Mihin Bobi Sivén kuoli?
Bobi Sivén
Työtoverit ryntäsivät huoneeseen ja löysivät välittömästi laukaukseen menehtyneen Bobi Sivénin, jonka pää roikkui yli selkänojan toinen käsi heiluen rentona ja toinen pysyen sylissä. Sivén oli ampunut Eugen Schaumanin tavoin itseään sydämeen. Pistooli lojui lattialla. Luoti oli mennyt välittömästi tappaen rinnan läpi ja upoten hirsiseinään. Pöydällä oli Sivénin kirjoittamat konstaapeli Eemil Huhtalalle kirjoitettu lappu, jossa Sivén kiitti ystäväänsä ja lahjoitti tälleen pistoolinsa, ja seitsemän kirjettä:
Bobi Sivén
Nuori idealistinen nimismies H. H. Sivén saapui Repolaan suunnitelmanaan laaja uudistusohjelma, jonka keskeinen osa oli maanomistusolojen uudelleenjärjestäminen. Kuitenkin Sivénille selvisi erinäisten sotkujen ja juuri tämän ryöstömurhan kautta, kuinka sekavat oltavat Itä-Karjalassa ja Suomen suojelusalueilla oli. Pian Sivén ajautui kahnauksiin työnantajansa Itä-Karjalan toimituskunnan ja sitä kautta Suomen hallituksen kanssa. Erityisesti aatteenmiehenä Sivén otti yhteen valtion ja toimituskunnan byrokraattien sekä reaalipoliitikkojen kanssa. Sotku alkoi, kun Sivén huomasi, että Repolan elintarvikeasioita hoitanut Porajärven nimismies Mikko Terho oli jättänyt työnsä jäljiltä huonon tilikirjanpidon ja kuittiselvennyksen. Sivén kanteli tästä laittomasta toiminnasta ja Terho hyökkäsi häntä vastaan. Lopulta toimituskuntakin yhtyi Sivénin arvosteluun kuultuaan tämän arvostelleen toimikunnan ja hallituksen reaalipolitiikkaa repolalaisten kokouksissa. Välit tulehtuivat Suomen valtion byrokraattien kanssa, mutta Sivéniä ei voinut ajaa pois virastaan, koskaan tämä nautti erittäin suurta luottamusta, suosiota ja arvostusta repolalaisten keskuudessa. Toimikunta lopulta myönsikin Sivénin ansioitumiset repolalaisten kanssa, eikä toimiin Sivéniä vastaan lähdetty. Tapani Löfving
Löfving ei ensin saanut minkäänlaista tukea valtiolta isonvihan aikana Ruotsin hyväksi tekemästään työstä, mutta vuonna 1736 hän sai kuitenkin lahjoituksena Hommanäsin tilan Porvoosta uskollisuudestaan kuninkaalle. Pikkuvihan, joka tunnetaan myös nimellä hattujen sota, alkaessa vuonna 1742 Löfving pestautui jälleen partiotehtäviin. Sodan loputtua hän jatkoi maanviljelyä Porvoossa. Vuonna 1747 hän sai majurin arvon ja valtio alkoi maksaa hänelle eläkettä. Löfving kuoli Porvoossa lähes 88 vuoden iässä. Bobi Sivén
Isä V. O. Sivén ja muu aktivistien kärkijoukko alkoivat ensimmäisen maailmansodan syttyessä 1914 suunnitella jääkäriliikettä. Tavoitteena oli taistella Suomi vapaaksi suomalaisin sotilasjoukoin tai ainakin panna hanttiin venäläistä sortohallintoa vastaan. Nämä suomalaisjoukot koulutettaisiin Saksassa, joka oli sodassa Venäjää vastaan. Kesällä 1915 Bobi Sivén kuuli ensimmäisen kerran jääkäriliikkeestä, kun taas Paavo oli kuullut asiasta jo vuodenvaihteessa 1914–1915. Isän ollessa voimakas aktivistijohtaja ja itsenäisyysliikkeen esikunnan Aktiivisen komitean (AK) seitsenhenkisen johdon jäsen oli selvää, että veljekset Paavo ja Bobi jatkaisivat isänsä työtä. Paavo oli kuitenkin kolme vuotta vanhempi, joten hän pääsi heti isänsä mukana aktivistipiireihin. Kaiken lisäksi Ossin ja Paavon luottamus Bobiin meni pitkäksi aikaa, kun hän 16-vuotiaana oli mennyt paljastamaan ystävälleen erään koulukaverinsa lähtevän "Saksan matkalle". Alkusyksystä 1916 veli Paavo lähtikin pohjoiseen pyrkien Ruotsin kautta Saksaan, mutta päätyikin jääkärietapin hoitajaksi Hallan Ukon kanssa. Tosin Bobille ei tätä kerrottu. Luottamus Bobiin palautui pikkuhiljaa, ja hän sai erinäisiä kuriiritehtäviä, joissa hän ilmoitti partiojohtajalleen ja aktivistille Sven E. Donnerille jääkärietapin tukoksista. Joulukuussa 1916 V. O. Sivén lähti Hyrynsalmelle ottamaan selvää jääkärietappien tukoksista, jotka johtuivat venäläisten vastatoimista. Bobi Sivén oli kotona, kun venäläissantarmit tekivät keskellä yötä kotitarkastuksen Kammion sairaalaan. Aamulla Bobi ilmoitti kotitarkastuksesta Donnerille, joka varoitti V. O. Sivéniä, joka taas lähti maanpakoon. Tämän jälkeen hän tapasi Enson asemalla lappilaiseksi aktivistiksi muuttuneen Paavon, joka antoi Bobille tehtäväksi viedä tiedonantoja Helsingin aktivisteille. Bobi Sivén
Sivénille ja muille heimoaktivisteille oli tulossa tuskalliset ajat, kun rauhanneuvottelut Tartossa käynnistyivät ja näytti siltä, että Itä-Karjalan kansalle hädin tuskin saataisiin edes autonomia. Eräät poliitikot, kuten erityisesti J. K. Paasikivi, aikoivat antaa Itä-Karjalan, käytännössä suomalaissuojeluksessa olevat Repolan ja Porajärven kunnat, Neuvosto-Venäjälle Petsamon vastineeksi. Sivén ei voinut hyväksyä tällaista reaalipolitiikkaa, jossa karjalaiset oli houkuteltu tyhjillä lupauksilla Suomen valtion pantiksi neuvotteluja varten. Tämä pantti sitten vaihdettaisiin taloudellisesti arvokkaampana pidettyyn Jäämeren rantaan. Tällaista "heimopetturuutta" Sivén ei voinut hyväksyä, kaiken lisäksi, kun karjalaiset olivat alkaneet kiinnostua kansallisesta vapaustaistelusta. Esimerkiksi maalis-huhtikuun vaihteessa "Vienan Karjalan väliaikainen toimikunta" eli Vienan Karjalan väliaikainen hallitus kutsui Uhtualle koolle 117 edustajan maakuntapäivät eli parlamentin, joka päätti erottaa Vienan Karjalan Venäjästä. Venäläiset rankaisivat tästä päätöksestä ryöstelyllä ja sotatoimilla, ja väliaikainen hallitus pakeni juhannuksena Suomeen. Olavi Siippainen
Talvi- ja jatkosotiin Siippainen osallistui tk-miehenä. Sodan jälkeen hän toimi vapaana kirjailijana ja lehtimiehenä. Hän kirjoitti pakinoita ja kolumneja eri lehtiin ja toimi Suomen Sosialidemokraatin ja Sosialistisen Aikakauslehden kirjallisuusarvostelijana 1945–1947. Siippainen kirjoitti lehtijuttujaan eri nimimerkeillä kuten Iloinen, Petteri, Kaaleppi, Karho Otto, Kimpinen, Kimpinen Kalle, Mäikiä Urmas, O. S., O. S-nen, Robin Hood, Saarto Olavi, Svejk ja Uolevi. 1940-luvun lopulla hän asui Helsingissä ja osallistui "Urania" -piirin toimintaan. Tähän taidefilosofiaa ja klassista musiikkia harrastaneeseen piiriin kuuluivat muun muassa Eino Krohn, Kai Laitinen, Lassi Nummi, Lasse Heikkilä, Bo Carpelan, Paavo Rintala ja Jouko Tyyri. Viimeiset vuotensa Siippainen asui ensin Joensuun lähellä Paiholassa 1952–1959 ja sitten Siilinjärvellä 1959–1963. Siippainen kuoli sydänkohtaukseen Siilinjärvellä. Bobi Sivén
Sivénille heimosotien aikakausi oli elämän tärkeintä ja viimeisintä aikaa. Sivénistä tuli jo Vienan retken jälkeen kuuluisa ja aktivistipiireissä kiersi kasku: "Kaikki menettivät toivonsa karjalaisiin, paitsi luonnollisesti Bobi Sivén." Moni oli katkeroitunut ja illuusionsa menettänyt Vienan retkillä, mutta Sivén ei. Hänen mielestään tuli vain yrittää entistä kovemmin. Sebastian Vuorela
Helena kertoi Sepolle Sebastianin kuolleen veneonnettomuudessa. Hän kielsi soittamasta poliisille, koska Korpin kätyrit olivat uhanneet siinä tapauksessa tappavansa Sepon. Helena ilmoitti Sebastianin kuolemasta myös Isabellalle, joka murtui täysin. Helena, Seppo, Isabella ja Ismo Laitela päättivät järjestää pienen muistotilaisuuden meren rannalla. Heidän tietämättään Sebastian tarkkaili heitä lähistöltä. Pian muistotilaisuuden jälkeen Helena tapasi Sebastianin ja kertoi, että kaikki uskovat hänen kuolleen. Veneonnettomuus oli siis lavastettu kuolema, jotta Korppi lopettaisi Sebastianin vainoamisen. Korppi putosi talon katolta Helenan kanssa käydyn kamppailun seurauksena ja menehtyi, minkä jälkeen Sebastian ei ollut enää uhattuna. Sebastian itse ei koskaan tavannut Korppia, vaikka tämä uhkailikin häntä. Topi Koistinen
Koistisen rooli kasvoi kaudella 2012. Poikien Superpesiksen ohessa hän pelasi kaikissa Tahkon kahdeksassa pelissä ennen kuolemaansa. Niistä kaksi oli halli-SM-turnauksen pelejä. Koistinen pääsi lyömään kuuden Superpesis-pelin aikana yhteensä 47 kertaa, mikä oli seuran viidenneksi suurin luku. Koistinen sekä löi että toi kauden aikana yhden juoksun. Hänen viimeisekseen jäi Tahkon peli Pattijoen Urheilijoita vastaan. Hän kuoli seuraavana yönä Hyvinkään ampumavälikohtauksessa. Bill Haywood
Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1918 Haywood tuomittiin yhdessä lukuisten muiden IWW-aktiivien kanssa vankeuteen niin sanotun Espionage Actin rikkomisen vuoksi. Vaikutusvaltainen liitto oli aktiivisesti vastustanut Yhdysvaltain liittymistä sotaan. Vangitsemiset olivat osa ”punaisen uhan” nimellä tunnettua ajanjaksoa, jolloin Yhdysvaltain työväenliikkeen toimintaa ryhdyttiin rajoittamaan. Haywood kärsi tuomiotaan vuoden ajan Leavenworthin vankilassa, jonka jälkeen ehdonalaisessa olessaan pakeni Neuvostoliittoon vuonna 1921. Maan bolševikkihallitus sijoitti Haywoodin johtamaan Kuznetsin hiilikaivosten toimintaa. Yhdysvaltoihin hän piti yhteyttä New York Timesin Moskovan-kirjeenvaihtajan Walter Durantyn kautta, jolle antamissaan haastatteluissa Haywood yleensä suhtautui kriittisesti Neuvostoliiton järjestelmään. Haywood kuoli Moskovassa vuonna 1928. Osa hänen tuhkistaan haudattiin Kremlin muuriin Haywoodin ystävän John Reedin viereen ja loput tuotiin Yhdysvaltoihin, jossa ne siroteltiin Chicagon Waldheimin hautausmaalle Haymarketin verilöylyn marttyyrien muistomerkille. Bon Scott
Seuraavana päivänä Kinnear heräsi aikaisin ja meni katsomaan Scottia. Kinnear löysi Scottin autostaan tajuttomana ja kiirehti Camberwellin King's College -sairaalaan. Elvytysyrityksistä huolimatta Bon Scott kuoli. Viralliseksi kuolinsyyksi on ilmoitettu alkoholimyrkytys. Bobi Sivén
