Kuka johti Sionismi-liikettä 1800-luvulla?
Juutalaisten historia
Sionistinen liike, jonka mukaan juutalaisilla on oltava oma kansallisvaltio, sai alkunsa 1890-luvulla. Liikkeen alullepanija oli Theodor Herzl, joka esitti sionismin perusperiaatteet vuonna 1896 kirjassaan "Juutalaisvaltio" ja järjesti maailman ensimmäinen sionistisen kongressin Baselissa Sveitsissä vuonna 1897. Sionismin syntyyn vaikutti Venäjällä 1800-luvulla voimistunut antisemitismi, minkä seurauksena Venäjältä muutti kolme miljoonaa juutalaista Yhdysvaltoihin ja joitain myös Palestiinaan. Sionismi
Vuonna 1894 nuori keskieurooppalainen journalisti Theodor Herzl (1860–1904) havahtui juutalaisten ahdinkoon ranskalaisen kapteenin Alfred Dreyfusin oikeudenkäynnin aikana, kun vapaamielisinä luultujen ranskalaisten antisemitismi oli nostanut päätään. Herzl päätteli, että juutalaiset vapautuisivat vainoista ja syytöksistä vain omassa maassaan. Hän aloitti kampanjan juutalaisen valtion perustamisen puolesta ja kirjoitti 63-sivuisen pamfletin "Juutalaisvaltio" (1896). Herzl perusti Sionistisen Maailmanjärjestön ja järjesti vuonna 1897 ensimmäisen sionistikongressin Baselissa. Sionismin aate kasvoi nopeasti, ja Herzl sai tukijoita etenkin Itä-Euroopasta, missä juutalaisten asema oli kaikkein heikoin. Hän myös haki Turkin sulttaanilta tukea Israelin perustamiselle Turkin hallitsemaan Palestiinaan, ja myöhemmin Englannilta, josta tulikin Herzlin kuoltua Israelin valtion varsinainen kätilö. Israelin historia
Juutalaisten keskuudessa alkoi 1800-luvun lopulla esiintyä sekulaarisia ajatuksia itsenäisestä juutalaisesta kansallisvaltiosta. Nathan Birnbaum otti vuonna 1891 käyttöön termin sionismi kuvaamaan tätä liikettä. Keskeisessä osassa liikkeessä oli itävaltalaisen juutalaisen sanomalehtimiehen, Theodor Herzlin vuonna 1896 julkaisema kirja "Der Judenstaat", jossa hän visioi juutalaisen valtion perustamisesta 1900-luvun aikana. Herzlin vaikutuksesta sionistit järjestäytyivät poliittiseksi liikkeeksi.
Feminismi
Naisasialiike poliittisena liikkeenä syntyi 1800-luvulla. Yhdysvalloissa vuonna 1848 järjestettiin ensimmäinen konferenssi, jossa vaadittiin naisille äänioikeutta. Kansainvälinen juutalainen
Osa kirjasen sisällöstä viittaa "Siionin viisaiden pöytäkirjoihin", ja Ford ajatteli siihen astisten maailmantapahtumien sopivan hyvin pöytäkirjoissa esitettyyn juutalaisten suunnitelmaan maailmanvalloituksesta. Fordin avustaja Ernest G. Liebold tutustutti Fordin pöytäkirjoihin. Ford kirjoitti juutalaisuuden olevan ylikansallinen voima ja juutalaisilla olevan suunnattomasti valtaa suhteessa juutalaisten niukkuuteen maailman väestössä. Kirjasessa Ford muotoilee juutalaiskysymyksen ja pohtii ratkaisua juutalaiskysymykseen. Kirjasessa Ford esittää, että bolševikkivallankumous Venäjällä oli juutalaisten aikaansaannosta ja että Neuvostoliiton johtajista sillä hetkellä eli alkuvaiheissa lähes kaikki olivat juutalaisia. Kirjasessa Ford mainitsee juutalaiset pankkiirit: Jacob Schiffin, Max Warburgin ja hänen veljensä Paul Warburgin ja Felix Warburgin sekä Otto Kahnin. Eniten Ford kirjoitti Jacob Schiffistä ja Max Warburgista. Sionismi
Monet, etenkin arabimaissa ja äärioikeistossa, mutta myös vasemmistossa, tulkitsevat sionismiksi juutalaisten ylivaltaan tähtäävän imperialistisen aatteen. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen osanottajamaissa oli pyrkimyksiä määritellä sionismi rasismiksi siksi, että kansalliseen uskontoon perustuvana sen periaatteiden hyväksyminen voisi olla muita kansallisuuksia syrjivää. Israelin itsenäisyyssota
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdistynyt kuningaskunta otti nykyisen Israelin alueen hallintaansa mandaattialueena. Alueelle oli 1800-luvulta lähtien, mutta erityisesti toisen maailmansodan jälkeen siirtynyt runsaasti juutalaisia sekä juutalaisten luoman elinkeinoelämän houkuttelemana arabeja, ja maa-alueita oli siirtynyt maakauppojen seurauksena turkkilaisilta feodaaliruhtinailta juutalaisten käsiin. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä nykyisen Israelin, Länsirannan ja Gazan lisäksi myös Jordanian käsittävän alueen asukkaista noin 90 prosenttia oli arabeja ja noin 10 prosenttia juutalaisia. Nykyinen Israel on kuitenkin vain noin 20 prosenttia tästä alueesta. Suurin osa juutalaisista asui nykyisen Israelin alueella.
Vuonna 1917 annettiin Balfourin julistus, jossa Iso-Britannia sitoutui tukemaan Maailman Sionistijärjestön tavoitetta juutalaisten ”kansallisen kodin” perustamisesta. Tämän jälkeen juutalaisten maahanmuuttajien määrä oli suorastaan räjähtänyt ja alueen kansanryhmien välit kiristyivät. Setlementtiliike
Setlementtiliike levisi nopeasti maailmalle. Suomeen se tuli ensimmäisen kerran jo 1890-luvulla, kun Alli Trygg-Helenius (1852–1926) perusti Helsingin Kallioon Kansankodin. Siellä toiminta alkoi 1890, mutta se loppui pian rahoitusongemiin. Varsinaisen setlementtityön käynnistäjä oli teologian tohtori Sigfrid Sirenius (1877–1961), joka oli tutustunut liikeeseen toimiessaan Lontoossa merimiespappina. Hän vakiinnutti setlementtiliikkeen Suomeen vuonna 1918. Samana vuonna perustettiin Teollisuusseutujen Evankelioimisseura, myöhemmin nimeltään Suomen Setlementtiliitto. Hasidismi
Hasidismi eli hasidilaisuus on juutalainen mystinen herätysliike, joka syntyi Itä-Euroopassa 1700-luvulla liberaalina suuntauksena ortodoksijuutalaisuudessa. Hasidit pitivät senaikaista talmudiaanista ortodoksijuutalaisuutta ”lakiuskontona”, joka heidän mukaansa keskittyi liiaksi opillisuuteen ja väheksyi vilpitöntä, sydämestä lähtevää uskoa. Hasidit korostivat iloa, optimismia ja uskonnollista intomielisyyttä vanhoillisjuutalaisten painottamien asketismin ja paaston sijasta. Nationalismi
Juutalainen kansallisuusaate eli sionismi syntyi 1800-luvulla reaktiona yleiseen kansalliseen heräämiseen ja juutalaisten vainoihin. Juutalaisten emansipaatiosta huolimatta assimiloituminen Euroopan uusien kansakuntien jäseneksi etenkin Itä-Euroopassa osoittautui ongelmalliseksi, sillä juutalaiset eivät jakaneet asuinmaidensa historiaa, kieltä, kulttuuria ja verenperintöä. Massaliike sionismista tuli 1900-luvulla antisemitismin vahvistuessa myös Länsi-Euroopassa. Palestiinaan alkoi jo 1800-luvulla muuttaa juutalaissiirtolaisia, ja sionismin pohjalte sinne perustettiin vuonna 1948 Israelin valtio. Syndikalismi
Syndikalismi on sosialistisen työväenliikkeen aatesuunta, joka perustuu ammattiyhdistystoimintaan. Syndikalismi syntyi Ranskassa 1800-luvun lopulla jatkona anarkisti Pierre-Joseph Proudhonin perustamalle ammattiyhdistyssosialismille. Se pyrkii tuotantovälineiden haltuunottoon voimakeinoin ja poliittiseen valtaan käyttäen keinonaan ammattiyhdistysten joukkovoimaa, sekä sitä kautta toteuttamaan sosialismia. Kristillinen sionismi
Dispensationalismi sai ilmaa siipiensä alle juutalaisen Israelin valtion syntyessä vuonna 1948. Fundamentalististen kristittyjen mielestä Raamatun profetioiden toteutumisesta saatiin nyt lukea sanomalehtien etusivuilta. Aatteen yhtymäkohdat ajan poliittisiin tapahtumiin, vaikuttivat kannattajiin niin, että näistä tuli Israelin valtion aktiivisa tukijoita. Eräs tunnetuimmista amerikkalaisista dispensationalisteista, Hal Lindsey, on esittänyt tulkinnan, että laakso Galileasta Eilatiin täyttyy verellä ja 144 000 juutalaista kääntyy Jeesuksen puoleen ja pelastuu. Muut juutalaiset ja naapurikansat tuhoutuvat suuressa Harmageddonin taistelussa. Juutalaisuus
Uskonnollinen juutalaisuus voidaan jakaa erilaisiin suuntauksiin. Reformijuutalaisuus (eli liberaalijuutalaisuus tai progressiivinen juutalaisuus) sai alkunsa 1800-luvun alun Saksassa. Se pyrki sopeuttamaan juutalaisuutta ja sen selitystä uuteen aikaan ja vapaamieliseen länsimaiseen ajatteluun. Ortodoksijuutalaisuus vastustaa uudistuksia. Se voidaan jakaa ääriortodoksiseen ja uusortodoksiseen liikkeeseen. Haredit kuuluvat vanhoillisimpiin uusortodokseihin. 1700-luvulla Puolassa syntynyt hasidistinen herätysliike voidaan nykyisin lukea ääriortodokseihin. Konservatiivijuutalaiset ovat vanhoillisempia kuin reformijuutalaiset mutta uudistusmielisempiä kuin ortodoksit. Humanistinen juutalaisuus ja rekonstruktionistinen juutalaisuus ovat uusia Yhdysvalloissa perustettuja maallistuneita suuntauksia. Nahum Goldmann
Goldmann oli vuosina 1948–1977 Juutalaisten maailmankongressin puheenjohtaja. Juutalainen maailmankongressi oli itsenäinen järjestö, joka ei toiminut Israelin valtion määräysvallan alla. Goldmann edusti Israelia myös ulkomailla. Hän arvosteli Israelin politiikkaa. Vuosina 1956–1968 Goldmann oli Sionistisen maailmanjärjestön puheenjohtajana. Goldmann sai Israelin kansalaisuuden vuonna 1962 ja Sveitsin kansalaisuuden vuonna 1969. Hän ei koskaan asunut pysyvästi Israelissa, vaan Israelin ja Sveitsin välillä. Elämänsä aikana Goldmannilla oli yhteensä seitsemän kansalaisuutta. Hasidismi
Hasidismin perusti rabbi Israel ben Eliezer, joka syntyi noin vuonna 1700 ja kuoli vuonna 1760 Medžybižissa nykyisen Ukrainan alueella. Rabbi Eliezer oli toiselta nimeltään Ba’al Shem Tov (”hyvän nimen herra”), lyhennettynä "Besht". Kansanomaisuudestaan tunnetun Ba’al Shem Tovin elämästä tiedetään vähän varmaa, mutta paljon myyttejä ja tarinoita. Hänellä ei ole omaa kirjallista tuotantoa, vaan hänen ajatuksensa ovat välittyneet hänen kannattajiensa kirjoitusten kautta. Kristillinen sionismi
Kristilliselle sionismille tyypillinen uskomus on, että juutalaisten kokoaminen Israeliin on edellytyksenä Jeesuksen toiselle tulemiselle. Tämä käsityskanta liittyy läheisesti teologiseen dispensationalismiin. Monien Protestanttisten kirkkojen piirissä on uskonpuhdistuksesta asti ollut yleinen käsitys, että kristittyjen tulee aktiivisesti tukea juutalaisten paluuta Israeliin ja heidän kääntymistään kristityiksi. Käsite "kristillinen sionismi" itsessään syntyi 1900-luvun puolivälissä. 
