Milloin Olavi Haraldinpoika oli Norjan kuningas?
Pyhä Olavi
Olavi Pyhä tai Pyhä Olavi eli Olavi Haraldinpoika (, , 995– 29. heinäkuuta 1030) oli Norjan kuningas 1015–1030. Olavi Pyhä on Norjan kansallispyhimys ja kaikkien ritareiden ja sotilaiden suojeluspyhimys.
Olavi V
Olav tuli kuninkaaksi Olavi V:nä hänen isänsä kuoltua 1957. Hallitsijana hän oli sangen suosittu muun muassa vaatimattomuutensa ja urheilusuoritustensa takia. Hän harrasti mäkihyppyä ja purjehdusta, jossa hän saavutti kultamitalin Amsterdamin olympialaisissa 1928. Kusikivi
Hattujen sodan jälkeen kruunattiin Adolf Fredrik Venäjän myötävaikutuksella Ruotsin kuninkaaksi. Hän istui majesteetilliselle valtaistuimelle 1751. Kruunajaisten jälkeen päätettiin, että kuningas tekee tutustumismatkan Suomeen ja palaa Pohjanlahden ympäri takaisin Ruotsiin. Tämä kuningas Adolf Fredrikin ”eerikinmatka” toteutui kesällä 1752. Kuninkaalla oli mukanaan suuri seurue, mutta kuningatar jäi kotiin Ruotsiin. Eri puolilla Suomea aloitettiin valmisteluja kuninkaan vastaanottamiseksi. Hänestä annettiin ylistäviä lausuntoja ja kirkoissa luettiin rukouksia hänen puolestaan. Olavi
Olavi on Suomessa yleinen miehen etunimi. Se on yleinen varsinkin toisena tai kolmantena etunimenä. Se on suomalainen muoto muinaisskandinaavisesta nimestä, joka on esiintynyt muodoissa Aleifr, Anleifr ja Olafr ja tarkoittaa esi-isien jälkeläistä, sukunsa vesaa. Nykyisin nimi esiintyy Ruotsissa ja Norjassa muun muassa muodoissa Olaf, Olav ja Olof. Suomessa nimeä Olavi käytetään myös Ruotsin, Norjan ja Tanskan kuninkaista, joiden omakielinen nimi on ollut Olav, Olof tai Oluf. Kristian VII
Kristian VII (29. tammikuuta 1749 Christiansborg – 13. maaliskuuta 1808) oli Tanskan ja Norjan kuningas vuodesta 1766 kuolemaansa saakka. Hänen vanhempansa olivat Fredrik V ja tämän ensimmäinen vaimo Louisa, Britannian Yrjö II:n tytär. Sigurd II Munn
Sigurd II Munn ("Sigurd Haraldsson", 1133–1155) oli Norjan kuningas 1136–1155. Sigurd oli Harald Gillen ja Tora Guttormsdottirin poika. Sigurd tuli kuninkaaksi vuonna 1136 isänsä Haraldin murhan jälkeen, ollessaan vasta kolmivuotias. Samaan aikaan myös hänen nuorempi veljensä Inge valittiin kuninkaaksi. Lapsikuninkaiden ollessa alaikäisiä sijaishallitsijoina olivat Tjostulv Åleson, Gregorius Dagsson ja Erling Skakke. Kolme kruunua
Kuningas Kaarle Knuutinpoika Bonde loi valtakunnan vaakunan vuonna 1449 menetettyään asemansa Norjan hallitsijana. Vaakunassa kolme kruunua ja Bjälbo-suvun vaakuna yhdistyvät. Ensimmäisessä kuninkaan vaakunassaan ruotsalais-norjalaisena kuninkaana hän yhdisti Ruotsin kolme kruunua ja Norjan leijonan, mutta jätti Bjälbo-suvun kuninkaan vaakunan kokonaan pois. Norjan hallitsija
Norja liitettiin osaksi Ruotsia hyvityksenä siitä että Ruotsi menetti Suomen Venäjälle. Norjalla ja Ruotsilla oli yhteinen hallitsija Kaarle XIII vuodesta 1814. Personaaliunionissa Norjalla oli laajat itsemääräämisoikeudet maan sisäisissä asioissa. Ulko- ja turvallisuuspolitiikka oli yhteinen Ruotsin kanssa. Norjalla oli paljon enemmän päätösvaltaa omissa sisäisissä asioissa kuin sillä oli ollut osana Tanskaa. Helgi Þóririnpojan tarina
"Helgi Þóririnpojan tarina" esiintyy useassa Olavi Tryggvenpojan saagan ("Ólafs saga Tryggvasonar en mesta") sisältävässä käsikirjoituksessa, kuten AM 62 fol (n. 1350-1399), AM 54 fol (n. 1500-1599 ) sekä 1300-luvun lopulla kirjoitetussa "Flateyjarbókissa" (GKS 1005 fol). Suuressa osassa niissä käsikirjoituksia, joissa tarina on säilynyt, se esiintyy yhdessä ja seuraa toista muinaissaagaksi määriteltyä tarinaa, "Norna-Gestrin tarinaa". Tarinat Olavin saagaan (todennäköisesti 1300-luvulla) lisännyt kirjuri mitä ilmeisimmin katsoi näiden kahden tarinan kuuluvan yhteen. Kumpikin tarina kuvaa sitä, miten silminnäkijät (Helgi ja Norna-Gestr) kertovat kristitylle kuninkaalle pakanamaailmasta, joka on kuninkaan omasta maailmasta joko ajallisesti tai maantieteellisesti kaukana. "Norna-Gestrin tarina" kertoo siitä, miten kristitty kuningas Olavi Tryggvenpoika kohtaa pakanan, iäisyyksiä eläneen Norna-Gestrin, joka on tuntenut monia muinaisia sankareita, mutta Olavi saa miehen ottamaan kristillisen kasteen ennen kuolemaansa. Myös "Helgi Þóririnpojan tarinan" osalta on tuotu esille, että se on selvästi luonteeltaan kristillinen. Glücksburg (suku)
Kaikki Tanskan kuninkaat vuodesta 1863 ovat kuuluneet Glücksburgin sukuun. Kuningas Kristian IX:n pojanpoika Carl valittiin vuonna 1905 Ruotsista itsenäistyneen Norjan kuninkaaksi nimellä Haakon VII, mistä alkaen suku on hallinnut myös Norjan valtaistuinta. Kristian IX:n poika Vilhelm puolestaan valittiin vuonna 1863 Kreikan kuninkaaksi nimellä Yrjö I. Suku hallitsi Kreikkaa vuosina 1863–1924 ja 1935–1973, kunnes maa muutettiin tasavallaksi. Haakon Maununpoika
Haakon Maununpoika (Håkan Magnusson Toresfostre) oli Norjan kuningas 1093–1094. Hän oli serkkunsa Maunu Paljassäären kanssahallitsija. Haakon oli kuningas Maunu Haraldinpojan poika. Hän oli Stein-Torin kasvatti, ja sai siksi liikanimen Toresfostre. Haakon oli hallitsijana suosittu toteuttamiensa veronalennusten vuoksi. Hänen valtakautensa jäi kuitenkin lyhyeksi. Haakon kuoli vain 25-vuotiaana Dovrefjällessä. Haakonin kuoltua Maunusta tuli yksin koko Norjan kuningas. Oddr Snorrason
Oddrin Olavi Tryggvenpojasta kirjoittama teos luetaan kuningassaagoihin, vaikkakin se seuraa keskiajan pyhimyselämäkerroille tyypillisiä kerronnallisia konventioita. Samoihin aikoihin 1200-luvun tietämillä Þingeyrarin luostarissa laadittiin Oddrin teoksen ohella myös muita kuningassaagoja. Toinen munkki Gunnlaugr Leifsson kirjoitti hänkin saagan Olavi Tryggvenpojasta ja luostarin apotti Karl Jónsson laati saagan kuningas Sverrir Sigurðarsonista. Uudenmaan historia
Uudellamaalla sijaitsee useita rautakautisia tai keskiaikaisia muinaislinnoja:Vanhin Uuteenmaahan mahdollisesti liittyvä historiallinen lähde on Olavi Pyhän saaga, jossa kerrotaan Herdalerin taisteluun päättyneestä, myöhemmin Norjan kuninkaaksi nousseen Olavin ryöstöretkestä alueelle vuonna 1008. Retken on katsottu suuntautuneen Inkooseen. Östen II Haraldsson
Veljesten varttuessa heidän välilleen alkoi kehittyä jännitteitä, ja vuonna 1155 he kokoontuivat Bergeniin sopiakseen vallanjaosta. Yksi Sigurdin henkivartijoista surmasi neuvottelujen välillä Ingen henkivartijan. Ingen miehet tappoivat Sigurdin Bergenissä. Östen pakeni, mutta Ingen miehet surmasivat hänetkin vuonna 1157. Sigurd Munnin pojasta, kymmenvuotiaasta Haakon Harteikkaasta tuli kuningas, mutta Norja oli vuoteen 1240 asti sisällissodan kaltaisessa tilassa, jossa oli usein useita kuninkaita kannattajineen. Harald V
