Milloin hirven metsästys kausi alkaa Suomessa?
Metsästys Suomessa
Monia eläimiä saa metsästää vain tiettynä aikana vuodesta, muulloin ne ovat rauhoitettuja. Esimerkiksi sorsien ja useiden muiden vesilintujen metsästysaika alkaa vuosittain 20. elokuuta klo 12 ja jatkuu vuoden loppuun. Hirven metsästysaika alkaa syyskuun viimeisenä lauantaina ja päättyy vuoden lopussa.. Hirven metsästys edellyttää riistanhoitopiirin myöntämää kaatolupaa, jonka voi saada vähintään 1000 ha suuruiselle yhtenäiselle maa-alueelle. Hirvi
Nykyisin hirvien kantaa säädellään suunnitellulla metsästyksellä. Hirven metsästys on luvallista ja luvanvaraista syyskuun viimeisen lauantain ja 31. joulukuuta välisenä aikana. Vuonna 2011 kaatolupia myönnettiin yli 55 000; yhdellä luvalla saa ampua joko aikuisen hirven tai kaksi vasaa. Ruotsissa hirvenmetsästyskausi jatkuu lokakuusta tammikuun loppuun; eri lääneissä on jonkun verran eroja. Vuodesta 2005 vuoteen 2015 Suomen hirvikanta pieneni noin puoleen, ja tavoitteena on 77 000 yksilön talvikanta. Lupamenettelyllä pyritään ohjaamaan hirvikannan sukupuolijakaumaa tasaisemmaksi.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 100 metrin hirven kerta- ja parilaukauskilpailu
Helsingin olympiakisojen hirviammuntaan osallistui 14 ampujaa seitsemästä eri maasta. Kilpailun ensimmäinen osa suoritettiin maanantaina 28. heinäkuuta, jolloin ammuttiin 50 kertalaukausta (20+20+10). Seuraavana päivänä jatkettiin parilaukauksilla, joita ammuttiin 25 (10+10+5). Ampumamatka oli 100 metriä. Hirviammunta oli tässä muodossaan ensimmäistä kertaa olympiakisojen ohjelmassa. Lajin maailmanennätys ennen kilpailua oli Norjan Bergersenin 398, joka nyt rikottiin neljän ampujan voimin. Hirvenliha
Hirvenliha on hirvestä saatavaa lihaa. Aikuisesta hirvestä saadaan keskimäärin 180 kg lihaa, puolitoistavuotiaasta noin 150 kg ja vasasta 80 kg. Hirvenliha on mureaa, karkeasyistä ja väriltään tummaa. Sen "riistanmaku" on melko mieto. Kevätvillaselkä
Kevätvillaselkää tavataan läntisestä Euroopasta Itä-Siperiaan. Suomessa lajia tavataan koko maassa aivan pohjoisinta Lappia myöten. Keski-Euroopassa lento alkaa jo maaliskuussa, mutta Suomessa perhoset lentävät huhtikuun alusta toukokuun alkupuolelle lentoajan huipun osuessa vapun tienoolle. Metsäkauris
Metsäkauriiden pariutumisaika on loppukesällä. Suomen oloissa kiima-ajan kiivain kausi ajoittuu heinä-elokuun vaihteeseen. Tuolloin urokset puolustavat reviiriään aggressiivisesti muita uroksia vastaan ja yrittävät houkutella sinne naaraita. Naaras synnyttää alkukesällä, ja saa yleensä kaksi tai kolme vasaa kerrallaan. Metsähiiri
Metsähiirien lisääntymisaika on pitkä, ja se alkaa helmi- ja maaliskuussa. Naaras synnyttää lisääntymiskauden aikana jopa kolme poikuetta. Niissä on 1–8 poikasta, keskimäärin poikasia on 5. Lisääntymiskauden ensimmäiset poikaset voivat itsekin lisääntyä vielä saman kauden aikana 2–3 kuukauden ikäisinä. Valkohäntäpeura
Valkohäntäpeuran siirtämiseen mantereelta toiselle sisältyi huomaamaton riski, joka olisi voinut olla kohtalokas Suomen hirvikannalle. Pohjois-Amerikassa valkohäntäpeura on hirvieläimillä loisivan "Pneumostrongylus tenuis" -sukkulamadon pääisäntä. Loinen ei ole peuroille haitallinen, sen sijaan hirvellä jo muutama yksilö riittää aiheuttamaan keskushermostoon vakavia kudosvaurioita. Amerikassa tämä paikoitellen hyvin yleinen loinen oletettavasti vähentää hirvien määriä niillä alueilla, joilla elää paljon valkohäntäpeuroja. Sukkulamatoja ei ole löydetty Suomesta, mahdollisesti syynä on niiden väli-isänniksi soveltuvien kotilolajien puuttuminen. Valkohäntäpeuran on arveltu voivan kilpailla uuden elialueensa alkuperäisten hirvieläinten, hirven ja metsäkauriin, kanssa ravinnosta, sillä näiden lajien ravintostrategiat ovat keskenään samankaltaiset. Hirvi
Hirvi on Norjan ja Ruotsin kansalliseläin.
Ruotsin kuningas Kaarle XI:n kerrotaan yrittäneen perustaa armeijaansa hirvijoukkoja. Hirven kesytystä on yritetty 1900-luvulla myös Suomessa ja Neuvostoliitossa, mutta tulokset ovat olleet huonoja. Hirvi ei ole laumaeläin, ja epäsosiaalisena se ei rakenna luottamuksellista suhdetta myöskään ihmiseen. Myös hirven tarvitseman luontaisen vaihtelevan ruokavalion tarjoaminen vankeudessa olisi vaikeaa. Haukkametsästys
Haukkametsästys on metsästysmuoto, jossa käytetään kesytettyjä ja koulutettuja haukkoja pyytämään kullekin haukkalajille luontaiseksi luokiteltua riistaa. Metsästyshaukan valintaan vaikuttaa tärkeimpänä metsästysalueen laatu. Haukkametsästys on valittu marraskuussa 2010 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Haukkametsästystä ei ole kielletty Suomessa, vaan kiellot metsästyshaukkojen käyttämisestä ovat koskeneet hakemuksia rauhoitettujen lintujen pyytämiseen. Laillisen pienriistan metsästämiseksi on Suomeen myönnetty yksi metsästyshaukan tuontilupa tiukoin tuontiehdoin vuonna 2011. Isokäpylintu
Isokäpylinnun vaellukset ovat vähemmän mittavia kuin runsaamman pikkukäpylinnun. Pesinnän jälkeinen vaeltelu alkaa toukokuussa ja touko–kesäkuun vaihteessa voi Lounais-Suomen ulkosaariston mäntyä kasvavilla saarilla tavata pieniä parvia, joissa on sekä vanhoja että nuoria lintuja. Parvia esiintyy täällä vaihtelevassa määrin koko kesän. Syksyllä voi joskus havaita selvää meren yli suuntautuvaa muuttoa, jonka huippu on lokakuun puolimaissa. Joskus vaellus voi ulottua kauas, esimerkiksi 1990 Hollantiin. Varsinais-Suomessa lajin määrät ovat huomattavasti vähentyneet vuoden 1992 jälkeen. Hirvijärvi (järvi Jalasjärvellä)
Järvi lukeutuu Suomenselän alueen parhaimpiin muutonaikaisiin levähdyspaikkoihin. Hirvijärvellä saattaa huhtikuun lopulla nähdä tuhansittain hanhia ja sadoittain joutsenia. Lisäksi tundrahanhia, lyhytnokkahanhia ja pikkujoutsenia tavataan säännöllisesti. Limingan seudun lisäksi järvi on mahdollisesti varmimpia paikkoja, jossa lyhytnokkahanhen voi Suomessa nähdä. Myös jalohaikara, haahka ja mustapyrstökuiri on tavattu Hirvijärvellä. Perinteisesti Hirvijärven alueella on keväisin järjestetty bongauskilpailu, joka kestää viikon. Hauki
Hauet kutevat keväällä pian jäiden sulamisen jälkeen. Ne alkavat etsiä kutupaikkoja, kun veden lämpötila on noin 8–12 °C-astetta. Kutu tapahtuu siksi levinneisyysalueen eteläosissa aiemmin kuin sen pohjoisosissa. Yleensä hauet kutevat maalis–toukokuussa, mutta esimerkiksi Lapissa joskus vasta heinäkuussa. Härkä (kiinalainen horoskooppi)
Härän vuosi on yksi kiinalaisen horoskoopin vuosista. Viimeisin härän vuosi alkoi 26. tammikuuta 2009. Sitä juhlittiin laajasti Kiinassa, Taiwanilla ja ulkokiinalaisten keskuudessa, myös Helsingissä. Vuosi 2009 on maahärän vuosi, joka oli edellisen kerran 1949-1950. Veli Käsmä
Hirven salakaatoa lukuun ottamatta muuten kuuliainen virkamies Ville Kaartamo ja hänen veijarimainen, viinaan menevä hirvenmetsästyskave-rinsa Mauri Jämsä saivat ostettua Metsäyhteisön hirvihuutokaupasta kalliin, vasan kaatamiseen oikeuttavan metsästyspalstan. veijariromaani, jonka tapahtumat sijoittuvat Kuusamoon ja Taivalkoskelle. Kaksi varsin erilaista miestä, joita yhdistää vain hirven metsästäminen, saavat hirvenjälkien etsintämatkan päätteeksi uskomattoman seikkailun, jonka puitteissa miehet joutuvat välttelemään virkavaltaa mitä erilaisin keinoin. Tarinaan liittyy myös kaunis Maiju. Yhtä miehistä odottaa raastupa, mutta miksi? Helsinki International Horse Show
