Milloin Kalaja upposi Newfoundlandin edustalla?
Kalaja
"Kalaja" otti vuonna 1885 Cardiffista hiililastin toimitettavaksi Jamaikalle, josta se puolestaan otti punapuulastissa kurssin kohti Ranskan Le Havren satamaa. Huhtikuussa 1885 Santaholma vastaanotti Halifaxista Kanadasta sähkeen, jonka mukaan saksalainen Lloydin tullilaiva oli upottanut "Kalajan" "bankilla" ja perämies Lakström oli hukkunut. Vähitellen Kalajoelle saapui lisää tietoa ja kävi ilmi, että "Kalaja" oli joutunut onnettomuuteen Kanadan edustalla Newfoundlandin matalikolla 13. huhtikuuta 1885 matkalla Jamaikalta Le Havren satamaan. Kalaja
Kalaja oli kauppias Antti Santaholman vuosina 1873–1874 rakennuttama Kalajoen kuuluisin parkkilaiva, joka purjehti maailman merillä vuosina 1874–1885. Kauppamatkoillaan alus päätyi aina Etelä-Amerikkaan, Kiinaan ja Australiaan asti ja upposi Newfoundlandin edustalla vuonna 1885.
Terra Australis
Niin kauan kuin Terra Australis ylipäänsä esiintyi kartoilla, sen peittämäksi oletettu alue vähitellen pieneni. Kun Jacob Le Maire ja Willem Schouten vuonna 1615 kiersivät Kap Hornin, he totesivat, että Tulimaa olikin melko pieni saari. Kun Abel Tasman vuonna 1642 purjehti tuolloin Uudeksi Hollanniksi nimitetyn Australian ympäri, hän totesi, että se on erillinen manner, ei minkään laajemman mantereen osa. Ensimmäisellä tutkimusmatkallaan vuonna 1750 James Cook purjehti Uuden Seelannin ympäri, minkä jälkeen sitäkään ei enää voitu pitää oletettuun laajaan mantereeseen kuuluvana niemimaana. Newfoundland
Newfoundlandin löysi ja nimesi Englannin lipun alla purjehtinut Giovanni Caboto (John Cabot) vuonna 1497. Saarelta on löytynyt myös 500 vuotta varhaisempia viikinkien asutuksen jäännöksiä. Newfoundland on luultavasti islantilaisessa saagassa mainittu Vinland. Kalat (Eläinradan merkki)
Merkki on saanut nimensä Kala tähdistöstä, joka noin 2000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Kalojen merkki vastaa suunnilleen Vesimiehen tähdistöä. Kalaja
Roos päätti viipyä kuukausikaupalla Sydneyssä sillä seurauksella, että joulukuussa laivasta karkasi seitsemän merimiestä Australiaan, useimmat heistä suomalaisia. Australiasta "Kalaja" otti hiililastin Shanghaihin Kiinaan ja kävi tämän jälkeen pari kertaa Euroopassa. Se jäi kuitenkin purjehtimaan Itä-Intian rannikkoreitille. Miehistö pyyteli kapteenia palaamaan kotiin, mutta Roos ilmoitti isännistölle marraskuussa 1879 purjehtivansa Kiinan merellä ja aikovansa Anjeriin, Jaavalle mukanaan 450 tonnia raskasta lastia, teetä, kanelia ja silkkiä. Kattilankalla
Kattilankalla on sukeltajien suosima kohde, sillä saaren läheisyydessä lepäävät sekä suomalaisen höyrylaiva Telman että purjelaiva Sofia Marian hylyt. 1883 Englannissa vesille laskettu Åbo Shipping Ab:n omistama Telma (entinen Harrogate, Freja, Fragaria ja Cecilia Sanne) upposi saatuaan kovan vuodon jäänmurtaja Otson yrittäessä kääntää sitä jäissä 30. joulukuuta 1939. Saaren länsipuolella lepää 19. heinäkuuta 1859 uponneen hollantilaisen purjelaiva Sofia Marian hylky, joka on muinaismuistolain suojelema museohylky. Urakaze
"Urakaze" lähti 16. marraskuuta 1944 Bruneista kohti Kurea. Alus suojasi yhdessä "Yahagin", "Hamakazen", "Isokazen" ja "Yukikazen" kanssa taistelulaiva "Yamatoa", "Nagatoa" ja "Kongoa". Alukseen osui 21. marraskuuta 1944 120 kilometriä Formosan Keelungista luoteeseen Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Sealionin" laukaisema torpedo, jonka aiheuttama räjähdys tuhosi aluksen, vieden mukanaan koko miehistön sekä 17. hävittäjäviirikön komentajan Tanii Tamotsun. Numancia (1863)
Alus saapui 26. huhtikuuta Valparaisoon. Kuunari "Vencedoralta" saamiensa tietojen jälkeen alus ei ankkuroitunut, vaan jatkoi heti matkaansa Callaoon kohdatakseen amiraali Parejan johtaman laivueen. "Numancia" saapui 5. toukokuuta Callaoon liittyen Tyynenmeren laivueeseen. Perun vallankumouksen vuoksi alus lähti 5. joulukuuta 1865 hinaten "Marqués de la Victoriaa" Callaosta Calderaan Chileen, jossa se kohtasi "Berenguelan" ja "Villa de Madridin". Alukselle toimitettiin tieto Papudon taistelusta, jossa Chilen laivaston "Esmeralda" valtasi "Covadongan". Valtauksen seurauksena amiraali Pareja teki itsemurhan, minkä seurauksena Méndez Núñezista tuli laivueen komentaja. Hayate (1925)
Alus lähti 8. joulukuuta kontra-amiraali Kajioka Sadamichin johtaman Waken valtausosaston mukana kohti Wakea. Alus lähti 11. joulukuuta tulittamaan Wilkesin rannikkopattereita, kun siihen osui yksi tai kaksi 127 millimetrin rannikkotykistön kranaattia. Osumat aiheuttivat aluksen perässä voimakkaan räjähdyksen, joka katkaisi aluksen. Alus upposi parissa minuutissa vieden mukanaan lähes koko miehistön. Aluksella sai surmansa 167 henkeä mukaan lukien aluksen päällikkö. Ainoastaan yksi mies saatiin pelastettua merestä. Kaljaasi Verna
Kaljaasi Verna oli suomalainen moottorikaljaasi joka haaksirikkoutui Ahvenanmaalla Getan pohjoispuolella luultavasti Finnö grundin seudulla 18. syyskuuta 1948. Laivalla oli 24 (toisen tiedon mukaan 25) henkilöä jotka kaikki hukkuivat onnettomuudessa. HMS Fencer
"HMS Fencer" aloitti 28. huhtikuuta paluumatkan Kuolan niemimaalta mukanaan Neuvostoliiton laivaston amiraali esikuntineen. Matkan aikana alus tarjosi ilmasuojan paluumatkalla olleelle saattueelle RA59. Aluksen 842 laivueen Fairey Swordfish (tunnus C) upotti 1. toukokuuta Karhusaarten vesillä Saksan laivaston sukellusveneen "U-277" (). Seuraavana päivänä saman laivueen Swordfish (tunnus B) upotti Jan Mayenin vesillä "U-674":n () ja Swordfish (tunnus K) upotti Islannin vesillä "U-959":n (). Alukselta toimineet Wildcat hävittäjät ampuivat alas saattuetta varjostaneen BV138C-lentokoneen. Alus erkani 4. touokokuuta saattueesta ennen sen saapumista Loch Eween matkaten Scapa Flowhun. Reina Cristina (1887)
Laivue lähti 29. huhtikuuta Cañacaonlahdelle, jossa Yhdysvaltain laivaston kommodori Deweyn johtama Aasian laivue yllätti Montojon. Seuranneessa taistelussa "Reina Cristina" upposi. Malaijan taistelu
Kota Bharun valtauksen jälkeen japanilaisjoukot jatkoivat etenemistään Malakan niemimaan itä- ja länsirannikkoa pitkin etelää. Saksan uhan takia suurin osa Britannian kuninkaallisesta laivastosta oli puolustamassa Englannin kanaalia, Pohjois-Atlanttia ja Välimerta. Britit lähettivät sota-alukset HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen Kuantaniin, niemimaan itärannikolle Malaijan tueksi. Brittiläisalukset olivat kuitenkin vailla ilmatukea ja japanilaiset hävittäjät upottivat brittien sota-alukset 10. joulukuuta 1941. HMS Newfoundland
Sodan päätyttyä "HMS Newfounland" sijoitettiin reserviin, jossa sitä käytettiin koululaivana. Alus siirrettiin 1951 huollettavaksi Plymouthiin ja se palasi palvelukseen 5. marraskuuta 1952, jolloin siitä tuli Itä-Intian aseman 4. Risteilijäviirikön lippulaiva. Alus palveli osan ajasta Kaukoidän laivastossa. " HMS Newfoundland" oli 1956–1957 Punaisellamerellä ja Välimerellä osallistuen Suezin kriisin tapahtumiin. Alus upotti 1. marraskuuta 1956 Egyptin laivaston fregatin "Domiatin". Trieste (batyskafi)
