Onko satelliittipuhelimella maapallon täysi kattavuus?
Satelliittipuhelin
Satelliittipuhelin on puhelin, joka käyttää maanpäällisten tukiasemien sijasta satelliittiyhteyttä. Tavallisen matkapuhelintekniikan rinnalle on noussut satelliittipuhelintekniikka, jolla on maapallon täysi kattavuus ja siis takaa verkon syrjäseuduille, merialuille ja muualle minne GSM-verkot eivät vielä yllä. Matkapuhelinverkkojen peitto on vain noin 15% maapallon maa-alueista. Satelliittipuhelimien käyttäjiä ovat laivat, retkeilijät, veneilijät, lentäjät, teollisuus ja myös syrjäseuduilla asuvat.
Arthur C. Clarke
Clarke oli ensimmäisiä, jotka esittivät tietoliikennesatelliittien perusajatuksen. Tämän hän teki toisen maailmansodan jälkeen, työskenneltyään sodan ajan Britannian tutkavalvonnassa. Clarke esitti, että kolme sopivaan kohtaan kiertoradalle sijoitettua satelliittia riittää maailmanlaajuiseen viestintään. Artikkelissaan "Wireless World" -lehdessä vuonna 1945. Clarke osoitti miten 3 satelliitilla joiden kiertoaika olisi sama kuin maapallon (24 h) saataisiin katettua suuri osa Maan pinnasta pysyvällä yhteydellä. Vaikka Clarke ei ollut ensimmäinen geostationaarisen radan esittäjä, hän oli ensimmäinen joka osoitti sen käytännöllisen merkityksen. Vasta vuonna 1963 satelliittitekniikka oli kehittynyt niin pitkälle että riittävän tehokas satelliitti kyettiin laukaisemaan vaadittavalle 35 786 kilometrin korkeudelle merenpinnasta. Ensimmäinen geostationaarinen satelliitti Syncom-2 kiersi vielä päiväntasaajan suhteen viistolla radalla joten se liikkui vuorokauden aikana leveysasteen suhteen. Satelliittikuvien RGB-yhdistelmät
Tosivärikuvissa kuvan värit ovat lähellä ihmissilmän näkemiä värejä. Tällöin instrumentissa tulee olla kolme kanavaa, jotka ovat punaisen, vihreän ja sinisen valon aallonpituusalueilla. Tällaisia kanavia on yleisesti pinnan ilmiöiden tarkasteluun keskittyvissä kaupallisten satelliitien, kuten QuickBird, instrumenteissa. Tiedesatelliiteista Terra- ja Aqua-satelliitin MODIS-instrumentissa on tähän soveltuvat kanavat. Glonass
Jokaisella signaalia käyttäjän vastaanottimeen lähettävällä satelliitilla on eri lähetystaajuus (toisin kuin GPS-järjestelmässä). Vastakkaisella puolella maapalloa olevilla satelliiteilla voi olla sama taajuus, mutta ne eivät lähetä samanaikaisesti samaan vastaanottimeen. Viime vuosina Glonass-järjestelmän ylläpitäjät ovat tällä tavalla systemaattisesti pienentäneet järjestelmän käyttämää kokonaistaajuuskaistaleveyttä, lähinnä radioastronomien toivomuksesta. GPS:n kaltaiseen CDMA-taajuusjakoon siirryttäneen tulevissa Glonass-sukupolvissa. Aalto-1
Satelliitin päähyötykuorma on VTT:n kehittämä kuvantava spektrometri, Aalto-1 Spectral Imager (AaSI), jonka avulla voidaan mitata veden laatua ja erotella maanpeitteen eri lajit. AaSI koostuu kahdesta kameramoduulista, joista toista käytetään spektrikamerassa, joka sisältää pietso-aktuoidun Fabry-Pérot interferometrin (PFPI). Toista kameramoduulia, jossa on laajempi näkökenttä, käytetään näkyvän valon kamerassa. Näkyvän valon kameran tarkoitus on vahvistaa kuvatun alueen sijaintia ja tarkistaa näkyvyyttä. Järjestelmän yksinkertaistamiseksi molemmissa kameroissa käytetään samanlaista CMOS-kennoa. AaSI saa komennot satelliitin päätietokoneelta (OBC) I²C-väylän kautta. Kuvatiedostojen siirto AaSI:n välimuistista OBC:lle tapahtuu SPI-väylän kautta. Yhden välimuistillisen (16 megapikseliä) siirtämiseen kuluu minimissään 5,7 sekuntia. Spektrometrillä otettiin ensimmäinen kuva ennen satelliitin laukaisua helmikuussa 2015. Galileo (satelliittipaikannusjärjestelmä)
Satelliitit, kuten myöhemmätkin Galileo-satelliitit, kiertävät maata kolmella MEO (Medium Earth Orbit) -radalla. Satelliittien ratakorkeus on 23 222 km ja radan inklinaatio 56 astetta. SBAS
Useimmilla SBAS-järjestelmillä päästään n. 3 metrin paikannustarkkuuteen tyypillisesti. Kaupallinen StarFire poikkeaa niistä kuitenkin suuremman tarkkuutensa johdosta (jopa 4,5 cm tyypillisesti). Sen paremmuus perustuu monimutkaisempaan vastaanotinteknologiaan (se poistaa tehokkaasti ilmakehän häiriöitä) sekä satelliittien korjaamiseen maavastaanottimien korjaamisen sijasta. Radioaallot
VHF-aaltojen aallonpituus on välillä 1–10 m. VHF-alueella radioaallot etenevät pääosin suoran säteilyn perusteella. Avoimessa maastossa yhteysvälin pituuteen vaikuttavat säteilytehon lisäksi sekä vastaanotto- että lähetysantennin korkeus maanpinnasta. Kuuluvuussäde maanpinnalla voi siis ulottua käytännössä muutamista kilometreistä noin 100 kilometriin. Satelliittiyhteyksissä etäisyys voi luonnollisesti olla paljon suurempikin. Yleensä ionosfääri läpäisee VHF-taajuisen radioaallon, joten yhteys on mahdollinen satelliitin ja maan välillä. Maksimi etenemisetäisyyttä voi arvioida laskemalla radiohorisontti. Jos sekä lähetin- että vastaanotinantenni ovat metrin korkeudella, saadaan teoreettiseksi yhteysväliksi noin 8 km. Jos lähetinantenni nostetaan 100 m korkeudelle, radiohorisontti siirtyy noin 40 km etäisyydelle. Muita etenemistapoja tällä alueella ovat pinta-aalto, lyhyt avaruusaalto ja meteorisironta, kaikki aaltoalueen alapäässä. Alue mahdollistaa suuren tiedonsiirtokapasiteetin (teoreettisesti esimerkiksi 10 800 kappaletta 25 kHz:n puheradiokanavia), ja antenni on kohtuullisen kokoinen liikkuvaankin käyttöön (aallonpituus 1–10 m). Ongelmia ovat lähinnä maaston vaikutus maavoimien ja merivoimien toiminnassa. Tyypilliset puheradioiden sotilastaajuudet sijoittuvat aallonpituuksille 30–80 MHz. Metsän lisävaimennus alkaa myös VHF-alueen alapäästä. Käytännössä pitkien yhteyksien saaminen metsän sisällä on koko VHF-alueella alapäästä alkaen mahdotonta. Aaltoaluetta on kutsuttu myös metriaalloiksi. Wirelesscabin
Satelliittisegmentti toimii kuljetusmediana, jolla on suurin mahdollinen peitto globaalisti ajatellen. Etelä-Atlantin anomalia