Helsinki International Horse Show (lyhyemmin Horse Show tai HIHS) on Helsingissä vuosittain lokakuussa järjestettävä kansainvälinen ratsastuskilpailu ja Suomen suurin vuosittainen sisäurheilutapahtuma muun muassa kävijämäärän ja jaettavan palkintorahan perusteella. Tapahtuman pääpaino on esteratsastuksen Länsi-Euroopan liigan World Cup -osakilpailussa. Tapahtumassa järjestetään myös kansainvälisiä kouluratsastusluokkia sekä kansallisia nuorten ratsastajien ja nuorten hevosten luokkia. Tapahtuman eri yleisönäytöksissä on myös runsaslukuinen oheisohjelma, johon sisältyy muun muassa muiden ratsastuslajien esittelyjä sekä hevosaiheisia shownäytöksiä. Suohirvi
Suohirvet voivat lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa. Parittelujen huippu on kuitenkin syksyllä, koska suurin osa uroksista tulee kiimaan loka-marraskuussa. Urosten ei ole havaittu olevan erityisen aggressiivisia toisiaan kohtaan. Vastasyntyneitä vasoja on havaittu touko-marraskuussa. Naaraan kanto-aika on keskimäärin 270 päivää. Vasat ovat aikuisten värisiä eikä niillä siten ole täpliä. Ne painavat syntyessään noin 4,2 kg. Poikasia syntyy tavallisesti yksi. Emo imettää vasaa puoli vuotta, mutta vasa pysyy emonsa luona noin vuoden. Naaras voi kuitenkin paritella jo poikasen syntymän jälkeen ja olla kantavana mihin aikaan vuodesta tahansa. Valkohäntäpeura
Suomen valkohäntäpeurakanta on saanut alkunsa Minnesotaan muuttaneiden amerikansuomalaisten lahjasta entiselle kotimaalleen. Siirtolaisten maastalähdön aikoihin Suomessa ei elänyt juuri lainkaan luonnonvaraisia hirvieläimiä, sillä metsäpeurat oli metsästetty sukupuuttoon, hirvikanta näytti olevan kokemassa saman kohtalon eikä metsäkauris ollut vielä levittäytynyt sinne. Yhdysvalloissa sen sijaan eli useita hirvieläinlajeja, joista valkohäntäpeura oli yleisin. Siksi Minnesotan siirtolaiset perustivat vuonna 1932 erityisen peurakomitean, jonka tavoitteeksi tuli saada valkohäntäpeurasta Suomeen uusi riistalaji. Syksyllä 1934 komitea oli saanut hankittua laivalla tapahtuvaa kuljetusta varten kahdeksan peuranvasaa, joista puolet oli uroksia ja puolet naaraita. Yksi uros kuitenkin kuoli jo ennen laivamatkaa, ja kaksi menehtyi laivassa. Helsingin satamaan selvisi hengissä yksi uros ja neljä naarasta, jotka 8. syyskuuta 1934 saapuivat perille Vesilahden Laukon kartanon maille perustettuun tarhaan. Ensimmäiset suomalaiset vasat syntyivät toukokuussa 1937. Maaliskuussa 1938 peurat karkasivat aitauksestaan, eikä urosta enää saatu kiinni. Tällöin tarhassa jäljellä olleet kolme naarasta ja niiden kaksi urosvasaa päädyttiin laskemaan vapauteen. Kannan geneettisen perimän laajentamiseksi Suomeen tuotiin vielä muutamia valkohäntäpeurayksilöitä lisää vuonna 1948. Lentokonematkalle lähti tuolloin joko kuusi tai kahdeksan yksilöä (puolet kumpaakin sukupuolta), mutta niistä 2–3 ehti kuolla ennen Laukossa tapahtunutta vapauttamista. Kanta oli alkanut kasvaa nopeasti jo ennen tätä jatkoistutusta, sillä vuonna 1948 sen kooksi laskettiin noin sata yksilöä ja metsästyksen aloittamisvuonna 1962 tuhat yksilöä. Metsästys ei hidastanut runsastumista, vaan vuonna 1968 peurojen määräksi arvioitiin jo neljä tuhatta. Määrä kasvoi nopeasti varsinkin 1970-luvun alussa ja oli suurimmillaan saman vuosikymmenen lopulla, jolloin talvikannaksi arvioitiin noin 25 000 yksilöä. Valkohäntäpeurojen metsästystä alettiin tehostaa, ja siihenastisena ennätysvuonna 1980 kaadettiin lähes 15 000 yksilöä. Tuon huippujakson jälkeen kantaa on säännöstelty metsästyksellä; se kävi alimmillaan noin 15 000 yksilössä, mutta nyttemmin kannan on annettu kasvaa. Leviämistä rajoittaa luonnollisesti lumipeitteen paksuus ja ravinnon saatavuus, mutta maan itä- ja pohjoisosissa myös suuret yhtenäiset metsäalueet ja vesistöt. 2000-luvulla peurakantaa on pienentänyt ilveskannan kasvu, joka etenkin vahvoilla peura-alueilla on ollut huomattavan nopeaa. Myös peuran käyttäytymisessä on havaittu muutoksia – se ei tule niin helposti ruokintapaikoille, jonka tienoilla ilvekset odottavat – ja saalismäärät ovat osin senkin vuoksi pienentyneet. Hiiden hirvi
On myös uskottu, että mitä useamman hirven (Hiiden hirven) miehet pyytävät kuluvan talven aikana ennen kevättä, sitä pikemmin koittaa kesä. Viheltäjähiirihaukka
Viheltäjähiirihaukka on yksiavioinen. Lajin soidinaika ajoittuu kevääseen. Naaras munii 1–5 (yleensä kaksi) munaa kerran vuodessa. Sen pesä on suuri tikuista tehty kulho puussa, ja se on usein vuorattu vihreillä oksilla, sammalella ja puunkuorella. Haukka välttää pesien tekemistä ihmisasutuksen läheisyyteen. Pesänrakennus alkaa tyypillisesti huhtikuussa tai toukokuussa ja kestää 2–4 viikkoa. Haukka voi munia myös vanhaan variksen tai oravan pesään. Lajin muna on väriltään valkoinen tai hieman sinertävä ja siinä on ruskeita laikkuja tai pisteitä. Naaras hautoo poikasia noin kuukauden. Poikaset kuoriutuvat valkoisina ja silmät aukinaisina. Kummatkin vanhemmat osallistuvat poikasten hoitoon: emo hautoo poikasia ja koiras tuo ravinnon. Poikaset lähtevät pesästä 5–6 viikon ikäisinä ja alkavat saalistaa seitsemän viikon iässä. Ennen sitä munat ja poikaset ovat alttiita saalistajille. Laji saavuttaa sukukypsyyden yhden tai kahden vuoden ikäisenä. Koivulehtomittari
Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuun alkuun, Britanniassa lentoaikaa on touko-kesäkuu. Runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja yöllä. Koivulehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen pääasiassa koivuja, mutta niitä tavataan myös monilla muilla lehtipuulajeilla, kuten pihlajalla, omenapuulla, tammella ja lehmuksella. Toukkia on joissain harvoissa tapauksessa havaittu myös juolukalla. Koivulehtomittari talvehtii kotelona. Mufloni
Mufloni kuuluu Suomessa metsästyslaissa mainittaviin riistaeläimiin. Sen metsästysaika on 1.9.– 31.1. Suomessa on metsästetty keskimäärin 40 yksilöä vuosittain. Hirvenkello
Hirvenkellon levinneisyys ulottuu Keski-Suomesta, -Ruotsista ja -Norjasta Pohjois-Italiaan ja Balkanin niemimaalle. Läntisimmät kasvupaikat ovat Espanjassa, josta lajin levinnäisyysalue jatkuu läpi Keski- ja Itä-Euroopan Aasian puolelle Länsi-Siperiaan asti. Suomessa hirvenkelloa esiintyy harvinaisena paikoitellen Nurmes-Iisalmi-Pori-linjan eteläpuolella. Se on Suomessa suuresti harvinaistunut ja Pohjanmaalta kokonaan hävinnyt. Metsähanhi
Metsähanhi pesii Pohjois-Euroopassa ja Pohjois-Aasiassa ja talvehtii etelässä. Suomalaiset metsähanhet talvehtivat Keski- ja Länsi-Euroopassa. Luoteis-Venäjän metsähanhia muuttaa Suomen eteläosien yli arviolta 40 000–60 000 yksilöä. Suomessa laji on ennen kaikkea Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan asukas, mutta esiintyy suoalueilla myös keskisessä Suomessa aina Satakunnan rajoille saakka lännessä ja Pohjois-Karjalan itäosiin saakka idässä. Suomen pesimäkannan kooksi on arviotu 1 700–2 500 paria ja laji on luokiteltu vaaraantuneeksi. Myös sen metsästykselle on asetettu rajoituksia ja kieltoja. Tällä hetkellä pyritään löytämään luotettavia tapoja arvioida pesimäkannan kokoa ja kehityssuuntaa, sekä tilastoimaan vuosittainen metsähanhisaalis tarkemmin. Jämtlanninpystykorva