Heti saavuttuaan Repolaan joulunpyhien 1919 jälkeen Siven sai käsiteltäväkseen ns. ruman jutun. Kyseessä oli ryöstömurha, jossa epäilty oli suomalainen jääkärivääpelinä esiintynyt suojeluskunnan harjoituspäällikkö August Viitanen. Joulukuussa 1919 Repolan suojeluskunta pidätti kaksi bolševikeiksi epäiltyä venäläistä Mihail Nikolnikov ja Ilja Bogdonov, joilla oli mukanaan suuri summa ruplia. 16. joulukuuta August Viitanen ja repolalainen suojeluskuntalainen Nikolai Höttönen lähtivät viemään vankeja valkoisten venäläisten vartiolle Muujärvelle, mutta pian repolalaiset löysivät ammutut ruumiit ryöstettyinä metsästä. Lisäksi murhaan sotkeutui Repolan Rautavan jälkeen ja ennen Sivénin tuloa nimismiehenä toiminut repolalainen jääkärivääpeli, mutta jääkärivänrikkinä esiintynyt Ville Mauranen, joka oli myöntänyt passit Viitaselle ja Höttöselle pakomatkaa varten. Sivén tiesi, että juttu oli paras selvittää mahdollisimman nopeasti ja siististi, jotteivät repolalaiset hermostuisi ja Itä-Karjalan politiikkaa vastustaneen vasemmiston lehdet olisi saaneet tapauksesta propaganda-asetta. Sivén vangitsi kunnantalolle Viitasen, Höttösen, Maurasen ja vielä suojeluskunnan paikallispäällikön repolalaisen Paavo Höttösen, jota epäili yllyttäjäksi murhaan. Sivén piti viisaasti psykologisen moraalisaarnan ja sai Viitasen tunnustamaan. Myöhemmin maaliskuussa 1920 Sivén toimi syyttäjänä oikeudenkäynnissä, jossa Viitanen tuomittiin elinkautiseen, Nikolai Höttönen kahdeksi vuodeksi ja Mauranen vuodeksi vankilaan, mutta Tarton rauhan takia vangit vapautettiin jo saman vuoden lopussa. Paavo Höttönen vapautettiin syytteistä. Bobi Sivén
Vapaa-aikansa Sivén käytti kansanperinnettä ja runoja keräillen. Hän ystävystyi syvästi erään Repolan kansanjohtajan Pekka Kyöttisen isän Konoi Kyöttisen kanssa. Konoi Kyöttisen kanssa Sivén kalasteli, tervasi veneitä ja keräsi tältä muistiin sananlaskuja, runoja ja kansantietoutta. Sivén suostui myös ottamaan osaa aktiivisesti repolalaisten juhlajärjestelyihin. Samalla Sivén karjalaistui erittäin nopeaa tahtia. Rutiinihommat vähenivät, kun Sivén sai loppukesästä apulaisnimismiehen, joka oli aluksi hänen vanha Norssin koulukaverinsa, lakitieteen ylioppilas Jaakko Sadeniemi. Myös Bobin sisko Anna Sivén kävi tutustumassa Repolaan. Topi Koistinen
Koistinen kuoli Hyvinkään ammuskelussa 26. toukokuuta 2012. Hän oli mukana Hyvinkään Tahkon edustusjoukkueen saunaillassa, jota vietettiin hyvin sujuneen alkukauden ja edessä olleen viikon tauon kunniaksi. Koistinen oli poistumassa Level 5 -yökerhosta, kun ampuja osui häntä päähän. Hänen tilansa todettiin kriittiseksi. Koistinen kuoli myöhemmin saman yön aikana. Koistisen kuoleman ja kahden muun joukkueen jäsenen haavoittumisen seurauksena Suomen Pesäpalloliitto siirsi viikonlopun aikuisten pesäpallo-ottelut kolmelta ylimmältä sarjatasolta. Myös Hyvinkään Tahkon kahden seuraavan viikon ottelut siirrettiin. Arvo Kytölä
Neljä päivää Urjalan tapahtuman jälkeen Kytölä osallistui kolmen muun urjalalaisen kanssa Akateemisen Karjala-Seuran valtakunnalliseen tilaisuuteen Uudella ylioppilastalolla Helsingissä. Seuraavana päivänä Kytölä otti osaa 600 muun osallistujan kanssa oikeistoradikaalien yhteiseen juhlamarssiin Senaatintorilta Rautatientorille, josta oli edelleen autokuljetus Malmin hautausmaalle, jossa oli seppeleenlasku Bobi Sivénin haudalle. Bobby Ball
Ball osallistui vuonna 1953 Los Angelesin Carrell Speedwayllä järjestettyyn midget-autokisaan, jossa joutui vakavaan kolariin ja sai vakavia päävammoja ajautuen koomaan yli vuodeksi. Hän kuoli elintoimintojaan ylläpitäneiden laitteiden aiheuttamaan tulehdukseen vuonna 1954. Bobi Sivén
Lopulta repolalaiset, luokka- ja partiotoverit kantoivat arkun kappelin ulkopuolella odottaviin ruumisvaunuihin. Arkkua seurasivat Karjalaisen osakunnan ja partiolaisten surunauhoilla koristellut liput. Ulkona arkkua vastassa olivat Valkoisen Kaartin soittokunta ja Vöyrin komppania. Valkoisen Kaartin soittokunta aloitti virrellä "Herra, siunaa Suomen kansa". Kun arkkua alettiin kuljettaa kohti hautapaikkaa, soittokunta soitti Chopinin surumarssin. Ruumista laskettaessa hautaan Vöyrin komppania ampui kolme yhteiskunnialaukausta, joiden jälkeen soitettiin Karjalaisten laulu ja "Sotilaspoika". Nancy Spungen
Sid kuoli vain muutamaa kuukautta myöhemmin, 3. helmikuuta 1979, huumeiden yliannostukseen. Hän oli juuri päässyt vankimielisairaalasta maksettuaan takuurahat, ja silloisten lehtitietojen mukaan hän oli juhlinut vapautumistaan iloisissa tunnelmissa. Muutaman oluen jälkeen Sid oli piikittänyt itseensä heroiinia ja ottanut yliannostuksen. Hän kuoli nukkuessaan, ja kuolinsyyksi pääteltiin vahingossa otettu heroiinin liika-annos. Joidenkin tietojen mukaan heroiiniannoksen hänelle oli antanut hänen oma äitinsä Anne Beverley. Osvald Sivén
Sivénin vanhemmat olivat piirilääkäri "Frans Edvard Sivén" ja "Olga Laetitia Lindeqvist o.s. Polin" ja hänet vihittiin avioliitoon vuonna 1895 Siiri Blomstedtin (1871–1948) kanssa.Susitaival 1968: 28. Heille syntyi neljä lasta: Paavo Oskar Edvard Sivén (vuodesta 1927 "Susitaival") (1896–1993), jääkärieverstiluutnantti ja IKL:n kansanedustaja, "Liisa Margareta Sivén" (1897–1985), joka oli naimisissa vuodesta 1919 Pertunmaan kirkkoherran ja IKL:n poliitikon, rovasti Aarne Israel Kallialan (1895–1953) kanssa, Hans Håkon Kristian "Bobi" Sivén (1899–1921), joka ampui itsensä vuonna 1921 vastalauseena Tarton rauhansopimuksen ehdoille ollessaan Repolan nimismiehenä ja "Anna Maria Sivén" (avioiduttuaan "Leisten") (1903–1991), joka oli sairaanhoitaja. Bobi Sivén
Sivén kertoi rehellisenä miehenä karhunpesäsuunnitelmasta ulkoministeri Holstille. Rauhanomaisesti Repola ja Sivén yrittivät vaikuttaa lähettämällä eduskunnalle Tarton rauhansopimuksen päivänä ilmeisesti Sivénin kirjoittaman sähkeen, jossa toivottiin, ettei eduskunta vahvistaisi rauhaa, jossa "Karjalalle luetaan kiduttava kuolemantuomio. – – Tiedämme, että pyydämme veljeskansalta paljon, enemmän kuin olemme ansainneet, mutta äärimmäinen inhimillinen hätä pakottaa meidät rukoilemaan armoa", sähkeessä anottiin. Ratifioinnin jälkeen Repolan toimikunta ilmoitti, että Repolan tahto kuulua Suomeen oli lopullisesti rauennut ja toi julki "kiitollisuutensa Suomen hallitukselle ja Suomen kansalle siitä ajasta, jonka se on saanut nauttia Suomen sotilaallista suojaa ja jonka kestäessä sen oman kansallisen elämän perusta laskettiin". Bobi Sivén
Siiri-äiti kutsui Hans Håkonia aluksi Håkoniksi, mutta lempinimeksi tuli "Bob", josta lopulta tuli suomalaisittain äännettävä "Bobi". "Bobi" on alun perin joko Håkon-lapsen omaa jokellusta tai sisarusten antama lempinimi; tarkkaa nimen alkuperää ei tiedetä. Bobi Sivenin alkuperäinen nimi taas tulee Henrik Ibsenin runosta "Vuggevise", "Kehtolaulu". 
Sivénin luonnetta lapsena on kuvailtu pohdiskelevaksi, varhaiskypsäksi ja hieman pikkuvanhaksikin. Perhe asui Kammion hermotautisairaalan yhteyteen rakennetuissa yksityistiloissa, koska V. O. Sivén toimi aluksi sairaalassa lääkärinä, lopulta omistajana sekä johtajana vuodesta 1904. Sairaala toimi myös aktivistien keskuspaikkana, ja siellä piiloteltiin venäläisen virkavallan etsimiä aktivisteja. 1906 perhe oli vähällä hajota, kun V. O. Sivén tuomittiin neljäksi vuodeksi kuritushuoneeseen separatismista, mutta hänet vapautettiin juuri vankilaan vietäessä kruununprinssi Aleksein syntymän johdosta julistetun yleisen armahduksen takia. Syksyllä 1907 Bobi Sivén aloitti kansakoulun Alli Nissisen valmistavassa koulussa. Oppikoulunsa Hans Sivéninä tunnettu nuori Bobi kävi Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa klassillisella linjalla veljensä Paavon tapaan. Sylvester Stallone
Stallonen ja Sasha Czackin avioliitosta syntynyt poika Sage löydettiin menehtyneenä kotoaan Los Angelesista heinäkuussa 2012. Stallonen asianajajan antamien tietojen mukaan hänet löysi kotiapulainen, mutta arvioiden mukaan hän oli ehtinyt lojua asunnossaan kuolleena jo useamman päivän ajan. Alun perin kuolinsyytutkijat uskoivat Sagen menehtyneen lääkkeiden yliannostukseen, mutta ruumiinavauksessa häneltä löydettiin merkkejä sepelvaltimotaudista ja hänen kuolemansyykseen vahvistettiin sydänkohtaus. Sage oli kuollessaan vain 36-vuotias. Kuusi viikkoa Sagen kuoleman jälkeen Stallonen siskopuoli Toni-Ann Filiti kuoli keuhkosyöpään 48-vuotiaana elokuussa. Kalevi Heikkinen
Maaliskuussa 1938 Heikkinen aloitti vanginvartijana Helsingin lääninvankilassa, mutta hänet pidätettiin jo kuukauden kuluttua Yrjö Holmin murhaan liittyen. Uudessakaan oikeudenkäynnissä murhasyytettä ei pystytty näyttämään toteen, mutta Heikkinen sai vapaudenriistosta jälleen viiden kuukauden tuomion. Hän kuoli Espanjassa saamiensa vammojen johdosta joulukuussa 1940 vain 29-vuotiaana. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Seuraavaksi Silja ystävystyi mielisairaan Tommi Tiihosen kanssa. Tommi oli kuolleen filmitähden Tyyne Puustisen eli Rebecca Liekan suuri fani ja hän etsi tätä Pihlajakadulta. Tyyne oli kuitenkin tällöin jo kuollut. Saatuaan selville, että Aki Nikkinen oli osaksi syyllinen Puustisen kuolemaan, Tommi yritti saada ihmisiä ymmärtämään Akin olevan murhaaja. Tommi valoi itsensä bensiinillä ja uhkasi sytyttää itsensä tuleen. Aki kuitenkin esti tämän ja Tommi tajusi silloin, että Aki ei ole täysin paha. Tommi joutui ensin sairaalaan ja sitten mielisairaalaan, josta hän lähetti vielä muutamia kirjeitä Siljalle. Sid Vicious
Sid Vicious kuoli 21-vuotiaana New Yorkissa 2. helmikuuta 1979 ollessaan vapaalla takuita vastaan. Takuut oli maksanut levy-yhtiö Virgin Records. Hän oli ottanut vankilasta vapautumispäivänään hyvin puhdasta heroiinia. Hänen alaston ruumiinsa löytyi Michelle Robinsonin asunnosta Greenwich Villagesta. Kuolinsyyksi todettiin heroiinin yliannostus. Robbin Crosby
Vuonna 2001 Crosby kertoi julkisesti olleen HIV-positiivinen vuodesta 1994 lähtien. Hän oli myös ollut paljon sairaalahoidossa selkäongelmien sekä HIV-tartuntaan liittyvien sivuoireiden johdosta. Haimasta johtuvien ongelmien vuoksi hän oli myös lihonut valtavasti viimeisinä vuosinaan. Hän kertoi huumeriippuvuuden maksaneen hänen uransa, omaisuuden sekä seksielämän HIVn myötä, mutta koki kuitenkin eläneen "huikean elämän" ja toteuttaneen kaikki unelmansa. Crosby kuoli Los Angelesissa kesäkuussa 2002. Kuolinsyyksi todettiin AIDSiin liittyvät komplikaatiot sekä heroiinin yliannostus. Crosbyn muistotilaisuus pidettiin La Jollan Windansea Beachilla ja hänen tuhkansa siroteltiin mereen ystävien ja perheenjäsenten toimesta. Muistokirjoituksissaan entiset yhtyetoverit, rumpali Bobby Blotzer ja Stephen Pearcy korostivat Crosbyn ystävällistä ja kilttiä luonnetta, älykkyyttä ja lahjakkuutta. Avi Cohen
