Minä vuonna Iso-Britannia on perustettu?
Iso-Britannia (saari)
Saarella oli ollut kolme maata: Englanti, Skotlanti ja Wales. Ison-Britannian kuningaskunta oli olemassa vuodet 1707–1801. Se muodostettiin vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin kuningaskunnan ja Skotlannin kuningaskunnan yhdistyessä. Vuoden 1801 liittosopimus muutti valtion nimen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi, josta tuli vuonna 1927 nykyinen "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Iso-Britannia-nimeä käytetään lähes aina tarkoittamaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Lyhenne "GB" (Great Britain) on myös jossakin yhteyksissä virallinen valtiosta käytetty lyhenne. Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita. Ison-Britannian kuningaskunta
Ison-Britannian kuningaskunta (, virallisesti "Great Britain") oli Ison-Britannian saaren käsittävä perustuslaillinen monarkia Länsi-Euroopassa vuodesta 1707 vuoteen 1800. Se muodostui, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta solmivat unionisopimuksen vuonna 1707. Valtiota hallitsi uusi yhteinen parlamentti ja hallitus, jotka sijaitsivat Lontoon Westminsterissä. Kahdella kuningaskunnalla oli ollut sama hallitsija siitä lähtien, kun Skotlannin kuningas Jaakko VI kruunattiin Englannin kuningas Jaakko I:ksi vuonna 1603. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Yhdistyneen kuningaskunnan historia valtiona alkoi, kun Englannin ja Skotlannin kuningaskunta muodostivat poliittisen unionin 1. toukokuuta 1707, kuten 22. heinäkuuta 1706 allekirjoitetussa Englannin ja Skotlannin parlamenttien ratifioimassa Trentin unionisopimuksessa oli sovittu. Unionista muodostui Ison-Britannian kuningaskunta. Ennen yhdistymistä Englanti ja Skotlanti olivat olleet itsenäisiä valtioita, mutta vuonna 1603 solmitun sopimuksen () jälkeen niitä yhdisti personaaliunioni, jolla luotiin perusta kuningaskuntien yhdistymiseen. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuodesta 1801, jolloin Irlanti tuli osaksi kuningaskuntaa, vuoteen 1921, jolloin Irlanti itsenäistyi, valtion nimenä oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Tämän edeltäjänä oli Ison-Britannian kuningaskunta, joka muodostui vuonna 1707 Englannin ja Skotlannin kuningaskuntien yhdistyessä.
Luettelo Englannin hallitsijoista
Englannin perustukset luotiin jo kauan ennen kuin sitä saattoi sanoa yhtenäiseksi kuningaskunnaksi. Englannista muodostui valtio useassa vaiheessa Alfred Suuren ja tämän pojanpojan Athelstanin hallituskausien välillä. Vuonna 1707 kuningaskunta lakkasi unionisopimuksen myötä olemasta erillinen valtio ja se yhdistyi Skotlannin kuningaskunnan kanssa Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat
Pysyvät merivoimat syntyivät 1600-luvun puolivälissä kun Robert Blake otti laivaston parlamentin valvontaan Kaarle I:n tappion jälkeen. Toisen (1665–1667) ja kolmannen alankomaalais-brittiläisen sodan (1672–1674) jälkeen laivasto kasvoi vähitellen maailman vahvimmaksi. Vuonna 1692 Alankomaiden laivasto liitettiin sen alaisuuteen ja vuonna 1707 Skotlannin laivasto liitettiin osaksi Englannin laivastoa. Yhdistynyt kuningaskunta
Britit ovat erittäin suuria teen ja oluen ystäviä. Iltapäivätee kehittyi käsitteenä brittikulttuuriin 1840-luvulla, ja nykyään viidesosa maailman teestä kulutetaan Britanniassa. Teetä tarjotaan usein kahviloissa höystettynä erilaisilla lisukkeilla. Olut on Britannian kansallisjuoma, ja sitä tuotetaan maassa 1 200 eri merkkiä. Olutta juodaan myös isoista kolpakoista, mutta tarkoituksena ei ole humaltuminen. Nuoret juovat ns. limuviinoiksi kutsuttuja sekoituksia nopeasti humaltumistarkoituksessa. Skotlantilainen viski on puolestaan merkittävä vientituote. Brittiläinen imperiumi
Ennen kuin dominiot vuonna 1931 lopullisesti saivat itsenäisen valtion aseman, brittiläiseen imperiumiin kuuluneet valtiot ja alueet jaettiin niiden hallinnollisen ja lainsäädännöllisen aseman perusteella seuraavasti:Dominioilla oli parlamentaarinen itsehallinto ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia.Intia julistettiin vuonna 1877 keisarikunnaksi, ja Britannian kuningas oli samalla Intian keisari. Intialla oli oma parlamentti ja oikeus tehdä ulkopoliittisia sopimuksia, mutta käytännössä sekin oli selvästi Britannian hallinnassa, siirtomaahan verrattavassa asemassa. Vuonna 1947 keisarikunta lakkautettiin ja sen alueista muodostettiin kaksi itsenäistä valtiota, Intia ja Pakistan.Mandaattialueet olivat entisiä Saksan siirtomaita tai Turkille kuuluneita alueita, jotka ensimmäisen maailmansodan jälkeen siirtyivät Kansainliiton valtuutuksella voittajavaltioiden hallintaan. Unionilaki (1800)
Act of Union eli unionilaki oli vuonna 1800 säädetty ja 1. tammikuuta 1801 voimaan astunut laki, jolla Irlanti ja Iso-Britannia yhdistettiin valtiounioniksi. Näin syntyi Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Unionilaki muodostui teknisesti kahdesta laista, joista toinen koski Ison-Britannian parlamenttia ja toinen Irlannin parlamenttia. Irlannin parlamentti lakkautti unionin hyväksymisen yhteydessä itsensä. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija
Stuart-suvun Annasta tuli unionisopimuksen myötä syntyneen yhdistyneen Ison-Britannian kuningaskunnan ensimmäinen hallitsija vuonna 1707. Annan lapsista yksikään ei elänyt aikuiseksi asti, ja edessä oli Stuartien jälkeen uuden hallitsijasuvun valinta. Englanti
Englannilla ei ole ollut itsehallintoa vuoden 1707 unionisopimuksen jälkeen, jolloin Ison-Britannian kuningaskunta perustettiin. Se kuitenkin poikkeaa lakijärjestelmältään Skotlannista ja Pohjois-Irlannista, sekä myös pienemmistä alueista kuten Mansaaresta, koska se kuuluu Englannin ja Walesin kokonaisuuteen. Englannin suurin kaupunki Lontoo on Yhdistyneen kuningaskunnan pääkaupunki. Yhdistynyt kuningaskunta
Musiikilla on keskeinen merkitys Britanniassa, jossa on tehty paljon merkittävää ja maailmanlaajuisesti tunnettua popmusiikkia. Britanniaa pidetään länsimaisen populaarimusiikin supervaltana Yhdysvaltojen ohella. Kaikkien aikojen suosituin brittiläinen yhtye on The Beatles joka on myös maailman kaikkien aikojen menestyksekkäin yhtye. Yhtyeeltä on myyty maailmanlaajuisesti yli miljardi äänitettä. Muita tunnettuja ja suosittuja brittiläisiä yhtyeitä ovat 1960-luvulta lähtien olleet muun muassa The Rolling Stones, Queen, The Who, The Kinks ja kitaristi Eric Claptonista tunnettu Cream sekä walesilainen Tom Jones. Näiden ja monien muidenkin 1960-luvulla toimineiden brittiyhtyeiden saavuttamaan maailmanmenestykseen on viitattu englanninkielisellä käsitteellä "the British Invasion". Britanniasta ovat lähtöisin myös muun muassa Led Zeppelin, Pink Floyd, Elton John, David Bowie, Dire Straits, The Police, Deep Purple, Sex Pistols, Genesis, Saxon, Phil Collins, Black Sabbath, Iron Maiden, Def Leppard, George Michael, The Smiths, Judas Priest ja monet uudemmatkin jättimenestykset kuten One Direction, Depeche Mode, The Wanted, Oasis, Radiohead, Spice Girls, Coldplay ja Robbie Williams. Uusi-Britannia
Ensimmäinen Uuden-Britannian saarelle saapunut eurooppalainen oli William Dampier 27. helmikuuta 1700. Hän antoi saarelle latinankielisen nimen "Nova Britannia". Saksalaisten hallitessa saarta 1884–1914 Saksan Uuden-Guinean osana sitä kutsuttiin "Uudeksi-Pommeriksi". 11. syyskuuta 1914 saarella käytiin yksi ensimmäisen maailmansodan varhaisista taisteluista, kun australialaiset joukot saapuivat saarelle. Vuonna 1994 saaren suurinta kaupunkia Rabaulia koetteli tulivuorenpurkaus, joka peitti suurimman osan kaupungista ja lentokentän tuhkan alle. Kaupunki jouduttiin hylkäämään ja siirtämään 20 kilometrin päähän Kokopoon. Uutta East New Britainin pääkaupunkialuetta kutsutaan yhä usein Rabauliksi. Elisabet II