Jämtlanninpystykorva sopii erinomaisesti hirvenmetsästykseen, mutta sitä on käytetty myös suurpetojen sekä metsäkanalintujen metsästykseen. Jämtlanninpystykorva kuuluu ns. pysäyttäviin metsästyskoiriin. Koira etsii hirven maastosta ja antaa metsästäjälle ilmoitushaukun. Tämän jälkeen koira pitää haukulla hirven paikallaan odottaen metsästäjän saapumista. Mikäli hirvi pakenee, koira seuraa sitä ja pysäyttää sen uudestaan haukulla ilmoittaen. Ilves
Ilves on puhdas lihansyöjä. Aikuinen ilves tarvitsee puolestatoista kahteen kilogrammaa lihaa päivässä. Ilves syö monenkokoista saalista hiirestä valkohäntäpeuraan. Suomessa ilvesten on todettu syöneen yli 30 eri eläinlajia. Tärkeimmät niistä ovat jäniseläimet, pienet hirvieläimet ja metsäkanalinnut. Kesällä ilveksen ruokavalio on monipuolisempi kuin talvella, ja etenkin lintujen osuus kasvaa ja pienten hirvieläinten osuus pienenee. Kesällä ilves syö myös vapaana laiduntavia lampaita. Ilves
Ilveksen metsästyskausi on 1. joulukuuta – 28. helmikuuta, poronhoitoalueilla metsästys alkaa jo lokakuun alussa. Hirvi
Nyttemmin Amerikan ja Euraasian hirvet on erotettu kahdeksi erilliseksi lajiksi, koska ne eroavat toisistaan karyotyypiltään, ruumiinkooltaan ja -rakenteeltaan, kallonpiirteiltään, mittasuhteiltaan, väritykseltään ja sarvien mitoiltaan. Euroopassa ja Jeniseijoen länsipuolisessa Aasiassa elää hirvi ("Alces alces") ja Pohjois-Amerikassa ja Jenisein itäpuolisessa Aasiassa "Alces americanus". Levinneisyysalueidensa laajoilla rajaseuduilla Jenisein yläjuoksulla, Mongoliassa ja Kiinassa näitä lajeja saatetaan tavata samoilla alueilla, jolloin ne myös risteytyvät keskenään. Kummallakin lajilla on kaksi alalajia. Nykyisen luokituksen mukaiset hirven alalajit ovat "Alces alces alces" ja "A. alces caucasicus", joista jälkimmäinen on kuollut sukupuuttoon. Karhu
Keväällä karhu herää talviunesta maalis-huhtikuussa, kun auringon sulattama lumi valuu sen pesään. Talven jälkeen karhu-urokset lähtevät naaraita aikaisemmin liikkeelle. Urokset lähtevät liikkeelle yleensä heti, kun lunta on riittävän vähän hirvien metsästykseen. Naaraat pentuineen lähtevät liikkeelle vasta maan ollessa kokonaan sula. Odotellessaan lumen sulamista karhu tekee pesän lähelle tai pesään oksista makuupaikan ja syö puiden silmuja sekä vesikasveja pesän läheltä. Lumipeitteen vähennyttyä tarpeeksi karhu alkaa metsästää hirviä. Jollei tämä onnistu, se täyttää ravinnontarvettaan muurahaisilla. Hirvi
Vuonna 2005 arvioitiin, että hirviä oli kaikkiaan noin puolitoista miljoonaa, joista puolisen miljoonaa Euroopassa. Niistä Ruotsissa oli noin 340 tuhatta, Suomessa 110 tuhatta, Virossa kymmenen tuhatta, Puolassa 2 800 ja Tšekissä korkeintaan viisikymmentä. Kuusipeura
Muiden hirvieläinten tapaan kuusipeurakin on kasvinsyöjä. Se käyttää ravinnokseen pääasiassa ruohoja, mutta myös juurikasveja, hedelmiä, tammenterhoja ja sieniä. Varsinkin keväisin ja syksyisin se ruokailee mielellään viljapelloilla. Talvella se hyödyntää puuvartisten kasvien osia, kuten neulasia. Talvisin myös ihmisen harjoittamalla ruokinnalla on paikoitellen suuri osuus ravinnonhankinnassa. Kuusipeurojen tapa liikkua suurina laumoina, syödä neulasia ja keloa sarviaan nuoriin puihin voi johtaa paikallisesti merkittäviinkin metsätuhoihin. Ne saattavat aiheuttaa vahinkoa myös puutarhoissa.
Kuusipeurojen kiima-aika on myöhään syksyllä, Pohjoismaiden oloissa se alkaa yleensä loka-marraskuussa. Naaras synnyttää noin kahdeksan kuukauden tiineysajan jälkeen kesäkuussa. Se saa kerrallaan yleensä vain yhden vasan. Metsäpeura
Nykyisinkin metsäpeura kuuluu Suomessa riistaeläimiin. Sen metsästysaika kestää syyskuun viimeisestä lauantaista tammikuun 31. päivään. Vaadin, jota seuraa alle vuoden ikäinen vasa, on kuitenkin aina rauhoitettu. Metsäpeura kirjattiin metsästyslakiin vuonna 1993. Peurajahdit alkoivat Kainuussa vuonna 1996 ja Suomenselän Perhossa 1998. Pääsyynä metsästykselle ovat Pohjanmaalla olleet peurojen aiheuttamat maatalousvahingot. Yleisin metsäpeuran metsästysmuoto on pellon laidalla kyttääminen. Metsäpeurojen metsästäminen on nykyisin rajoitettua, ja Kainuussa sitä ei ole sallittu lainkaan vuoden 2002 jälkeen. Metsästysvuodelle 2009-2010 myönnettiin ainoastaan 35 kaatolupaa, kaikki Pohjanmaan Suomenselälle. Vuosina 2004–2009 koko Suomen vuosittainen metsäpeurasaalis on vaihdellut 40 ja 141 yksilön välillä. Sorsastus
Suomessa sorsastus alkaa vuosittain 20. elokuuta klo 12 ja päättyy joulukuun lopussa. Suomessa sorsastukseen osallistuu noin 100–200 tuhatta metsästäjää. Vuoden 2012 sorsastuskauden aikana Suomessa ammuttiin kaikki metsästysalueet huomioiden kaikkiaan 457 500 vesilintua. Koivukehrääjä
Koivukehrääjää tavataan suuressa osassa Keski-Eurooppaa. Idässä sen levinneisyys ulottuu Venäjän poikki Itä-Aasiaan. Se on kaikkialla esiintymisessään paikoittainen. Suomessa koivukehrääjän levinneisyysalue on erikoinen. Maan eteläosissa sitä tavataan lounaisrannikolla sekä Itä-Suomessa. Pohjoisempana sitä tavataan Etelä-Pohjanmalta Kainuuseen ulottuvan linjan pohjoispuolella Pohjois-Lappiin saakka. Näiden väliin, maan keskiosiin jäävältä vyöhykkeeltä havainnot puuttuvat. Aikuiset perhoset lentävät huhtikuun alusta toukokuun alkupuolelle, etelämpänä Euroopassa jo helmi-maaliskuussa. Orava
Oravannahkaa käytettiin aikoinaan maksuvälineenä, ja sana ”raha” onkin alun perin tarkoittanut oravannahkaa. Oravaa metsästettiin Suomessa 1900-luvun alussa satojatuhansia yksilöitä. Nahkoja vietiin lähinnä Saksaan ja Englantiin. Laji rauhoitettiin vuonna 1929 ja metsästysaikaa lyhennettiin. Oravakannat elpyivätkin nopeasti. Nykyään oravan metsästys Suomessa on vähäisempää. Suomessa oravan metsästyskausi alkaa koko maassa 1. joulukuuta ja päättyy 31. tammikuuta. Tänä aikana oravia metsästetään noin 3 000–5 000 yksilöä. Metso
Levinneisyysalue ulottuu Euroopan havumetsäalueilta Siperian taigan keskiosiin saakka. Erillinen esiintymä sijaitsee Skotlannissa, Kaledonian ylängöllä. Suomessa metsoa tavataan koko maassa ja siten myös joillain Suomen Natura 2000 -alueilla, mutta sen kannat ovat taantumassa. Metsokannat ovat tiheimmillään Kuhmon, Lieksan, Joensuun ja Ilomantsin seuduilla, koska niillä on paljon erämaita. Metso tarvitsee laajoja metsäalueita elinympäristökseen, joten metsien voimaperäiset hakkuut ja myös tiheä metsäautotieverkosto heikentävät elinoloja. Suomen pesivä parimäärä, jos nyt metson kohdalla voidaan edes puhua pareista, on 150 000–250 000 paria. Vuosittainen kannan vaihtelu on suurta ja yhdenmukaista alueitten kesken. Metsoja metsästetään Suomessa vuosittain noin 25 000-50 000 yksilöä. Ketunmetsästys
Loukkupyynnissä käytetään suurikokoisia kettuloukkuja, joista yhtä mallia edustaa Norjalainen kettuloukku. Kettu houkutellaan syötin avulla loukkuun jolloin se jää sinne ansaan. Kaikissa malleissa loukku vangitsee ketun elävänä. Metsästäjän on metsästyslain mukaan käytävä tarkistamassa loukku vähintään kerran vuorokaudessa. Loukku on passiivinen pyyntiväline, eikä siten valikoi eläintä. Jos loukkuun on jäänyt rauhoitettu eläin, on metsästäjän päästettävä se vapaaksi.