Kristityt sionistit uskovat, että juutalaiset ovat edelleen Jumalan valittu kansa yhdessä kristittyjen kanssa (). Tämän vuoksi kristityt sionistit ovat sionismin kannattajia ja tukijoita. Toisin kuin sionismi (joka on juutalaisten poliittinen kansallisuusliike) kristillinen sionismi on uskonnolliselta pohjalta rakentuva ideologia. Kuusa
1800-luvulla syntyneitä kuusaalaisia olivat kauppias Eino Häyrinen ja Neuvostoliiton johtoon edennyt Otto-Wille Kuusinen. Tunnettuja Kuusassa vaikuttaneita henkilöitä ovat Kuusassa opettajana toimineet Vilho ja Lempi Tynkkynen sekä tutkija ja tohtori Pentti Hänninen. Sionismi
Syntyessään sionismi oli ensisijaisesti sekulaarinen liike, jonka kannattajat olivat etupäässä maallistuneita juutalaisia. Uskonnollisten juutalaisten enemmistö torjui sionismin harhaoppina, sillä se torjui Messiaan odotuksen. Sionistit loivat uuden, kansallisen juutalaisen identiteetin uskonnollisen ja kulttuurisen identiteetin rinnalle. He ankkuroivat sionismin johdonmukaiseksi jatkeeksi juutalaisten historialle, joka oli ollut jatkuvaa taistelua antisemitismiä vastaan ja pyrkimystä palata Israelin maahan, Pyhälle maalle. Muista kansallisista liikkeistä poiketen juutalaisilta puuttui kuitenkin valmis maa-alue ja kaikille yhteinen kieli, jolle kansallinen identiteetti ensisijaisesti rakentui. Sen johdosta sionismista kehittyi siirtolaisliike. Kasaarit
Euroopassa on 1800-luvun lopulta lähtien esitetty teorioita, että Itä-Euroopasta peräisin olevista aškenasijuutalaisista merkittävä osa olisi kasaarien jälkeläisiä. Teoria on perustunut kasaarien juutalaisuuteen ja sen äkilliseen katoamiseen, aškenasijuutalaisten suhteelliseen vaaleuteen ja jiddišin moniin slaavilaisiin elementteihin. Teoriaa käytetään usein sionismin oikeutuksen vastaisena argumenttina. Kasaariteoriaa teki 1970-luvulla tunnetuksi brittiläis-unkarilainen juutalaissyntyinen Arthur Koestler vuoden 1976 kirjassaan "The Thirteenth Tribe" (""Kolmastoista heimo""). Koestler halusi kirjallaan viedä antisemitismiltä sen rasistisen pohjan ja tehdä antisemitismistä käsitteenä merkityksettömän. Charles Taze Russell
Charles Taze Russell (16. helmikuuta 1852 – 31. lokakuuta 1916), tunnetaan myös pastori Russellina, oli amerikkalainen evankelista, joka oli kotoisin Pittsburghista, Pennsylvaniasta. Hänet tunnetaan Raamatuntutkijoiden liikkeen perustajana. Hän perusti myös uskonnollisen aikakauslehden Siionin Vartiotorni ja Kristuksen läsnäolon airut (Zion's Watch Tower and Herald of Christ's Presence, nykyisin nimeltään Vartiotorni) vuonna 1879. Vuonna 1881 hän perusti yhden Amerikan ensimmäisistä raamatuntutkijoiden yhdistyksistä. Yhdistyksen nimi oli Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseura (Zion's Watch Tower Tract Society). Russellista tuli Seuran sihteeri-rahastonhoitaja ja sittemmin sen toinen presidentti (ensimmäinen oli vähemmän tunnettu William H. Conley). Yhdistys tunnetaan nykyään nimellä Vartiotornin Raamattu ja Traktaattiseura tai lyhyemmin Vartiotorniseura. Russellin kuoleman jälkeen vuonna 1917 hänen perustamansa raamatuntutkijoiden liike jakaantui itsenäisiksi raamatuntutkijaryhmiksi. Siionin Vartiotorni ja Traktaattiseuran seuraavaksi puheenjohtajaksi tuli Joseph Franklin Rutherford, jonka johtamasta ryhmästä kehittyivät nykyiset Jehovan todistajat.
Charles Taze Russell syntyi Joseph Lytel Russellille ja Ann Eliza Birney:lle maanantaina, 16. helmikuuta 1852 Alleghenyssä, Pennsylvaniassa. Charles oli toinen heidän viidestä lapsestaan. Lapsista vain kaksi selvisi aikuisikään saakka. 
Russellin sisarukset olivat:
Perheen äiti kuoli 25. tammikuuta 1861 ollessaan 29 vuotta vanha. Isä Joseph kuoli 17. joulukuuta 1897 84-vuotiaana. Douglas Reed
Reed leimattiin antisemitistiksi, koska hänen mukaansa juutalaisella uskonnolla oli keskeinen rooli monien maailmaa kohdanneiden murheiden aiheuttajana. Hänen näkemyksensä mukaan koko juutalainen uskonto oli vain sairas herrarotuideologia, jonka Israelin alkukansoista eli heimoista nimenomaan juudealaiset ja leeviläispapisto väärensivät varsinaisesta Jehovan palvonnasta omia tarkoitusperiään palvelemaan. Reed teki itse selväksi, ettei hänellä ole mitään juutalaista kansaa vastaan sinänsä, vaan ettei hyväksy juutalaisen uskonnon inspiroimaa poliittista juutalaisuutta eli sionismia, joka hänen mukaansa ei vain tähtää maailmanvaltaan, vaan ajatus on tuon uskonnon varsinainen perusta. Perusteluina Reed lainaa useita lähteitä aina Raamatusta aikalaisvaikuttajien lausuntoihin. Kymri
1900-luvun merkittävimpiä klassikkokirjailijoita olivat Saunders Lewis (1893–1985) ja Kate Roberts (1891–1985). Lewis oli ennen kaikkea näytelmä- ja kuunnelmakirjailija, joka osallistui aktivistisesti kymrinkielisten oikeustaisteluun ja walesiläisten kansallismieliseen toimintaan. Roberts oli tuottelias romaani- ja novellikirjailija, joka myös osallistui nationalistiliikkeen toimintaan: hän perusti myös oman kustantamon kymrinkielistä kirjallisuutta varten. Kristillinen sionismi
Kristillisten sionistien kansainväliseksi yhdyssiteeksi on muodostunut Jerusalemin kansainvälinen kristillinen suurlähetystö, joka on kristittyjen sionistien kansainvälinen järjestö. Myös Israelin hallitus on hiljaisesti tukenut järjestön toimintaa, koska se kanavoi kristittyjen tukea Israelin valtiolle muun muassa tukemalla Länsirannan siirtokuntien rakentamista. Järjestön kolmas kongressi Jerusalemissa julisti: Juutalaisten historia
Valistusaate oli uskonnollista suvaitsemattomuutta vastaan, eikä juutalaisten enää katsottu muodostavan uhkaa kristityille, kuten keskiajalla vielä uskottiin. Juutalaisten oikeuksia paransi ensimmäisenä jo keisari Joosef II hallitsemillaan alueilla, ja täydelliset kansalaisoikeudet juutalaisille myönsi ensimmäisenä Ranska vuonna 1791. 1800-luvun puoliväliin mennessä lähes kaikki Länsi-Euroopan juutalaisryhmät olivat emansipoituneet, mutta itäisessä Euroopassa asemaan ei ollut tullut parannusta, vaan suhtautuminen juutalaisiin oli jopa väkivaltaista. Viimeisten juutalaisille tasa-arvon myöntäneiden valtioiden joukossa olivat Venäjä (1917) ja vasta sen vallasta itsenäistynyt Suomi (1918). David Alroy
David Alroy eli Menahem oli 1100-luvulla vaikuttanut juutalaisen messiaanisen liikkeen johtohahmo. Alroyn tarina tunnetaan Benjamin Tudelalaisen kertomuksesta ja hän on myös fiktiivisen Benjamin Disraelin teoksen "Wondrous Tale of Alroy" (1839) päähenkilö. Juutalaisten historia
Vastapainoksi voimakkaalle juutalaisten valtakulttuuriin assimiloitumiselle perusti rabbi Israel ben Eliezer hasidistisen suuntauksen, joka on uusvanhoillinen juutalaisuuden sisäinen herätysliike, joka tarkasteli uskontoa mystisestäkin näkökulmasta entisaikojen juutalaisten mystikkojen tekstienn perusteella. Nämä kaksi uutta suuntausta yhdessä perinteisen ortodoksijuutalaisuuden kanssa muodostivat nykyisinkin tunnetun juutalaisten sisäisen jaon kolmeen ryhmään. Hasidismi toimi eräänlaisena pitemmän aikaa juutalaisuuden sisällä toimineen kabbala-liikkeen huipentumana. Alexander Berkman
Alexander Berkman (, 21. marraskuuta 1870 – 28. kesäkuuta 1936) oli amerikanvenäläinen kirjailija ja 1800- ja 1900-luvun anarkistisen liikkeen johtava hahmo. Alexander Berkman, syntymänimeltään Ovsei Osipovitš Berkman syntyi Vilnassa Liettuassa juutalaiseen perheeseen. Hän eli nuoruutensa Pietarissa Venäjällä, jossa häntä alettiin kutsua Alexanderiksi. Berkman muutti hänen vanhempiensa kuoltua Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana. Myöhempien aikojen pyhien liike
Joseph Smithin perustamassa kirkossa tapahtui hajaannusta jo hänen elinaikanaan. Varsinaisesti uskonnollinen liike kuitenkin hajaantui vasta, kun Smith tuli ammutuksi hänen puolustautuessaan vankilaan hyökännyttä kiihtynyttä väkijoukkoa vastaan 27. kesäkuuta 1844. Smith ei ollut jättänyt selkeitä ohjeita kuolemansa varalta, minkä takia hänen johtamassaan liikkeessä puhkesi valtataistelu. Useatkin Smithin läheisistä työtovereista olivat sitä mieltä, että heidän kuului saada liike johtoonsa. Smithin nimittämän kahdentoista apostolin koorumin virkaiältään vanhin, Brigham Young, ja muut paikalla olevat kahdentoista apostolin koorumin vanhimmat, taas olivat sitä mieltä, ettei Smithille pitänyt ensi alkuun etsiä seuraajaa lainkaan, vaan liikkeen johdon tulisi siirtyä apostolien koorumille kollektiivisesti, kunnes kahdentoista apostolin koorumi voi järjestää kirkon presidenttikoorumin uudestaan. Tony Cliff
Tony Cliff syntyi Palestiinassa sionistiperheeseen. Hän radikalisoitui 1930-luvulla ja oli keskeisessä osassa rakentamassa sosialistista liikettä, joka yhdistäisi arabit ja juutalaiset. Toisen maailmansodan jälkeen, nähtyään, että sionistit tulevat voittamaan yhä varmemmin Palestiinassa, hän lähti maanpakoon Britanniaan ja vaihtoi nimekseen Tony Cliff. Maailman Sionistijärjestö
Vuonna 1960 järjestön nimi muutettiin Maailman Sionistijärjestöksi. Järjestön pääpaikkana on Jerusalem.