Kuningatar Elisabet II (Elizabeth Alexandra Mary, s. 21. huhtikuuta 1926 Lontoo) on Ison-Britannian kuningatar sekä 15 muun kansainyhteisömaan valtionpäämies, muun muassa Australian, Kanadan ja Uuden-Seelannin kuningatar. Hallitsijaksi Elisabet II nousi isänsä Yrjö VI:n kuoleman jälkeen 6. helmikuuta 1952. Hänestä tuli lokakuussa 2016 maailman pisimpään vallassa ollut elävä monarkki. Kuningattarella on edelleen teoriassa hyvinkin laajat valtaoikeudet, mutta hän ei käytä valtaansa, vaan hallitsemisesta vastaavat parlamentti ja hallitus kuten muissakin demokraattisissa maissa. Kuningatar on siis lähinnä pelkkä keulakuva useimpien muidenkin nykymonarkkien tavoin. Elisabet II on neljäs Windsor-sukuinen brittiläinen monarkki. Suku on saksalaista alkuperää, ja sen nimi oli alun perin Saksi-Coburg-Gotha, mutta nimi muutettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, jolloin saksalaistaustaisetkin koettiin Britanniassa vihollisina ja mahdollinen viha saksalaista hallitsijasukua kohtaan haluttiin välttää. Yhdysvaltain historia
Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden 3. syyskuuta 1783. Tämän jälkeen noin 70 000–80 000 Britannialle uskollista lähti maasta. Heistä noin 50 000 siirtyi brittien Kanadan provinsseihin. Liittovaltion luonut Yhdysvaltain perustuslaki säädettiin vuonna 1787 ja George Washington valittiin ensimmäiseksi presidentiksi 1789. Saksojen välinen raja
Yhdysvaltain ja Ison-Britannian sekä Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeiden välinen raja määriteltiin toisen maailmansodan jälkeen ja se pysyi muuttumattomana, kun Länsi-Saksasta tuli liittotasavalta ja Itä-Saksan valtio perustettiin 1949. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin virkaa ei ole perustettu, vaan se on tulosta yli kolmen sadan vuoden hitaasta kehityksestä. Jonkinlainen lähtökohta saadaan vuosien 1688 ja 1689 tapahtumat: silloinen kuningas Jaakko II pakeni maasta ja parlamentti vahvisti avioparin Vilhelm III ja Maria II yhdessä hallitsijoiksi perustuslaillisina monarkkeina. Samalla se rajoitti heidän ja heidän seuraajiensa valtaa asiakirjoilla, jotka tunnetaan nimillä Bill of Rights (1689), Mutiny Bill (1679), Triennial Bill (1694), Treason Act (1696) ja Act of Settlement (1701). Nämä lait tunnetaan yhteisnimellä "Revolutionary Settlement", eli Vallankumouksellinen sopimus. Siirtämällä valtaa hallitsijalta parlamentille ne muodostavat perustan kehitykselle, joka johti Yhdistyneessä kuningaskunnassa vielä tuohon aikaan tuntemattomaan pääministerin tehtävään. Englannin historia
Noin vuosina 44–410 Ison-Britannian saarella sijaitsi Britannia, Rooman provinssi. Julius Caesar teki kaksi sotaretkeä Britanniaan vuosina 55 eaa. ja 54 eaa. Näiden aikana hän muun muassa sai catuvellaunien heimon taitavan päällikön Cassivellaunuksen antautumaan ja teki trinovanttien heimosta liittolaisiaan. Caesarin sotaretkestä voi lukea "aikalaiskertomuksen" teoksesta Commentarii de bello Gallico (suom. Gallian sota). Englannin historia
Englannin historia kertoo Englannista vuoteen 1707 saakka, jolloin Britteinsaarten kuningaskunnat yhdistyivät Yhdistyneeksi kuningaskunnaksi. Tästä jatkuu Yhdistyneen kuningaskunnan historia. Islannin kuningaskunta
Islannin kuningaskunta (isl: "Konungsríkið Ísland"; tansk: "Kongeriget Island") oli perustuslaillinen monarkia Euroopassa. Se perustettiin 1. joulukuuta 1918, jolloin Islannin ja Tanskan välille luotiin personaaliunioni. Monarkia ja personaaliunioni lakkautettiin 17. kesäkuuta 1944, jolloin Islannista tuli pidetyn kansanäänestyksen jälkeen tasavalta. Unionilaki (1707)
Act of Union eli unionilaki on nimitys vuonna 1707 säädetylle laille, jolla Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin yhdeksi valtioksi, Isoksi-Britanniaksi. Kyse oli teknisesti kahdesta eri laista, joista toinen hyväksyttiin Englannin parlamentissa ja toinen Skotlannin parlamentissa. Lain säätämisen myötä Skotlannin parlamentti lakkautti samalla itsensä. Brittiläinen Intia
Vuonna 1600 perustettiin Englannin ja Intian välistä kauppaa varten Englannin Itä-Intian kauppakomppania, joka vähitellen sai Intiassa suuren valtiollisenkin vaikutus­vallan, varsinkin sen jälkeen, kun suurmogulien valtakunta 1700-luvun alussa hajosi. Jo vuonna 1613 se sai sulttaani Džahangirilta oikeuden perustaa tuki­kohta rannikolle. Kauppa­komppania perusti Bombayn vuonna 1668 ja Kalkutan 1686. Brittiläinen Hongkong
Brittiläinen Hongkong () oli Hongkongin historian vuosien 1841–1997 ajanjakso, jolloin Hongkong kuului brittiläiseen imperiumiin. Brittivallan katkaisi vain vuodet 1941–1945, jolloin kaupunki oli Japanin keisarikunnan hallussa. Brittiläinen Hongkong perustettiin kruununsiirtomaana ja määriteltiin vuonna 1981 Britannian merentakaiseksi alueeksi. Britteinsaarten kanavaverkoston historia
Britteinsaarten kanavaverkoston mahdollistamat vesitiekuljetukset olivat merkittävässä roolissa Yhdistyneen kuningaskunnan 1700-luvulla alkaneessa teollisessa vallankumouksessa, jolloin tieverkosto oli vasta muovautumassa keskiaikaisista poluista. Ainoa keino kuljettaa raaka-aineita ja valmiita tuotteita suuremmissa määrin oli kuormahevosten kulkueet. Ei ollut sattumaa, että ensimmäisiä kanavien ehdottajia olivat Staffordshiren keramiikkavalmistajat. Yhdistynyt kuningaskunta oli ensimmäinen valtio, joka rakensi maanlaajuisen kanavaverkoston. Kiihkeimmillään kanavien rakentaminen oli 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa, jolloin syntyi käsite kanavamania.
Kanavaverkosto laajeni aluksi nopeasti ja muodostui lähes täysin yhtenäisen kuljetusverkoston kattaen etelä-Englannin, Midlandin ja osia pohjois-Englannista ja Walesista. Kanavia tehtiin myös Skotlantiin, mutta ne eivät liittyneet Englannin kanaviin ja vain osin toisiinsakin. Poikkeuksena on Forth-Clyde-kanava ja siihen liittyneet kanavat, jotka yhdistivät Clyde-joen ja Glasgown kaupungin. Kun rakennustekniikka kehittyi, vanhempia kanavia oikaistiin, rakennettiin vallituksia, kallioleikkauksia, tunneleita (esimerkiksi Harecastlen tunneli), kuljettavia kanavasiltoja, mekaanisia kanavasulkujen nostimia ja hissejä, jotka lyhensivät kanavia ja poistivat sulkuja ja sillä tavalla nopeuttivat matkoja. Eurooppalaisten siirtomaavalta
Kansallisuusaate kasvoi Amerikan siirtomaissa 1700- ja 1800-luvuilla. Siirtomaiden tyytymättömyys isäntävaltioihin aiheutti lukuisia kapinoita. Vuonna 1775 tapahtunut Bostonin teekutsut käynnistivät Amerikan vallankumouksen, jossa Yhdysvallat syntyi voitettuaan Ison-Britannian Yhdysvaltain vapaussodassa 1783. Haitilla Ranskan vallankumous innosti saaren orjat vallankumoukseen ja saari itsenäistyi 1804. Skotlannin kuningaskunta
Skotlannin kuningaskunta oli Ison-Britannian saaren pohjoisosassa Länsi-Euroopassa sijainnut valtio vuosina 843–1707. Englannin kuningaskunta esitti sille usein vaatimuksia, joilla Englanti pyrki saamaan alueella ylivallan. Lopulta vuonna 1707 Skotlanti solmi Englannin kanssa unionisopimuksen, jolla alueet liitettiin yhteen ja perustettiin Ison-Britannian kuningaskunta. Vuonna 1700 Skotlannin kuningaskunnan asukasluku oli noin 1,1 miljoonaa. Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistynyt kuningaskunta koostuu Ison-Britannian saaresta ja Pohjois-Irlannista Irlannin saarella, sekä noin tuhannesta pienemmästä saaresta, joita on etenkin Skotlannin rannikolla. Sitä ympäröi Atlantin valtameri, sen osat Pohjanmeri, Irlanninmeri ja Englannin kanaali. Rannikon rikkonaisuuden vuoksi mistään kohtaa maata ei ole yli 125 kilometriä merelle. Ison-Britannian saaren erottaa mantereesta Doverin kohdalla kapeimmillaan 35 kilometrin levyinen Englannin kanaali. Doverista kulkee meren ali Kanaalin tunneli Ranskaan. Irlannin tasavallan vastaista maarajaa on 360 kilometriä. Englannin historia
Elisabetin kuolemaan päättyi Tudor-suvun valta Englannissa ja valtaan nousi Skotlannin hallitsijasuku Stuartit. Tapahtuma liitti maat yhteen personaaliunionilla ja huipentui vuoden 1707 unioniin, jossa syntyi Yhdistynyt kuningaskunta.