Ketun pillittämisellä tarkoitetaan ketun houkuttelua metsäsäjän luokse pillillä, jolla koitetaan matkia loukkaantuneen saaliseläimen, jäniksen tai myyrän, ääntä. Kettu luulee saavansa helpon saaliin, mutta vastassa onkin metsästäjä joko haulikon tai kiväärin kanssa. Pillitystä voi tehostaa sätkivää tai kituvaa saaliseläintä kuvaavalla houkutuskuvalla. Houkutuskuva voi olla esimerkiksi pehmolelu tai patterista virtansa saava, sähkömoottorin varassa heiluva, jänistä kuvaava nukke.
Ketunmetsästystä voidaan harjoittaa myös lippusiimalla tai raatojen avulla. Raatometsästyksessä lehmän tai vasikan raato haudataan keväällä maahan ja hautaan asetetaan muoviputki maanpintaan, jota myöten raadon haju leviää ympäristöön ja houkuttelee ketun kesän aikana paikalle. Syksyllä hautaa avataan. Ketun käydessä syömässä raatoa kauempana kyttäävä metsästäjä voi ampua sen. 
Perinteinen ketunmetsästys eli kettujahti on urheilu- tai ajanvietelaji, jossa on tarkoituksena pyydystää kettu jahtaamalla. Saaliin jäljittämiseen käytetään jälkikoiria, joita metsästäjät seuraavat ratsain tai jalan. Laji sai alkunsa Isossa-Britanniassa 1500-luvulla ja levisi sieltä Eurooppaan ja Brittiläisen kansainyhteisön maihin. Laji on kielletty useissa maissa, mutta sitä harjoitetaan edelleen muun muassa Irlannissa, Australiassa, Ranskassa, Italiassa, Venäjällä, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Prätkähiiret (2. tuotantokausi)
Suomessa 2. kausi käynnistyi 6. toukokuuta 1995 ja päättyi vuonna 1996. Riekko
Riekko on rauhoitettu suurimmassa osassa maata. Metsästysajat ovat Pohjois-Pohjanmaan, Kainuun ja Lapin maakuntien alueella 10.–30.9., Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnissa 10.9.–31.3. Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnissa riekon ansapyynti on sallittua. Metsäpeura
Erityisesti hirvaat jäävät yleensä talvilaitumille tai niiden tuntumaan. Niiden kesäravintoa ovat lehtipuiden lehdet, ruohot ja poronjäkälä. Vaatimet syövät kesällä pelkästään vihreitä kasveja, ja laiduntavat vasojensa kanssa etenkin soilla. Erityistä herkkua on raate, joka tunnettiinkin aiemmin peuranvehkana. Syksyisin sienet ovat metsäpeuralle tärkeää ravintoa. Ravinnon määrä ja sukupuoli vaikuttavat suuresti peurojen liikkumiseen. Menneinä vuosisatoina peurat tunnettiin pitkistä talvivaelluksistaan, jotka ulottuivat satojen kilometrien päähän kesälaitumista. Vaellusten syynä oli runsaan peurakannan aiheuttama laidunnuspaine, mikä pakotti peurat liikkumaan laajemmalla alueella. Nykyään peuroja on vähemmän ja vaelluksetkin ovat pienempiä jäkälikköjen ja järvenrantalaitumien paremman kunnon ansiosta. Siksi peurojen talvivaellukset ovat pidentyneet Suomessa kannan kasvaessa, ja vastaavaa on havaittu myös Venäjän Karjalassa. Kainuussa kesä- ja talvilaitumet sijaitsevat nykyisin jo yli sadan kilometrin päässä toisistaan. Pidentyneet vaellusmatkat ovat riski pienentyneille populaatioille, sillä eläimet saattavat kulkiessaan esimerkiksi jäädä autojen alle tai joutua petojen saaliiksi. Las Ventas
Härkätaistelukausi kestää maaliskuusta joulukuuhun. Toukokuussa kaupungin suojeluspyhimyksen Pyhän Isidoruksen juhlan aikoihin tapahtumia on päivittäin, muulloin taistelut käydään yleensä sunnuntaisi-iltaisin. Viljahirssi
Viljahirssin viljelys on toden­näköisesti saanut alkunsa Keski-Aasiasta Intiaan ulottuvalla alueella tai mahdollisesti Kiinassa. Nykyäänkin sitä viljellään eniten Aasiassa, varsinkin Intiassa ja Kiinassa. Myös Keski- ja Itä-Euroopassa sitä on viljelty jo yli 6 000 vuotta sitten. Keskiajalla sitä viljeltiin yleisesti Etelä-Ruotsia myöten ja ilmeisesti jopa Karjalan­kannaksella. Vielä 1800-luvulla sitä viljeltiin muun muassa Saksassa, mutta nykyään sen viljelys Euroopassa rajoittuu itäisimpiin maihin, varsinkin Ukrainaan, jossa yhä on laajoja hirssi­peltoja. Hirssin viljelyä on sittemmin kokeiltu vuonna 2011 myös Suomessa "EU Manner-Suomen maaseudun kehittämisohjelman" rahoittamassa tutkimusohjelmassa menestyksekkäin tuloksin. Metsien hurjat
16-vuotias poika Göte (Tomas Bolme) kulkee vanhempien kaveriensa Maxin ja Mannen kanssa öisillä metsästysreissuilla varastetulla autolla. He kaatavat hirviä ja myyvät niitä eteenpäin. Salametsästys tapahtuu maanomistaja Cervinin mailla, joka palkkaa metsästäjä Sten Sundbergin (Åke Lindman) riistanvartijakseen. Isoviiksisiippa
Isoviiksisiippa elää metsissä, ja sitä nähdään vain harvoin kaupunkialueilla. Loppukesällä ja syksyllä se saalistaa myös rannoilla vesistöjen yläpuolella, vesisiipan tapaan. Saalistusalueet ovat yleensä vain parinsadan metrin päässä päiväpiilosta. Päiväpiiloinaan laji käyttää puunkoloja, linnunpönttöjä, rakennuksia ja siltojen alusia. Talvehtimispaikkoina se suosii ainakin luolia, kellareita, kaivoksia ja tunneleita. Kaikkia talvehtimispaikkoja ei tunneta. Suomessa siippojen talvihorros alkaa lokukuussa ja päättyy vapun tienoilla. Prätkähiiret (2. tuotantokausi)
Prätkähiirten 2. tuotantokausi alkoi Yhdysvalloissa 20. syyskuuta 1994 jaksolla "Steal of the Century", joka tunnetaan Suomessa nimellä Aseiden aatelia. 2. kausi käsittää 39 jaksoa, jotka kuitenkin esitettiin sekalaisessa järjestyksessä. Yhdysvalloissa kolmannen kauden esitys päättyi 23. kesäkuuta 1995. Jousimetsästys
Jousimetsästykseen Suomessa liittyy tietenkin rajoituksia, joiden perusteella jousi valitaan metsästykseen. Yleisesti ottaen jousella pitää pystyä osumaan noin 18 metristä riistaeläimen vitaalis-alueelle. Myös jousen virittämiseen tarvittavaan voimaan on kiinnitetty huomiota. Metsästysasetuksen 20§:n mukaan jousen jännittämiseen tarvittavan voiman on oltava vähintään 180 Newtonia, joka vastaa hieman yli 18 kiloa tai noin 41 naulaa. Nuolen pituus määräytyy ampujan vetopituuden mukaan ja nuolen kärki määräytyy metsästettävän riistan mukaan. Esimerkiksi oravia ammutaan yleensä vasamalla eli tylppäpäisellä nuolella ( engl. "blunt arrow" > slang. "bluntti" ) ja metsäkaurista ja muita saaliseläimiä metsästettäessä käytetään vähintään 22 mm halkaisijaltaan olevia leikkaavia teriä. Metsästyslaki muuttui elokuun alusta 2017 siten, että jousimetsästyksen piiriin tuli periaatteessa kaikki hirveä pienemmät riistaeläimet. Majavia metsästettäessä pitää kytkeä nuoli siimalla tai muulla vastaavalla keinolla jouseen. Muiden eläinten metsästyksessä ei vastaavia määräyksiä ole, mutta joka tapauksessa osuman on oltava heti tappava. Taulukärjellä ei saa metsästää. Valkohäntäpeuraa ja muun muassa villisikaa jousella metsästävän pitää suorittaa erillinen ammuntakoe.Jousimetsästykseen sovelletaan samoja metsästyslain yleismääräyksiä mitä on ruutiaseilla. Kuten muun muassa varoetäisyyksiä ja aseen kuljettamista ajoneuvoissa. Hirvi
Hirvet ovat yleensä aktiivisimpia aamu- ja iltahämärän aikoihin. Ne syövät monia puita, pensaita ja ruohovartisia kasveja. Talvella niiden ruokavalioon kuuluvat risut ja puiden kuori. Puulajeista suosituimmat ovat kesällä rauduskoivu, talvella mänty. Kesällä hirvet varastoivat ravintoa syksyn lisääntymiskautta varten, ja ne syövät suurimman osan ajastaan, jopa 50 kilogrammaa päivässä. Talvella päivittäinen ruokamäärä on vain 8–16 kilogrammaa. Lauhanvuoren kansallispuisto
