Mistä maasta juutalaisuus lähtöisin?
Juutalaiset
Juutalaiset ovat ympäri maapalloa levittäytynyt alun perin seemiläinen kansa. Yleisimmin juutalaiseksi mielletään ihminen, joka tunnustaa juutalaista uskoa, mutta moni mieltää itsensä juutalaiseksi myös kulttuurisista syistä. Nykyajan juutalaiset katsovat polveutuvansa Palestiinassa ensimmäisellä vuosituhannella eaa. asuneista israeliiteista, jotka levittäytyivät etenkin Babylonin pakkosiirtolaisuuden ja juutalaissotia seuranneiden karkotusten myötä koko Lähi-itään ja muualle maailmaan. Suurin osa maailman juutalaisista asuu nykyisin Israelissa ja Yhdysvalloissa, mutta ennen toista maailmansotaa ja Israelin itsenäistymistä myös Itä-Euroopassa ja islamilaisessa maailmassa oli suuria juutalaisyhteisöjä.
Amerikanjuutalaiset
Vuonna 1880 vain joka kuudes Yhdysvaltain juutalainen oli itäeurooppalaista syntyperää. 1800-luvun loppuvuosikymmeninä kiihtynyt muuttoliike Itä-Euroopasta toi maahan kaksi miljoonaa juutalaista, ja vuoteen 1920 mennessä jo viisi kuudesosaa maan juutalaisista oli itäeurooppalaista perua. Tulokkaat asettuivat koillisen suurkaupunkeihin, kuten New Yorkiin, Philadelphiaan, Bostoniin ja Baltimoreen, ja nousivat kovalla työnteolla vuosikymmenien kuluessa köyhyydestä keskiluokkaan. Juutalaiset
Euroopassa antisemitismin juuret ovat ensimmäisten vuosisatojen varhaiskristillisyydessä, jonka aikana juutalaisia syytettiin Kristuksen surmaamisesta. Keskiajalla juutalaiset joutuivat Euroopassa kärsimään monenlaisten rajoitusten lisäksi muun muassa ristiretkien aikaisista joukkomurhista, pakkokäännyttämisistä sekä karkotuksista. Islamilaisissa maissa juutalaiset saivat 1900-luvulle asti elää suojatumpaa elämää kuin Euroopassa, mutta he ovat olleet "dhimmejä", toisen luokan kansalaisia ilman tasa-arvoisia oikeuksia. 1800-luvulla Euroopassa noussut rodullinen antisemitismi johti kuuden miljoonan juutalaisen surmaamiseen 1930- ja 1940-luvun holokaustissa. Jahve
Juudalaisten jouduttua maanpakoon Babyloniaan 500-luvulla eaa. he menettivät vanhat palvontapaikkansa ja liturgiansa sekä pystyivät turvautumaan enää Jahveen itseensä. Näihin aikoihin profeetta Deuterojesaja julisti Jahven ainoaksi Jumalaksi. Pentateukkia laajennettiin uusine lakeineen, ja Jahve kirjoitettiin kaiken luojaksi uuteen luomiskertomukseen. Jahve ei enää myöskään puhunut ihmisille profeettojen kautta kuten siihen asti. Näin juutalaisuuden voidaan katsoa syntyneen nykymuodossaan. Latvian juutalaiset
Ensimmäiset siirtokunnat perustettiin Kuurinmaan hiippakunnan Pilteneen ja Aizputeen. Jo niitä ennen oli nykyisen Latvian alueella liikkunut yksittäisiä juutalaisia kauppiaita, mutta heidän pysyvä asumisensa alueella oli kiellettyä. Kuurinmaalle asettuneet juutalaiset osasivat saksaa ja jiddišiä, ja he olivat yleisesti ottaen sivistyneitä. 1600-luvulla Latgaleen muutti juutalaisia Valko-Venäjältä ja Ukrainasta pakoon vainoja. Latgalea silloin hallinneet puolalaiset sallivat heidän asettua aleelle ja tukivat juutalaisten elinkeinoja. Latgalen juutalaiset eivät olleet yhtä koulutettuja kuin Kuurinmaan, ja he puhuivat puolalaista hepreaa. Heidän kulttuurinen keskuksensa oli Vilna, jossa koulutettiin valtaosa rabeista. Aasia