Englanti pyrki 1600-luvulla saamaan ison osuuden kauppamerenkulusta. Niinpä 1651 hyväksyttiin purjehdussääntö-niminen laki, jonka mukaan Englantiin ja sen siirtomaihin sai tuoda Euroopan ulkopuolelta tavaraa vain englantilaisilla laivoilla. Se oli tähdätty kauppamerenkulkua hallinnutta Hollantia vastaan. Kielto oli voimassa kahdensadan vuoden ajan vuoteen 1849. Hollanti oli 1600-luvun alkupuolella onnistunut laajentamaan kauppamerenkulkuaan ja siitä oli tullut Euroopan rikkain maa. Hollantilaisten kaukokauppa Aasiasta johti siihen, että englantilaiset jäivät syrjään tuottoisasta maustekaupasta. Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijoista
Kuningatar Anna oli ollut Englannin, Skotlannin ja Irlannin kuningatar 8. maaliskuuta 1702 lähtien, ja niin hänestä tuli Ison-Britannian kuningatar Englannin ja Skotlannin yhdistyessä. Britannia (nimi)
Latinan sana "Britannia" on johdettavissa kreikkalaisen tutkimusmatkailijan Pytheaksen matkakertomuksiin noin vuodelta 320 eaa. Hän kuvasi useita pohjois-Atlantin saaria ja käytti niistä nimitystä Thule. Pytheas kuvasi Theln "Prettaniken" (Πρεττανικη) tai "Brettanniain" (Βρεττανίαι) pohjoisimmaksi osaksi. Ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua Diodoros Sisilialainen käytti muotoa "Prettania" ja Strabon muotoa "Brettania" Yhdistynyt kuningaskunta
Ison-Britannian suosituin laji on jalkapallo, ja laji onkin kehitetty Englannissa. Englannin jalkapalloliitto on maailman vanhin jalkapalloliitto. Englannilla, Skotlannilla, Walesilla ja Pohjois-Irlannilla on omat jalkapallon maajoukkueensa. FIFA:n rankingissa tammikuussa 2012 Englanti oli viides, Skotlanti 48, Wales 49 ja Pohjois-Irlanti 87. Englanti on voittanut kertaalleen maailmanmestaruuden kotikisoissaan 1966, ja kaikki muutkin ovat pelanneet vähintään kertaalleen MM-kilpailuissa. Jalkapallon lisäksi muun muassa rugby ja kriketti ovat suosittuja joukkuelajeja Isossa-Britanniassa. Niiden juuret ovat Britanniassa, ja Englannissa, Skotlannissa ja Walesissa pelataan sekä rugby leagueta että rugby unionia. Yhdysvaltain historia
Kanadaan oli asettunut ranskalaisia ja itärannikolle turkiskauppaa hallitsevia hollantilaisia. Englantilaiset siirtokunnat saivat kuitenkin tukea emämaastaan ja olivat siksi kilpailijoitaan elinvoimaisempia. Englannin hallituksen tavoitteet Pohjois-Amerikassa olivat sekä taloudellisia että uskonnollisia, kun kiusalliset eriuskoiset kuten puritaanit ja kveekarit muuttivat Uuteen-Englantiin. Lähtijät tavoittelivat aluksi lähinnä uskonnonvapautta, mutta myöhemmin tulijat etsivät myös vapaan ja vauraan elämän ehtoja, joita Eurooppa ei kyennyt antamaan.
Pohjois-Amerikan itärannikolle oli 1740-lukuun mennessä muodostunut kolmentoista brittisiirtokunnan ketju pohjoisen New Hampshirestä etelän Georgiaan. Rannikosta 150 kilometriä sisämaahan oli asuttua aluetta; sen takana oli intiaanien ja ranskalaisten maata. Florida kuului tuolloin Espanjalle ja Kanada Ranskalle. Englanti ja Ranska kilpailivat Pohjois-Amerikan herruudesta lähes kahden vuosisadan ajan. Suuren siirtomaasodan 1756–1763 jälkeen Pariisin rauhassa Ranska joutui luopumaan kaikista Pohjois-Amerikan omistuksistaan, ja se menetti Mississippin itäpuoliset alueet ja Kanadan Britannialle. Englannin historia
Jääkauden lopuilla ihmiset saapuivat Isoon-Britanniaan kuivaa maakannasta pitkin merenpinnan ollessa nykyistä alempana. Syntyi mesoliittinen metsästyskulttuuri, joka päättyi neoliittisten maanviljelijöiden tuloon noin 4800 eaa. Maanviljelyn vakiintuminen vei 500–1 000 vuotta. Stonehengen kivikehä rakennettiin suureksi aivan kauden lopuilla. Brittiläinen Guiana
Brittiläinen Guiana () tai Guyana oli Britannian siirtomaa Brittiläisessä Länsi-Intiassa ja Karibialla vuosien 1814 ja 1966 välillä. Vuodesta 1966 maa on ollut itsenäinen valtio Guyana. Britannian armeija
Britannian armeija () on Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien maavoimat. Ne muodostettiin Englannin ja Skotlannin kuningaskuntien sulautuessa Yhdistyneeksi kuningaskunnaksi vuonna 1707. Uusi brittiarmeija koostui aiemmista Englannin ja Skotlannin rykmenteistä. Armeijaa johti War Office, vuodesta 1963 lähtien puolustusministeriö. Iso-Britannia ensimmäisessä maailmansodassa
Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta taisteli ensimmäisessä maailmansodassa 1914–1918 muiden ympärysvaltojen kanssa keskusvaltoja (Saksan keisarikunta, Itävalta-Unkari, Osmanien valtakunta ja Bulgarian kuningaskunta) vastaan. Valtion asevoimat järjesteltiin uudelleen—esimerkiksi Kuninkaalliset ilmavoimat luotiin sodan myötä—ja niitä laajennettiin tammikuussa 1916, kun asevelvollisuus otettiin käyttöön ensi kertaa maan historiassa. Sodan syttymistä on pidetty yleisesti sosiaalisesti yhdistävänä tapahtumana, tosin sittemmin tämä näkemys on haastettu. Joka tapauksessa reaktiot Britanniassa vuonna 1914 olivat samankaltaiset kuin muualla Euroopassa. Saint Kitts ja Nevis
Brittiläiset uudisasukkaat perustivat ensimmäisen Karibian siirtokuntansa Saint Kittsille vuonna 1623. Vuonna 1626 he surmasivat kaksituhatta intiaania. Kaksi vuotta myöhemmin he perustivat siirtokunnan myös Nevisille. Saint Kittsistä, Nevisista ja Anguillasta tuli Britannian siirtomaa (Saint Christopher-Nevis-Anguilla), joka sai autonomian vuonna 1967. Vuonna 1980 Anguilla erotettiin kolmikosta. Saint Kitts ja Nevis itsenäistyi 1983. Vuonna 1997 Nevisillä järjestetyssä kansanäänestyksessä saarelaiset päättivät olla eroamatta St. Kittsistä. Englannin historia
Seuraavina vuosisatoina skandinaavit saivat jalansijaa Englannista, ja Englannin kuningaskunnasta tuli yli puoleksi vuosisadaksi osa Knuut Suuren luomaa laajaa tanskalaisvaltakuntaa, kunnes se sai hetkeksi itsenäisyyden anglosaksi Edvard Tunnustajan tultua kuninkaaksi. Yhdistyneen kuningaskunnan vaakuna
Nykyinen kuninkaallinen vaakuna on yhdistelmä kuningaskunnista, jotka muodostavat Yhdistyneen kuningaskunnan, ja sen alkuperä voidaan jäljittää Englannin ja Skotlannin kuninkaiden ensimmäisiin vaakunoihin. Monia muutoksia tapahtui satojen vuosien aikana kun Yhdistynyt kuningaskunta ja sen hallitsijat saivat uusia alueita haltuunsa tai vaativat muita alueita itselleen, ja samalla lisäsivät niiden kuningaskuntien tai alueiden vaakunat Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunaan. Alla oleva taulukko jäljittää Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunat aina Englannin kuningas Richard I:n ja Skottien kuningas William I:n alkuperäisiin vaakunoihin, joiden epäillään olevan maailman vanhimmat vielä käytössä olevan valtakunnan vaakunat.
Skotlannin kuningas Jaakko IV kruunattiin myös Englannin ja Irlannin kuninkaaksi (Englannissa ja Irlannissa hänestä käytettiin nimeä Jaakko I). Samalla Englannin ja Skotlannin valtaistuimet yhdistyivät personaaliunioniin. Vaikka Jaakko I kruunattiinkin koko Ison-Britannian kuninkaaksi, Englannin ja Skotlannin kuningaskunat eivät yhdistyneet, vaan niille jäi erilliset parlamentit ja lait. Tällä ajanjaksolla myös esiintyi James Cromwellin diktatuurina johtama lyhyt tasavalta-aikakausi. 