Jacques Piccard ja laivaston luutnantti Don Walsh laskeutuivat Triestellä 23. tammikuuta 1960 Challengerin syvänteeseen. Laskeutuminen kesti melkein 5 tuntia. Ulompi pleksilasi-ikkuna murtui laskeutumisen aikana aluksen päästyä yli 9 kilometrin syvyyteen. Aluksesta oli puhelinyhteys emoaluksiin USS "Lewis" ja USS "Wandank". Kala
Panssarilliset alkukalat näyttävät fossiililöytöjen perusteella kadonneen noin 400 miljoonaa vuotta sitten, jolloin niiden satamiljoonavuotinen kukoistuskausi päättyi. Todennäköisesti nämä leuattomat kalat hävisivät ominaisuuksiltaan meriin ilmaantuneille leuallisille panssarihaille (Placodermi). Nykypäivänä ainoastaan nahkiaiset ja limanahkiaiset ovat leuattomia kaloja, vaikkakaan tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, kuuluvatko nämä eläimet kaloihin poikkeavan ruumiinrakenteensa vuoksi. SS Andrea Doria
"Andrea Doria" upposi 26. heinäkuuta 1956 kello 10.09 noin 11 tuntia yhteentörmäyksen jälkeen. Haaksirikko tapahtui lähellä Yhdysvaltain rannikkoa, joten paikalliset mediayhtiöt valokuvaajineen pääsivät helikoptereilla nopeasti paikalle. "Andrean Dorian" uppoamisesta tuli yksi suorien TV-lähetysten varhaisimpia huippuhetkiä kameramiesten kuvatessa pinnan alle vaipuvan aluksen viime hetket. Kuvamateriaali levisi nopeasti maailmalle ja lisäsi onnettomuuden julkisuutta. Kala nimeltä Wanda
Kala nimeltä Wanda () on brittiläis-yhdysvaltalainen vuonna 1988 valmistunut komediaelokuva. Elokuvan ohjasi Charles Crichton ja sen päärooleissa esiintyvät John Cleese, Jamie Lee Curtis, Michael Palin ja Kevin Kline. Elokuva kertoo jalokiviryöstöstä, jonka jälkeen ryhmän jäsenet yrittävät huijata ryöstösaaliin toisiltaan. Elokuva voitti yhden Oscarin, kaksi BAFTA-palkintoa ja sai kolme Golden Globe -ehdokkuutta. Kevin Kline sai roolisuorituksestaan parhaan miessivuosan Oscarin. Wakaba (1934)
Alus upposi 24. lokakuuta 1944 Panaylla Yhdysvaltain laivaston sukellusveneen "USS Franklinin" torpedoimana. HMAS Melbourne (R21)
Toinen yhteentörmäys tapahtui varhain aamulla 3. kesäkuuta 1969, kun Allen M. Sumner -luokan hävittäjä "USS Frank E. Evans" törmäsi "Melbourneen" ja upposi samankaltaisissa olosuhteissa. "Melbourne" leikkasi törmäyksessä "USS Frank E. Evansin" kahtia. "Evansin" keulaosa upposi muutamassa minuutissa. 74 Yhdysvaltain laivaston miehistön jäsentä sai surmansa, ja tapauksen johdosta järjestettiin molempien osapuolten yhteinen tutkinta. Nämä onnettomuudet yhdessä pienempien yhteentörmäysten, laivalla tapahtuneiden onnettomuuksien ja lentokoneiden menetysten kanssa saivat aikaan sen, että "Melbournea" pidettiin kirottuna. RMS Alaunia (1913)
Ensimmäisessä maailmansodassa "Alaunia" toimi kanadalaisten sotilaiden joukkojenkuljetusaluksena. 19. syyskuuta 1916 laiva upposi matkalla Lontoosta New Yorkiin osuttuaan merimiinaan Hastingsissa, East Sussexissa. Kaikki 163 matkustajaa saatiin pelastettua. Onnettomuudessa kuoli kaksi miehistön jäsentä. Kalasaari
Kalasaari on Päijänteen noin yhden kilometrin pituinen, kapea, suunnilleen etelälounas-pohjoiskoillissuuntainen saari Jyväskylässä. Lähisaaria ovat Vuoritsalo idässä sekä Iso-Lehtisaari lännessä. Kalasaaressa on yksi Päijänteen virkistysalueyhdistyksen virkistysalueista. Alueella on laituri kiinnityspoijuineen, sauna uimalaitureineen, grillikatos, jätepiste sekä kompostorikäymälä. Kalasaaressa on myös Päijänteen purjehdusseuran paviljonki. Se on entistetty vanhaan asuunsa. Tykkivene Uusimaa
Jatkosodan alkaessa alus oli 22. kesäkuuta 1941 miinalaivana Ahvenanmaalla. Alus upotti heinäkuussa 1941 Neuvostoliiton laivaston "PK 238":n, joka evakuoi neuvostojoukkoja Bengtskäriltä. Alus otti osaa Somerin taisteluun heinäkuussa 1942. Alus osallistui Viipurinlahden taisteluihin ja siihen osui 4. heinäkuuta 1944 Teikarin puolustajia tukiessaan kaksi kranaattia. Toinen osui mastoon ja toinen lähelle keulatykkiä, jolloin lähes kaikki aluksen upseerit haavoittuivat. Aluksen päällikkö kapteeniluutnantti Karstén menehtyi myöhemmin saamiinsa vammoihin. HMS Glorious
Saattajineen alus joutui 8. kesäkuuta Norjan merellä Saksan laivaston taisteluristeilijöiden "Gneisenaun" ja "Scharnhorstin" yllättämäksi. "Glorious" saattajineen upposi kahdessa tunnissa noin 315 kilometriä Halstadista länteen. Aluksen kannella olleista hukkui noin 1519 miestä ja pelastui ainoastaan 45. "Acastan" miehistöstä pelastui vain yksi mies norjalaiseen höyrylaivaan "SS Borgundiin", joka oli aiemmin pelastanut 38 "Gloriousin" miestä pelastusveneestä. "Borgundin" pelastamat merimiehet laskettiin maihin Fär-saarille 14. kesäkuuta. HMS Kandahar
Risteilijöiden upottua hävittäjät laskivat mereen pelastuslauttoja, minkä jälkeen ne poistuivat alueelta välttääkseen tuhoutumisen. "HMS Kandahar" ja "HMS Kingston" palasivat uppoamispaikalle pimeän tultua, jolloin ne pelastivat 523 risteilijä "HMS Fijin" eloonjäänyttä. ARA General Belgrano
ARA General Belgrano (runkonumero C-4) oli Argentiinan laivaston risteilijä, jonka Britannian Kuninkaallisen laivaston ydinsukellusvene "HMS Conqueror" upotti 2. toukokuuta 1982 Etelä-Atlantilla Falklandin sodassa.
Alus oli alun perin vuonna 1938 vesille laskettu Yhdysvaltain laivaston Brooklyn-luokan risteilijä "USS Phoenix". Se selvisi Japanin hyökkäyksestä Pearl Harboriin ja palveli toisessa maailmansodassa osallistuen useisiin taisteluihin. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston vahvuudesta vuonna 1946 ja se myytiin 12. huhtikuuta 1951 Argentiinalle, minkä jälkeen se huollettiin Philadelphian laivastontelakalla. Aluksen kansirakenteita supistettiin, torpedovyöt lisättiin, leveyttä kasvatettiin sekä maston tasanteet ja katapultit poistettiin. Se sai palvelukseen otettaessa 5. joulukuuta nimekseen "ARA 17 de Octubre" ("17. lokakuuta") presidentti Juan Perónin puolueelle tärkeän päivämäärän mukaan. RMS Atlantic
RMS Atlantic oli White Star Line -laivayhtiön omistama linjalaiva, joka liikennöi Atlantin yli Yhdistyneen kuningaskunnan ja New Yorkin välillä. "Atlantic" teki neitsytmatkansa 8. kesäkuuta 1871, mutta yhdeksännentoista matkansa aikana 1. huhtikuuta 1873 alus ajoi karille ja upposi Nova Scotian rannikolla, jolloin 562 ihmistä sai surmansa. "RMS Atlanticin" haaksirikko oli tuhoisin siviilimerionnettomuus vuoteen 1904 asti, jolloin SS Norge upposi. Samarin saaren taistelu
Yhdysvaltalaisten voitosta huolimatta viimeinen takaisku tuli jo kello 10.50. Luzonin saarelta lähtenyt japanilainen kamikaze-ryhmä hyökkäsi Spraguen laivojen kimppuun. Yksi koneista osui "St. Lon" (kommodori F. J. McKenna) lentokanteen läpäisten sen, minkä seurauksena alus paloi räjähdellen noin tunnin ennen uppoamistaan. Muut saattueen saattuetukialukset - kontra-amiraali Spraguen lippulaiva "USS Fanshaw Bay" (kommodori D. P. Johnson), "USS Kalinin Bay" (kommodori T. B. Williamson), "USS Kitkun Bay" (kommodori J. P. Whitney) ja "USS White Plains" (kommodori D. J. Sullivan)- selvisivät paosta vähin vaurioin. S/S Eira
Helsinkiläisen Etelä-Suomen Laiva Oy:n omistama "Eira" oli tulossa kalkkikivilastissa Gotlannista Koverhariin, kun se sai pohjakosketuksen Hankoniemen edustalla Ajaxin poijun luona. Laivalla olleet matkustajat ja osa miehistöä siirtyivät paikalle tulleeseen pelastusristeilijä "Russaröön," mutta jotkut miehistön jäsenet laivan yliperämiehen johdolla jäivät vielä alukseen yrittämään sen pelastamista. Laivaa lähdettiin hinaamaan, mutta sen raskas lasti ja alukseen sisään virrannut vesi tekivät pian hinauksen mahdottomaksi, ja lopulta hinausvaijerikin katkesi. "Eira" upposi sitten noin 50 metrin syvyyteen Ajaxin ja Längdenin välille. Newfoundlandin sotaretki (1702)
