Missä riikinkukkoja esiintyy luonnossa?
Riikinkukko
Riikinkukko eli intianriikinkukko ("Pavo cristatus") on luonnonvaraisena Etelä-Aasiassa tavattava suurikokoinen kanalintu. Laji on domestikoitunut ja sitä pidetään eläintarhoissa ja puutarhoissa ympäri maailmaa. Riikinkukko on Intian kansallislintu.
Riikinkukkokehrääjät
Toukat ovat kookkaita, täysikasvuisina yleensä 50–100 mm pitkiä. Riikinkukkokehrääjät ovat yleensä polyfageja eli elävät useilla eri ravintokasveilla. Useimmiten toukat elävät yksin, mutta etenkin amerikkalaisen Hemileucinae-heimon lajeilla ne muodostavat suuria ryhmiä. Osalla lajeista toukat myrkkypiikkien tai terävien karvojen peittämiä ja nuorilla toukilla saattaa olla näyttäviä ulokkeita, jotka häviävät toukan kasvaessa. Koteloituminen tapahtuu maaperään tai kasvillisuuteen, toukan silkistä rakentaman kotelokehdon sisään. Alueilla, joilla talvehtiminen on tarpeen, kotelo on useimmiten talvehtiva vaihe. Kotelovaihe voi myös kestää useita vuosia, lajilla "Epiphora atbarina" jopa 12 vuotta. Riikinkukkohautoja
Riikinkukkohautoja ("Nimbochromis venustus") on kirjoahvenlaji, joka elää Malawijärvessä Afrikassa. Se on täplikäs petokala ja kasvaa 20 senttimetrin mittaiseksi. Riikinkukkohautoja viihtyy järven hiekkaisessa pohjassa 10-15 metrin syvyydessä. Siellä se sukeltaa pehmeään pohjahiekkaan odottamaan saalistaan. Pienten kalojen parven tullessa kohdalle se ponkaisee esiin piilostaan nappaamalla saaliin suuhunsa. Aikuisen koiraan pää muuttuu kirkkaan siniseksi sen ollessa kutuvalmis. Paavalinkukat
Monet lajit kasvavat luonnossa hyvin suppeilla alueilla kosteiden vuoristometsien rinteillä, missä niistä on tullut uhanalaisia metsien häviämisen vuoksi. Sen vuoksi niitä suojellaan myös kasvupaikkojensa ulkopuolella, esimerkiksi Helsingin yliopiston kasvitieteellinen puutarhan kasvihuoneessa on kattava valikoima luonnonvaraisia paavalinkukkalajeja. Riikinkukkokehrääjä
Riikinkukkokehrääjää tavataan Länsi-Euroopasta Kiinaan ulottuvalla vyöhykkeellä. Lentoaika on keväällä maaliskuusta kesäkuuhun, mutta riippuu leveysasteesta. Suomessa aikuisia perhosia voi tavata toukokuun alusta toukokuun loppuun, mutta Lapissa lentoaika voi olla jopa kuukautta myöhäisempi. Sinirikko
Sinirikon levinneisyys on sirkumpolaarinen mutta varsin hajanainen. Euroopassa sitä tavataan Skandeilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannissa, Huippuvuorilla, Pohjois-Irlannissa, Skotlannissa, Sudeeteilla, Karpaateilla, Alpeilla, Apenniineilla ja Pyreneillä. Aasiassa lajia tavataan paikoitellen Pohjois-Siperiassa ja Keski-Aasian vuoristoseuduilla. Sinirikko on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä kasvaa Kalliovuorilla ja Kanadan koillisosissa. Laji on tavanomainen myös Grönlannissa. Suomessa sinirikkoa esiintyy vain Enontekiön ja Utsjoen tuntureilla. Vain Enontekiön suurtuntureilla laji on Suomessa tavanomainen. Kuningaskäärme
Kuningaskäärmettä tavataan enimmäkseen Yhdysvaltojen eteläosassa. Lajia esiintyy monenlaisissa ympäristöissä, muun muassa metsissä, ruohikoissa ja viljelyksillä. Ihmekukat
Ihmekukat ("Mirabilis") on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Ihmekukkia on noin 50 lajia. Ne ovat yksi- tai monivuotisia juurimukulallisia kasveja. Niitä esiintyy Amerikan mantereella Yhdysvaltojen lounaisosasta Keski-Amerikkaan ja Etelä-Amerikkaan. Ihmekukilla on suuret trumpetinmuotoiset ja usein tuoksuvat kukat. Tunnettu laji on Perusta ja muualta trooppisesta Amerikasta kotoisin oleva mökinihmekukka, jonka erikoisuus on tuoksuvat ja hyvin moniväriset kukat, jotka aukeavat iltapäivällä ja lakastuvat seuraavaan aamuun mennessä. Mökinihmekukka on monivuotinen perenna, mutta usein yksivuotisena viljelty. Eräitä muitakin ihmekukkalajeja käytetään yksivuotisina koristekasveina. Jokihelmisimpukka
Suomessa vahvimmat jokihelmisimpukkaesiintymät ovat Lapin ja Koillismaan joissa. Etelä-Suomen ainoat lisääntymiskykyiset kannat ovat Tampereen luoteispuolella Ruonanjoessa (Ylöjärvi ja Hämeenkyrö), Turkimusojassa (Hämeenkyrö) ja Pinsiön- eli Matalusjoessa (Nokia, Hämeenkyrö ja Ylöjärvi). Ruonanjoessa kanta on selvästi vähentynyt, eikä lisääntymistä ole tapahtunut viime vuosina. Pinsiön-Matalusjoessa raakku ei ole lisääntynyt 20 vuoteen. Turkimusojan raakut löydettiin paikallisen ympäristöaktivistin toimesta vuonna 2014. Turkimusojassa raakku vielä lisääntyy. Myskilurikki
Myskilurikit asuvat alavilla mailla, sekä metsissä että aukeilla tai puoliaukeilla alueilla kaikkialla siellä missä on kukkivia eukalyptuspuita. Ne viihtyvät myös esikaupunkien puistoissa ja kadunvarsien puissa. Parvet ovat hyvin meluisia ja huomiota herättäviä ja vaeltelevat kukkivia puita etsien. Myskilurikit lyöttäytyvät usein muiden myskilurikkilajien ja tasmaniankaijojen ("Lathamus discolor") seuraan. Nurmikaunokki
Nurmikaunokki muistuttaa kahta muuta Suomessa luonnonvaraisena tavattavaa violettikukkaista kaunokkilajia, ahdekaunokkia ("Centaurea jacea") ja ketokaunokkia ("Centaurea scabiosa"), mutta on erotettavissa niistä mykeröiden kehtosuomujen ulkonäön perusteella. Lajien levinneisyysalueet painottuvat myös hieman eri puolille Suomea; nurmikaunokki on yleisin Suomen kaakkoisosissa, ahdekaunokki etelärannikolla sekä Ahvenanmaalla ja ketokaunokki Salpausselkien alueella. Ketokaunokki on näistä kolmesta koko Suomen mittakaavassa selvästi harvinaisin ja eroaa myös yleensä lehtien liuskoittuneisuudessa. Kuningaskondori
Kuningaskondoria tavataan Keski-Meksikosta Argentiinan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Etelä-Amerikassa kuningaskondori elää Andien itäpuolella lukuun ottamatta Länsi-Ecuadoria, Luoteis-Kolumbiaa ja Luoteis-Venezuelaa. Laji on melko yleinen, mutta sitä näkee harvoin, koska linnut lentävät usein korkealla metsien yllä. Kuningaskondorit kerääntyvät harvoin parviin, mikä on kondorien keskuudessa harvinaista. Ruusut