Hirvet syövät laella pihlajien ja haavan taimien latvustoja. Metsäjänis, orava ja näätä ovat metsien ympärivuotista peruslajistoa. Lauhanvuoren alueella liikkuu ajoittain saukkoja, ilveksiä, susia, karhuja ja liito-oravia. Liito-orava on priorisoitu laji. Alueella tavataan vuosittain ahmoja, ja niiden tiedettiin menneinä vuosikymmeninä jopa pesineen alueella. Alueen alkuperäiseen lajistoon kuuluva metsäpeura ollaan palauttamassa Lauhanvuoren luontoon. Ensimmäiset eläimet tuotiin totutustarhaan syksyllä 2017. Hirvi
Hirvi on Suomen merkittävin riistaeläin. 1800-luvun jälkipuoliskolla hirvikanta pieneni Suomessa liiallisen metsästyksen takia nopeasti sukupuuton partaalle. 1920-luvulla kannan arvellaan olleen koko maassa vain parisataa yksilöä, jonka suurimpana uhkana oli salametsästys. Suojelutoimien seurauksena hirvikanta lähti nopeaan kasvuun 1930-luvulla. Suohirvi
Suohirvien määrä on nykyään laskussa, ja laji on vaarantunut. Vähenemisen syynä ovat valvomaton metsästys ja elinympäristön tuhoutuminen. Suohirvien elinalueita ovat sirpaloittaneet maatalous, puuplantaasit, karjatilat ja suurten jokien äärelle rakennetut padot, jotka ovat tuhonneet rantojen tulvatasankoja. Suohirvet joutuvat sadekautena vetäytymään kuivemmille alueille eli karjan laidunalueille. Niitä kuolee nälkään tulvien pitkittyessä tai niiden jäädessä liian pienelle kuivan maan saarekkeelle, koska ne eivät pysty kilpailemaan karjan kanssa. Sadekautena ne joutuvat helpommin myös asutuksen läheisyyteen, missä ne ovat alttiina metsästäjille. Lisäksi suohirviin tarttuvat karjataudit, kuten suu- ja sorkkatauti sekä punatauti. Kuivalla kaudella tehtävät laidunmaiden kulotukset puolestaan hävittävät suojaavaa kasvillisuutta. Kosteikkoja myös kuivataan maanviljelystä varten. Elinympäristön tuhoutuminen onkin suurin syy lajin vähenemiseen. Myös salametsästys, vesireittien muokkaus, saastuminen ja kullankaivu ovat uhkatekijöitä. Suohirvi on arvokas riistaeläin. Sitä metsästetään urheiluna ja lihan takia, joskin lihaa on sanottu epämiellyttäväksi. Huhtikuu
Sammakoiden kututapahtuma tapahtuu Etelä-Suomessa huhtikuulla siten, että sammakot aloittavat kudun kuun alkupuolella lammikoiden tulviessa lumien sulamisvesistä ja rupikonnat ja viitasammakot vasta kuun lopulla. Etelä-Lapissa Sammakko pääsee aloittamaan kudun usein vasta vapun tienoilla. Prätkähiiret (3. tuotantokausi)
Suomessa 3. kausi käynnistyi vuonna 1996 ja päättyi 17. kesäkuuta 1996. Kirjokehrääjä
Kirjokehrääjä esiintyy lähes koko Euroopassa ja levinneisyysalue jatkuu pitkälle Itä-Aasiaan. Lisäksi laji on levinnyt ihmisen toimimnan välityksellä pienelle alueelle Argentiinaan. Suomessa lajia tavataan Keski-Lappiin asti. Kirjokehrääjän esiintymisessä esiintyy jaksollisuutta siten, että Keski- ja Itä-Suomessa perhonen on yleinen parittomina vuosina kun pohjoisempana kanta on runsain parillisina vuosina. Lajin lentoaika Suomessa alkaa huhtikuun loppupuolelta ja jatkuu toukokuun loppuun. Etelämpänä Euroopassa lentoaika on varhaisempi. Hirvi (veistos)
"Hirven" alkuperäisestä kipsimallista tehty uusi pronssivalos paljastettiin vuonna 1955 Lahden Erkonpuistossa. Merkittävä osa Viipurin evakoista oli sotien jälkeen asettunut asumaan Lahteen, ja patsaan lahjoittivat 50-vuotiaalle Lahden kaupungille paikalliset karjalaisseurat. Samassa puistossa on valos myös toisesta Viipurissa olleesta veistoksesta, Emil Wikströmin veistämästä Mikael Agricolan patsaasta. Lahdessa Helsingin yliopiston ympäristöekologian laitoksen opiskelijat ja Lahden ammattikorkeakoulun opiskelijat ovat vuodesta 2004 alkaen lakittaneet vappuna Erkonpuiston "Hirven". Helsingin yliopiston biologian opiskelijat lakittavat perinteisesti Helsingin patsaan. Maaliskuu
Mustarastas aloittaa laulunsa maaliskuussa Etelä-Suomessa, mikä on selvästi huomattavissa kaikkialla, sillä mustarastas on alueella erittäin yleinen. Pohjoisesta - esimerkiksi Lapista - se sen sijaan puuttuu. Mustarastaan lisäksi voi kuulla laulua myös tiaisilta, varpuselta ja vihervarpuselta. Pöllöjen kiima-aika alkaa jo varhain tässä kuussa, ja huhuilu on ahkeraa öisin. Maaliskuu on myös monien nisäkkäiden, esimerkiksi oravan, kiima-aikaa. Ensimmäiset muuttolinnut saapuvat Etelä-Suomeen maaliskuun lopulla kylmistä säistä huolimatta. Näitä ensimmäisiä muuttajia ovat mm. joutsenet, jotka ilmaantuvat ensimmäisiin Etelä-Suomen suliin maaliskuun lopulla. Pähkinäpensas aloittaa kevään siitepölykauden lounaassa maaliskuun loppuvaiheessa ja huhtikuun alussa sitä seuraavat Etelä-Suomessa lepät. Maaliskuun aikana aloittavat lentonsa myös muutamat varhaiskevään perhoslajit kuten huhtiyökkönen, sulkamittari, kevätvillaselkä ja koivutyttöperhonen. Hirvi
Hirvi on esiintynyt kulttuurissa laajasti esihistoriallisista ajoista alkaen. Suomen kalliomaalauksista 30 prosentissa aiheena on hirvi. Kalevalaisessa runoudessa hiiden hirvi on vaikeasti pyydystettävä, voimakas ja nopea hirvi. Poro
Poro on yksi sosiaalisimmista sorkkaeläimistä. Luonnossa tavattava poro pakenee ihmistä, mutta vankeudessa ne käyttäytyvät yleensä uteliaasti ja pelottomasti. Syksyllä kiima-aikaan täysikasvuiset hirvasporot voivat olla vaarallisia myös ihmiselle jos niitä häiritään. Hirvakset ottavat rajuja sarvikahakoita vaatimista keskenään siihen saakka, että toinen osapuoli joko alistuu tai saa surmansa. Hirvasporo voi otaksua tällöin myös ihmisen kilpailijaksi ja hyökätä tämän kimppuun. Hirvieläimet
Hirvieläimet ("Cervidae") on sorkkaeläinten heimo, johon kuuluu noin 50 lajia. Hirvieläinten elinympäristöä ovat pääasiassa laajat ja harvat metsät, mutta jotkin lajit elävät myös tundralla ja avoimilla ruohoaroilla. Hirvieläimiä elää luonnonvaraisina kaikkialla muualla maapallolla paitsi Afrikassa Saharan eteläpuolella, tietyissä Keski-Aasian osissa ja Australiassa sekä Uudessa-Seelannissa, jonne ihminen on kuitenkin istuttanut joitakin populaatioita. Hirvenjuoksu
Hirvenjuoksuissa juostava juoksumatka vaihtelee 4–7 kilometrin välillä. Alkuvaiheessa taipaletta on arviointipiste, jossa arvioidaan kuinka kaukana hirvenpäät ovat. Matka vaihtelee 50–200 metrin välillä. Kun noin kolme neljäsosaa matkasta on juostu, on ammunnan vuoro. Siellä ammutaan sadan metrin päähän kymmenen laukausta metsästyskiväärillä. Sen jälkeen juostaan vielä lyhyt matka. Hirvennenäsaivartaja
Suomessa hirvennenäsaivartajaa tavataan etelärannikolta ainakin Oulun ja Kuusamon korkeudelle saakka. Aikuiset kärpäset ovat lennossa heinä-elokuussa. Helsingin villikanit
Helsingissä kanien metsästys alkoi ensin poikkeuslupien turvin Kaisaniemen ja Kumpulan kasvitieteellisissä puutarhoissa metsästyskaudella 2005–2006. Nykyisin Helsingin julkisten viheralueiden kanien hävittämisestä huolehtii ensisijaisesti kaupungin rakentamispalvelu Stara. Staran projektipäällikön mukaan kanikannan kasvu on saatu loppumaan, kantaa on pystytty harventamaan ja metsästystä aiotaan jatkaa. Metsästyskaudella 2011–2012 Helsingin seudulla metsästettiin noin 800 kania ja metsästyskaudella 2012–2013 saalis jäänee samalle tasolle. Metsästetyt kanit myydään Korkeasaaren eläintarhaan petoeläinten ruuaksi muutaman euron kappalehintaan. Hirvi