Leaken laivasto hyökkäsi Ranskan uudisasutuksiin Newfoundlandin eteläisellä rannalla, tuhoten kalastusasemia ja muuta infrastruktuuria. He kaappasivat kalastus- ja kauppalaivoja, ja tuhosivat useimmat Saint-Pierren asutuksista. Lopuksi ennen palaamistaan Englantiin, Leake kaappasi useita laivoja Ranskan kauppasaattueelta, joka oli matkalla Eurooppaan. Yhteensä yli 50 laivaa kaapattiin ja kuusi kausiluonteista siirtokuntaa tuhottiin. Vahvasti linnoitettuun ranskalaiseen tukikohtaan, Plaisanceen, ei hyökätty. M/S Mekhanik Tarasov
16. helmikuuta 1982 laiva oli Newfoundlandin edustalla, matkalla Québecistä kohti Eurooppaa. Lastina aluksella oli sanomalehtipaperia. Aluksen reitin varrella raivosi kova myrsky, jonka vuoksi "Mekhanik Tarasov" joutui tuuliajolle. Suuri öljynporauslautta "Ocean Ranger" oli juuri uponnut samalla alueella yli 20-metrisissä aalloissa. Onnettomuudessa kuoli 84 ihmistä. Hayanami
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene "USS Harder" upotti torpedoimalla 7. kesäkuuta 1944 "Hayanamin" lähellä Tawitawia, 65 kilometriä Borneosta itään. Laiva räjähti ja upposi nopeasti, jolloin 208 miehistön jäsentä kuoli. "Urakaze" pelasti 45 henkiinjäänyttä. Kaljaasi Olga
Kaljaasi Olga on Ruotsinpyhtäällä vuonna 1885 rakennettu 20-metrinen puurakenteinen purjealus. Se purjehti alkuaikoinaan Porvoon ja Kotkan satamista muihin Suomen satamiin kuljettaen lastinaan kalkkikiveä, puutavaraa ja sokerijuurikkaita. Vuonna 1944 alus määrättiin pakko-ottoon Neuvostoliitolle. Tämän välttämiseksi alus jouduttiin upottamaan tarkoituksella meren pohjaan. Myöhemmin kaljaasi oli Kemiössä omistuksessa huvialuksena 1960-luvulla ja päätyi nykyiseen kotisatamaansa Uuteenkaupunkiin vuonna 1999. Tällöin alus myös kunnostettiin merikelpoiseksi. Jönköping (kaljaasi)
Jönköping oli ruotsalainen kaksimastoinen kaljaasi, joka upotettiin noin 40 kilometrin päässä Raumalta koilliseen ensimmäisen maailmansodan aikana 3. marraskuuta 1916 sen ollessa matkalla Gävlestä Raumalle. Kaljaasin pysäytti saksalainen sukellusvene "U-22", ja koska kaljaasin lastina oli sotakieltotavaraksi luokiteltua rautatavaraa ja alkoholia, se upotettiin lasteineen laivaan sijoitettujen räjähdyspanosten avulla. Kesällä 1998 hylyn alkoholilastin nostamisesta ja jakamisesta käytiin kova kiista ruotsalaisten ja suomalaisten kesken. RMS Andania (1921)
Saksan laivaston sukellusveneen "UA" laukaisema torpedo osui alukseen 16. kesäkuuta 1940 230 merimailia länsiluoteeseen Färsaarilta. Alus upposi hitaasti, ja islantilainen troolari "Skallagrimur" pelasti aluksen miehistön. Troolari lähti kuljettamaan miehistöä Hulliin, mutta kohdatessaan puolitoista vuorokautta myöhemmin hävittäjä HMS "Foresterin" miehistö siirrettiin hävittäjälle. Ainoastaan kaksi aluksen miehistöstä loukkaantui aluksen upotessa. Estonian uppoamisen salaliittoteoriat
Varsinkin myöhemmässä vaiheessa 2000-luvulla yhdeksi usein mainituksi teoriaksi "Estonian" uppoamiselle on esitetty törmäystä sukellusveneeseen. Teorian yksi merkittävimmistä esittäjistä on yhdysvaltalainen tutkiva journalisti ja kirjailija Drew Wilson, joka esittää teorian kirjassaan "The Hole: Another Look at the Sinking of the Estonia Ferry on September 28th 1994". Toisena vaihtoehtona Wilson esittää pohjaan tai vesirajan alapuolelle asennetut räjähteet. Wilsonin mukaan "Estoniassa" on oltava pohjassa iso reikä. Muun muassa lukuisat "Estonialta" selvinneet ja alakansilla oleskelleet ovat kertoneet kuulusteluissa kuulleensa ääniä kuin jokin olisi raapinut laivan pohjaa ja kuin laiva olisi esimerkiksi törmännyt johonkin tai ajanut karille. Lisäksi useat silminnäkijät näkivät alapuolelta tullutta vettä alemmilla kansilla kuin autokansi, mikä Wilsonin mielestä todistaa, että laivan pohja oli saanut osuman. Wilson kritisoi kansainvälistä tutkijalautakuntaa, joka ei ottanut juuri ollenkaan huomioon näitä silminnäkijähavaintoja. Hän perustelee teoriaa myös sillä, ettei mikään tunnettu alus "Estoniaa" lukuun ottamatta ole uponnut yhtä nopeasti, ellei ole saanut osumaa tai reikää vesirajan alapuolelle. Wilson sai mielestään teorioilleen lisää uskottavuutta, kun Yhdysvaltain kansallinen turvallisuusvirasto NSA epäsi häneltä vuonna 2004 kaikki tiedot kolmesta NSA:n hallussa olevasta "Estonian" turmaa koskevasta asiakirjasta perustellen epäämistä sillä, että asiakirjojen antaminen toimittajalle saattaisi aiheuttaa vakavaa vahinkoa ja vaarantaa kansallisen turvallisuuden. HMS Eskimo (F75)
"HMS Eskimo" osallistui 24. kesäkuuta 1944 Saksan laivaston sukellusveneen "U-971" upottamiseen Kanaalissa Brestin pohjoispuolella yhdessä Kanadan laivaston "HMCS Haidan" ja Tšekin ilmavoimien Liberator pommikoneen kanssa. Alus upotti 27. kesäkuuta Saksan laivaston miinanraivaajan ja partioaluksen Jerseyn saaren eteläpuolella, jolloin se itse kärsi vaurioita kolmen tuuman kranaattien osumista. M/S Johanna Thordén
M/S Johanna Thordén oli suomalainen, Gustaf Thordénin varustamon omistama rahtilaiva, joka ajoi karille ja upposi 12. tammikuuta 1937 Pentlandinsalmessa Skotlannin ja Orkney-saarten välissä Swonan saaren edustalla ollessaan paluumatkalla New Yorkista Göteborgiin. Laivalla oli yhteensä 38 henkeä, matkustajat mukaan lukien. Heistä kahdeksan selvisi hengissä. Myös laivan 55-vuotias kapteeni Lahja Simola hukkui. Laivan kuparilastin nosti vuonna 1969 sukeltaja Keith Jessop. HMS Kelly
"HMS kelly" lähti 1. toukokuuta laivueineen Maltalta partiomatkalle, jolta seuraavana päivänä palattaessa "HMS Jersey" tuhoutui sataman suulla lauenneeseen miinaan. Uponneen aluksen raivauksen jälkeen alus laivueineen lähti 8. toukokuuta merelle liittyäkseen Välimeren laivaston risteilijöihin "HMS Ajax", "HMS Dido", "HMS Orion" ja "HMAS Perth". Osaston tehtävänä oli vastaanottaa operaatio Tiikerin saattue ja suojata sen kulku Välimeren poikki Kreetalle ja Egyptiin. Alus liittyi seuraavana päivänä osaston mukana saattueeseen, josta se erkani 10. toukokuuta laivueineen tulittaakseen Bengasin satamaa ennen Maltalle paluuta 11. toukokuuta. Green River -kerrostuma
Tohtori John Evans keräsi ja kuvasi ensimmäisen kalan Green Riverin geologisesta kerrostumasta vuonna 1856. Tunnistteu kala oli lajiltaan "Knightia eocaena". Edward Drinker Cope julkaisi alueen kalafossiileista tutkimuksen vuonna 1871. RMS Baltic (1903)
Jälleen kerran "Balticista" tuli pelastusalus, kun se pelasti miehistön haaksirikkoutuneesta "Northen Lightista" Newfoundlandin rannikolla 6. joulukuuta 1929. Viimeisen matkansa alus teki Liverpoolista New Yorkiin 17. syyskuuta 1932. "Baltic" myytiin tammikuussa 1933 ja sen matka romutettavaksi alkoi 17. helmikuuta Liverpoolista Japanin Osakaan. SS Edmund Fitzgerald