Etelä-Atlantin anomalia on alue, jolla maapallon sisempi Van Allenin vyöhyke tulee lähimmäksi maapallon pintaa, eli noin 200 kilometrin päähän siitä. Tämä johtaa energiahiukkasten suurempaan sisäänvirtaukseen alueella ja altistaa kiertävät satelliitit korkeammalle säteilypitoisuudelle. Ilmiön aiheuttaa se, että maapallo ja sen magneettiset dipolit eivät ole samankeskisiä. Etelä-Atlantin anomalia on se maapalloa ympäröivä alue, jolla Maan magneettikenttä on heikoimmillaan. Sodankäynnin historia
Kehittyneillä mailla on käytössään laaja satelliittijärjestelmä. Se auttaa tiedustelussa ja mahdollistaa maailmanlaajuiset jatkuvat viestiyhteydet. Jos maalla on käytössään tiedustelusatelliittijärjestelmä, on sen strateginen yllättäminen vaikeaa. Vuonna 2001 kiertoradalla oli 500 satelliittia, joista 100 oli Yhdysvaltain armeijan. Satelliittien liikkeiden tiedustelusta ja salaamisesta on tullut tärkeää. Yksityiset yritykset jakavat ilmaiseksi tai korvauksesta satelliittikuvia. Yhdysvaltain armeijan GPS-järjestelmä on käytössä ympäri maailmaa, myös vihollisen hyödynnettävissä. SES-8
SES-8 on sijoitettu kiertoradalla segmentille 95° itäistä pituutta, josta se palvelee Aasian ja Tyynenmeren alueiden kasvavaa tietoliikennettä. Satelliitti jakaa kiertoratasegmenttinsä SES:n vanhemman NSS-6-satelliitin kanssa. SES-8:aa käytetään DTH-lähetyksiin sekä VSAT- ja laajakaistayhteyden lähettämiseen. Satelliitin palvelualueeseen kuuluvat pääasiassa suurimman kasvun alueet Etelä-Aasiassa ja Indokiinassa.SES-8 laukaistiin seitsemännellä Falcon 9 -raketilla, ja laukaisu oli päivitetyn v1.1-version toinen ja ensimmäinen geostationaariselle radalle. Lennon luonteen vuoksi SES maksoi siitä merkittävästi alennetun hinnan. Tilaushetkellä vuonna 2011 satelliitti oli tarkoitus laukaista vuoden 2013 alulla. Kiertorata
Useimmat tietoliikennesatelliitit ja useat sääsatelliitit toimivat GEO-radalla. GEO-satelliitin peittoalue ulottuu pohjois-eteläsuunnassa noin 75 leveyspiireille, joiden välinen alue voidaan peittää maailmanlaajuisesti minimissään kolmella GEO-satelliitilla. Tämän englantilainen Arthur Clarke toi esille 1945 julkaistussa Wireless World-lehdessä. Slovenialainen Herman Potočnik oli kehittänyt matemaattisen teorian geostationaarisesta kiertoradasta vuoteen 1929 mennessä. Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2014
Suomessa televisioinnista vastaa Yleisradio. Kisoista kuvataan kolme ottelua 4K-resoluutiolla. Ylen Areena-palvelussa voi suoran lähetyksen lisäksi peliä seurata myös lintuperspektiivikamerasta ja kahta pelaajaa seuraavista kameroista. Seasat
Seasat-satelliitti laukaistiin radalleen 26. kesäkuuta 1978. Se ehti välittämään reaaliaikaista mittaustietoa vain 42 päivän ajan, sillä satelliitin sähköjärjestelmät vioittuivat ja Seasat lopetti toimintansa lokakuun 10. päivänä vuonna 1978. Lyhyestä toimintaiästään huolimatta se tarjosi ainutlaatuista tietoa maapallon meristä ja hyviä kokemuksia mikroaaltojen hyödyntämisestä merentutkimukseen. Nykyään Seasat kiertää maapalloa avaruusromuna noin 800 km:n korkeudessa. Galileo (satelliittipaikannusjärjestelmä)
GIOVE A:n ja GIOVE B:n avulla ITUn Galileo-järjestelmälle antama radiotaajuusvaraus pysyi voimassa, kunnes varsinaiset Galileo-paikannussatelliitit saatiin taivaalle vuoden 2011 lopulla. Kaksi satelliittia ei riitä minkäänlaiseen paikantamiseen missään päin maapallolla. Niiden avulla on myös vaikea testata maanpäällisiä paikannuslaitteita esim. tuotekehityksessä. Satelliittipuhelin
Satelliittipuhelimille tarkoitettuun numeroon soitetut hätäpuheluihin vastataan aina Keravan hätäkeskuksesta, josta tehtävä siirretään tarvittaessa tapahtumapaikan hätäkeskukseen. Hätäkeskuslaitos ei vastaa numeron toimivuudesta järjestelmien päivitysten aikana ja hätäilmoituksen tekijän tulee pyrkiä aina käyttämään matka- tai lankapuhelinta soittamiseen, mikäli se on mahdollista. GPS
Navstar-GPS:n tarkkuus on siviilikäytössä vaakasuunnassa muutama metri. Korkeussuunnassa tarkkuus on n. 2–3 kertaa heikompi. 1. toukokuuta 2000 asti Yhdysvaltojen puolustusministeriö heikensi tahallisesti satelliittien siviilikäyttäjiin lähettämät rataelementit ja kellon käyntitiedot ("Selective Availability", SA), jota ennen siviilikäyttöön suunnattujen GPS-laitteiden tarkkuus oli vaakasuunnassa 100 metriä ja korkeussuunnassa 156 metriä. Paikannusvirhettä tuovat satelliittien rata- ja kellovirhe, ilmakehä, monitieheijastuminen, satelliittigeometria, paikantimen virheet, tahallinen häirintä ja käyttäjän virheet. Kaukokartoitussatelliitti
Muihin kaukokartoitussatelliitteihin kuuluvat sääsatelliitit, jotka ovat nk. operatiivisia satelliitteja - ts. näitä satelliitteja on riittävä määrä likimain jatkuvaan tietyn alueen tai koko maapallon sään seurantaan. Bhuvan
Kuva-aineisto kattaa koko maapallon. Intian alueella se on tarkempi kuin Google Earth. Kuten muut alan ohjelmistot, sotilastukikohdat jne. kriittisiksi mielletyt kohteen on esitetty alemmalla resoluutiolla. ROSAT
ROSAT-satelliitin ensimmäisenä tehtävänä oli suorittaa koko taivaan yleiskartoitus. Tähän kului aikaa puolisen vuotta, ja työ oli valmis helmikuussa 1991. Satelliitin ensikartoituksen aikana onnistuttiin löytämään yli 60 000 avaruuden röntgensäteilyn kohdetta. Ensimmäisen kartoitustyön jälkeen aloitettiin löydettyjen kohteiden tarkempi analysointi, ja työhön osallistui tutkijoita 24 eri maasta. Kaikkiaan satelliitti löysi taivaalta yli 125 000 röntgenkohdetta ja 479 äärimmäisen ultraviolettisäteilyn kohdetta. Satelliitin avulla saadut mittaustulokset olivat erittäin merkittäviä. Infrared Space Observatory
Satelliitti laukaistiin hyvin elliptiselle radalle, jossa sen Maata lähin piste oli 1 000 km:n korkeudessa ja etäisin piste 70 500 km:n korkeudessa. Kiertoaika maapallon ympäri oli noin 24 tuntia, joten satelliitti näytti Maasta katsoen pysyvän likimain paikoillaan. Radan inklinaatio oli viisi astetta. Hyvin elliptisen radan ansiosta satelliitti pääsi joka vuorokausi 17 tunnin ajaksi Van Allenin vyöhykkeiden ulkopuolelle, mikä mahdollisti herkkien havaintojen tekemisen. Mittalaitteita ei voitu käyttää vyöhykkeiden sisäpuolella protoni- ja elektronihiukkasten vuoksi. Maan säteilytasapaino