Saatuaan koulunsa päätökseen vuonna 1955 kruununprinssi Harald kouluttautui ratsuväkiupseeriksi ja viimeisteli armeijaopintonsa Norjan sotilasakatemiassa. Hän opiskeli myös Oxfordin yliopiston Balliol Collegessa yhteiskuntatieteitä, historiaa ja taloustiedettä vuosina 1960–1962. Margareeta I
Margareeta oli Tanskan kuningas Valdemar Atterdagin tytär, joka meni vuonna 1365 naimisiin Norjan kuningas Haakonin kanssa. Tämä oli Ruotsin karkotetun kuninkaan Maunu Eerikinpojan poika ja Bjälbo-sukua, jolle Ruotsin kruunu käsitysten mukaan kuului. Näin Margareeta saattoi yrittää hankkia perilliselleen kaikkien Pohjoismaiden kruunuja. Hänellä ja Haakonilla oli yksi lapsi, 1370 syntynyt poika Olavi. Olavi valittiin 1376 Tanskan kuninkaaksi edellisen kuninkaan, Olavin äidinisän Valdemar Atterdagin, kuoleman jälkeen. Norjan kruunun Olavi sai isänsä Haakonin kuoltua 1380. Harald Jäniksenkäpälä
Harald I Jäniksenkäpälä (, s. 1010-luku – k. 17. maaliskuuta 1040) oli Englannin kuningas vuosina 1035–1040 (kruunattiin vuonna 1037). Hän oli Tanskan kuninkaan Knuut II Suuren ja tämän jalkavaimon Aelgifun poika. Liikanimi "jäniksenkäpälä" tuli siitä, että häntä pidettiin nopeana jaloistaan ja hyvänä metsästäjänä. Ensimmäinen tunnettu kirjallinen maininta liikanimestä tosin on tehty sata vuotta hänen hallituskautensa jälkeen ja saattaa perustua sekaannukseen. Sofia (Ruotsin kuningatar)
Kruununprinssiparille syntyi neljä poikaa: Vanhimmasta Oscar Gustaf Adolfista tuli kuningas Kustaa V (1858–1950). Toiseksi vanhin poika, Oscar Bernadotte (1859–1953) luopui kruununperimysoikeudesta vuonna 1888. Muut pojat olivat prinssi, Länsi-Götanmaan herttua Carl (1861–1951) ja Närken herttua Eugén (1865–1947), joka oli tunnettu taidemaalarina. Sofia ja Oskar kruunattiin vuonna 1873 sekä Ruotsin että Norjan kuningaspariksi, mutta valtioliiton purkautumisen takia he luopuivat Norjan kruunuista vuonna 1905. Sofia jäi leskeksi vuonna 1907. Norjan löytäminen
Tarinan alussa kerrotaan ensin Fornjótrista, jonka teksti kertoo olevan kuningas ja hallitsevan: 
Fornjótrilla on kolme poikaa, Hlér eli Ægir, Logi sekä Kári [kauri]. Kárin jälkeläisistä mainitaan tämän poika Frosti, pojanpoika Snær Vanha (isl. "inn gamli"), tämän poika Thorri ja Thorrin pojat Nórr ja Górr sekä tytär Gói. 
Thorrin kerrotaan uhraavan pakanajumalille ja eräänä talvena uhrijuhlien aikaan Goi katoaa. Jumalille uhraaminen ei auta löytämään tytärtä. Kolmen vuoden jälkeen Nórr lähtee etsimään sisartaa mantereelta ja Górr mereltä. Górr saapuu Ahvenanmerelle (isl. "Allanzhaf"), tutkii kaikki Svealaisten luodot (isl. "Svíasker") ja Itäisen meren (isl. "Eystrasalt") saaret. Sitten hän jatkaa Göötanmaan saaristoon (isl. "Gautasker") ja matkaa sitten Tanskanmaalle ja saapuu lopulta sukulaisensa Hlérin jälkeläisten luo Hlérinsaarelle (isl. "Hlésey").
Nórr lähtee hiihtäen Kveenien maasta ja saapuu alueelle, joka on Finnmörkin takana ja jossa kerrotaan asuvan "lappalaisia" (isl. "Lappir"). Nórrin ja lappalaisten välille syttyy taistelu, mutta lopulta lappalaiset pakenevat Nórrin voiman ja taikuuden vuoksi. Nórr lähtee sitten länteenpäin kohti Kölivuoria (isl. "Kilir"). Sieltä he kulkevat jokea pitkin tunturin länsipuolelle ja saapuvat vuonolle, jonka Nórr ottaa haltuunsa ja ryhtyy alueen kuninkaaksi. Seuraavana talvena Nórr suuntaa etelään Trondheimin alueelle. Hän alistaa valtansa alle kaikki ne alueet, joissa kulkee, aina Mjøsa-järvelle (isl. "Mjörs") saakka. Sitten hän ottaa hallintaansa vielä Sókni-nimisen kuninkaan hallitseman Sókninlaakson (isl. "Sóknadalr" eli nykyinen Sogndal Norjassa). 
Tämän jälkeen Nórr ja Górr tapaavat, eikä kumpikaan ole löytänyt sisartaan. Górr on vallannut kaikki luodot ja saaret, joiden ohi on purjehtinut ja veljekset jakavat maat keskenään niin, että Nórr saa kaikki mantereella olevat alueet ja Górr saaret ja luodot. Nórr lähtee sitten kohti Ylämaata (isl. Oppland) ja saapuu Heiðmörkiin. Siellä asuu Svaði-jättiläisen poika kuningas Hrólfr, joka on ryöstänyt Gói-sisaren. Nórr ja Hrólfr taistelevat, mutta sopivat lopulta keskenään niin, että Nórr saa puolisokseen Hrólfrin siskon ja Hrólfr saa pitää Nórrin siskon. Sitten Nórr kääntyy takaisin pohjoiseen ja palaa valtakuntaansa, jota kutsuu ”Norrin tieksi” (isl. Norvegr). Sitä hallitsevat tarinan mukaan myöhemmin hänen jälkeläisensä. Olavi Haakoninpoika
Olavi Haakoninpoika (tanskaksi "Oluf II", norjaksi "Olav IV Håkonsson", 1370–3. elokuuta 1387) oli Tanskan kuningas 1376–1387 ja Norjan kuningas 1380–1387. Olavi oli myös Ruotsin vastakuningas 1385–1387, kilpaillen kruunusta Albrekt Mecklenburgilaisen kanssa. Kustaa V
Kustaa V ("Oscar Gustaf Adolf", 16. kesäkuuta 1858 – 29. lokakuuta 1950) oli Ruotsin kuningas vuosina 1907–1950. Hän oli Ruotsin ja Norjan kuningas Oskar II:n vanhin poika. Syntymässä hän sai Värmlannin herttuan arvonimen. Hän nousi Ruotsin valtaistuimelle 8. joulukuuta 1907 isänsä seuraajana. Norja oli erotettu kuningaskunnasta kaksi vuotta aiemmin. Harald Kaunotukka
Harald oli Norjan kaakkoisosan hallitsijan Halvdan Mustan poika, ja seurasi isäänsä jo kymmenvuotiaana. Harald Kaunotukka valloitti 866 useita pikkukuningaskuntia, ja vuonna 872 hän julistautui koko Norjan kuninkaaksi. Tosiasiassa Harald hallitsi lähinnä Norjan rannikkoalueita, muualla todellista valtaa käyttivät paikalliset päälliköt. Haraldin kova hallinto ja ankara verotus ajoivat useita mahtimiehiä maasta, muun muassa Islantiin, Skotlantiin ja Irlantiin. Näin Harald osaltaan oli myötävaikuttamassa viikinkiretkien kasvuun. Harald Kaunotukka valloitti myös Orkneysaaret ja Shetlannin. Oldenburg (suku)
Suvun varhaisin tunnettu kantaisä oli vuoden 1100 tienoilla elänyt kreivi Egilmar I, jonka ”vanhasta linnasta” ("Olde borg") koko Oldenburgin alueen kerrotaan saaneen nimensä. Oldenburgin kreivi Dietrich eli Didrik Onnekkaan (k. 1440) vanhimmasta pojasta Kristian I:stä tuli 1448 Tanskan, 1450 Norjan ja 1457 Ruotsin kuningas. Kristian I:n poika Hannu I ja tämän poika Kristian II toimivat myös pohjoismaisina unionikuninkaina, ja Kalmarin unionin purkautumisen jälkeen suku jatkoi vallassa Tanska-Norjassa. Oldenburgin kreivin arvo periytyi Kristian I:n nuoremman veljen Gerhard VI:n jälkeläisille, kunnes tämän sukuhaaran sammuttua vuonna 1667 se siirtyi myös Tanskan kuninkaille. Kuningassaagat
