostuu hygroliinia (CHNO). Hygroliini hapetetaan hygriiniksi Dess–Martin-perjodinaanilla. Viski
Ohran (tai rukiin) jyviä liotetaan yleensä paikallisessa lähdevedessä muutama päivä. Tämän jälkeen jyvät idätetään, jolloin niiden sisältämä tärkkelys muuttuu käymiskelpoisiksi sokereiksi. Itänyt vilja kuivataan. Esimerkiksi Skotlannissa kuivaamiseen käytetään paikallista turvetta, jonka savu antaa valmiille viskille oman savuisen lisämakunsa. Seuraavaksi jyvät puhdistetaan ja jauhetaan, jolloin saadaan mallasta. Härmistyminen
Härmistyminen on olomuodonmuutos suoraan kaasusta kiinteäksi ilman nestemäistä välitilaa.
Härmistymisen vastakohta on sublimoituminen, muutos kiinteästä kaasuksi. Imeltyminen
Imeltyminen on kasvissa tai kasvin osassa tapahtuva tärkkelyksen hajoaminen sokereiksi, mm. viljan itämisessä imeltyminen on täysin normaali alkuvaihe ja peruna imeltyy kylmyyden vaikutuksesta. Ei ole harvinaista sekään, että imeltyminen on ihmisen aiheuttamaa osin tai kokonan: maltaiden valmistuksessa viljan imeltymistä kiihdytetään, ja eräiden ruokalajien valmistuksessa sitä aiheutetaan kokonaan tarkoituksellisesti. Melibioosi
Monet kasvit, sienet ja bakteerit sisältävät invertaasientsyymiä, joka hydrolysoi raffinoosin melibioosiksi ja fruktoosiksi ja sitä voidaan eristää muun muassa melassista. Monilla niistä on myös alfagalaktosidaasientsyymi, joka katalysoi melibioosin hydrolyysiä monosakkarideikseen. Ihmisellä ei ole näitä entsyymejä. Leivinhiivalla on invertaasi, mutta ei alfagalaktosidaasia, mutta oluen valmistuksessa käytettävällä pohjahiivalla "Saccharomyces uvarum" on molemmat entsyymit. Leivinhiivasta on geeniteknisin menetelmin kehitetty kantoja, jotka kykenevät hyödyntämään myös melibioosia. Konjakki
Konjakki valmistetaan tekemällä mehua valkoisista viinirypäleistä. Mehuun käytetään 95-prosenttisesti "Ugni blanc" -rypäleitä, mutta myös "Folle blanchea" ja "Colombardia" käytetään usein. Rypäleet poimitaan lokakuun ja marraskuun aikana, ja ne puristetaan välittömästi joko perinteisillä lautaspuristimilla tai nykyaikaisilla paineilmapuristimilla. Puristamisen jälkeen mehu laitetaan käymisastioihin. Käymisvaiheessa viiniin ei saa lisätä sokeria, eikä myöskään rikkidioksidia käytetä. Käyminen kestää kolme viikkoa, minkä jälkeen viini on noin 8–9-prosenttista ja hapanta. Yhteen konjakkilitraan tarvitaan yhdeksän litraa viiniä. Tislaus
Tislaus on energiaa runsaasti kuluttava prosessi, mutta siitä huolimatta tislausta käytetään paljon teollisuudessa. Öljyteollisuudessa raakaöljy tislataan jakeiksi, joilla on kullakin omat ominaisuutensa ja käyttötarkoituksensa. Nesteytettyä ilmaa tislataan hapen, typen, argonin ja muiden kaasujen erottamiseksi. Kemianteollisuudessa aineita puhdistetaan käyttöön raaka-aineista sekä fermentointi- tai reaktioseoksista. Tislattuja alkoholijuomia valmistetaan tislaamalla fermentointiseoksesta. Profilointi kuvankäsittelyssä
Profilointi kuvankäsittelyssä tarkoittaa sitä, että kalibroidulla näytöllä esitetään testivärejä, joita mittalaite sitten mittaa ja näin selvittää, onko värien esittämisessä virheitä ja mitkä ovat rajat valoisuuksien ja värien toteuttamisessa. Samaan tiedostoon tallennetaan myös kalibroinnin yhteydessä valitut arvot gammakorjauksen ohella. Vitrifikaatio
Vitrifikaatio tarkoittaa organismien kylmäsäilytystekniikkaa, jossa yli 60 % solujen sisältämästä vedestä korvataan suojaavilla kemikaaleilla ja keho kylmennetään nopeasti lasisiirtymälämpötilaan (−124 °C), jossa molekyylit liikkuvat jäätymisen sijaan aina vain hitaammin ja hitaammin, kunnes organismin kemia lopulta pysähtyy. Vitrifikaatiossa ei synny lainkaan jääkiteitä eikä jäädytysvaurioita, joten siinä mielessä tekniikkaa ei voi pitää suoranaisesti jäädyttämisenä. Kryoniikkaa harjoittavat yhtiöt suosivat nykyään vitrifikaatiota. Tee
Sheng pu’er ikäännytetään (jälkifermetointi), jopa vuosia tai vuosikymmeniäkin. Tänä aikana luontaiset bakteerit ja homeet fermentoivat teelehtiä. Sheng pu’eria on tavallista jälkifermetoida 10–50 vuotta; vasta 30 vuotta vanhaa raakapu’eria pidetään täysin kypsyneenä, vuosikertapu’erina. Joskus teelehtiä ei edes puristeta kakuiksi, vaan ikäännyttäminen tehdään irtoteelle. Luomuviini
Biodynaamista viljelyä voi pitää orgaanista viljelyä ”tiukempana”. Rudolf Steiner organisoi ensimmäisen biodynaamista maanviljelyä ja viininkasvatusta käsittelevän kokouksen ja aloitti biodynaamisen viininviljelyn vuonna 1924, jossa hän luopui kaikkien teollisesti tuotettujen lannoitteiden ja torjunta-aineiden käytöstä. Steinerin kehittämässä maan ”lannoituksessa” valmistetaan ja käytetään vain luonnonmukaisia maan parannusaineita. "Biodynaamisen kasvatuksen periaatteita" ovat maaperän hoito kasvattamalla koko vuoden mahdollisimman monia viherlannoitteiksi sopivia kasveja yhtä aikaa ja orgaanisten lannoitteiden ja kalkkikivijauheen käyttö. Steinerin filosofiassa viinin alkoholipitoisuuteen vaikuttava rypäleiden sokeripitoisuus ei ollut kaikista tärkein tekijä. Steinerin lannoitteet valmistettiin käymis- ja maatumisteitse tietyistä mineraaleista ja kasveista, eläinten elimistä, vedetä tai maasta. Niitä sekoitetaan kompostiin vain muutamia grammoja kompostitonnia kohti. Hapan fosfataasi
Happaman fosfataasin katalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa muodostuu kovalenttinen sidos organofosfaatin fosfaattiryhmän ja entsyymin histidiiniaminohapon välille. Tämän jälkeen nukleofiili eli hydrolyysin tapauksessa vesi tai fosfaattiryhmän siirtoreaktioiden yhteydessä jokin alkoholi reagoi nukleofiilina ja vapauttaa alkuperäisen alkoholin. Happaman fosfataasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-ionit ja viinihappo. Osa isoentsyymeistä eivät ole herkkiä viinihapolle. Evoluutio
Periytyvät ominaisuudet siirtyvät yhdeltä sukupolvelta seuraavalle geneettisen informaation sisältävän DNA-molekyylin avulla. DNA on pitkä polymeeri, joka koostuu neljän tyyppisestä emäksestä. Emästen järjestys tietyllä DNA-molekyylin jaksolla määrittelee geneettisen informaation samaan tapaan kuin kirjainten järjestys määrittelee lauseen. Ennen kuin solu jakautuu, DNA kopioidaan niin, että kummassakin syntyvässä solussa on sama emäsjärjestys. DNA-molekyylin osia, jotka voidaan määritellä yksittäisiksi toiminnallisiksi yksiköiksi kutsutaan geeneiksi; eri geeneillä on eri emäsjärjestys. Solujen sisällä olevat pitkät DNA-juosteet muodostavat kromosomeiksi kutsuttuja tiivistettyjä rakenteita. DNA-jakson tarkkaa sijaintia kromosomissa kutsutaan lokukseksi. Jos DNA-jakso lokuksessa eroaa yksilöiden välillä, tämän jakson eri muotoja kutsutaan alleeleiksi. DNA-jaksot voivat muuttua mutaatioiden kautta, tuottaen uusia alleeleja. Jos mutaatio tapahtuu geenissä, uusi alleeli voi vaikuttaa geenin säätelemään ominaisuuteen muuttaen eliön fenotyyppiä. On kuitenkin huomioitava, että vaikka tämä yksinkertainen vuorovaikutus alleelin ja ominaisuuden välillä toimii joissain tapauksissa, valtaosa ominaisuuksista on monimutkaisempia ja niiden kehitystä säätelevät useat vuorovaikutuksessa olevat geenit. Uuttaminen