Koska Maapallo on pyöreä ja ilmakehä absorboi osan auringonsäteilystä, Auringosta maahan saapuva säteilyteho on suurimmillaan noin formula_1, missä formula_2 on zeniitissä olevan Auringon kuivan ja kirkkaan ilmakehän läpäisemän säteilytehon maksimiarvo eli n. 1000 W/m ja formula_3 on Auringon korkeuskulma horisontin yläpuolella, jonka suurin arvo on joko 90° tai kääntöpiirien ulkopuolella [(90° + 23.5°) - |leveysaste|]. Suomessa säteilyteho on suurimmillaan n. 800 W/m² (Etelä-Suomessa keskipäivällä kesäpäivänseisauksen aikaan).. Käytännössä kuitenkin maanpinnalle tuleva säteilymäärä on aina huomattavasti pienempi kuin edellä laskettu maksimiarvo. Mikroaaltolinkki
Kun satelliitti pysyy maahan nähden paikoillaan, se on sijoitettu geostationääriselle radalle. Satelliitteja ei voida sijoittaa maasta nähden päällekkäin. Lisäksi toimittaessa samalla taajuudella viereisen satelliitin kanssa, tulee häiriöiden välttämiseksi käyttää eri kulmia satelliittien sijoittelemisessa maahan nähden. 4/6 GHz taajuuskaistalla tämä tarkoittaa 4 asteen kulmaa ja 3 asteen kulmaa käytettäessä 12/14 GHz taajuuskaistaa. 35784 kilometrin korkeudella sijaitseva satelliitti kiertää maan 24 tunnissa ja niitä hyödynnettäessä voidaan käyttää suuntaavia antenneja, joiden suuntaus täytyy toteuttaa vain kerran. Tyypillinen käyttökohde geostationääriselle satelliitille on mm. säähavaitsemistehtävät. Nelitaajuuspuhelin
Nelitaajuuspuhelin on matkapuhelin, joka kykenee toimimaan kaksilla taajuusalueilla kahdella eri matkapuhelinalueella esimerkiksi siten, että siinä toimivat sekä eurooppalaiset GSM 900- ja DCS 1800 että yhdysvaltalaiset GSM 800 ja GSM 1900. Se toimii Aasiassa, Euroopassa, Afrikassa ja Amerikassa. Jos puhelin toimii näiden lisäksi vielä UMTS (3G) 2100 MHz -taajuudella, on kyseessä viisitaajuuspuhelin. Kolmitaajuusmatkapuhelinten puute oli se, että ne eivät toisella matkapuhelinalueella kyenneet käyttämään molempia toisen alueen taajuuksia. Meteor (satelliitti)
Satelliittien välittämät tiedot käsiteltiin Neuvostoliiton ilmatieteen laitoksissa Moskovassa, Novosibirskissä ja Khabarovskissa. Neuvostoliitossa oli tuolloin 50 maa-asemaa satelliittien signaalin vastaanottoon. Kuvien välityksessä käytettiin APT-lähetettä 137,300 MHz, 137,400 MHz ja 137,850 MHz radiotaajuuksilla, jossa kaistaleveys oli 50 kHz. Satelliittipuhelin
Satelliittipuhelimet ovat kalliita, koska valmistusmäärät ovat pieniä ja standardit ovat suljettuja eivätkä yhteensopivia eri operaattoreilla. Operaattorit voivat näin hinnoitella puhelimien hinnat lähes vapaasti. Satelliitinpuhelimella soittaminen ei ole enää kallista. Satelliittipuhelimesta toiseen satelliittipuhelimeen soittaessa hinta on kaksinkertainen, sillä se varaa kaksi kaistaa, ja soittaja maksaa kummankin kaistan käytöstä. Poikkeuksena tästä on kuitenkin Iridium, jolla on erilainen tekniikka ja näin erilainen hinnoittelu. Suomessa satelliittipalveluita tarjoavat Hansabaltic, Telemar ja Savantum. Ne edustavat Suomessa Inmarsat-, Iridium-, Globalstar- ja Thuraya-satelliittijärjestelmiä. XMM-Newton
Satelliittin rata on hyvin elliptinen: perigeumi on 8 549,4 kilometriä ja apogeumi 112 568,1 kilometriä. Satelliitti kiertää Maan kahdessa vuorokaudessa, josta satelliitti joutuu viettämään 8 tuntia van Allenin vyöhykkeen sisällä. Satelliitti menee tarvittaessa suojatilaan säteilyvyöhykkeiden sisällä. Röntgenmittaukset tehdään radan apogeumissa ja data lähetetään Maahan perigeumissa. Solar Dynamics Observatory
SDO:n rata 35 800 km:n korkeudessa Maan pinnalta on geosynkroninen. Radan inklinaatio on 28 astetta ja on pituuspiirillä 102 läntistä leveyttä. Tämä rata mahdollistaa jatkuvan yhteyden pidon samaan Yhdysvalloissa sijaitsevaan maa-asemaan ja lähes jatkuvan Auringon havainnoinin. Keväisin ja syksyisin satelliitti on kahdesta kolmeen viikkoa ajoittain Maan varjossa. Kuu peittää Aurinkoa satelliitilta kolme kertaa vuodessa. Meteor (satelliitti)
Ensimmäisen sukupolven Meteor-satelliitteja laukaistiin radalleen 32 kpl. Satelliitissa oli mukana näkyvän valon aallonpituudella toimiva TV-kamera ja infrapunakamera, jotka kuvasivat 1000 km:n levyisen alueen kerrallaan. Kuvien erottelukyky oli parhaimmillaan muutamien kilometrien luokkaa. TV-kameraa käytettiin päivisin ja yöllä kuvaukset tehtiin infrapunakameralla. Satelliitissa on lisäksi maanpinnan lämpötilaa mittaava laite, joka kykeni havaitsemaan kerrallaan 2500 km:n levyisen alueen. Geostationaarinen kiertorata
GEO-radalla kiertävä satelliitti näyttää maasta käsin pysyvän paikoillaan, koska se kiertää Maata samalla kulmanopeudella kuin Maa pyörii. Geostationaarisella radalla kiertävälle satelliitille voidaan johtaa ratanopeus 11 052 km/h. Tämä on yleisin tietoliikennesatelliittien kiertorata, koska tällöin satelliitti voi käyttää suunnattavia antenneja, joita ei tarvitse kiertää vuorokauden kuluessa. Koska kiertorata on pituudeltaan rajattu, Kansainvälinen televiestintäliitto (ITU) jakaa sitä pituuspiireittäin tarjouskilvan kautta. Etenkin Tyynenmeren päiväntasaajalla sijaitsevat pienet saarivaltiot ovat myyneet niille kuuluvia radan paikkoja tietoliikenneyhtiöille. INTEGRAL
Satelliitti on tyypiltään avaruusteleskooppi, mutta se tutkii maailmankaikkeutta sähkömagneettisen spektrin voimakkaimpien säteiden avulla toisin kuin esimerkiksi NASAn Hubble. INTEGRALin havaintokohteina ovat galaksit, oletetut mustat aukot, supernovat ja muut tähtitieteen nk. äärimmäiset kohteet. Se on ESAn COS-B-satelliitin ja NASA:n Compton GRO-satelliitin seuraaja. Sen tarkoitus on tehdä kartta maailmankaikkeuden gammasäteilyn lähteistä. Luettelo Suomen avaruustoiminnasta
Hello World on Reaktor Oyn kehittämä Cubesat-satelliitti, joka piti laukaista avaruuteen jo vuonna 2016. Satelliitissa on radio, gps-laitteisto sekä kamera. Satelliitin elinikä 600 kilometrin radalla on enintään neljä vuotta. RapidEye
Satelliitit tekevät optista (440–850 nm) kaukokartoitusta ottaen multispektraalisia digitaalikuvia. Data lähetetään X-taajuuskaistalla tiedonsiirtonopeudella 80 Mbps. Kuvat ovat stereoskooppisia, joten niistä voi koota digitaalisia korkeusmalleja. Kuva-alueen leveys on 78 km. Kuvan tarkkuus on 6,5 metriä. LAPAN-TUBSAT