Kaikki laajimmalle levinneet uskonnot ovat syntyneet Aasiassa. Lähi-idästä ovat peräisin juutalaisuus, kristinusko ja islam, joista viimeksi mainittu on nykyisin Aasiassa laajimmalle levinnyt. Keski- ja Itä-Aasian valtauskontoja ovat buddhalaisuus ja hindulaisuus. Kiinan ja Intian vanhojen filosofisten perinteiden pohjalta on kehittynyt useita uskontoja tai uskontoon rinnastettavia suuntauksia. Juutalaisten historia
Ensimmäisen temppelin eli Salomon temppelin kausi alkoi noin 1000 eaa. ja päättyi vuoteen 586 eaa.. Israelin kansa syntyi, kun joukko keskenään sukua olevia heimoja liittyi Kanaanin maassa yhteen ja muodosti liiton. Tämä tapahtui noin vuonna 1000 eaa.. Ortodoksijuutalaisuus
Hasidijuutalaisuus syntyi herätysliikkeenä nykyisen Ukrainan alueella 1700-luvulla, ja se levisi nopeasti ympäri Itä-Euroopaa. Nykyään useimmat sen kannattajat asuvat Yhdysvalloissa Israelissa ja Yhdistyneessä Kuningaskunnassa. Israel Ben Eliezeriä, jota kutsutaan nimellä Baal Shem Tov, pidetään hasidijuutalaisuuden perustajana, ja hänen oppilaansa kehittivät ja levittivät sitä. Nykyään hasidijuutalaisuus on haredijuutalaisuuden alaryhmä, jolle on tunnusomaista uskonnollinen vanhoillisuus ja sosiaalinen eristäytyminen. Juutalaiset
Seuraavien vuosisatojen aikana Palestiinan juutalaiset olivat ensin kreikkalaisten ja myöhemmin roomalaisten vallan alla. Hävittyjen juutalaissotien jälkeen Palestiinan merkitys juutalaisten keskuksena väheni toisella vuosisadalla. Juutalaiset hajaantuivat Lähi-idän alueen lisäksi myös Välimeren alueelle ja sieltä Keski-Eurooppaan ja myöhemmin Amerikkaan. Nykyään juutalaisia asuu hajallaan joka puolella maailmaa, eniten Yhdysvalloissa ja Israelissa. Vuonna 1948 perustettiin Palestiinaan juutalaisten valtio Israel, jonne merkittävä osa juutalaisista on sittemmin muuttanut. Juutalaiset
Nykyisen Israelin juutalaiset puhuvat uudelleen henkiin herätettyä hepreaa, ja muiden maiden juutalaiset puhuvat yleensä oman maansa kieltä, kuten englantia ja venäjää. Vielä 1900-luvun alussa Itä-Euroopan juutalaisten kielenä oli jiddiš, mutta holokaustin myötä sen käyttö väheni huomattavasti. Sefardijuutalaiset ovat puhuneet ladinoa, ja monilla pienemmillä juutalaisyhteisöillä on myös ollut omat kielensä. Juutalaiskielet ovat yleensä syntyneet asuinmaan kielen ja heprean sekoituksena. Juutalaisuus