Suomessa hirvenmetsästystä harjoitetaan yleensä seurueissa. Metsästysalueen pitää olla vähintään tuhat hehtaaria, ja seurueen jäsenten on pukeuduttava oranssiin. Ketjussa kävelevät ajomiehet, joiden seurassa voi olla ajavia koiria, säikäyttävät hirvet liikkeelle kohti kiväärien kanssa odottavia passimiehiä. Muita metsästystapoja ovat hirven pysäyttäminen haukkuvan hirvikoiran avulla, vaaniminen ruokailupaikan lähellä ja jäljittäminen lumijäljen avulla. Hirviseurueet metsästävät usein mailla, joihin metsästysseurat ovat tehneet sopimuksia maanomistajien kanssa. Yksityisten maanomistajien maiden lisäksi metsästysseurat tai hirviseurueet voivat hakea lupia hirvenmetsästykseen valtion maille. Saksanhirvi
Saksanhirven kiima-aika on syksyllä, Euroopassa yleensä elokuun lopusta lokakuun alkuun. Kesän ajan koossa olleet laumat hajaantuvat ja urokset alkavat kerätä itselleen mahdollisimman suurta haaremia, jota ne puolustavat muita uroksia vastaan. Urokset kuuluttavat reviiriensä rajoja mylvimällä, ja tarvittaessa ne selvittävät arvoasemansa puskuotteluissa. Naaraan tiineys kestää 7,5–8,5 kuukautta. Se synnyttää kerrallaan yhden poikasen, joka syntyy touko-kesäkuussa. Emo vieroittaa vasan puolivuotiaana, mutta vasta vuoden ikäisenä se tulee toimeen täysin itsenäisesti. Nuoret naaraat voivat pysytellä emonsa seurassa jopa kolmevuotiaiksi asti. Riista
Lintuja pyydystetään niiden muuttolaskeutumispaikoilla mm. verkoilla, mutta pääasiassa niitä ammutaan lennosta haulikoilla. Eri maissa on erilaisia rajoituksia metsästykselle mm. ajallisesti, jotta lintujen pesiminen ja poikasten kasvaminen voidaan turvata. Suomessa hyvin yleinen metsästysrajoitus linnuilla kestää uudenvuodenpäivästä 20. elokuuta kello 12:een. Lintujen metsästyksessä käytetään apuna myös koiria, jotka on opetettu etsimään terve, haavoittunut tai kuollut lintu ja osoittamaan sen metsästäjälle. Tummahäränsilmä
Tummahäränsilmän esiintymisalue ulottuu Pohjois-Afrikasta Eurooppaan ja Vähän-Aasian kautta Iraniin. Pohjoisessa sitä tavataan Etelä-Suomessa saakka ja idässä Uralille saakka. Lajin kanta Suomessa on heikentynyt muutamien vuosikymmenien aikana huomattavasti ja sitä tavataankin lähinnä Lounais-Suomessa, missä kanta on säilynyt muuta maata paremmin. Lentoaika on kesä-elokuu. Kärppä
Kärppää metsästetään nykyään varsin vähän, 2000-luvulla vuodessa keskimäärin 3 500 yksilöä.. Suomessa kärppä on rauhoitettu metsästysasetuksen nojalla 1. huhtikuuta – 31. lokakuuta. Muuna aikana kärppää saa metsästää haulikolla ja ansaraudoilla. Kärpän lähisukulainen lumikko on luonnonsuojelulain nojalla Suomessa kokonaan rauhoitettu. Suomessa vuoden huippusaalis on ollut 30 000 yksilöä. Hirvi
Hirvi on yhdessä amerikkalaisen lähilajinsa kanssa suurin nykyisin elävistä hirvieläimistä, aikuinen painaa 200–825 kilogrammaa. Ruumis voi olla kolme metriä pitkä ja hartioiden kohdalta 2,3 metriä korkea. Häntä on vain 5–12 senttimetriä pitkä. Uros on selvästi isompi kuin naaras, ja vain uroksella on sarvet. Hierakkayökkönen
Hierakkayökkösen levinneisyys ulottuu ainakin Keski-Euroopasta ja Pohjoismaista Venäjälle. Ensimmäinen havainto lajista Suomessa on Örön saarelta vuonna 1963. Sittemmin laji on levinnyt ja nykyisin sitä tavataan laajalti suunnilleen Raahe-Lieksa linjan eteläpuolella. Havainnot keskittyvät kuitenkin voimakkaasti lounais- ja etelärannikolle sekä Itä-Suomen järvialueelle. Muualla havaintoja on vain hajanaisesti. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinä-elokuun vaihteesta syyskuun loppupuolelle. Koivuhiiri
Koivuhiiren elinympäristöä ovat lehdot ja reheväkasvuiset pensaikot. Vuodenaikojen mukaan laji voi vaihdella elinpaikkaansa. Loppukesästä koivuhiiri ilmaantuu viljelyksille jyviä etsimään, mutta sen voi huomata myös heinittyneiltä hakkuualueilta. Kenttäkiitäjäinen
Aikuiset Suomessa huhtikuun lopulta heinäkuun alkuun. Metsäpeura
Vasta neljänkymmenen vuoden poissaolon jälkeen metsäpeuroja alkoi suuremmissa määrin vaeltaa takaisin Suomen Kuhmoon lähinnä Pieningän alueen erämaista, silloisesta Neuvostoliitosta. Ensimmäiset laumat nähtiin maan rajojen sisäpuolella vuonna 1953. Elimyssaloon perustettiin 1970-luvun alussa laaja luonnonsuojelualue erityisesti seudun metsäpeurakannan suojelemiseksi. Nykyään metsäpeuroja tavataan Suomessa kolmena populaationa Kainuussa, Suomenselällä ja pieni määrä Lieksan alueella. Suomen 1960-luvulta lähtien elpynyt peurakanta oli vuosikymmenien ajan suurin Kainuussa. Siellä oli 1980-luvun lopulla 500-600 ja vuonna 2001 jo noin 1 700 metsäpeuraa, mutta 2000-luvun alussa kanta on kääntynyt jyrkkään laskuun. Vuonna 2006 peuroja oli enää runsaat tuhat, vuonna 2007 960, vuonna 2010 811 ja vuonna 2011 enää 802. Vuonna 2011 pääosa Kainuun peuroista oleili Ristijärven, Kuhmon ja Sotkamon kuntien alueilla. Metsästys ja Kalastus -lehden haastatteleman tutkija Ilpo Kojolan mukaan suurin syy metsäpeurakantojen pienenemiseen on susikantojen runsastuminen. Susikannan ollessa runsaimmillaan vuonna 2007, yli 60 yksilöä, koettiin Kainuussa seuraavana vuonna metsäpeurakannan siihenastinen aallonpohja. Susikannan pienennyttyä, arviolta 30–40 yksilöön vuonna 2010, talven yli selviytyvien vasojen määrä on kasvanut noin 40 %. Peurojen kokonaismäärä ei kuitenkaan ole kääntynyt kasvuun. Myöhemmissä haastatteluissa Kojola on muistuttanut, että metsäpeuroja saalistavat suden ohella muutkin suurpedot, karhu etenkin alkukesäisin. Karhujen pyyntilupien määrä on Kuhmossa lisätty kaksinkertaiseksi normaaliin verrattuna juuri peurojen suojelemiseksi. Itse metsäpeurojen metsästäminen on ollut Kainuussa kiellettyä vuodesta 2003 lähtien. Suurpetojen runsastumisen lisäksi metsien pirstaloitumisella arvellaan olleen vaikutusta peurojen vähenemiseen. Kainuun peurakannan selviämistä vaikeuttaa myös se, että Venäjän Karjalan peurakanta on salametsästyksen takia romahtanut eikä sieltä enää vaella uusia yksilöitä Suomen puolelle. Suomenpystykorva
Pystykorvan tehtävä on etsiä riista maastosta ja osoittaa sen sijainti metsästäjälle haukkumalla. Suomenpystykorvan metsästysaika onkin kaikkein pisimpiä. Elokuun alusta voidaan koira laskea näädän ja muiden pienpetojen perään sekä jatkaa elokuun lopulla vesilintujen metsästyksellä. Syyskuusta jopa tammikuulle voidaan metsästää metsäkanalintuja sekä hirveä ja helmikuusta maaliskuun loppuun pyytää näätää perinteitä vaalien. Huhtikuussa Suomenpystykorvalla voidaan vielä pyytää supikoiraa. Heinäkuu
Kuukauden suomenkielinen nimi johtuu siitä, että kesän lämpimimpänä aikana Suomessa korjataan heinä karjalle ja hevosille. Heinäkuussa on lämmintä koko Suomessa, ja se on siksi myös suosituin lomakuukausi. Kesän marjastusaika alkaa Suomessa heinäkuun puolen välin tienoilla, jolloin mustikat ja ahomansikat ovat kypsiä. Näätä
Vuosittainen saalismäärä Suomessa on viimeisten viidentoista vuoden aikana vaihdellut noin kymmenestä tuhannesta runsaaseen kahteenkymmeneen tuhanteen yksilöön vuodessa. Pyyntimenetelmänä käytetään muun muassa loukkuja ja hetitappavia rautoja. Loukku- ja pyydysmalleja on useita: maassa pyydystäviä ja puuhun asetettavia. Näätää metsästetään usein myös jäljittämällä lumijäljeltä, sekä haukkuvaa koiraa, kuten suomenpystykorvaa käyttäen. Näädän metsästyskausi alkaa 1. elokuuta ja päättyy maaliskuun lopussa. Metsästysajan alkua aikaistettiin syksystä 2018 alkaen. Prätkähiiret (1. tuotantokausi)