Islannissa lainpuhujana (isl. "lögsögumaðr") ja myöhemmin Viðeyn augustinolaisluostarin priorina toiminut Styrmir Kárason (k. 1245) kirjoitti vuosien 1220–1230 välisenä aikana saagan pyhästä Olavista (isl. "Ólafs saga helga"). Se on mahdollisesti ollut laajennettu versio niin kutsutusta vanhimmasta Pyhän Olavin saagasta, joka laadittiin Islannissa 1100-luvun lopussa. Kyseinen teksti, josta on säilynyt vain muutamia fragmentteja, on pohjautunut suulliselle perinteelle ja latinankielisille pyhimyselämäkertateksteille. Styrmirin kirjoittama saaga ei sekään ole säilynyt kokonaisuudessaan, mutta sille pohjautuvia osia löytyy useista Pyhästä Olavista kertovien saagojen käsikirjoituksista, kuten Flateyjarbókista. Eerik Haakoninpoika
Eerik Haakoninpoika eli Eerik Jaarli oli Haakon Jaarlin poika. Hän hallitsi osaa Norjasta veljensä Sven Haakoninpojan kanssa vuosina 1000–1015. Eerik oli Tanskan kuninkaan Sven Kaksiparran vasalli, ja hän lähti Svenin mukaan sotaretkelle Englantiin vuonna 1012. Eerikin palatessa takaisin Norjaan 1015 oli Pyhä Olavi kuitenkin jo noussut kuninkaaksi. Maunu Haraldinpoika
Maunu valittiin kuninkaaksi hänen isänsä Haraldin kaaduttua Stamfordin sillan taistelussa vuonna 1066. Maunun veli Olav oli seurannut isäänsä sotaretkelle Englantiin ja vietti Haraldin kuoleman jälkeen talven Orkneysaarilla. Kun Olav palasi Norjaan vuonna 1067, hän vaati itselleen osaa Norjasta. Veljekset sopivat, että Maunu hallitsee Norjan pohjoisia ja Olav eteläisiä osia. Maunu kuoli vuonna 1069 ja hänet haudattiin Nidarosiin (nykyinen Trondheim). Norja
Norjan kuningaskunta alkoi muodostua viikinkiajalla 800–1000-luvuilla. Harald Kaunotukka kokosi eri alueiden päällikkökunnat yhdeksi valtioksi ja hallitsi sitä noin 870–930. Hänen jälkeläisensä Pyhä Olavi käännytti maan kristinuskoon vuosituhannen alussa. Harald Godwininpoika
Tammikuun 1066 aikoihin Harald meni naimisiin Mercian jaarlin Ælfgarin tyttären Aldithin (tai Aldgythin) kanssa. Tämä oli Gruffydd ap Llywelynin leski. Aldithilla ja Haraldilla oli kaksi poikaa - mahdollisesti kaksoset - nimeltään Harold ja Ulf (syntynyt noin marraskuussa 1066), jotka säilyivät hengissä aikuisikään asti ja luultavasti asuivat maanpaossa. Aviopuolisonsa kuoleman jälkeen Aldithin sanotaan hakeneen turvapaikkaa veljiensä Edvinin (Mercian jaarli) ja Morcarin luota, jotka molemmat tekivät rauhan Vilhelm Valloittajan kanssa (kunnes nousivat vastarintaan ja menettivät asemansa ja maansa). Aldith on saattanut lähteä ulkomaille. Halvdan Musta
Halvdan Musta (muinaisnorjaksi "Halfdanr Svarti") oli 800-luvulla elänyt norjalainen päällikkö ja Vestfoldin lääninherra sekä Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan isä. Halvdania koskevat tiedot ovat peräisin saagoista ja legendoista ja osin ristiriitaisia. Tarinoiden mukaan Halvdan Musta kuului tarunomaiseen Ynglinga-suvun norjalaiseen haaraan. Harald V
Harald on Olavi V:n ja Ruotsin prinsessa Märtha Sofia Lovisan poika. Harald syntyi kruununprinssi Olavin kuninkaallisessa asumuksessa Skaugumissa, Askerissa lähellä Osloa. Hän on ensimmäinen Norjassa syntynyt prinssi sitten Olavi IV:n vuonna 1370. Harald V on Britannian kuningatar Viktorian jälkeläinen ja kuningatar Elisabet II:n pikkuserkku, molempien isoisoisä on Edvard VII, kuningatar Viktorian vanhin poika. Harald V
Harald nai 29. elokuuta 1968 aatelittoman Sonja Haraldsenin (s. 1937). Avioliitto herätti paljon vastustusta. He olivat seurustelleet yhdeksän vuotta salassa Sonjan aatelittomuuden vuoksi. Lopulta kruununprinssi Harald uhkasi hylätä oikeutensa kruunuun, jollei pari saisi mennä naimisiin.Heillä on kaksi lasta, prinsessa Märtha Louise (s. 1971) ja kruununprinssi Haakon Magnus (s. 1973). Vestfoldin lääni
Norjan ensimmäinen kuningas Harald Kaunotukka oli ilmeisesti Vestfoldista kotoisin. Athelstan
Athelstanin laatimat lait vahvistivat kuninkaallista kontrollia laajassa kuningaskunnassa. Hän myös solmi vahvat yhteydet manner-Eurooppaan. Useat hänen siskoistaan ja siskopuolistaan naitettiin ympäri Euroopan hoveja: Eadgifu nai Kaarle Yksinkertaisen, Eadhild frankkien herttuan Hugo Suuren, Eadgyth Länsi-Rooman tulevan keisarin Otto I Suuren ja Aelfgifu Burgundin Konrad III:n. Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan nuorin poika Haakon Hyvä oli hänen kasvattipoikansa. Olof
Suomessa nimi Olof on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan annettu vuoden 2009 loppuun mennessä 6802 henkilölle. Olofin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 29. heinäkuuta, Norjan kuningas Olavi Pyhän kuolin- ja muisto­päivänä, Pyhän Olavin päivänä. Oskar II
Oskar II seurasi veljeään Kaarle XV:tä (1859–1872) 18. syyskuuta 1872 ja hänet kruunattiin Norjan kuninkaaksi Nidarosin tuomiokirkossa Trondheimissä 18. heinäkuuta 1873. Hän otti kuninkaallisen moton: ”Brödrafolkens väl, Broderfolkenes Vel”. Kuningas opiskeli myös norjan kieltä. Poliittinen kriisi johti kuitenkin kuningaskuntien erottamiseen vuonna 1905. Hän ei sallinut sukunsa asettua Norjan valtaistuimelle, ja maiden suhteet paranivat ennen kuninkaan kuolemaa Tukholmassa 8. joulukuuta 1907. Hänen vanhin poikansa, Oscar Gustaf Adolf (1858–1950), seurasi häntä kuninkaana. Toiseksi vanhin poika, Oscar Bernadotte (1859–1953) luopui kruununperimysoikeudesta vuonna 1888 naidessaan suomalaissyntyisen hovineiti Ebba Munckin. Muut pojat olivat prinssi, Länsi-Göötanmaan herttua Carl (1861–1951) ja Närken herttua Eugén (1865–1947), joka oli tunnettu taidemaalarina. Prinssi Carlin tytär oli prinsessa Märtha (1901−1954), jonka puoliso oli Norjan kuningas Olavi V. Oscar Bernadotten poika oli Wisborgin kreivi, sotilas ja diplomaatti Folke Bernadotte (1895–1948). Ingegerd
Ingegerd syntyi toden­näköisesti Sigtunassa, Ruotsissa. Hänen piti mennä naimisiin Norjan kuninkaan Pyhän Olavin kanssa, mutta Ruotsi ja Norja ajautuivat riitoihin, minkä vuoksi Ruotsin kuningas Olavi Sylikuningas ei enää sallinut tätä avioliittoa. Sen sijaan Ingegerdin isä rupesi järjestämään avioliittoa Novgorodin mahtavan ruhtinas Jaroslav I Viisaan kanssa. He menivät naimisiin 1019. Kiovassa hän vaihtoi nimensä ortodoksiseksi nimeksi "Irina". Eymundin saagassa (Eymundar þáttr hrings) kerrotaan, että Ingegerd sai Jaroslavilta häälahjaksi Laatokanlinnan ja siihen liittyvät maat (Aldeigjuborg ok þat jarlsríki, er þar fylgði). Siitä lähtien aluetta on kutsuttu nimellä Inkeri (eli Ingegerdin maat). Aluetta hallitsemaan kutsuttiin Länsi-Götanmaan jaarli Ragnvald Ulfsson, joka oli Ingegerdin sukulainen äidin puolelta sekä Norjan kuninkaan liittolainen. Ragnvaldin jälkeen jaarliksi tuli hänen poikansa Uleb Ragnvaldsson. Fredrik VIII
28. heinäkuuta 1869 Fredrik nai Ruotsin prinsessan Lovisan, joka oli Kaarle XV:n tytär. He saivat kahdeksan lasta. 