Vuonna 1707 Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Irlanti pysyi erillisenä kuningaskuntana, mutta Britannian monarkki jatkoi Irlannin hallitsemista entiseen tapaan. Myöhemmin vuonna 1801 Irlanti yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnan kanssa Ison-Britannian ja Irlannin kuningaskunnaksi. Valtakunnan nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa kun suurin osa Irlannista itsenäistyi vuonna 1922. Valtakunnan nimi on siis nykyään Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. Ohion historia
Irokeesien liitto vaati Ohiota metsästysmaikseen, vaikka siellä asui myös muita heimoja. 1700-luvulla ranskalaiset rakensivat alueelle kauppa-asemia turkiskauppaa varten. Vuonna 1754 Ranska ja Ison-Britannian kuningaskunta kävivät sodan, jonka lopputuloksena Ohio ja luoteisosat siirtyivät briteille. Britannia kielsi 1763 uudisasukkaita asettumasta Ohion alueelle. Brittien hallinto päättyi Yhdysvaltain vapaussotaan, jonka lopuksi britit luovuttivat Ohion ja Mississippijoen itäpuoliset alueet Yhdysvalloille. Iso-Britannia (saari)
Britannia muodostui runsaat 400 miljoonaa vuotta sitten, kun kaksi maamassaa yhdistyi. Avaloniasta syntyi suuri osa nykyistä Englantia ja Laurentiasta Skotlanti. Niiden lisäksi pienestä Armoricasta syntyi Cornwall ja eteläinen Devon. Armoricasta syntynyt osa muistuttaa geologisesti enemmän Manner-Eurooppaa kuin muuta Britanniaa. Amerikan historia
Siirtomaasodissa Britannia vei lopulta voiton, ja valloitti käytännössä koko itäisen Pohjois-Amerikan. Amerikan vallankumouksessa 1775 syntyi ensimmäinen Amerikan mantereen valtio, Yhdysvallat, mutta siirtomaakausi jatkui Amerikassa edelleen. Yhdysvallat ja Iso-Britannia (Kanada) laajenivat pikkuhiljaa länteen kattaen lopulta koko Pohjois-Amerikan. Englannin kuningaskunta
Englannin uskonpuhdistus alkoi Henrik VIII:n kaudella vuonna 1521. Siinä katolisen kirkon valta poistettiin ja korvattiin kuninkaanvallalla, ja perustettiin katolisesta kirkosta riippumaton Englannin kirkko. Englannin uskonpuhdistus erosi muun Euroopan uskonpuhdistuksesta siinä, että se oli luonteeltaan enemmän poliittinen kuin teologinen. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Irlanti liittyi unionisopimukseen vuoden 1800 unionilailla, jolloin unioni sai nimekseen "Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Vuonna 1922 Irlannin tasavalta itsenäistyi ja Pohjois-Irlanti jatkoi osana Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Vuonna 1927 Yhdistynyt kuningaskunta vaihtoi viralliseksi nimekseen "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta", joka tavallisesti lyhennetään "Yhdistynyt kuningaskunta" tai "Britannia". Yhdistyneen kuningaskunnan ylähuone
Britannian parlamentti on kehittynyt valtakunnan hallitsijaa keskiajalla päätöksissä avustaneesta neuvostosta. 1300-luvulla kuningas Edvard III:n aikakaudella parlamentti muuttui kaksihuoneiseksi. 1400-luvulla kuningas Henrik V:n hallintokaudella parlamentin alahuoneesta tehtiin tasavertainen parlamentin ylähuoneen kanssa. Oikeusjulistus Bill of Rights antoi parlamentille vuonna 1689 oikeuden asettaa ja kumota lakeja antaen sille täten vallan yli monarkin. Vuoden 1707 unionilaki yhdisti Englannin ja Skotlannin parlamentit. Käytännössä tämä tarkoitti vain sitä, että skotlantilaiset parlamentin jäsenet siirtyivät Westminsteriin englantilaisten virkaveljiensä seuraan. Vuoden 1800 unionilaki siirsi Irlannin parlamentin jäsenet Westminsteriin. Parliament Act -lait vuosilta 1911 ja 1949 vähensivät ylähuoneen valtaa. Ylähuoneella ei ollut enää sananvaltaa asioissa, jotka koskivat valtion menoja tai tuloja, eikä se voinut viivyttää lakiesitystä yli vuotta. Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta
Yhdistynyt Alankomaiden kuningaskunta (, ) on epävirallinen nimi vuosina 1815–1830 olemassa olleelle valtiolle, joka käsitti nykyiset Benelux-maat. Valtio muodostettiin Wienin kongressissa 1815 vastapainona Ranskan valtaa vastaan. Valtion muodostivat Yhdistyneet provinssit ja Eteläiset alankomaat, joiden hallitsijaksi valittiin Orania-Nassau-suku, joka hallitsee nykyäänkin Alankomaita. Luxemburgista tehtiin suurherttuakunta, jonka suurherttuana Alankomaiden hallitsija toimi. Kulttuurierot ja erimielisyydet katolilaisenemmistöisen etelän ja protestanttienemmistöisen pohjoisen välillä olivat huomattavat. Vuonna 1830 tapahtui Belgian vallankumous, joka johti maan eroon valtiosta. Alankomaat tunnusti eron vuonna 1839. Unionilaki (1800)
Irlannin ja Ison-Britannian valtiounioni päättyi joulukuussa 1921 allekirjoitettuun ja vuotta myöhemmin voimaanastuneeseen sopimukseen, jolla perustettiin Irlannin vapaavaltio. Pohjois-Irlannin osalta unioni on edelleen voimassa. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Toisen maailmansodan jälkeen useimmat brittiläisen imperiumin valtioista ovat itsenäistyneet. Useat niistä ovat liittyneet Kansainyhteisön jäseneksi. Jotkut näistä maista (ns. commonwealth realmit) ovat säilyttäneet Britannian hallitsijan valtionpäämiehenään. Yhdistynyt kuningaskunta
Maailmansotien jälkeinen suuri velka aiheutti Brittiläisen imperiumin lopun ja siirtokuntien rauhallisen itsenäistymisen. Britannia menetti supervalta-asemansa vuoden 1956 Suezin kriisissä. Britannia on kuitenkin tänäkin päivänä suurvalta ja kuuluu YK:n turvallisuusneuvostoon. Valtiolla on maailman neljänneksi suurin ydinase-arsenaali, ja myös sen asevoimat ovat budjetiltaan neljänneksi suurimmat. Britannian talous on maailman kuudenneksi suurin. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuonna 1999 perustettiin Skotlannin parlamentti ja Walesin kansankokous, joista Skotlannin parlamentilla on lainsäädäntövaltaa. Pohjois-Irlannilla on vuodesta 2003 oma 108-jäseninen parlamentti ja lisäksi 18 paikkaa Westminsterin parlamentissa. Vallan siirto Belfastiin jäädytettiin vuonna 2003, mutta vietiin loppuun vuonna 2010. Uusi imperialismi
Vuoden 1815 Wienin kongressin ja Ranskan–Preussin sodan välisenä aikana Britannia muodosti maailman modernin teollisen vallan. Suurvaltojen kilpailu alkoi pitkän laman aikana 1873–1896, jonka seurauksena oli sosialistipuolueiden nousu länsimaissa. Britannian askeleena uuteen imperialismiin on usein päivätty vuoteen 1875, jolloin Benjamin Disraeli osti Egyptiltä Suezin kanavan. Britannia otti valvontaansa Kyproksen 1878. Sudanin valtaus 1896–1898 ja Fashodan selkkaus syyskuussa 1898 kiristivät Ranskan ja Britannian välejä. Saksa osoitti kiinnostusta Etelä- ja Lounais-Afrikan alueisiin 1890-luvulla. Japani otti hallintaansa Taiwanin 1895, Mantŝurian 1905 ja Korean 1910. Englannin parlamentti
Englannin parlamentti oli keskiajalla ja uuden ajan alulla Englannin kuningaskunnan parlamentti. Parlamentti perustettiin keskiajalla, ja se alkoi kasvavassa määrin rajoittaa monarkin valtaa. Englannin ja Skotlannin vuoden 1707 unionisopimuksen myötä siitä tuli Ison-Britannian parlamentti, ja myöhemmin siitä on muodostunut nykyinen Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti. Jotkut ovat esittäneet Englannin parlamentin uudelleenperustamista, sillä Englanti on nykyisin ainoa Yhdistyneen kuningaskunnan osa ("Home Nation"), jolla ei ole omaa parlamenttia. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Toisessa maailmansodassa Britannia oli yksi liittoutuneista, jälleen yhdessä Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain kanssa Saksaa vastaan. Kun Saksa hyökkäsi Puolaan, Britannia julisti antamiensa turvatakuiden mukaisesti Saksalle sodan 3. syyskuuta 1939. Sodan levitessä Belgiaan britit onnistuivat evakuoimaan suuren osan joukkojaan Dunkerquesta kanaalin yli. Saksalaiset kävivät brittejä vastaan kiivasta ilmasotaa, mutta taistelu Britanniasta ei onnistunut eikä Saksa miehittänyt Britanniaa. Pohjois-Afrikassa britit torjuivat italialaiset Egyptissä, ja joutuivat taistelemaan myös avuksi tulleita saksalaisia vastaan. Sota Välimerellä käsitti myös laajaa laivastosodankäyntiä, ja lentokoneet operoivat lentotukialuksilta. Kanadan historia
Vuonna 1846 Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta sopivat, että 49. pohjoinen leveyspiiri on läntisen brittiläisen Pohjois-Amerikan raja. Brittiläinen hallitus loi Vancouverinsaaren siirtokunnan vuonna 1849 ja Brittiläisen Kolumbian siirtokunnan vuonna 1858. Kanadan provinssin ja Brittiläisen Kolumbian siirtokunnan välistä aluetta, Rupertinmaata, hallitsi Hudson's Bay Company, mutta 1850-luvun lopulla jotkut Kanadan provinssin poliitikot panivat alulle useita tutkimusmatkoja lännessä tarkoituksenaan ottaa Rupertinmaa ja arktiset alueet hallintaansa. Yhdysvaltain siirtokunta-aika