Cohen joutui 20. joulukuuta 2010 moottoripyöräonnettomuuteen, jossa hän loukkaantui vakavasti. Hän kuoli viikko myöhemmin, 29. joulukuuta 2010, 54-vuotiaana telavivilaisessa Ichilovin sairaalassa. Bobi Sourander
Sourander debytoi rikoskirjailijana vuonna 1984, jolloin ilmestyi hänen poliittinen trillerinsä "Ett kilo diamanter". Tätä seurasi viisi viisi teosta, joista viimeinen, "Förlorarna" (1995), käsitteli Olof Palmen murhaa. Useat hänen teoksistaan keskittyvät kolmannen maailman ongelmiin. Hänen vaimonsa oli Ewa ja hänellä oli kaksi lasta aikaisemmista avioliitoistaan. Bobi Sivén
Tilanne oli kyllä niin epätoivoinen, että Sivén tiedusteli ystävältään Repolan kirkkoherralta Mikael Fiiliniltä suunnitelmistaan ampua itsensä vastalauseeksi Tarton rauhalle. Fiilin käski Sivéniä lopettamaan lapselliset puheet ja sanoi, että Karjalan asioiden muuttuessa juuri Sivénin kaltaisia miehiä tarvitaan. Sivén kysyi Fiiliniltä vielä myöhemmin uudestaan, mutta tämä käski ystäväänsä lopettamaan tuollaiset puheet, jotka suunnittelivat Jumalan antaman lahjan riistämistä. Sivén ilmeisesti samalla myös suunnitteli liittymistä ortodoksiseen kirkkoon, jonka toimintaa hän oli Repolassa aktiivisesti tukenut. Samoin hän oli edesauttanut siveellisyyttä ja raittiutta koko pitäjässä. Fiilinhän palkitsikin Sivénin myötämielisyydestään ortodokseille praasniekkajuhlien jumalanpalveluksessa erityisellä tunnustusleivällä, mikä oli erittäin harvinainen kunnianosoitus luterilaiselle. Bobi Sivén
Taistelujen jälkeen Sivén ja muu Helsingin Valkokaarti osallistui saksalaisten perässä voitonparaatiin. Pian Helsingin Valkokaarti nimi muutettiin Helsingin Jääkäriprikaatiksi, jota saksalaiset alkoivat kouluttaa preussilaiseen kuriin. Tämä ei Sivéniä pahemmin innostanut ja hän halusi takaisin rintamalle. Samoin hän oli kuullut veljensä Paavon sotamenestyksestä komppanianpäällikkönä Karjalan rintamalla. Kuitenkin Sivén oli jo kiinnitetty Jääkäriprikaatiin ja hän oli vannonut sotilasvalan. Isä V. O. Sivén tuli maanpaosta Helsinkiin toukokuussa ja järjesti arvovaltaisena itsenäisyyspoliitikkona pojalleen siirron. Bobi keskusteli vielä Hallan-Ukon kanssa, joka antoi hänelle viestin, joka koski Itä-Karjalan asiaa ja tuli antaa karjalaisille aktivisteille. 6. toukokuuta Bobi saapui Viipuriin, jossa jääkärieversti Aarne Sihvo määräsi ratsuväkeen, 2. Karjalan rykmenttiin, jossa palveli kapteenina myös Paavo Sivén. Sivén ehti veljensä kanssa ratsastella Viipurissa muutaman päivän, kunnes piti lähteä Helsinkiin suureen voitonparaatiin. Sivén ei ehtinyt ottaa sotaan osaa kuin Helsingin taistelujen verran, mutta Itä-Karjalan kysymys alkoi kiinnostaa Sivéniä koko ajan yhä enemmän. Kunnostautumisestaan Helsingin valtauksessa Sivénille myönnettiin IV luokan Vapaudenristi. Luettelo televisiosarjan Päivien viemää henkilöistä
Seuraavana vuonna he liittyivät ISA:an jäljittämään Dragonia, joka oli lopettamassa kuningaskuntaa. Korvauksena rikollisen vangitsemisesta Hope ja Bo saivat loisteliaat häät, joissa heidät puettiin kuningattareksi ja kuninkaaksi. Jopa heidän perhe ja ystävät lennätettiin Englantiin. Myöhemmin luultiin, että Hope oli kuollut räjähdyksessä vuonna 1990. Hope palasikin Salemiin vuonna 1994 ja kärsi muistinmenetyksestä. Samaan aikaan Bo oli yhdessä Billien kanssa. Billie lähti kaupungista sen jälkeen kun Bo oli saanut selville, että nainen, joka kutsuu itseään Ginaksi, onkin oikeasti Hope. Pian tämän jälkeen kaikki luulivat, että Hope oli kuollut lumivyöryssä. Bo pelasti hänen henkensä ja he aloittivat uuden elämän yhdessä. Sonisphere
Lisäksi Heaven and Hell joutui peruuttamaan kiertueensa sen jälkeen, kun laulaja Ronnie James Dio ei kyennyt sairautensa takia keikkailemaan. Myöhemmin Dion ilmoitettiin kuolleen vatsasyöpään 16.5.2010. Myöhemmin myös Aria joutui peruuttamaan esiintymisensä ja heidän tilalleen kiinnitettiin Negative. Myöhemmin 5.8.2010 Sonisphere kohtasi lisää vastoinkäymisiä Behemothin jouduttua peruuttamaan esiintymisensä laulajan sairastumisen takia. Koska peruuntuminen tapahtui vain kaksi päivää ennen tapahtumaa, Sonisphere ilmoitti myös, että näin lyhyellä varoitusajalla ei saataisi tilalle uutta bändiä. Sen sijaan, tyhjän lavan välttämiseksi, joidenkin lauantain esiintyjien aikatauluja pidennettäisiin. Bobi Sivén
Kun Suomen vapaus oli saavutettu, kääntyivät aktivistien katseet heimokansojen puoleen, Itä-Karjalaan. V. O. Sivén oli ollut heimoaatteen kannattaja aina, ilmeisesti myös Bobi, mutta oman maan itsenäisyyden puuttuessa sitä ei ollut korostettu. Maaliskuun lopulla 1918, vielä sisällissodan aikana, Carl Wilhelm Malmin johtamat suomalaisjoukot olivat edenneet syvälle Vienaan ja jääneet Uhtualle epäonnistuneen Vienan Kemin valtauksen jälkeen. 12. toukokuuta 1918 Kammion sairaalla pidettiin V. O. Sivénin johtama ja isännöimä "Kauko-Karjalan kokous", johon ottivat osaa Viipurista juuri saapunut ylioppilas Bobi Sivén, maisterit Lauri Hannikainen ja Herman Stenberg sekä jääkärit Oiva Willamo ja Vilho Suvirinne. Kokous päätti perustaa Aktiivisen komitean tapaisen piirin, joka ajaisi Itä-Karjalan asiaa aktiivisesti, mutta hallituksen rahoituksella ja tuella. Tarkoituksena oli nostaa vienalaisten keskuudessa oma jääkäriliikkeen tyylinen kehitys. Se päätti myös, että Vienan luonnonrikkaudet on käytettävä vain ja ainoastaan maakunnan hyväksi aina siihen, kunnes maakunta olisi muun Suomen tasolla. Samoin Vienalle annettaisiin itsehallinto ja Aunus sekä Viena erotettaisiin hallinnollisesti toisistaan. Tarkoituksena oli lähettää useita retkikuntia Itä-Karjalaan ei vain sotilaallisia, vaan myös tieteellisiä, poliittisia ja lääketieteellisiä. Toimintaa järjestelemään päätettiin lähettää Sortavalaan Lauri Hannikainen apulaisenaan Bobi Sivén. Sivén päätti lähteä mitä pikimmin ja haki eron armeijasta 13. toukokuuta. Saman päivän iltana Bobi kuuli isältään tämän olevan ehdolla sotaministeriksi ja keskusteli Gustaf Mannerheimin erosta. Isä-Sivén inhosi aatelista Mannerheimia, koska piti tätä "ryssäläisenä kenraalina", joka saattoi yrittää käyttää hyväkseen Suomea Venäjän keisarikunnan palauttamiseen. Veikko Lavi
Parin viimeisen elinvuotensa aikana Lavia olivat alkaneet vaivata yhä uudelleen toistuneet verenkiertohäiriöt ja huimauskohtaukset. Erään sellaisen, aiempia vakavamman jälkeen keväällä 1996 Lavi vietiin varmuuden vuoksi toipumaan sairaalaan, jossa hän näytti aluksi virkistyvän. Lavi kuoli Haminan sairaalassa toukokuun 23. päivän vastaisena yönä. Hänen pöytälaatikoistaan kuoleman jälkeen löytyneet viimeiset laulujen luonnokset osoittivat, että monet ideat olivat jääneet pahasti kesken ja jo melko sekaviksi yritelmiksi. Lavin viimeisinä vuosinaan luonnostelema romaani "Varatöiden vanki" jäi keskeneräiseksi. Bobi Sivén
Vuokkiniemessä käytiin Vienan heimosodan viimeinen ja ratkaisevin taistelu, joka oli Sivénin toinen taistelukokemus. Suomalaisten pääjoukko saarrettiin 1. lokakuuta kello 4 aamulla kyläaukealla, mutta taistelu voitettiin kääntämällä sattumalta konekiväärituli vihollisen pääjoukkoon. Voiton varmisti selustaan jääneen jääkärivänrikki Akseli Isopuron komppanian, johon Sivén kuului, koukkaus vihollisen selustaan. Suomalaisia kaatui 20 ja vihollisia noin sata. Voitosta huolimatta Sivén Vienan retkien muistelmissaan arvosteli sotilasjohtoa ja piti koko voittoa onnenkantamoisena. Bobi Sivén
Haudalle kukat laski vielä Toimen Poikien puolesta lääkintäkapteeni Sven E. Donner. Lisäksi Ylioppilaskunnan Laulajat laski kukkansa entisen kuorotoverinsa muistoksi. Aktivistien seppeleen laskivat E. E. Kaila, Rainer Sopanen ja Lauri Blomqvist. Aktivistien Suunta-lehden lähetystön puolesta puhui maisteri Eino Tikkanen. Tikkanen kiteytti aikansa ajatukset siitä, että Sivénin ratkaisu oli tehty itse asiassa oikeuden, vastuun ja todellisen puhtaan moraalin puolesta. Suomen valtiojohto oli unohtanut oikeudenmukaisuuden ja moraalisen vastuun heimoveljistä toteuttaessaan kylmää reaalipolitiikkaa. Illan pimennyttyä saattojoukko alkoi poistua haudalta ja hajaantua kukin omille teilleen. Bobi Sivén
Sivén kuitenkin oli valmis lähtemään uudelleen ja summasi ensimmäisen ja ainoaksi jääneen heimosotaretkensä 17-vuotiaalle asetoverilleen Arno von Pfalerille näin: Timo T. A. Mikkonen
Mikkonen sai 1. lokakuuta 2011 kallonpohjavaltimotukoksen ja niiden seurauksena useita aivoinfarkteja. Niiden takia hän menetti osan liikuntakyvystään ja sokeutui pysyvästi. Lokakuussa 2014 Mikkosen tila heikkeni, ja hän oli hetken kriittisessä tilassa. Vuoden 2016 lopulla Nina Mikkonen kertoi, että hänen miehensä oli menettänyt lähimuistinsa eikä ymmärtänyt olevansa vammautunut tai edes sokea. Timo T. A. Mikkonen kuoli 24. tammikuuta 2017. Hänet haudattiin Mäntsälän hautausmaalle Mikkosten sukuhautaan. Bobi Sivén
Normaalilyseo vaikutti huomattavasti nuoren Bobi Sivénin maailmankatsomukseen. Sivén luki latinankielisiä klassisia teoksia, ja hän omaksui antiikin ajan filosofisen ajattelutavan ja hyveet, kuten stoalaisuuden, urhoollisuuden, uskollisuuden ja kunniantunnon. Heroistinen ajattelutapa iskostui häneen myös kansallisromanttisten teosten, kuten "Vänrikki Stoolin tarinoiden" kautta. Koulu oli pohjaltaan fennomaaninen ja luokkarajoista piittaamaton, ja se vahvisti näin jo kotona saatua humanistista kasvatusta. Sivén oppi, että hyvä ja isänmaallinen ihminen asettaa aina yhteisen edun oman itsensä edelle. Samoin koulussa korostettiin luterilaisuuden hengessä velvollisuutta, nöyryyttä, puhdassydämisyyttä ja oikeudenmukaisuutta. Jo pienestä pitäen Bobi Sivén oli ollut kova oikeudenmukaisuuden ja rehellisyyden vaatija. Bobby Vee
Hän perusti vuonna 1959 high schoolissa ollessaan yhtyeen kitaristi-veljensä Billin, erään rumpalin sekä itseään Moby Dickiksi kutsuvan basistin kanssa. Nimeämätön yhtye oli ollut toiminnassa vain kaksi viikkoa ennen helmikuun 3. päivää 1959, jolloin The Big Bopper, Buddy Holly ja Ritchie Valens menehtyivät lentokoneonnettomuudessa. Kolmikko oli tuolloin matkalla esiintymään Veen kotikaupunkiin Fargoon. Samana iltapäivänä paikallisen radioaseman kautta etsittiin sijaisesiintyjää kiertueelle. Vellinen veljesten yhtye ilmoittautui, vaikkei se ollut vielä koskaan esiintynyt julkisesti. Bob keksi yhtyeelle pikaisesti nimen "The Shadows" ja ensimmäinen keikka oli jo samana iltana Fargossa. Sittemmin Vee myös levytti Buddy Hollyn ja The Crickets -yhtyeen ohjelmistosta tuttuja kappaleita, kuten "Everyday", "Maybe Baby" ja "That'll Be the Day". Bobi Sivén