Kukat ovat yksittäin tai kukinto on harvakukkainen huiskilo. Villiruusun kukassa on viisi terälehteä, jalostetuissa muodoissa niitä on kuitenkin usein paljon enemmän. Luonnonmuotojen värit vaihtelevat valkoisesta vaaleanpunaiseen, myös keltaisia on. Kalkkikämmekät
Kalkkikämmekät ("Anacamptis") on kämmekkäkasveihin kuuluva kasvisuku. Siihen kuuluu 11 peruslajia ja isompi joukko risteymäsyntyisiä lajeja. Kalkkikämmeköitä kasvaa luonnonvaraisena suurimmassa osassa Eurooppaa, paitsi Suomessa, Välimeren ympäristössä, Länsi-Aasiassa ja Keski-Aasiassa. Ruusuke- ja kartiokalkkikämmekän juurimukuloita hyödynnetään ihmisravintona. Jumaltenkukat
Jumaltenkukat ("Dodecatheon") on esikkokasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Lehdet ovat soikeat ja kukkavarret ovat ohuet. Kukkien väri vaihtelee vaaleanpunaisesta ja magentasta laventelin siniseen ja terälehdet ovat kääntyneet taaksepäin. Kukinta-aika on keväällä. Suvun lajeja tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa. Jumaltenkukat menestyvät sekä aurinkoisella että varjoisella kasvupaikalla. Jotkut lajit ovat kostean paikan kasveja, mutta maan on joka tapauksessa oltava hyvin vettä läpäisevä. Rämevenhokas
Nimensä mukaisesti rämevenhokas elää ennen kaikkea soilla, mutta etenkin Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa populaatioita löytyy hiekkaisilta, matalakasvustoisilta merenrannoilta. Suomessa lajin tiedetään elävän myös kosteissa koivikoissa. Päivisin perhoset piilottelevat kasvillisuuden joukossa ja aloittavat lentonsa heti auringon laskettua. Koiraat lentävät etsimässä naaraita matalalla kasvillisuuden joukossa, ja naaraan ympärille voi kertyä useiden koiraiden muodostama parvi. Molemmat sukupuolet tulevat valolle. Kyyhkyrääkät
Kyyhkyrääkkien levinneisyys rajoittuu Intian valtameressä sijaitsevalle Madagaskarin saarelle. Kirjokyyhkyrääkkä elää kuivametsissä, ruskokyyhkyrääkkä ikivihreissä sademetsissä ja arokyyhkyrääkkä kuivissa pensaikoissa. Ruskokyyhkyrääkät voivat lisääntymiskauden ulkopuolella vaihtaa elinpiiriään, mutta muutoin kaikki kyyhkyrääkät ovat paikkalintuja pysytellen lähes aina samalla alueella. Heimo on uhanalainen, sillä kaikki kolme lajia luokitellaan vaarantuneeksi. Uhanalaisuuden syynä ovat suppea levinneisyys ja metsien hakkuista johtuva elinympäristöjen väheneminen. Riikinkukot
Riikinkukot ("Pavo") on kanalintuihin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi lajia, joista molemmat elävät Aasiassa: Riikinkukko eli intianriikinkukko ("Pavo cristatus") ja viherriikinkukko ("Pavo muticus"). Afrikassa elävä kongonriikinkukko ("Afropavo congensis") luetaan eri sukuun kuin varsinaiset riikinkukot. Käenkukat
Yksi käenkukkalaji, käenkukka kasvaa luonnonvaraisena Suomessa. Myös tervakot, mäkitervakko ("Viscaria vulgaris" tai "Lychnis viscaria") ja pikkutervakko ("Viscaria alpina" tai "Lychnis alpina"), sijoitetaan joskus käenkukkien sukuun.Risteymiä: Kuningasjalokotka
Kuningasjalokotka ("Spizaetus ornatus") on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Väli-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoispuoliskossa: Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guyanassa, Guatemalassa, Guayanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa sekä Venezuelassa. Kuningaskalastajat
Kuningaskalastajat (Alcedinidae) on säihkylintuihin kuuluva lintuheimo. Kuningaskalastajat elävät luonnonvaraisina Aasiassa, Afrikassa ja Euroopassa. Ne ovat yleensä värikkäitä lintuja. Ne syövät pääasiassa kaloja, mutta esimerkiksi naurajat syövät maaeläimiä. Kuningaskalastajilla on kokoonsa nähden huomattavan suuri nokka. Niiden pesässä on yleensä 5–10 munaa, mutta esimerkiksi naurajilla yleensä kolme. Wrangelinsaari
Saaren valtalajeja ovat erilaiset ristikukkais-, ruusu-, leinikki- ja rikkokasvilajit. Saarella kasvavia kukkivia kasveja ovat muun muassa lapinvuokko, hämeenkylmänkukka, kastiljoihin kuuluva "Castilleja elegans" ja 17 unikkolajia, joista viisi on kotoperäisiä. Wrangelinsaaren kasvillisuuslajistoon kuuluu monia poikkeuksellisia kasveja, jotka yleensä luokitellaan kasvavaksi etelämpänä tai Amerikassa. Saaren amerikkalaisia lajeja, joita ei ole muualla Aasiassa, ovat muun muassa litukoihin kuuluva "Cardamine purpurea" ja ketokatkeroihin kuuluva "Gentianella propinqua". Lapinvuokko
Lapinvuokko on Islannin kansalliskukka. Suomessa lapinvuokkoa esiintyy Lapissa ja se on yleinen Käsivarren ja Inarin Lapissa. Lisäksi sitä tavataan Ruotsin, Norjan ja Venäjän pohjoisosissa ja Alpeilla. Riikinkukkokehrääjät
Suurin osa riikinkukkokehrääjistä on aktiivisia yöllä, mutta alaheimoissa Agliinae, Saturniinae ja Hemileucinae joidenkin lajien koiraat lentävät myös päivällä. Naaraat ovat selvästi koiraita kookkaampia ja tukevarakenteisempia. Ne houkuttelevat koiraita luokseen erittämiensä feromonien avulla ja lähtevät ensilennolleen usein vasta parittelun jälkeen. Riikinkukkokehrääjien ruumis on siipiväliin verrattuna pieni. Tuntosarvet ovat koirailla tuuheat, kaksinkertaisesti kaksoiskampamaiset, naarailla yleensä yksinkertaisemmat. Verkkosilmät ovat suuret, mutta päälaen pistesilmät ovat surkastuneet tai puuttuvat kokonaan. Myös chaetosemat puuttuvat. Imukärsä on surkastunut, eivätkä aikuiset perhoset nauti ravintoa ja aikuisvaihe jää lyhyeksi. Heimolle ominaisena tuntomerkkinä nilkan rakenne eroaa sukupuolten välillä ja neljäs tarsomeeri löytyy vain naarailta. Silkkikukat
Silkkikukat ovat usein yksivuotisia. Kukinnot sijaitsevat latvassa ja niissä on kukkia harvakseltaan. Kukinnot ovat terttumaiset. Kasvien korkeus vaihtelee 25–60 cm välillä. Kukkien värejä ovat valkoinen, vaaleanpunainen, punainen, violetti ja sininen. Joillakin lajeilla on kaksivärisiä kukkia. Idänmetsäruusu
Idänmetsäruusua esiintyy luonnonvaraisesti Venäjän Kaukoidässä ja Kiinassa. Levinneisyysalueeseen kuuluvat Kamtšatkan niemimaa, Sahalin, Amur ja Luoteis-Kiinaa. Sinililjat
Sinililjoja esiintyy luonnonvaraisina Euroopassa, Aasiassa ja jonkin verran myös Afrikassa. Ruskoselkäkukastaja