Uskonnollinen juutalaisuus voidaan jakaa erilaisiin suuntauksiin. Reformijuutalaisuus (eli liberaalijuutalaisuus tai progressiivinen juutalaisuus) sai alkunsa 1800-luvun alun Saksassa. Se pyrki sopeuttamaan juutalaisuutta ja sen selitystä uuteen aikaan ja vapaamieliseen länsimaiseen ajatteluun. Ortodoksijuutalaisuus vastustaa uudistuksia. Se voidaan jakaa ääriortodoksiseen ja uusortodoksiseen liikkeeseen. Haredit kuuluvat vanhoillisimpiin uusortodokseihin. 1700-luvulla Puolassa syntynyt hasidistinen herätysliike voidaan nykyisin lukea ääriortodokseihin. Konservatiivijuutalaiset ovat vanhoillisempia kuin reformijuutalaiset mutta uudistusmielisempiä kuin ortodoksit. Humanistinen juutalaisuus ja rekonstruktionistinen juutalaisuus ovat uusia Yhdysvalloissa perustettuja maallistuneita suuntauksia. Aškenasijuutalaiset
Aškenasit asuttivat 1000-vuosituhannen alussa pääasiassa Saksaa ja Ranskaa. Vähitellen moni heistä kuitenkin muutti vainoja pakoon itään, ja Puolan juutalaisyhteisöstä tuli aškenasijuutalaisuuden keskus 1500-luvun alkuun mennessä. Tyypillinen Itä-Euroopan juutalaisten asumismuoto oli pikkukylä eli shtetl, joissa asui usein myös kristittyjä. Keski-Euroopan juutalaiset sen sijaan asuivat yleensä omiensa keskuudessa kaupunkigetoissa. Israel
Nimi "Israel" on tavanomaisessa ja liturgisessa käytössä merkinnyt kolmentuhannen vuoden ajan sekä Israelia maana että koko juutalaista kansaa asuivatpa he sitten Israelissa tai diasporassa. Nimi on peräisin Raamatusta, 1. Mooseksen kirjasta 32:28, jossa Jaakob saa uuden nimen Israel (ehkä "śara" + "el" eli kamppailu Jumalan kanssa) kamppailtuaan enkelin kanssa. Nimestä on erilaisia käsityksiä. Joidenkin mukaan nimi juontuu verbistä śarar ("hallita, olla vahva, määrätä"), jolloin nimi merkitsisi ”Jumala hallitsee” tai ”Jumala tuomitsee”. Muita mahdollisia merkityksiä ovat "Jumalan ruhtinas" tai "Ēl taistelee". Tarkasta merkityksestä riippumatta Jaakobin kahdestatoista pojasta polveutui ”Israelin 12 heimoa". Juutalaiset
Sana "juutalainen" juontuu kreikan kielestä, jossa "Ioudaios" tarkoittaa Juudan heimon jäsentä. Suomeen sana on lainattu uskonnollisen kirjallisuuden välityksellä ehkä ruotsista, saksasta tai latinasta. Juutalaisten historia
Raamatun mukaan Egyptissä syntynyt Mooses johti Israelin kansan pakoon Egyptistä heidän oltuaan siellä 430 vuotta. Tapahtumasta käytetään nimitystä exodus. Jumala auttoi israelilaisia muun muassa avaamalla aukon Punaiseen mereen, ja hukuttamalla egyptiläisten sotajoukon. Israelilaiset vaelsivat pitkään Siinain erämaassa kohti Israelia, luvattua maata. Tältä ajalta on Raamatun mukaan peräisin myös Mooseksen laki ja sen tärkein osa, kymmenen käskyä. Jemenin juutalaiset
Jemenin juutalaiset ovat juutalaisia, jotka asuvat tai ovat asuneet Jemenissä, tai ovat Jemenin juutalaisyhteisön jälkeläisiä. 1940- ja 1950-luvun vaihteessa suurin osa yhteisöstä muutti Israeliin jouduttuaan muslimien vainoamiksi. Perimätiedon mukaan juutalaiset saapuivat Jemenin alueelle jo kuningas Salomon aikoihin. Ruotsin juutalaiset