Uuttaminen eli uutto eli ekstraktio on kemiallinen erotusmenetelmä, jossa haluttu aine voidaan erottaa liuoksesta aineen liukoisuusominaisuuksien perusteella. Uuttaminen on yksi yksikköoperaatioista ja uuttaminen tapahtuu kahden toisiinsa liukenemattoman faasin välillä. Riippuen faaseista puhutaan neste-nesteuutosta, neste-kiinteäuutosta (suodatus), kiinteä-nesteuutosta, kaasu-nesteuutosta tai neste-kaasu-uutosta (tislaus). Mikäli toinen faasi on kiinteä ja toinen kaasu, kyseessä on absorptio. Uuttamista voidaan käyttää joko aineiden talteenottoon tai puhdistamiseen. Alkylointi
Alkoholeja ja fenoleja voidaan alkyloida käyttämällä alkyylihalogenideja tai esimerkiksi dimetyylisulfaattia. Tuotteina muodostuu eettereitä ja reaktio on tyypiltään S2-reaktio. Myös ammoniakki ja amiinit reagoivat alkyylihalogenidien kanssa vastaanvankaltaisella reaktiolla ja alkyloituvat. Tämä ei kuitenkaan ole hyvä menetelmä primääristen tai sekundääristen amiinien valmistamiseen, koska reaktio tuottaa yleensä joko tertiäärisiä amiineja tai ammoniumsuoloja. Alkylointi tapahtuu välivaiheiden kautta, ensimmäisenä muodostuu primäärinen amiini, seuraavaksi sekundäärinen ja lopulta tertiäärinen amiini tai ammoniumioni. Primäärisiä ja sekundäärisiä amiineja valmistetaankin enemmän pelkistävän aminoinnin (pelkistävä alkylointi) avulla. Tislaus
Kuivatislaus eli "pyrolyysi" ei nimestään huolimatta ole tislaus eikä yksikköoperaatio, vaan pelkistysreaktio, jossa kiinteää orgaanista ainetta kuumennetaan pelkistävässä atmosfäärissä ja siitä vapautuvat reaktiotuotteet otetaan talteen. Puun kaasutus, häkäpönttö, tervan poltto ja biodieselin valmistus käyttävät pyrolyysia. Ali-ilmamäärällä tai hapettomassa tilassa kuumennettu orgaaninen aine reagoi hiileksi ja vedyksi, joita voidaan saattaa esimerkiksi katalyytillä halutuiksi hiilivedyiksi. Tätä käytetään metanolin valmistuksessa, jossa höyryreformaatiota(SMR) voidaan hyödyntää hiilimonoksidin muodostamisessa. Synteettinen timantti
Ultraääni voi aiheuttaa nesteissä paikallisesti äärimmäisiä ilmiöitä. Sonikoimalla nestettä korkealla intensiteetillä, saadaan ääniaalloilla aikaan vuorotellen korkean ja matalan paineen syklejä. Matalan paineen vaihe muodostaa nesteeseen pieniä tyhjiökuplia. Kun tyhjiökuplat saavuttavat tilan, jossa ne eivät enää kykene absorboimaan energiaa, romahtavat ne rajusti korkean paineen vaiheen aikana. Tätä ilmiötä kutsutaan kavitaatioksi. Romahduksen aikana voidaan saavuttaa paikallisesti jopa 7 000 K lämpötila ja yli 2 000 atm paine. Lisäksi nesteeseen muodostuu virtauksia, joiden nopeudet voivat olla jopa 280 m/s.
On selvää, että tätä ilmiötä voidaan soveltaa timanttien valmistukseen, kun tiedetään miten timantit muodostuvat luonnossa. Ultaäänikavitaatiolla voidaankin valmistaa nano- ja mikrokoon timantteja. Esimerkiksi grafiittijauheen ja orgaanisen liuoksen suspensiosta tämä onnistuu vain 1 atm paineessa, huoneenlämmössä ja verrattaen kilpailukykyisillä kustannuksilla esimerkiksi HPHT-menetelmään verrattuna. Tällä menetelmällä saadan käytetystä grafiitin määrästä n. 10 % muutettua lähes yhtenäisen kokoisiksi mikro-timanteiksi, jotka ovat kooltaan 6 tai 9μm ± 0.5μm. Suspensiossa käytettäväksi liuokseksi parhaiten soveltuvat aromaattiset oligomeerit joiden kiehumispiste on korkea ja höyrystymispaine matala.
Ultraäänikavitaatiota voidaan soveltaa myös muodostamalla nanotimantteja suoraan nestemäisten hiilivety-yhdisteiden kuten etanolin, tolueenin tai bentseenin hiilestä. Tässä menetelmässä hyödynnetään Venturi-ilmiötä, jonka aiheuttama 80–90 MPa:n paineaalto romahduttaa ultraäänellä muodostetut tyhjiökuplat. Tällä tavoin valmistettujen timanttien koko on 3–30 nm kokoluokkaa, lähtöaineesta riipuen. Siemennesteen juominen
Jotkut Papua-Uuden-Guinean alkuasukasheimot harjoittavat siemennesteen juomista. Heimon nuoret miespuoliset jäsenet juovat heimon vanhimpien siemennestettä, jonka uskotaan sisältävän heidän miehuutensa. Näin heidän voimansa ja valtansa välittyy nuoremmille polville. Toiminnan harjoittamiseen sisältyy yleensä fellaatio. Sellutehdas
Sellun keitto voidaan suorittaa erä- tai jatkuvatoimisena prosessina. Eräkeitossa tyhjä sellukeitin täytetään aluksi hakkeella, hakkeessa oleva ilma poistetaan matalapainehöyrytyksellä, minkä jälkeen keitin paineistetaan ja täytetään keittonesteellä. Tämän jälkeen keitin kuumennetaan lopulliseen lämpötilaan, esimerkiksi 170 C asteeseen. Lämpötilaa ylläpidetään, kunnes hakkeista on poistunut riittävä määrä ligniiniä. Tämän jälkeen keitto lopetetaan esimerkiksi syrjäyttämällä kuuma keittoneste viileämmällä nesteellä ja keitin puretaan keittimen alapuolella olevan purkupumpun avulla. Tasaisen massantuotannon takaamiseksi eräkeitossa käytetään useita eri vaiheissa olevia rinnakkain toimivia keittimiä, niin että keittimiä täytetään ja puretaan aina yhtä kerrallaan. Jatkuvatoimisessa keitossa edellä mainitut keittovaiheet suoritetaan jatkuvatoimisena virtana yhdessä tai kahdessa suuressa sarjaan kytketyssä keittimessä. Hedelmöitys
Siittiön ja munasolun solukalvojen yhdistymisen aloittavat munasolun tuottamat integriinit ja niiden ligandit, siittiön tuottamat disintegriinit. Sitä seuraa siittiön ja munasolun solukalvojen yhdistyminen. Kun siittiö on päässyt munasolun sisälle tapahtuu kolme muutosta munasolun toiminnassa:Munasolun sisään päästyään siittiö liikkuu kohti munasolun prenukleusta, siittiön pronukleus kasvaa, sen häntä irtoaa ja tuhoutuu. Sekä munasolun että siittiön pronukleuksien kasvaessa tapahtuu molemmissa DNA:n replikaatio. Sen jälkeen ne sulautuvat yhteen ja muodostavat hedelmöityneen munasolun, eli tsygootin. DNA
Geenissä sarja DNA:n nukleotideja muodostaa ohjeen proteiinin valmistamiseen. Eukaryooteilla proteiinisynteesi alkaa tumassa, jossa DNA:n transkriptio tapahtuu. Transkriptiossa kaksoiskierre avautuu helikaasi-entsyymin avulla ja DNA:sta kopioituu lähetti-RNA, mRNA, joka on peilikuva alkuperäiselle geenille. Transkriptiota ohjaavat useat transkriptiofaktorit, jotka säätelevät geenien kopiointia mRNA:ksi. Lähetti-RNA kulkee tumakalvon läpi tumahuokosten kautta solulimaan. Ennen kuin proteiinisynteesi alkaa, tapahtuu eukaryooteilla mRNA:n silmukointi eli pujonta. Silmukointi tarkoittaa intronien poistamista geenin koodaavien osien, eksonien välistä. Silmukointi voi tapahtua monella tavalla: joskus jokin introneista voidaan jättää silmukoimatta tai jokin eksoneista voidaan silmukoida pois kypsästä mRNA:sta. Vaihtoehtoisen silmukoinnin avulla yhdestä geenistä saadaan useita erilaisia proteiineja. Tähden kehitys
Kun ytimen vetyvarasto on palanut loppuun ja muuttunut heliumiksi, alkaa tähti polttaa kuoressa sijaitsevaa vetyä, jolloin ulko-osat alkavat laajentua ja heliumytimen massa kasvaa. Tähden ydin kutistuu ja kuumenee. Kuuman ytimen säteily laajentaa ulkokerrokset. Aluksi pintalämpötila laskee, ja tähti muuttuu punaisemmaksi. Lopulta tähden valovoima alkaa kasvaa, ja se kohoaa HR-kaaviossa ylöspäin. Tähti on nyt punainen jättiläinen. Siirtymävaihe jättiläistähdeksi kestää keveillä tähdillä huomattavasti pidempään kuin suurimassaisilla tähdillä. Punaviini