Ruskoselkäkukastajaa tavataan Bruneissa, Indonesiassa ja Malesiassa. Se on vähentynyt elinympäristöjen tuhoutumisen takia ja on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Riikinkukkokehrääjä
Riikinkukkokehrääjän toukka on vaaleanvihreä, ja siinä on keltamustia sukasellisia kyhmyjä. Toukka koteloituu kehräämänsä lujatekoisen, päärynänmuotoisen kotelokopan sisälle. Kotelokopan se kiinnittää esimerkiksi ravintokasvinsa mustikan varpuun tai maanpinnalle. Varvikosta voikin löytää marjamatkoilla riikinkukkokehrääjän ruskeita, harvakarvaisia kotelokoppia. Lakritsirousku
Lakritsirouskuja voi löytää heinäkuusta lokakuuhun, vaikkakin se on yleisimmillään elo-syyskuussa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa, ja sitä esiintyy paikoin myös Pohjois-Suomessa. Lakritsirousku esiintyy usein isoina ryhminä, toisinaan samoilla paikoilla kangasrouskun kanssa; karuilla kalliomänniköillä ja niiden soistumilla, lampien rahkamättäillä ja suo-ojien reunoilla. Kullerot
Kullerot ("Trollius") on kasvisuku, joka kuuluu leinikkikasvien heimoon. Monia kullerolajeja ja niiden jalostettuja lajikkeita viljellään perennana. Yksi kullerolaji, niittykullero kasvaa luonnonvaraisena Suomessa, yleisimpänä Pohjois-Suomessa. Niittykullero on Lapin maakuntakukka. Jaloleinikki
Jaloleinikki ("Ranunculus asiaticus") on Välimerellä villinä elävä ruohovartinen kasvi, jota kasvatetaan koristekasvina ja leikkokukaksi. Siitä on monen värisiä lajikkeita, joilla on kerratut tai yksinkertaiset kukat. Ruskokurkkuhaikara
Ruskokurkkuhaikara ("Egretta vinaceigula") on uhanalainen haikaroiden heimoon kuuluva lintu. Se on pienikokoinen haikaralintu, ja höyhenpeite on pääosin siniharmaa. Lajia tavataan eteläisessä Afrikassa Sambiassa, Botswanassa ja Namibiassa sekä satunnaisissa muissa alueen valtioissa. Reilusti yli puolet yksilöistä elää Botswanan Okavangon suistossa. Lajin elinympäristöihin kuuluu erilaiset kosteikot. Ruskokurkkuhaikara on paikkalintu, vaikkakin se vaeltaa välillä. Lisääntyminen tapahtuu pääsääntöisesti maalis-kesäkuussa. Kylmänkukat
Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kolme lajia. Uhanalainen kangasvuokko ("P. vernalis") kasvaa Etelä-Suomen kuivilla harjukankailla. Sen suuret valkoiset kukat ovat ulkopinnaltaan punertavat. Violettikukkainen hämeenkylmänkukka ("P. patens") esiintyy hyvin harvinaisena Hämeenlinnan ympäristössä ja Karjalankannaksella. Kolmas laji on ahokylmänkukka eli etelänkylmänkukka ("P. pratensis"), jota viime vuosiin asti tavattiin vain verraten lähellä rajojemme ulkopuolella Karjalankannaksella ja Virossa. Laji on saattanut levitä maahan osittain myös innokkaiden puutarhureiden siirtämänä .
Aiemmin Suomessa esiintyi luonnonvaraisena myös lännenkylmänkukkaa ("P. vulgaris"), joka kuitenkin hävisi 1930-luvulla. Nykyisin kasvatetaan puutarhoissa useita lajeja, kuten lännen- eli tarhakylmänkukkaa ja vuorikylmänkukkaa ("P. montana"). Ruusujuuri
Ruusujuurta kasvaa luonnonvaraisena Skandinavian ja Venäjän pohjoisosissa sekä Alpeilla. Se on etupäässä tunturiseudun kosteikkojen liepeillä esiintyvä mehikasvi, joka kasvaa noin 30 senttimetrin korkuiseksi kiehkuraiseksi mättääksi. Kukat ovat kaksikotiset, eli hede- ja emikasvit ovat erikseen. Rubiinikurkkukolibri
Rubiinikurkkukolibri pesii lähinnä itäisen Pohjois-Amerikan alueilla sekä Kanadan preerioilla, lehti- ja havumetsissä sekä puutarhoissa. Rubiinikurkkukolibri on muuttolintu ja viettää talvet eteläisessä Meksikossa ja Karibianmeren alueella.
Rubiinikurkkukolibrit elävät yksin ja aikuiset yksilöt yleensä tapaa toisiaan muuta kuin parittelutarkoituksissa. Sekä naaraat että koiraat puolustavat aggressiivisesti omia reviirejään.
Ravinto koostuu pääosin kukkien medestä, mutta toisinaan kolibri syö myös tikkojen puihin hakkamista aukoista saamaansa mahlaa. Kaihonkukat
Kaihonkukat ("Omphalodes") on lemmikkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on noin 28 lajia. Kaihonkukat ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Kaihonkukilla on siniset tai valkoiset kukat, jotka ovat paljon samannäköisiä kuin lemmikeillä. Lehtolitukka
Lehtolitukka ("Cardamine impatiens") on Euroopassa ja Aasiassa laajalle levinnyt valkokukkainen ristikukkaiskasvi. Lehtolitukka on Suomessa uhanalainen ja rauhoitettu laji. Valkojumaltenkukka
Valkojumaltenkukka ("Dodecatheon dentatum") on jumaltenkukkien sukuun kuuluva laji. Sitä tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa. Kasvi on 10-50 cm korkea. Se kukkii keväällä ja on kesällä eräänlaisessa lepotilassa. Kukkien väri on valkoinen. Lehdet muodostavat ruusukkeen varren tyvelle. Kasvi menestyy aurinkoisella tai puolivarjoisella kasvupaikalla humuspitoisessa ja hyvin vettä läpäisevässä maassa. Valkojumaltenkukkaa käytetään usein kivikkoistutuksissa. Litukat
Litukat ("Cardamine") on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu ainakin sata lajia.Pohjoismaissa ja Suomessa kasvaa kahdeksan luonnonvaraista litukkalajia (mukaan lukien usein omaan sukuunsa luettu hammasjuuri). Ne ovat pystykasvuisia ruohokasveja, joilla on tavallisesti parilehdykkäiset lehdet ja valkoiset-violetinsävyiset kukat. Kistukset
Kistukset ("Cistus") on päivännoutokasvien suku, jossa on noin 20 lajia ikivihreitä varpuja. Niitä esiintyy luonnossa kuivilla ja kallioisilla paikoilla Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Turkissa ja Kanariansaarilla. Kistuksilla on näyttävät, lautasmaiset, usein viisiterälehtiset ja moniväriset kukat. Yksi kukka kukkii vain päivän ajan. Monia kistuslajeja sekä suurta määrää risteymiä ja lajikkeita viljellään koristekasveina siellä, missä kistukset ovat talvenkestäviä. Kistuksia voidaan käyttää myös huonekasveina. Kaunokainen
Kaunokainen eli nurmikaunokainen ("Bellis perennis"), josta käytetään myös nimeä tuhatkauno, on monivuotinen asterikasvi. Leikkaaminen ei tuhoa sitä ja se on eteläisessä ja läntisessä Euroopassa yleinen rikkaruoho. Suomessa se esiintyy luonnonvaraisena satunnaisesti Etelä- ja Keski-Suomessa Oulun korkeudelle asti, ja sitä viljellään myös koristekasvina.