Sivén ja muut aktivistit katkeroituivat siitä, että itsenäisyyttä ja jääkäriliikettä ennen kannattaneet sosialistit olivatkin kääntyneet itsenäisyyttä vastaan ja alkoivat veljeillä kansan vihollisen, venäläisten kanssa. Kevätlukukauden 1918 alkaessa Sivénin työskenteli E. E. Kailan avustajana Yrjönkatu 25 B:ssä "Uudessa Metsätoimistossa", joka oli peitenimi jääkäri- ja suojeluskuntaliikkeen keskusjohdolle. Paavo Sivén taas organisoi suojeluskuntatyötä Pohjois-Karjalassa Joensuusta käsin. 19. tammikuuta Sivén otti kiristyneessä ja huolestuneessa ilmapiirissä osaa "akateemiseen juhlaan Suomen riippumattomuuden saavuttamisen johdosta". Tilaisuudessa kuultiin ensi kerran "Jääkärimarssi" ja juuri saapuneet jääkärit olivat tilaisuudessa edustettuina. Kun kevätlukukautta oli kulunut kolme viikkoa, punaisten kapina alkoi 26. tammikuuta 1918. Suurin osa Norssin opiskelijoista asettui tukemaan laillista hallitusta, myös Sivén, jolle ei tuottanut aktiivisena valkoisena ongelmia valita puoltaan. Bobi Sivén
Vapaa-aikansa 17–18-vuotias Sivén käytti maailmankatsomuksensa muotoilemiseen. Hän totesi parhaimmaksi maailmankatsomukseksi idealismin ja realismin välimuodon, kultaisen keskitien, jolloin syntyisi jalat maassa kulkevia, mutta suuriin tekoihin kykeneviä ihmisiä. Lisäksi Sivén kulutti erityisesti kesällä 1917 aikaansa historian, valtio-opin, filosofian, klassikkojen ja päivänpolitiikan lukemiseen Sivénin kesäpaikassa, maatilalla Haloniemen kylässä, Ruokolahdella. Sivén myös kehittyi taitavaksi metsämieheksi, joka kulki uskollisen Pilkki-pystykorvansa kanssa Ruokolahdella metsästämässä. Hän oli myös erittäin tarkka ampuja, mistä oli hyötyä myöhemmässä elämässä. Hänen kerrotaan osuneen 25-penniseen 20 metrin päästä. Bud Powell
Pariisissa Powell työskenteli Pierre Michelotin ja Kenny Clarken kanssa triona. Hänen ystävänsä Altevia Edwards piti huolen rahoituksesta ja lääkityksestä. Powell teki vielä muutamia maininnanarvoisia levytyksiä, kuten vuoden 1960 Essenissä nauhoitetun livelevyn, jossa mukana oli Clarke, Oscar Pettiford sekä Coleman Hawkins. Joulukuussa 1961 hän levytti kaksi albumia Columbia Recordsille. Powell ystävystyi Pariisissa taiteilija Francis Paudrasin kanssa, ja muutti tämän kotiin asumaan vuonna 1962. Tämän jälkeen Powell pääsi levyttämään vielä kerran Blue Notelle, kun hänet vaihdettiin viime hetkellä Kenny Drew'n tilalle eräälle Dexter Gordonin levylle. Kyseisellä levyllä Powellin soitto kulkee vielä varsin hyvin. Seuraavana vuonna, 1963, Powell sairastui tuberkuloosiin, ja vuonna 1964 hän palasi New Yorkiin Paudrasin kanssa. Powell kuoli lopulta sairaalassa vuonna 1966. Hänen käytöksensä oli pahentunut kuolemaa edeltävinä kuukausina eikä hän ollut huolehtinut itsestään enää lainkaan. Vuonna 1986 Paudras kirjoitti kirjan ystävyydestään Powellin kanssa. Kirja oli pohjana myös elokuvalle "Round Midnight – keskiyön soundi" (1986), joka yhdistelee Powellin ja saksofonisti Lester Youngin elämänvaiheita. Topi Koistinen
Koistinen haavoittui vakavasti Hyvinkään ampumavälikohtauksessa 26. toukokuuta 2012. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin Töölön sairaalassa myöhemmin samana päivänä. Darth Revan
Bastilan painostus oli tarpeeksi Darth Revanin uudelleensyntymiselle. Revan ja Bastila tappoivat Revanin mukana olleet jedit ja samalla ottivat Ebon Hawkin ja Revan nimitti Bastilan oppilaakseen. Kun Carth näki, mitä Revanille oli tapahtunut, hän pakeni. Samalla Revan tappoi myös Mission Vaon ja Zaalbarin. Jäljelle jääneet liittyivät Revaniin ja he lähtivät tähtitakomolle tappamaan Malakia jotta Revan voisi jälleen ottaa paikkansa Sithien Mustana Lordina. Malakin monet metkut takomolla eivät riittäneet pysäyttämään heitä. Kun Tasavallan laivasto alkoi uhata Tähtitakomoa, Bastila joutui käyttämään taistelumeditaatiotaan kääntääkseen taistelun sithien eduksi. Tasavallan laivasto kärsi pahoja tuhoja tämän takia. Revan ja Malak kohtasivat katselutasanteella ja näin kaksi sithvaltiasta kamppailivat sithien johtajuudesta. Revan oli kuitenkin vahvempi ja voitti. Malak ei voinut kiistää sitä totuutta sanoessaan viimeiset sanansa. Näin Revan sai takaisin sen, mikä oli hänen alun perin. Tämän jälkeen hän ja Bastila lähtivät Korribaniin yhdistämään sithejä vielä kerran. Mutta siellä ollessaan Revanin kadonneet muistot palasivat ja hän joutui lähtemään yksin ottamaan selvää asiasta tarkemmin. Kun hän lähti sithit ajautuivat sisällissotaan, joka tuhosi sithit lähes kokonaan. Ja Revanistakaan ei kuultu enää mitään. Expedition Robinson
Siniša Savija (syntynyt 1963, kuollut 11. heinäkuuta 1997 Norrköpingissä) oli ensimmäinen kilpailija, joka äänestettiin ulos Robinsonista. Tultuaan kotiin Norrköpingiin hän teki itsemurhan makaamalla junaraiteilla ja antamalla junan ajaa ylitseen. Muutama päivä ennen ensi-iltaa Savijaksen leski, Nermina Savija, pyysi lakimiehensä kautta että ohjelma lopetettaisiin sillä säännöt aiheuttivat kuolemantapauksen. SVT kieltäytyi ja näytti sarjan katsojien protesteista huolimatta. Lehdistö syytti Robinsonia fasistisuudesta ja kiusaamisesta. Bobi Sivén
Pitkin kevättä ja kesää 1920 Sivén teki Ulkoministeriölle ehdotuksia Itä-Karjalan vapauttamiseksi ja sen vapautusliikkeen tukemiseksi. Sivén sai Ulkoministeriöstä koko ajan hyvin tietää kuinka neuvottelut Tartossa etenivät ja hän tiesi, etteivät asiat olleet hyvin. Hän kävikin Holstin luona Ulkoministeriössä neuvottelemassa siitä, että tulisi hyödyntää Itä-Karjalassa Neuvosto-Venäjän ja Puolan välistä sotaa. Sivén alkoi laatia kesällä-syksyllä karjalaispakolaisten huonosti aseistettujen joukkojen johtajan jääkärikapteeni Kalle Matan kanssa Karhunpesäsuunnitelmaa, jonka tavoitteena oli synnyttää aseellinen painostuspolitiikka, jossa karjalaiset nousisivat vapaustaisteluun. Näin Suomi saisi painoarvoa vaatimuksilleen Itä-Karjalan suhteen. Sivén ei ainakaan joka tapauksessa kestänyt ajatusta, että Repola ja Porajärvi jätettäisiin Neuvosto-Venäjän armoille. Davey Moore
Seuraavana vuonna Moore hävisi tyrmäyksellä Sugar Ramosille ja vaipui koomaan. Hän kuoli sairaalassa Los Angelesissa neljän päivän kuluttua. Ottelu herätti keskustelua siitä, olisiko tuomarin pitänyt keskeyttää ottelu aikaisemmin. Bob Dylan teki tapahtumasta laulun ”Who killed Davey Moore?”. Bobi Sivén
Joulukuun lopulla aktivistien ja karjalaisten rivit alkoivat rakoilla. Mannerheim ei ollut innostunut karhunpesäsuunnitelmasta, samoin karjalaiset alkoivat miettiä jos Edvard Gyllingin Karjalan työkansan kommuuni pitäisikin lupauksensa. Lopulta tammikuun alkupäivinä suunnitelma romahti. Karhunpesäsuunnitelmaa varten Lieksaan kuljetettujen aselaatikkojen sisältö päätyi julkisuuteen. On epäilty, että paikallisten kommunistien ansiosta. 6. tammikuuta 1921 ulkoasiainministeri Holstin apulainen, ulkoasiainministeriön ensimmäinen sihteeri varatuomari Arne Broms vaati Sivéniltä selvitystä asekuljetuksista. Sivén myönsi, että Repolaan oli kuljetettu 500 kivääriä, mutta ei pitänyt tiedustelua vakavana, koska ulkoministeriö tiesi kaiken karhunpesäsuunnitelmasta. Silti Sivén vastauskirjeessään ilmoitti eronpyyntönsä ja esitti toivomuksensa Repolaan jäämisestä siviilihenkilönä. Sivén ilmoitti mieluummin kuolevansa kuin palaavansa Suomeen. Tällä Sivén tarkoitti lähinnä karjalaisten rinnalla aseellisessa taistelussa kaatumista. Ulkoministeriö ja Sivénin läheisen heimoaktivistiystävän Toivo Kaukorannan luottamus karhunpesäsuunnitemaan oli mennyt. Lopulta Sivén kutsuttiin Helsinkiin, mutta hän ei koskaan sinne ehtinyt lähteä, kun tapahtui lopullinen käänne. Bill Ivy
Bill Ivy kilpaili ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa 125-, 250- ja 350-kuutioisissa vuosina 1965-1969. Ivy ilmoitti jo kauden 1968 jälkeen lopettavansa menestyksekkään uransa moottoripyöräilyssä ja siirtyvänsä Formula 2 -sarjaan, jossa hän oli kilpaillut moottoripyöräilyn ohessa. Jawan tehdastalli sai kuitenkin houkuteltua Ivyn jatkamaan uraansa kaudella 1969. Ivy aloitti kauden hyvin ollen kaksi kertaa toinen osakilpailuissa. Bill Ivy menehtyi Itä-Saksan osakilpailun harjoitusjaksolla. Hän oli ajamassa radalta takaisin varikolle, kun moottori leikkasi kiinni ja Ivy lensi kohtalokkaasti päin seinää. Hän kuoli sairaalassa saamiinsa vammoihin. Bill Ivyn kypärä oli irronnut päästä jo ennen törmäystä seinään ja silminnäkijöiden mukaan Ivy olisi ollut säätämässä kypärää tai ajolaseja eikä kypärä ollut silloin päässä. Bobi Sivén
9. lokakuuta kansanäänestyksellä valittu Repolan hallitus, Repolan toimituskunta määräsi Sivénin ja Netsäisen "edustajikseen Suomen Hallituksen, Vienan- ja Aunuksen-Karjalan hallintoelinten sekä Suomessa olevien ulkovaltojen edustajien luo avonaisilla valtuuksilla". Tarton rauhan solmimisen päivänä 14. lokakuuta Sivén ja Mata loivat muistion, jota voidaan pitää karhunpesäsuunnitelman ensimmäisenä luonnoksena. Suunnitelma oli kuitenkin idealistinen ja perustui siihen, että 800 Matan miestä hyökkäisi Muurmannille päivän aiheuttaen kansannousun. Aunuksen retken esikuntapäällikkö jääkärikapteeni Ragnar Nordström neuvoi Sivéniä realistisemmalle kannalle kirjoittaen tälle rahoituksen tärkeydestä. Rauli Badding Somerjoki
Somerjoki kuoli 14. tammikuuta 1987 vain 39-vuotiaana alkoholimyrkytykseen hänen ja avovaimonsa vuokra-asunnossa Helsingin Aleksis Kiven kadulla. Kuolemaan myötävaikuttivat keuhkosairaus ja veren hengittäminen. Somerjoen veli Kari Somerjoki menehtyi tapaturmaisesti vuonna 1989 ravintolan järjestysmiehen tönäistyä häntä. Veljekset on haudattu Someron hautausmaalle. Bobi Sivén
Iltapäivällä Sivén kävi ystävänsä kirkkoherra Fiilinin luona. Kirkkoherra huomasi Sivénin olleen hermostunut, mutta ajatteli sen johtuneen seuraavana päivänä 13. tammikuuta pidettävistä Höttösen hautajaisista. Samalla Sivén kävi samassa talossa asuneen kunnankirjuri Feodor Hippisen luona ja hyvästeli tämän tyttövauvan, joka oli myös Sivénin kummityttö, kahteen kertaan hellästi ja syvästi tuuditellen. Bob Probert