Kun katoamisesta oli ilmoitettu, etsinnät eloonjääneiden löytämiseksi käynnistettiin. Alkuvaiheessa etsintöihin osallistuivat "Arthur M. Andersonin" lisäksi toinen rahtialus, SS "William Clay Ford". Kolmas alus, kanadalainen "Hilda Marjanne," ei voinut osallistua etsintöihin asettamatta alusta ja miehistöä vaaraan myrskyn vuoksi. Yhdysvaltain rannikkovartiosto lähetti kolme lentokonetta etsintöihin mutta ei myrskyn vuoksi voinut lähettää yhtään pinta-alusta. Rannikkovartioston alus "Woodbrush" lähti kahden ja puolen tunnin kuluttua ilmoituksesta, mutta se ei päässyt ilmoitetulle tapahtumapaikalle ennen kuin vuorokauden kuluttua. Etsinnöissä vedestä nostettiin runsaasti rojua, mukaan lukien pelastuslauttoja ja -veneitä, mutta yhtään eloonjäänyttä ei löydetty. HMS Glorious (1782)
Alus oli purjehtimassa Englantiin 25. heinäkuuta 1782 yhdessä Gravesin osaston kanssa, mutta se upposi 18. syyskuuta miehistöineen pyörremyrskyssä Newfoundlandin matalikolla Kalaja
"Kalaja" purjehti aluksi Raahesta painolastissa Pietarsaareen, jossa laivaan lastattiin lankkuja Englannin Hulliin vietäväksi. Hullin satamassa "Kalajaan" laitettiin kuparipohja, ja tammikuussa 1875 alus jatkoi matkaansa Hullista Shieldsiin, josta se otti hiililastin vietäväksi Jaavan saarelle Indonesiaan. U-41 (1939)
"U-41" lähti 27. tammikuuta 1940 Helgolandista. Alus upotti matkansa ainoan aluksen 5. helmikuuta brittiläisen "Beaverburnin" (9874 grt). Samassa yhteydessä sukellusveneen laukaisema torpedo vaurioitti hollantilaista "Ceroniaa" (8096 grt). Torpedojen laukaisun jälkeen aluksen kimppuun kävi Britannian kuninkaallisen laivaston A-luokan hävittäjä "HMS Antelope" syvyyspommein upottaen sukellusveneen Irlannin etelärannikolle. Aluksen koko miehistö sai surmansa. Otto Kalvitsa
Toukokuussa 1923 Kalvitsa loukkaantui vakavasti lento-onnettomuudessa, mutta palasi palvelukseen pitkän toipumisajan jälkeen. Elokuussa 1925 hän teki ensimmäisen lentonsa arktiselle alueelle, kun Kalvitsa lensi yhdessä Boris Tšudnovskin kanssa Leningradista Arkangelin kautta Novaja Zemljan saarille. Heidän päätehtävänsä oli etsiä sopivia laivareittejä koillisväylää varten. Kalvitsa ja Tshudnovski tutkivat erityisesti Novaja Zemljan saaria erottavaa Matotškin Šarin salmea. Kesäkuussa 1926 hän matkusti lentokoneineen rahtilaivalla Vladivostokiin, jossa Kalvitsa osallistui Georgi Ushakovin johtamaan Wrangelinsaaren retkikuntaan. Tarkoituksena oli kartoittaa saarta sekä etsiä paikkaa ensimmäistä pysyvää neuvostoliittolaista siirtokuntaa varten. Strategisesti tärkeästä saaresta olivat kiinnostuneet myös Yhdysvallat ja Kanada. HMS Kipling
"HMS Kipling" lähti 21. toukokuuta Maltalta "HMS Kellyn" ja "HMS Kashmirin" kanssa tukemaan Kreetan taistelua. Seuraavana päivänä alus erkani osastosta ohjauksessa havaitun vian vuoksi, minkä jälkeen se joutui syöksypommittajien maaliksi. Ainoana selvinneenä aluksena se pelasti seuraavana päivänä 279 eloonjäänyttä merestä. Pelastustyön aikana alus törmäsi "HMS Kellyn" hylkyyn, mikä aiheutti öljyvuodon sekä laski aluksen nopeuden 20 solmuun. Seuraavana päivänä matkatessaan Aleksandriaan alus joutui toistuvien ilmahyökkäysten kohteeksi, minkä seurauksena se kärsi vahinkoja lähelle osuneista pommeista. Lopulta alus pysäähtyi polttoaineen loputtua, jolloin verkonlaskija "HMS Protectorilta" saatiin polttoainetäydennystä matkan jatkamiseksi. Abel Tasman
Tasman löysi Tongan 21. tammikuuta 1643 ja Fidžin 6. helmikuuta. Sitten hän kääntyi luoteeseen ja saavutti Uuden-Guinean 1. huhtikuuta ja Batavian 14. kesäkuuta 1643 kymmenen kuukauden matkan lopuksi. Matkan aikana vain 10 merimiestä oli kuollut. Tasman oli kiertänyt matkallaan Australian näkemättä sitä ja siten selvittänyt, ettei Australia ollut osa oletettua eteläistä mannerta. Zuikaku
Aluksen lentokoneet iskivät 20. tammikuuta 1942 Australian asevoimien puolustamaan Rabauliin sekä vuorokautta myöhemmin Laelle Uuteen-Guineaan. Huhtikuussa alus osallistui Intian valtamerelle tehtyyn syöksyyn, jossa upotettiin Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus "HMS Hermes" sekä raskaat risteilijät "HMS Cornwall" ja "HMS Dorsetshire". Toukokuussa alus sisaraluksineen osallistui operaatio MO:hon eli Port Moresbyn valtaukseen. Yhdysvaltain purettua sotatoimeen liittyvää viestiliikennettä lähetettiin alueelle laivasto-osasto. Seuranneessa Korallimeren taistelussa "Shōkaku" vaurioitui pahoin, "USS Lexington" upposi ja "USS Yorktown" vaurioitui pahasti. "Zuikaku" selvisi taistelusta vahingoittumattomana, mutta menetti lähes kaikki lentokoneensa. Taistelussa käsittyjen tappioiden korjaaminen esti kummankin japanilaisaluksen osallistumisen Midwayn taisteluun kesäkuussa. Andrew Simpson
Simpson kuoli 36-vuotiaana valmistautuessaan tulevaan kilpailuun. Joukkueen katamaraani kaatui Yhdysvaltain San Franciscon lahdella. Simpson joutui veden alle kymmeneksi minuutiksi, eikä häntä kyetty enää elvyttämään. St. John’s (Kanada)
Vuonna 1815 St. Johnin vakituinen asukasluku oli kasvanut lukemaan 10 000 edellisen vuosisadan noin tuhannesta. Vuoden 1870 jälkeen kaupunkiin kehittyi pienimuotoista teollisuutta ja vuonna 1882 avattiin kaupungin kuivasatama. Vuonna 1898 rakennettiin puolestaan Newfoundlandin rautatie. Toisaalta 1800-luvun aikana kaupunkia hävittivät useat eri suurpalot. Kalan hinta romahti ensimmäisen maailmansodan jälkeen ja tilannetta pahensi entisestään1930-luvun lama. Taloudellinen ahdinko päättyi vuonna 1941, jolloin Yhdysvallat alkoi rakentaa kaupunkiin toisen maailmansodan aikana käytettyjä sotilastukikohtia. Kaupunki kasvoi myös sodan jälkeen. Kun Newfoundland ja Labrador liittyi Kanadan liittovaltioon rakennusbuumi sai tukea myös liittovaltion kassasta. Toisaalta kaupunki tuli entistä riippuvaisemmaksi julkisen puolen työpaikoista menettäen samalla asemansa pääasiallisena kalanvientisatamana. Werner Hacklin
Hacklin ryhtyi laivanvarustajaksi vuonna 1915, kun hän hankki "Carrie"-nimisen höyrylaivan Tukholmasta. Laiva kuljetti "Birgit"-nimisenä vehnää Mäntyluodon satamasta Tukholmaan ja paluulastina kappaletavaralastia. Birgit joutui kuitenkin saksalaisen sukellusveneen upottamaksi Pohjanlahdella 6. marraskuuta 1915. Seuraavan aluksensa Hacklin hankki vasta syksyllä 1916. Vuosien 1916–1932 aikana Hacklin omisti yhteensä 13 purjealusta, jotka olivat pääosin kaljaaseja. Laivat veivät puutavaraa Suomesta Itämeren alueen maihin ja Englantiin sekä toivat paluulastina kappaletavaraa. Jönköping (kaljaasi)
"Jönköping" lähti Gävlestä 26. lokakuuta 1916 lastinaan 17 tynnyriä punaviiniä Suomen Pankille, 67 tynnyriä konjakkia ja 50 laatikkoa (5 000 pulloa) samppanjaa Venäjän armeijalle sekä noin 35 tonnia erilaista rautatavaraa. Alus joutui välillä ankkuroitumaan huonon sään takia ja pääsi jatkamaan matkaa vasta 2. marraskuuta. Seuraavan päivän aamuna sen pysäytti saksalainen sukellusvene "U-22", ja laivan kapteeni E. B. Eriksson joutui menemään sukellusveneeseen esittämään laivan ja sen kuljettaman lastin paperit. Sukellusveneen päällikkö Bruno Hoppe päätti upottaa kaljaasin, koska sen lastin joukossa oli sotakieltotavaraksi luokiteltua materiaalia. Kaljaasin runkoon sijoitettiin räjähdyspanoksia, ja laiva upotettiin räjäyttämällä sen jälkeen, kun sen miehistö oli siirretty sukellusveneeseen. Vähän ajan kuluttua upotettiin samalla tavalla toinen, "Agir"-niminen alus, ja myöhemmin kummankin laivan miehistöt jätettiin saksalaisten tarkastuksessa puhtain paperein selvinneeseen ruotsalaisalukseen. Rainbow Warriorin tapaus