Vuosina 1897–1946 Maailman sionistikongressi pidettiin joka toinen vuosi Euroopan eri kaupungeissa. 35. kongressi järjestettiin kesäkuussa 2006. Suurin tapahtuma kongressissa oli Kadiman yhdistyminen konservatiivijuutalaisten ja reformijuutalaisten välillä. Kadiman Zeev Bielski valittiin uudelleen WZO:n puhemieheksi. Seuraava kongressi pidetään vuonna 2010. Louis Riel
Louis Riel vanhempi johti kansanliikettä, joka pyrki vapauttamaan Guillaume Sayerin, joka oli vangittu laittomista turkiskaupoista Hudson's Bay Companyn omistamalla alueella, jossa sillä oli monopoli. Kansanliike onnistui vapauttamaan Sayerin, mikä merkitsi samalla turkismonopolin loppumista. Tapahtuman luonteen ja julkisuuden takia Rielien nimi tunnettiin nyt koko Redjoen alueella.
Louis (nuorempi) kävi aluksi roomalaiskatolisen kirkon koulua Saint Bonifacessa. 13 vuotta täytettyään hän siirtyi piispa Alexandre Tachén opetettavaksi. Taché yritti innostaa métis-nuoria pappisuralle. Vuonna 1858 hän lähetti Louisin jatkamaan opiskelujaan Society of Saint-Sulpicen seminaarikoulussa, "Petit Séminaire of Montréalissa". Sionismi
1800-luvun lopulla Venäjällä asui maailman suurin juutalaisyhteisö. Juutalaisten asema maassa kuitenkin heikkeni jatkuvasti pogromien pahenemisen myötä, ja juutalaiset alkoivat paeta. Osa lähti länteen ja Yhdysvaltoihin, mutta osa haaveili muutosta Palestiinaan. Vuonna 1882 alkaneen ensimmäisen "alijan" aikana 25 000–35 000 juutalaista muutti Osmanien valtakunnan hallitsemaan Palestiinaan, vaikka alue oli hedelmätöntä ja tulijat ulkopuolisen avun varassa. Vuonna 1882 Venäjällä perustettiin myös BILU-järjestö, joka pyrki asuttamaan Palestiinan pysyvästi juutalaisilla ja kehittämään alueen maataloutta. Järjestön pyrkimykset kuitenkin epäonnistuivat maan karuuden ja arabien hyökkäilyjen vuoksi. Nykyisin BILUa pidetään kuitenkin myöhemmän sionistisen liikkeen ja kibbutziliikkeen tärkeinä edeltäjinä. Ateismin historia
Suomessa naturalistinen evoluutioteoria innoitti Suomessa 1880-luvulta lähtien muun muassa tutkija Edvard Westermarckia. Työväenliike omaksui Suomessa marxilaisen ateismin ohjelman, koska se piti uskontoa aatteena, jolla sorretut saadaan tyytymään huonoon yhteiskunnalliseen asemaansa. Kristillinen työväenliike ja diakonia-aate vaikutti toisaalta työväenliikkeen ja kirkon suhteita lähentävästi. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin: ”Uskonto on julistettava yksityisasiaksi. Kirkko on erotettava valtiosta ja kirkolliset sekä uskonnolliset yhdyskunnat katsottava yksityisiksi yhdistyksiksi, jotka itse järjestävät sisälliset asiansa. Uskonnonopetus on poistettava kouluista.” Tämä kuitenkin korosti uskonnon jättämistä valtiollisen toiminnan ulkopuolelle yksityisasiaksi, eikä mukaillut bolsevistista tai marxilaista ateismia. Ylioppilasyhdistys Prometheuksen toimintaan (1905–14) osallistuivat muun muassa Edvard Westermarck, Rafael Karsten, Rolf Lagerborg, Knut Tallqvist, Wilhelm Bolin, Yrjö Hirn, Georg Schauman, Hjalmar Magnus Eklund, Harry Federley, Alma Söderhjelm, Gunnar Castrén, K. H. Wiik, Viktor Heikel ja Ernst Lampén. Yhdistys vaati kirkon ja valtion eroa sekä tunnustuksellisen uskonnonopetuksen poistamista kouluista. Krishna-liike
1800-luvulla koulutetut yläluokan intialaiset näkivät maailman englantilaisten hallitsijoiden silmin ja kokivat syvästi tarpeen uudistaa vallitsevaa henkistä ilmapiiriä. Vuosisadan lopulla sai alkunsa Ramakrishna Mission, joka merkitsi monille hindulaisen kulttuurin uutta nousua.