Ensimmäinen brittien siirtokunta nykyisten Yhdysvaltojen alueella oli Roanoke nykyisessä Pohjois-Carolinassa. Walter Raleigh lähetti saarelle runsaat sata siirtolaista vuonna 1587, mutta kun brittilaivoja saapui uudestaan paikalle 1590, siirtokunta oli kadonnut. Vuonna 1607 britit perustivat nykyiseen Virginiaan Jamestownin siirtokunnan. Kaupunki kasvoi osin siksi, koska siirtolaiseksi lähtevä sai ilmaisen laivamatkan ja lopulta 100 eekkeriä maata vastineeksi siitä, että hän suostui tekemään sopimuspalvelijana seitsemän vuoden ajan töitä London Company -yhtiölle määränpäässä. Jamestown kärsi aluksi vakavaa puutetta ja nälänhätää. Vuosien kuluessa siirtokunnan talous kehittyi, ja vuonna 1619 sen valitsema edustuslaitos kokoontui ensimmäisen kerran. Siirtokunnan kuolleisuus säilyi kuitenkin korkeana, ja asukasluku kasvoi vain hitaasti. Vuonna 1622 intiaanit tappoivat lähes 350 uudisasukasta. Virginiaan oli tullut 1600-luvun puoliväliin mennessä jo noin 40 000 englantilaista siirtolaista. Ensimmäiset orjat tuotiin viimeistään vuonna 1619. Yhdistynyt kuningaskunta
Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta (, ), virallisesti myös Iso-Britannia ja Pohjois-Irlanti tai Yhdistynyt kuningaskunta, on saarivaltio Pohjois-Euroopassa. Se muodostuu Englannista, Skotlannista ja Walesista, jotka sijaitsevat Ison-Britannian saarella, sekä Irlannin saarella sijaitsevasta Pohjois-Irlannista. Tämän lisäksi Yhdistyneellä kuningaskunnalla on hallussaan eräitä näiden lähellä sijaitsevia saaria ja saaristoja sekä muutamia kaukaisia meren­takaisia alueita. Britit
Britteinsaaret asutettiin 15 000–7 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat saattoivat olla baskien sukulaisia. 4500-luvulla eaa. saapuivat maata viljelevät keltit saarille. He toivat mukanaan oman kielensä, josta tuli saarten valtakieli. Kansainvaellusaikana saarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, jotka syrjäyttivät alkuperäisasukkaat ja työnsivät heidät länteen ja pohjoiseen. Germaaneista polveutuivat myöhemmin anglosaksit. 700-luvulla saarille tulivat myös viikingit, ja normannien valloitettua Englannin 1066 alueelle muutti lisää viikinkejä. Irlannin historia
Kesällä 1921 britit ja irlantilaiset pääsivät sopimukseen aselevosta, ja joulukuussa allekirjoitettiin rauhansopimus. Sopimus teki Irlannista itsehallinnollisen vapaavaltion brittiläisenä dominiona, mutta jätti Pohjois-Irlannin kuusi kreivikuntaa vapaavaltion ulkopuolelle osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka virallinen nimi tästä lähtien onkin ollut "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Sopimuksen allekirjoitti uuden valtion pääministeri Michael Collins, mutta sen vastustajat nousivat sisällissotaan Eamon de Valeran johdolla. Britannian esihistoria
Varhaisimmat esinelöydöt viittaavat ihmisten käydeen Britanniassa 0,8-1 miljoonaa vuotta sitten. Jäänteitä asutuksesta on ainakin 700 000 vuoden takaa.
Paleoliittisen kauden alkeelliset työkalut on liitetty Clactonin ja Acheulin piikivikulttuurin. Käsitykset siitä. mitkä ihmisryhmät näitä tekivät ja missä järjestyksessä, ovat muuttuneet viime vuosikymmenina, kun on löydetty Acheulin tyyppisiä työkaluja jotka olivat vanhempia kuin Clactonin oletettu valtakausi. Työkalutyyppien ero voikin johtua saatavilla olleesta raaka-aineesta. Iso-Britannia (saari)
Vuonna 1066 Vilhelm Valloittajan johtamat pohjoisranskalaiset normannit hyökkäsivät Englantiin. Normannien voitto Hastingsin taistelussa johti siihen, että maa siirtyi heidän valtaansa ja Vilhelmistä tuli Englannin kuningas. Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerin – ennen vuotta 1801 Ison-Britannian pääministeri – täysi nimitys kuuluu Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri. Hän on Britannian hallituksen päämies ja yhdessä vanhimmista ministereistä koostuvan kabinetin kanssa vastuussa sen toiminnan suuntaviivoista ja tuloksista monarkille, parlamentille, puolueelleen ja äänestäjilleen. Festival of Britain
Festival of Britain oli Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuonna 1951 järjestetty tapahtuma, joka juhlisti Britannian saavutuksia tieteessä, taiteissa ja teollisuudessa. Sen pääorganisoijana oli työväenpuolueen poliitikko ja ministeri Herbert Morrison. Englannin Itä-Intian kauppakomppania
Englannin Itä-Intian kauppakomppania loi Englannin siirtomaavallan Intiassa, Englannin kuningatar Elisabet I:n takaamalla Kuninkaallisella perustuskirjalla 31. joulukuuta 1601. Kuninkaallinen perustuskirja antoi uudelleen perustetulle HEIC:lle (Honourable East India Company) 21 vuoden yksinoikeuden kaikkeen kauppaan Itä-Intiassa. Itä-Intia viittaa tässä varsinaiseen Intiaan sekä Kaakkois-Aasiaan erotuksena Karibianmeren Länsi-Intiasta. Brittiläinen Pohjois-Amerikka
Brittiläinen Pohjois-Amerikka () oli 1700- ja 1800-luvuilla käytetty nimitys Britannian hallitsemille alueille Pohjois-Amerikan mantereella. Alueet muodostavat nykyisen Kanadan sekä osia nykyisistä Yhdysvalloista. Nimitys oli yleisessä käytössä Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen vuodesta 1783 vuoteen 1867 asti, jolloin Kanadan dominio muodostettiin. Iso-Britannia (saari)
Anglit ja saksit rantautuivat Kaakkois-Britanniaan vuonna 449. Vuonna 516 britit löivät heidät taistelussa Mount Badonilla. Vuonna 597 Augustinus Canterburylainen saapui Britanniaan ja aloitti maan käännyttämisen kristinuskoon. Aethelberht, Englannin ensimmäinen kristitty kuningas, kuoli Kentissä vuonna 616. Iso-Britannia (saari)
Ptolemaioksen ja Plinius vanhemman mukaan saaren asukkaat kutsuivat saartaan nimellä "Albion". Roomalaiset kutsuivat saarella sijainnutta provinssiaan Britanniaksi. Nimen uskotaan juontuvan brittien kelttiheimosta. Rooman valtakunnan tuhon jälkeen nimi unohtui. Varhaiskeskiajalla Albion palasi käyttöön. Satoja vuosia myöhemmin kelttien keskiajalla voittopuolisesti asumia alueita alettiin mantereella nimittää nimellä "Brittany" (Pikku-Britannia) ja saarta "Great Britain", ranskaksi: "Bretagne" ja "Grande Bretagne". Vuonna 1604 Skotlannin ja Englannin kuningas Jaakko (Skotlannissa Jaakko VI vuodesta 1567, Englannissa Jaakko I 1603 lähtien) nimitti itseään Ison-Britannian kuninkaaksi, ehkä välttääkseen hankalaa titteliään. Arvonimestä "Ison-Britannian kuningas" tuli virallinen vuonna 1707 kuningaskuntien yhdistyessä. Vuodesta 1801 hallitsijat ovat olleet "Ison-Britannian ja (Pohjois-)Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan" hallitsijoita. Iso-Britannia (saari)
Rooman keisari Julius Caesar hyökkäsi Britanniaan vuosien 55–54 eaa. aikana. Roomalaisten vaikutus kasvoi Etelä-Britanniassa vuosien 20 eaa. – 43 jaa. aikana, ja useat keisarit suunnittelivat saaren valtausta. Vihdoin vuonna 43 keisari Claudius määräsi valtauksen alkavaksi, ja roomalaiset valtasivat seuraavien vuosien aikana Englannin eteläosan. Vuonna 51 vastarintajohtaja Caratacus vangittiin. Vuonna 71 roomalaiset valloittivat Englannin pohjoisosat ja vuonna 78 Walesin. Vuonna 122 alettiin rakentaa Skotlannin rajalle Hadrianuksen vallia. Vuosien 142–163 välillä roomalaisten miehittämän alueen pohjoinen raja kulki sitä vielä pohjoisempaa Antoninuksen vallia pitkin. Englanti
Englanti () on maa, joka sijaitsee pääasiassa Ison-Britannian saarella. Englanti on osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa eli Britannian valtiota ja sen osista suurin niin pinta-alaltaan kuin asukasluvultaankin. Sen väestö muodostaa noin 84 prosenttia Britannian väestöstä, ja alaltaan Englanti peittää kaksi kolmannesta Ison-Britannian saaresta. Englanti rajoittuu Walesiin lännessä ja Skotlantiin pohjoisessa. Maata ympäröivät Pohjanmeri, Irlanninmeri, Atlantti ja Englannin kanaali. Skotlannin historia
Skotlannin ja Englannin kruunut yhdistyivät Elisabet I:n kuoleman jälkeen. Skotlannin Jaakko VI:stä tuli 1603 myös Englannin kuningas. Ensimmäiset yhteiset hallitsijat vastustivat Skotlannin presbyteerikirkkoa, ja Kaarle I uudistukset aloittivat Skotlannissa vuonna 1639 piispojen sodat. Englanti kärsi niissä tappion, mikä oli aloittamassa sisällissotaa, jossa skotlantilaiset asettuivat aluksi Oliver Cromwellin parlamentaristien puolelle. Osapuolet ajautuivat kuitenkin erimielisyyksiin, ja Cromwell valloitti Skotlannin. Skotlannin talous oli raunioina 1600-luvun lopulla. Sekä Englannissa että Skotlannissa etsittiin samaan aikaan seuraajaa lapsettomalle Annalle. Pitkien neuvotteluiden jälkeen Skotlanti ja Englanti tekivät vuonna 1706 unionisopimuksen. Ylämailta joukkoja keränneet jakobiitit kävivät 1700-luvulla kaksi kapinaa Ison-Britannian kruunua vastaan. Näiden seurauksena vuonna 1746 monet Ylämaiden kulttuuriin liittyvät symbolit, kuten kiltti kiellettiin. Teollinen vallankumous
Alkuvaiheessa teollistuminen oli paikallinen tapahtuma ja vaikutti valtakunnan tasolla vasta paljon myöhemmin. Skotlanti oli 1700-luvun alussa hyvin takapajuinen maa, mutta sadassa vuodessa siitä muodostui Britannian teollistunein osa. Päinvastainen alue on Irlanti, johon ei syntynyt teollisuutta juuri 1800-luvullakaan. Samoin Etelä-Englanti jäi vahvana maatalousalueena paljolti teollistumista sivuun.