Suomessa 1. kausi käynnistyi 3. joulukuuta 1994 ja päättyi 29. huhtikuuta 1995. Hitra
Saarella asustaa Pohjois-Euroopan suurin saksanhirvikanta, ja maanomistajat ovatkin saaneet 1800-luvulta lähtien hyvää sivutuloa metsästyslupien myynnillä. Vuosittain ammutaan jopa 1000 eläintä. Große Wildnis
Yhtenä Euroopan viimeisistä erämaa-alueista Große Wildnissä tavattiin useita eläimiä ja kasveja, jotka hävisivät tai harventuivat muualta Euroopasta. Tavallisempiin ja myös muualla Euroopassa tavattuihin eläimiin lukeutuivat esimerkiksi metsäkauris, saksanhirvi, hirvi, villisika, susi, karhu, ilves ja ahma. Alue oli yksi viimeisistä visentin, villihevosen eurooppalaisen alalaji tarpaanin ja alkuhärän esiintymisalueista. Viimeiset maininnat alkuhäristä alueella ovat vuosilta 1518 ja 1520 ja ne katosivat todennäköisesti pian tämän jälkeen. Villihevonen katosi alueelta 1600-luvun aikana ja Große Wildnisin todennäköisesti viimeinen visentti ammuttiin vuonna 1755. Koivuvenhokas
Koivuvenhokasta tavataan Espanjasta Keski-Euroopan poikki Venäjälle ja aina Koreaan ja Japaniin saakka ulottuvalla vyöhykkeellä. Suomessa lajia tavataan suurimmassa osassa maata elinalueen ulottuessa ainakin Etelä-Lappiin saakka. Perhonen lentää yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuussa lentoajan huipun sijoittuessa kesäkuun loppupuoliskolle. Elo-syyskuussa voidaan tavata harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä. Hirvikivääri
Hirven metsästämiseksi aseen patruunan tulee täyttää metsästysasetuksien 16 ja 23 määräykset. Kevät
Huhtikuun alussa lintujen muutto kiihtyy entisestään. Huhtikuun ensimmäisenä päivänä muuttolinnuista on yleensä saapunut Suomeen viidennes, mutta huhtikuun puoliväliin mennessä on saapunut jo kaksi kolmasosaa kaikista lintulajeista. Tällöin saapuvat suuret kurkiaurat, ja monet jo maaliskuussa etelärannikolle saapuneet vesilinnut siirtyvät etelärannikolta sisämaan järville, jolloin hanhiauroja ja lokkeja voi nähdä nyt myös sisämaassa. Kiurujen ja kottaraisten pääjoukot saapuvat. Huhtikuun alussa saapuvat myös peipot, rastaat, punarinnat, hippiäiset, peukaloiset ja västäräkit. Huhtikuun lopussa saapuvat kahlaajat, tiirat ja haarapääskyt. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kansallispuiston järjestyssäännöt rajoittavat muutenkin ihmisten toimintaa. Telttailu ja tulenteko puiston alueella on sallittu vain merkityillä paikoilla ja paikalle erikseen tuotua polttopuuta käyttäen. Lemmikkieläimiä ei saa pitää vapaana, ja maaperän käyttö, kasvien kerääminen ja eläinten pyydystäminen tai häiritseminen on kielletty. Sienten ja marjojen poiminta sekä kalastus on tosin sallittu jokamiehenoikeuksien nojalla. Lammenrahkan alueella on mahdollista myös metsästää hirviä Metsähallituksen luvalla. Hirvikärpänen
Hirvikärpäsen isäntäeläin on yleensä hirvi, mutta sitä on tavattu muissakin hirvieläimissä. Hirvikärpänen elää isäntäeläimen karvapeitteessä ja kumpikin sukupuoli imee verta ravinnokseen. Niiden runsain esiintyminen on elokuun puolivälin ja syyskuun lopun välillä, jolloin aikuiset hirvikärpäset kuoriutuvat koteloista. Hirvikärpänen on melko kömpelö lentäjä eikä se yleensä lennä kuin korkeintaan muutamia kymmeniä metrejä suoraviivaisesti hirveksi uskomaansa kohteeseen. Enimmäkseen se oleilee puiden ja kasvuston seassa odottaen, että potentiaalinen isäntäeläin tulee riittävän lentoetäisyyden päähän. Tuuli ja vesisade vaikeuttavat huomattavasti hirvikärpäsen lentosuoritusta ja suunnistusta. Koska hirvikärpänen on huono lentäjä, se ei myöskään parveile metsissä kuten muut kärpäset ja hyttyset. Yleensä hirvikärpänen jättäytyy niille alueille, joihin hirvestä tippuneet kotelot ovat jääneet ja joista aikuiset yksilöt ovat kuoriutuneet. Metsästys Suomessa
Turkiseläinten pyynti on nykyään huonosti kannattavaa, joten pyynti on lähinnä haittaeläiminä pidettyjen pienpetojen, kuten Suomen luontoon kuulumattoman minkin tai supikoiran saalistusta. Suomessa metsästys on suosittu harrastus, nykyään Suomessa on noin 300 000 metsästäjää, joista viisi prosenttia eli noin 15 000 on naisia. Myös nuorten määrä kasvaa kohtuullista vauhtia, vaikkakin seurojen väestö alkaa olla ukkoutunutta. Suomessa on väkilukuun suhteutettuna enemmän metsästäjiä kuin missään muussa Euroopan maassa. Metsästys Suomessa
Nykyisin metsästettäviksi mahdollisia lajeja on Suomessa enemmän kuin ennen, mutta metsästyksen parissa lajeja on aiempaa vähemmän. Muun muassa isokuovi, tilhi ja monet muut linnut olivat aikaisemmin metsästettäviä, mutta nykyään ne ovat rauhoitettuja lajeja. Halli (eläin)
Halli on Suomessa riistaeläin. Harmaahylkeen metsästykseen ei enää edellytetä pyyntilupaa, vaan harmaahyljettä voidaan metsästää metsästysaikana alueellisen kiintiön puitteissa. Alueellisen kiintiön vahvistaa maa- ja metsätalousministeriö Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen tuottaman kanta-arvion pohjalta. Vuosittaisen kiintiön täyttymistä seurataan saaliin ilmoitusvelvollisuudella. Jos kiintiö täyttyy ennen metsästysvuoden päättymistä, Suomen riistakeskus määrää metsästyksen päättymään. Suomi myönsi metsästyskaudelle 2004–2005 635 pyyntilupaa ja Ahvenanmaa (jossa on oma metsästyslainsäädäntönsä) 350 lupaa. Lisäksi halleja pyydetään Ruotsissa (170 lupaa), mutta Venäjä ja Viro eivät toistaiseksi ole aloittaneet hallinpyyntiä. Metsäpeura
Ensimmäiset metsäpeurat vaelsivat Pohjois-Eurooppaan viime jääkauden jälkeen noin 10 000 tai 7 000 vuotta sitten idästä ja kaakosta. Niitä esiintyi muuallakin Euroopassa, esimerkiksi Puolasta metsäpeura hävisi vasta 1500-luvulla. Vielä 1600-luvulla metsäpeuroja tavattiin kaikkialla Suomessa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Venäjän Karjalassa levinneisyys ulottui 1700-luvulla Kantalahdesta Äänisjärvelle. Myöhemmin poronhoito, liiallinen metsästys ja ilmaston lämpeneminen alkoivat verottaa kantaa etenkin Suomessa. Peurakanta taantui ensin varsinkin Pohjois-Pohjanmaalla ja Länsi- ja Keski-Suomessa. Maan viimeiset laumat nähtiin 1880-luvulla Suomenselällä ja vuonna 1910 Kuhmossa, minkä jälkeen metsäpeura hävisi Suomesta kokonaan. Suomen lajistosta silloin jo kadonnut metsäpeura rauhoitettiin vuonna 1913. Vuonna 1921 Kuolan suunnasta vaelsi rajan yli yksinäinen hirvas, joka kuitenkin joutui savukoskelaisen poromiehen ampumaksi. Ertebøllen kulttuuri
Jo Kongemosen kaudella on joitakin suuria nisäkäslajeja metsästetty Tanskassa sukupuuttoon. Hirveä ja alkuhärkää esiintyi enää Skaniassa ja Jyllannissa, mutta saarilta se on tuolloin kuollut sukupuuttoon. Myöskään karhun, mäyrän, hillerin ja ilveksen luita ei ole löytynyt enää Ertebøllen asuinpaikoilta. Tanskan saarilla metsästys on vaikuttanut faunaan siten, että sekä lajikirjo on kaventunut että myös eläinten koko on pienentynyt. Bornholmin saarella tämä muutos on ollut suurin. Tämä saattaa olla eräs syy siihen, että juuri Ertebøllen kaudella tärkeimmäksi elinkeinoksi nousi kalastus. Kalmistojen vainajille tehdyt radiohiilitestit puoltavat tätä ajatusta, koska pääosa väestön nauttimasta proteiinista on silloin tullut merieläimistä. Helsingin villikanit