Bhaktivinoda Thakura (1838-1914) ja hänen poikansa Bhaktisiddhanta Sarasvati (1874-1937) olivat mukana tässä henkisen muutoksen liikkeessä. He ajattelivat, että "vaishnavismi" ei ole vain muiden uskonnonjärjestelmien alapuolella, vaan, että se on niiden yläpuolella. Siionin viisaiden pöytäkirjat
Siionin viisaiden pöytäkirjat olivat vielä 1900-luvun jälkipuolellakin suosittuja useissa arabimaissa, joissa Israelin politiikan vastustus on ruokkinut juutalaisvastaisuutta. Muun muassa Egyptissä ja Saudi-Arabiassa, Libyassa
valtiovalta tuki uusien painosten julkaisua ja levitystä 1960- ja 1970-luvuilla.. Myös palestiinalainen islamistinen Hamas-järjestö on korostanut niiden sisältöä Israelin vastustamisessa retoriikassa ja taistelussa Konservatiivinen juutalaisuus
Konservatiivinen juutalaisuus on juutalaisuuden moderni suunta. Se syntyi Saksassa 1800-luvun puolessa välissä ja levisi sieltä Yhdysvaltoihin. Sen syntyyn johti ortodoksijuutalaisten ja reformijuutalaisten väliset jännitteet. Šaikhilaisuus
Šaikhilaisuus (kirjoitetaan myös Shaikhilaisuus) on islamin šiialaisuuden sisällä vaikuttanut uskonnollinen liike, jonka perusti Ahmad al-Ahsa’i 1800-luvun alussa. Liike nousi aikoinaan merkittäväksi tekijäksi Persiassa. Samalla se avasi tietä baabilaisuudelle ja tätä kautta bahai-uskolle. Nykyisin šaikhilaisuus on maltillinen koulukunta šiialaisen valtauskonnon sisällä. Herännäisyys
Herännäisyyden yhtenäisyys alkoi rakoilla 1800-luvun puoliväliä lähestyttäessä. F. G. Hedbergin johdolla liikkeestä erkaantunut osa muodostui myöhemmin evankeliseksi herätysliikkeeksi. Tämän jälkeen monet herännäisyydessä vaikuttaneet papit sanoutuivat irti Ruotsalaisesta ja erityisesti Malmbergista. Kriisivaiheessa irtautumaan pyrkivät papit kohdistivat N. K. Malmbergiin ankaria syytöksiä pahantapaisesta elämästä. Kun pääosa papeista oli erkaantunut, herännäisyydessä alkoi ns. ukkojen aika, jolloin liikkeen keskeiset hahmot olivat talonpoikia. Tällöin herännäisyys myös taantui herätysliikkeenä. Sen kannattajien määrä pieneni eikä nuorempaa polvea tahdottu saada mukaan. Paikoin Savossa seurojenpito lähestulkoon lakkasi. Liike elpyi 1880-luvulla, jolloin N. K. Malmbergin poika Wilhelmi Malmivaara (Malmberg) nousi keskeiseen asemaan. Liike alkoi vähitellen organisoitua Malmivaaran perustettua Hengellisen Kuukauslehden vuonna 1888. Kustannusosakeyhtiö Herättäjä perustettiin vuonna 1892 ja Sisälähetysseura Herättäjä vuonna 1912. Malmivaara uudisti myös heränneiden laulukirjan Siionin virret, jonka uudistettu painos ilmestys 1893. Herännäisyyden elpyminen liittyi osaltaan kansallismielisyyden ja kansallisromantiikan nousuun. Herännäisyys nähtiin nimenomaan suomalaisen uskonnollisuuden ja sielunmaiseman ilmenemismuotona, sitä paitsi se varjeli vanhaa suomalaista talonpoikaiskulttuuria. Deleonismi
De Leonismi, jota on kutsuttu myös marxism-deleonismiksi, on Daniel De Leonin luoma syndikalistisen marxismin muoto. De Leon oli ensimmäisen yhdysvaltalaisen sosialistisen puolueen, Amerikan sosialistisen työväenpuolueen varhainen johtaja. Neturei Karta International
Sionistit pitävät ryhmää ääriliikkeenä, joka tukee antisemitismiä. Järjestö itse taas väittää puolustavansa juutalaista uskoa ja sionistien tukevan toiminnallaan antisemitismiä. Järjestö on puolustanut monia sionistien vastustamia henkilöitä ja järjestöjä, kuten Mahmud Ahmadinejadia, Jasser Arafatia ja Louis Farrakhania, ja se myös tuki Hizbollahia vuoden 2006 sodassa ja onnitteli Hamasia vaalivoitosta Palestiinassa. Moses Mendelssohn
Moses Mendelssohn (6. syyskuuta 1729 Dessau – 4. tammikuuta 1786 Berliini) oli saksalainen juutalainen filosofi. Hän oli 1700-luvun merkittävimpiä juutalaisia ja hänen voidaan katsoa synnyttäneen euroopan juutalaisen valistuksen, haskalahin. Jotkut juutalaiset ovat pitäneet häntä kolmantena Mooseksena, jonka kautta juutalaisille on avautunut uusi suunta historiassa, raamatullisen Mooseksen ja keskiajalla vaikuttaneen Moses Maimonideen jälkeen. Toiset taas ovat nähneet hänet juutalaisten oman identiteetin ja perinteisen juutalaisuuden tuhoutumisen alullepanijana. Sionismi
Juutalaiset eivät kuitenkaan koskaan unohtaneet elävänsä diasporassa, vaan ajatus Israelista kotimaana säilyi oleellisena osana juutalaisten kansallista identiteettiä. Juutalaisten tärkein rituaali Seder päättyy sanoihin ”Ensi vuonna Jerusalemissa”. Tämän yhteyden vahvuus ja pysyvyys selittää sionismin nopean kasvun 1800-luvun pienestä poliittisesta liikkeestä useimpia juutalaisia yhdistäväksi voimaksi, joka synnytti Israelin valtion vuonna 1948. Sionismi
Sionismi pyrki tarjoamaan vastauksen sekä juutalaisten identiteettiongelmaan että antisemitismin aiheuttamaan uhkaan. Useista kilpailevista ideologioista poiketen sionismi halusi korostaa juutalaisten omaa erityislaatua ja perustaa oman valtion. Sen sijaan reformijuutalaiset kehottivat juutalaisia sulautumaan valtaväestöön ja ortodoksijuutalaiset halusivat jatkaa eristäytynyttä ja perinteisiin tukeutuvaa elämää eurooppalaisten valtioiden sisällä. Myös ei-sionistinen juutalainen sosialismi houkutteli monia juutalaisia 1800-luvun lopulla, eikä siihen kuulunut käsitystä yhdestä yhtenäisestä juutalaisesta kansasta. Antisemitismi
Vuonna 1894 keskieurooppalainen Theodor Herzl havahtui juutalaisten ahdinkoon ranskalaisen kapteenin Alfred Dreyfusin oikeudenkäynnin myötä, jolloin vapaamielisinä luultujen ranskalaisten antisemitismi oli nostanut päätään. Herzl päätteli, että juutalaiset vapautuisivat vainoista ja syytöksistä vain omassa maassaan, ja aloitti sionistisen liikkeen.
Puolassa Bohdan H’melnytskyin johtamat kasakat surmasivat raa’asti yli 100 000 juutalaista vuosien 1648–1661 välillä. Itä-Euroopan juutalaisten elämää rajoitettiin laein ja heitä painostettiin kääntymään kristinuskoon muun muassa 25 vuoden asepalveluksella. Vuoden 1881 jälkeen alkoi Venäjällä pogromien aalto. Pietarissa julkaistiin 1903 Siionin viisaiden pöytäkirjat, väärennetty ”juutalaisten maailmanvalloitussuunnitelma”, josta tuli yksi antisemitismin kulmakivistä. Ukrainan itsenäisyystaistelun yhteydessä juutalaisia syytettiin bolševismista ja 100 000 juutalaista surmattiin. Theodor Herzl
Theodor Herzl (, ; 2. toukokuuta 1860 Pest – 3. heinäkuuta 1904 Reichenau an der Rax, Ala-Itävalta) oli itävalta-unkarilainen juutalainen toimittaja ja nykyaikaisen sionismin luoja. Hänen hepreankielinen nimensä oli "Binjamin Ze’ev". Sionismi
Karkotuksista huolimatta juutalaiset asuttivat Israelia aina 100-luvulle asti, jolloin suurin osa heistä joutui diasporaan roomalaisille hävityn toisen juutalaissodan myötä. Myöhemmin muslimien valtakaudella juutalaisten asema alueella vaihteli syrjitystä sorrettuun, ja ristiretkien seurauksena juutalaisasutus pyhässä kaupungissa Jerusalemissa hävisi välillä kokonaan. Roomalaisten Palestiinaksi nimeämä alue oli köyhää maata, ja pieni juutalaisasutus tuli toimeen pitkälti lahjoitusten turvin. Kukaan muukaan ei kuitenkaan pitänyt maata kotimaanaan, vaan arabit tunsivat Israelin Etelä-Syyriana ja Palestiinan arabiasukkaat tunnettiin syyrialaisina. Illyrismi
Illyrismi eli Illyrian kansanliike oli 1800-luvun alussa syntynyt itsenäistymisliike, jonka tavoitteena oli valtiollisesti ja kansallis-sivistyksellisesti yhdistää kaikki eteläslaavilaiset kansat. Liikkeen yhteydessä luotiin myös serbeille ja kroaateille yhteinen serbokroatian kieli štokavski-murteen pohjalta, minkä he näkivät tärkeänä tekijänä kansojen elinalueiden yhdistämiseen. Raittiusliike
Raittiusliikkeen perusti amerikkalainen lääkäri Benjamin Rush (1745–1813). Raittiusliike on ollut poliittisesti merkittävässä asemassa muun muassa Yhdysvalloissa ja Pohjoismaissa Tanskaa lukuun ottamatta. Esimerkiksi Suomen ja Ruotsin nykyisessä alkoholimonopoliin keskittyvässä järjestelmässä on nähty raittiusliikkeen vaikutus. Latvian juutalaiset
1890-luvulla alkoi juutalaisten muutto Palestiinaan sionismiin kohdistuneen mielenkiinnon kasvaessa. Sionismin suosion kasvun ohella kasvoi myös vallankumouksellisten liikkeiden suosio. Esimerkiksi Riikaan ja Daugavpilsiin perustettiin juutalaisten sosialidemokraattinen unioni. Vuonna 1905 sosialidemokraattinen puolue osallistui yleislakkoon ja mielenosoitukseen, jossa kuoli 73 mielenosoittajaa. 1900-luvun alussa juutalaisten määrä kasvoi entisestään Riian teollistumisen myötä. Vuonna 1914 Latviassa oli jo 190 000 juutalaista. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa monet tehtaat evakoitiin ja juutalaiset siirtyivät niiden mukana. Lisäksi vuonna 1915 pakkosiirrettiin noin 50 000 juutalaista Zemgalesta ja Kuurinmaalta Ukrainaan. Antisemitismi