Ensimmäisen teollisen vallankumouksen aikana oli rinnan vanhoja ja uusia tuotantotoimintaan vaikuttavia järjestelmiä, esimerkiksi ammattikuntalaitos lakkautettiin Englannissa virallisesti vasta 1835. Ammattikillat olivat valvoneet ammattikuntien etuja ja vaalineet käsityöperinnettä. Uudet järjestöt olivat erilaisia, sillä ne vaalivat ajatusta siitä, että yksittäinen työntekijä oli heikossa asemassa suhteessa pääomanomistajaan, mutta yhteistyössä he pystyvät kohentamaan asemaansa. Vuonna 1820 Scotlannissa oli yleislakko, jonka järjestivät käsityöläisten oikeuksia puolustavat radikaalit, ja vuonna 1825 Englannin parlamentti sääti Combination Act 1825 -lain, jossa rajoitettiin työläisten järjestäytymistä. 1820- ja 1830-luvuilla yritettiin perustaa koko maan kattavaa ammattiliittoa. Sellainen saatiin syntymään vuonna 1845. Työväen liikehdintä vuosien 1830–1850 välillä tunnetaan nimellä chartismi. Yhteiskunnan yläluokka piti työntekijäjärjestojä sosialismiin pyrkivinä salaliittolaisten foorumina. Vuonna 1848 syntyi laajoja mellakoita, ja niissä työväenliikettä vastassa oli Britannian armeija. William Pitt nuorempi
Ranskan vallankumousliikehdintä herätti poliittisia ja uskonnollisia ongelmia Irlannissa. Vuonna 1798 irlantilaiset yrittivät jopa kapinaa uskoessaan Ranskan auttavan heitä Ison-Britannian kuninkaan syrjäyttämisessä. Pittin uskomuksen mukaan ainoa keino oli yhdistää kuningaskunnat, mikä tehtiin "Act of Unionilla" 1800. Ison-Britannian ja Irlannin kuningaskunnat yhdistettiin yhdeksi Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi 1. tammikuuta 1801. Englannin historia
Tudor-suvun hallintakauden aloitti Henrik VII. Englannin uskonpuhdistuksessa, joka alkoi Henrik VIII:n kaudella vuonna 1521, katolisen kirkon valta poistettiin ja korvattiin kuninkaanvallalla ja katolisesta kirkosta riippumaton Englannin kirkko perustettiin. Englannin reformaatio erosi muun Euroopan reformaatiosta siinä, että se oli luonteeltaan enemmän poliittinen kuin teologinen. Henrik VIII:n tyttären Elisabet I:n hallituskautena 1558–1603 Englanti vakiinnutti protestanttisen uskon (anglikaaninen kirkko) ja rakensi pohjan myöhemmälle Brittiläiselle imperiumille. Englannin suurvallan rakentamiseen liittyivät useat sodat katolista Espanjaa vastaan (kts.Voittamaton armada ja vilkas toiminta merellä (mm.Francis Drake, Walter Raleigh). Elisabetin hallituskauden loppuaikana vaikutti myös Englannin kansalliskirjailija ja yksi maailman tärkeimmistä näytelmäkirjailijoista William Shakespeare. Englannin historia
Jo aiemmin personaaliunionissa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707. Brittiläinen Intia
Brittiläisellä Intialla (englanniksi "British India" tai "British Raj") tarkoitetaan brittien hallintoa vuosien 1858 ja 1947 välillä Intian niemimaalla tai nykyisten Intian, Bangladeshin, Pakistanin ja Myanmarin alueella, jolloin nämä valtiot olivat brittiläisen imperiumin hallinnassa. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuonna 1801 voimaan tullut unionilaki yhdisti Irlannin kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan, jolloin muodostui "Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Vuonna 1922 Irlannin 26 kreivikuntaa muodostivat Irlannin vapaavaltion, kuuden jäädessä liittoon, jonka nimeksi vaihdettiin "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta" 1927. Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Vuonna 1968 Britannia päätti vetäytyä alueelta, mikä toteutui 1. joulukuuta 1971. Seuraavana päivänä kuusi Persianlahden etelärannan nyt emiirikunniksi julistautunutta entistä šeikkikuntaa, Abu Dhabi, Ajman, Dubai, Fujaira, Šardža ja Umm al-Qaiwain perustivat yhteisen valtion nimeltä Arabiemiirikunnat vuonna 1971. Ra’s al-Khaima liittyi niihin vuotta myöhemmin. Koska Oman, Bahrain ja Qatar päättivät jäädä liittovaltion ulkopuolelle, rajaviivat ovat erikoisia ja maassa on yksi enklaavikin. Englannin historia
Edvard I (1272–1307) yritti luoda Englannin hallitseman Brittiläisen imperiumin valloittamalla Walesin ja hyökkäämällä Skotlantiin, joka säilytti kuitenkin itsenäisyytensä. Edvard III:n aikana (1327–1377) alkoi satavuotinen sota Englannin ja Ranskan välillä. Rikhard II:n aikana (1377–1399) alkoivat sisällissodat. Ruusujen sodassa kruunusta kilvoittelivat Lancasterit ja Yorkit. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Yhdistyneen kuningaskunnan varhaisimpina vuosina merkittävimpiä tapahtumia oli muun muassa jakobiittien nousu Skotlannissa ja häviö vuonna Cullodenissa 1746. Myöhemmin, voitto seitsenvuotisessa sodassa 1763 johti brittiläisen imperiumin maailmanvallan muodostumiseen ja laajentumiseen suurimmaksi imperiumiksi historiassa. Vuonna 1921 brittiläinen imperiumi käsitti väkiluvultaan noin 458 miljoonaa ihmistä, arviolta neljäsosan maailman väkiluvusta. Amerikan vallankumous
Periaatteessa Iso-Britannia jo ennestään sääteli siirtokuntien taloutta, mutta käytännössä näitä lakeja ei ollut noudatettu. Nyt sääntely yritettiin tuoda käytäntöön. Vuonna 1761 massachusettsilainen lakimies James Otis esitti, että sääntely on Britannian perustuslain suomien oikeuksien vastaista. Hän hävisi oikeudessa, mutta John Adams kirjoitti myöhemmin: "Amerikan itsenäisyys syntyi silloin ja siellä". Myöhemmin siirtokuntien verokapinan tunnuslauseeksi muodostui ”Ei verotusta ilman edustusta” ("No taxation without representation"). Pax Britannica
Pax Britannica (”brittiläinen rauha”) on suhteellinen rauhan ajanjakso Euroopassa ja muualla maailmassa vuosina 1815–1914, jolloin Brittiläinen imperiumi kasvoi maailmanlaajuiseksi sotilaalliseksi sekä taloudelliseksi hegemoniaksi ja Britannia omaksui maailmanpoliisin roolin. Ajanjakson katsotaan alkaneen 1815, jolloin Napoleonin sodat päättyivät Ranskan keisari Napoleonin tappioon Waterloon taistelussa, jolloin britit vangitsivat hänet. Pax Britannica päättyi 1914, jolloin ensimmäinen maailmansota alkoi. Samaa ajanjaksoa pidetään myös Britannian imperialismin aikakautena. Irlannin parlamentti (lakkautettu 1801)
Vuonna 1541 käskynhaltija Anthony St Legerin koollekutsuma Irlannin parlamentti julisti Englannin kuningas Henrik VIII:n myös Irlannin kuninkaaksi, jolloin syntyi Irlannin kuningaskunta. Sen jälkeen kun protestanttien uudisasuttaminen Ulsteriin oli käynnistynyt 1600-luvun alussa, kuningas Jaakko I kutsui vuonna 1613 koolle parlamentin, jonka molempiin kamareihin saatiin ensimmäistä kertaa kapea protestanttinen enemmistö perustamalla Ulsterin alueelle runsaasti uusia vaalipiirejä. Tästä alkaen protestanteilla oli enemmistö Irlannin parlamentissa. Poikkeuksen muodosti katolisen Jaakko II:n suojeluksessa vuonna 1689 kokoontunut niin sanottu ”isänmaallinen parlamentti”, jossa katolinen enemmistö pyrki kumoamaan 1600-luvun aikana säädettyjä katolisten vastaisia lakeja. Jaakon kukistuttua Irlannin parlamentin protestanttinen enemmistö palautui entistäkin itsetietoisempana. Parlamentti sääti seuraavina vuosina niin sanotut rangaistuslait ("penal laws"), joilla katoliset ja myös ei-anglikaaniset protestantit suljettiin kokonaan poliittisen elämän ulkopuolelle. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuonna 1956 Britannia yritti vielä harjoittaa suurvaltapolitiikkaa pääosin brittiläisessä omistuksessa olleen Suezin kanavan kansallistanutta Egyptiä vastaan, ja hyökkäsi maahan Ranskan ja Israelin tuella. Epäonnistunut operaatio johti konservatiivipääministeri Anthony Edenin eroon. Britannian siirtomaat Saharan eteläpuolisessa Afrikassa itsenäistyivät pääasiassa 1960-luvulla alkaen Ghanan itsenäisyydestä 1957. Vuonna 1973 Britannia liittyi Euroopan yhteisöön. Pohjois-Irlannin tilanne kärjistyi 1972 verisen sunnuntain jälkeen. Irlannin tasavaltalaisarmeija aloitti tämän jälkeen terrorikampanjan, jonka uhreja oli myös lukuisia Englannin maaperällä. Siirtomaavallan purkautuminen