Suomen metsästyslaissa villikani on määritelty riistaeläimeksi, jota saa metsästää 1. syyskuuta – 31. maaliskuuta välisenä aikana. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL) on tilastoinut Suomessa metsästettyjen kanien määriä. Määrä oli suurimmillaan vuonna 2009, jolloin koko maassa metsästettiin 3 900 kania. Vuosina 2010 ja 2011 saalis oli romahtanut 1 200 kaniin vuodessa. Vihermittari
Vihermittarin lentoaika ajoittuu Suomessa heinä-elokuulle, etelässä lento alkaa yleensä aikaisemmin. Lajin naaraita voi nähdä ilmassa päivälläkin, koiraat lentelevät yleensä iltaisin ja öisin. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana, jonka pääasiallinen ravintokasvi on kanerva, mutta toukkien on havaittu syövän myös esimerkiksi mustikkaa, siankärsämöä, piikkihernettä, ja ketomarunaa. Suomessa ja esimerkiksi Saksassa laji on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, ja muun muassa Englannissa laji on rauhoitettu. Vihermittarin suurimmat uhat ovat elinympäristöjen häviäminen ja umpeenkasvu. Keltavahvero
Keltavahvero kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, Pohjois-Suomessa se on harvinainen. Esiintymiä on kuitenkin löydetty Tunturi-Lapistakin. Sitä tavataan luonnossa jo kesäkuusta lähtien. Yleisin se on heinä-lokakuussa. Keltavahveron tyypillisimpiä kasvuympäristöjä ovat erilaiset koivuvaltaiset metsät, mutta toisinaan myös mäntykankaat ja lehdot. Yleisiä kasvupaikkoja ovat polkujen varret ja muut kovaksi painautuneet, karikkeiset ja valoisat maastonkohdat. Keltavahverot kasvavat yleensä ryhmissä, vuodesta toiseen samoissa paikoissa. Fasaani
Fasaaneja tarhataan yleisesti metsästystä varten, myös Suomessa. Lajin metsästysaika Suomessa on syyskuun 1. päivästä helmikuun viimeiseen päivään. Vuotuinen saalis on 2000-luvulla ollut noin 16 000–76 000 yksilöä. Pyynti tapahtuu yleensä pelloilla, ja siinä käytetään apuna koiria. Fasaanin lihaa myydään ravintoloihinkin, ja sen höyheniä voidaan käyttää perhojen tekemiseen. Hirvenhiihto
Hirvenhiihto on ampumahiihtoa muistuttava talviurheilulaji, joka sisältää ammunnan ja hiihdon lisäksi etäisyyden arviointiosuuden. Hiihtomatka on 7–9 kilometriä, ja se hiihdetään perinteisellä tyylillä asetta mukana kuljettaen. Alle 16-vuotiaiden ei tarvitse kantaa asetta mukanaan. Ammunta- ja arviointipaikat sijaitsevat hiihtoreitin varrella. Ammuntaosuudessa ammutaan hirvenmetsästyksen vaatimukset täyttävällä kiväärillä seisaaltaan kymmenen laukausta hirvikuviotauluun. Ammuntamatka on 100 metriä. Arviointiosuudessa arvioidaan kahden hirvenpääkuvion etäisyydet. Hirvenpäiden etäisyys arviointipaikasta on 50–200 metriä. Hallakehrääjä
Toukka on kirjava, karvakehrääjille tyypilliseen tapaan karvainen. Toukan väritys vaihtelee, mutta sen niskassa on tunnusomainen punaruskea täplä.
Laji on hyvin yleinen kaikkialla, missä kasvaa pajuja ja haapaa. Lentoaika alkaa vasta syyshallojen alettua ja Suomessa aikuiset perhoset ovat lennossa syyskuun loppupuolelta lokakuun loppuun, Keski-Euroopassa jopa joulukuulle saakka. Hirvi
Hirvisonneilla on täysiluiset sarvet, jotka uusiutuvat vuosittain vanhojen pudotessa talven aikana. Uudet sarvet kasvavat kesän aikana aluksi samettimaisen nahan alla. Petteri Punakuono
Urosporot eli hirvaat pudottavat sarvensa kiima-ajan eli rykimän jälkeen alkutalvesta, mutta vaatimet eli naarasporot vasta kevättalvella tai vasonnan jälkeen keväällä. Petteri Punakuono on jouluisissa kuvissa usein sarvipäinen, mikä viittaisi naaraspuolisuuteen. Toisaalta poromiehet käyttävät ajoporoina kuohittuja urosporoja, jotka eivät pudota sarviaan, joten Petteri voisi näin olla koiraspuolinenkin. Hahmon nimi viittaa joka tapauksessa miespuolisuuteen. Hirven syylätauti
Hirven syylätauti eli papillomatoosi-fibromatoosi on Suomessakin ajoittain esiintyvä virusperäinen hirven kasvaintauti. Se näkyy iholla tai muuallakin elimistössä nesteen täyttäminä syylämäisinä muodostumina. Kyseinen sairaus ei tartu muihin eläimiin, vaikka virus geneettisesti muistuttaakin muun muassa metsäkauriin papilloomavirusta. Se ei ole kovin yleinen, mutta toisinaan sitä kerrotaan tavatun metsästetyissä tai kolariyksilöissä. Syylätautista hirveä ei tavallisesti suositella ravinnoksi, mutta lieväoireisen hyväkuntoisen yksilön lihoja voi käyttää, koska tauti on pääasiallisesti nahassa, joka kannattaa hävittää. Gustaf Wrede af Elimä
Parkonon paroni vaikutti myös Suomen hirvikannan pelastamiseen. Vuonna 1918 Suomen hirvikanta oli rauhoituksesta huolimatta supistunut muutamaan kymmeneen yksilöön jotka elivät Parkanon alueella valtion metsissä. Aluemetsänhoitajana toimnut Parkanon paroni sai opetusministeriöltä 5 000 markan apurahan joka mahdollisti sen että hirviä saatiin pyydettyä ja sijoitettua vartioituun hirviaitaukseen jossa ne olivat turvassa salametsästäjiltä. Parin vuoden kuluttua aitauksessa ollut hirvikanta oli kasvanut muutamaan kymmeneen yksilöön ja eläimet vapautettiin. Vuonna 1923 säädetty hirvien metsästyskielto sai sitten hirvikannan lähtemään jälleen kasvuun. Hirvas (Rovaniemi)
Kemijoen yhteisuitto alkoi 1860-luvulla. Puunkaato päättyi yleensä maaliskuulla. Puut lanssattiin jokilatvoille, leimattiin ja mitattiin. Keväällä kulkujätkät parkkasivat puut ja sen jälkeen, kun kirkonjyrhämästä olivat jäät lähteneet, oli 30 vuorokautta aikaa uittaa tukkeja. Syysuitto alkoi 15. elokuuta, kun lohenkalastus oli saatu päätökseen. Uitto loppui vuonna 1991. Jokirapu
Suomessa ravun pyydystys on kalastusasetuksen mukaan sallittu vain ravustuskautena, joka alkaa vuosittain 21. heinäkuuta klo 12 ja päättyy lokakuun lopussa. Muun osan vuodesta se on rauhoitettu. Purjelento
Purjelennon termiikkien eli tinttien tarve rajaa vuoristojen ja trooppisten alueiden ulkopuolella lentämisen kesäaikaan. Suomessa purjelentokausi alkaakin tyypillisesti maalis–huhtikuussa ja jatkuu aina syyskuun lopuille. Riista
Suomessa riistaeläimillä on metsästysasetuksella säädetyt rauhoitusajat, jolloin niitä ei saa metsästää. Metsästykseen tarvitaan lupa tai lupia. Suomessa tärkeimmät riistaeläimet ovat hirvi, metsäjänis, rusakko, metsäkauris, kanadanmajava, monet sorsalinnut, metso, teeri, pyy, riekko ja sepelkyyhky. Jerkkaus
Hauen jerkkikalastus alkoi yleistyä Suomessa vuosien 2003 – 2004 vaiheilla, ja on nykyään varsin suosittua varsinkin etelärannikollamme. Pikkuhiljaa jerkkaus on saanut suosiota myös sisävesillä. Haukijerkit ovat usein varsin kookkaita, pituudeltaan noin 10 – 20 -senttisiä ja painoltaan noin 30 – 150 -grammaisia. Näin ollen niiden kanssa tulee käyttää verrattain paksua ja vetolujaa punottua siimaa ja jäykkää jerkkivapaa sekä mielellään hyrräkelaa. Siiman tulee olla paksua, koska siiman sotkeutuessa välineisiin painava viehe katkaisee nykäysherkän punottun siiman helposti poikki ja se tietää arvokkaan uistimen ennätyslentoa sekä vajoamista pohjaan lopullisesti. Siiman tulee olla punottua, koska uittamisessa tärkeintä on tunnokkuus uistimeen ja tähän venyvä monofiilisiima ei kelpaa. Jerkkaus on lähtöisin Amerikasta, jossa sitä on harrastettu jo kymmeniä vuosia. Suomeen jerkkaus rantautui Ruotsista.