Se perustuu useissa aiemmissa TUBSAT-satelliiteissa koeteltuun rakenteeseen. Sen koko on 45 cm x 45 cm x 27 cm. Sen paino on noin 56 kg. Sen aurinkokennot pystyvät tuottamaan 14 W tehon ja maan varjossa se voi toimia viiden 14 V ja 12 Ah NiH2-pariston avulla. Sen radioliikenne tapahtuu S-kaistalla 1200 bps tiedonsiirtonopeudella. Satelliitin muistikapasiteetti on 524 kB RAM, 524 kB EEPROM ja 16 kB ROM. Satelliitin asentoa säädetään gyroskooppiparilla. Satelliitin asento määritetään tähtisensorin avulla. Tiedelaitteisiin kuuluu neljä CCD-kameraa, joilla voidaan ottaa jopa kuuden metrin resoluutiolla kuvaa maasta. Hi-ROS
Hi-ROS ("High-Resolution Optical Satellite") on Saksan kaavailema kaukokartoitussatelliitti, joka kuvaisi maapalloa suuren tarkkuuden kameralla. THEOS
Se on optisen aallonpituuden instrumenteilla varustettu satelliitti, jota aiotaan käyttää Thaimaan karttojen päivittämiseen, maankäytön seurantaan, maa- ja metsätaloudessa, tulvasuojelussa ja rannikon seurannassa. Mustavalkoisten valokuvien resoluutio on kaksi metriä ja pankromaattisten kuvien resoluutio on 15 metriä. Satelliitti pystyy kuvaamaan minkä tahansa kohteen Thaimaassa joka toinen päivä. Satelliitin tueksi on kehitetty maajärjestelmät ja datan jalostuskeskus. Kiertorata
Tarkalleen Maan napojen yli lentävillä satelliiteilla radan inklinaatiokulma on 90°. Nämä pyrkivät noudattamaan ns. kepleriläistä rataa. Tällöin radan suhde tähtiin pysyy vakiona. Käytännön sovelluksille tämä rata ei kuitenkaan sovi kaikkiin käyttötarkoituksiin, koska satelliittien ylilennot eivät ole ajallisesti säännöllisiä tietylle paikalle, vaan vaihtuvat vuoden kuluessa. Kosmologia
Seuraavilla satelliiteilla on kartoitettu kaikkeuden alkuaikoja: Corona (satelliitti)
Kuvien tarkkuus oli 3–10 metrin suuruusluokkaa. KH-ohjelma keskeytettiin, kun huomattiin neuvostoliittolaisen sukellusveneen odottavan Coronan paluupaikan alla vedessä. Tällöin oli olemassa parempaa teknologiaa ja mahdollisuus kuvien lähettämiseen radioteitse maahan. Sumbandilasat
Satelliitti pystyy havaitsemaan tulvia, metsäpaloja, laivojen öljypäästöjä merellä jne. mutta vain rajoitetusti, koska yksi satelliitti näkee kiertoradallaan Etelä-Afrikan vain osan aikaa ja silloinkin vain pienen kaistaleen maasta. Molnija (satelliitti)
Molnija-satelliitin rata on hyvin elliptinen. Radan apogeum eli etäisin piste sijaitsee keskimäärin 40 000 km korkeudessa. Radan perigeum eli Maata lähinnä oleva piste sijaitsee puolestaan noin 400 km korkeudessa. Molnija-radan kaltevuus päiväntasaajaan nähden (inklinaatio) on noin 63,4 astetta. Tällaisella radalla satelliitin kiertoaika maapallon ympäri on noin 718 minuuttia ja yksi satelliitti pysyy pohjoisen pallonpuoliskon horisontin yläpuolella noin 11 tuntia 12 tunnin kiertoajasta. Satelliittien havaitseminen
Kansainvälinen avaruusasema eli ISS on taivaan kirkkaimpia satelliitteja. Monesti tämän satelliitin kirkkaus nousee niin suureksi, että sitä helposti luulee lähestyväksi lentokoneeksi kirkkaine valoineen. ISS näkyy Etelä-Suomessa kuukauden välein vuoroin ilta- ja aamutaivaalla. EGNOS
Koska EGNOS ja sen sisarjärjestelmät käyttävät paikannuksen differentiaalikorjauksen tietojen siirtoon geostationäärisiä satelliitteja(päiväntasaajan kohdalla noin 30 000 kilometrin korkeudella), ei niiden virheenkorjaus toimi napa-alueilla. Sielläkin voidaan saavuttaa suuri tarkkuus käyttämällä GPS- että GLONASS-järjestelmiä samanaikaisesti. Google Earth
2008 avaruuteen lähetetyn uuden GeoEye-1 -satelliitin tarkkuus voi riittää puolen metrin pituisten kappaleiden tunnistamiseen satelliittikuvasta. Formosat-5
Formosat-5 on kaukokartoitussatelliitti, jonka päähyötykuormana on viisikaistainen SOC/CMOS -kaukokartoituslaitteisto, joka pystyy kahden metrin resoluutioon mustavalkokuvissa ja neljän metrin resoluutioon värikuvissa. Kaukokartoituslaitteisto ensimmäistä kertaa suunniteltu ja valmistettu kokonaisuudessaan Taiwanilla. Satelliitin toissijainen hyötykuorma, Advanced Ionospheric Probe (AIP) on taiwanilaisen National Central Universityn rakentama tutkimuslaite, joka tutkii ionosfäärin fysikaalisten olosuhteiden vaikutusta avaruussäähän ja tietoliikenteeseen. Satelliitti saa energiansa aurinkokennoista, ja sen massa on 525 kilogrammaa. Satelliittipuhelin
Erona satelliittipuhelimilla ja tavallisilla matkapuhelimilla on se, että satelliittipuhelin on yhteydessä avaruuteen sijoitettuun satelliittiin, joilla pystytään kattamaan suuria alueita ja asumattomia seutuja, jonne GSM-tukiasemaverkon rakentaminen ei ole kannattavaa tai mahdollista. Satelliittipuhelimet ovat hieman suurempia kuin matkapuhelimet, sillä niiden radiotekniikalta vaaditaan paljon enemmän. Yhteysmatka puhelimesta satelliittiin on hyvin pitkä verrattuna esimerkiksi tavallisen GSM-puhelimen etäisyyteen maanpäällisissä verkoissa lähimpään tukiasemaan. Siksi satelliittipuhelimilta vaaditaan muun muassa hyviä antenneja, jotta yhteys satelliittiin saadaan muodostettua ja ylläpidettyä. Nykyään uusien satelliittien aikakaudella voidaan sanoa, ettei kapasiteetti lopu ainakaan lähimpään viiteen vuoteen. ROSAT
ROSAT (ROentgen SATellite) oli tutkimussatelliitti, joka tutki maailmankaikkeuden kohteita röntgensäteilyn aallonpituuksilla. Satelliitin toteuttivat yhteistyössä Saksa, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Satelliitti laukaistiin avaruuteen Delta II -kantoraketin matkassa 1. kesäkuuta 1990 Yhdysvaltain Cape Canaveralin avaruuskeskuksesta. Satelliitti asettui kiertämään maapalloa noin 580 km korkeuteen. Satelliittipaikannus