Probert oli 5. heinäkuuta 2010 veneilemässä St. Clair -järvellä lähellä Windsoria hänen vaimonsa, lastensa, appensa ja anoppinsa kanssa. Hän alkoi yhtäkkiä tuntea kipua rinnassaan ja lyyhistyi noin kello 14.00 paikallista aikaa. Probertin appi Dan Parkinson yritti saada hänet virkoamaan painelu-puhalluselvytyksellä. Probert vietiin nopeasti Windsorin alueelliseen sairaalaan, jossa hänet todettiin kuolleeksi. Sebastian Vuorela
Korpin kuoltua Kuulan perhe joutui Heiskasen vainoamaksi. Paljastui että Heiskanen on Korpin poika, joka tahtoo kostaa äitinsä kuoleman. Heiskanen vakoili perhettä ja lopulta kaappasi Sergein, Pepin ja Helenan sekä Sebastianin ja Isabellan tarkoituksenaan räjäyttää heidät työmaalla. Helena onnistui vapauttamaan läheisensä, ja Heiskasen luultiin kuolleen räjähdyksessä. Kun Helena oli lähdössä Seppo Taalasmaan kanssa tämän voittamalle ulkomaanmatkalle yksityiskoneella, pari huomasi Sergein, Pepin, Sebastianin ja Isabellan olleen vangittuina lentokoneen takaosaan. Heiskanen ilmoitti olevansa elossa ja myrkyttäneensä lentokapteenin. Helena yritti saada koneen hallintaansa, mutta kone syöksyi maahan keskelle Siperiaa. Sebastian, Isabella, Sergei, Peppi ja Helena selvisivät onnettomuudesta ja taistelevat hengestään Venäjän erämaalla ruokaa, Seppoa ja apua etsien. Myöhemmin Heiskanen palasi takaisin ja ilmoitti aikovansa tappaa kaikki Kuulat kostoksi äitinsä Korpin taposta. Hän ampui Sebastiania, joka suojeli Isabellaa luodilta ja lopulta aikoi tappaa kaikki polttamalla heidtä elävältä, mutta suunnitelma kuitenkin epäonnistui Sepon saapuessa kiväärin kanssa paikalle. Sergei löysi Heiskasen satelliittipuhelimen ja Kuulat pääsivät onnellisesti takaisin Suomeen. Bobi Sivén
Pahin paikka Sivénille oli hänen isänsä Valter Osvald (Ossi) Sivénin kuolema kotonaan 13. joulukuuta 1918. On arveltu, että saksalaissuuntausta kannattanut Ossi Sivén päätti päättää päivänsä, koska juuri ennen kuolemaa Saksa oli hävinnyt maailmansodan ja Mannerheim nimitetty valtionhoitajaksi. Tästä ei ole kuitenkaan mitään todisteita ja saattoi olla, että kuolema oli luonnollinen. Sivénin perheen hautaseppeleessä luki: "Nuku rauhassa isänmaasi, rakkaimpasi helmassa." Bobi Sivén
Toimikunta hyväksyi karhunpesän tukkikaupat ja samalla koko karhunpesäsuunnitelman 25. marraskuuta edustajainkokouksessa, jossa Repolan toimituskunnalle myönnettiin äänin 48–17 uudella hallintosäännöllä diktatoriset valtuudet päättää Repolan kohtalosta. Samassa kuussa Sivén pestasi heimoystävä Jalmari Takkisen apulaisekseen. Jo 12. marraskuuta Sivénille oli myönnetty jälleen ero Repolan nimismiehen tehtävistä, mutta se oli muodollista. Sivén jatkoi nimismiehen tehtäviä Takkinen ja konstaapeli Eemil Huhtala apunaan. Tosin virallisesti Sivén oli nyt ulkoministeriön virkamies ja Suomen tasavallan virallinen edustaja Repolassa ja Porajärvellä. Ulkoministeriö yritti tehdä Sivénistä myös Repolan ja Porajärven Suomen konsulia, joka varmistaisi rauhansopimuksen toteuttamisen tuolla alueella. Sivén kieltäytyi kuitenkin jyrkästi ja ilmoitti: "En katso voivani itse ruveta parsimaan sen politiikan tuloksia, jota olen vastustanut." Veijo Pasanen
Pasanen kuoli yllättäen sydäninfarktiin helmikuussa 1988 vain kaksi päivää viimeiseksi jääneen "Pelle Hermannin" jakson kuvausten jälkeen. Kuin enteenä Hermanni ja äitiliini puhuivat viimeisessä jaksossa kuolemasta. Hänen kuolemansa myötä Pelle Hermannin ”äitiliini” Raili Veivo jatkoi sarjaa, mutta kuoli helmikuussa vuonna 1993, viisi vuotta Pasasta myöhemmin. Vuonna 1992 Pelle Hermanni -vainaan jatkajaksi yritettiin tehdä Tommi Auvisesta oppisopimuspelle Niko, mutta ohjelma lopetettiin kymmenen jakson jälkeen. Akateeminen Karjala-Seura
AKS:n mustan lipun ja siinä olevan tunnuksen oli suunnitellut piirtäjä Topi Vikstedt. Lipun nauhoihin oli kätketty luoti, joka kertoman mukaan oli se sama, jolla Repolan nimismies Bobi Sivén oli surmannut itsensä (Katso: Aunuksen retkikunta). Sivénistä tuli AKS:n marttyyri ja hänelle yritettiin luoda samankaltaista henkilökulttia kuin myöhemmin Saksassa Horst Wesselille. Sivén oli AKS:läisille esimerkki siitä, kuinka Karjalan asia on omaa henkeäkin tärkeämpi, kuten Sivén itsekin oli sanonut. AKS:n marssina oli Reino Hirvisepän sanoittama ja hänen veljensä Toivo Palmrothin säveltämä "Me tahdomme". Steve Biko
Biko tuotiin 11. syyskuuta 1977 yöllä Port Elizabethin vankilasta Pretorian vankilaan. Hän kuoli seuraavana päivänä. Steve Bikon kuoltua pretorialaisessa vankilassa hallitus joutui kansallisen ja kansainvälisen painostuksen alaisena suorittamaan sisäisen tutkinnan tapauksesta. Virallisen tutkimuksen loppuraportissa todetaan Bikon hyökänneen tuolilla poliisien kimppuun ja saaneen vammat kaaduttuaan poliisien yrittäessä hillitä häntä. Totuuskomission kuulusteluissa 20 vuotta myöhemmin Bikon kuulustelua johtanut poliisi, majuri Harold Snyman, kertoi kuitenkin esimiehensä, eversti Piet Goosenin, vaatineen kuolemaan johtaneiden todellisten tapahtumien salaamista, koska ne olisivat saattaneet hallituksen huonoon valoon. Todellisuudessa Biko oli kuollut poliisien pahoinpideltyä hänet raa'asti kuulustelujen yhteydessä. Lasse Sievinen
Näiden tapahtumien jälkeen Paula ja Lasse kuitenkin palasivat yhteen ja menivät uudelleen naimisiin. Liitto päättyi jälleen Paulan karattua mielisairaalasta ja maasta. Paulan palattua Suomeen päätyivät Lasse ja Paula taas kerran yhteen. Pian tämän jälkeen Paula joutui ammutuksi salaklinikan hyväntekeväisyysjuhlissa. Lasse syytti Katariinaa tapahtuneesta, vaikka Jiri vannoi tämän olevan syytön. Paula menehtyi syksyllä 2014, kun hänet oli todettu aivokuolleeksi ja hänen sydämensä päätettiin siirtää Lassen lapsenlapselle Nellalle. Lasse jäi kaipaamaan Paulaa ja lopulta muutti tyttäriensä luo Vaasaan aloittaakseen puhtaalta pöydältä. Betty Peltonen
Betty Peltonen liittyi Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäseneksi, mutta hän oli myös edelleen mukana SKP:n maanalaisessa toiminnassa. Tässä yhteydessä hän tapasi myös tulevan kihlattunsa Onni Kyrölän ja hän muutti asumaan Lahteen Kyrölän luokse joulukuussa 1941. SKP:n piirissä levisi huhu, että Onni Kyrölä olisi ollut Etsivän keskuspoliisin palkkaama provokaattori ja tämä huhu leimasi joidenkin silmissä myös Betty Peltosta. Vuonna 1940 Peltonen liittyi Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraan. Hän sai neljän kuukauden vankeustuomion oltuaan mukana Cay Sundströmin yksityiskodissa järjestetyssä puhetilaisuudessa, sillä yli 30 hengen kokouksista olisi pitänyt ilmoittaa etukäteen viranomaisille. Jatkosodan aikana Kyrölä ja Peltonen osallistuivat jonkin verran maanalaiseen sodanvastaiseen toimintaan. Vuonna 1943 he majoittivat ja ruokkivat desanttina Suomeen tullutta Matti Långia. Onni Kyrölä joutui sen vuoksi syksyllä 1943 pidätetyksi ja hän kuoli vankilassa kuulustelujen yhteydessä pahoinpitelyn uhrina lokakuussa 1943. Myös Betty Peltonen joutui Långin jutun vuoksi tutkintavankeuteen, mutta hänet vapautettiin hovioikeuden päätöksellä helmikuussa 1944. Bix Beiderbecke
Beiderbecken terveys oli ollut horjuvaa jo lapsuudessa. Hän ajautui lopulta alkoholismiin ja kuoli yksin Long Islandilla 28-vuotiaana 1931. Viralliset kuolinsyyt olivat keuhkokuume ja aivoödeema. Niiden lisäksi hän oli kärsinyt delirium tremensistä. Luettelo Suomen siviili-ilmailun lento-onnettomuuksista
Suomen ilmatilan ulkopuolella tapahtui Suomen helikopteri-ilmailun suurin onnettomuus: 
Copterlinen Sikorsky S-76C tuhoutui 10. elokuuta 2005 Tallinnan edustalla. Kaksi ohjaajaa
ja kaksitoista matkustajaa hukkui kopterin syöksyessä mereen. Onnettomuustutkinnan mukaan
syynä oli tekninen vika: servomoottorin virheellinen pintakäsittely sai aikaan pyrstöroottorin tuhoutumisen, josta onnettomuus sai alkunsa. Servon mäntiä on luotettavuuden maksimoimiseksi kaksi ja toisen toiminnan pitäisi riittää – tämänkin takia Sikorsky ei hyväksynyt teknistä syytä, joka johtaisi sen korvausvastuuseen. Myös trombia syytettiin onnettomuudesta. Ohjaaja sinkoutui ohjaamosta ulos, joten ohjaajan istuinvyöt olivat auki jossain vaiheessa. Ohi lentäneen toisen kopterin kärkipyörteet, törmäys lintuparveen ja tiedustelupalvelut esiintyivät onnettomuuteen liittyvissä salaliittoteorioissa. David Niven
Nivenin viimeisiksi elokuviksi jäivät "Vaaleanpunainen pantteri" -sarjan elokuvat "Vaaleanpunaisen pantterin jäljillä" ja "Vaaleanpunaisen pantterin kirous". Hän menehtyi heinäkuussa 1983 Sveitsissä ALS-tautiin. Bobi Sivén
Bobin oltua 10 päivää Sortavalassa hän kuuli kotoaan, että edistystä ei tapahtunut, kun V. O. Sivénistä tulikin vain armeijan ylilääkäri sotaministerin sijaan. Tilannetta sekoitti Suomen sisäinen hallitusmuototaistelu. Paavo Sivén oli monarkisti, kuten isänsäkin. Bobi Sivén ilmeisesti taipui monarkiaan päin, jos se mahdollistaisi Suur-Suomen ja kansallisen yhtenäisyyden. Suomen koko poliittinen ja sotilaallinen johto oli Itä-Karjalan Suomeen liittämisen kannalla, mutta pelättiin sotaa Britannian kanssa. Britannia oli aseistanut karjalaisten oman Karjalan rykmentin, joka aloitti etenemisen kohti Vienan suomalaisjoukkoja. Britannia kun luuli, että saksalaiset havittelivat suomalaisten kautta Itä-Karjalaa. Malmin retkikunta Uhtualla alkoi hajota ja jääkärikapteeni, vannoutunut heimoaktivisti Toivo Kuisma päätti koota uuden joukon. Bobi Sivén