Ruotsin juutalaiset ovat Ruotsissa asuvia juutalaisia. Ensimmäiset merkittävät juutalaisyhteisöt muodostuivat maahan 1700-luvulla, ja nykyisin Ruotsissa elää noin 18 000 juutalaista. Suurin osa polveutuu toisen maailmansodan aikana maahan tulleista pakolaisista. Suurin juutalaisyhteisö asuu Tukholmassa, mutta juutalaisia asuu myös esimerkiksi Malmössä, Göteborgissa, Boråsissa, Helsingborgissa, Lundissa ja Uppsalassa. Juutalaiskysymys
Britanniassa sanaa ”juutalaiskysymys” käytettiin ensimmäisen kerran 1750-luvulla keskustelussa vuoden 1753 juutalaislaista, joka koski kansalaisuuden myöntämistä juutalaisille. 1800-luvulla termi nousi juutalaisten asemaa koskevassa keskustelussa keskeiseksi, etenkin saksankielisissä maissa. Se laajeni käsittämään käytännössä kaikki juutalaisten olemassaoloon modernissa yhteiskunnassa liittyvät asiat. Siinä missä juutalaiskysymys oli aiemmin koettu teologiseksi kysymykseksi, sitä alettiin nyt pitää maallisena kysymyksenä, johon tarvittaisiin maallinen ratkaisu. Konservatiivisen kristillisen näkemyksen, joka vastusti avoimesti kaikkia muutoksia juutalaisten perinteiseen oikeudelliseen ja sosiaaliseen asemaan, rinnalle julkiseen keskusteluun nousi nyt ajatus, että juutalaiskysymykseen tuli löytää ratkaisu assimilaation ja emansipaation kautta. 1800-luvun lopulta lähtien juutalaiset alkoivat myös itse käyttää termiä ja tarkoittivat sillä keskustelua juutalaisten identiteetistä, paikasta ja roolista modernissa maailmassa. Lähi-idän historia
Foinikialaisten valtakunta kukoistaa 1200-luvulla eaa. Yksijumalaisuus kehittyy valtauskonnoksi Israelin ja Juudan kuningaskunnissa, jotka saavat nauttia muutaman vuosisadan ajan itsenäisyydestä Egyptin vallan jälkeen. Assyria tuhoaa Israelin kuningaskunnan 722 eaa. ja Babylonia vie Juudan asukkaat 58 vuoden pakkosiirtolaisuuteen 597 eaa. Palattuaan Jerusalemiin juutalaiset rakentavat toisen temppelin ja juutalaisuus saa nykyisen muotonsa. Mizrahijuutalaiset
Israelin valtion perustamisen, vuonna 1948, jälkeen suurin osa mizrahijuutalaisista on arabi- ja muslimimaissa kasvaneen antisemitismin takia jättänyt alkuperäisen kotimaansa, joko vapaaehtoisesti, tai pakotettuna. Pienempiä mizrahijuutalaisten muuttoaaltoja Israeliin on ollut jo 1800-luvulta alkaen, esim. Jemenistä. Nykyisen Israelin väestöstä arvion mukaan noin puolet on alkuperältään mizraheja. Israelin lisäksi muuttoliike kohdistui mm. Yhdysvaltoihin ja Ranskaan. Egyptin juutalaiset
Egypti on ollut osa juutalaisten historiaa heidän alkuajoistaan lähtien. Egyptissä asuivat muun muassa Mooses, Joosef ja Jeremia. Raamatussa ja Toorassa mainitun muuttoliikkeen jälkeen juutalaisia on ollut Egyptissä ainakin vuodesta 586 eaa. Joidenkin perimätiedon kertomuksien mukaan osa juutalaisista ei tosin edes missään vaiheessa lähtenyt maasta. Keskiajalla elänyt juutalainen matkailija Benjamin Tudelalainen mainitsi kirjoituksissaan käyneensä vuonna 1169 Ben Ezran synagoogassa. Synagoga sijaitsee vanhassa Kairossa ja sen uskotaan olevan paikalla, jossa faaraon löytää Mooseksen Niilistä. Ben Ezra on maailman vanhin tunnettu synagoga. Antisemitismi