Fredrikin pojista Kristian X nousi isänsä jälkeen Tanskan valtaistuimelle. Toisesta pojasta Kaarlesta tuli vuonna 1905 Norjan kuningas nimellä Haakon VII. Sven Aelgifunpoika
Sven Aelgifunpoika oli Norjan kuningas 1030–1035. Sven oli Tanskan kuninkaan Knuut Suuren ja englantilaista syntyperää olleen Aelgifun (Elgyfu) poika. Svenin hallintokaudella todellinen valta oli hänen äidillään ja Trondheimin piispalla Sigurdilla. Vuonna 1035 tanskalaisvaltaan kyllästyneet norjalaiset ylimykset karkottivat epäsuositun Svenin ja valitsivat kuninkaaksi Pyhän Olavin pojan Maunu Hyvän. Norjan kuningaskunta (872–1397)
Termit Norjan imperiumi, Norjan valtakunta sekä Norjan kuningaskunta (, , ) viittaavat Norjan kuningaskuntaan suurimmillaan 1200-luvulla pitkän sisällissodan jälkeen. Kuningaskuntaan kuului nykyisen Norjan alue, nykyisen Ruotsin Jämtlandin, Härjedalenin, Bohuslänin sekä Idren ja Särnan alueet sekä Norjan merentakaiset alueet, joita norjalaiset merimiehet olivat asuttaneet vuosisatoja ennen alueiden liittämistä kuningaskuntaan. Norja, jonka laajentuminen alkoi kuningaskunnan perustamisesta vuonna 872, oli suurimmillaan vuosien 1240 ja 1319 välillä. Blanka Namurilainen
Valdemar Atterdagin kuollessa vuonna 1376 tilanne oli kuitenkin toinen ja Olavi valittiin samana vuonna Tanskan kuninkaaksi. Vuonna 1380 Haakon kuoli ja 10-vuotiaasta Olavista tuli myös Norjan kuningas. Olavi eli vain 16-vuotiaaksi ja hänen kuoltuaan vuonna 1387 Margareeta, kuningatar Blanchen miniä, oli Tanskan ja Norjan hallitsija. Bernadotte
Ruotsin ja Norjan personaaliunioni kesti vuoteen 1905 asti. Tuolloin itsenäisen Norjan kuningaskunnan kuninkaaksi valittiin Haakon VII, joka oli Kaarle XV:n lapsenlapsi ja Kaarle XIV Juhanan lapsenlapsenlapsenlapsi. Näin ollen Ruotsin ja Norjan kuningashuoneet ovat keskenään sukua, vaikka jälkimmäinen kuuluukin saksalaiseen Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg-sukuun, johon sekä Tanskan kuningashuone että Holstein-Gottorp-suku kuuluvat. Þjóðólfr Kviiniläinen
Þjóðólfr Kviiniläinen [thjoudoulfr] (isl. "Þjóðólf hvinverski" tai "ór Hvíni" eli ”Hvinirin Þjóðólfr”) on 800-luvulla Etelä-Norjassa elänyt ja vaikuttanut skaldi-runoilija, josta tiedetään vain vähän. Nimensä mukaisesti hän oli kotoisin Norjan Hviniristä (Kvinesdal, Länsi-Agder). Hänen tiedetään oleskelleen suuresti kunnioitettuna skaldina sekä kuningas Haraldr Kaunotukan (isl. "hárfagri") että kuningas Rögnvaldr Vuorenkorkuisen (isl. "heiðum-hæri") hovissa. Snorri Sturlusonin nimiin luetussa kuningassaagassa "Heimskringla" mainitaan Þjóðólfrin olleen myös Haraldrin pojan, Guðrøðr ljómin, kasvatusisä. Inge II Bårdinpoika
Inge II Bårdinpoika (, , 1185 – 23. huhtikuuta 1217) oli Norjan kuningas vuosina 1204–1217. Hän oli aatelismies Bård Guttormssonin ja Norjan kuninkaan Sigurd Munnin tyttären Cecilian poika. Ingen hallintopaikka oli pohjoisessa, Trondelagissa. Hän hallitsi myös suurinta osaa Norjan länsirannikosta. Inge on haudattu Nidarosin tuomiokirkkoon, Trondheimiin. Harald Ankara
Harald Ankara ("Harald Hadråde", "Harald III Sigurdsson") (1015–1066) oli Norjan kuningas 1046–1066. Harald läksi valloitusretkelle Englantiin ja löi pohjoisten jaarlien joukot Fulfordin taistelussa 20. syyskuuta 1066, mutta kuoli 25.syyskuuta 1066 käydyssä Stamfordin sillan taistelussa. Ennen kuin hänestä tuli kuningas Harald palveli Bysantin valtakunnan varjagikaartissa. Olavi Sylikuningas
Olavi Sylikuningas oli Eerik Voittoisan poika ja Ruotsin kuningas vuodesta 993 vuoteen 1022. Hän oli Ruotsin ensimmäinen kristitty kuningas. Olavi oli myös ensimmäinen, jonka varmuudella tiedetään olleen kuningas sekä Sveanmaalla että Götanmaalla. Nykyisen käsityksen mukaan Olavin vankinta tukialuetta olisi ollut Götanmaa. On tosin epäselvää, mitä "kuningas" vielä tässä historian vaiheessa tarkoittaa. Mistään kovin yhtenäisestä Ruotsin kuningaskunnasta ei voi vielä puhua Olavi Sylikuninkaan aikana eikä pitkään aikaan sen jälkeenkään. Vilhelm Valloittaja
Harald oli juuri taistelemassa pohjoisessa ja lyönyt Stamfordin sillan taistelussa toisen vihollisen, Norjan kuninkaan Harald Ankaran, jota Haraldin veli Tostig Godwininpoika oli tukenut. Harald marssi 250 mailia yhdeksässä päivässä suunnilleen samanvahvuisen armeijan kanssa kuin Vilhelmillä oli, ja kävi tämän kanssa taisteluun, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Hastingsin taistelu. Tämä tapahtui 14. lokakuuta 1066. Legendan mukaan Harald sai surmansa nuolen lävistäessä hänen silmänsä. Kerrotaan, että Vilhelm tappoi Haraldin itse. Pitäjä
Norjalaiset kääntyivät kristinuskoon pitkälti voimakkaiden kuninkaiden vaikutuksesta. Tämä johti siihen, että kuninkaat saivat suuren vaikutusvallan myös kirkon organisaatioon. Olavi Tryggvenpoika (n. 968–1000) rakennutti kirkkoja rannikolle, kun taas Olavi Haraldinpoika (Pyhä Olavi, hallitsijana 995–1030) piti huolen siitä, että jokaiseen lääniin oli rakennettava pääkirkko, ja hän otti huolekseen myös papiston palkkauksen. Myöhemmin muodostuivat seurakunnat kirkkoineen läänejä pienemmiksi alueellisiksi yksiköiksi. Norjassa oli myös joukko yksityisten omistamia kirkkoja, joita paikalliset mahtimiehet olivat rakennuttaneet tiluksilleen. Täten Norjaan muotoutui julkisten ja yksityisten eriasteisten kirkkojen järjestelmä, joka myöhemmin vahvistettiin lailla. Esikuva tälle järjestelylle saatiin mahdollisesti Englannista, josta useimmat lähetyssaarnaajatkin olivat maahan saapuneet. Siellä oli jo ennestään eri asteisten kirkkojen muodostama organisaatio, joka ulottui katedraalikirkoista tavallisiin pitäjänkirkkoihin ja yksityisiin kappeleihin. Kaikkiaan Norjassa oli keskiajan lopulla noin 1200 kirkkoa. Norjan historia