Euroopassa syntyi 1700-luvun lopulla arjalainen myytti, jonka mukaan juutalaiset ovat alempirotuisia kuin saksalaiset. 1800-luvulla Saksassa ja Itävallassa antisemitismi tuli mukaan politiikkaan, ja laajalle Euroopassa levinnyt juutalaisvastaisuus edesauttoi Adolf Hitlerin ja kansallissosialistien valtaannousua 1930-luvulla. Natsit alkoivat välittömästi panna toimeen juutalaisia rajoittavia sääntöjä ja vainoja. Vuonna 1942 natsit aloittivat liittolaistensa kanssa Euroopan juutalaisten järjestelmällisen murhaamisen, holokaustin, jonka seurauksena noin kuusi miljoonaa juutalaista menetti henkensä. Sionismi
Vanhan testamentin mukaan juutalaisten yhteys Israeliin sai alkunsa juutalaisen historian alusta, kun Jumala neuvoi ensi sanoikseen Abrahamille tien maahan, jonne tämän tuli asettua. Sen jälkeen Israelin maalla on aina ollut juutalaisille erityinen asema, mikä on näkynyt muun muassa kertomuksissa Jaakobista, Mooseksesta ja Babylonin vankeudesta. Antisemitismi
Tutkija Walter Laqueur katsoo vasemmistolaisen antisemitismin pyrkivän juutalaisten katoamiseen kansana, ei yksilöinä. Äärivasemmistolaiset eivät myöskään yleensä hyväksy juutalaisvaltion ajatusta, ja he vastustavat Israelia myös osin sen liittolaisuudesta Yhdysvaltojen kanssa. Juutalaiset nähdään myös kapitalismin tukijoina ja feministisestä näkökulmasta myös patriarkaatin alullepanijoina. Tunnetuimpia vasemmistolaisia nykyajan antisemitistejä on kreikkalainen säveltäjä Mikis Theodorakis, joka on lausunut Israel-kritiikkinsä ohella että juutalaiset ovat kaiken pahan alku ja juuri ja että juutalaiset hallitsevat maailmantaloutta. Venäjällä kommunistit vaativat vuonna 2005 kaikkien juutalaisjärjestöjen kieltämistä. Sionismi
Revisionistit olivat Ze’ev Jabotinskyn johtama ryhmä, joka vaati juutalaisen armeijan luomista Palestiinaan, jotta britit voitaisiin pakottaa hyväksymään sionistien tavoitteet. Työväensionistit pitivät liikettä fasistisena. Israelin historia
Sionististen aatteiden innostamana nykyisen Israelin valtion alueelle alkoi muuttaa juutalaisia vuosina 1881–1903. Tätä ensimmäistä aaltoa kutsutaan myös nimellä ensimmäinen "alija". Vuoteen 1903 mennessä noin puolet ensimmäisistä 35 000 maahanmuuttajasta oli kuitenkin lähtenyt pois alueelta. Toisen alijan aikana 1904–1914 Palestiinaan muutti noin 40 000 juutalaista pääasiassa Venäjältä pakoon pogromeja. Toisen alijan aikana alkoi muodostua Israelin tulevan itsenäisyyden keskeisiä kansallisia instituutioita: heprean kieltä ryhdyttiin elvyttämään, ja alueella syntyi hepreankielistä lehdistöä ja kirjallisuutta. Juutalaiset perustivat myös poliittisia puolueita ja ammattiyhdistyksiä. Noin puolet toisen alijan aikana alueelle muuttaneista juutalaisista poistui vuoteen 1914 mennessä, jolloin ensimmäinen maailmansota keskeytti maahanmuuton. Ortodoksijuutalaisuus
Hasidijuutalaisuus syntyi herätysliikkeenä nykyisen Ukrainan alueella 1700-luvulla, ja se levisi nopeasti ympäri Itä-Euroopaa. Nykyään useimmat sen kannattajat asuvat Yhdysvalloissa Israelissa ja Yhdistyneessä Kuningaskunnassa. Israel Ben Eliezeriä, jota kutsutaan nimellä Baal Shem Tov, pidetään hasidijuutalaisuuden perustajana, ja hänen oppilaansa kehittivät ja levittivät sitä. Nykyään hasidijuutalaisuus on haredijuutalaisuuden alaryhmä, jolle on tunnusomaista uskonnollinen vanhoillisuus ja sosiaalinen eristäytyminen. Arabien–Israelin konflikti
1900-luvulla juutalainen muuttoliike alueelle voimistui sionismin myötä. Alueen ensin ottomaaniset ja sitten brittiläiset hallitsijat pyrkivät vaihtelevasti kontrolloimaan muuttoliikettä, mutta eivät pystyneet estämään jännitteiden syntymistä juutalaisten ja arabien välille. Näihin jännitteisiin sekoittuivat kolonialismin vastaiset paineet ja alueen ihmisten itsehallintovaatimukset. Agathon Meurman
Meurman oli keskeinen henkilö 1800-luvun maahanmuuttokysymyksessä ja vastusti pitkään juutalaisten asuttamista Suomeen. Globalisti
Historiallisesti nimitystä on käytetty myös antisemitistisessä mielessä juutalaisista. Termi juontaa juurensa siitä, että 1900-luvun juutalaisvihamieliset olivat sitä mieltä, ettei juutalainen ole uskollinen maalleen. Väärennettyjä "Siionin viisaiden pöytäkirjoissa" uskoteltiin juutalaisten suunnittelevan maailmanvalloitusta. Termiä on käyttänyt muun muassa Ku Klux Klania johtanut David Duke kutsuessaan Britannian EU-eroa voitoksi "juutalaisesta globalistiagendasta". Termiä on käyttänyt myös Yhdysvaltain presidentti Donald Trump Charles ja David Kochista, jotka rahoittavat republikaanien poliittisia liikkeitä. Juutalaiset
1700- ja 1800-luvulla pankkimaailmassa toimi useita vaikutusvaltaisia juutalaisia pankkiirisukuja, kuten Rothschildit Euroopassa, Warburgit Hampurissa ja myöhemmin myös muualla, Oppenheimit Kölnissä, Spreyerit Frankfurtissa, Hambrot Lontoossa, Sassoonit Intiassa ja Guenzburgit Pietarissa. Mennoniitat
Galenus Abrahams jatkoi kuitenkin yhteydenpitoa muihin liikkeisiin ja solmi yhteydet Englannin kveekareihin, joista George Fox ja William Penn vierailivat hänen luonaan, yrittäen turhaan saada tätä hyväksymään spiritualistiset katsomuksensa. Abrahamsia seurasi johtajana John Dektanel, joka perusti yhdessä muiden kanssa Amsterdamiin saarnaajaseminaarin vuonna 1735. Dektanel kirjoitti myös katekismuksen ja julkaisi vuonna 1753 valikoiman Menno Simonsin kirjoituksia. Sionistinen työväenpuolue
Sionistinen työväenpuolue usein lyhennetty 'Sionisti-Sosialistit' tai 'S.S.' oli juutalainen sosialistinen territorialistinen poliittinen puolue Venäjällä ja Puolassa, jonka perustamiskokous pidettiin Odessassa vuonna 1905. Se syntyi vastarintaliike "Vozrozhdeniesta" vuonna 1904 ja suosi ideaa juutalaisesta territoriaalisesta autonomiasta Palestiinan ulkopuolella. Puolue kuitenkin omisti suurimman osan energiastaan vallankumouksellisiin toimintoihin Venäjällä. Muiden venäläisten vallankumousryhmien, kuten esimerkiksi Narodnikitien, tavoin puolue suhtautui myönteisesti terrorismin käyttöön hallitsevaa valtaa kohtaan. Puolueella oli aktiivinen rooli vuoden 1905 vallankumouksessa. Siionin virret
Myös lestadiolaisessa herätysliikkeessä käytettiin liikkeen alkuvuosikymmeninä jossain määrin Laguksen Sionin Wirsiä, mutta 1800-luvun lopulla omien laulukirjojen myötä Wilhelmi Malmivaaran uudistamien Siionin virsien käyttö lestadiolaisilla väheni. Suomalainen puolue
Puolueen oppi perustui filosofi J. V. Snellmanin (1806–1881) ajatuksiin. Koko 1800-luvun lopun puolueen johtajana oli professori Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja hänen kuoltuaan vuonna 1903 uudeksi johtajaksi nousi professori J. R. Danielson-Kalmari. Vanhasuomalaiset omaksuivat Yrjö-Koskisen johdolla myöntyväisyyslinjan ensimmäisen sortokauden aikana, mikä leimasi vahvasti puolueen imagoa itsehallinnon loppuaikoina. Theodor Herzl
Vuonna 1898 Herzl aloitti neuvottelut juutalaisvaltion perustamisesta. Hän otti osaa Haagin rauhankonferenssiin. Vuonna 1901 hän pyysi Turkin sulttaanilta alueita, mutta sulttaani ei suostunut antamaan Palestiinaa, jota Herzl tavoitteli. Vuosina 1902–03 hän kävi Britannian siirtomaaministeriössä hankkimassa apua. Englanti neuvotteli Egyptin kanssa siitä, saavatko sionistit perustaa Siinaille juutalaisvaltion. Egypti ei suostunut tähän, ja britit ehdottivat autonomista juutalaisvaltiota Britannian Itä-Afrikkaan. Samaan aikaan sionistit kääntyivät Venäjän puoleen. Herzl matkusti Pietariin, missä hän tapasi valtiovarainministeri Sergei Witten ja sisäministeri Vjatšeslav von Pleven. Myöhemmin Pleve ei suostunut antamaan maata Venäjältä. Kuudennessa sionistikongressissa Herzl otti esille brittien tarjouksen. Britannian tarjous hylättiin, ja sionistit alkoivat tavoitella valtiota Palestiinaan. Ranskan juutalaiset
1800-luvun lopussa sattui niin sanottu Dreyfusin tapaus, jossa juutalaista kapteeni Alfred Dreyfusia syytettiin vakoilusta ja maanpetoksesta. Seuranneen oikeudenkäynnin epäkohtien saama julkisuus jakoi Ranskan voimakkaasti Dreyfusin kannattajiin ja vastustajiin. Presidentti armahti Dreyfusin vuonna 1898. Tapaus vaikutti muun muassa kirkon ja valtion erottamispäätökseen vuonna 1905 ja sionisti Theodor Herzlin ajatteluun, jonka mukaan juutalaisille piti saada oma kotimaa. Vuodesta 1881 vuoteen 1914 Ranskaan oli saapunut noin 25 000 juutalaista Itä-Euroopasta. Suurimmalle osalle heistä Ranska oli pysähdyspaikka matkalla Yhdysvaltoihin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen juutalaisia tuli Ranskaan edelleen Itä-Euroopasta, Venäjältä ja Pohjois-Afrikasta. Yhdysvaltojen päätös rajoittaa maahanmuuttoa vuonna 1924 asetti lisää painetta Ranskaan. Vuonna 1923 perustettiin "Fédération des Societés Juifs de France" auttamaan juutalaisia maahanmuuttajia. 1930-luvulla juutalaisia alkoi paeta Ranskaan Natsi-Saksasta. Saksan hyökätessä Ranskaan maassa asui noin 300 000 juutalaista. Saksan kanssa yhteistyötä tehnyt Vichyn Ranska ja Ranskasta vietiin muualle 76 000 juutalaista. Heistä noin 73 500 kuoli keskitysleireillä. Martin Buber