Navstar-GPS:n tarkkuus on siviilikäytössä vaakasuunnassa muutama metri. Korkeussuunnassa tarkkuus on n. 2–3 kertaa heikompi. 1. toukokuuta 2000 asti Yhdysvaltojen puolustusministeriö heikensi tahallisesti satelliittien siviilikäyttäjiin lähettämät rataelementit ja kellon käyntitiedot ("Selective Availability", SA), jota ennen siviilikäyttöön suunnattujen GPS-laitteiden tarkkuus oli vaakasuunnassa 100 metriä ja korkeussuunnassa 156 metriä. Paikannusvirhettä tuovat satelliittien rata- ja kellovirhe, ilmakehä, monitieheijastuminen, satelliittigeometria, paikantimen virheet, tahallinen häirintä ja käyttäjän virheet. Moniin tarkoituksiin metrien epätarkkuus on liian suuri, autopaikantimissa ja matkapuhelimen paikantimissa virhe on siedettävä. Paikannustarkkuutta on 1980-luvulta lähtien pyritty lisäämään, mutta tämä vaatii maa-asemien määrän lisäämistä ja paikannuksen virheenkorjausviestin lähettämistä joko tietoliikennesatelliittien tai maapäällisen tietoliikenneverkon kautta. Sisätilapaikannus, joka ei GPS:llä ole mahdollista, vaatisi vielä suurempia investointeja. GPS
Lauseketta kutsutaan "pseudoetäisyydeksi" koska siinä on tuntemattomia kellovirheitä. Satelliittikello on erittäin tarkka atomikello. Vastaanottimen kello on yleensä halpa kvartsikello, joka on tarkka vain lyhyellä aikavälillä eikä sen aikatietoa voi käyttää navigaatioratkaisussa. Satelliitti
Satelliiteilla on erilaisia kiertoratoja. Kiertorata valitaan käyttötarkoituksen mukaan. Joidenkin satelliittien on pysyttävä jatkuvasti Maasta katsottuna samalla paikalla. Tällöin satelliitin kiertonopeus on täsmälleen sama kuin Maan pyörähdysnopeus oman akselinsa ympäri. Tällaisia satelliitteja nimitetään geostationaarisiksi satelliiteiksi. Esimerkiksi televisio-ohjelmia koteihin välittävät satelliitit ovat geostationaarisia. Satelliittipaikannus
Järjestelmän hyviin puoliin lukeutuu korjaustiedon lähetys radioteitse paikallisesti, vaikkakin usein maksullisesti, koska DGPS-tukiasemia ylläpitävät kolmannet osapuolet. Valtakunnallisten radioasemien RDS-kanavalta voi kuunnella korjaustietoa Digita Oy:n Fokus-palvelusta, jolloin paikannuksessa päästään parin metrin tarkkuuteen. Merenkulkulaitokselta palvelun saa ilmaiseksi rannikkoalueiden vesillä liikkuessaan. Vaikka SA-häirintä onkin poistettu, auttaa DGPS-järjestelmä ilmakehän aiheuttamien häiriöiden korjaamisessa. EGNOS
Suomesta katsottuna EGNOS-satelliitit ovat varsin matalalla lähellä taivaanrantaa. Ensimmäisissä EGNOS-yhteensopivissa laitteissa jo kohtalaisen pienet maastoesteet tai rakennukset saattoivat estää virheenkorjaussignaalin saamisen. Nykyiset vastaanottimet ovat kuitenkin merkittävästi herkempiä. Mimosa (satelliitti)
Satelliitin rata on 300-800 km korkea polaarirata. Satelliitti on pallomainen, sen ulkopinta koostuu 28 tasosta. Se tekee kiihtyvyysmittauksia, joilla mitataan maan lähiavaruuden kaasun tiheyttä avaruusaluksen lentoradan eri korkeuksissa. Sininen marmorikuula
Nasa on myöhemmin julkaissut vastaavia kuvia maapallosta. Verner Suomen mukaan nimetyn Suomi NPP -satelliitin 4. tammikuuta 2012 ottama kuvakooste maapallosta on tähänastisista tarkin (ns. "Blue Marble 2012"). BelKa 2
Sen kameran resoluutio on 2,1 metriä. Sen kuva-aineisto käyttää Valko-Venäjän luonnonvarojen ministeriö ja Geodesia- ja karttapalvelu. Satelliitti tekee myös ilmakehämittauksia. Eureka (Nunavut)
Näin kaukana pohjoisessa tietoliikenneyhteydet tuottavat ongelmia, ja esimerkiksi satelliittiantenni on suunnattava suoraan etelässä sijaitsevaan tietoliikennesatelliittiin vain muutaman asteen horisontin yläpuolelle. Muut satelliitit idässä ja lännessä jäävät horisontin alapuolelle, eikä yhteydenpito onnistu. CANDAC on rakentanut maailman pohjoisimman geostationaarisen satelliitin maa-aseman, josta käsin PEARL on internetin kautta yhteydessä muuhun maailmaan. GPS
Navstar-GPS-järjestelmä koostuu kolmesta segmentistä, jotka ovat avaruus, kontrolliverkko ja käyttäjäosa. Avaruussegmentin muodostavat satelliitit. Satelliitteja on 24 kappaletta noin 20 200 km:n korkeudessa. Jokainen satelliitti kiertää maapallon kaksi kertaa vuorokaudessa. GPS-vastaanotin mittaa aikaa, joka signaalilta kuluu sen siirtyessä satelliitilta vastaanottimelle. Kun satelliittien sijainti tunnetaan, eri satelliiteista tulevien signaalien aikaeron avulla kyetään laskemaan vastaanottimen sijainti. Kontrolliverkossa tarkkaillaan satelliittien tilaa, ratoja ja toimintoja. Päävalvontakeskus on Yhdysvalloissa, Colorado Springsissä. Päävalvontakeskuksen lisäksi päiväntasaajan tuntumassa on neljä tarkkailuasemaa. Käyttäjäosan muodostavat miljoonat GPS-vastaanottimet. Mobiilitelevisio
Suomessa mobiilitelevisiota on kokeiltu jo ennen 2000-lukua. Aiemmin ongelmana oli muun muassa kännykän näyttöjen heikko resoluutio, jolloin esimerkiksi jalkapallo-ottelua katsellessa pallo ei näkynyt laajassa kuvassa. Mobiilitelevision päätelaitteena on kokeiltu monenlaisia laitteita muun muassa GSM-puhelinta, tietokonetta ja PDA-laitetta. Myös autonavigaattori voisi sopia päätelaitteeksi. Paluukanava
GSM–matkapuhelinliittymää ei ainakaan toistaiseksi olla yhdistämässä digisovittimiin. Syynä tähän ovat GSM-puhelinten aiheuttamat häiriöt muissa laitteissa. Häiriöttömän yhteyden vähimmäisvaatimus olisi sijoittaa päätelaitteen GSM-osan antenni muutaman metrin etäisyydelle digisovittimesta. Yhteys on mahdollista toteuttaa ilman häiriöitä myös langattomasti esimerkiksi Bluetoothin avulla. Tämä vaihtoehto onkin ilmeisempi, sillä matkapuhelimissa on valmiina paluuyhteyden vaatimat tunnistus- ja laskutustoiminnot. Yhteys matkapuhelimesta palveluntarjoajalle tapahtuisi tällä hetkellä esimerkiksi GPRS:n avulla, mutta EDGE:n tuleminen tarkoittaa nopeampia yhteyksiä ja luultavasti sen johdosta myös mobiilipaluukanavan toteutumisen vauhdittumista. Tällä hetkellä ainakin Nokian Medimaster -digivastaanottimessa on olemassa Bluetooth-ominaisuus kuvien katseluun. EGP-satelliitti
Satelliitti kiertää Maapalloa, ja sen tarkoitus on geodeettinen. Suuntaamalla satelliittiin laservaloa ja mittaamalla säteen paluuaikaa, voidaan määrittää tarkka maantieteellinen sijainti. Tämän lisäksi tulee tuntea satelliitin radan ominaisuuksia. Tätä tekniikkaa on hyödynnetty Japanin saarten sijaintien määrittämiseen. Luettelo Suomen avaruustoiminnasta
SMOS on ESA:n ja CNESin toteuttama maan kosteutta ja merien suolaisuutta (SMOS=Soil Moisture and Ocean Salinity) mittaava satelliitti. Elektrobit Microwave (v. 1985–1999 Ylinen Electronics, v. 2000–2006 Elektrobit Microwave, v. 2006 SF-Design Oy, vuodesta 2007 lähtien DA-Design Oy) ja TKK (Aalto-yliopisto) kehittivät satelliitin radiometrin. Tamperelainen Modulight Oy toteutti satelliitin sisäisen kokeellisen optisen tietoliikennelinkin. Satelliitin laukaisu tapahtui 2. marraskuuta 2009. Satelliittien havaitseminen