Kolme päivää Rainbow Warriorin saapumisen jälkeen "Ouvea" lähti Uudesta-Seelannista kohti Australialle kuuluvalle Norfolkinsaarta. Seuraavana päivänä Rainbow Warrior upotettiin magneettisilla miinoilla. Ensimmäinen räjähdys tapahtui vesirajan alapuolella. Laivassa olleet 12 miehistön jäsentä pakenivat, lukuun ottamatta portugalilaista valokuvaaja Fernando Pereiraa, joka meni kannen alle ja yritti pelastaa kameransa. Silloin tapahtui toinen räjähdys, ja Pereira sai surmansa. Franklinin kadonnut arktinen retkikunta
Laivat "Erebus" ja "Terror" purjehtivat kesällä 1845 Kanadan arktisten saarten pohjoisosissa Lancasterinsalmesta Barrow’nsalmeen ja pohjoiseen Wellingtonin kanavaa pitkin 77 leveysasteelle asti. Sitten hän palasi takaisin Barrow’nsalmeen, jossa ne syksyllä 1845 jäätyivät kiinni Beechleynsaaren edustalla. Keväällä laivat purjehtivat etelään, lähelle Kanadan pohjoisrannikkoa. Retkeläiset olettivat, että etelässä näkyvä Kuningas Williamin saari oli osa mannerta, ja purjehtivat siksi vuonna 1846 Victoriansaaren eteläpuolella olevaan Victoriansalmeen. Tämä oli laivoille kohtalokasta, sillä Victoriansalmi jäätyy usein. Lämpimänä kesänä se saattaa olla auki mutta kylmänä ainakin suurelta osin jäässä. Laivat juuttuivat syksyllä 1846 Victoriansalmeen Kuningas Williamin saaren länsipuolelle. Goren partio lähti huhtikuussa 1847 selvittämään Luoteisväylän jatkoa ja jätti viestilieriöön tiedonannon, jonka mukaan kaikki oli hyvin Franklin kuoli kuitenkin laivalla jo kuukauden kuluttua. Franklinin kuoltua komennon otti Francis Crozier. Goren partio palasi myöhemmin laivaan. Kalaja
Kapteeni Roos haastettiin oikeuteen. Hän oli ollut "Kalajan" kapteenina viisi vuotta ja kahdeksan kuukautta, joista laiva oli maannut eksoottisissa satamissa kolme vuotta ja ollut merillä kaksi vuotta ja kahdeksan kuukautta. Sopimus oli tehty alun perin vain kahdeksi vuodeksi; Roos oli rikkonut sopimusta kieltäydyttyään palaamasta takaisin Suomeen. Voittoa oli tullut ainoastaan Pohjois-Amerikan reitiltä, ja kirjanpidon mukaan laivan miehistön muonitukseen eli "provianttiin" oli kulunut vuosina 1874–1880 yhteensä jopa 65 470,12 mk, sillä Roos oli ostanut pitkille merimatkoille ”väkeviä juomisia, viinejä, porteria, olutta, skinkkua, juustoa ja monenlaista muuta erinomaisempaa kajuuta ruokaa”. Kaiken lisäksi kapteenin rouva oli ollut laivassa 4,5 vuotta maksamatta laisinkaan ruokarahaa. Isännistö vaati Roosilta korvauksia 126 014,43 mk, mutta oikeus määräsi hänen maksettavakseen ainoastaan 1 711,98 mk, sillä kapteenilla oli yhtiöltä saamisia 50 741,60 mk. Zuikaku
Lokakuussa 1944 alus osallistui Leytenlahden taisteluun, jossa sen lentokoneet upottivat "USS Princetonin" ja "USS St. Lon" kamikaze-iskuillaan. 25. lokakuuta 1944 Cape Engañon taistelussa "Zuikakuun" osui seitsemän torpedoa ja yhdeksän pommia, jonka jälkeen miehistölle annettiin käsky jättää laiva kello 13.58. Alus kääntyi ympäri ja upposi kello 14.14 perä edellä vieden mukanaan laivan kapteeni Kaizuka Takeon ja 842 miestä. Hävittäjät "Wakatsuki" ja "Kuwa" pelastivat vedestä 862 miestä. Alus oli viimeinen jäljellä ollut Pearl Harborin hyökkäykseen osallistunut keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus. USS Nevada (BB-36)
"Nevada" vaurioitui hyökkäyksessä Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Merkittävimmistä laivaston sotaoperaatioista, "Nevada" osallistui Normandian maihinnousuun. Alus toimi jonkin aikaa maihinnousun jälkeen eteläisen Ranskan alueella. Myöhemmin se palasi takaisin entiselle toiminta-alueelleen Tyynelle valtamerelle. Alus vaurioitui Tyynellämerellä, kun siihen osui kamikaze-kone sekä rannikkotykistön tulitusta. Pallada (1906)
Alus oli ehtinyt kapteeni Sergei Magnuksen komennossa osallistua erilaisiin tehtäviin jo aiemmin, muun muassa yhteen tykistötaisteluun saksalaisten panssariristeilijöiden "SMS Magdeburg" ja "SMS Augsburg" kanssa, ennen kuin se tapasi kohtalonsa 11. lokakuuta 1914 paluumatkallaan suoritetun tehtävän jälkeen. Saksalainen sukellusvene "U-26" päällikkönään kapteeniluutnantti Egewolf von Berckheim, sai "Palladan" tähtäimeen ja upotti risteilijän syvään veteen avomerelle Hangosta etelään. Osuma sattui ammusvarastoon. Alus katkesi ja upposi muutamassa minuutissa, eikä ole varmaa tietoa, ehtikö kukaan pelastautua. Viisi merimiestä oli kuitenkin eri syistä silloin maissa. Tiedot uhrien määrästä vaihtelevat eri lähteissä välillä 584–611. SS Islander
Alus upposi Douglasin- ja Admiraltynsaarten välillä Lynnin kanavassa Juneaun eteläpuolella 15. syyskuuta 1901 törmättyään ahtojäihin. Törmäys vaurioitti aluksen keulan vasenta puolta, ja alus upposi noin 15 minuuttia törmäyksen jälkeen noin kello 02.30. Turmassa menehtyi 18 miehistön jäsentä ja 22 matkustajaa. MV Akademik Šokalski
Alus juuttui kesken Etelämantereelle tekemänsä matkan jäihin ja sen tilanne sai paljon julkisuutta, kun usea jäänmurtaja epäonnistui sen irrottamisessa ja lopulta laivalla olleet tuotiin Australiaan helikopterilla. Alusta sanottiin tutkimusalukseksi, mutta Ranskan napaseutututkimuksen johtaja Yves Frenot arvosteli tutkimushanketta, jolla oli tarkoitus kulkea sama matka, jonka australialainen tutkimusmatkailija Douglas Mawson teki vuosina 1911–1914. Fenotin mukaan kyseessä on todellisuudessa huvimatka, joka on tieteen kannalta täysin merkityksetön. Laiva lähti matkalle 8. joulukuuta Uuden-Seelannin Bluffin satamasta. Helikopterin lähitienoille tuonut kiinalainen jäänmurtaja jäi itsekin kiinni jäihin. Pentti Kalaja
Pentti Kalaja (15. syyskuuta 1906 Oulu – 20. toukokuuta 1992) oli geodeetti. Hän oli professori vuodesta 1957. Hän oli Geodeettisen laitoksen palveluksessa vuosina 1929–1963, assistenttina 1929–1933, nuorempana valtiongeodeettina 1933–1957, vt. vanhempana valtiongeodeettina 1951–55, ja vanhempana valtiongeodeettina ja professorina 1957–63. HMS Newfoundland
Alus palveli toukokuussa 1945 yhdessä Australian laivaston yksiköiden kanssa Uuden-Guinean vesillä lounaisella Tyynellä valtamerellä. Se otti kesäkuussa osaa Trukin hyökkäykseen. " HMS Newfoundland" kuului heinäkuussa osastoon, joka tulitti Japanin pääsaarella olevia kohteita. Alus oli Tokion lahdella Japanin lopullisesti antautuessa. SS Telma
Höyrylaiva Telma oli vuonna 1883 valmistunut 86,94 metriä pitkä rahtialus, joka laskettiin vesille Englannissa alun perin nimellä "Harrogate".Se oli ennen Suomen lipun alle siirtymistään ruotsalaisomistuksessa. Alus upposi Oulun edustalla, Hailuodon pohjoispuolella 30. joulukuuta 1939. HMS Bulldog (H91)
"HMS Bulldog" lähetettiin 9. toukokuuta 1940 Scapa Flowsta täydennyksenä Norjan rannikolle yhdessä "HMS Furyn", "HMS Foresightin", "HMS Mohawkin" ja "HMS Gallantin" kanssa. Osaston tuli matkalla tuhota tiedustelutietojen ilmoittama kuuden E-veneen osasto. "HMS Bulldog" jäi osastosta ja se liittyi risteilijä "HMS Birminghamin" ja hävittäjien "HMS Janus", "HMS Hyperion", "HMS Hereward" ja "HMS Havock" muodostamaan osastoon, jolla oli vastaava tuhoamistehtävä. Osastoon liittyivät hieman myöhemmin vielä hävittäjät "HMS Kelly" ja "HMS Kandahar". Osasto kohtasi E-veneet, mutta ei saanut niitä upotettua. "HMS Kellyyn" osui torpedo sillan alle keskilaivaan ja "HMS Bulldog" määrättiin hinaamaan vaurioitunut alus Tyneen.