Norjan kuningaskunta alkoi muodostua viikinkiajalla 800–1000-luvuilla. Kristinuskon vaikutus maassa alkoi vuosina 995–1000, jolloin kuninkaana oli Olav Trygvason. Olavin kaaduttua Svolderin taistelussa Norja joutui 15 vuodeksi Ruotsin ja Tanskan vaikutuspiiriin, kunnes Olavi Pyhä sai kuninkuuden ja jatkoi maan kristillistämistä. Hänkin kaatui sisäisissä taisteluissa (1030) ja maan hajanaisuus jatkui. 1100-luvun kuningas Sverre Sigurdinpoika oli seuraava vahva kuningas, mutta hän sai vastaansa kirkolliset piirit. Vasta 1200-luvun puolimaissa kuninkaanvallan kannattajat saivat voiton, ja Norjasta tuli perinnöllinen kuningaskunta. Norjan kuningassuku sammui kuitenkin vuonna 1387, ja maa päätyi unioniin Tanskan kanssa. Samaan Kalmarin unioniin liitettiin avioliiton avulla myös Ruotsi. Olavi V
Kuningas Olavi V kuoli 17. tammikuuta 1991, ja hänen poikansa Harald V seurasi häntä hallitsijana. Rurikinlinna
Holmgardin tärkeydestä kertoo myös se, että viikingit nimittivät sitä ainoana muinais-Venäjän 12 kaupungista myös nimellä "kaupbær" eli kauppakaupunki. Vastaava arvonimi oli Norjassa kolmella kaupungilla: Oslo, Nidaros (nykyinen Trondheim) ja Tunsberg. Jotkin lähteet kertovat, että Holmgardissa oli myös Pyhän Olavin kirkko. Lähes kaikki Gardarikiin liittyvät tapahtumat mainitsevat Holmgardin, joka oli usein varjagien pakopaikka tai jossa mentiin ruhtinaan palvelukseen palkkasotureiksi. Siellä asui myös jonkin aikaa neljä norjalaista kuningasta: Olav Tryggvason, Olav Kyrre, Maunu Haraldinpoika ja Maunu Paljassääri.. Olavi V
Kruununprinssi Olav avioitui 21. maaliskuuta 1929 serkkunsa Ruotsin prinsessa Märthan (1901–1954) kanssa. Avioliitosta syntyivät tuleva kruununprinssi Harald sekä prinsessat Ragnhild ja Astrid. Norja
1100- ja 1200-luvuilla kuninkaan valta vahvistui. Valtakeskus siirtyi maan lounaisosasta Oslonvuonon suunnalle. Oslosta tuli pääkaupunki Haakon V Maununpojan valtakaudella 1200-luvulla. Se oli silloin muutaman tuhannen asukkaan pikkukaupunki. Myöhäinen keskiaika oli Norjassa köyhää aikaa. Rutto surmasi väestöstä puolet tai jopa kaksi kolmannesta. Pohjoismaiden kuningashuoneiden keskinäisten avioliittojen jälkeen maa päätyi vuonna 1387 unioniin Tanskan kanssa. Norja jäi Tanskan alaisuuteen vielä senkin jälkeen, kun Kalmarin unioni 1500-luvulla purkautui Ruotsin erotessa siitä. Östen II Haraldsson
Östen II Haraldsson ("Eysteinn Haraldsson", nykynorjaksi "Øystein Haraldsson", noin 1125–1157) oli Norjan kuningas yhdessä veljiensä Inge Koukkuselän ja Sigurd II Munnin kanssa. Tiedot hänen elämästään perustuvat lähinnä vanhoihin saagoihin, joista Snorri Sturlusonin kirjoittama "Heimskringla" on suomennettu nimellä Norjan kuningassaagat. Östenistä ja hänen veljistään kerrotaan Heimskringlan 14. saagassa. Norjan historia
Suuressa Pohjan sodassa Tanska liittoutui useiden muiden Itämeren alueen maiden kanssa Ruotsia vastaan. Parikymmentä vuotta kestäneen sodan loppuvaiheessa Ruotsi pyrki parantamaan asemaansa valloittamalla Tanskalta Norjan. Tämä vuosien 1716–1718 operaatio tunnetaan nimellä . Se päättyi Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n kaatumiseen Fredrikshaldin piirityksessä marraskuussa 1718. Oddr Snorrason
Oddr laati Norjan kuninkaasta Olavi Tryggvenpojasta latinankielisen pyhimyselämäkerran, karkeiden arvioiden mukaan noin vuoden 1190 tietämillä. Hän käytti lähteenään Sæmunðr Viisaan (isl. "inn fróði" Sigfússon) ja Ari Viisaan (isl. "inn fróði" Þorgilsson) aiemmin kirjoittamia, nyt jo kadonneita teoksia Norjan kuninkaista, Adam Bremeniläisen teosta "Gesta Hammaburgensis Ecclesiæ Episcopum" sekä suullisia lähteitä. Hän tunsi oletettavasti myös munkki Theodricus Monachuksen latinankielisen teoksen Norjan kuninkaiden historiasta. On esitetty, että Oddrin nyt jo kadonneesta latinankielisestä tekstistä laadittiin kansankielinen käännös, "Oddr Snorrasonin saaga Olavi Tryggvenpojasta" ("Óláfs saga Tryggvasonar Oddr Snorrasonar"), jo vuoden 1200 tienoilla. Harald
Harald on miehen etunimi. Nimi on germaanista alkuperää, ja sen alkumuoto "Hariwald" merkitsee kansan tai sotajoukon johtajaa.. Harald oli keskiajalla useiden Englannin, Norjan ja Tanskan kuninkaiden nimenä, ja myös Norjan nykyinen kuningas on nimeltään Harald Oldenburg (suku)
Kristian III:n nuoremmasta pojasta, Slesvig-Holsten-Sønderborgin herttua Hannu nuoremmasta polveutui kuusi sukuhaaraa, joista neljä sammui jo 1700-luvun alussa. Kaksi jäljelle jäänyttä sukuhaaraa olivat Augustenburg (koko nimi Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg tai Sönderborg-Augustenburg) ja Sönderborg-Beck, joka vuodesta 1825 on tunnettu nimellä Glücksburg (koko nimi Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg tai Sönderborg-Glücksburg). Oldenburgien alkuperäinen päähaara sammui vuonna 1863 Tanskan kuningas Fredrik VII:n kuollessa pojattomana, jolloin Tanskan kruunu siirtyi Glücksburgin sukuhaaraan kuuluneelle kuningas Kristian IX:lle. Suku on pysynyt vallassa Tanskassa ja hallinnut vuodesta 1905 myös Norjaa, jonka ensimmäiseksi kuninkaaksi valittiin Kristian IX:n pojanpoika Carl, hallitsijana Haakon VII. Kristian IX:n eräästä pojasta tuli puolestaan Kreikan kuningas Yrjö I. Suku hallitsi Kreikkaa vuosina 1863–1924 ja 1935–1973. Olavi Maununpoika (Norjan kuningas)