Helmikuussa 1920 Sivén joutui organisoimaan Repolan ja sen alueen puolustuksen. Puna-armeija oli hajottanut valkoisten venäläisten joukot Muurmannilla, ja nämä alkoivat paeta kenraali Skobletsinin johdolla kohti Repolaa ja Porajärveä vetäen samalla bolševikkejä perässään. Repolan komennuskunnassa oli vain 27 miestä ja Porajärvellä vain noin 150, joten Sisä-Suomesta alueelle siirrettiin rajavartiojoukkoja ja kaksi pataljoonaa. Sivén oli pulassa, kun Repolaan ja Porajärvelle alkoi tulvia yhä enemmän nälkäisiä ja surkeita valkoisia venäläisiä sotilaita sekä pakolaisia. Suomalaiset joutuivat bolševikkien kanssa yhteenottoihin, kunnes Kalevalan päivänä 28. helmikuuta 1920 alkoivat todelliset suuret taistelut puna-armeijaa vastaan Porajärven suunnalla. Sivén joutui ottamaan siviiliviranomaisena vastuun pakolaisista. Tilanne maalis-huhtikuussa Repolassa oli todella kriittinen, vaikka suomalaiset pysäyttivät 1 200 miehen ja neljän tykin vahvuiset puna-armeijan joukot Soutajärven-Jänkäjärven seudulle vain 4 km:n päähän Porajärven kirkonkylästä. Sivén yritti organisoida alueen suojeluskuntalaisista tiedustelujoukkoja, jotka ottaisivat vastaan vihollisten etujoukot, mutta tästä ei tullut mitään. Hän totesikin, että tilanne oli sama kuin syksyllä 1918 Uhtualla ja kirjoitti: "Karjalan kansa ei ole sotaista. Kun tulee kriitillinen tilanne niin heidän vilkas mielikuvituksensa jähmettää tahdonvoiman. Tämä on kai syynä siihen, että se kautta koko historian ajan on näytellyt tuota alistuvan osaa." Sivén ehti jo todeta 5. huhtikuuta: "Suur-Suomi-aate on nyt kärsinyt täydellisen haaksirikon", mutta pian bolševikit lopettivat hyökkäykset Suomen suojelusalueille. Sivén kuitenkin päätti, että lähtisi Itä-Karjalasta asevelvollisuuden suoritettuaan ja lykkäisi varsinaiseen politiikkaan osallistumistaan. Bobi Sivén
Pettynyt ja katkeroitunut, mutta motivoitunut Sivén vaelsi tuskien taivalta joukkonsa kanssa kohti Suomen rajaa. Haavoittunut Sotamies T.A. Simpura jäi kuitenkin jälkeen. Sivén päätti, ettei kaveria jätetä Vienan korpeen ja lähti palaamaan syvemmäksi Vienaan etsimään asetoveriaan. Sivén löysi Simpuran, mutta oli eksynyt matkan varrella. Miehet tarpoivat ilman ruokaa, jalat verillä ja keho täitä kuhisten kohti rajaa. Sivén ehti tehdä päätöksen kolmantena vaelluspäivänä, että hän ampuu itsensä, jollei mitään muutosta tapahdu kello 12 mennessä. Kello 10 Sivén ja Simpura kuitenkin saapuivat karjalaisukkojen kalasaunalle, josta heidät opastettiin Suomen puolelle. Sivén oli huonossa kunnossa ja yski vielä kuukausi Suomen puolelle tulemisen jälkeen verta. 4. lokakuuta Kuisman päiväkäskyssä mainittiin Sivén kunnostautuneeksi ja hänet ylennettiin korpraaliksi sekä myönnettiin IV luokan Vapaudenristi, mutta se oli jo hänelle kerran myönnetty. Viikko kotiin paluun jälkeen Sivén osallistui jääkärivääpeli Karl Dahlmanin tiedusteluretkelle Latvajärvelle. Tällä retkellä Sivén ampui yhden vihollisen. Bobi Sivén
Syys-lokakuun vaihteessa Repolassa toimitettiin vaalit, jossa valittiin 12-henkinen Repolan toimituskunta, joka julistautui Repolan ainoaksi hallitukseksi ja otti hoitaakseen Itä-Karjalan toimituskunnan ja kunnanvaltuuston tehtävät. Puheenjohtajaksi tuli Pekka Kyöttinen, kansliapäälliköksi Paavo Höttönen ja voimakkaaksi taustavaikuttajaksi Bobi Sivén. Repola irtautui tällä toimituskunnan päätöksellä Suomen valtiosta ja julistautui Suomesta ja Venäjästä riippumattomaksi. Toimikunnan lähetiksi Helsinkiin lähetettiin kunnallislautakunnan jäsen F. V. Netsäinen, jonka tuli erityisesti pitää yhteyttä Suunta-lehden aktivisteihin, kuten Kai Donneriin ja Sivénin hyvään aktivistiystävään Toivo Kaukorantaan. Sivén sai kyllä itsekin juosta repolalaisten asioilla Helsingissä koko syksyn 1920. Bill Masterton Memorial Trophy
Palkinto on nimetty Minnesota North Starsin pelaajan Bill Mastertonin kunniaksi. Masterton edusti urallaan ominaisuuksia, jotka on liitetty palkintoon. Hän kuoli 15. tammikuuta 1968 NHL-ottelussa taklauksen yhteydessä saamiinsa vammoihin.Saku Koivu ja Teemu Selänne ovat ainoat suomalaiset palkinnon voittajat. Koivu sai Bill Masterton Memorial Trophyn kauden 2001–2002 päätteeksi palattuaan nopeasti pelikuntoon sairastuttuaan Non-Hodgkinin lymfoomaan (syöpä) ja Selänne 2005–2006 päätteeksi palattuaan polvivammasta huolimatta takaisin NHL:n parhaiden pelaajien joukkoon tehden 80 runkosarjaottelussa tehopisteet 40 + 50 = 90. Yksikään pelaaja ei ole voittanut palkintoa kahdesti, mutta joukkueittain eniten voittoja on Montréal Canadiensilla ja New York Rangersilla, kummallakin viisi. Luettelo televisiosarjan Päivien viemää henkilöistä
Larry palasi Salemiin vuonna 2002, kun hän kidnappasi Hope Bradyn. Hän halusi kostaa Hopelle, koska tämä oli jättänyt hänet. Hän halusi kostaa myös Bolle ja Victorille. Larry lavasti Lexie Carverin syylliseksi Hopen kidnappaukseen, mutta Bo, Lexie, Abe, Jennifer ja muut tajusivat lopulta totuuden ja kehittivät monimutkaisen juonen yhdessä poliisien kanssa saadakseen Hope onnellisesti kotiin. Larryn uskottiin kuolleen, mutta hän oli elossa ja juoni kostoa ja houkutteli Colin Murphyn tappamaan Bo, väittäen että Stefano DiMera oli testamentissaan niin käskenyt, kun Larryn juonet paljastui DiMeroiden kätyrille Raymond Grantille, Larry tappoi hänet. Colin oli vähällä ampua Bon, mutta Nicole ampui Colinin samana iltana. Larry vangitsi Hopen ja talossa samaan aikaan olleen Bellen, mutta Shawn (joka uskoi tappaneensa Colinin vaikkei ollutkaan tappanut) vapautti heidät ja pelasti. Larry joutui vankilaan kun Victor kiristi ottamaan syyt Colinin murhasta vaikka oikea murhaaja oli Nicole. Larryn luultiin kuolleen vankilapakonsa jälkeen, mutta todellisuudessa Larry auttoi Nicolea Victorin murhasuunnitelmissa. Nicole varasti Tohtori Rolfin ruumiin ja ruumiin uskottiin olevan Larry. Larry kuoli lopullisesti heinäkuussa 2003 paetessaan autolla Nicolea ja Bradya. Bobi Sivén
Sivén halusi jatkaa humanistisia opintojaan yliopistossa syyslukukaudella ja haki eroa nimismiehen tehtävästä. Sivénille myönnettiin ero 15. syyskuuta lähtien, mutta Sivén päätti jäädä kuullessaan rauhanneuvotteluiden kulkevan kohti ratkaisua. Syksyyn mennessä Kalle Matan karjalaisjoukotkin oli jo lyöty takaisin Suomen puolelle. Syyskuun puolessa välissä alkoi selvitä, että Suomen hallitus aikoi jättää repolalaiset venäläisten käsiin. Repolassa, karjalaispiireissä ja heimoaktivistien keskuudessa syntyi ahdistus ja paniikki. Repolalais- ja karjalaislähetystöt ravasivat Helsingissä ja kuuntelivat hallituksen päätöksiä kauhun valtaamina kuin kuolemaan tuomitut. Kohtelu oli monesti tylyä, erityisesti vasemmistolta. SDP:n kansanedustaja Hannes Ryömä sanoikin repolalaisille: "Gylling hoitaa teidän asiat paremmin kuin koskaan Suomen porvarit." Historian valossa tarkasteltuna ja tuolloinkin Ryömän lausunto oli erittäin välinpitämätön ja törkeä, varsinkin, kun tiedetään mikä repolalaisten kohtalo oli Neuvosto-Karjalassa. Lähetystöt jakoivat pääasiassa Sivénin kirjoittamaa muistiota "Repolan ja Porajärven kysymys on kansallinen kysymys", jossa katsottiin olevan kysymys Suomen kunniasta, heimotoiveiden kohtalosta ja kansallisesta itsetunnosta. Karjalan hylkääminen olisi Sivénin mukaan myös Suomen kansakunnan tuho. Sivén kirjoitti vielä Holstille muistion, jossa ehdotettiin neuvotteluasetelmien parantamista siten, että Suomen vakinainen sotaväki miehittäisi Kiimasjärven kylän ja painostaisi näin bolševikkien eteläistä selustaa. Tämä ei johtanut toimiin, mutta Holsti lähetti muistion yleisesikuntaan. Bobi Sivén
10. elokuuta Paavo Sivén lähetti kirjeen, jossa pyysi Bobia tulemaan Helsinkiin ja valmistautumaan lähtemään kohti Vienaa, koska "engelsmannit ryppyilevät kovasti pohjoisessa ja uhkaavat Uhtuaa". Ennen lähtöään Bobi Sivén piti Ruokolahden suojeluskunnan juhlassa puheen, jossa sanoi:
Sivén pakkasi reppuunsa "Vänrikki Stoolin tarinat" ja lähti Kajaaniin, jossa oli Kuisman joukon värväyspiste. Siellä Sivén ilmoittautui palvelemaan sotamiehenä Suomen vakinaisen sotaväen oikeuksin ja velvollisuuksin palvelemaan rajakarjalaisten tukemiseksi korkeintaan vuoden 1918 loppuun kolmen markan päiväpalkalla. Sivén ja 20 muuta heimosoturia aloitti 17. elokuuta nelipäiväisen vaelluksen valtakunnan rajalle, josta siirryttiin ensimmäisen vienalaiskylän Kivijärven ja Latvajärven kautta kohti Uhtuaa, joka oli vielä suomalaisten hallussa ja retkikunnan päätukikohta. Rajalta Uhtualle kesti kaksi päivää, joten heimosoturit saapuivat perille 23. elokuuta. Bobi Sivén
Ulkoministeriön seppeleen laskivat varatuomari Arne Broms ja vänrikki Tapio Voionmaa. Repolalaisten seppeleen laskivat maanviljelijät Peka Kyöttinen ja Grigori Grigorjeff. Kyöttinen muisti lämmöllä ystäväänsä ja työtoveriaan. Tämän jälkeen hän veti esiin Repolan kunnantalon katolla heiluneen Suomen lipun, joka oli laskettu vuoden 1920 viimeisenä päivänä. Kyöttinen noudatti Sivénin viimeistä toivomusta ja antoi lipun Karjalan Liitolle talletettavaksi. Vankka heimoaatteen mies, Karjalan Liiton puheenjohtaja professori E. N. Setälä otti lipun vastaan. Setälä piti puheen, jossa näki, että Suomen tärkein tehtävä oman itsenäisyyden saavuttamisen jälkeen oli Karjalan vapauden hankkiminen. Kuitenkaan tätä eivät kaikki olleet tajunneet, joten kansakunnan yhteinen häpeä oli se, ettei tarpeeksi ollut tehty Repolan ja Porajärven Suomeen kuulumisen turvaamiseksi. Lopuksi Setälä siteerasi Ateenalaisten laulun sanoja "Nuorukaiselle kuolla kuuluu" -säkeestä lähtien. Tämän jälkeen seppeleet laskivat Karjalan Kansalaisliiton Itä-Karjalan komitea, Karjalainen osakunta, valtioneuvoston Itä-Karjalan toimituskunta, Repolan Sivistysseura ja Helsingin Suomalaisen Normaalilyseon luokkatoverit. Kappeli kohahti, kun paikalle saapui kenraali Mannerheim seuranaan kenraalit Hannes Ignatius ja Harald Åkerman. Mannerheim laski arkulle seppeleen, jonka nauhoista hän luki suomeksi ja ruotsiksi: "Isänmaalliselle nuorukaiselle, joka kaatui Suomen lipun laskiessa Itä-Karjalassa." Tipi Järvinen
Järvinen kuoli maanantaina 3. joulukuuta 2007 sairauskohtaukseen kotonaan Helsingin Ruoholahdessa. Bobi Sivén
Pian lehtien sivut täyttivät Sivénille omistetut muistokirjoitukset, jotka olivat erityisen ymmärtäväisiä, kiittäviä ja kunnioittavia. Sivénin ylioppilaskuva vuodelta 1918 pääsi lehtien kansiin. Sivénin kirjoittama avoin kirje Holstille julkaistiin useissa lehdissä, mikä lisäsi tapauksen vakavuutta ja vaikuttavuutta. Erityisesti aktivistien Suunta-lehti kiitti Sivéniä periaatteellisesta ja aatteellisesta työstä, joka päättyi periaatteelliseen ratkaisuun. Sivénin ratkaisu nähtiin "vapauttavana herätyshuutona" Suomen heimopolitiikalle ja kansalliselle yhtenäisyydelle sekä osoituksena siitä, että toiset osaavat "taittua, mutta eivät taipua". Sivénistä tuli mies, joka taisteli viimeiseen asti aatteensa ja suuren asian puolesta. Sivénin katsottiin olevan "Karjalan puolesta" kuollut "Karjalan sankari". Sivénin marttyyrikuolemasta kehittyi muutamissa päivissä ja viikoissa myytti. Bobi Sivén