Juutalaiset ovat kolmituhatvuotisen historiansa aikana joutuneet lukuisien antisemitististen rajoitusten, karkotusten ja joukkomurhien uhreiksi. Jo varhaiskristillisyydessä syntyi voimakasta juutalaisvastaisuutta. Uskonnollisia juutalaisvainoja esiintyi Euroopassa etenkin ristiretkien ja inkvisition aikaan ja Arabiassa Muhammedin toimesta 600-luvulta lähtien. 1800-luvulla Euroopassa nosti päätään rodullinen antisemitismi. Shlomo Sand
Sandin argumentin ydin on, että alkuperäiset Israelissa asuneet juutalaiset eivät vastoin hyväksyttyä historiankirjoitusta joutuneet karkotetuksi maasta Bar Kokhban kapinan jälkeen. Hän on todennut, että suuri osa nykyjuutalaisista on kääntynyt juutalaisuuteen myöhemmin. Lisäksi hän toteaa, että tarinan karkotuksesta keksivät alkukristityt saadakseen juutalaisia kääntymään uuteen uskoon. Sand kirjoittaa: "Kristityt halusivat myöhempien juutalaissukupolvien uskovan, että heidän esi-isiensä karkotus maasta oli Jumalan rangaistus." Sand väittää, että suurinta osaa juutalaisista roomalaiset eivät karkottaneet vaan he saivat pysyä maassa. Hänen mukaansa karkotettujen määrä on enintään kymmeniä tuhansia. Edelleen hän sanoo, että monet juutalaiset kääntyivät islamin uskoon arabien valloituksen jälkeen ja sulautuivat valloittajiin. Hän esittää päätelmänään, että Palestiinan arabit olivat juutalaisia. Israelin historia
Israelin historialla tarkoitetaan juutalaisten historiaa Israelin maassa (maa tunnetaan Raamatun nimillä Luvattu maa, Kanaaninmaa tai Kaanaa) sekä nykyisen Israelin valtion historiaa. Israelin historia ulottuu nykyihmisen edeltäjien varhaiskivikautisesta kulttuurista heprealaisten asettumiseen alueelle, jolloin alkoi historiallinen aika. Kolmannella vuosituhannella eaa. Lähi-itään tuli seemiläisiä kieliä puhuvia kansoja, joihin heprealaisetkin kuuluivat. Toisella vuosituhannella eaa. heettiläisten valtion romahdus ja egyptiläisten vallan heikkeneminen loivat tilaa heprealaisille. Kirjallisten merkintöjen osalta tunnetaan noin vuodelta 1211 eaa. ensimmäinen tunnettu Raamatun ulkopuolinen, Egyptin faarao Merenptahin tekemä, viittaus Israeliin. Israel
Israel on monikulttuurinen ja -kielinen yhteiskunta, jossa on edustettuna monia etnisiä ryhmiä ja uskontokuntia. Keskeinen asema kulttuurissa on juutalaiseen uskontoon liittyvillä juhlilla ja perinteillä. Israelin kulttuuri on saanut vaikutteita eri alueilta muuttaneiden juutalaisten, esimerkiksi sefardi- ja aškenasijuutalaisten sekä etiopianjuutalaisten kulttuureista. Arabivähemmistö on säilyttänyt oman kulttuurinsa. Vähemmistöryhmien perinnön säilymistä tuetaan rahallisin avustuksin ja muulla tuella. Arabit ovat ottaneet aktiivisen osan sähköisessä mediassa yleisissä ja arabiankielisissä tuotannoissa. Haifa, Tel Aviv ja Jerusalem ovat kulttuurin keskuksia, joissa on paljon näyttelyjä, teattereita ja muuta kulttuurielämää. Beta Israel