Kaunokaisen kukinnoissa on yleensä keltainen pienistä torvimaisista kehräkukista muodostuva keskusta ja valkoiset kielimäiset laitakukat. Ulkonäkö vaihtelee kuitenkin paljon, ja varsinkin koristekasveina kasvatetuissa muodoissa laitakukat saattavat olla punertavat tai punaiset, ja kehräkukat tai osa niistä saattavat olla laitakukkien kaltaisia. Riikinkukko
Riikinkukkokoiraat voivat kasvaa 2,3 metriä pitkiksi ja pidentyneiden pyrstösulkien pituus on yli puolet linnun kokonaispituudesta. Koiraan pyrstö voi kasvaa noin 1,5 metrin mittaiseksi. Täysikasvuinen koiras painaa 4–6 kg. Naaras kasvaa harvoin yli metrin mittaiseksi ja painaa 2,75–4 kg. Koiraan pyrstön pidentyneet sulat ovat väriltään vihreät ja niissä on pronssinväriset ja siniset silmäkuviot. Koiraan pitkä kaula on väriltään kiiltävän sininen ja päälaella on sininen töyhtö. Ulkonäöltään riikinkukkokoiras muistuttaa viherriikinkukkokoirasta ("Pavo muticus"), joka eroaa siitä esimerkiksi vihreän kaulan ja erilaisen töyhdön perusteella. Koiraasta tunnetaan erilaisia mutaatioita, esimerkiksi valkoisia tai tummasiipisiä yksilöitä. Naaras on väriltään selästään ruskea ja vatsastaan valkoinen. Niskan höyhenet ja päälaen töyhtö ovat naaraalla vihreät. Ruusukekalkkikämmekkä
Ruusukekalkkikämmekkää esiintyy suuressa osassa Eurooppaa sekä maanosan lähialueella Turkissa ja Marokossa. Sen pohjoisimmat kasvupaikat ovat Ruotsissa, Norjassa ja Virossa. Pohjoismaissa ruusukekalkkikämmekkä on harvinainen kuivilla niityillä kasvava kalkinsuosijakasvi. Kilpukka
Suomessa rannikoitten tuntumassa, sisämaaesiintymiä on eniten Lounais-Suomessa ja pohjoisimmat kasvupaikat ovat Kemissä saakka. Kilpukka ei ole missään varsinaisesti yleinen. Se monistuu kasvullisesti, kun rönsyihin syntyneet lehtiruusukkeet irtoavat emokasvista. Keväällä pintaan nousevat talvehtimissilmut saattavat kevättulvan mukana ja tarttuessaan vesilintujen jalkoihin levitä pidempiäkin matkoja. Kanadassa sitä istutettiin Ottawaan eräälle 1932 koetilalle ja se on levinnyt nykyään ainakin Montrealiin, Ontarioon, Lake Erieen sekä muutamalle paikkakunnalle New Yorkiin. Kylmänkukat
Kylmänkukat ("Pulsatilla") ovat leinikkikasveihin kuuluva suku. Ne ovat läheistä sukua vuokoille ("Anemone"), joihin muun muassa Linné katsoi niiden kuuluvan. Kylmänkukkien noin 30 lajia ovat levinneet Pohjois-Amerikan preerioille ja Euraasian aroseuduille. Lumikuningatar (kasvi)
Lumikuningatar ("Coelogyne cristata") on helokämmeköiden sukuun kuuluva kämmekkä, jota kasvaa luonnonvaraisena Himalajan eteläosissa. Puhtaanvalkoisista suurista kukistaan nimensä saanut kasvi on ollut suosittu huonekasvi jo pitkään. Rohmutokot
Rohmutokot ovat makean veden kaloja, jotka elävät puroissa ja joissa. Niitä tavataan Aasiassa Laosin pohjoisosista Vietnamiin, Thaimaahan, Kiinaan, Etelä-Koreaan ja Venäjälle. Lähinnä Suomea rohmutokkoa tavataan Itämeren itäosista Pietarin ympäristöstä ja Viron rannikkoseudulta. Suomen vesiltä lajia ei vielä ole tavattu. Jaarlinkämmekät
Jaarlinkämmeköihin kuuluu noin 30 lajia ikivihreitä, epifyyttisiä orkideoita. Niitä esiintyy luonnossa Meksikossa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Kasvavat kosteissa metsissä yhden–kahden kilometrin korkeudella. Jokaisesta varsimukulasta kasvaa yksittäinen suuri lehti. Riipuvissa kukkatertuissa on kahdesta kymmeneen erittäin tuoksuvia lyhytikäisiä kukkia. Viljeltynä nämä orkideat viihtyvät viileässä ilmassa. Riikinkukko
Riikinkukot elävät pienissä ryhmissä, joissa on yksi koiras ja kolmesta viiteen naarasta. Pesimäaikana linnut kokoontuvat yhteen ja koiraat esiintyvät naaraille levittelemällä pyrstöjään. Jokaisella koiraalla on oma reviirinsä ja reviirit sijaitsevat hyvin lähellä toisiaan. Naaraat kulkevat reviiriltä toiselle ja valitsevat sopivan koiraan. Yksi koiras pariutuu yleensä kahden naaraan kanssa. Riikinkukon pesä sijaitsee maassa tai jopa rakennuksessa. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joiden haudonta kestää noin kuukauden ajan. Poikaset kykenevät seuraamaan emoaan noin kahden tunnin kuluttua kuoriutumisestaan. Kultarikko
Kultarikkoa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Euroopassa laji on lähinnä vuoristojen kasvi, jota kasvaa Britteinsaarten pohjoisosissa, Norjan, Ruotsin ja Suomen vuoristo- ja tunturialueilla, Kuolan niemimaalla, Uralilla, Islannin itäosissa, Huippuvuorilla, Alpeilla, Apenniinien pohjoisosissa, Luoteis-Balkanilla ja Karpaateilla. Pohjois-Amerikassa kultarikko on lähinnä arktisten alueiden laji, jota kasvaa Länsi- ja Pohjois-Kanadassa. Kultarikkoa esiintyy myös Grönlannissa. Suomessa kultarikko on pohjoisen laji, jota tavataan kolmella alueella: Sallan-Kuusamon alueella, Enontekiöllä lähinnä käsivarren suurtuntureilla sekä Utsjoella ja Inarin pohjoisosissa. Rastaspenkojat
Rastaspenkojat eli viiriäistimalit, aikaisemmalta nimeltään ruohikkorastaat ("Cinclosoma") on pienikokoisten varpuslintujen suku. Niitä tavataan luonnonvaraisina ainoastaan Australaasiasta. Lajit elävät Australiassa, ja Uudessa-Guineassa. Linnut ovat arkoja, ja elävät pääosin maassa. Rastaspenkojat syövät myös maassa, usein hyönteisiä, mutta jotkin lajit syövät myös siemeniä. Pesä on kuppimainen ja yleensä maassa. Rosmariinit
Rosmariinit ("Rosmarinus") on huulikukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on kaksi tai kolme lajia. Ne ovat ainavihantia pensaita, joita esiintyy Välimeren alueella. Rosmariinien lehdissä ja kukissa on runsaasti aromaattisia öljyjä. Pienet kukat ovat kaksihuuliset ja vaaleansiniset. Rohtorosmariini eli rosmariini ("Rosmarinus officinalis") on hyvin tunnettu rosmariinilaji, jota käytetään paljon mausteyrttinä sekä myös lääke- ja huonekasvina. Kissankello
Kissankello kasvattaa ensimmäisenä vuonna pääjuuren ja matalan lehtiruusukkeen. Toisena vuonna kasvavat kukkaversot, jolloin kasvi myös kehittää uusia ruusukeversoja muodostavia maanalaisia rönsyjä. Kukkaversojen lehdet poikkeavat malliltaan huomattavasti ensimmäisen vuoden ruusukeversojen munuaismallisista lehdistä, jotka yleensä kuihtuvat kukinnan alkaessa kesäkuussa. Kukinta-aikaa kestää kesäkuusta elokuuhun. Kellomaiset kukat ovat nuokkuvia, vaaleansinisiä (harvinaisemmin valkeita) ja kooltaan 10–30 millimetriä. 