Martin Buberin dialogifilosofian historiallisia yhteyksiä voidaan nähdä luonnollisesti jo Sokrateessa, mutta varsinaisesti suurimpia vaikutteita filosofiseen ajatteluunsa Buber sai 1800-luvun filosofeilta, kuten Nietzscheltä, Kierkegaardilta, Feuerbachilta ja Jacobilta. Myös Kant on monin osin vaikuttava taustahahmo. 1700-luvun itäeurooppalaisella juutalaisliikkeellä hasidismilla on ollut Buberin ajatteluun vähintään yhtä suuri vaikutus kuin varsinaisilla filosofeilla. Selvää edeltäjää Buberin ajattelulla ei kuitenkaan ole. Samanaikaisesti Buberin kanssa tosin syntyi monella tavalla toisiaan muistuttavia dialogifilosofioita, mutta ilmeisen riippumattomina toisistaan Antisemitismi
Yhdysvalloissa autotehtailija Henry Ford julkaisi lehdessään 1920-luvulla antisemitistisiä kirjoituksia, ja 1900-luvun alussa vahvimmillaan ollut Ku Klux Klan otti juutalaiset yhdeksi kohteekseen. Benjamin Disraeli
Disraeli kirjoitti novelleja, joita ei arvostettu Viktorian ajan kirjallisuudessa. Hänen kirjoittamistaan romaaneistaan tunnetuimpia ovat Keski-Englannin teollisuusyhteisön elämää kuvaava "Sibyl eli kaksi kansakuntaa" (1845), "Vivian Grey" (1826) ja "Lothair" (1870). Kirjassaan "Coningsby" vuodelta 1844 Disraeli kuvaa nuoren aristokraatin elämää Lontoossa vuosien 1832–41 aikana. Hän kuvaa itseään Sidonia-nimisenä juutalaisena, joka opastaa nuorta Coningsbyta. Disraeli kirjoitti poliittisesta vastustajastaan Sir Robert Peelistä kirjassa "Sibyl eli kaksi kansakuntaa" Downing Streetin herrasmiehenä. Uukuniemeläisyys
Uukuniemellä vaikutti 1800-luvulla sekä renqvistiläisyys että herännäisyys, joilla kummallakin oli vaikutuksensa myöhemmin syntyneeseen liikkeeseen. Uukuniemeläisen herätyksen on katsottu alkaneen Niukkalan kylän ahoseuroista vuonna 1886. Merkittävinä saarnaajina toimivat Paavo Sihvonen ja Olli Hälvä. Yli kymmenen vuotta ennen Helena Konttista he kiersivät Uukuniemen kyliä käyden myös naapuripitäjissä. Kirkkoneuvosto antoi heille saarnakiellon, jota he eivät kuitenkaan noudattaneet. Eräissä seuroissa kieltoa aiottiin aluksi noudattaa, mutta silloin Olli Hälvä totesi puhujapöydän takaa Paavo Sihvoselle: ""tule pois Paavo puhumaan, Jumalaa meidän tulee totella enemmän kuin rovastia."" Plymouthin veljet
Darbyn jyrkkien johtotapojen vuoksi liike jakautui 1840-luvulla kahtia Darbyn johtamiin 'suljettuihin veljiin' ja 'avoimiin veljiin', joitten yhdeksi johtajaksi tuli George Műller (1805–1898), joka rakennutti ja ylläpiti suuria lastenkoteja, sekä harjoitti juutalaislähetystyötä. Avoimet veljet käyttävät uskovien kastetta eivätkä he hyväksy ammattijulistajia. Pääosa suljetuista veljistä hyväksyy lapsikasteen. Liike perusti ryhmiä muun muassa myös Venäjälle, Saksaan ja Puolaan. Lisäksi voidaan mainita Färsaarten veljesyhteisöt, jotka syntyivät skotlantilaisen William Gibson Sloanin tultua saarelle saarnaamaan keväällä 1865. Häneltä kului viisitoista vuotta ennen kuin yksikään färsaarelainen tuli kasteelle, ja vuonna 1901 veljeskuntaan kuului vain muutama sata 15 000 asukkaasta. Nykyään saarten noin 50 000 asukkaasta noin kymmenesosa kuitenkin kuuluu Plymouthin veljiin. Oskari Jussila
Oskari Jussila oli saavuttanut 1920-luvun alussa vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä keskeisen pappisvaikuttajan aseman. Vuonna 1919 Jussilalle uskottiin liikkeen pää-äänenkannattajan, "Siionin Lähetyslehden", toimittaminen. Tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1939 ja vielä vuosina 1942–1944. Taloudellisestikin lehden toimitus oli menestys eli tuotti herätysliikkeelle tuloja. Jussila oli aktiivinen kielteisen kannanottojen lausuja 1920-luvun alun muihin lestadiolaisen liikkeen haaroja kuten uusheräystä kohtaan. Päämoite oli niiden ”lakihenkisyys”. Jussila vieraili 1920 Yhdysvaltojen pohjoisilla suomalaisalueilla ja tuomitsi siellä ns. suurseuralaiset. Oskari Jussilan lehtikirjoittelussa tähän aikaan oli ominaista terävä vastakirjoittelu niitä kohtaan, jotka jollain tavalla arvostelivat vanhoillislestadiolaisuutta. Tähän aikakauteen kuuluu myös aktiivinen toiminta oman kansanopiston perustamiseksi. Niinpä vuonna 1923 aloitti toimintansa Ylitornion kristillinen kansanopisto vanhoillislestadiolaisen liikkeen tukemana. Antisemitismi
Ranskassa maan juutalaisten ahdistelu on johtanut monien juutalaisten eristäytymiseen muusta yhteiskunnasta. Presidentti Jacques Chirac kiisti antisemitismin olemassaolon Ranskassa vuoteen 2003 asti, kunnes hän alkoi sanoa, että Ranskan antisemitismille täytyy tehdä jotain. Ranskalainen kansanedustaja Pierre Lelouche huomautti vuonna 2004, että vaikka maan lehdistö oli 1930-luvulla kiihkeän juutalaisvastainen, juutalaisia koululaisia ei Ranskassa silloin kuitenkaan pahoinpidelty eikä synagogia poltettu kuten nykyisin palestiinalaisten puolustamisen nimissä. Vuonna 2018 Ranskassa julkaistiin manifesto, jossa yli 300 merkittävää ranskalaista tuomitsee hiljaiseksi etniseksi puhdistukseksi kuvaamansa uuden antisemitismin, jota harjoittavat maahanmuuttajayhteisöjen islamistiset radikaalit. Allekirjoittajien mukaan media vaikenee asiasta. Toinen maailmansota
Saksan aikainen kiivas antisemitismi ja juutalaisten kansanmurha holokaustissa voimistivat sionismin kannatusta ja vaatimuksia itsenäisen valtion perustamisesta turvapaikaksi maailman juutalaisille. 29. marraskuuta 1947 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti juutalaisvaltion luomisesta Palestiinan brittiläiselle mandaatille Lähi-idässä, joka oli laajalti selvinnyt sodan tuhoista koskemattomana. Suunnitelman mukaan entiselle mandaattialueelle oli perustettava juutalaisvaltion viereen myös valtio islaminuskoisille arabeille. Juutalaisyhteisö hyväksyi suunnitelman, mutta vastaavasti lähes kaikki arabijohtajat torjuivat sen, koska he eivät suostuneet jakamaan Palestiinaa juutalaisten kanssa. Ristiriitaa sionismin ja arabinationalismin välillä syvensi uskonnollinen kiista Palestiinassa sijaitsevasta Jerusalemista, joka on sekä juutalaisuuden että islamin pyhä kaupunki. Vuonna 1948 Israelin juutalaisvaltio antoi itsenäistymisjulistuksen, jota seurasivat Israelin itsenäisyyssota arabimaita vastaan ja Palestiinan pakolaiskysymys maanpakoon lähteneiden palestiinalaisten kohtalosta. Arabien–Israelin konfliktiksi kutsuttu vihamielisyys ja poliittinen jännitys arabimaiden ja Israelin välillä on jatkunut nykypäivään saakka. Vapaa-ajattelu
Suomessa valistusaate vaikutti lähinnä sivistyneistön keskuudessa. 1800-luvun lopulla Suomeen tuli darvinismi. Vuonna 1887 yritettiin perustaa uskonnonvapaus- ja suvaitsevaisuusyhdistys, mutta viranomaiset eivät sallineet yhdistyksen toimia. Vuonna 1889 Eero Erkon toimittama lehti "Keski-Suomi" julkaisi artikkelisarjan kehitysopista. Sen johdosta syntyi kiivas keskustelu, johon osallistuivat muun muassa Juhani Aho ja Minna Canth. Samana vuonna alkoivat Minna Canth ja A. B. Mäkelä julkaista Kuopiossa "Vapaita Aatteita" -lehteä, joka esitteli muun muassa kehitysoppia. Lehti oli lopetettava, koska ennakkosensuuri poisti suuren osan lehden kirjoituksista. Jehovan todistajien historia
Jehovan todistajat ovat 1800-luvun lopussa perustettu restorationistinen uskonto, johon kuuluu sanoman julkinen levittäminen. Tässä artikkelissa käsitellään Jehovan todistajien historiaa ja sen johtajia aikajärjestyksessä. Jehovan todistajien historia voidaan jakaa kolmeen pääosaan: C.T.Russellin aikaiseen alkuosaan sekä J. F. Rutherfordin aikaisiin suurempiin muutoksiin ja nykyaikaan. J. F. Rutherfordin aikana Jehovan todistajat omaksuivat nykyisen nimensä, joten useat pitävät häntä Jehovan todistajien perustajana. Charles Taze Russell kuitenkin perusti Vartiotorniseuran joka on Jehovan todistajien laillinen yhdistys Yhdysvalloissa. Theodor Herzl