Iridium -satelliitit aiheuttavat yötaivaalla välähdyksiä. Iridiumit ovat tietoliikennesatelliitteja, joita on Maata kuudella eri ratatasolla 66 satelliittia sekä varasatelliitit. Alkuperäisessä suunnitelmassa oli 77 satelliittia, joka on myös iridiumin järjestysluku. Iridium -satelliittien ratatasojen kaltevuus päiväntasaajaan nähden on 84,6 astetta ja jokaisella tasoista on 11 satelliittia. Niiden rakenteeseen kuuluu kookas tasopeilimäinen tietoliikenneantenni, joka heijastaa varsin tehokkaasti auringonvaloa osuessaan sopivaan kohtaan rataansa. Niinpä jokaisena yönä näkyy Suomessakin Iridium -satelliittien aiheuttamia välähdyksiä. Satelliitin kirkkaus nousee yleensä hitaasti muutamassa sekunnissa. Lopulta sen kirkkaus voi vastata parhaimmillaan jopa puolenkuun kirkkautta, noin -8 suuruusluokkaan magnitudia, joidenkin lähteiden mukaan jopa -9. Lopulta satelliitti himmenee ja katoaa näkymättömiin. Defense Support Program
Järjestelmän kolme satelliittia toimivat 35 900 km ekvaattorin yläpuolella GEO-radalla, ja ne havaitsevat infrapuna-aallonpituudella maasta laukaistujen ohjusten rakettimoottoreista purkautuvat kuumat palamiskaasut. Järjestelmä havaitsee myös ydinräjähdyksen. Satelliitteja kutsutaan myös nimellä Integrated Missile Early Warning System (IMEWS). IUE
Satelliitin mukana oli kaukoputki (objektiivin halkaisija 45 cm) ja kaksi Echelle-spektrografia, joiden avulla tarkkailtiin aallonpituusalueita 115–198 nm ja 180–320 nm. Lisäksi varustukseen kuului neljä kameraa, jotka tarkkailivat aallonpituusalueita 115–197 nm ja 175–330 nm. Avoin taivas -sopimus
Toisen valtion alueen tarkkailu on mahdollista kaikissa sääoloissa ja kaikkina vuorokaudenaikoina, koska voidaan käyttääKäytettävien kuvausvälineiden tulee olla jokaisen sopimusvaltion hankittavissa. Valokuvaus- tai videokameran maaerotuskyky ei saa olla 30 senttimetriä parempi. Infrapunakeilaimen maaerotuskyky ei saa olla 50 senttimetriä parempi eikä SAR-tutkan maaerotuskyky 3 metriä parempi. Sääsatelliitti
Sääsatelliitti on satelliitti, jonka mittauksia käytetään sään havainnoimiseen. Niitä on kahta päätyyppiä: geostationaariset satelliitit kiertävät Maata päiväntasaajan yläpuolella samalla nopeudella kuin Maa pyörii. Ne pysyvät jatkuvasti saman alueen yläpuolella. Naparatasatelliitit kulkevat melkein navalta navalle, mutta hiukan vinoon, ikään kuin lankaa kierrettäisiin kerälle. Ne kulkevat jokaisen maapallon pisteen yli, mutta saman paikan yli vain kahdesti vuorokaudessa. WorldView
Satelliitti toimii 770 km:n korkeudessa. Se ottaa pankromaattista kuvaa puolen metrin resoluutiolla ja multispektraalista kuvaa noin kahden metrin tarkkuudella. Tarkkuus on parempi kuin ensimmäisellä satelliitilla ja tämän uskotaan lisäävän kaupallista kysyntää. Kameran optiikkaa kuvaa sen teleskoopin halkaisija: 110 cm. Satelliittien havaitseminen
Matalalla kiertoradalla muutaman sadan kilometrin korkeudessa satelliitti kiertää maapallon noin puolessatoista tunnissa. Saman illan tai yön aikana saman satelliitin voi onnistua siis näkemään toiseenkin kertaan. Valtaosa Maata kiertävistä satelliiteista sijaitsee alle kahden tuhannen kilometrin korkeudessa, useimmiten 200–2 000 kilometrin korkeudessa. Sony Xperia Z Ultra
Z Ultrassa on 6,44 tuuman kosketusnäyttö, mikä teki siitä Sonyn mukaan julkaisun aikaan markkinoiden suurimman älypuhelimen näytön koon perusteella.. Näytön tarkkuus on 1920 × 1080 pikseliä. Puhelimen mitat ovat 179,4 × 92,2 × 6,5 millimetriä. Z Ultra oli Sonyn mukaan myös markkinoiden ohuimman älypuhelimen. Puhelimen takakamera on kahdeksan megapikseliä ja etukamera 2,2 megapikseliä. Tiedustelusatelliitti
Maapallon kaarevuuden ansiosta satelliitit voivat kuunnella suunnattuja radiolinkkejä. GeoEye
Satelliitti lentää 660 km kiertoradalla kuvaten mustavalkoisina kuvina maapalloa 0,4 metrin resoluutiolla tai 1,6 metrin resoluutiolla värikuvina. Tällä "konstelaatiolla" yhtiö pystyy ylittämään minkä tahansa paikan 36 tunnin välein. Sen paino on vajaat 2000 kg ja sen toiminta-aika on noin seitsemän vuotta. Satelliittipaikannus
Matkapuhelimiin satelliittipaikannuksen toi 2000-luvun alussa salolainen Benefon (vuonna 2009 nimellä GeoCentric). Nokian älypuhelimet on suomalaisille tuttu tuote, jossa on satelliittipaikannin, mutta 2010-luvulla kaikki suuret puhelinvalmistajat myyvät vastaavia laitteita. Ne kärsivät paikannusmoodissa pariston lyhyestä ajasta. TomTomin ja Nokian 2000-luvun alun kalliit karttaostokset muuttivat osaa markkinasta, koska näiden suurten toimijoiden ilmaisjakelukartat luhistivat satelliittipaikannuksen karttayhtiöiden liiketoimintamallin, mm. suomalainen Wayfinder vaihtoi omistajaa tiuhaa tahtia, kunnes viimeinen omistaja, Vodafone, lakkautti sen toiminnan kannattamattomana. Vuonna 2009 95% satelliittipaikannuksen liikevaihdosta on laitteiden myyntiä, arvioidaan, että vuonna 2016 ohjelmistot muodostavat 50% liikevaihdosta. Loppu liittyy edelleenkin laitemyyntiin, joka euromääräisesti voi kasvaa merkittävästi. Satelliitti
Varsinainen termi satelliitti kattaa miehittämättömät maat kiertävät avaruusalukset:
Satelliitit voidaan luokitella koon mukaan WLAN
WLAN-tukiasemien sijaintitietokanta laajentuu jatkuvasti erityisesti älypuhelimien ja mobiililaitteiden GPS-tietojen avulla. Mm. Googlelle välittyvät kaikkien em. laitteille näkyvien WLAN-tukiasemien paikkatiedot, mikäli käytössä on sopiva laite (Android) ja/tai Googlen palvelu (Google Maps). Mikäli GPS-tietoa ei ole käytettävissä, uuden tukiaseman paikannuksessa hyödynnetään lähellä olevia jo paikannettuja WLAN-tukiasemia. Tällöin paikannus on hivenen epätarkempi. Lähes kaikki Suomen WLAN-tukiasemat on paikannettu ja uudet tukiasemat paikantuvat hyvin nopeasti tietokantoihin. Tietoliikennesatelliitti