Sivénin hautajaisista Hietaniemen hautausmaalla perjantaina 21. tammikuuta 1921 muodostui suuri isänmaallinen suomalais-karjalainen surujuhla. Hautausmaan kappeli oli täynnä surevia omaisia, työ- ja aatetovereita, ystäviä ja tavallisia kansalaisia. Tilaisuus alkoi Ylioppilaskunnan Laulajien kuoron laulamalla virrellä "Mä kuljen kohti kuolemaa". Pastori Väinö Forsman piti puheen, jossa käsitteli Sivénin ihanteille ja aatteille omistettua elämää sekä siunasi lopulta viimeiseen lepoon. Omaisten hautaseppeleen jälkeen arkun viereen Sivénin aatetoveri ja vanha ystävä Toivo Kaukoranta laski Karjalan Liiton kukat. Kaukoranta piti puheen, jossa muisteli ystävänsä olleen jo kouluaikoina poliittisesti aktiivinen ja määrätietoinen. Kaukoranta kertoi Sivénin merkityksen Karjalan asian ajamisessa ja myös siitä, miten Sivénin teko tuli tulkita ja missä valossa se oli nähtävä sekä mihin se velvoitti. Hän muistutti, että aina oli aatteiden ja ihanteiden puolesta kuolemaan asti taistelevia nuoria miehiä, jotka eivät valtiovallan horjuvasta politiikasta välitä. Kaukorannan puheen päätteeksi mieskuoro esitti Emil Genetzin veljensä Arvid Genetzin runoon tekemän sävellyksen "Karjala" loppuosan säkeestä "Kun oikeuttas', uskoas" lähtien. Tostig Godwininpoika
Veljistä Svein oli perheen musta lammas. Hänet kuningas ajoi kahdesti maanpakoon, ensin nunnan viettelyn vuoksi ja toisen kerran Sveinin murhattua serkkunsa Beorn-jaarlin. Kummallakin kerralla Svein sai kuninkaalta luvan palata takaisin, mutta jälkimmäisen anteeksiannon ehtona oli pyhiinvaellusmatka Jerusalemiin. Svein kuoli paluumatkalla sieltä Konstantinopolissa syksyllä 1051. Simón Bolívar
Bolívar halusi Yhdysvaltojen mallin mukaisesti liittovaltiomuodon, jossa keskushallinto turvaisi ihmisten vapauden, ihmisoikeudet, mutta osavaltioillakin olisi merkittävästi valtaa. Väitetään kuitenkin erityisetuja tavoittelevien tahojen pyrkineen hajottamaan liittovaltiota, mikä johti kapinoihin mm. Venezuelassa ja sai Bolívarin tavoittelemaan "väliaikaisesti" vahvempaa keskushallintoa. Hän julistautui "tilapäisesti" diktaattoriksi 27. elokuuta 1828 pelastaakseen tasavallan, selvisi vammoitta murhayrityksestä muttei saanut (etenkin konservatiivien) kapinointia loppumaan ja erosi 27. huhtikuuta 1830. Vuoden lopussa hän oli aikeissa lähteä Eurooppaan mutta kuoli tuskallisesti tuberkuloosiin 17. joulukuuta 1830. Bobi Sivén
Höttösen kuoleman myötä Repolan johto, Sivén ja karhunpesäsuunnitelma romahti hetkessä. Karjalaiseen tapaan kuuluu valvoa vainajan vierellä tietty määrä öitä. 11. ja 12. päivän välisenä yönä oli Sivénin vuoro. Neljältä Jalmari Takkinen tuli vaihtoon. Sivén meni nukkumaan ja antoi tälle paperikasan, johon kuuluneesta kirjeestä Takkinen ehti nähdä sanat "tunnen loppuni lähestyvän". Jo edellisen päivän iltana Sivén oli todennut Netsäisen ja Takkisen kanssa keskustellessaan toimikunnan kansliahuoneessa, että oli hyvin vaikea tehdä harkittua itsemurhaa. Seuraavan tapahtuman jälkeen Takkinen huolestui entisestään esimiehensä voinnista. Bobi Sivén
Lupauksensa mukaisesti Pelagia Mauranen pesi Sivénin ruumiin, jonka sitten sairaanhoitaja Helmi Palo puki. Palo verhosi arkun valkoisella kankaalla ja laittoi Sivén-vainajan päälle koristeeksi havunoksia. Kun Paavo Sivén saapui Repolaan, hän ehti tiellä vielä hyvästellä veljensä. 15. tammikuuta Lieksan kunnanlääkäri antoi kuolintodistuksen ja 17. tammikuuta ruumis lähetettiin Helsinkiin osoitteenaan "Suomen ulkoasiainministeriö". 18. tammikuuta Helsingin rautatieasemalla vainajaa vastassa olivat Chopinin surumarssin soidessa suojeluskunnan kunniakomppania sotilassoittokuntineen, Toimen Poikien partiolaisia, aktivisteja ja omaisia. Jo Viipurissa, jossa juna oli seisahtunut, heimoystävät ja suojeluskuntalaiset olivat tehneet kunniaa vainajalle. Helsingissä karjalaiset suojeluskuntalaiset tekivät kunniavartion Sivénin ruumista kuljettaneen vaunun ympärille. Ruumis kuljetettiin patologiselle laitokselle, jossa Sivénin päähän laitettiin antiikin sankarin tyyliin laakeriseppele. Toivo Kaukoranta halusi, että ystävästään otettiin kuolinnaamio, jonka teki kareliaani, taiteilija Alpo Sailo. Sittemmin kuolinnaamio päätyi Juseliuksen mausoleumin oveen korkokuvana. Bobi Sivén
Kesäkuun alussa 1920 Sivén teki viikonpituisen virkamatkan pitäjän ympäri. Hän määräsi lusmalaiset rakentamaan kyläänsä tiet ja valvoi Kiimasvaarassa Repolan ja Suomalainen Puuliike Oy:n välisiä kauppoja. Kesäkuun puolessavälissä Repolaan 79 puna-armeijaan ottoa paenneesta karjalaisesta Sivén osan otti maatöihin Repolaan ja suurimman osan lähetti Lieksaan. Ahkeralla Sivénillä riitti töitä, kun hän raportoi tiedustelutoiminnasta Ulkoministeriöön, järjesti yhteydenpidon Uhtuan ja Repolan välille, suoritti poliisikuulusteluita tulipalon ja kuolleen tyttölapsensikiön takia. Sivén ratkoi toki myös tavallisia riita-asioita. Hoidettavanaan hänellä oli myös Repolan piirin majoitusasiamiehen tehtävät. Kuun aikana Sivénille saapui 42 virkakirjettä ja hän lähetti 49. Sivénin toiminnan ansiosta repolalaiset olivat varmempia halustaan kuulua Suomeen kuin koskaan. Väinö Sihvonen
Sihvonen sai surmansa talvisodan alkamispäivänä Helsingin pommituksissa. Sani Abacha
Abachan kuoli 54-vuotiaana sydänkohtaukseen; juorujen mukaan tapaukseen sisältyy Viagran liika-annostus ja kaksi intialaista prostituoitua.
Abacha polttohaudattiin seuraavana päivänä, mikä lisää huhuja tahallisesta tai tahattomasta myrkytyksestä. Abachan kuoleman jälkeen valtaan nousi presidentti Olusegun Obasanjo. Hänen hallituksensa on syyttänyt Abachaa perheineen valtion kassan tyhjentämisestä ja korruptiosta, joka yltää Mobutu Sese Sekon kanssa tasoihin tai jopa siitä ohi. Luettelo televisiosarjan Päivien viemää henkilöistä
Billie tajusi, että hän on raskaana. Bo kertoi hänelle, että voi pitää huolta hänestä ja vauvasta. Billie seurasi Hopea ja Bota New Orleansiin ja siellä hän sai synnytyspolttoja. Billien tyttövauva syntyi kuolleena. Bo auttoi Billietä pääsemään yli vauvan menetyksestä. Bo kuitenkin kertoi Billielle, että hän rakasti Hopea ja halusi elää elämänsä hänen kanssaan. Billie suuttui tästä, joten hän löi Bota ja käski tämän pysyä poissa hänen elämästä. Don Baizley
Don Baizley oli kanadalainen NHL-liigan pelaaja-agentti. Baizley kuoli 71-vuotiaana keuhkosyöpään kesäkuussa 2013. Baizley toimi uransa aikana esimerkiksi Jari Kurrin, Saku Koivun ja Teemu Selänteen pelaaja-agenttina. Severi Sievinen
Kauan ei onnea kestänyt, kun Katariina Mäkelän hyväntekeväisyystansseissa Paula sai osuman luodista päähänsä ja vajosi koomaan. Paulan hengityskoneet kytkettiin pois, jotta Jirin tytär Nella Tamminen saisi Paulan sydämen. Severi ei halunnut olla tekemisissä Nellan kanssa, koska hänellä oli äitinsä sydän. Severi myös tönäisi Nellaa ja Jiri Viitamäki suuttui siitä. Nykyään Severi ja Nella ovat ystäviä. Äitinsä kuoleman jälkeen Severi alkoi ikävöidä isäkseen luulemaansa Aaroa ja päättikin etsiä tämän käsiinsä Aaron päiväkirjan avulla. Bobi Sivén
Sivén alkoi suunnitella varsinaista karhunpesäsuunnitelmaa Repolan toimikunnan kansliapäällikön ja Repolan suojeluskunnan paikallispäällikön Paavo Höttösen kanssa. Ilman Sivéniä ja Höttöstä Repolalla ei olisi ollut mitään puolustussuunnitelmaa sen Tartossa päätetyn kohtalon tultua ilmi. Höttönen otti käytännössä koko vetovastuun Repolan puolustuksen järjestämisestä. Pääideana oli metsätyöt ja tukkikaupat, joilla kerättäisiin sotilaat eli metsätyömiehet ja rahoitettaisiin samalla repolalaisten vastarinta. Suunnitelmasta olisi syntynyt karhunpesä, jota olisi voitu puolustaa kevääseen 1921 asti ja odottaa muita Neuvosto-Venäjällä tapahtuvia kapinoita. Höttösellä oli suhteita matruuseihin ja hän oli ilmeisesti tietoinen Kronstadtin kapinan suunnittelusta. Sinnikkäällä repolalaisten ja karjalaisten taistelulla luotaisiin Karjalan kansalle urhoollinen vapaustaistelu – tai ainakin sen yritys, josta kansa voisi myöhemmin ammentaa voimaa kansalliseen taisteluun. Ideana oli myös, että Suomi kiinnostuisi ja auttaisi jälleen Itä-Karjalaa, kun se näkisi, että karjalaiset panisivat uutta vallanpitäjää vastaan hanttiin. Lasse Sievinen
Annika menehtyi hukkumalla 18-vuotissyntymäpäivänään vuonna 2007 esitetyssä jaksossa ja myöhemmin saman vuoden jaksoissa sekä Katri että Heli muuttivat pois kotoa. Heli muutti takaisin kotiin vuonna 2009 ja meni töihin samaan firmaan Lassen kanssa, mutta muutti kahden vuoden päästä naisystävänsä Kiia Hyvösen kanssa Vaasaan, missä Katrikin asui. Sittemmin tyttäret tehneet lyhyitä vierailuita Pihlajakadulle. Vuodesta 2007 eteenpäin Sievisten luona asunut Joonatan lähti Norjaan töihin öljynporauslautalle keväällä 2010, mutta palasi takaisin syksyllä 2011 joutuessaan samaan vieroituslaitokseen Peppi Puolakan kanssa steroidiriippuvuutensa takia. Miia Laitela
Vaikka Miia ja Saku uskoivat ja toivoivat Miian parantuvan, sädehoidot eivät enää tehonneet kasvaimeen eikä se pienentynyt. Lisäksi kasvainta olisi ollut äärimmäisen vaikea leikata, mikä selvisi jo syksyllä 2001, kun Miia sai tietää kasvaimesta. Miia pyörtyi ja joutui sairaalaan useamman kerran eikä enää uskonut omaan parantumiseensa. Miia päätti itse lopettaa hyödyttömät sädehoidot ja muuttaa Salinien luokse asumaan niin pitkäksi aikaa kuin vielä eläisi. Miia uurasti ahkerasti ylioppilaskirjoituksissa aivokasvaimesta huolimatta ja sai ylioppilastodistukseensa neljä L:ää. Miia vietti Salineilla ylioppilas- ja muistelujuhlan, jossa Inka Haapala esitti Miian laulun "Siniseen". Miia oli tällöin jo erittäin heikossa kunnossa. Inkan esittäessä kappaletta Miia liikuttui kyyneliin ja pyysi, että kappale esitettäisiin hänen hautajaisissaan. Miia kuoli Salinien luona seuraavana aamuna. Hän hengitti syvään ja piti Sakua kädestä viimeisen kerran. Ismo ja Kalle näkivät tapahtuman taustalla. Miia kuoli sarjan 540. jaksossa, johon sarjan oli alkuperäisen sopimuksen mukaan tarkoitus päättyä. Jakson nimeksi oli annettu "Tunteellinen totuusleikki", joka viittaa Miian ja Sakun yhteiseen totuusleikkiin, jota he pelasivat ensimmäisen kerran Wanhojen juhlissa. Myöhemmin he pelasivat sitä ystävänpäivänä esitetyssä jaksossa vuonna 2001, kun Saku oli pelastanut Miian pakkomielteiseltä Ramilta. Miian kuolema esitettiin televisiossa 17. tammikuuta 2002, mutta sarjassa esitetyn hautakiven mukaan hän kuoli 23. toukokuuta 2001, juuri ennen virallisia ylioppilasjuhlia. Lauri Viita