Olavi Maununpoika ("Olav Magnusson", 1099 – 22. joulukuuta 1115) oli Norjan kuningas 1103–1115. Hänestä tuli kuningas yhdessä veljiensä Östenin ja Sigurdin kanssa heidän isänsä Maunu Paljassäären kuoltua vuonna 1103. Koska Olavi oli kuninkaaksi tullessaan vielä hyvin nuori, hallitsivat hänen vanhemmat veljensä myös hänen osuuttaan valtakunnasta. Olavin merkitys kuninkaana jäi vähäiseksi, sillä hän kuoli jo kuudentoista vuoden iässä. Mora (laiva)
Englannin kuninkas Edvard Tunnustaja kuoli vuonna 1066 ja häneltä ei jäänyt tunnustettua vallanperijää. Edvardin lanko Harald Godwininpoika valittiin kuninkaaksi, mutta hänen asemansa kiistivät hänen veljensä Tostig Godwininpoika, Norjan kuningas Harald Ankara sekä Edvardin serkku Normandian herttua Vilhelm. Viikingit olivat 900-luvulla valloittaneet alueen mantereelta nykyisestä Ranskasta ja heitä kutsuttiin normanneiksi. Kielensä he olivat pääosin vaihtaneet ranskaksi. Tostig ja Norjan Harald Ankara ehtivät hyökätä ensin. Heitä vastaan Harald Godwininpoika joutui marssimaan armeijansa kanssa pohjoiseen Yorkiin. Vilhelm varusti niin ison laivaston, että sai noin 7000 miestä ja pari tuhatta hevosta kanaalin ylitse. Harald Godwininpojan armeijan marsittua etelään seurasi taistelu Hastingissa, jossa Harald Godwininpoika kaatui. Tämän seurauksena Vilhelm pääsi Englannin kuninkaaksi. Haakon Sigurdinpoika
Tämän jälkeen Haakon hallitsi Norjan länsiosia aluksi Harald Sinihampaan vasallina. Haakonin ja Harald Sinihampaan liitto kuitenkin rikkoutui, kun Harald yritti käännyttää Haakonin ja koko Norjan kristityksi. Haakon ryhtyi kapinaan ja laajensi alueitaan Norjan läntisissä sekä pohjoisissa osissa. Haakon otti Norjan vanhat uskomukset suojelukseensa ja sai siten paljon tukijoita pakanallisten päälliköiden joukosta. Vanhemmiten hänestä tuli kuitenkin ylpeä ja hänen omat miehensä surmasivat hänet vuonna 995. Haakonin seuraajaksi nousi Olav Tryggvason, joka oli saapunut Norjaan aiemmin samana vuonna. Harald Horntvedt
Harald Horntvedt oli norjalainen merikapteeni, joka vuonna 1927 julisti Bouvet’nsaaren kuuluvan Norjalle. Hän johti Norvegia I -löytöretkeä, jonka päätarkoitus oli meteorologisten ja oseanografisten havaintojen tekeminen. Matkalla löytyi suuri määrä valaita Kuningatar Maudin maan lähivesiltä. Olavi V
Olavi V valittiin vuonna 2005 vuosisadan norjalaiseksi Norjan yleisradioyhtiön NRK:n järjestämässä äänestyksessä. Hän sai 41 % äänistä. Viikinkiaika
Viikingit tekivät myös Suomeen ryöstöretkiä, joista on jäänyt historiallisia viitteitä. Myöhemmin Norjan kuninkaaksi kohonneen Olavi Pyhän kerrotaan Itämeren viikinkiretkellään ryöstelleen Suomen etelä-rannikkoa vuonna 1008. Ryöstöretki päättyi Herdalerin taisteluun, jossa Olavi ja hänen miehensä joutuivat suomalaisten väijytyksen kohteeksi menettäen useita miehiä. Olavi pääsi jäljelle jääneiden miestensä kanssa kuitenkin takaisin laivoilleen myrskyn samalla noustessa. Olavi käski tästä huolimatta laivat liikkeelle purjehtien rannikkoa pitkin. Suomalaisten kerrotaan lähteneen takaa-ajoon ja edenneen saman matkan maata pitkin kuin Olavi eteni laivoineen. Olavin miehineen onnistui kuitenkin päästä lopulta pakoon. Taistelun tapahtumapaikka on epävarma, mutta sen on epäilty tapahtuneen mahdollisesti jossakin Uudellamaalla. Oskar I
Oskar I ("Joseph François Oscar Bernadotte", 4. heinäkuuta 1799 – 8. heinäkuuta 1859) oli Ruotsin ja Norjan kuningas. Hän oli Napoleonin marsalkka Jean Baptiste Jules Bernadotten, sittemmin Ruotsin ja Norjan kuningas Kaarle XIV Juhanan ja hänen vaimonsa Eugenie Desirée Clary, kuningatar Desiderian ainoa poika. Kun Bernadotte valittiin Ruotsin kruununprinssiksi elokuussa 1810, Oskar ja hänen äitinsä muuttivat Pariisista Tukholmaan. Haakon Sigurdinpoika
Haakon Sigurdinpoika eli Haakon Jaarli (Håkon Sigurdsson Jarl; n. 935–995) oli jaarli ja Norjan hallitsija 970–995. Hän oli jaarli Sigurd Haakonssonin ja Bergljot Toresdatterin poika. Olavi Hunger
Olavi Hunger ("Oluf I Hunger ", 1050–1095) oli Tanskan kuningas vuosina 1086–1095. Kahden edeltäjänsä tavoin hän oli Sven Estridinpojan avioton poika. Olavin valtakaudelle osui useita katovuosia, mistä hän sai lisänimen Hunger, "nälkä". Harald Godwininpoika
Haraldin hallitsema maa oli kuitenkin vallattu, valloittajina Harald Ankara ja Vilhelm Valloittaja, joka väitti sekä Edvardin (luultavasti vuonna 1052) että Haraldin (Normandiassa 1064 tai 1065) luvanneen hänelle Englannin kruunun. Harald tarjosi veljelleen Tostigille kolmannesta kuningaskunnasta ja Tostig kysyi, mitä tämä olisi valmis antamaan Norjan kuninkaalle. Huntingdonin Henryn mukaan Harald vastasi tähän: "kuusi jalkaa maata tai sen verran enemmän kuin hän tarvitsee, sillä hän on pidempi kuin useimmat miehet". Tostig Godwininpoika
Kun Tostig tuli Oslonnuonoon 1066, oli Norjan kuningas Harald ensimmäisen kerran elämässään viettänyt kaksi kesää ilman taisteluita. Toisin kuin Normandian herttuan, ei Norjan viikinkikuninkaan tarvinnut oikeuttaa sotaa millään eikä piitata paavin vastalauseista. Ja toisin kuin Normandian normanneilla, Norjan viikingeillä oli sotalaivasto valmiina ja toimettomana odottamassa. Knuut Suuri
Vuonna 1027 Knuut teki pyhiinvaellusmatkan Roomaan. On kiistelty siitä menikö hän sinne katuakseen syntejään vai osallistuakseen Konrad II:n kruunajaisiin parantaakseen kahden valtakunnan suhteita. Hän sai neuvoteltua paavin kanssa helpotuksia Englannin arkkipiispojen maksamiin veroihin.