Tietoliikennesatelliiteilla on ainakin kaksi rajallista resurssia: fyysinen sijainti geostationaarisella radalla (264 000 km pitkä rengas 36 000 km päiväntasaajan yläpuolella) ja satelliittien käyttämät lähetys- ja vastaanottotaajuudet (uplink, downlink). Kansainvälinen telealan unioni ITU jakaa taajuudet ja fyysisestä asemasta käydään eri maiden välillä kauppaa. Radiation Belt Storm Probes
RBSP-satelliitit tutkivat avaruussäähän liittyviä ilmiöitä Maan läheisyydessä ja ilmiöitä jotka voivat vaikeuttaa aurinkokunnan tutkimusta. Van Allenin vyöhyke koostuu kahdesta alati muuttuvasta säteilyvyöhykkeestä. Säteilyvyöhykkeen säteily saattaa vahingoittaa alueella olevien satelliittien laitteita ja avaruuslentäjiä, minkä takia aluetta pyritään yleensä välttämään. RBSP on suunniteltu auttamaan ymmärtämään Auringon vaikutusta Maahan ja lähiavaruuteen tutkimalla maapallon Van Allenin vyöhykettä vyöhykkeen eri kohdista ja eri aikoina. Käyttämällä kahta tutkimuslaitteiltaan identtistä satelliittia mitkä tekevät mittauksia eri kohdassa vyöhykettä samanaikaisesti voidaan paremmin tutkia säteilyvyöhykkeiden dynamiikkaa. Säteilyvyöhykkeiden ympäristöolosuhteiden ja niiden vaihteluiden ymmärtämisellä on erittäin merkittäviä vaikutuksia käytännössä avaruusalusten toimintaan, niiden järjestelmien suunnitteluun (esimerkiksi mikä on riittävä säteilysuojaus), tutkimustehtävien suunnitteluun ja avaruuslentäjien turvallisuuteen (säteilyvaara). Säteilyvyöhykkeitä ei ole aikaisemmin tutkittu läheskään tässä laajuudessa eikä niiden toimintaa vieläkään ymmärretä riittävästi. Mikroaaltolinkki
Satelliiteista, jotka kiertävät maata matalilla ja nopeammilla kiertoradoilla käytetään lyhennettä LEO (Low Earth Orbit). LEO satelliitteja on kiertoradalla useita ja vähintään yksi satelliitti on näkyvissä aina maanpinnan kohdasta riippumatta. Antenneina hyödynnetään yleensä ympärisäteileviä antenneja, jotka mahdollistavat pienempien antennitehojen käyttämisen. LEO-satelliittien keskeisimmät käyttökohteet ovat televisiokuvan levitys, paikanmääritys (GPS) ja pitkänmatkan puhelinyhteydet. ICESat
Satelliitin ainoa mittalaite ol Geoscience Laser Altimeter System (GLAS), avaruudessa toimiva LIDAR. Satelliitti mittasi pääasiassa napa-alueiden pilvisyyttä ja jääpeitteiden paksuutta. QuickBird
QuickBird 2:ssa on 61 cm kuvaustarkkuuden toteuttava kamera ja sen käyttätarkoitus oli kaupallisten kuvien ottaminen maailmasta. Värikuvissä tarkkuus on 2,5 metriä. Satelliitin massa on 980 kg. Satelliittipuhelin
Satelliittiverkko on toteutettu yleensä kolmijakoisesti: avaruusosasta, maa-asemista ja liikkuvista asemista eli puhelimista. Avaruusosan satelliitit kommunikoivat keskenään ja maa-asemiin radiosignaalilla. Puhelimen ja satelliitin välimatkan ongelmana on voimakas vaimennus. Luotettava yhteys vaatii esteettömän näköyhteyden satelliitin ja puhelimen välille. Suomi 100 (satelliitti)
Satelliitin päähyötykuormana on VHF/UHF -kaistoilla toimiva radiovastaanotin ja näkyvän valon alueella toimiva kameralaitteisto. Radiota käytetään maapallon lähiavaruuden sähkömagneettisten ilmiöiden (ns. avaruussään) tutkimiseen. Kameralaitteisto tukee avaruussäähavaintoja, mutta pystyy myös kuvaamaan maisemia satelliitin ympärillä sekä maapallon pintaa. Otsonikato
Otsonin kokonaismäärää ilmakehässä alettiin Euroopassa seurata 1920-luvulla, ja maailmanlaajuisesti havaintoja on 1950-luvulta alkaen. Otsonin määrän vähentymistä verrattuna 1970-luvun tasoon on voitu seurata satelliittien avulla esimerkiksi sellaisilla instrumenteilla kuin Total Ozone Mapping Spectrometer (TOMS) ja ERS-2:n kyydissä oleva Global Ozone Monitoring Experiment (GOME). Sekä GOMEn että TOMSin toiminta perustuu Maasta takaisin sironneen UV-säteilyn mittaamiseen eri aallonpituuksilla, jotka kuuluvat otsonin absorptioalueelle. Maahan saapuvan ja sieltä takaisin sironneen tai heijastuneen säteilyn erotuksesta voidaan päätellä otsonin määrä. Vuonna 2006 TOMSin korvasi EOS-Aura -satelliitin Ozone Monitoring Instrument (OMI), jonka rakentamisessa oli mukana myös Ilmatieteen laitos. Kutonen (televisiokanava)
Kutonen näkyy maanpäällisen digi-tv-verkon (DVB-T-verkko) C-kanavanipussa, ja sen näkyvyysalue kattaa n. 90 % Suomen antenni- ja kaapelitalouksista. Sateliittiverkossa kanavaa ei ollut eikä ole vieläkään. Satelliittien havaitseminen
Satelliitin kirkkauteen vaikuttavat sen koko, radan korkeus ja satelliitin pintamateriaalit. Matalalla kiertävä satelliitti näkyy kirkkaammin kuin korkealla kiertävä satelliitti. Satelliitin kookkaat tasopeilimäiset tietoliikenneantennit tai aurinkopaneelit saattavat toimia tehokkaana auringonvalon heijastajina. Laseretäisyysmittari
Geodesiassa käytetään esimerkiksi maapallon muodon mittaamiseen satelliittilasereita, maahan asennettuja laserlaitteita, joiden säde heijastuu satelliittiin asennetusta heijastimesta. Niillä voidaan mitata satojen kilometrien korkeudessa kiertävän satelliitin etäisyys jopa senttimetrien tarkkuudella . Telstar
AT&T rakensi satelliitin maa-aseman Andoveriin, Maineen. Ranskan Pleumeur-Bodoussa oli sen kopio, ja Englannissa Goonhilly Downsissa kolmas maa-asema. Satelliitti asettui matalalle kiertoradalle, kiersi maapallon kahden ja puolen tunnin aikana. Sen sijainti salli mannertenvälisen tiedonsiirron 20 minuutin ajan joka kierroksella. Satelliitti pystyi välittämään yhtä mustavalkoista televisiokanavaa ja 600 puhelua. Satelliittilaajakaista
Satelliittiyhteyksien viive on hyvin pitkä verrattuna maanpäällisiin yhteyksiin ja se vaihtelee ja yhteys voi katkeilla. Tämä johtuu siitä, että järjestelmien käyttämät tietoliikennesatelliitit lentävät 36000 km maan pinnan yläpuolella ekvaattorin tasossa. Tavallisen vastaanottoaseman mahdollinen lähetysnopeus on paljon pienempi kuin vastaanottonopeus. Lisäksi virheiden todennäköisyys on suurempi. Satelliitti
Satelliitin korkeus maanpinnasta saattaa olla hyvinkin suuri. Kun matalimmat radat ovat vain parin sadan kilometrin korkeudella, voivat etäämmällä kiertävät satelliitit olla jopa useiden tuhansien kilometrien etäisyydellä. Geostationaarisen satelliitin radan etäisyys Maasta on noin 35 800 km.