Kissankello esiintyy yleisenä koko Suomessa, myös pohjoisen Lapin tuntureilla metsänrajaakin korkeammalla. Suomessa kissankelloa tavataan viittä alalajia, joiden väliset erot ilmenevät muun muassa koossa, kasvupaikassa ja kukkien lukumäärässä: niittykissankello ("Campanula rotundifolia" subsp. "rotundifolia"), tunturikissankello ("Campanula rotundifolia" subsp. "groenlandica"), lapinkissankello ("Campanula rotundifolia" subsp. "gieseckiana") ja vielä nimeämättömät metsäkissankello ja pohjankissankello. Lapinkissankello on silmälläpidettävä laji. Keisaripuu
Vaalean ruskeat samettimaiset kukkanuput kehittyvät syksyllä ja ne näkyvät talvella oksistossa hyvin. Ilmastoltaan viileillä seuduilla pakkaset voivat kuitenkin viottaa kukkanuppuja talven ja kevään aikana, jolloin puu ei kuki. Vaalean sinivioletit, makealle tuoksuvat, 5 cm pitkät torvikukat puhkeavat loppukeväällä suurissa tertuissa ennen lehtiä. Kukkien ulkonäön perusteella puuta kutsutaan Englannissa sormustinkukkapuuksi (foxglove tree). Vihreät, soikeat siemenkodat (noin 3 cm) muuttuvat syksyllä ruskeiksi ja halkeavat, jolloin kalvoreunaiset siemenet vapautuvat. Kiinassa kuohkeita siemeniä on käytetty pakkausmateriaalina. Jokihelmisimpukka
Jokihelmisimpukka eli raakku ("Margaritifera margaritifera") on kirkkaiden, virtaavien vesien pohjalla elävä suurikokoinen nilviäislaji, jonka alkuperäinen levinneisyys kattaa laajoja alueita pohjoisesta pallonpuoliskosta. Raakku on sekä Suomessa että maailmanlaajuisesti erittäin uhanalainen laji. Suomessa se rauhoitettiin ensimmäisenä selkärangattomana vuonna 1955. Muikku
Muikku on ensisijaisesti sisävesien kala, jota esiintyy Euroopan pohjoisosassa suppealla alueella Itämerta ympäröivissä maissa. Ruotsissa levinneisyys kattaa maan eteläosan sekä Pohjanlahden rannikon läheiset suurehkot järvet. Muikkua tavataan jonkin verran myös Norjassa, Tanskassa, Saksassa, Puolassa, Venäjällä ja Baltian maissa. Suomessa muikun keskeinen levinneisyysalue on Järvi-Suomessa. Sitä tavataan kuitenkin kaikissa Itämereen laskevissa vesistöissä. Suomen tuottoisin muikkujärvi on Säkylän Pyhäjärvi. Muikku esiintyy myös Itämeren rannikkovesissä mutta yleensä vain vähäsuolaisimmilla alueilla Perämeressä ja jokien suistoalueilla. Muualla Suomen rannikolla muikku esiintyy runsaimmin Vaasan pohjoispuolella Maksamaan saaristossa, Kokemäenjoen suistossa, Pohjanpitäjänlahdella ja Suomenlahdessa Loviisasta itään. Riikinkukko
Riikinkukot ovat kaikkiruokaisia ja syövät siemeniä, hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä matelijoita sekä nisäkkäitä. Ravintonsa lintu etsii aamuvarhaisella ja hieman ennen auringonlaskua. Kuningasmagnolia
Kuningasmagnolia on suosittu koristepuu Yhdysvalloissa. Sitä käytetään teiden varsilla, yksittäisinä koristepuina esimerkiksi tuottamaan varjoa. Sen suosio perustuu näyttävään ulkonäköön valkoisine kukkineen ja runsaine ainavihantine lehtineen, mutta sitä voidaan käyttää myös kaupungeissa, joissa muut lajit eivät välttämättä viihdy. Kuningasmagnolia pystyy vastustamaan rikkidioksidin aiheuttamia tuhoja. Riikinkukkokehrääjä
Riikinkukkokehrääjä eli pikkuriikinkukkokehrääjä ("Saturnia pavonia", joskus "Pavonia pavonia") on riikinkukkokehrääjiin kuuluva perhoslaji. Se on Suomessa melko harvalukuinen, mutta sitä tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten. Se pääasiassa lämpimillä alueilla tavattavan heimonsa palearktisella alueella laajimmalle levinnyt edustaja. Riikinkukko
Riikinkukko esiintyy useassa intialaisessa kansantarussa. Hindut pitävät sitä pyhänä, koska Shivan poika Kartikeya ratsastaa sillä. Riikinkukon uskotaan myös kykenevän lumoamaan käärmeitä ja estävän niiden lisääntymisen. Valkut
Valkut ("Cephalanthera") on kasvisuku kämmekkäkasvien heimossa. Valkkuihin kuuluu noin 15 lajia.Suomessa kasvaa kaksi valkkulajia, jotka ovat molemmat harvinaisia ja rauhoitettuja kalkkipitoista kasvupaikkaa vaativia kasveja. Valkokukkaista miekkavalkkua esiintyy Ahvenanmaalla ja punakukkaista punavalkkua vain Lohjan seudulla. Ikikukat
Ikikukkia esiintyy luonnonvaraisina Etelä-Afrikassa ja Australiassa. Lumikuningatar (kasvi)
Lumikuningatarta esiintyy 75. itäisen pituuspiirin itäpuolella Himalajan vuoriston eteläisillä rinteillä Garhwalin alueella Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Sikkimissä, Assamissa ja Bhutanissa. Lisäksi kasvia on tavattu Khasin kukkuloilta Bangladeshin pohjoispuolelta sekä Thaimaan pohjoisosien vuoristoalueilta. Se kasvaa pääosin 1 600–2 600 metrin korkeudella sammalten peittämissä monsuunimetsissä. Lumikuningatar voi kasvaa puun rungolla epifyyttinä tai kivellä litofyyttinä. Samettikukat
Samettikukat ("Tagetes") on asterikasvien suku, jonka jäseniä käytetään koristekasveina. Suvun suomenkielinen nimi viittaa sen lajien terälehtien samettimaiseen pintaan. Voimakkaan tuoksunsa samettikukkia käytetään palstanvälikasvina karkottamaan tuhohyönteisiä esimerkiksi luonnonmukaisessa viljelyssä ja pihapalstoilla. Samettikukkia kasvaa luonnossa Yhdysvaltojen eteläosissa ja siitä etelään Etelä-Amerikassa asti. Röyhyhelmikkä
Röyhyhelmikkä on tyypillinen pyökkimetsien kasvi. Suomessa laji kasvaa esiintymisalueensa pohjoisrajoilla, missä pyökkimetsiä ei esiinny. Lajia tavataankin Suomessa muiden jalojen lehtipuiden muodostamissa lehdoissa. Ruokokerttuset
Ruokokerttuset ovat pieniä, 10–20 senttimetrin pituisia ja 10–25 grammaa painavia ruskehtavia pikkulintuja, jotka elävät enimmäkseen ruovikoissa, kaislikoissa sekä osmankäämi-, sara-, mesiangervo- ja pujokasvustoissa ja pensaikoissa. Ne ovat taitavia kiipeilemään ruohojen korsilla ja osaavat piiloutua hyvin kasvillisuuden sekaan. Monet lajit ovat taitavia laulajia ja usein niiden laulu sisältää matkintoja toisten lintulajien laulusta. Kivikukat