Punaviiniä valmistettaessa puristettujen rypäleiden kuoret pidetään rypälemehussa siihen asti, kunnes niistä on liuennut viiniin väriä ja tanniineja. Valkoviinin valmistuksessa kuoret poistetaan jo käymisen alussa. Käymisen aikana kuorimassaa sekoitetaan, jotta liukeneminen nopeutuisi. Käymisen lopuksi juokseva punaviini valutetaan astian pohjasta toiseen astiaan. Kuorimassasta puristettu viini varastoidaan erikseen, ja sitä voidaan sekoittaa juoksevaan viiniin antamaan karvautta ja väriä. Lopuksi punaviini käy läpi maitohappokäymisen, jossa omenahapot muuttuvat pehmeämmän makuisiksi maitohapoiksi. Punaviinien käymislämpötila on 26–30 astetta ja niitä käytetään runsaan viikon ajan. Evoluutio
Mutaatiotaipumuksen vaikutukset ovat päällekkäisiä muiden prosessien kanssa. Jos valinta suosii molempia mahdollisia mutaatioita samoissa määrin, mutta molempien mutaatioiden yhtäaikaisesta ilmenemisestä ei ole hyötyä, mutaatio joka ilmenee useimmin on se, joka tulee todennäköisimmin fiksoitumaan populaatiossa vallitsevaksi. Geenin funktion menetykseen johtavat mutaatiot ovat paljon yleisempiä kuin mutaatiot, jotka tuottavat uuden, täysin toimivan geenin. Useimmat funktion menetykseen johtavat mutaatiot karsiutuvat valinnan kautta. Silloin kuitenkin kun valinta on heikkoa, taipumus funktion menetykseen voi vaikuttaa evoluutioon. Esimerkiksi pigmenteistä ei enää ole hyötyä kun eläimet elävät luolien pimeydessä, joten ne yleensä katoavat. Tämänkaltainen funktion menetys voi tapahtua mutaatiotaipumuksen takia ja/tai koska funktiolla oli hinta; kun funktiosta saatu hyöty katosi, luonnonvalinta johti sen menetykseen. "Bacillus subtilis" -nimisen bakteerin itiöintikyvyn menetys laboraatiossa tapahtuvan evoluution kautta johtuu ilmeisesti mutaatiotaipumuksesta eikä itiöintikyvyn ylläpitokustannusta vastaan tapahtuvasta luonnonvalinnasta. Silloin kun ei ole funktion menetykseen johtavaa valintaa, menetyksen kehitysnopeus riippuu enemmän mutaationopeudesta kuin efektiivisestä populaatiokoosta. Tämä viittaa siihen, että sitä ohjaa enemmän mutaatiotaipumus kuin geneettinen ajautuminen. Kypsyminen
Kypsyminen tarkoittaa tavallisesti hedelmien ja siemenien valmistumisen viimeisiä vaiheita ennen varisemista ja leviämistä. Siemeniin kerääntyy kypsyessä vararavinnoksi hiilihydraatteja ja valkuaisaineita. Osa hiilihydraateista voi muuttua rasvoiksi. Siementen vesipitoisuus laskee kypsissä jyvissä 15–18 prosenttiin. Omenissa, luumuissa ynnä muissa "mehevissä" hedelmissä ja marjoissa tärkkelys muuttuu sokeriksi, kivennäissolujen määrä kasvaa, orgaaniset hapot ja parkkiaineet hajoavat ja näin syntyy hajoavia öljyjä ja väriaineita, vesipitoisuus nousee esimerkiksi omenassa 84 prosenttiin. Kypsyessä hedelmien hapan maku muuttuu imeläksi ja soluseinien niin sanotut pektiiniaineet hajoavat ja hedelmä pehmenee. Mesofiilinen mädätys
Mesofiilinen mädätys on lietteiden käsittelyprosessi, jonka vaihtoehto on termofiilinen mädätys. Molemmissa prosesseissa toimivat eri bakteeriryhmät. Mesofiilisessa mädätyksessä lietteen lämpötila on 33–35 °C. Mädätyksen jälkeen liete on vielä kompostoitava, jotta varmistutaan lietteen hygienisoitumisesta. Jälkikäsittelynä voi toimia mm. kompostointi tai terminen kuivaaminen. Tiivistyminen
Tiivistyminen eli kondensaatio on aineen olomuodon muutosprosessi, jossa kaasumainen aine muuttuu nesteeksi. Kaasumainen aine on joko kaasua tai höyryä. Höyryn ero kaasuun on se, että höyry voidaan tilavuutta muuttamalla muuttaa nesteeksi. Kaasussa liike-energia on niin suurta, ettei kaasu voi muuttua nesteeksi, ellei lämpötila laske. Promessointi
"Promessointi" on kuolleen ihmisruumiin perinteisen hautaamisen tai tuhkaamisen sijalle ehdotettu menetelmä, jossa ruumis hävitettäisiin pakastamalla nestetypessä ja sitten tärisyttämällä tomuksi, jota kuivattuna jää noin 20 kg. Tekniikassa ruumis upotettaisiin nestetyppeen (-196 °C), jolloin se kovettuu ja haurastuu. Kun jäätynyttä ruumista tärytetään arkussaan tärypöydällä, se menetelmän kehittäjien mukaan hajoaa karkeaksi tomuksi. Seuraavaksi tyhjiössä tehtävällä pakastekuivauksella haihdutettaisiin jäänteistä kaikki neste; ihmisruumiista noin 70 % on vettä. Kuiva tomu voidaan haudata biohajoavassa uurnassa tai arkussa normaaliin tapaan. Muut tutkijat ovat kiistäneet että syväpakastettu ihmisruumis näin tomuuntuisi. Tähti
Tähden kehityksen ensimmäinen vaihe on kaasupilvessä olevan tiivistymän luhistuminen oman painovoimansa vaikutuksesta. Prosessin voi laukaista esimerkiksi ohikulkevan tähden painovoiman aiheuttama häirintä. Joskus myös läheisen supernovaräjähdyksen paineaalto voi synnyttää kaasupilveen paikallisen tiivistymän, joka aloittaa kehityksensä tähdeksi. Prosessin nopeus kiihtyy lähdettyään käyntiin, ja sen kuluessa tiivistymän paine ja lämpötila kasvavat. Tiivistymän atomien ja molekyylien lämpöliike pyrkii hajottamaan pilveä, mutta jos ainetta on riittävästi, painovoima pääsee voitolle ja tiivistymä puristuu kuumaksi palloksi. On syntynyt prototähti. Pimeäfermentaatio
Levien kasvussa ja yhteyttämisessä on fotosynteesivaihe sekä valosta riippumaton kasvuvaihe. Tällöin solujen toiminta on sekä valosta riippuvaa että riippumatonta vuorotellen. Levää voikin kasvattaa siten, että se saa valoa ja jatkaa kasvua esimerkiksi kasvunestettä sekoittamalla läpinäkyvän säiliön reunalle ja taas keskiosiin. Viini
Käymisastiat ovat nykyään usein ruostumatonta terästä, mutta huippuviinejä käytetään yhä pienissä tammitynnyreissä. Rypälemehun sokeri muuttuu alkoholikäymisessä hiivasienten vaikutuksesta alkoholiksi ja hiilidioksidiksi, joka pääosin haihtuu, kuohuviinien valmistusta lukuun ottamatta. Alkoholikäymisen yhteydessä muodostuu etyylialkoholin ja hiilidioksidin ohella joukko sivutuotteita, kuten muita alkoholeja, glyserolia, meripihkahappoa, estereitä, aldehydejä, terpeenejä ja laktoneita. Kuohuviini
Kuohuviinin valmistusmenetelmiä on useita. Laadukkain on esimerkiksi samppanjan valmistuksessa käytettävä samppanjamenetelmä, joka perustuu kahteen käymiseen, joista toinen tapahtuu pullossa. Pulloon lisätään sokeria ja hiivaa, ja se suljetaan tiiviisti. Viini alkaa käydä uudestaan ja siihen muodostuu hiilidioksidia, joka liukenee viiniin. Toinen yleinen ja laadukas menetelmä on tankkikäyminen, jossa toinen käyminen tapahtuu suurissa terästankeissa. Siirtomenetelmä on näiden menetelmien välimuoto. Viiniin voidaan myös vain pumpata ilmaa, mutta tämä menetelmä tuottaa vain lyhyesti poreilevaa kuohuviiniä. Etikka
Alkuperäinen menetelmä on ollut viinin jättäminen avoimeen astiaan niin pitkäksi aikaa, että siitä tulee etikkaa eli hapanviiniä, jota ranskan kielen sana "vinaigre" alkujaan tarkoittaa. Menetelmällä ei kuitenkaan synny kovin korkealaatuista viinietikkaa.