Vuonna 1028 Knuut valloitti Norjan. Hänen yrityksensä hallita Norjaa jalkavaimonsa Aelgifun ja heidän yhteisen poikansa Svenin avulla kuitenkin epäonnistui, ja Norja palasi takaisin norjalaisten haltuun 1035. Heidän toinen poikansa Harald Jäniksenkäpälä kuitenkin onnistui hallitsemaan Englantia kolme vuotta 1037–1040. Norjan hallitsija
Norjan kuningas (, ) on Norjan valtionpäämies. Nykyinen Norjan kuningas on Harald V. Kuningassaagat
"Ágrip" (tai: "Ágrip af Nóregs konunga sögum") on vanhin kansankielellä kirjoitettu Norjan kuninkaista kertova teos, joka on säilynyt. "Ágripin" alkuperäinen käsikirjoitus tosin on kadonnut, ja teksti on säilynyt vain islantilaisena kopiona, joka sekin on alku- ja loppuosastaan osittain vaillinainen. Teos kuvaa aikaa 800-luvulta 1100-luvun jälkipuoliskolle. Sen kerronta on todennäköisesti alkanut Haraldr Kaunotukasta ja jatkunut vuoteen 1177, jolloin kuningas Sverrir Sigurðarson saapui Norjaan. "Ágrip" on todennäköisesti kirjoitettu Norjassa Trøndelagin alueella 1100-luvun lopulla. Sen kirjoittajaa ei tunneta, mutta tämä käytti lähteenään muun muassa Theodricus Monachuksen latinankielistä Norjan kuninkaiden historiaa ja mahdollisesti myös teosta "Historia Norwegiae" tai jotain sen pohjana ollutta latinakielistä teosta. Kaarle XV
Kaarle XV oli Ruotsin ja Norjan kuninkaan Oskar I:n (1844–1859) ja Leuchtenbergin Josephinen vanhin poika. Syntymässä hänestä tehtiin Skånen herttua. Kruununprinssinä hän toimi Norjan pääministerinä lyhyen aikaa 1856 ja 1857. 19. kesäkuuta 1851 hän nai prinsessa Louisen, Alankomaiden Vilhelm I:n (1815–1840) tyttärentyttären. Ruotsin kuningattareksi tultuaan Louise käytti nimeä Lovisa. Kielin rauha
Ruotsin kuningas Kaarle XIII julisti 8. helmikuuta 1814 norjalaisille, että he muodostaisivat itsenäisen valtakunnan, jossa olisi vapaa mielipiteenmuodostus, kansallinen edustus sekä verotusoikeus. Historioitsijat pitävät julistuksen arkkitehtina kruununprinssi Kaarle Juhanaa. Fredrik VI nimitti Tanskan kruununprinssi Kristian Fredrikin Norjan valtionhoitajaksi ja tämä teki parhaansa edistääkseen norjalaisten vastarintaa estääkseen Ruotsin yliotteen ja saadakseen mahdollisesti Norjan tulevaisuudessa takaisin Tanskan yhteyteen. Fredrik VI käynnisti myös mittavat toimet kuljettaakseen viljaa nälänhädän kourissa olevaan Norjaan. Pyhän Olavin ritarikunta
Pyhän Olavin ritarikunnan suurmestari on Norjan kuningas. Presidentit Urho Kekkonen, Mauno Koivisto, Martti Ahtisaari, Tarja Halonen ja Sauli Niinistö on palkittu Pyhän Olavin suurristeillä. Ynglinga-suku
Jos koko Ynglinga-sukua voitaisiin pitää historiallisesti todistettuna, ulottuisi Ruotsin kuningasluettelo hyvin kauas menneisyyteen. Noin vuosina 945–995 hallinnutta Eerik Voittoisaa pidetään kuitenkin yleensä ensimmäisenä Ruotsin kuninkaana, jonka varmasti tiedetään todella hallinneen. Norjan kuningasluettelo taas alkaa noin vuosina 850–933 hallinneesta Harald Kaunotukasta, joka yhdisti valtakunnan alueella olleet monet pienet kuningaskunnat.. Nämä kuningasluettelot eivät kuitenkaan sulje pois mahdollisuutta, että jotkut Ynglinoista ovat historiallisia henkilöitä. Astrid (Norjan prinsessa)
Prinsessa Astrid (s. 12. helmikuuta 1932) on Norjan kuningasperheen jäsen. Hän on Olavi V:n ja tämän puolison prinsessa Märthan tytär, sekä kuningas Harald V:n ja prinsessa Ragnhildin sisko. Ragnhild (Norjan prinsessa)
Prinsessa Ragnhild (9. kesäkuuta 1930 – 16. syyskuuta 2012) oli Norjan kuningasperheen jäsen. Hän oli kuningas Olavi V:n ja tämän puolison prinsessa Märthan tytär sekä kuningas Harald V:n ja prinsessa Astridin sisko. Haakon (Norjan kruununprinssi)
Prinssi Haakon (koko nimeltään Haakon Magnus, s. 20. heinäkuuta 1973 Oslo) on Norjan kruununprinssi. Hän on kuningas Harald V:n ja kuningatar Sonjan toinen lapsi. Prinssi Haakonilla on isosisko, prinsessa Märtha Louise (s. 1971). Anund Jakob
Anund Jakob (n. 1008 – n. 1050) hallitsi Ruotsia noin vuosina 1019–1050. Anund Jakob oli Olavi Sylikuninkaan poika. Maunu Sokea
Maunu Sokea (norjaksi "Magnus IV" tai "Magnus Sigurdsson den blinde", 1115–1139) oli Norjan kuningas vuosina 1130–1135. Maunu oli kuningas Sigurd Jerusaleminkävijän ja Borghild Olavsdotterin poika. Isänsä kuoltua Maunusta tuli kuningas yhdessä setänsä Harald Gillen kanssa. Neljän vuoden näennäisen rauhallisen rinnakkainelon jälkeen Maunu aloitti sodan Haraldia vastaan. Harald Godwininpoika
Harald Godwininpoika (tai Harald II, , noin 1022 – 14. lokakuuta 1066) oli viimeinen kruunattu anglosaksinen Englannin kuningas. Harald hallitsi 6. tammikuuta – 14. lokakuuta 1066, jolloin hän sai surmansa Hastingsin taistelussa. Harald Oxe
Harald Erik Oxe (14. joulukuuta 1628 Järpås – 1689) oli ruotsalainen aatelinen ja maaherra. Hän toimi Turun ja Porin läänin maaherrana vuosina 1666–1682 sekä lyhyen aikaa Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherrana vuonna 1667. Pyhä Olavi
Olavi palasi vuonna 1015 Norjaan ja otti vallan Eerik jaarlilta. Olavi vakiinnutti kristinuskon aseman Norjassa ankarilla pakkokäännytyksillä. Niiden ansiosta hänet julistettiin myöhemmin pyhimykseksi, ja hänet on opittu tuntemaan nimellä Olavi Pyhä. Aikalaisten keskuudessa käännytykset aiheuttivat kuitenkin vihaa ja katkeruutta, ja tekivät Olavista hyvin epäsuositun hallitsijan. Sen vuoksi Tanskan kuningas Knuut Suuri onnistuikin 1028 valloittamaan Norjan melko helposti, ja Olavi joutui pakenemaan. Vuonna 1030 Olavi palasi Norjaan ja yritti saada kruunun takaisin itselleen. Hän kuitenkin kaatui Stiklestadin taistelussa 29. heinäkuuta 1030. Norja
Unioni hajosi 1905. Norja julistautui itsenäiseksi 7. kesäkuuta 1905, ja Ruotsissa nousseen rauhanliikkeen ansiosta maa pidättäytyi Norjan-vastaisista toimista ja tunnusti Norjan itsenäiseksi valtioksi 26. lokakuuta samana vuonna. Norjan hallitus pyysi Tanskan prinssi Carlia kuninkaaksi. Kansanäänestyksen jälkeen parlamentti hyväksyi hänet kuninkaaksi, ja hän otti nimen Haakon VII ja jatkoi täten Norjan keskiaikaisten kuninkaiden perinnettä (edellinen Haakon-niminen kuningas, Haakon VI Maununpoika, eli vuosina 1340–1380). Olavi
Erityisen suosituksi nimen eri muodoissaan on varsinkin pohjoismaissa tehnyt Norjan ensimmäinen kristitty kuningas Olavi Pyhä (), jonka kuolin- ja muistopäivä, Pyhän Olavin päivä 29. heinäkuuta, on nykyisinkin Olavin nimipäivä. Hänen mukaansa on saanut nimensä myös Olavinlinna. Harald Gille
Harald Gille (norjaksi "Harald IV Magnusson Gille", 1103–1136) oli Norjan kuningas 1130–1136. Harald oli syntynyt Irlannissa, ja hän lienee saanut liikanimensä Gille sanaparista Gilla Críst, Kristuksen palvelija. Hänen valtaannousunsa merkitsi kansalaissotien aikakauden alkua, ja tänä aikana Norjassa käytiin jatkuvasti julmaa kamppailua oikeudesta kruunuun. Norjan kieli