Alus palveli toisessa maailmansodassa Kotilaivaston 3. Saattajalaivueessa. Se oli suojaamassa saattuetta OB318 Liverpoolista Atlantille, kun se joutui 9. toukokuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen "U-110" hyökkäyksen kohteeksi. Taistelun seurauksena "HMS Bulldog" sai ensimmäisenä täydellisen Enigma-laitteen vallattua. Hr. Ms. Jan van Amstel (1936)
Alus vaurioitui 6. maaliskuuta 1942 Surabayassa ilmahyökkäyksessä, jolloin 23 miehistönjäsentä sai surmansa. Alus joutui taisteluun keisarillisen laivaston hävittäjän kanssa lähellä Giliä Madoeiransalmessa pyrkiessään Jaavan antautumisen jälkeen Australiaan. Alus upposi 8. maaliskuuta vieden mukanaan pääosan aluksella olleista. Déjà Vu (elokuva)
Laskiaistiistaina, New Orleansin Mardi Gras -juhlassa satoja Yhdysvaltain laivaston sotilaita ja heidän perheitään kuljettava autolautta räjähtää ja uppoaa jokeen tappaen vähintään 543 matkustajaa. ATF:n agentti Doug Carlin (Denzel Washington) lähetetään tutkimaan räjähdystä ja hän löytääkin todisteita siitä, että tapahtuma oli terroristin työtä. Doug tapaa tapahtumaa tutkivan poliisin ja FBI:n agentin Paul Pryzwarran (Val Kilmer) ja kertoo heille löydöstään. Toimistolle palattuaan Doug saa tietää joesta ylös nostetusta hiiltyneestä ruumiista, Claire Kucheveristä (Paula Patton). Clairen ruumis oli kuitenkin löydetty jo ennen räjähdystä. Kanadan historia
Viikinkien jälkeen Kanada sai olla käytännössä rauhaassa eurooppalaisvierailijoilta yli 400 vuotta. Muutamia kävijöitä on kuitenkin väitetty olleen, mutta varmoja todisteita on hyvin vähän. Todennäköisesti ainakin lukuisat eurooppalaiskalastajat vierailivat Newfoundlandin matalikoilla jo 1400-luvulla, mutta eivät kertoneet matkoistaan, koska pelkäsivät menettävänsä hyvät kalavedet. Kalajoki (joki)
Kalajoki on Kalajoen vesistön 130 kilometriä pitkä laskujoki Pohjanmaalla. Se alkaa Reisjärvestä ja laskee Perämereen. Kalajoen varrella on useita säännöstelyaltaita suurimpana Hautaperän tekojärvi Haapajärvellä, minkä tarkoitus on kevättulvien säännöstely ja sähköntuotanto. Kalajoesta tuli jääkauden jälkeen noin 8 000 vuotta sitten Päijänteen ja Saimaan yhteinen laskujoki. Muistona siitä on kanjoni Haapajärven Pitkäkankaalla. Päijänne mursi uuden laskujoen, Kymijoen, Heinolassa noin 6 100 vuotta sitten ja Saimaa uuden laskujoen, Vuoksen, Imatralla noin 5 000 vuotta sitten. Kahjo kalareissu
Kahjo kalareissu (engl. "Gone Fishin") on vuonna 1997 kuvattu komediaelokuva. Elokuvassa Joe Pesci ja Danny Glover esittävät kaveruksia, jotka lähtevät yhdessä kalareissulle. Matka ei kuitenkaan suju suunnitelmien mukaan. Elokuvan kuvauksissa sattui onnettomuus, jossa stuntnainen Janet Wilder kuoli, kun vene, joka oli ohjattu hyppäämään rampilta, osui häneen. Myös hänen miehensä ja appensa loukkaantuivat. Elokuva oli taloudellinen floppi ja sai rajua kritiikkiä osakseen. HMCS Nootka
Uransa lopun alus vietti harjoitellen ja purjehtien Amerikan ja Euroopan vesillä. Aluksen koneet olivat myös kuluneet loppuun pitkän Atlantilla vietetyn uran aikana ja ne oli kunnostettava esimerkiksi joulukuussa 1955 alus pysähtyi Bermudan kapeikossa veden päästyä polttoainetankkeihin. Alus osallistui huhtikuussa 1956 "HMCS Outremontin" ja "HMCS Buckinghamin" kanssa kadonneen Banshee koneen etsintöihin Nova Scotian rannikolla. Se oli huollettavana syyskuusta seuraavan vuoden helmikuuhun, jolloin savuhormit varustettiin savunhajoittimilla. Uudet nelituumaiset asennettiin huhtikuussa 1958. "HMCS Nootka", "HMCS Haida" ja "HMCS Huron" avustivat maaliskuussa 1961 vaikeuksiin joutuneita Nova Scotian kalastajia ja 15.-16. marraskuuta 1962 alus pysäytti Cape Sablen edustalla kalastusalus "Harvey and Sistersin". RN Borea (1902)
Alus upposi yöllä 14.-15. toukokuuta 1917 Albanian rannikolla taistelussa Itävalta-Unkarin laivaston hävittäjiä "SMS Csepeliä" ja "SMS Balatonia" vastaan. Robert Bartlett
Bartlett osallistui vuonna 1913 matkaan lähteneelle napaseutututkija Vilhjalmur Stefanssonin johtamalle Kanadan arktisen tutkimusretkikunnan tutkimusmatkalla lippulaivan brigantiini "Karlukin" kapteenina. Tavoitteena oli päästä Beringinsalmen kautta Kanadan arktisille vesille. Seuraavan vuoden puolella alus juuttui jäihin Kanadan pohjoispuolella Beaufortinmerellä. Stefansson hylkäsi laivan ja sen miehistön. Pian alus lähti ajelehtimaan jäissä, ja lopulta se murskaantui jäiden paineessa. Miehistö ehti kuitenkin pelastaa siitä miehet ja tarvikkeet ennen kuin se upposi. Nowaki
"Nowaki" suojasi 14. tammikuuta 1942 pääosastoa Makosta Palaulle, minkä jälkeen se oli Hollannin Itä-Intiaan matkaavien saattueiden kaukosuojana aina 15. helmikuuta saakka. Alus suojasi 18. helmikuuta pääosastoa Palaulta Celebesiin, jonne saavuttiin 21. helmikuuta. Alus lähti 23. helmikuuta Staringinlahdelta pääosaston mukana Jaavan eteläpuoliselle merialueelle. Alus upotti 2. maaliskuuta "Arashin" ja "Mayan" kanssa hävittäjä "HMS Strongholdin". Alus upotti seuraavana päivänä "Arashin" kanssa "USS Ashevillen". Se upotti 4. maaliskuuta "Atagon" ja "Takaon" kanssa Australian laivaston sluupin "HMAS Yarran", "miinanraivaaja 51:n", tankkeri "HMS Francolin" sekä varastolaiva "HMS Ankingin". Laivasto-osasto palasi tämän jälkeen Staringin lahdelle 7. maaliskuuta. John Treadwell Nichols
Nichols toimi American Museum of Natural Historyssa ensin nisäkäsosaston apulaisena 1907–1908, nykykalojen osaston kuraattorina vuosina 1913–1919, apulaiskuraattorina 1920–1927, ja kuraattorina 1927–1952 eläkkeelle jäämiseensä saakka. Vuonna 1913 hän perusti "Copeia"n, josta tuli Yhdysvaltain kala- ja matelijatutkijoiden (American Society of Ichthyologists and Herpetologists) virallinen julkaisu 1923. Vuonna 1916 hän nimesi bermudanviistäjän, lintulajin, jonka oli luultu hävinneen jo 1600-luvulla, mutta jonka Louis L. Mowbray oli uudelleen löytänyt 1906. Hän oli osallisena tutkijaryhmässä, joka tutki New Jerseyn rannikolla 1.-12.7.1916 tapahtuneita haiden hyökkäilyjä, joissa kuoli neljä ihmistä ja yksi loukkaantui vakavasti. Tarzan (vuoden 1999 elokuva)
1800-luvulla englantilainen pariskunta ja heidän pieni poikansa joutuvat pakenemaan palavasta laivasta. He päätyvät lähellä sijaitsevalle rannalle, jota peittävät Afrikan kartoittamattomat sademetsät. Pariskunta rakentaa laivan hylystä itselleen puumajan, mutta joutuu pian sen jälkeen Sabor-nimisen roistomaisen leopardin suuhun. Kala-niminen gorilla, jonka oma poika joutui samaisen leopardin uhriksi, kuulee orvon ihmisvauvan itkun. Kala löytää ääntä seuraamalla tiensä tuhoutuneeseen puumajaan, josta hän löytää vauvan sekä tämän varjoisessa nurkassa lojuvien vanhempien ruumiit. Kala ihastuu vauvaan saman tien. Sabor hyökkää Kalan kimppuun saadakseen vauvan itselleen, mutta Kala onnistuu sotkemaan leopardin hylättyä soutuvenettä piteleviin köysiin. Sitten Kala pakenee tiehensä yhdessä vauvan kanssa. M/S Explorer
23. marraskuuta 2007 "Explorer" törmäsi jäävuoreen Kuningas Yrjön saaren edustalla lähellä Eteläisiä Shetlanninsaaria ollessaan 19 vuorokauden pituisella risteilyllä Etelämantereella. Aluksella oli sata matkustajaa sekä 54 hengen miehistö, jotka evakuoitiin pelastusveneisiin uppoamisvaaran vuoksi, ja siirrettiin edelleen M/S "Nordnorgelle", joka avusti pelastustöissä. "Explorer" upposi myöhemmin samana iltana noin kello 23 Suomen aikaa. James Cook