Vuonna 1965 Viita julkaisi toisen romaaninsa "Entäs sitten, Leevi", joka oli tarkoitettu romaanitrilogian ensimmäiseksi osaksi. Hän kuitenkin kuoli tapaturmaisesti saman vuoden joulukuussa. Viitaa kuljettaneeseen taksiin törmäsi maantiellä rattijuopon ajama kuorma-auto, ja Viita kuoli saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä Töölön sairaalassa 49-vuotiaana. Rattijuoppo sai vuoden ja viiden kuukauden vankeustuomion. Kuolinpäivänä ilmestyi kirjallisuuslehti Parnassossa jäähyväisenä Viidan runosikermä "Onni". Tosin tilanpuutteen vuoksi siitä puuttui viimeinen, kahdeksas sikermä. Che Guevara
CIA-agentti Felix Rodriguez kuuli sissijohtajan vangitsemisesta ja välitti tiedon CIA:lle. Bolivian presidentti Barrientos määräsi Guevaran välittömästi teloitettavaksi, kun kuuli hänen vangitsemisestaan. Sissijohtaja teloitettiin La Higueran koulurakennuksessa vain vuorokauden vankeuden jälkeen ilman oikeudenkäyntiä hieman kello yhden jälkeen iltapäivällä 9. lokakuuta 1967. Willy oli ammuttu ensin viereisessä huoneessa. Chen väitetään sanoneen teloittajalleen kersantti Mario Teránille, joka epäröi ennen teloitusta: ”Ammu, pelkuri, tapat vain ihmisen.” Ilmeisesti tunnistamisen helpottamiseksi, ja jotta kuolema näyttäisi tulleen taistelukentällä, Rodriguez oli kieltänyt häntä ampumasta kasvojen alueelle. Joidenkin väitteiden mukaan häntä ammuttiin sydämeen, toisten mukaan useita kertoja keskivartalon alueelle. Teloituksen jälkeen Rodriguez otti Guevaran Rolex-rannekellon ja näytti sitä ylpeänä useissa haastatteluissa tulevina vuosina. Muiden lähteiden mukaan hän päinvastoin tunsi myötätuntoa vihollistaan kohtaan nähdessään tämän surkean tilan Higueran koulurakennuksessa. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Heiskanen jatkoi edelleen juonitteluaan. Hän neuvoi Sebastiania mistä hän tavoittaisi Korpin pojan. Sebastian toivoi, että Heiskanen hoitaisi Korpin pojan pois päiviltä, mutta tähän hän ei suostunut. Sebastian päätti itse hoitaa asian. Heiskanen lähti Sebastianin perään Isabellan ja Helenan kanssa. Heiskanen johdatti porukan tunnelityömaalle, mistä he löysivät myös kaksi sidottua, pellen naamareihin puettua, hahmoa: Pepin ja Sergein. Kaikille kävi ilmi, että Heiskanen oli heidän vainoajansa. Heiskanen kolkkasi Helenan tajuttomaksi ja sitoi muun porukan kiinni. Paikalla oli räjähteitä, jotka Heiskanen uhkasi räjäyttää. Heiskanen myös tunnusti yrittäneensä ajaa Pepin yli, tappaneensa Jennin, tehneensä Pepin ja Sergein asuntoon salahuoneen, josta vakoili heitä, sekä kiristäneensä Kuulat rahanpesuun ja "ruumiin" kätkemiseen. Juuri ennen kuin Heiskanen oli lähdössä, heräsi Helena ja kolkkasi hänet kirveellä. Heiskanen törmäsi tynnyrikasaan ja jäi sen alle jumiin. Helena vapautti muut ja oli aikeissa pelastaa myös Heiskasen, mutta Sebastian veti äitinsä mukaansa. Heiskanen jäi räjähtävään tunneliin. Heiskanen kuitenkin selvisi räjähdyksestä lyömällä tynnyrin alle jääneen kätensä irti kirveellä. Helena ja Seppo löysivät lomamatkalla Havaijille lentokoneesta Heiskasen kaappaamat Sergein, Sebastianin, Isabellan ja Pepin. Heiskanen toi lentokoneen pilotille myrkytettyä ruokaa ja pilotti kuolikin syötyään sitä. Helenan ohjaama lentokone syöksyi taivaalta suoraan maahan. Kuulan perhe selvisi elossa törmäyksestä ja Heiskanen löysi Kuulat Siperiasta. Heiskanen oli aikeissa polttaa mökin, kuolleeksi ja kadonneeksi luultu Seppo Taalasmaa ampui kuolettavasti Heiskasta. Bob Burns
Burns menehtyi huhtikuussa 2015 törmättyään autolla postilaatikkoon ja puuhun kotinsa lähellä. Viranomaisten mukaan Burnsilla ei ollut turvavyötä ja tapahtumahetkellä oli huono sää. Bobi Sivén
Suunnitelma kuitenkin kehittyi hyvin. E. E. Kailan Jääkäritoimisto lähetti Repolaan 500 kivääriä ja 100 000 patruunaa. Lieksan ja Joensuun alueen sotilasviranomaiset saatiin ummistamaan silmät asekuljetuksilta. 16. joulukuuta Bobi Sivénin Paavo-veljelleen kirjoittamassa kirjeessä Sivén kertoi, että metsää oli saatu myytyä kahden miljoonan markan arvosta. Työtä riitti ja Sivén oli vielä toiveikas. Joulukuussa 1920 Sivén vietti Eemil Huhtalan kanssa Porajärvellä viikon ja muodosti alueella 60-miehisen joukon, joka vetäytyisi merkin saatuaan karhunpesään, Repolaan. Muuten Sivén ja Huhtala päättivät jättää Porajärven suosiolla bolševikeille. Passiivisella Porajärvellä käynti kuitenkin masensi Sivéniä ja matkan jälkeen hän sanoi epätoivoisena Huhtalalle: "Olisi parasta laskea kuula kalloonsa, eihän sitä ilkiä palata Suomeen. Uskotko Huhtala sitä?". Huhtala vastasi, ettei Sivén ajatellut asiaa noin, mutta Sivén vain valitti väsymystään. Bobi Sivén
Kunnantalolle Sivén saapui hieman jälkeen kahdeksan. Hän meni elintarvikelautakunnan huoneeseen ja asetti pöydän sekä tuolin uunin eteen. Viereiselle tuolille Sivén asetti pistoolin, jota yritti epätoivoisesti piilotella aina kun uunia lämmittänyt leskirouva Katariina Simanainen saapui kohentamaan uunin tulta. Kymmeneltä Simanainen toivotti Sivénille hyvää yötä. Kirjuri Hippinen kävi myös huoneessa ja näki, että Sivén oli erittäin hermostunut; tämä siirteli pyöri tuolillaan, katseli tuleen ja siirsi aina paperinsa syrjään, jos Hippinen lähestyi tätä. Siimanaisen lähdön jälkeen Hippinen kävi vielä huoneessa. Sivén kysyi tältä Höttösen syntymävuotta ja pyysi Hippistä menemään nukkumaan toivottaen hyvää yötä. Hippisen lähdettyä huoneesta kuului 9-millisen Luger Parabellumin laukaus kello 22.15. Bodominjärven murhat
Useista omaisuus- ja väkivaltarikoksista tuomittu laitosmies Pentti Soininen tunnusti 1960-luvun lopulla 24-vuotiaana ollessaan Kuopion lääninvankilassa tehneensä Bodominjärven veriteot. Hän oleskelikin 15-vuotiaana murhayönä lähellä Bodomia ollessaan karkuteillä koulukodista. Poliisi kuulusteli häntä, mutta hänen tunnustuksilleen ei annettu juurikaan painoarvoa. Luonteeltaan Soininen oli psykopaatti, joka saattoi toimia käsittämättömän arvoituksellisesti, varsinkin alkoholin ja lääkkeiden vaikutuksen alaisena. Soinisen pitkä rikosrekisteri sisälsi varkauksia, pahoinpitelyjä ja ryöstöjä. Soininen hirttäytyi Toijalan asemalla vankikuljetuksen tauolla 1969. Severi Sievinen
Hetki onnettomuuden jälkeen Severin kuolleeksi luultu setä Aaro Vaalanne kävi pelastamassa Severin pois uppoavasta autosta ja soitti paikalle ambulanssin. Kävi ilmi, että Severi oli menettänyt muistinsa onnettomuudessa ja Aaro oli uskotellut Severille olevansa hänen isänsä. Severin muisti kuitenkin palautui ja hän yritti karata, mutta yritys kuitenkin epäonnistui. Samaan aikaan, kun Sievisten huoli Severistä kasvoi, Anni alkoi katua Severin kaappaamista ja halusi palauttaa pojan takaisin tämän vanhemmille. Anni oli aikeissa lähteä viemään Severiä kotiin, mutta Aaro yllätti heidät ja esti heidän lähtönsä. Aaro kolkkasi Annin halolla ja telkesi hänet kellariin. Bob Berg
Berg kuoli liikenneonnettomuudessa 5. joulukuuta 2002. Siperian jäätyneet mammutit
Myös muita eläimiä kuin mammutteja on löytynyt hyvin säilyneinä. Björn Kurtén esittää kirjassaan Viattomat tappajat, että eräs Beringian arovisentti, "Blue Babe" olisi kuollut maan pinnalla kylmällä alueella varjoisessa laaksossa, jossa sen liha olisi pakastunut ennen kuin leijonat ehtivät syödä tappamansa arovisentin. Kevään tullessa visentin päälle olisi vyörynyt ylhäältä osin auringon sulattamaa routamaata. Koska routa ei päästänyt vettä läpi, sula vesi ei päässyt lämmittämään maan sisässä ollutta visenttiä. Lihaa mädättävät bakteerit lakkasivat toimimasta aktiivisesti, kun mammutin liha jäätyi. Nykyaikana tiedetään että biisoni vaipuu kuollessaan maahan mahalleen eikä kaadu kyljelleen. Visentin nahka oli hyvin säilynyt, mutta turkki oli suureksi osaksi mennyt pilalle. Eläimen niskassa säilyi lihaa, joka oli niin ohuessa kohtaa ruumista, ettei ehtinyt mädäntyä. Tätä lihaa syötiin paleontologi R Dale Guthrien luona 6. huhtikuuta 1984. Liha haisi naudanlihalta, mutta hajussa oli mukana hienoine vivahdus sieneen.. Tällä visentillä olisi ajoitusten mukaan ikää 36 000 vuotta . Se kuoli Keski-Alaskan alavilla mailla Faibanksin seutuvilla. Miia Laitela
Miia jäi haikailemaan Sakun perään, mutta naistenmiehenä tunnettu Saku löysi kainaloonsa tuota pikaa äkkiä uuden tyttöystävän. Myöhemmin Sakun kautta Miia tutustui tämän uuteen ystävään, Mika Pajuun. Hän ajatteli jo päässeensä yli Sakusta ja aloitti seurustelemaan Mikan kanssa. Yllättäen Sakun mustasukkaiset tunteet nousivat pintaan ja hän yritti ehdoin tahdoin rikkoa Mikan ja Miian suhteen. Sakun yrityksistä huolimatta pari pysyi yhdessä ja Miia oli onnellinen, kun jopa Ismo piti Mikasta. Kevätkauden 2000 alussa Miia sai tietää tulleensa vahingossa raskaaksi. Miia piilotteli salaisuutta pitkään, ja vaikka halusikin ensin pitää lapsen, hän muutti mieltään. Miia sai huonoon oloonsa tukea Sakulta, jolloin heidän välinsä lämpenivät uudelleen. Ismo ja Mika yrittivät molemmat estellä Miiaa, joka kuitenkin päätyi aborttiin, koska tunsi ettei ole valmis äidiksi. Aborttia ei kuitenkaan voitu tehdä valittuna päivänä, jolloin Miia sattui olemaan kuumeessa. Wanhojen juhlissa Miia ja Saku olivat tiiviisti yhdessä ja suutelivatkin, mutta Mika saapui paikalle ja näki heidät. Mika sairasti diabetesta ja menetti järkytyksen seurauksena tajunsa, koska oli unohtanut ottaa insuliininsa. Alkoholin ja kannabiksen vaikutuksen alaisena Saku joutui ajamaan autoa Miian käskystä auttaakseen Mikaa. Ajaessaan Saku törmäsi puuhun aiheuttaen Mikan kuoleman. Miialle tehtiin abortti pian Mikan kuoleman jälkeen, vaikka Mikan isä, Tapani Paju, yrittikin painostaa Miiaa pitämään lapsen.