Ensimmäisen kerran Herzl kiinnostui juutalaisten asemasta vuonna 1881, jolloin hän kuuli Venäjän pogromista. Uutinen teki hänen mieleensä pysyvän vaikutuksen. Huhtikuussa 1896 Herzl julkaisi kirjan nimeltään "Der Judenstaat" (suom. "Juutalaisvaltio", 2010). Kirja toi Herzlille mainetta etenkin juutalaisissa piireissä. Herzlistä tuli sionismin suurimpia puolustajia. Suurin vaikuttaja oli Dreyfusin tapaus, jossa ranskalaisen kapteeni Alfred Dreyfusin väitettiin välittäneen saksalaisille sotasalaisuuksia. Dreyfus menetti kapteenin arvonsa, ja hänet tuomittiin sotaoikeudessa. Tärkeimpänä syynä Dreyfusin tuomioon olivat luultavasti hänen juutalais-elsassilaiset sukujuurensa. Sotaoikeudessa hänet tuomittiin osittain väärennettyjen todisteiden perusteella. Samalla voimakas antisemitismin aalto levittäytyi ympäri Eurooppaa. Dreyfusin tapaus levisi muun muassa Wieniin, ja itävaltalainen poliitikko Karl Lueger ylisti Dreyfusin kohtaloa ja antisemitismiä. Luegerin puheet ja vainot vuonna 1895 antoivat Herzlille käsityksen "juutalaisvaltion" perustamisesta ainoana mahdollisena aatteena antisemitismin välttämiseksi. 1800-luvun filosofia
1800-luvun filosofia oli mitä suurimmassa määrin edeltävän vuosisadan valistusajattelun lapsi. 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa valistusajattelu alkoi toden teolla vaikuttaa yhteiskunnassa, ja sellaisten suurten filosofien kuin Immanuel Kant ja Jean-Jacques Rousseau teokset antoivat sykäyksen kokonaiselle uudelle sukupolvelle ajattelijoita. Marie Steiner
Marie von Sivers tutustui teosofiaan toimiessaan Eduard Schuren teosten saksantajana. Hän osallistui vuodesta 1900 alkaen Rudolf Steinerin luennoille. Seuraavana vuonna hän ehdotti tälle läntiseen okkultismiin pohjautuvan liikkeen perustamista. SC Hakoah Wien
Britit toivat jalkapallon Wieniin 1800-luvun lopulla. Juutalaisia Wieniin oli tullut koko 1800-luvun ajan ja 1900-luvulla heitä oli noin 146 000. Vuonna 1897 Karl Lueger nousi Wienin pormestariksi, mikä johti juutalaisvastaisuuteen Wienissä. Tämä nosti juutalaisessa väestössä sionismin ajatusta. Hakoahin perustaja Fritz (Beda) Löhner (nimi vaihdettu Löwystä) oli Böömistä paennut juutalainen. Hän pelasi nuorena jalkapalloa ja nousi Wienin sionistien johtohahmoksi. Vuonna 1887 juutalaisia kiellettiin liittymästä urheiluseuroihin. Toukokuussa 1909 Wieniniin tuli pelaamaan unkarinjuutalainen VAC. Kyseinen seura innoitti perustamaan Wieniin seuran, johon kuuluisi vain juutalaisia. Kesäkuussa 1909 julkistettiin vetoomus juutalaisen urheiluseuran perustamisesta ja seuran perustamiskokous pidettiin 26. syyskuuta 1909. Seuran nimeksi tuli Hakoah, joka tarkoittaa hepreaksi voimaa. Puheenjohtajaksi valittiin Löhner ja sihteeriksi Salomon Weinberger. Šabbetai Tsevi
Šabbetailainen liike koki 1700-luvulla renessanssin uuden Messiaan, Šabbetai Tsevin opetuslapsen Jacob Frankin myötä, mutta hiipui Euroopassa 1800-lukuun mennessä ja Kreikassa vuonna 1924. Turkissa toimii yhä esikuvansa tavoin muodollisesti islamiin kääntyneiden juutalaisten dönmeläinen lahko, joka pitää Šabbetaita messiaana. Skotismi
1800-luvulla skotistit eivät tuottaneet merkittävämpiä teoksia, vaikkakin skotismi oli edelleen säädetty fransiskaanisen sääntökunnan opiksi. 1900-luvulla skotistinen perintö on muuttunut lähinnä historiallisen mielenkiinnon kohteeksi muutamia poikkeuksia, kuten tohtori Timothy Noonen johtama The Catholic University of American projekti "The Scotus Project". K. J. Ståhlbergin kyyditys
Presidentti Ståhlbergin kyydityksen laajempi poliittinen konteksti oli Suomessa 1930-luvun alussa vallinnut oikeistoradikalismi. Maassa vaikutti lukuisia oikeistolaisia järjestöjä, mm. Suomen Lukko, Vientirauha, Itsenäisyyden liitto, Vapaussodan Rintamamiesten Liitto ja suurimpana Lapuan liike, johon viitattiin myös yleisesti kansanliikkeenä. Liikkeitä yhdisti vaihtelevissa määrin nationalismi, kommunisminvastaisuus, venäläisvastaisuus ja halu vahvan hallitusvallan luomiseen. Erityisesti antikommunistisia tavoitteitaan, kommunististen liikkeiden kieltämistä sekä kommunistien julkisista viroista poistamista ajaessaan Lapuan liike turvautui ulkoparlamentaarisiin ja laittomiin keinoihin keväästä 1930 alkaen. Kommunistisen "Työn Ääni" -lehden paino tuhottiin maaliskuussa ja tapauksen tutkimuksen sekä oikeudenkäynnin yhteydessä esiintyi mielenilmauksia, uhkailua ja väkivallantekoja. Liikkeen varsinaiseksi tavaramerkiksi muodostuivat kuitenkin vapusta 1930 lähtien muilutukset: kommunisteiksi tai heidän myötäilijöikseen miellettyjä henkilöitä kaapattiin automatkoille, joiden aikana heitä pahoinpideltiin ja nöyryytettiin. Matkan päätteeksi uhrit jätettiin milloin minnekin, äärimmäisissä tapauksissa Neuvostoliiton rajalle. Kristillinen sionismi
Monet kristityt sionistit uskovat, että juutalaisten kääntyminen kristityiksi on Jeesuksen toisen tulemisen edellytys. Kaikki eivät kuitenkaan jaa tätä näkemystä. Poikkeavalla kannalla on esimerkiksi amerikkalainen John Hagee. Juutalaisten kääntymys eskatologisena tapahtumana ei myöskään kuulunut 1800-luvun restoraatioliikkeen perustajan William Eugene Blackstonen näkemyksiin. Juutalaiset
Juutalaisen nykykirjallisuuden keskus oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Itä-Euroopassa, missä jiddišinkielisen kirjallisuuden synnyttivät kolme suurta klassikkoa Mendele Mokher Seforim, Šolom Aleichem ja I. L. Peretz. Jiddišinkielisen kirjallisuuden keskeisenä teemana oli traditionaalisen juutalaiskulttuurin ja yhteisöjen nykyaikaistuminen ja häviäminen. Venäjänkielisten juutalaisten kirjallisuuteen ei juutalaisuus yhtä kiinteästi liittynyt: siitä tunnetaan muun muassa Ilja Ehrenburg ja runoilija Osip Mandelštam. Saksankielisistä juutalaisista esimerkiksi Franz Kafkan teoksissa juutalaisuutta käsitellään myös vain pinnan alla. Maailmansotien välillä juutalaisen kirjallisuuden keskus siirtyi Puolasta Saksaan, ja toisen maailmansodan jälkeen Israeliin ja Yhdysvaltoihin, jonne Puolasta muuttaneista kirjailijoista merkittävimpiin kuuluu nobelisti Isaac Bashevis Singer. Juutalaisia aiheita käsittelevistä lukuisista nykykirjailijoista tunnetaan myös esimerkiksi yhdysvaltalaiset Philip Roth ja Saul Bellow sekä israelilainen Amos Oz.
Juutalaiset korostavat heprealaisen Raamatun lisäksi sitä selittäviä teoksia, joista tärkeimmät ovat Mišna ja Talmud. Mišna valmistui noin vuonna 250 Galileassa, ja vastaa laajuudeltaan suunnilleen heprealaista Raamattua. Vuosien 200–600 välillä kirjoitettu suullisen lain selitysteos Talmud on Raamatun ohella juutalaisten tärkein teos. Juutalainen laki eli "halakha" perustuu Talmudiin, vaikka Talmud ei itsessään olekaan lakiteos. Talmud on nähty juutalaisuuden eri osia koossa pitävänä selkärankana ja yhteisön jäsenten aktivoijana. Kaiken juutalaisen kirjallisuuden voidaan katsoa olevan enemmän tai vähemmän velkaa Talmudille, ja ilman Talmudin tuntemusta voi olla vaikeaa ymmärtää juutalaista kulttuuria. Antisemitismi
1800-luvulla alkaneet vainot johtivat laajaan juutalaiseen pakolaisuuteen, etenkin natsien noustua valtaan Saksassa 1930-luvulla, Yhdysvaltoihin ja esimerkiksi Etelä-Amerikkaan ja Israeliin. Israelin itsenäistyttyä 1948 muuttoliike ja sionismi voimistuivat entisestään. Juutalainen kansa oli viimein saanut oman valtion. Sąjūdis
Sąjūdis (; Liettuan uudistusliike) oli liettualainen kansalaisliike, jonka aktiivisin kausi oli 1980-luvun lopulta 1990-luvun alkuun. Virallisesti se aloitti toimintansa kesäkuussa 1988, jolloin sitä johti Vytautas Landsbergis. Aluksi sen tavoitteena oli saada neuvostovallan alaiseen Liettuaan autonomia, mutta myöhemmin sen tavoitteeksi tuli täydellinen itsenäistyminen. Antisemitismi
Juutalaiset ovat halki vuosisatojen olleet vainojen ja syrjinnän kohteena, mikä on johtanut asumiseen ghettoissa ja juutalaiseen pakolaisuuteen eli exodukseen, karkotusten, vihanpidon ja vainojen vuoksi. Israelin valtion perustaminen YK:n mandaatilla vuonna 1948 Britannian hallinnoimaan Palestiinaan kuitenkin loi juutalaiselle kansalle oman kodin ja turvapaikan. Useat muut valtiot ovat myös tarjonneet turvaa juutalaisille, esimerkiksi Yhdysvallat, jonne monet juutalaiset ovat historian saatossa paenneet, ja jossa 1700-luvun valistuksen ajalta periytyvät vapauden ja ihmisoikeuksien periaatteet ovat turvanneet elämää. Juutalaisia elääkin nykyään eniten Yhdysvalloissa ja toiseksi eniten Israelissa. Israelin–Palestiinan konflikti
Israelin–Palestiinan -konfliktin juuret juontavat 1800-luvun loppuun ja sionismin sekä arabinationalismin syntyyn. Sionistit pyrkivät perustamaan juutalaisvaltion Raamatussa mainittuun Kanaaninmaahan, joka kuului 1800-luvun lopulla Ottomaanien imperiumiin. Tälle Palestiinan nimellä tunnetulle alueelle alkoi vuosisadan taitteessa muuttaa juutalaisia siirtolaisia. Juutalaisten muuttoa alueelle lisäsi myös Itä-Euroopan pogromit eli juutalaisvainot. Alueelle oli muuttanut sionisteja Theodor Herzlin kehotuksesta jo 1800-luvulta lähtien. Sionismi