Kivikukat ("Lithops") tai ”elävät kivet” on Etelä-Afrikassa ja Namibiassa esiintyvä päivikkikasvisuku. Kasvit ovat saaneet nimensä tavastaan välttää syödyksi tuleminen naamioitumalla kiviksi. Naamioituminen on sikäli tehokasta, että sukuun kuuluvan kasvin kuvasi ensimmäisenä englantilainen tutkimusmatkailija William John Burchell vasta vuonna 1811. Rohtotulikukka
Rohtotulikukka ("Verbascum phlomoides") on tulikukkien suvun laji, jota esiintyy Euroopassa. Se on kaksivuotinen tiheäkarvainen ruoho, joka kasvaa kolmestakymmenestä sataan senttimetriä korkeaksi. Kukinto on haaraton kerrannaiskukinto. Teriöt ovat keltaisia ja karvaisia. Luppiot
Luppiot ("Sanguisorba") on kasvisuku ruusukasvien heimossa. Siihen kuuluu 23 lajia. Monia luppioita viljellään koristekasveina.Pohjoismaissa tavataan neljä luppiolajia. Ne ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on parilehdykkäiset lehdet. Lajien kukinto on tiheä, tähkämäinen ja muodostuu pienistä nelilukuisista teriöttömistä kukista. Suomessa tavataan kaksi luonnonvaraista luppiolajia, punaluppio ja pikkuluppio, jotka ovat Keski-Euroopasta levinneitä uustulokkaita. Kaalikirva
Kaalikirvalla ei tapahdu isäntävaihtoa. Ravintokasveja ovat etenkin kaalit, mutta myös muut ristikukkaiset kuten rypsi, retiisi, sinapit ja näiden luonnonvaraiset sukulaiset kelpaavat. Kaalikirva edellyttää sinappiöljyn esiintymistä kasvissa ja satunnaisesti se elää myös muilla sinappiöljyä tuottavilla kasveilla, kuten resedoilla. Kirvat lisääntyvät neitseellisesti synnyttäen eläviä poikasia, mutta viileämmän ilmaston alueilla lajilla esiintyy syksyisin suvullista lisääntymistä, jolloin muna on talvehtiva elämänvaihe. Lämpimässä ilmastossa neitseellistä lisääntymistä tapahtuu ympäri vuoden. Kirvat muodostavat suuria kolonioita lehtien ylä- ja alapinnoille sekä lehtiruodeille ja ajoittain syntyy siivellisiä yksilöitä, jotka etsiytyvät uusille elinpaikoilla. Yhdysvalloissa lajilla on jopa 15 sukupolvea vuodessa ja se on taloudellisesti merkittävä tuholainen. Jääkuikka
Jääkuikka pesii Siperiassa, Alaskassa ja Kanadassa ja talvehtii Norjan rannikolla, Japanin ja Kamtshatkan välisellä merialueella sekä Pohjois-Amerikan länsirannikolla. Venäjän Euroopan puoleisessa osassa pesii 50-100 paria. Suomessa jääkuikka on keväisin ja syksyisin erittäin vähälukuinen läpimuuttaja ja talvella hyvin harvinainen vieras. Vuosittain Suomessa tavataan joitain kymmeniä jääkuikkia, pääosin Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikoilla huhti-toukokuussa. Riikinkukkokehrääjä
Riikinkukkokehrääjillä on erikoinen kosiokäyttäytyminen. Naaras erittää ilmaan feromoneja, joista muodostuu hajujälki. Koiraalla on äärimmäisen tarkat hajuaistimet tuuheissa, sulkamaisissa tuntosarvissaan, ja se pystyy niiden avulla seuraamaan tätä hajujälkeä ja lentämään naaraan luo. Vaikka perhonen on yleensä harvalukuinen, yhtä naarasta voi lyhyen ajan sisällä ilmestyä kosiskelemaan jopa satoja kookkaita koirasperhosia. Naaras lentää usein valolle, koiras vain harvoin. Riikinkukot
Riikinkukon ääni on käheä rääkäisy. Naaras munii 4–7 munaa, jotka kuoriutuvat noin kuukauden kuluttua muninnasta. Riikinkukko
Luonnonvaraisena riikinkukkoa tavataan Intiasta, Pakistanista, Nepalista, Bhutanista, Bangladeshista ja Sri Lankasta. Linnun elinympäristöä ovat kosteiden metsien pohjakerrokset erityisesti jokien läheisyydessä. Lajia tavataan myös kylistä ja kaupunkien puistoista. Riikinkukkorausku
Riikinkukkorausku ("Potamotrygon motoro") on Etelä-Amerikassa Amazonin alueella elävä rauskulaji joka on täydellisesti sopeutunut makeaan veteen vaikka sen esi-isät olivat mereisiä. Paikalliset ihmiset pelkäävät tätä kalaa enemmän kuin piraijoja sillä se sitä on värityksensä ansiosta vaikea erottaa joenpohjasta ja jos sen päälle astuu se käyttää pyrstössään olevaa myrkkypiikkiä. Myrkky ei ole ihmiselle vaarallista mutta pisto on kylläkin hyvin tuskallinen (vastaa useampaa ampiaisenpistoa). Kaikesta huolimatta riikinkukkorausku on suosittu laji yleisöakvaarioissa sillä se sopeutuu hyvin vankeuteen ja sen tiedetään lisääntyneen vankeudessa. Myös erittäin suuriin kotiakvaarioihin mielenkiintoinen laji. Hämeenkylmänkukka
Suomessa hämeenkylmänkukkaa tavataan lähes yksinomaan Kanta-Hämeessä. Tärkeimmät esiintymisalueet ovat Janakkalassa, Hattulassa ja Hämeenlinnassa sekä siihen nykyään kuuluvissa Kalvolassa, Rengossa ja Hauholla. Muualta Suomesta lajista tunnetaan havaintoja Pirkanmaalta sekä 2000-luvulla löytynyt esiintymä Etelä-Savosta. Lajin esiintymien määrä on kuitenkin viime vuosikymmeninä tuntuvasti vähentynyt. Suomessa hämeenkylmänkukan kantaa on yritetty elvyttää istutuksilla uusille kasvupaikoille. Linnunsilmät
Linnunsilmät ("Chrysosplenium") on rikkokasveihin kuuluva suku, jossa on noin 55 lajia yksi- ja monivuotisia ruohokasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Kaksi linnunsilmälajia, kevätlinnunsilmä ja lapinlinnunsilmä kasvavat luonnonvaraisina Suomessa. Linnunsilmiä voidaan viljellä myös perennana. Taikurinkukat