Tunnetuin vanhoista viinietikan valmistusmenetelmistä on Orléans-menetelmä, joka oli ensimmäinen laadukasta viinietikkaa tuottava teollinen menetelmä. Se kehitettiin 1670-luvulla Orléansissa Ranskassa. Orléans-pintamenetelmässä viinin annettiin etikoitua makaavissa 200 litran tynnyreissä. Marinointi
Sana "marinointi" (< ransk. "marinade" < lat. "marinus", 'merta koskeva') tarkoittaa alun perin ruoka-aineitten käsittelyä niin, että ne säilyvät purjelaivoilla pitkillä merimatkoilla. Aikoinaan ennen jääkappeja ja pakastimia ainoa keino oli joko suolata tai marinoida ruokatarvikkeet. Eteeni
Vesi liittyy yksinkertaisiin alkeeneihin tuottaen alkoholia, ROH. Tätä prosessia kutsutaan hydratoitumiseksi. Teollisuudessa tätä prosessia käytetään alkoholien tuotannossa. Prosessi vaati rikkihappoa katalysaattoriksi ja riittävän korkean lämpötilan. Emmental
Sveitsiläistä emmentalia kypsytetään vähintään neljä kuukautta. Voimakkaampaa juustoa on kypsytetty yleensä reilusti toista vuotta. Suomessa valmistetun Valion Emmentalin kuoren leimojen tai valmispalojen muovipakkauksen väri kertoo juuston kypsytysiästä: sinileimaista on kypsytetty kolme, punaleimaista kuusi ja mustaleimaista yhdeksän kuukautta. Tähden kehitys
Raskaiden jättiläistähtien ytimessä lämpötila on suurempi ja aine harvempaa, joten degeneroitumista ei tapahdu. Helium alkaa fuusioitua ytimessä hiileksi rauhallisesti, kunnes heliumin loputtua ytimen tiivistyminen ja siitä aiheutuva lämpötilan nousu saavat aikaan vuoroin hiilen, hapen ja piin fuusioitumisen raskaammaksi alkuaineeksi aina rautaan asti. Lopulta tähdessä on kerroksittain eri alkuaineita, kevyimmät uloimpana ja raskaimmat ytimessä. Sikari
Välivarastoinnin jälkeen lajitellut lehdet kerätään uudestaan isoihin paaleihin ("burros") ja niiden annetaan käydä läpi toinen fermentointi. Se tapahtuu edellistä korkeammassa lämpötilassa, jopa 38 asteessa. Tässä vaiheessa erityisesti nitraattiyhdisteet hajoavat ja tuottavat runsaasti ammoniakkia. Turve
Turpeen syntyprosessi eli humifikaatio (maatuminen), on prosessi, jossa kuolleet kasvisolukot hajoavat mikrobiologisen toiminnan seurauksena ja niiden sisältämät orgaaniset yhdisteet pilkkoutuvat ja muuntuvat muodostaen humusaineita. Turve koostuu siis kasvien alkuperäisistä sekä humifikaatioprosessissa syntyneistä yhdisteistä. Humifikaatio on nopeinta kerroksessa, joka on veden pinnan yläpuolella ja jossa noin 80–95 prosenttia biomassasta poistuu mineralisaatiossa kaasuina ilmaan. Noin 5–20 prosenttia kasvillisuuden tuottamasta biomassasta varastoituu turpeeksi. Maatumisnopeus alenee huomattavasti syvemmälle mentäessä, koska hajottajaeliöstön tarvitseman hapen diffuusio tapahtuu hitaasti tiiviissä ja veden kyllästämässä maa-aineksesessa. Hapettomissa oloissa toimiva mikrofloora pystyy huomattavasti hitaampaan hajotukseen kuin hapellisissa oloissa toimiva eliöstö. Turpeen koostumus ja maatumisaste säilyykin lähes muuttumattomana sen jälkeen kun kerros on joutunut pysyvästi vedenpinnan alapuolelle. Hydrataatio
Hydrataatio (engl. hydration) on additioreaktio, jossa molekyyliin liitetään vettä. Orgaanisessa kemiassa hydrataatiolla tarkoitetaan reaktiota, jossa vettä lisätään tyydyttymätömään yhdisteeseen, kuten alkeeniin tai alkyyniin. Tämäntyyppistä reaktiota käytetään teollisesti etanolin, isopropanolin ja 2-butanolin valmistamiseksi. Epäorgaanisessa kemiassa hydrataatio (engl. mineral hydration) on reaktio, jossa mineraalin kiderakenteeseen lisätään vettä, jolloin muodostuu uusi mineraali, jota tavallisesti kutsutaan hydraatiksi. Mehustin
Mehustimen pohjakattilaan lisätään vettä, joka kuumennetaan kiehuvaksi keittolevyllä. Marjat pannaan siiviläosaan, jossa lämpö rikkoo marjojen solut. Tällöin mehustettava aines liukenee ja mehu valuu vesihöyryn kuumentamaan mehukattilaan. Tupakka
Tupakkakasvit kasvatetaan yleensä siemenestä joka vuosi ja siirretään taimina pellolle. Tupakka vaatii lämpimän ilmaston ja rikkaan, läpäisevän maan. Tupakan lehdet poimitaan joko yksitellen kypsyttyään tai kaikki lehdet kerrallaan varren kanssa. Lehdet kuivataan, fermentoidaan ja kypsytetään, jotta ne saavat aromin ja hyvän tuoksun. Lehdet voidaan kuivata savulla, ilmastoidussa tilassa tai kuumien hormien vieressä. Kuivattu tupakka raastetaan, niputetaan ja pinotaan suljettuihin astioihin, joissa se fermentoidaan ja kypsytetään. Tupakka valmistetaan yleensä sekoituksena, ja siihen lisätään mausteita. Hydrauliikkaöljy
Kavitaatio syntyy, kun virtaavan nesteen paine alenee höyrystymispaineeseen, ts. neste kiehuu. Tämä ilmiö voi tapahtua lämpötilasta riippumatta. Syrjäytyspumpuissa paineen aleneminen syntyy nesteen suuresta nopeudesta, nestemassan kiihdytyksestä ja imukanavien virtausvastuksen vaikutuksesta. Kun neste höyrystyy, pumpun työkammio täyttyy imujakson aikana vain osittain öljyllä ja loppu on höyryn täyttämää. Haittavaikutuksena on tilavuusvirran pieneneminen ja samalla muiden suoritusarvojen aleneminen. Täten paineen kasvaessa, iskeytyvät höyrykuplat kokoon, jolloin syntyy paikallisesti hyvin korkeita paineita. Tästä seuraa nestettä ympäröivien metallipintojen vaurioituminen, eli kavitaatioeroosio. Eroosion karheuttama pinta voi johtaa kiinnileikkautumiseen voitelun heikentyessä. Iskut pumpulle ja putkistolle aiheuttavat kuormitusta ja värähtelyä ääni-ilmiöineen. Cabernet Sauvignon
Tynnyrikypsytys kestää yleensä 12-18 kuukautta. Kypsytyksen aikana viinieriä sekoitetaan tynnyristä toiseen, aluksi kerran kuukaudessa mutta kypsytyksen jatkuessa harvemmin. Tynnyrikypsytyksen loppuvaiheessa viini kirkastetaan bentoniitilla tai kananmunan valkuaisella. Ennen pullotusta viini yleensä vielä suodatetaan. Nestejäähdytys
Nestejäähdytystä varten moottorin sisällä on jäähdytysnestekanavat. Moottorin ollessa kylmä kanavissa oleva neste ei kierrä, mutta moottorin lämmettyä termostaatti (venttiili) avautuu ja päästää nesteen kiertämään jäähdyttimelle. Jäähdyttimessä neste luovuttaa lämpönsä metalliripoihin, joista se siirtyy jäähdyttimen läpi kulkevaan ilmavirtaan. Ilmavirta on joko ajoviiman aiheuttama, tai tarvittaessa puhaltimella luotu. Jäähdyttimen läpi kuljettuaan jäähtynyt neste kiertää takaisin moottoriin, yleensä nesteen kierrosta vastaa pumppu, mutta on myös vapaakiertoisia järjestelmiä. Krakkaus (kemia)