Sionismin vastustajia kutsutaan antisionisteiksi. Myös jotkut juutalaiset vastustavat sionismia. Heidän mukaansa jo juutalaisvaltio sinänsä on juutalaisen uskon vastainen, ja sen ristiriitaisuutta juutalaisuuden kanssa lisää Israelin syyllistyminen ihmisoikeus- ja sotarikoksiin, jotka ovat juutalaisen etiikan vastaisia. Kuitenkin valtiollisesti Israelin kansalaisuus perustuu sionistiselle ajatukselle siitä, että kuka tahansa juutalainen on oikeutettu Israelin kansalaisuuteen, jonka saaminen kestää muutaman kuukauden. Wrightiläinen työväenliike
Wrightiläinen työväenliike oli 1800-luvun lopulla Suomessa vaikuttanut sosiaaliliberaali yhteiskunnallinen liike, joka pyrki estämään työväestön radikalisoitumista edistämällä heidän asemaansa yhteistyöllä työnantajien kanssa. Liike sai nimensä perustajansa Viktor Julius von Wrightin mukaan. Wrightiläisyys oli suomalaisen työväenliikkeen varhaisin suuntaus, se tuli maahan Ruotsin mallin mukaisena ja kukoisti vuosina 1886–1894. Liike sai enemmän kannatusta sivistyneistön kuin työläisten parissa ja se kuihtuikin pian pois työväestön omaehtoisten työväenyhdistysten ja sosialismin vallatessa alaa. Šabbetai Tsevi
Euroopan juutalaisten keskuudessa nousi 1500-luvulta alkaen 1800-luvulle asti useita messiaanisia liikkeitä, jotka tarjosivat sorretuille juutalaisille lupauksen paremmasta. Smyrnassa ja Balkanin niemimaalla kierrellyt Šabbetai Tsevi herätti huomiota askeettisuutta ja erikoisia tempauksia sekoittelevalla käyttäytymisellään. Hän julistautui Messiaaksi Salonikissa, mutta paikalliset rabbit karkottivat hänet pian kaupungista. Muutettuaan ensin Kairoon ja sitten Jerusalemiin hän aktivoitui uudelleen, tekeytyi Messiaaksi ratsastellen aasilla ja nimitti ihmisiä opetuslapsikseen. Šabbetai keräsi nopeasti ympärilleen kansanliikkeen Lähi-idässä ja suuressa osassa Eurooppaa, myös Itä-Euroopan aškenasien parissa. Äärioikeisto Suomessa
Vasemmistoliittolaiset poliitikot Li Andersson ja Dan Koivulaakso sekä toimittaja Mikael Brunila pitävät kirjassaan Äärioikeisto Suomessa äärioikeistolaisena suomalaisena liikkeenä muun muassa myös Suomen Sisu -järjestöä, jonka perustajajäseniä he luonnehtivat oikeistoradikaaleiksi ja uusfasisteiksi. Toimittaja Sanna Seväsen mukaan Suomen Sisu edustaa uusnatsismiin verrattuna "toista äärioikeistolaista suuntausta", vastajihadismia, joka sai alkunsa Yhdysvaltojen vuoden 2001 terrori-iskujen jälkeen. Näkyvimmäksi "vastajihadistisen ajattelun edustajaksi" Sevänen mainitsee perussuomalaisten kansanedustajan Jussi Halla-ahon. Halla-ahon ja Suomen Sisun ohella vastajihadismia edustavat Seväsen mukaan myös Hommaforum-nettisivusto sekä vuonna 2011 perustettu Finnish Defence League -järjestö. Kyseiset järjestöt kiistävät yleensä itse olevansa oikeistolaisia tai yleisesti ottaen maahanmuuttokriittisiä. Alija
Osmanien valtakunta alkoi karkottaa juutalaisia joulukuussa 1914, jos heillä oli ulkomaan kansalaisuus. Keväällä 1915 julistettiin siionistinen toiminta laittomaksi. Myös David Ben-Gurion ja Jitzhak Ben-Zvi karkotettiin. Vuoden 1915 loppuun mennessä oli karkotettu 11 300 juutalaista. Juutalaisista 500 pestautui armeijaan ja osallistui brittien Gallipolin sotatoimiin Osmanien valtakuntaa vastaan. Rekonstruktionistinen juutalaisuus
Rekonstruktionistinen juutalaisuus on 1920–1930-luvuilla syntynyt yhdysvaltalainen juutalaisuuden suuntaus. Liike perustuu Liettuassa syntyneen newyorkilaisen rabbin Mordecai Kaplanin (1881–1983) ajatuksiin. Kaplanin tavoitteena oli muotoilla (rekonstruoida) juutalaisuus uudelleen vastaamaan paremmin nykyajan tarpeita. Kaplan esitteli ajatuksensa julkisesti vuonna 1922. Hän julkaisi kirjan "Judaism as a Civilization" vuonna 1934 ja ryhtyi julkaisemaan sen pohjalta "Reconstructionist"-lehteä vuonna 1935 yhdessä muiden liikkeen jäsenten kanssa. Rekonstruktionismista tuli erillinen juutalaisuuden suuntaus 1960-luvun loppuun mennessä. Liettuan historia
Liettualaisen älymystön johdolla perustettiin vuonna 1988 uudistusliike Sąjūdis.Uuden kansanliikkeen syntyä edelsi kaksi merkittävää asiaa. Virossa oli jo perustettu kansanrintama (Eesti Rahvarinne), mutta Liettuan tiedotusvälineet eivät kertoneet asiasta mitään. Toukokuussa 1988 kaksi virolaista tutkijaa vieraili Liettuan tiedeakatemiassa ja kertoi tapahtuneesta, mikä innosti esimerkillään liettualaista älymystöä toimimaan samoin. Toisena tekijänä oli liettualaisten kommunistien salamyhkäinen menettely Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 19. konferenssin alla. Moskova oli vaatinut avointa toimintaa kunkin tasavallan puoluekokousedustajien valinnassa. Puolue ilmoitti edustajansa 28. toukokuuta 1988, jotka oli valittu puolueen salaisessa kokouksessa ehdokasasettelun ollessa virallisesti kesken. Liettuan edustajistossa oli vanhoillisilla selvä yliedustus. Tapaus aiheutti vastalauseryöpyn tiedeakatemiassa ja kesäkuun alussa järjestettiin suuri keskustelutilaisuus, johon saapui 500 edustajaa. Tilaisuudessa perustettiin Liettuan perestroikan aloiteryhmä,""Sajūdžio iniciatyvinè grupė"" eli lyhyesti Sąjūdis. Theodor Herzl
Herzl kävi puhumassa juutalaisvaltion perustamisesta Euroopan juutalaisasukkaille muun muassa Istanbulissa, Sofiassa ja Lontoossa. Vuonna 1897 Herzl alkoi julkaista "Die Welt" -sanomalehteä Wienissä. Sen jälkeen hän suunnitteli Sionistista kongressia, joka pidettäisiin Baselissa. Hänet itsensä valittiin kongressin puheenjohtajaksi, ja 3. syyskuuta 1897 hän perusti Sionistisen Maailmanjärjestön, jonka puheenjohtajana hän toimi. Luigi Luzzatti
Juutalaistaustainen Luzzatti oli myös aktiivi sionistiliikkeen kannttaja etenkin maatlousyhteisöjen perustamissa Palestiinassa Nivala
1800-luvulla Nivalan elämänmeno oli rajua. Nivalan metsärosvot ”puukkojokelaiset” tunnettiin koko läänissä. Siveellisen rappion vastapainoksi virisi vahva hengellinen elämä. Niilo Kustaa Malmbergin johdolla seutu nousi herännäisyyden keskuspaikaksi. Suurina halla- ja nälkävuosina 1860-luvulla myös lestadiolainen herätysliike saavutti kannatusta. Pierre-Joseph Proudhon
Englantilainen Godwin, ranskalainen Proudhon ja saksalainen Max Stirner muodostivat anarkismin teorian isäkolmikon 1800-luvulla. PFLP-GC
Palestiinan vapautuksen kansanrintamasta eronnut Ahmad Jibril perusti PFLP-GC:n vuonna 1968. Eron syynä oli Palestiinan vapautuksen kansanrintaman Jirbilin kanssa perustaneen George Habashin näkemyserot Jirbilin kanssa järjestön suhteista Syyriaan. Jirbil oli Syyrian tukija ja hänen järjestönsä tuki sittemmin Syyrian intressejä Libanonissa. Järjestön perusajatuksena oli se, että Israel voitaisiin saada vetäytymään arabien mailta aseelisia keinoja käyttäen politiikan sijaan. Palestiinalaisten ja Israelin välille tulisi näinj synnyttää sota, johon muut arabimaat joutuisivat liittymään. Järjestö oli vastuussa 1970-luvulla ensimmäisestä palestiinalaisten toteuttamasta itsemurhaiskusta, kun kolme palestiinalaista räjäyttivät itsensä ja panttivankinsa surmaten yhteensä 18 henkilöä Kiryat Shmonassa. Vuoden 1987 marraskuussa kaksi järjestön taistelijaa soluttautui Israeliin Libanonista käsin käyttäen moottorein varustettuja riippuliitimiä. Israelin puolella he surmasivat kuusi israelilaissotilasta ennen kuin he itse tulivat ammutuiksi. Järjestö nousi esille myös Lockerbien pommi-iskun oikeudenkäynnissä. Iskun taustatekijöiksi epäiltiin aluksi PFLP-GC:a ja Syyriaa, mutta iskusta tuomittiin sittemmin libyalainen agentti. Golda Meir
Golda palasi Milwaukeehen isänsä toiveesta ollessaan 18-vuotias. Milwaukeessa Golda toimi aktiivisesti nuorisoliike Habonimissa. Hän piti puheita kokouksissa ja hän usein puhui sosialistisen sionismin puolesta. Hän myös toimi Palestiinasta tulleiden vierailijoiden hyväksi. Antisemitismi
Ranskan valloitettua Pohjois-Afrikan 1800-luvulla juutalaiset saivat näissä maissa yhteiskunnallisen tasa-arvon ja Algeriassa Ranskan kansalaisuuden. Tämä kuitenkin vieraannutti heidät arabiväestöstä ja vaikutti 1900-luvun loppupuolella antisemitismin nousuun. Juutalaisten muutto Palestiinaan nostatti arabien keskuudessa vastarintaa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja sionismin vastustus laajeni yleiseksi juutalaisvastaisuudeksi. Kaijenikulaisuus
Kaijenikulaisuus (tai kaienikulaisuus) oli 1820–1830-luvuilla Siikajokilaaksossa vaikuttanut varhaisherännäinen hurmoksellinen herätys, jota johti käsityöläinen Niilo Niilonpoika Laurila. 1800-luvun alkuvuosikymmenten herännäisliikehdintä johti kahteen samaan aikaan käytyyn suureen oikeustapaukseen, Kalajoen ja Rantsilan käräjiin, vuosina 1838–1839. Näistä Kalajoen käräjät on aina huomioitu tärkeänä vaiheena herännäisen herätysliikkeen historiassa, mutta Rantsilan kaijenikulaisia vastaan käydyt käräjät ovat jääneet vähemmälle huomiolle, vaikka Rantsilassa oli syytettyjä vain kolme vähemmän kuin Kalajoella.