Kansallisuusaate kasvoi Amerikan siirtomaissa 1700- ja 1800-luvuilla. Siirtomaiden tyytymättömyys isäntävaltioihin aiheutti lukuisia kapinoita. Niin kutsutut Bostonin teekutsut vuonna 1775 käynnistivät Amerikan vallankumouksen, jossa Yhdysvallat syntyi voitettuaan Ison-Britannian Yhdysvaltain vapaussodassa 1783. Kanadassa siirtomaavallan purkautuminen tapahtui ranskalaisten siirtokuntien jäädessä häviölle briteille, muodollisesti Kanadaa johtaa edelleen Britannian lähettämä kenraalikuvernööri. Yhdistynyt kuningaskunta
Brittiläinen imperiumi oli maailmanhistorian suurin imperiumi. Imperiumi alkoi Englannin siirtomaista Pohjois-Amerikassa ja hallitsi parhaimmillaan yli neljäsosaa maailman väestöstä ja pinta-alasta. Imperiumi on hallinnut aikoinaan esimerkiksi koko Britteinsaaria, Kanadaa, Australiaa, Yhdysvaltojen itärannikkoa (kolmetoista siirtokuntaa), Uutta-Seelantia, noin puolta Afrikasta (Etelä-Afrikasta Egyptiin), Intiaa, Palestiinaa (nykyään Israel), Jordaniaa, Irakia, Kuwaitia, Qataria, Yhdistyneitä arabiemiirikuntia, Omania, Jemeniä, Bhutania, Burmaa, Malesiaa, Singaporea, Bruneita, suurinta osaa Karibian saaristosta ja Oseanian saaristosta, Kyprosta, Maltaa, Hongkongia, sekä Falklandinsaaria ja Gibraltaria joita Britannia hallitsee vieläkin. Brittiläinen imperiumi oli supervalta ja pitkään myös ainoa sellainen. Britannian asevoimat olivat aikanaan maailman suurimmat ja sen laivasto hallitsi maailman kaikkia meriä. Britannia saavutti asemansa monien suurien sotien kautta, varsinkin kun se oli niissä voittajien puolella johtavassa asemassa tai kuului johtaviin valtioihin. Tällaisia sotia olivat esimerkiksi seitsenvuotinen sota, Napoleonin sodat sekä ensimmäinen ja toinen maailmansota. Englannin kuningaskunta
Englannin sisällissota oli sarja aseellisia yhteenottoja parlamentaristien ja rojalistien välillä vuosina 1642–1651. Se johti kuningas Kaarle I:n mestaamiseen ja Englannin julistamiseen tasavallaksi ja sitten Oliver Cromwellin hallitsemaksi lordiprotektoraatiksi. Sisällissodan johdosta Englannin kirkon monopoliasema uskontokysymyksissä murtui. Pian Cromwellin kuoleman jälkeen Kaarle II nousi valtaistuimelle ja monarkia palautui. Poliittisesti sisällissota merkitsisi sitä, etteivät kuninkaat voineet enää hallita ilman parlamenttia, joskin asia vahvistui vasta mainiossa vallankumouksessa myöhemmin samalla vuosisadalla. Yhdistynyt kuningaskunta
Suomen kielessä koko valtiosta käytetään yleiskielessä nimitystä Britannia, Iso-Britannia tai Englanti. Tosiasiassa Englanti on kuitenkin vain yksi Yhdistyneen kuningaskunnan osa. Britit, varsinkin walesilaiset, skotit ja pohjoisirlantilaiset, voivat pitää loukkaavana nimen käyttöä koko valtiota tarkoittavana. Suomen kielen lautakunta suosittelee mieluiten käyttämään nimeä Britannia, mutta hyväksyy myös nimen Englanti koko valtiolle. Jaakko I (Englanti)
Elisabet I:n kuollessa vuonna 1603 Henrikin testamentin mukaan kruunun olisi pitänyt mennä Lady Anna Stanleylle, Henrik VIII:n siskon Maria Tudorin jälkeläiselle (Lady Catherine Greyn poika, Beauchampin varakreivi, oli vanhempi, mutta häntä pidettiin aviottomana, koska hänen vanhempiensa avioliitto oli mitätöity). Koska kumpikaan ehdokkaista ei ollut riittävän voimakas puolustaakseen asemaansa, Accession Council kokoontui ja julisti Jaakon Englannin kuninkaaksi. Hän ja hänen vaimonsa kruunattiin 25. heinäkuuta 1603 Westminster Abbeyssa. Tämän myötä syntyi Skotlannin ja Englannin personaaliunioni, mutta kaksi kansakuntaa pysyivät vielä itsenäisinä vuoteen 1707 saakka. Skotit
Historioitsijoiden mukaan Skotlannin synnytti viisi eri kansaa, piktit, Irlannista saapuneet skotit, kelttiläiset britit, skandinaavit sekä anglit. Skotlannin eli Scotian perusti Kenneth MacAlpin vuonna 843 ja kuningaskunta laajeni vuoteen 1034 mennessä suurin piirtein sen nykyisille rajoille. Englantilaisten hyökkäykset 1200-luvulla johtivat itsenäisyyssotiin joita johti ensin William Wallace ja sittemmin Robert Bruce. Itsenäisyyssodat huipentuivat Bannockburnin taisteluun, jossa skotit voittivat englantilaiset ja säilyttivät asemansa itsenäisenä kuningaskuntana. Uusapostolinen kirkko
Uusapostolinen kirkko on syntynyt jatkumona 1830-luvulla Isossa-Britanniassa syntyneeseen katolis-apostoliselle kirkolle, jota kutsuttiin liikkeen johtohahmon Edward Irvingin mukaan myös "irvingiläisyydeksi". Katolis-apostolinen kirkko katsoi olevansa lopunajan morsiusseurakunta, jonka Jeesus Kristus oli perustanut maan päälle ennen toista tulemistaan. Kirkossa koettiin voimakkaita, Pyhän Hengen aikaansaamaksi koettuja ilmiöitä, kuten kielilläpuhumista, profetoimista ja parantamisia. Katolis-apostolinen kirkko uskoi Jeesuksen palauttaneen kirkolleen pätevän apostolinviran, jonka kirkko oli kadottanut nk. suuressa luopumuksessa, jolloin se oli hylännyt Kristuksen aikoinaan opettaman evankeliumin ja kirkon perusperiaatteet. Vuonna 1835 katolis-apostoliset seurakunnat tunnustivat kaksitoista apostolia, jotka Jeesus Kristus oli niiden mukaan valinnut ja joilla oli valtuus toimittaa pätevästi pelastukseen välttämättömät toimitukset, kuten kaste ja ehtoollinen sekä vuodesta 1847 lähinnä konfirmaatiota vastannut "sinetöinti", jonka katsottiin välittävän sinetöitävälle Pyhän Hengen täyteyden. Katolis-apostoliset apostolit vihkivät puolestaan virkoihinsa pappeja ja diakoneja. Yhdistyneen kuningaskunnan itsenäisyyspuolue
Puolueen perusti 1993 LSE:n lehtori Alan Sked muiden vuonna 1991 Maastrichtin sopimusta vastustamaan perustettujen Anti-Federalist Leaguen jäsenten kanssa. Puolue houkutteli myös jotain konservatiivipuolueen euroskeptisen siiven edustajia. UKIP otti osaa vuoden 1997 parlamenttivaaleihin, mutta jäi tuolloin James Goldsmithin perustaman Referendum Partyn jalkoihin. Sked jätti puolueen vaalien jälkeen ja palasi konservatiivien kannattajaksi. Kun Goldsmith kuitenkin kuoli pian vaalien jälkeen, UKIP sai uusia jäseniä. Johtoon nousi liikemies Michael Holmes ja UKIP sai vuoden 1999 eurovaaleissa 7 % äänistä ja kolme meppipaikkaa.