Krakkaus on kemiallinen prosessi, jossa mutkikkaat orgaaniset yhdisteet pilkkoutuvat yksinkertaisemmiksi. Reaktio perustuu hiiliatomien välisten sidosten katkaisemiseen. Krakkauksen avulla voidaan muuttaa raakaöljyn raskaita hiilivetyjä kevyemmiksi ja hyödyllisemmiksi yhdisteiksi, joista voidaan valmistaa esimerkiksi bensiiniä tai lämmitysöljyä. Impregnointi
Impregnointi tapahtuu keittoliuoksen virratessa puun huokosiin paine-eron ja kapillaarivoimien vaikutuksesta (penetraatio) sekä liuoksessa liuonneena olevien keittokemikaalien diffuusioituessa puuhun. Diffuusion nopeuteen vaikuttaa liuoksen väkevyyden lisäksi sen lämpötila ja pH. Hyvä impregnoitumisen kannalta pitäisi hakkeen koon olla mahdollisimman pieni. Kuituvauriot ovat kuitenkin sitä suuremmat mitä pienempää haketta tehdään. Hakkeen koko on siten kompromissi imeytymisnopeuden ja haketusvaurioiden välillä. Hyvä impregnoituminen on onnistuneen sellun keiton kannalta erittäin tärkeää. Pelkistävä aminointi
Pelkistävän aminoinnin ensimmäinen vaihe on karbonyyliyhdisteen ja ammoniakin tai amiinin välinen happokatalysoitu kondensaatioreaktio muodostaen imiinin. Reaktiossa läsnä oleva pelkistin pelkistää reaktiossa syntyvän imiinin amiiniksi. Pelkistävissä aminoinneissa pelkistimen tulee olla riittävän heikko, jotta se pelkistäisi selektiivisesti imiinin eikä karbonyyliyhdistettä alkoholiksi. Käytettyjä pelkistimiä ovat muun muassa natriumboorihydridi ja natriumsyanoboorihydridi. Natriumsyanoboorihydridi saattaa kuitenkin happamissa olosuhteissa vapauttaa vetysyanidia, joten sen tilalla voidaan käyttää natriumtriasetoksiboorihydridiä tai α,β-tyydyttymättömiä karbonyyliyhdisteitä pelkistettäessä sinkkiboorihydridiä. Teollisuudessa pelkistimenä käytetään usein vetyä ja katalyyttinä palladiumia, nikkeliä tai kobolttia. Konjakki
Konjakki () on Ranskassa määräalueella viinistä tislattu rypäleviina. Konjakki on brandyn alalaji. Sitä valmistetaan valkoisista viinirypäleistä tehtyä mehua käyttämällä ja tislaamalla, minkä jälkeen se kypsyy tammitynnyreissä useita vuosia. Mäskäys
Mäskäys on oluenvalmistuksen vaihe, jossa idätetyistä jyvistä eli maltaista irrotetaan käymiskelpoiset sokerit lämpimän veden avulla. Yksinkertaisimmillaan mäskin lämpötila nostetaan tiettyyn pisteeseen, joka pidetään vakiona koko mäskäyksen ajan. Usein mäskiä pidetään kuitenkin tietyn mittaisia ajanjaksoja eri lämpötiloissa, joissa kussakin tapahtuu tietynlaista entsyymitoimintaa. Mädätys
Mädätys on orgaanisen aineksen anaerobista eli hapettomissa olosuhteissa tapahtuvaa hajoamista. Hajotuksesta vastaavat anaerobiset mikro-organismit. Mädätyksen tuotteena syntyy pääasiassa humusta vastaavaa kiintoainetta, vettä, hiilidioksidia ja metaanikaasua, joka voidaan hyödyntää energiantuotannossa. Hyvin toimivassa mädätysprosessissa syntyvän biokaasun metaanipitoisuus on 65–70 %. Typpiyhdisteet pelkistyvät ammoniakiksi ja rikkiyhdisteet rikkivedyksi, joka aiheuttaa mädätysprosessissa syntyvän pahan hajun. Mädätystä sovelletaan muun muassa eloperäisten jätteiden ja jäteveden käsittelyssä. St. John Commandaria
Viinin alkuperä ulottuu kuitenkin aikaan 2000 vuotta ennen ristiretkeläisen suorittamaa uudelleen nimeämistä. Aiemmin viini tunnettiin "Mana-"nimellä, joka tarkoittaa kreikaksi äitiä. Nimi johtui viinin valmistusprosessista. Viini kypsytettiin isoissa keraamisissa astioissa. Kun viini oli kypsää, jätettiin pohjalle kuitenkin osa vanhaa viiniä ja uusi kypsytettevä kaadettiin vanhan päälle. Tällä keinolla parannettiin kypsymisprosessia, ja vanhasta viinistä tuli ns. "äitiviini". Viini tehdään nykyäänkin samalla metodilla. Samppanja
Kun mehu on puristettu, siihen lisätään hiukan rikkidioksidia suojaamaan sitä hapettumiselta ja infektioilta. Mehusta myös poistetaan kiinteät hiukkaset esimerkiksi suodattamalla tai kylmästabiloinnilla. Rypälemehu kaadetaan ruostumattomasta teräksestä tai tammesta tehtyihin käymistankkeihin, joissa alkaa alkoholikäyminen. Terästankkien etu on niiden hyvä hygienia ja hapettumisenestokyky; tammitankkien etu on kontrolloidun oksidaation tuoma pyöristyneempi suutuntuma ja vivahteikkuus. Tammitynnyrit ovat yleensä käytettyjä, sillä tuoreen puun ja sen paahdon aromi on liian voimakas samppanjalle. Kokonaan terästankeissa syntyvät muun muassa Dom Pérignon sekä Pol Rogerin ja Perrier-Jouëtin viinit. Vahvasti tammisia ovat sen sijaan esimerkiksi Krug, Bollinger, Henri Giraud ja Jacques Selosse. Jotkut tuottajat käyttävät viineissään molempia tankkimateriaaleja. Kafestoli
Kafestoli on kahvissa oleva diterpenoidialkoholi. Kafestoli suurentaa veren LDL-kolesterolipitoisuutta ja voi olla yhteydessä joidenkin sydäntautien kehittymiseen. Suodatinkahvin valmistuksessa kafestoli jää paperisuodattimeen, eikä juomalla siksi ole mainittavaa vaikutusta kolesteroliin, mutta vanhaan malliin keitetyllä suodattamattomalla pannukahvilla on. Kafestoli saattaa toimia aktivoivana, eli agonistisena, ligandina farnesoidi X ja pregnaani X tumareseptoreille. Kafestolin sitoutuminen näihin reseptoreihin estää kehon omaa kolesterolin synteesin säätelyä ja johtaa siten kehossa suurempaan kolesterolin synteesiin. Evoluutio
Jalostus viittaa elävien eliöiden, mikrobien, eläinten tai kasvien kehittämiseen haluttuun suuntaan keinotekoisesti. Tätä on käytetty tuhansien vuosien ajan kasvien ja eläinten domestikaatioon. Tämänkaltaisesta valinnasta on hiljattain tullut merkittävä osa geenitekniikkaa, jossa käytetään antibioottiresistenttien geenien kaltaisia geenitekniikan tekijöitä manipuloimaan DNA:ta. Haluttuja ominaisuuksia omaavia proteiineja kehitetään toistuvien mutaatioiden ja valintojen kierrosten kautta prosessissa, jota kutsutaan ohjatuksi evoluutioksi. Umpiointi
Umpiointi aloitetaan kuumentamalla elintarviketta hitaasti vesihauteessa säilytysastiassa, jonka kansi on suljettu tiiviisti. Vesihauteen lämpötila on 80–100 celsiusastetta, ja kuumennus kestää 20 minuutista runsaaseen tuntiin. Kuumennus tuhoaa elintarvikkeen pieneliötoiminnan ja parantaa siten sen säilyvyyttä. Samalla vesihöyry työntää astiasta ilman pois. Kuumennuksen jälkeen astia jäähdytetään, jolloin astian sisältö pienenee jäähtyessään. Syntyvä alipaine sulkee astian ilmatiiviiksi ja estää uusien mikrobien pääsyn säilykkeeseen. Pikaumpioinnissa tölkki tai pullo vain täytetään piripintaan kuumalla sisällöllä ja suljetaan välittömästi twist-off-kannella tai kumituppilolla. Sentrifugointi