Taikurinkukat ovat kaljuja tai karvaisia, piikittömiä pensaita tai ruohoja. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti tai kiehkuroissa ja ovat ehyt- tai enemmän tai vähemmän nyhälaitaisia. Kukat ovat näyttäviä, keltaisia tai punaisia, tavallisesti pitkäperäisiä ja sijaitsevat verson kärjen tuntumassa olevissa tähkissä. Tähkän suojuslehdet ovat neljässä rivissä limittäin, kookkaita, soikean keihäsmäisiä, verhiötä lyhyempiä ja karvaisia. Verhiö on viisiliuskainen, liuskat erikokoisia. Teriötorvi on kapea, laidetta pidempi, käyrä, ja laide on nieluun saakka jakautunut ja muodostaa viisiliuskaisen huulen, jonka liuskat ovat erikokoisia ja limittäisiä. Heteitä on neljä ja ne ovat kaikki toimivia ja jäävät teriön sisään; yksiteekaiset ponnet ovat palhoja pidemmät; steriili ponnenpuolisko on karvainen, tylppä, ja lokeroside on tasakärkinen. Sikiäin on kaksilokeroinen, kummassakin lokerossa on kaksi siemenaihetta. Vartalo paksuuntuu yläosastaan, ja luotti on vähän kahtia jakautunut. Hedelmä on pitkänomainen, litistynyt ja vaihtelevassa määrässä nelikulmainen kota, jossa on neljä soikiomaista ja suomu- tai karvapeitteistä siementä. Akankaalit
Akankaalit, joskus "akanhuulet" ("Ajuga") on huulikukkaiskasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on noin 40–50 lajia.Akankaalien lajeista kolmea tavataan Suomessa. Kartioakankaali ("Ajuga pyramidalis") on maan lounais- ja eteläosissa (lähinnä Uudenmaan alueella) niityillä, metsiköissä ja laitumilla kasvava sinikukkainen karvainen ruoho, joka on muinaistulokas. Rönsyakankaali ("Ajuga reptans") on Suomessa koriste- ja maanpeittokasvina käytetty laji, joka on joskus villiintynyt luontoon. Kolmas laji hammasakankaali ("Ajuga genevensis") esiintyy satunnaisena tulokaslajina. Seljakämmekkä
Seljakämmekkä ("Dactylorhiza sambucina", aikaisemmin "D. latifolia") on suuressa osassa Eurooppaa tavattava näyttävä ketojen ja niittyjen kämmekkäkasvi, joka kukkii touko-kesäkuussa sekä keltaisina että punaisina värimuotoina. Suomessa seljakämmekkä on harvinainen ja rauhoitettu laji. Se on Houtskarin pitäjänkukka (sockenblomma). Rohtosormustinkukka
Rohtosormustinkukka on kaksivuotinen. Ensimmäisenä vuonna se kasvattaa lehtiruusukkeen, joka talvehtii maata vasten. Toisena vuonna nousee komea kukkavana, joka voi olla jopa 150 cm korkea. Kukat ovat sormustimen muotoisia kelloja, yleensä purppuranpunaisia, joskus valkoisia. Rohtosormustinkukka leviää voimakkaasti siemenistä. Kaikki kasvin osat ovat ihmiselle myrkyllisiä,etenkin sisältämänsä digitoksiinin (CHO) ja digoksiinin (CHO) takia. Rantakukka
Rantakukkaa tavataan kosteilla paikoilla lähes koko Euroopassa. Laji puuttuu Islannista, Skotlannin ylänköalueilta, Keski- ja Pohjois-Norjasta ja -Ruotsista sekä Pohjois-Suomesta ja Venäjän pohjoisosista. Euroopan ulkopuolella lajia tavataan Pohjois-Afrikassa Marokosta Tunisiaan, Turkissa, paikoitellen Kiinassa, Korean niemimaalla sekä koko Japanissa. Pohjois-Amerikkaan laji on levinnyt ihmisen mukana, ja voimakkaan leviämisen takia sitä pidetään yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Suomessa rantakukkaa tavataan paikoin hyvinkin yleisenä Keski-Lappiin saakka. Runsaimmillaan laji on Suomenlahden ja Pohjanlahden rannikolla Vaasan korkeudelle saakka. Pimpinellaruusu
Villi pimpinellaruusu, jossa on yksinkertaiset kukat, kasvaa luonnonvaraisena Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa (pohjoisimmillaan Norjassa ja Islannissa) sekä Luoteis-Afrikassa. Kerrottukukkainen juhannusruusu ("Rosa spinosissima" 'Plena') on Suomessa perinnekasvi; Ruotsissa ja Englannissa se tunnetaan "suomenruusuna". Suomessa sitä kasvaa Lappia myöten. Tulikukat
Tulikukat ("Verbascum") on kasvisuku naamakukkaiskasvien heimossa. Tulikukkien suvussa on noin 360 alkuperäisenä Euraasiassa ja Afrikassa kasvavaa lajia. Runsaimmin lajeja on löydetty Turkista, yli 200. Tulikukkien siemenet saattavat säilyttää itävyytensä kymmeniä vuosia. Kasvi on yleensä kaksivuotinen, mutta voidaan kasvuhormoneilla saada viljeltynä kukkimaan jo ensimmäisenä vuonna.Suomessa kasvaa luonnonvaraisena kuusi tulikukkalajia. Ukontulikukka on alkuperäinen ketokasvi Etelä-Suomessa ja tummatulikukka muinaistulokas vanhojen asuinalueiden tuntumassa. Purppura-, rohto-, pustan- ja käentulikukka ovat harvinaisia tulokaskasveja. Lännenkylmänkukka
Lännenkylmänkukka eli ketokylmänkukka eli tarhakylmänkukka ("Pulsatilla vulgaris", aikaisemmin "Anemone pulsatilla") on Euroopassa tavattava kylmänkukkalaji. Suomesta laji hävisi, mutta nykyään sitä tavataan eteläisessä ulkosaaristossa Örön saarella. Kauluskaija
Kauluskaijan alkuperäinen esiintymisalue sijaitsee Afrikan keskiosassa Sahelin alueen eteläpuolella sekä Intian niemimaalla ja Kaakkois-Aasiassa. Karanneet lemmikit ovat muodostaneet elinvoimaisia kaupunkipopulaatioita, Euroopassa muun muassa Isoon-Britanniaan, Belgiaan, Hollantiin, Saksaan, Ranskan Pariisiin ja Espanjan Barcelonaan, Yhdysvalloissa Floridaan, Kaliforniaan ja Havaijille, sekä Aasiassa muun muassa Israeliin, Japaniin ja Teheraniin. Laji on tavattu luonnossa myös Suomessa. Riisipeippo
Riisipeippo elää monenlaisissa ympäristöissä. Sitä tavataan viljelyksillä, avoimissa metsissä, kaupungeissa, kylissä, puusavanneilla, rantametsissä ja mangrovemetsissä. Yleensä riisipeipot elävät alle 500 metrin korkeudella merenpinnasta, mutta paikoin niitä esiintyy jopa 1 500 metrin korkeudessa. Riisipeippoja esiintyy erityisesti riisinviljelyalueilla. Aikaisemmin se oli Jaavan ja Balin yleisimpiä kaupunkilintuja. Kuninkoja (vesistö)
Kuninkojan latvahaarat saavat alkunsa läheltä Turun lentoasemaa, Turun, Raision ja Ruskon rajoilta Pomponrahkan luonnonsuojelualueeseen kuuluvilta Pomponrahkan ja Isosuon suoalueilta. Lentokentän kaupunginosasta oja virtaa Runosmäkeen ja Raision Kuninkojan kaupunginosaan. Mälikkälän pohjoisosan kohdalla Kuninkojaan yhtyy Makslanoja, johon johdetaan Turun lentoaseman valumavesiä. Kuninkojan kohdalla Kuninkojanvarren aluetta kutsutaan Kuninkojanpartaaksi. Ojan varrella kasvaa pajupensaistoja.