"Resolution" lähti Uudesta-Kaledoniasta syyskuun puolivälissä. Se kohtasi vielä kaksi saarta, joista suurempi oli Norfolkinsaari. Viikko sen jälkeen laiva saapui Uuteen-Seelantiin, missä se vietti kolme viikkoa. Tyytyväisenä kaikkiin löytöihinsä Cook otti nyt kurssin kohti Kap Hornia. Hän kartoitti vielä Tulimaan länsirannikon ja saavutti Atlantin uudenvuodenpäivänä 1775. Atlantilla retkikunta löysi vielä Etelä-Georgian saaren. Koska merellä alettiin taas havaita jäävuoria yllättävän matalilla leveysasteilla, Cook päätteli oikein, että laiva oli lähellä niemimaata, jonka täytyi työntyä etelänapaa ympäröivästä mantereesta. Cook ei kuitenkaan halunnut enää rasittaa miehistöään, joten hän ei lähtenyt etsimään maata etelästä vaan jatkoi Afrikan rannikolle. Kanakit
Uusi-Kaledonia asutettiin noin 1 000 eaa. ja ensimmäiset asukkaat kuuluivat arkeologisten löydösten perusteella Lapita-kulttuuriin. Tosin on myös tutkijoita, joiden mukaan saaren asutus tapahtui jo 3 000 vuotta eaa. ja osa tutkijoista on myös liittänyt joitakin arkeologisia löytöjä mahdollisesti Lapita-kulttuuria edeltäneeseen kulttuuriin. Kirjoitetun historian puutteessa suuri osa kanakkien historiaa on hämärän peitossa. Yksi heidän historiansa käännekohdista oli 1800-luku, jolloin eurooppalaiset alkoivat tuoda Oseaniaan kulkutauteja ja lähetyssaarnaajia. Ranska liitti Uuden-Kaledonian itseensä vuonna 1853 ja alkoi myöhemmin siirtää vankeja saaren rankaisusiirtokuntiin. Vuosien 1864–1896 saarelle tuotiin noin 20 000 vankia, joiden lisäksi saapui tavanomaisia ranskalaisia siirtolaisia, sekä työntekijöitä Kiinasta. Näiden väestöllisten muutosten takia kanakit muodostavat alle puolet Uuden-Kaledonian nykyväestöstä. Jönköping (kaljaasi)
65 metrin syvyydessä maanneen "Jönköpingin" hylyn löysi vuonna 1997 ruotsalainen sukeltajaryhmä C-Star apunaan suomalainen yritys Idäntie Ky. Laivan alkoholilastista syntyi tämän jälkeen kilpailu ruotsalaisten ja Idäntie Ky:n välille. Idäntie Ky:tä ryhtyi rahoittamaan liikemies Peter Fryckman, jonka mielestä hänellä oli oikeus lastiin sen vuoksi, koska osa siitä oli ollut matkalla Fryckmanin isoisän isän omistamaan liikkeeseen. Uusi-Kaledonia
Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan armeijassa palveli 2 145 uusikaledonialaista mukaan lukien noin 1 005 kanakkia. Uusikaledonialaisia kuoli sodassa noin 600. Vuonna 1917 syttyi uusi kanakkikapina, tällä kertaa Noël-nimisen päällikön johdolla. Kukistetussa kapinassa kuoli noin 200 kanakkia ja 11 ranskalaista. Toisessa maailmansodassa Uusi-Kaledonia asettui puoltamaan Charles de Gaullen Vapaata Ranskaa Vichyn Ranskan sijasta. Uusikaledonialaisia taisteli muun muassa Pohjois-Afrikassa ja Italiassa. Pearl Harborin taistelun jälkeen paikalliset japanilaiset vietiin keskitysleireille tai karkotettiin. Yhdysvallat keskitti vuonna 1942 alueelle 40 000 sotilasta. Sodan jälkeen Uudesta-Kaledoniasta tuli siirtomaan sijaan Ranskan merentakainen alue, ja vuonna 1946 kanakit saivat Ranskan kansalaisuuden. Vuonna 1953 perustettiin ensimmäinen kanakkipuolue Union Calédonienne, johon kuului myös valkoisia pienmaanomistajia. Nikkelibuumi vaurastutti aluetta 1960- ja 1970-luvuilla sekä toi siirtolaisia muun muassa Vanuatulta, Tahitilta ja Ranskasta. Kalaja
Saigonista kapteeni Roos päätti viedä "Kalajan" vanhaa pohjakuparia Hongkongiin, josta hän otti lastin Siamiin. Lokakuussa 1877 laiva saapui Bangkokin satamaan, jossa kapteeninrouvan apulaiseksi Glasgow'sta tullut suomalainen nainen L. Ramstedt kuoli tropiikin tauteihin. Loppuvuodesta 1878 "Kalaja" otti sokerilastin Australiaan. Kalajoella isännistö alkoi kuitenkin jo hermostua. Kaikesta huolimatta Santaholma kirjoitti Roosille Australian Sydneyhin 2. elokuuta 1878 vielä toiveikkain mielin ja kertoi odottelevansa kärsivällisesti parempia aikoja. Kalaja
Kalajoella loppui kärsivällisyys, ja Roosin oli otettava viimein Hongkongista rahti takaisin Lontooseen, jonne alus saapui kesäkuussa 1880. Lontoossa laiva otettiin Roosilta pois ja annettiin 58-vuotiaan oululaisen merikapteeni Ryselin haltuun. Uudeksi perämieheksi nimitettiin August Söderlund. Pian Kalajoelle kantautui tieto, jonka mukaan "Kalaja" oli kärsinyt haverin Lontoossa ja Roos oli ottanut laivan korjauksia varten lainaa, joka oli maksettava heti takaisin. Lainan hankkiminen osoittautui hankalaksi, mutta viimein raahelainen kauppias Heikki Sovelius lupautui lainaamaan yhtiölle 30 000 mk, ja Santaholma onnistui saamaan vielä ”Lumperin pankista” pankinjohtaja Aspergrenilta lainaa 20 000 mk, joilla Kalajan pakkohuutokauppa estettiin. "Kalaja" päätettiin myydä, mutta myynnistä ei kuitenkaan tullut mitään. Matapanin taistelu
Englantilainen risteilijä "HMS Ajax" sai vaurioituneen "Pola"n tutkaansa, jolloin amiraali Pridham-Wippell luuli havaittua alusta taistelulaiva "Vittorio Veneto"ksi ja ilmoitti siitä taisteluosaston komentajalle amiraali Cunninghamille. "HMS Valiant"in tutkassa havaittiin italialaiset risteilijät noin kello 22.00 ja noin puoli tuntia myöhemmin taistelulaivat yllättivät hitaasti etenevän italialaisosaston. "HMS Warspite" avasi tulen ja ampui kaksi täyslaidallista kohti "Fiume"a, joka upposi kello 23.15. Samanaikaisesti "HMS Valiant" avasi tulen kohti "Zara"a, jota kohti avasi tulen myös "HMS Warspite" "Fiume"n tuhouduttua. "HMS Valiant"in ampumaa viisi sarjaa pääaseillaan ja "HMS Warspite"n ampumat neljä muuttivat "Zara"n hitaasti vajoavaksi hylyksi, jonka laivan kapteeni upotti estääkseen sen joutumasta vihollisen saaliiksi. Italialaiset hävittäjät suorittivat vastahyökkäyksen, mutta "Alfieri", joka oli laukaissut neljä yhteislaukausta pääaseillaan ja kolme torpedoa, upotettiin tykkitulella. "Carducci"n, joka sai useita osumia ja syttynyt tuleen, upottivat hävittäjät "HMAS Stuart" ja "HMS Havock". "Oriani", johon osui tuhoten toisen moottorin, pääsi pakenemaan ja palaamaan kotisatamaan ja "Gioberti"n onnistui paeta uskaliaan vastahyökkäyksen jälkeen. Lopulta englantilaiset hävittäjät "HMS Jervis" ja "HMS Nubian" löysivät "Polan" pimeästä ja upottivat sen torpedoimalla otettuaan kansilleen ensin eloonjääneitä. Kalaja
Miehistön värvääminen tapahtui Kalajoella 17. syyskuuta 1874. Laivan kapteeniksi tuli yksi yhtiön osakkaista, pietarsaarelaissyntyinen Jakob Roos, jolle luvattiin palkkioksi 60 markkaa kuukaudessa, 5 prosenttia bruttorahdista ja 3 markkaa maissaolorahaa. Perämieheksi nimitettiin D. Roos, joka vaihdettiin Skotlannissa vuonna 1867 oululaiseen J. Stenmaniin. Muut miehistön jäsenet olivat:Aluksen tulliselvittely tehtiin Raahessa syyskuussa 1874, minkä jälkeen alus lähetettiin ansaitsemaan maailman merille, tarkoituksena palata kahden vuoden kuluttua takaisin. Kalajoen "Lentävän hollantilaisen" matka venähti kuitenkin viiden vuoden mittaiseksi kapteeni Roosin kaapattua laivan. Oolannin sota
Pohjanlahdella purjehtineen vihollisen toimet ulottuivat Uuteenkaupunkiin kesäkuussa 1855, jolloin sen vesille saapui brittiläinen korvetti "Harrier". Aluksen päällikkö lähetti maistraatille kirjeen, jossa varoitettiin kaupungin pommittamisesta, mikäli sinne tulisi sotilaita. Eversti Engelhardin komentamat venäläiset joukot oli tuolloin sijoitettu seitsemän kilometrin päähän Uudestakaupungista. Samassa yhteydessä britit kaappasivat satamasta luvialaisen kaljaasin ja polttivat 14 muuta kauppa-alusta. Heinäkuun 6. päivänä kuitenkin pommitettiin kaupungissa toiminutta optista lennätintä, kun viholliselle ei pystytty luovuttamaan heidän vaatimaansa tuoretta lihaa. Muutama asukas sai surmansa ja lennätinaseman läheisyydessä syttyi pieniä tulipaloja. Kanarianmeriharakka
Kanarianmeriharakka ("Haematopus meadewaldoi") oli Kanariansaarten Fuerteventuran, Lanzaroten ja lähistön pikkusaarten kotoperäinen kahlaaja. Lajin viimeiset yksilöt kerättiin 1913, ja 1940-luvulla sen todettiin kuolleen sukupuuttoon. Muutamia varmistamattomia havaintoja on tehty 1968 ja 1981. Lajin holotyypin kuvaili 1913 David Armitage Bannerman, joka nimesi lajin Edmund Gustavus Bloomfield Meade-Waldon kunniaksi. Newfoundlandin matalikko