Linkoaminen eli sentrifugointi tarkoittaa seoksen hiukkasten erottamista toisistaan lingolla. Linkoamisessa koeputki kiihdytetään moottorin avulla sopivaan pyörimisnopeuteen tarvittavan keskipakoisvoiman saavuttamiseksi. Kun tarvittava pyörimisnopeus saavutetaan, hiukkaset alkavat erottua toisistaan kokonsa ja tiheytensä perusteella omiksi olomuotoalueikseen. Esimerkiksi verestä saadaan näin erotettua verisolut ja verineste toisistaan. Linkoaminen on tärkeä menetelmä erityisesti lääketieteen ja kemianteollisuuden alalla. Höyryttäminen
Höyryttäminen on ruoan kypsentämistä vesihöyryssä. Höyryttämisen voi tehdä paineettomasti tai paineessa. Paineeton kypsytys tapahtuu 100 celsiusasteessa kerroskattilassa eli höyrykattilassa reiällisessä astiassa kiehuvan veden yläpuolella, tai tavallisessa kattilassa kannella peitetyllä reiällisellä höyrytysalustalla. Painehöyrytys on nopeampi menetelmä, ja sitä käytetään yleensä laitoskeittiöissä. Painekypsytys tapahtuu painekattilan tai painekaapin reiällisessä astiassa 110–200 celsiusasteessa. Luomuviini
Viininkasvatus oli lähes luonnontilaista tuhansia vuosia faaraoiden aikaan saakka ja vielä roomalaisten viininviljely olisi täyttänyt kaikki nykyisen luonnonmukaisen viininviljelyn normit. Viiniköynnösten tuottavuus ja rypäleiden laatu perustuivat kasvupaikan ja maaperän laadun huolelliseen valintaan, joihin pyrittiin valintajalostuksella saamaan mahdollisimman sopiva lajike. Kaikki maanmuokkaustoimenpiteet ja rypäleiden poimiminen olivat käsityötä. Rypäleiden puristusjäte ja ylimääräisen kasvuston tuhka kierrätettiin takaisin tarhoille. Nämä varsin luonnonmukaiset viljelymenetelmät säilyivät jokseenkin samanlaisina 1920-luvulle saakka. Separointi
Separointi tarkoittaa erottamista, muun muassa maidon ja kerman erottamista toisistaan sekä rasvakiteiden erotus ja rasvan erottaminen herasta separaattorin () avulla. Separaattorin toimintaperiaate perustuu keskipakoisvoimaan. Separaattorissa on metallilevyjä, joissa on erikokoisia reikiä, joiden läpi raakamaidosta erotellaan maito ja kerma omiin astioihin. Hedelmäviini
Marjoista tai hedelmistä tehtävien viinien valmistusprosessi on hyvin samanlainen kuin rypäleviinienkin. Raaka-aine puristetaan aluksi mehuksi, ja siihen lisätään vesi, sokeri ja hiivaravinne. Hiivan käyminen alkaa, ja muodostuu alkoholia sekä hiilidioksidia, joka poistetaan. Käyminen kestää kahdesta kolmeen viikkoa. Sen jälkeen viini kirkastetaan kirkastusaineilla ja suodatetaan levysuodattimilla. Viini kypsytetään, jolloin sakka laskeutuu pohjalle. Kypsytys voi kestää jopa puoli vuotta. Kypsytyksen jälkeen viini suodatetaan taas. Viini voidaan myös jälkimakeuttaa. Lopuksi viini pullotetaan ja varastoidaan vaaka-asentoon 12–16 asteessa. Terminen kuivaaminen
Terminen kuivaaminen on jäteveden hygienisointimenetelmä. Terminen kuivaaminen voidaan suorittaa suoralla tai epäsuoralla menetelmällä. Suorassa menetelmässä lämpö johdetaan suoraan lietteeseen ja epäsuorassa lämpö johtuu lietteeseen jonkin muun materiaalin kanssa. Termisessä kuivauksessa liete kuumennetaan 80 °C:een vähintään kymmenen minuutin ajaksi ja samalla kosteuden on vähennyttävä alle kymmeneen prosenttiin. Swern-hapetus
Swern-hapetus on kemiallinen reaktio, jossa alkoholi hapetetaan dimetyylisulfoksidin ja oksalyylikloridin avulla emäksisissä olosuhteissa. Primäärisistä alkoholeista muodostuu aldehydejä ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Swern-hapetus on yksi käytetyimpiä ja synteettisesti hyödyllisimpiä alkoholien hapetusmenetelmiä. Swern-hapetus on nimetty kehittäjänsä yhdysvaltalaisen Daniel Swernin mukaan, joka julkaisi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1978. Sherry
Sadonkorjuu tapahtuu olosuhteista riippuen tyypillisesti syyskuun ensimmäisinä viikkoina. Vain ensimmäisestä puristuksesta saatava 'primera yema' (noin 65 % koko saatavan rypälemehun määrästä) käytetään sherryn valmistamiseen. Muista tehdään vähäarvoisempia viinejä tai viinitislettä. Sferifikaatio
Sferifikaatio on molekyyligastronomiassa käytetty tekniikka, jolla luodaan palloja. Tekniikoita on kolmenlaisia: Tavallinen sferifikaatio, käänteinen sferifikaatio ja jäädytetty käänteinen sferifikaatio. Tavallisessa spherifikaatiossa sferifikoitavaan nesteeseen laitetaan yleensä natriumalginaattia ja neste pudotetaan kalsiumkylpyyn. Käänteisessä sferifikaatiossa taas nesteeseen laitetaan kalsiumia ja se pudotetaan natriumalginaattikylpyyn. Käänteinen sferifikaatio on hyvä verrattuna tavalliseen, koska pallot lopettavat kiinteytymisen huuhdottaessa. Tavallisella sferifikoinnilla tuotetut pallot pitää tarjoilla välittömästi. Pienistä palloista käytetään monesti nimeä kaviaari. Suuremmat ovat esimerkiksi munia, gnoccheja tai raviolia. Imellyttäminen
Imellyttäminen, imellytys, on ruoanvalmistustapa, jossa sopivassa lämpötilassa seisottaminen saa entsyymit pilkkomaan tärkkelystä maltoosiksi, jolloin ruoka maistuu makealta. Douppaus
Douppaus tapahtuu yleensä yksinkertaisten, puolimetalli- ja vetyatoimeista koostuvien kaasujen avulla, hajottamalla kaasu suljetussa kammiossa doupattavan aineen kanssa, jolloin puolimetalliatomit laskeutuvat doupattavan aineen päälle. Tällaisia kaasuja ovat muun muassa silaani, arsiini, seleenivety ja germaani. Raejuusto
Raejuuston valmistuksessa maidon hyytyminen perustuu pH:n laskemiseen valmistuksen aikana. pH laskee hapatteen bakteerien tuottaessa maidon laktoosista maitohappoa. Maidon kaseiiniproteiinien isoelektrisessä pisteessä (pH 4,6) kaseiinimisellit koaguloituvat, sillä hylkivät, negatiiviset varaukset misellien pinnalla kumoutuvat tässä pisteessä . Korkeammissa pH-lukemissa nämä varaukset estävät misellejä saostumasta keskenään. Monien muiden juustojen valmistuksessa maito saostetaan juoksutteen avulla. Pu’er (tee)
Uudempaa tuotantotapaa edustaa 1970-luvulla kehitetty "sh(o)u pu’er" (suom. kypsennetty pu’er; 熟 = shú). Tätä valmistettaessa lajitellut teelehdet levitetään laakeisiin kasoihin, kostutetaan ja kasa peitetään päältä kankaalla. Teelehdet jätetään 45–65 vuorokaudeksi korkeaan lämpötilaan ja kosteuteen fermetoitumaan; teelehtiä käännellään kypsymisen aikana useasti. Prosessin jälkeen teelehdet lajitellaan ja vajaasti fermetoituneet lehdet poistetaan. Teelehdistä tehdään kakkuja höyryssä puristamalla ja kakut kuivataan. Kakkujen on hyvä seistä ainakin kolme kuukautta fermetointiprosessin vakiintuessa, ennen kuin niistä haudutetaan teejuomaa. Periaatteessa kypsytetty pu’er on tehty käytettäväksi ilman jatkoikäännytystä. Niiden maku ei tyypillisesti juuri parane pitempään säilytettäessä. Sikari