Siitä Kuninkoja jatkuu kiemurrellen Metsäkylän–Kuninkojan luonnonsuojelualueelle Teräsrautelan kaupunginosaan. Oja virtaa noin kilometrin verran vuonna 1988 perustetulla suojelualueella, johon kuuluu muun muassa rehevää Kuninkojan rantaniittyä, lehtoja ja pienalaisia ketoja. Edustavan kasvillisuuden lisäksi alueella pesii runsaasti muun muassa Etelä-Suomen metsien tyypillisiä varpuslintuja. Tätä Länsikeskuksen pohjoispuolista aluetta kutsutaan myös Kuninkojanlaaksoksi. Metsän reunaa kulkevalla osuudella kasvaa suuria tervaleppiä ja peltoalueen kohdalla kasvaa saarnivyöhyke. Länsikeskuksen kauppakeskittymän kohdalla oja kulkee maan alla noin 200 metrin matkan. Taajaan rakennetun alueen kohdalla Kuninkojan rannalla kasvaa runsas tuomi- ja pajukasvusto. Kuningaslilja
Kuningaslilja ("Lilium regale") on monivuotinen liljalaji, jota esiintyy luontaisena Kiinassa. Sitä viljellään koristekasvina ja se on Suomessa suosittu puutarhakukka. Mökinihmekukka
Mökinihmekukka eli ihmekukka ("Mirabilis jalapa") on ihmekukkakasvien heimoon kuuluva ruohokasvi, jonka alkuperäinen elinalue on trooppinen Amerikka. Rubiinihohtokolibri
Rubiinihohtokolibri ("Chrysolampis mosquitus") on neotrooppisella alueella elävä kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Panaman itäosasta Kolumbiaan, Venezuelaan, Guyanaan, Surinameen, Ranskan Guayanaan, sekä Brasilian koillis- ja keskiosien Parásta ja Pernambucosta Mato Grossoon ja Bolivian itäosiin. Laji elää myös Etelä-Amerikan mantereen pohjoisreunan saarilla Arubasta, Curaçaosta ja Bonairesta Trinidad ja Tobagoon. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta vuonna 1758. Varsinaiset oravat
Varsinaisia oravia esiintyy kaikkialla Manner-Euroopassa ja Britteinsaarilla Kuolan niemimaata ja aivan pohjoisinta Norjaa lukuun ottamatta. Venäjällä levinneisyysalueen pohjoisraja mukailee melko hyvin havumetsävyöhykkeen rajoja, joskin Uralin takaisessa Siperiassa lajit elävät selkeästi etelämpänä. Eteläinen raja sen sijaan mukailee puussa elävien lajien kohdalla Venäjän geopoliittista rajaa, poiketen kuitenkin Amurjoen ympäristössä etelämmäksi, jolloin oravia elää Korean niemimaalla ja Koilis-Kiinassa sekä Japanissa Hokkaidōn saarella. Maassa elävät lajit sen sijaan ovat levittäytyneet voimakkaammin etelään. Kamtšatkan niemimaa on itäisin kolkka, josta puussa eläviä oravia voi löytää, mutta maaoravia elää aina Beringinsalmelle saakka. Puussa elävien lajien levinneisyysalueet levittäytyvät pitkin Kiinan itärannikkoa Kaakkois-Aasiaan ja Intiaan. Maassa elävät lajit ovat Kiinan sisämaassa sen sijaan yleisempiä. Pohjois-Amerikassa levinneisyys on Euroopan tapaan laaja. Pesäjuuri
Suomessa pesäjuurta tavataan multavissa ja ravinteisissa lehdoissa, lehtokorvissa ja lehtomaisissa metsissä, joihin kiertyy runsaasti kariketta. Etelämpänä Euroopassa sitä tavataan tyypillisesti hämärissä pyökkimetsissä, jossa se on usein ainoa kesällä kukkiva kasvi. Kasvi on kalkinsuosija. Kuningaskobra
Kuningaskobraa tavataan villinä Kiinan eteläosissa sekä Kaakkois-Aasiassa, kuten Intiassa, Malesiassa, Thaimaassa ja Filippineillä, mutta ei esimerkiksi Sri Lankalla. Maksaruohokasvit
Alaheimon Sempervivoideae kasvien kukat ovat 4-32-lukuisia, tavallisesti siis runsaslehtisiä. Sukuja siinä on 28 ja lajeja 1005, ja ne kasvavat pääasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Suuria sukuja ovat maksaruohot ("Sedum", 420 lajia), mehiruusukkeet ("Echeveria", 140 lajia), ruusujuuret ("Rhodiola", 90 lajia), mehitähdet ("Sempervivum", 65 lajia) ja hopearuusukkeet ("Dudleya", 47 lajia).Suomessa alkuperäisenä, luonnonvaraisena kasvavat maksaruoholajit ovat: Muut Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät maksaruohokasvit ovat pohjanruusujuuri ("Rhodiola rosea") ja vesipaunikko ("Crassula aquatica"). Maksaruohoja kasvatetaan usein Suomessa myös koristekasveina, ja joskus ne saattavat olla villiytyneet läheiseen luontoon. Suomessa alun perin koristekasveina kasvatettuja maksaruohokasveja ovat muun muassa: Taikurinkukka
Kasvi on kotoisin Intiasta. Luonnossa se kasvaa kosteilla ja lämpimillä alueilla. Riikinkukkokehrääjät
Riikinkukkokehrääjät ("Saturniidae") on kehrääjämäisiin kuuluva , pääasiassa yöaktiivisten perhosten heimo, jonka 165 sukuun kuuluu maailmanlaajuisesti noin 1500 lajia. Heimoon kuuluu maailman kookkaimpia perhoslajeja ja useiden lajien siivissä esiintyy silmätäpliä. Riikinkukkokehrääjät
Valtaosa maailman riikinkukkokehrääjälajeista elää trooppisessa Amerikassa. Pohjois-Amerikassa on 77 lajia. Palearktisella alueella tavataan 20–25 lajia ja Euroopassa lajeja on kymmenkunta. Suomessa tavataan vain kahta riikinkukkokehrääjiin kuuluvaa lajia: nastakehrääjä ("Aglia tau") ja riikinkukkokehrääjä ("Saturnia pavonia"). Joillakin heimon lajeilla on taloudellista merkitystä joko maanviljelyksen tuholaisina tai niiden tuottaman, arvokkaan silkin vuoksi. Ruskolilja
Ruskolilja ("Lilium bulbiferum") on Etelä-Euroopasta kotoisin oleva vanha puutarhakasvi. Pohjoismaisissa puutarhoissa sitä tiedetään kasvatetun 1600-luvulta lähtien. Sitä kutsutaan myös keisarinkruunuksi. Apinankukat
Eri apinankukkalajeja on ainakin 150. Suvun kasvit ovat pääosin kotoisin Pohjois-Amerikan länsiosista. Euroopassa apinankukkia ei tavata alkuperäislajeina, mutta jotkut lajeista ovat levinneet maanosaan tulokkaina. Joissakin Euroopan maissa eräät apinankukkalajit on luokiteltu vaarallisiksi vieraslajeiksi.