Öljynporaus alueella alkoi 1970-luvun lopulla ja se nousi yleiseen tietoisuuteen etenkin Ocean Ranger -porauslautan onnettomuuden johdosta, missä sen 84 hengen miehistö menehtyi 15. helmikuuta 1982. Uusimpia öljykenttiä ovat Hibernia, jossa öljyntuotanto alkoi 1997 sekä Terra Nova, jossa tuotanto aloitettiin tammikuussa 2002. Rainbow Warrior (1955)
Rainbow Warrior, alkuperäiseltä nimeltään "Sir William Hardy", oli vuonna 1955 rakennettu ja ympäristöjärjestö Greenpeacen vuodesta 1978 lähtien omistama laiva, jota käytettiin useissa valaan- ja hylkeenpyyntiä, ydinkokeita ja ydinjätteiden dumppausta vastustavissa kampanjoissa 1970–1980-luvuilla. Ranskan tiedustelupalvelun DGSE:n iskuryhmä upotti laivan Aucklandin satamaan Uudessa-Seelannissa 10. heinäkuuta 1985. HMS Captain (1869)
Alus kaatui Biskajanlahdella aamuyöllä 7. syyskuuta 1870 kovassa tuulessa, jolloin ainoastaan kahdeksantoista miestä pelastui. Kuolonuhrien joukossa oli kommodori Hugh Burgoyne, joka oli ollut eräs ensimmäisiä Viktorian ristillä palkittuja. Jättiläiskalmarit
Tieteellisesti dokumentoidut tiedot jättiläiskalmareista perustuivat pitkään vain rannalle ajautuneisiin ja kalaverkkoihin takertuneisiin kuolleisiin yksilöihin sekä kaskelottien vatsoista löytyneisiin jäänteisiin. Suurten jättiläiskalmarien kokoa onkin aiemmin arvioitu epäsuorasti kaskelottien ruoansulatuskanavasta saatujen jättiläiskalmarin nokkien (leukojen) perusteella. Useimmat muut mustekalat vajoavat kuoltuaan pohjaan, mutta jättiläiskalmarien kudoksissa on runsaasti merivettä kevyempää ammoniumkloridia, joka estää ruumiin uppoamisen. Tämän vuoksi jättiläiskalmareita ajautuu ajoittain rannoille; erityisen paljon niitä löydettiin 1800-luvun lopulla sekä Luoteis-Atlantin että Uuden Seelannin rannoilta. Viime vuosina jättiläiskalmareita on saatu kalanpyydyksistä eritoten Uuden Seelannin vesillä. Kalaja
Trooppisten vesien toukat olivat syöneet "Kalajan" huonoon kuntoon, mutta laiva päätettiin korjata Mansikkaniemen varvilla Rahjassa ja lähettää toiselle ansaintamatkalle Pohjois-Amerikan reitille, joka aikaisemmin oli tuottanut hyvin voittoa. Kapteeniksi nimitettiin Edvard Mustonen ja perämieheksi Adam Kaakinen. Toinenkin matka alkoi kummallisella tavalla, kun "Kalaja" otti vuonna 1880 lankkulastin Oulusta Liverpooliin, mutta osa kansilastista päätyi mereen Pohjanmeren myrskyssä. Maikaze
Alus lähti 17. helmikuuta Trukilta yhdessä "Katorin" ja "Akagimarun" kanssa Yokosukaan. Osasto joutui Yhdysvaltain laivaston risteilijöiden "USS Minneapoliksen" ja "USS New Orleansin" yllättämiksi. Alukset upposivat risteilijöiden tykkitulessa noin 40 kilometriä Trukista luoteeseen (Operaatio Hailstone). "Maikazen" mukana menehtyi koko miehistö sekä viirikönkomentaja Isogu Kenma. M/S Korsholma
"Korsholma" törmäsi 31. maaliskuuta 1957 Pohjanmerellä yhteen tanskalaisen "Malacca"-laivan kanssa. Laiva oli tällöin matkalla Los Angelesiin rahtinaan Volkswagen Kupla -autoja. Vuonna 1959 laiva törmäsi Portlandissa Oregonissa Burlington Northern Railroadin rautatiesiltaan. "Korsholma" romutettiin maaliskuun lopussa 1962 Miharassa Japanissa. SS Asia
"Asia" upposi pian tämän jälkeen noin puoli kahdentoista aikaan päivällä. Morrison onnistui siirtymään pelastusveneeseen kapteenin ja ensimmäisen perämiehen avustuksella. Laivalla olijat yrittivät epätoivoisesti päästä pelastusveneeseen, josta epätoivoiset ihmiset vetivät Tinkissin veteen. Tinkiss kuitenkin onnistui uimaan toiseen pelastusveneeseen, joka tosin kaatui aallokossa.
Iltapäivällä eloonjääneitä oli enää seitsemän. Tinkissin ja Morrisonin lisäksi veneessä olivat päällikkö Savage ja perämies McDonald sekä kolme muuta. Veden täyttämä vene kaatui myrskyssä useaan kertaan, ja siinä olijat olivat kylmän ja nälän väsyttämiä. Morrison onnistui pitämään itsensä veneessä kietomalla käsivartensa veneen laitaa kiertävän köyden ympärille. Pimeän tullen veneessä oli enää viisi henkeä. Perämies McDonald ja päällikkö Savage menehtyivät suunnilleen keskiyön aikaan. Paholaiskilli
1990-luvun puolivälin jälkeen paholaiskillien määrä alkoi tuntemattomasta syystä huveta. Tilannetta pahensi merkittävästi vuonna 2004 sattunut vahinko tutkijoiden jätettyä muutamia pyydyksiä Devils Holen reunalle. Tulva pyyhkäisi ne veteen ja yli kolmannes kaloista kuoli. Kevään 2006 laskennassa tutkijat löysivät vain 38 yksilöä. Kannan hupenemisen syyksi epäiltiin ravinnonpuutetta, joten talvella 2007–2008 kaloja ruokittiin lisäravinteilla. Syksyllä 2008 Devils Holessa laskettiin olevan 126 yksilöä. Tuolloin kanta oli kasvanut syyslaskennoissa kolme peräkkäistä vuotta, mikä antoi toivoa tulevasta. Syksyllä 2012 lukumäärä oli kuitenkin vain 75 ja syksyllä 2013 kalojen lukumäärä oli enää 65. SS Norge
Tiistaina 28. kesäkuuta 1904 SS "Norge" ajoi tiheässä sumussa karille St. Helensin riutalla lähellä Rockallia, 400 mailia Orkneystä ja 140 mailia lähimmästä saaresta, St. Kildasta. Laiva upposi pohjakosketuksen jälkeen 20 minuutissa. Onnettomuudessa menehtyi 582 matkustajaa ja 45 miehistön jäsentä, joista 225 oli norjalaisia. 160 pelastunutta joutuivat odottelemaan pelastusaluksia jopa kahdeksan vuorokautta avoinaisissa pelastusveneissä. USS Tecumseh (1863)
Alus siirtyi vasemmalle kohdatakseen konfederaation alukset, kun kello 7.40 aluksen kölin alla räjähti. Alus alkoi vajota ja miehistö poistui alukselta. Alus upposi alle minuutissa vieden mukanaan aluksen päällikön Cravenin ja 92 miehistönjäsentä. Karibianmeren taistelut
"U-69" upotti "SS Norlanticin" 13. toukokuuta Karibianmerellä. Seuraavana päivänä "U-564" upotti meksikolaisen tankkerin "Potrero del Llanon" Floridan rannikolla ja "U-106" "Faja de Oron" 21. toukokuuta Key Westin rannikolla. Hyökkäyksen seurauksena Meksiko julisti sodan Saksalle 1. kesäkuuta. "U-155" torpedoi "SS Sylvan Arrowin" Grenadan lähistöllä 20. toukokuuta. Alus upposi 28. toukokuuta vaurioiden seurauksena. "U-157" upotti "SS Haganin" Kuuban rannikolla 11. kesäkuuta. "U-171" upotti meksikolaisen tankkerin "SS Amaltanin" 4. syyskuuta. "U-514" upotti kanadalaisen rahtialuksen "SS Cornwallisin" Bridgetownin liepeillä 11. syyskuuta. Alus saatiin nostettua ylös ja korjattua, mutta "U-1230" upotti aluksen uudestaan 3. joulukuuta 1944 Mainenlahdella. "U-759" upotti höyrylaiva "SS Maltranin" Haitin liepeillä 5. heinäkuuta 1943. 7. heinäkuuta "U-759" torpedoi hollantilaisen rahtialuksen "Poelau Roebiahin", joka upposi Jamaikan liepeillä. Halttari
Halttari on Karsikon ja Maksniemen tavoin vanhaa kalastusseutua. Alueella on harjoitettu kalastusta elinkeinona satojen vuosien ajan. Saarella on ollut vielä 1900-luvun alussa kalastustukikohta, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa ennen vuotta 1928. Tuolloin perustettiin Halttarin kalastusyhtymä, ja saarelle perustettiin uusi kalastustukikohta. Sen rakennukset ovat edelleen nähtävissä. Kalastusyhtymän toiminta väheni kuitenkin 1960–1970-lukujen vaihteessa, kun lohisaaliit pienenivät merkittävästi Kemijoen patoamisen vuoksi. M/S Silja Europa
"Silja Europa" oli ensimmäinen vuonna 1994 uponneen autolautta "Estonian" hätäkutsuun vastannut laiva. Aluksella oli suora radioyhteys "Estoniaan". "Silja Europa" saapui paikalle noin kello 2.30, kun ensimmäinen paikalle tullut laiva, "M/S" "Mariella" saapui kello 2.12. Aluksella oli tuolloin helikopterikansi valmiudessa. "Silja Europan" kapteeni Esa Mäkelä johti pelastustoimia paikan päällä. Alus pelasti yhden ihmisen vedestä, ensimmäinen helikopteri toi alukselle viisi pelastettua ja toinen helikopteri toi yhden loukkaantuneen pintapelastajan.