Kosteus ja lämpötila käynnistävät fermentoitumisprosessin paaleissa olevissa lehdissä. Tähän sisältyy kosolti kemiallisia muutoksia, kuten proteiinien hajoamista aminohapoiksi, sokerien hajoamista hiilihapoksi ja vedeksi, nitraattien katoamista, eri pigmenttien hapettumista, jne. Sikarilehtien tumma väri syntyy lopullisesti tässä vaiheessa. Myös lehtien nikotiini hajoaa suurelta osin yksinkertaisemmiksi yhdisteiksi. Hajoamistuotteet (hiilidioksidi, ammoniakki, vesi) poistuvat tarkkaan kontrolloidun tuuletuksen avulla. Paalien lämpötilaa seurataan jatkuvasti ja ne järjestellään tarvittaessa uudestaan. Oksidatiivinen fosforylaatio
Elektronin siirto alkaa kun hydridi-ioni (H-) poistetaan NADH:sta ja muutetaan protoniksi ja kahdeksi korkeaenergiaiseksi elektroniksi. Tämä tapahtuu ensimmäisessä entsyymissä, NADH-dehydrogenaasissa, joka vastaanottaa elektronit. Tämän jälkeen elektronit menevät läpi muiden entsyymien. Elektronien kulku on energeettisesti suotuisaa. Ne lähtevät erittäin korkeaenergiaisina ja menettävät energiaa joka askeleella kunnes päätyvät sytokromioksidaasille, jossa ne yhdistyvät molekulaariseen happeen muodostaen vettä. Tämä on soluhengityksen happea kuluttava osa. ( Tyndallisointi
Tyndallisointi on sterilointimenetelmä, jonka kehitti John Tyndall. Tyndallisoinnissa steriloitavaa esinettä tai bakteerien kasvualustaa käsitellään +100 °C:n lämpötilassa 15–30 minuuttia yhteensä kolme kertaa kolmena peräkkäisenä päivänä. Kunkin kiehutuksen jälkeen esinettä tai kasvualustaa säilötään yön yli +37 °C:n lämpötilassa. Tällöin itiöllisten bakteerien itiöt itävät ja seuraavan kerran keitetettäessä ne kuolevat. Toistamalla käsittely kolmasti pyritään varmistamaan kaikkien itiöiden itäminen ja kuolema. Pastörointi
Pastörointi on ranskalaisen kemistin ja mikrobiologin Louis Pasteurin kehittämä menetelmä, jossa elintarvikkeen säilyvyyttä ja turvallisuutta parannetaan tuhoamalla mahdolliset tautia aiheuttavat mikrobit kuumentamalla. Tyypillisin pastöroitava tuote on maito. Myös monia mehuja pastöroidaan. Pastörointi pidentää tuotteen säilyvyysaikaa merkittävästi. Tempe
Tempen valmistus alkaa kokonaisista soijapavuista, jotka pehmennetään liottamalla ja halkaistaan tai rikotaan osittain, sitten ne keitetään osittain. Seokseen lisätään mieto hapate, esimerkiksi viinietikka, sekä sekoitetaan joukkoon "Rhizopus oligosporus" -sieniviljelmää. Pavut levitetään ohueksi kerrokseksi ja jätetään fermentoitumaan noin 24 tunnin ajaksi 30 asteen lämpötilaan. Impregnointi
Impregnoinnilla tarkoitetaan kyllästämistä yleisesti. Paperiteollisuudessa impregnoinnilla tarkoitetaan keittonesteen imeytymistä hakkeeseen ennen varsinaista sellun keittoa. Sähkömoottorien valmistuksessa käytetään yleisesti eristyksenä polyesterihartsiliuokseen kastamista, josta käytetään myös nimitystä impregnointi. Suklaa
Kaakaohedelmät poimitaan puista, hedelmät halkaistaan ja niiden sisällä olevat pavut erotellaan. Sen jälkeen pavut fermentoidaan joko lehtien peittämissä kasoissa tai laatikoissa. Fermentointi kestää muutaman päivän, ja sen aikana pavuissa tapahtuu kemiallisia reaktioita ja syntyy sokereita ja happoja, mikä antaa niille tunnusomaisen maun ja värin. Seuraavaksi pavut kuivataan, jotta ne eivät homehtuisi. Kuivattaminen tapahtuu yleensä auringossa, mikäli mahdollista. Kuivattaminen kestää noin viikon, minkä jälkeen papujen kosteus on 7–8 %. Pavut pakataan kuivattamisen jälkeen 60–65 kilogramman juuttisäkkeihin ja rahdataan muista elintarvikkeista ja kosteudesta erillään prosessoitavaksi. Sementaatio
Sementaatio on geologinen tapahtumasarja, jossa kerrostunut rapautumisaines vähitellen lujittuu kiveksi. Aineksen kivi- tai mineraalirakeiden väleihin ja ympärille saostuu ja kiteytyy iskosainetta, jonka jälkeen löysä sedimentti kovettuu. Iskosaineena on tavallisimmin kvartsi tai kalsiitti. Sikari
Ensi vaiheen fermentointi kestää 35–40 päivää. Brie (juusto)
Brie voidaan valmistaa joko pastöroidusta tai raakamaidosta. Juoksuttamisen jälkeen maito kaadetaan muottiin, jossa ylimääräisen nesteen annetaan valua pois vajaan vuorokauden ajan. Sen jälkeen juusto suolataan ja siihen istutetaan mikrobeja, kuten "Penicillium candidum", "Penicillium camemberti" ja "Brevibacterium linens". Brien annetaan kypsyä viileässä vähintään kolme viikkoa mutta joissain tapauksissa jopa vuoden ajan. Useimmat brie-tyypit ovat täysin kypsiä kuudesta kahdeksaan viikon ikäisenä. Pimeäfermentaatio
Pimeäfermentaatiota tapahtuu nisäkkäillä ruoansulatuskanavassa sekä luonnossa mm. järven pohjasedimentissä. Nämä ovat esimerkkejä metanogeneesistä. Teollinen esimerkki on biokaasulaitos, jossa ilman happea ja valoa bakteerit syövät orgaanista ainetta metaaniksi ja hiilidioksidiksi 4:ssä eri vaiheessa. Kokkelipiimä
Kokkelia saadaan seisottamalla kuorittua maitoa lämpimässä paikassa noin kaksi vuorokautta. Piimimistä eli maidon juoksettumista voidaan nopeuttaa pitämällä maito miedossa lämmössä uunissa. Maito kiinteytyy maitohappobakteerien vaikutuksesta itsekseen, ja siitä erottuu hera. Kiinteä kokkeli poimitaan eri astiaan, johon lisätään vettä, ja sitä säilytetään viileässä. Kokkeli muistuttaa koostumukseltaan raejuustoa tai rahkaa. Kokkelista voi säilytyksessä vielä irrota heraa, joten vesi vaihdetaan puhtaaseen. Kokkelia voidaan syödä sellaisenaan, tai sitä sekoitetaan maitoon, kirnupiimään tai veteen. Soluhengitys
Pyruvaattimolekyylit hapetetaan pyruvaattidehydrogenaasikompleksin avulla, jolloin syntyvät yhdisteet ovat asetyylikoentsyymi-A ja hiilidioksidi. Reaktiot voivat tapahtua vain aerobisissa oloissa. Pyruvaatin dekarboksylaatio tapahtuu eukaryooteilla mitokondrion matriksissa. Pyruvaatin dekarboksylaatiossa ei synny ATP:tä. Transcription (biology)
RNA-synteesissä käytetään templaattina yhtä DNA-juostetta, "templaattisäikeä" (tai ei-koodaavaa säikettä). Kun transkriptio etenee, RNA-polymeraasi kulkee templaattijuostetta pitkin ja käyttää emäsparin komplementaarisuutta DNA-templaatin kanssa RNA-kopion luomiseksi. Maito