Jäsenistö pakotti Holmesin eroon, kun hän oli vedonnut puheessaan Euroopan parlamentin valtaoikeuksien kasvattamiseksi Komission kustannuksella. UKIP osallistui myös parlamenttivaaleihin huonolla menestyksellä. Englannin kuningaskunta
Englannin kuningaskunta () oli valtio Länsi-Euroopassa, Ison-Britannian saaren eteläosassa vuosina 927–1707. Se kattoi nykyisen Englannin ja vuodesta 1535 myös Walesin. Vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Maiden omat parlamentit lakkautettiin ja niille perustettiin yhteinen hallintoelin Lontooseen, entisen Englannin parlamentin tilalle. Kreikan kuningaskunta
Kreikan kuningaskunta () oli vuonna 1832 Lontoon konferenssissa perustettu valtio. Kreikka julistautui itsenäiseksi 7. toukokuuta 1832 käytyään vapaussotaa Turkin Osmanien valtakuntaa vastaan vuodesta 1829. Kreikan kuningaskunnan täysi itsenäisyys tunnustettiin kansainvälisesti Konstantinopolin rauhassa 1832. Sitä edelsi vapaussodasta seurannut lyhytaikainen tasavalta. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Yhdysvaltain poliittisen historian voidaan katsoa alkaneen vuonna 1774, jolloin ensimmäinen mannermaakongressi kokoontui Philadelphiassa ja ajatus emämaa Iso-Britanniasta irtautumisesta syntyi. Vapaussodan jälkeen Yhdysvallat itsenäistyi ja liittovaltion hallinto siirrettiin siirtokuntien kongressilta Yhdysvaltain kongressille ja presidentille. Tästä huolimatta jokaisella osavaltiolla on myös oma kongressinsa (), joka säätelee osavaltion omia lakeja. Bank of England
Pankki perustettiin vuonna 1694. Samaan aikaan perustettiin Skotlantiin Bank of Scotland, joka edelleen painaa omia seteleitään. Vuonna 1844 punta sidottiin kultaan ja pankki sai yksinoikeuden painaa seteleitä (aiemmin seteleitä painaneet pankit saivat edelleen jakaa niitä). Pankki kansallistettiin 1946. Englannin kuningaskunta
Joskus Englannin historian katsotaan alkavan vasta Vilhelm Valloittajan valtaannoususta 1066. Hän järjesteli uudelleen englantilaisen aristokratian, mutta hänen ei voida sanoa perustaneen tai yhdistäneen maata. Suuri osa olemassa olevasta anglosaksisesta infrastruktuurista säilyi ja normannisiirtolaiset muodostivat Englannissa vain vähemmistön, joskin vallassaolevan sellaisen. Normannivalloitus on kuitenkin merkittävä useista syistä. Se lähensi Englantia manner-Eurooppaan ja vähensi skandinaavivaikutusta, loi yhden Euroopan kehittyneimmistä hallitusjärjestelmistä, muutti englannin kieltä ja kulttuuria ja laski perustan Englannin ja Ranskan välisille konflikteille, jotka jatkuivat 1800-luvulle. Brittiläinen imperiumi
Yhdysvallat itsenäistyi brittiläisen imperiumin vallasta jo vuonna 1776. Muissa maanosissa Britannia kuitenkin valloitti vielä tämän jälkeen laajoja alueita. Laajimmillaan imperiumi oli 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, jolloin se kattoi noin 33 miljoonaa neliökilometriä ja sen alaisuudessa eli 458 miljoonaa ihmistä, tuolloin noin neljännes maailman väestöstä. Se oli suurin alue, joka on koskaan ollut yhden valtion hallinnassa. Sen valloitukset ulottuivat usealle mantereelle ja useiden kansojen piiriin. Tuolta ajalta on peräisin sanonta, jonka mukaan aurinko ei koskaan laske brittiläisen imperiumin yllä. Brittiläinen Kultarannikko
Kultarannikko (suom. kirjoitusmuoto myös Kultaranta, ) oli Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan ja myöhemmin Yhdistyneen kuningaskunnan siirtomaa Länsi-Afrikassa Guineanlahden rannikolla vuosina 1821–1957. Se itsenäistyi vuonna 1957 nimellä Ghana. Siirtomaa-aikainen nimi juontaa juurensa siihen, että alueelta huuhdottiin kultaa, jota portugalilaiset kauppiaat kävivät ensimmäisinä eurooppalaisina hankkimassa. Englannin historia
Kansainvaellusaikana Britteinsaarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, sekä heidän mukanaan pieniä määriä friisejä. Germaanit syrjäyttivät valtaamiensa aluiden alkuperäisväestön ja alkuivat vähitellen sulautua yhteen anglosakseiksi. Anglosaksien yhdistyneestä alueesta, Anglimaasta (), on saattanut juontua nykyinen nimitys Englanti. Yhdistyneen kuningaskunnan EU-kansanäänestys
Yhdistyneen kuningaskunnan EU-kansanäänestys ”Brexit” järjestettiin 23. kesäkuuta 2016. Kansanäänestyksessä äänestäjät valitsivat, pysyykö Yhdistynyt kuningaskunta Euroopan unionin jäsenenä vai eroaako se siitä. Unionin jättämistä kannattaneet voittivat äänestyksen. Maa liittyi EU:n edeltäjään, Euroopan yhteisöön, vuonna 1973, ja EU-jäsenyys on ollut maassa merkittävä kiistakysymys koko jäsenyyden ajan. Skotlantilainen valistus
Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 1707 Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Tämä avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan, ja he ottivatkin siitä nopeasti haltuunsa valtaosan. Vaurastuminen tuki sivistystä, ja sen ansiosta skotlantilaiset oppineet alkoivat vaikuttaa entistä useammin Skotlannissa Manner-Euroopan sijaan. Itä-Anglian kuningaskunta
Itä-Anglian kuningaskunta ("East Anglia") oli anglosaksien perustama kuningaskunta Isossa-Britanniassa. Itä-Anglian ensimmäisenä hallitsijana pidetään kuningas Uffaa, joka nousi valtaan noin vuonna 570. Itä-Anglia ajautui Mercian ylivaltaan 600-luvun puolivälissä, ja vuonna 792 Mercian valtaistuimelle noussut Kenulf liitti Itä-Anglian kokonaan valtakuntaansa. Wessexin kuningas Egbert kuitenkin valloitti Mercian vuonna 827 ja yhdisti kaikki anglosaksivaltakunnat alaisuuteensa. Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta () perustettiin itsenäisenä valtiona 1. tammikuuta 1801 vuoden 1800 unionilain puolesta, joka yhdisti Ison-Britannian kuningaskunnan ja Irlannin kuningaskunnan. Valtio kesti sellaisenaan vuoteen 1922 asti, jolloin siitä tuli nykyinen Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta. British Council
British Council on Ison-Britannian kansainvälinen vuonna 1934 perustettu kulttuurisuhdeorganisaatio, joka toimii yli 100 maassa. British Council pyrkii luomaan Ison-Britannian kansalaisille kansainvälisiä mahdollisuuksia ja lujittamaan kulttuuri- ja yhteiskuntatyön kautta Ison-Britannian ja kohdemaiden suhteita. Kulttuurisuhteilla tarkoitetaan kansainvälisten suhteiden osa-aluetta, joka keskittyy edistämään dialogia ideoiden, tiedon, arvojen ja muiden kulttuuriin kuuluvien osa-alueiden välillä. Kulttuurisuhteilla voidaan katsoa voivan edistettävän kansallisia etuja, rakentaa suhteita ja edistää kulttuurista ymmärrystä. Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimat
Brittiarmeijan historia on pitkä, monitahoinen ja sen vaikutus maailmanhistoriaan on ollut merkittävä, etenkin 1600-luvulla. Useat brittiarmeijan nykypiirteistä juontavat juurensa ensimmäisistä kansallisista asevoimista Alfred Suuren ajalta. Merkittävimmät sodat, joihin asevoimat ovat osallistuneet myöhemmässä historiassa, ovat Napoleonin sodat, Krimin sota sekä ensimmäinen ja toinen maailmansota. Brittiläinen imperiumi, jonka alueella asui lähes kolmannes maailman väestöstä, oli maan asevoimien valvonnassa. Asevoimien nykyinen hallintorakenne luotiin vuonna 1964 kun nykyinen puolustusministeriö (, "MoD") perustettiin. Se käsittää Amiraliteetin, War Officen sekä Air Ministryn.