Satelliittien tarjoamia palveluita Google Earth
Google Earth on karttapalvelu, joka yhdistää satelliitti- ja ilmakuvia sekä paikkatietoja muodostaen maapallon kolmiulotteisen kuvan. Ohjelman kuva-aineisto on heijastettu pallopinnalle, josta syntyy lumemaapallo. Tämän pinnalla on korkeusmalli, jonka avulla tarkastelukorkeutta (kartan mittakaavaa) voi säätää. Samalla karttapistettä voi muuntaa siirtämällä sitä hiirellä. Katseluvaikutelma vastaa karttapallon pyörittämistä. Katselukulmaa voi myös kääntää maan pinnan kanssa vaakatasoon. Korkeusmallin ansiosta esimerkiksi vuoristojen syvyysvaikutelma säilyy. Samankaltaisia kolmiulotteisia ohjelmia ovat Virtual Globe, NASA World Wind, TerrainView-Globe ja Bing Maps. Beidou
BeiDou 1:n navigointijärjestelmä on paikallinen. Kaikki sarjan satelliitit sijaitsevat geostationaarisella radalla, mikä rajoittaa niiden palvelualuetta. Tämä alue kattaa likimain pituuspiirit 70°E - 140°E ja leveyspiirit 5°N - 55°N. Järjestelmään kuuluu yksi varasatelliitti. New Horizons
Varsinaisen ohilennon aluksi NASA julkaisi 768 000 kilometrin etäisyydeltä otetun kuvan, jossa näkyy koko Pluton se pallonpuolisko, jota ohilennon aikana havaitaan. Itse ohilennon aikana luotain ei ole yhteydessä maahan vaan kaikki resurssit käytetään etukäteen määritellyn havainto-ohjelman mukaisten havaintojen tekoon. Luotain ottaa lyhyen yhteyden Maahan jos ohilento on onnistunut 15. heinäkuuta noin kello neljältä aamuyöllä Suomen aikaa. Varsinainen datasiirto alkaa myöhemmin ja ensimmäiset kuvat ohilennon ajalta ovat saatavilla aikaisintaan 15. heinäkuuta iltapäivällä tai illalla. Kaiken ohilennon aikana kerätyn datan lähettäminen Maahan kestää lokakuuhun 2016 saakka. Glonass
Jokaisella satelliitilla on oma radiotaajuus. Satelliittien lähettämää signaalia ei ole salattu eikä siihen ole lisätty keinotekoisia virheitä. Satelliittien toiminta-ajat ovat huomattavasti GPS-satelliitteja lyhyempiä. Ensimmäisten satelliittien suunniteltu toiminta-aika oli vain yksi vuosi. Nykyiset satelliitit toimivat 5–7 vuotta. Omid
Iranin television ja läntisten lähteiden mukaan satelliitti kiertää maata 245–440 km korkeudella ja radan inklinaatio on 55,5 astetta . Satelliitti kiertää Maan 15 kertaa vuorokaudessa. Satelliitin massan on arveltu olevan 27 kg. SAR (tutka)
Koska pilvipeite on este avaruudesta tehtäville kaukohavainnoille, SAR-tutka on tullut suosituksi satelliittien kuvauslaitteeksi. Sen ongelma on 600–900 km:n kiertoradalta kuvattaessa heikko resoluutio. Suomi 100 (satelliitti)
Suomi 100 -satelliitti laukaistaan napa-alueiden kautta kulkevalle polaariradalle. Satelliitti on noin yhden kilon painoinen nanosatelliitti, jonka tekninen toteutus perustuu CubeSat-standardiin. Satelliitin koko on 10 × 10 × 10 cm. COSMO-Skymed
Satelliittijärjestelmän nimi tulee englannin kielen sanoista "Constellation of Small Satellites for Mediterranean basin observation". Se koostuu ainakin neljästä satelliitista, minkä ansiosta se pystyy kuvaamaan samoja kohteita suhteellisen tiheään. Satelliitit seuraavat sadon kasvua, ottavat kuvia karttojen valmistusta varten, tarkkailevat Italian merialueita ja pyrkivät myös osaltaan estämään mediassa laittomaksi kuvattua muuttoliikettä Afrikasta Italiaan. Kuvien resoluutio on noin yksi metri. Satelliittijärjestelmää kutsutaan kaksikäyttöiseksi, koska sen toimintaa rahoittaa Italian avaruusjärjestön (ASI) lisäksi Italian puolustusvoimat. Kiertorata
LEO-rata (Low Earth Orbit) kiertorata, jolla radan korkeus maan pinnasta on alle 1000 km. Matalimmat kiertoradat eivät ole pysyviä vaan satelliitin rata alenee tyhjiössä olevan vähäisen kaasumäärän aikaansaaman "ilman"vastuksen takia nopeasti ja se putoaa ilmakehään, ellei sen rataa korjata ajoittain rakettimoottoreilla. Sen takia alle 200 km korkeat radat eivät olisi pitkäaikaisia ilman jatkuvia ratakorjauksia ja polttoainetäydennystä. Van Allenin säteilyvyöhyke saattaa aiheuttaa häiriöitä satelliittien laitteille. Nämä kiertoradat olivat avaruuden valloituksen aikoina 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa suosittuja, koska niille sai nostettua kevyen satelliitin heikollakin kantoraketilla. Kotisivuvalvonta
Kotisivuvalvontapalveluilla on usein tarkastuspisteitä eli satelliitteja eri mantereilla ympäri maailman esimerkiksi USA:ssa, Euroopassa, Aasiassa, Australiassa jne. Useilla satelliiteilla useissa eri maantieteellisissä lokaatioissa kotisivuvalvonta pystyy päättelemään onko asiakkaan palvelin saavutettavissa kaikilta mantereilta yli intrenetin. Satelliittitelevisio
Suuret lautasantennit vastaanottavat sekä koodattuja että koodaamattomia signaaleja, joita satelliitit maata kohti lähettävät. Lautasantennin tulee olla suunnattuna jotain tiettyä satelliittia kohti. On olemassa myös motorisoituja lautasantenneja, jotka kääntyvät aina haluttua satelliittia kohti, tämä mahdollistaa suuremman kanavavalikoiman. Compton Gamma Ray Observatory
Compton Gamma Ray Observatory oli NASA:n suurin koskaan lähettämä satelliitti. Sen tehtävänä oli kartoittaa universumia gamma-aaltoalueella. Tehtävä oli kaiken kaikkiaan menestys, mutta lopulta luotain piti gyroskoopin rikkouduttua ajaa alas kiertoradaltaan. Luotain kiersi maata yhdeksän vuoden ajan. Kiertoradan korkeus oli 450 kilometriä ja kierroksen kesto oli noin 90 minuuttia. Kesäkuun 4. päivänä vuonna 2000 satelliitti pudotettiin tulipallona Tyyneen valtamereen. Satelliitin instrumentteja olivat BATSE, OSSE, COMPTEL, EGRET .