Maitoa on historiallisista ajoista lähtien säilötty hapattamalla maitohappobakteerien tai hiivojen aikaansaaman käymisen avulla piimäksi, viileiksi, jogurteiksi yms. Maitoa käytettiin ja säilöttiin jopa ennen vuotta 6500 eaa. Ruukkujen sisältämät orgaaniset jäänteet osoittivat, että lypsäminen oli erityisen suosittua alueilla, missä lehmät olivat yleisempiä kuin lampaat ja vuohet. Mongoliassa valmistetaan tammanmaidosta käymisen avulla alkoholipitoista "kumassia". Juustonvalmistus tapahtuu saostamalla maidon kaseiini kymosiinientsyymin avulla. Nykyisin entsyymi tuotetaan hiivassa, aiemmin se saatiin vasikan pullomahasta. Kovettunut kaseiini leikataan kokkareiksi, ja saostumaton osa, hera, puristetaan pois. Kaseiinimassa on ns. tuorejuustoa, jota voidaan maustaa tai käsitellä edelleen kypsytetyiksi juustoiksi. Heraa käytetään jonkin verran erilaisten herajuomien raaka-aineena, mutta osa menee eläinten rehuksi. Olut
Mallastaminen aloitetaan liottamalla viljaa vedessä kahden tai kolmen päivän ajan. Sen jälkeen sen annetaan itää useiden päivien ajan. Idättämisen aikana viljan tärkkelys möyhentyy ja tärkkelystä sokereiksi hajottavat entsyymit (amylaasit) aktivoituvat. Idättämisen jälkeen mallas kuivataan ja rouhitaan. Itäminen siis keskeytetään siinä vaiheessa, kun juuri- ja varsi-idut ovat vasta alkaneet muodostua, eikä tärkkelys ole vielä täysin sokeroitunut (hydrolysoitunut). Maltaan väri, maku ja sokeripitoisuus riippuu sen valmistustavasta. Kuivaamislämpötilalla pystytään vaikuttamaan oluen tummuuteen ja makuun. Kevyt paahto saa aikaan vaaleaa mallasta ja olutta, voimakas paahto tummaa. Lisäksi erittäin voimakas paahto kiteyttää sokerin ja paahtamista jatkettaessa sokeri lopulta karamellisoituu. Panimo voi sekoittaa useaakin mallasta saadakseen halutun maun ja värin.
Panimossa mallas mäskätään kuumalla vedellä tai keittämällä, jolloin entsyymit pilkkovat maltaissa olevan tärkkelyksen liukoiseen muotoon: käymiskelpoisiksi sokereiksi, aminohapoiksi, rasvahapoiksi, vitamiineiksi ja kivennäisaineiksi. Liukoisista aineista sokereita on eniten - tärkeimpänä maltoosi eli mallassokeri. Tärkkelyksen sokeroitumatta jäänyt osa koostuu keskipitkistä hiilihydraateista, dekstriineistä. Mäski siivilöidään vierteeksi, joka on käymiskelpoinen neste. Se keitetään humalien kanssa, jolloin olueen muodostuu tuoksua ja katkeruutta. Humalan jäämät eli rupa lingotaan eroon. Kantavierreväkevyys kertoo vierteen liuenneen kuiva-aineen - sokereiden, dekstriinien ja muiden uuteaineiden määrän ennen käymistä. Oluen jäännösuutepitoisuus on käymisen jälkeinen hiilihydraattien määrä - siis se uuteaine joka ei ole käymisessä muuttunut alkoholiksi ja aromiaineiksi. Käyminen kestää pintahiivaoluilla 15–22 °C:n lämpötilassa 2–5 päivää, minkä jälkeen olutta kypsytetään muutama päivä matalammassa lämpötilassa. Pohjahiivaoluilla käyminen tapahtuu 8–12 °C:n lämpötilassa noin viikossa ja jälkivarastointi kestää noin 2–3 viikkoa, vahvoissa oluissa jopa kolme kuukautta. Suomessa kehitetyllä hiivan immobilisoinnilla jälkikäyminen voidaan toteuttaa jopa kahdessa tunnissa. Tekniikan ovat ottaneet käyttöön ainakin Sinebrychoff ja Hartwall. Hydrataatio
Lisäksi seoksessa tapahtuu trikalsiumaluminaatin (3CaO·AIO) reaktio veden kanssa, joka on hyvin nopeaa ja johtaa sementtiliiman välittömään kovettumiseen. Reaktion estämiseksi sementtiin lisätään sen valmistusvaiheessa kipsiä, joka hidastaa trikalsiumaluminaatin hydrataatiota antaen betonimassalle sopivan työstöajan. Trikalsiumaluminaatille ominaista on suuri reagointinopeus ja vedentarve, pieni loppulujuus ja erittäin korkea hydrataatiolämpö (1340 kJ/kg), se myös heikentää sulfaatinkestävävyyttä. Turpoaminen
Turpoaminen tarkoittaa eloperäisen aineen tilavuuden suurenemista sen imiessä vettä tai muuta nestettä. Jotkin aineet turpoavat nesteessä niin, että lopputuloksena on hyytelömäinen kolloidinen liuos, jos nestettä on riittävästi. Näin turpoavat esimerkiksi arabikumi ja liivate vedessä sekä kautsu bensiinissä. Turpoamisella on tärkeä tehtävä muun muassa siementen itämisessä. Jos aineen tilavuuden kasvu estetään, syntyy suuri turpoamispaine. Sitä on aiemmin käytetty yleisesti hyödyksi kivien lohkomisessa. Kiveen tai kallioon tehtyihin reikiin lyötiin kuivia puutappeja ja kasteltiin ne vedellä, jolloin paine lohkaisi kiven. Hákarl
Hákarlia on perinteisesti valmistettu poistamalla holkerin tai jättiläishain pää ja sisälmykset ja laittamalla ruho loivaan mäkeen kaivettuun matalaan sorakuoppaan. Hai peitetään hiekalla ja soralla, ja päälle asetetaan kiviä painoksi, jotta hain ruumiinnesteet valuisivat ulos ruhosta. Haita fermentoidaan tällä tavoin 6-12 viikkoa vuodenajasta riippuen. Synteettinen timantti
HPHT-menetelmässä jäljitellään timanttien tuottamiseksi samantapaisia korkean paineen ja lämpötilan olosuhteita kuin luonnossa geologisen prosessin tuloksena syntyneiden timanttien tapauksessa; eli faasia, jossa hiilen luonnollinen muoto on grafiitin sijasta timantti. Menetelmää varten on kehitetty kolme erityyppistä prässiä, mutta yksinkertaistettuna toimintaperiaate on seuraavanlainen. Tarvittava korkea painekuorma voidaan tuottaa menetelmästä riippuen useilla alasimilla, joiden väliin asetetaan näytesäiliö. Näyte kuumennetaan tyypillisesti sähköisesti välittämällä sähkövirta alasimien kautta näytesäiliön ympäristössä olevaan lämmittimeen.
Timantin synteesi saadaan tapahtumaan näytesäiliössä asettamalla sinne siementimantteja, mahdollisimman puhdasta hiilinäytettä ja liuotinmetallia. Liuotinmetallin sulaessa myös hiilinäyte liukenee ja liuos kulkeutuu säiliön pohjalla oleviin siementimantteihin. Liuoksessa oleva hiili sakkautuu pois siementimantteihin ja seurauksena ne kasvavat reaktiossa suuremmiksi timanteiksi.
HPHT-prosessilla valmistetut timantit sisältävät metallisen katalyytin vuoksi yleensä epäpuhtauksia ja ovat näin ollen värillisiä. Menetelmää onkin käytetty pitkään valmistamaan timantteja teollisuuden tarpeisiin, mutta korunlaatuisten timanttien valmistus on myös mahdollista. Käyminen
Käymisprosessissa hiivasolut käyttävät ravintonaan sokeria, lisääntyvät ja erittävät aineenvaihduntatuotteinaan syntyvän hiilidioksidin ja etanolin ympäristöönsä. Kun käymisliuoksen alkoholipitoisuus nousee liian korkeaksi (hiivakannasta riippuen 12–20 %), hiivasolut kuolevat ja käymisprosessi pysähtyy. Tätä väkevämpiä alkoholeja valmistetaan teollisesti tislaamalla.