1800-luvun alussa Norja vaihtoi omistajaa: Wienin kongressi, joka Napoleonin sotien jälkeen järjesteli Euroopan karttaa uuteen uskoon, antoi Ruotsille korvaukseksi Norjan, kun Suomi oli siirtynyt vuonna 1809 Ruotsin hallinnasta Venäjälle. Nyt kun poliittista yhteyttä Tanskaan ei enää ollut, ei ollut enää syytä ylläpitää kielellistäkään yhteyttä, ja 1830-luvulta alkaen Norjassa virisi vilkas keskustelu mahdollisista kielellisistä uudelleenjärjestelyistä. Kysymys kuului, pitäisikö tanskalaisesta kirjakielestä kehittää norjalaisempi ("bokmål") vai norjalaisten kansanmurteiden pohjalta luoda kokonaan uusi kirjakieli ("nynorsk"). Ensimmäistä vaihtoehtoa asettui puoltamaan kirjanorjan isä Knud Knudsen. Jälkimmäisen valitsi uusnorjan luoja Ivar Aasen. Haakon VII
Haakon VII (3. elokuuta 1872 – 21. syyskuuta 1957) oli Norjan kuningas vuosina 1905–1957. Hän oli syntyjään Tanskan prinssi Carl. Hänen vanhempansa olivat Tanskan kuningas Fredrik VIII ja Ruotsin prinsessa Lovisa. Prinssi Carl otti norjalaisen nimen Haakon, kun hänet valittiin uudelleen itsenäistyneen Norjan kuninkaaksi 18. marraskuuta 1905. Hän avioitui vuonna 1896 serkkunsa, Ison-Britannian ja Irlannin prinsessa Maudin kanssa. Avioliitosta syntyi 1903 Tanskan prinssi Alexander, tuleva Norjan kruununprinssi Olav. Eerik Verikirves
Eerik Verikirves (Erik I Haraldsson, 895–954) oli Norjan kuningas noin 930–935 ja Northumbrian kuningas 948 sekä 952–954. Normannivalloitus
Tammikuussa 1066 Vilhelm Valloittajan lapsettoman serkun, Edvard Tunnustajan kuoltua Vilhelm vaati Englannin kruunua itselleen. Tämä perustui siihen, että Edvard oli mahdollisesti luvannut kruunun hänelle vieraillessaan Vilhelmin luona vuonna 1052 sekä Haraldin vannomaan valaan. Kuninkaaksi kuitenkin kruunattiin Harald Godwininpoika. Anund Jakob
Anund Jakobilla oli ulkopoliittisia pyrkimyksiä ja hän avusti Norjan Olavi Haraldinpoikaa tanskalaista kuningasta Knuut Suurta vastaan Helgeån taistelussa. Länsigötanmaan maakuntalain mukaan Anund Jakob (lakikirjoissa hänestä käytetään nimeä "Emund") ylläpiti lakia ja järjestystä ankaralla kädellä, muun muassa polttamalla lainrikkojien talot. Inge Koukkuselkä
Inge Koukkuselkä ("Inge I Haraldsson", 1135–1161) oli Norjan kuningas 1136–1161. Inge oli Harald Gillen ja Ingrid Ragnvaldsdotterin poika. Inge valittiin kuninkaaksi 1136, hänen ollessaan vasta vuoden ikäinen. Samaan aikaan myös hänen vanhempi veljensä Sigurd Munn valittiin kuninkaaksi Trondheimissa. Lapsikuninkaiden ollessa alaikäisiä sijaishallitsijoina olivat Tjostulv Åleson, Gregorius Dagsson ja Erling Skakke. Normandian historia
Tällöin Vilhelm päätti ottaa itselleen kuuluvan kruunun väkivallan avulla ja hän rantautui Englannin rannikolle. Haraldin armeijan osa oli parhaillaan ajamassa pois Englannin viimeisiä viikinkivalloittajia, joiden norjalainen johtaja Harald Ankara tavoitteli myös Englannin kruunua Stamfordin sillan taistelussa. Vilhelmin ja kuningas Haraldin armeijat kohtasivat 14. lokakuuta 1066 Hastingsin taistelussa, jossa Haraldin joukot kärsivät tappion. Vilhelm Valloittaja kruunautti itsensä Englannin kuninkaaksi Westminsterissä joulupäivänä 25. joulukuuta 1066. Harald Sinihammas
Harald Sinihammas (, , , k. 986) oli Tanskan kuningas 958–986 sekä myös Norjan kuningas 976–986. Hän oli Gorm Vanhan poika ja seurasi isäänsä valtaistuimelle. Harald vei päätökseen isänsä aloittaman Tanskan muodostumisen yhtenäisvaltioksi. Oslo
Norjan kuningassaagan mukaan Harald Ankara perusti Oslon noin vuonna 1050. Melko tuoreet arkeologiset tutkimukset ovat paljastaneet ennen vuotta 1000 peräisin olevia kristittyjen hautoja, ja niinpä Oslo juhli tuhatvuotista olemassaoloaan vuonna 2000. Osloa alettiin pitää pääkaupunkina kuningas Haakon V Maununpojan hallitsijakaudella vuosina 1299–1319. Vuonna 1387 Norjan kuningassuvun päätyttyä maa joutui heikommaksi osapuoleksi Tanskan kanssa muodostetussa unionissa, ja Oslon asema heikkeni Tanskan vallan hallintokeskukseksi. Hedeby
Ruotsalainen viikinkipäällikkö Olav valloitti Hedebyn noin vuonna 900 ja perusti sen ympärille Etelä-Jyllantiin oman valtakuntansa. Vuonna 934 Saksan kuningas Henrik I Linnustaja valloitti Hedebyn ja alisti Olavin pojan Gnupan vasallikseen. Henrik myös pakkokäännytti tämän kristityksi. Gorm Vanha valloitti kuitenkin muutaman vuoden jälkeen Hedebyn viikinkivaltion. Saksan kuningas Otto II puolestaan valloitti koko Etelä-Jyllannin vuonna 974. Harald Sinihammas onnistui vielä valloittamaan Hedebyn takaisin Tanskalle vuonna 983, mutta kaupunki liitettiin lopulta Schleswigiin vuonna 1050. Haakon VII
Personaaliunionin hajottua Ruotsin ja Norjan välillä Norjassa järjestettiin kansanäänestys siitä, tuleeko maasta kuningaskunta vai tasavalta. Koska noin 80 prosenttia kansasta äänesti monarkian puolesta, suurkäräjät tarjosi Norjan kuninkaan kruunua prinssi Carlille 18. marraskuuta 1905. Saatuaan isoisänsä, Tanskan kuningas Kristian IX:n hyväksynnän Carlista tuli Norjan kuningas Haakon VII, ja hän seurasi Norjan kuninkaana Ruotsin Oskar II:ta, joka oli luopunut Norjan kruunusta jo lokakuussa. Kruunaus suoritettiin Nidarosin katedraalissa Trondheimissa 22. kesäkuuta 1906. Norjan historia
Itsenäisyyden alkua leimasi valtiomuotokysymys, jossa vasemmisto kannatti tasavaltaa ja oikeisto monarkiaa. Kansanäänestyksessä noin 80 % kannatti monarkiaa. Maan kuninkaaksi valittiin Tanskan prinssi, joka otti hallitsijanimekseen Haakon VII. Naiset saivat äänioikeuden 1913 ja Huippuvuoret julistettiin kuuluvaksi Norjalle 1920.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Norja oli Ruotsin tavoin puolueeton. Östen Maununpoika
Östen Maununpoika (norjaksi "Øystein I Magnusson", n. 1088–1123) oli Norjan kuningas 1103–1123. Hänestä tuli kuningas yhdessä veljiensä Olavin ja Sigurdin kanssa heidän isänsä Maunu Paljassäären kuoltua vuonna 1103. Märtha (Norjan prinsessa)
Märtha Sofia Lovisa Dagmar Thyra (28. maaliskuuta 1901 Tukholma – 5. huhtikuuta 1954 Oslo) oli Norjan kruununprinsessa ja kruununprinssi Olavin (sittemmin kuningas Olavi V) puoliso vuodesta 1929 kuolemaansa saakka. Prinsessa Märthan vanhemmat olivat Ruotsin kuninkaan Oskar II:n poika prinssi Carl ja Tanskan kuninkaan Fredrik VIII:n tytär prinsessa Ingeborg. Olav Kyrre
Olav Kyrre (n.1050–1093) oli Norjan kuningas 1067–1093. Olav oli Norjan kuninkaan Harald Ankaran poika, ja hän seurasi isäänsä valloitusretkelle Englantiin vuonna 1066. Harald kuitenkin kaatui Stamfordin sillan taistelussa ja Olavkin pelastui vain pakenemalla. Hänen onnistui palata Norjaan, missä hänestä tuli veljensä Maunu Haraldinpojan kanssahallitsija ja sai vastuulleen valtakunnan itäosan. Maunu kuoli vuonna 1069, jolloin Olav alkoi hallita yksin aina kuolemaansa, vuoteen 1093 asti. Hänen aikanaan maa eli suhteellisen rauhassa ja kristinusko levisi tasaisesti. Olavin hallituskaudella maa jaettiin pysyviksi hiippakunniksi, joiden ympärille Bergeniin, Osloon ja Nidarosiin (nykyään Trondheim) alkoi kasvaa kaupunkeja. Näistä Nidaros oli pääkaupunki, johon haudattiin Norjan kuninkaat Olavi Pyhästä lähtien. Saagat kertovat kuninkaan olleen iloinen ja sävyisä juomaveikko ja että hänen aikanaan tulivat yhteispidot yleisiksi kauppakaupungeissa. Hänen sisarensa Ingegerd meni naimisiin Tanskan kuninkaan Olavi Sveninpojan kanssa. Myöhempi kuningas Maunu Paljassääri oli Olav Kyrren poika.