Juutalaisista Etiopiassa on ensimmäiset maininnat antiikin kreikkalaisissa lähteissä 200 eaa. 100-luvulla jaa. Etiopian juutalaiset kuuluivat Aksumin kuningaskuntaan. 300-luvulla jaa. juutalaisuus oli laajalle levinnyt uskonto falašojen alueella. 950-luvulla falašat kapinoivat Aksumia vastaan kuningatar Judithin johdolla. Aksumin kuningaskunnan Zagwe-dynastian aikana falašoilla oli suuri vaikutusvalta maassa. 1450-luvulla Etiopia valloitti falašojen maat ja heitä alettiin vainota. Falašat kapinoivat 1500-luvulla ja 1616 etiopialaiset suorittivat keisari Susneyosin johdolla falašojen joukkomurhia. Vainoamisen, maastamuuton ja kääntymisen seurauksena falašojen määrä putosi alkuperäisistä sadoista tuhansista muutamaan tuhanteen. Falašat tulivat länsimaiseen tietoisuuteen vasta 1790-luvulla. 1800-luvulla heidän luonaan työskenteli eurooppalaisia lähetyssaarnaajia, jotka yrittivät käännyttää heitä kristinuskoon kertomalla, että juutalaisessa uskossa odotettu messias oli jo elänyt Jerusalemissa. Vuonna 1862 joukko falašoja lähti vaellukselle kohti Palestiinaa tarkistamaan asiaa. Taudit ja nälkä pakottivat kuitenkin falašat hylkäämään retken jo Axumissa. Juutalaiset
Juutalaisiin luetaan yleisen määritelmän mukaan ihmiset, jotka ovat joko kasvaneet juutalaisessa perheessä, joilla on juutalaisia esivanhempia, tai jotka ovat kääntyneet juutalaiseen uskoon. Juutalainen pakolaisuus
Toinen merkittävä modernin ajan juutalainen pakolaisuus liittyy Israelin itsenäistymiseen 1948. Ympäröivät arabimaat hyökkäsivät Israeliin ja Pohjois-Afrikan ja Lähi-Idän arabimaista pakeni vainoja tai karkotettiin 856 000 juutalaista pakolaista, jotka saivat turvapaikan lähinnä Israelista, Euroopasta ja Yhdysvalloista. Myös Iranin islamilainen vallankumous 1979 aiheutti suurta juutalaista pakolaisuutta. Israelin–Palestiinan konflikti
Israelin–Palestiinan -konfliktin juuret juontavat 1800-luvun loppuun ja sionismin sekä arabinationalismin syntyyn. Sionistit pyrkivät perustamaan juutalaisvaltion Raamatussa mainittuun Kanaaninmaahan, joka kuului 1800-luvun lopulla Ottomaanien imperiumiin. Tälle Palestiinan nimellä tunnetulle alueelle alkoi vuosisadan taitteessa muuttaa juutalaisia siirtolaisia. Juutalaisten muuttoa alueelle lisäsi myös Itä-Euroopan pogromit eli juutalaisvainot. Alueelle oli muuttanut sionisteja Theodor Herzlin kehotuksesta jo 1800-luvulta lähtien. Juutalainen pakolaisuus
Kansallissosialistisen puolueen noustua valtaan Saksassa ja aloitettua järjestelmälliset juutalaisvainot, alkaen syrjinnästä, ghettoihin eristämisestä ja omaisuuden takavarikkoinnista, ja päättyen väkivaltaan, synagogien ja kotien tuhoamiseen ja holokaustiin, sadat tuhannet juutalaiset pakenivat Saksasta ja sen valloittamasta Itävallasta, myöhemmin myös muista Saksan miehittämistä maista. Antisemitismi
Islamilaisen juutalaisvastaisuuden juuret ovat profeetta Muhammadin ajoissa 600-luvulla. Muhammad pyrki aluksi käännyttämään Medinan seudun juutalaisheimoja islamiin, mutta huonolla menestyksellä. Hän kääntyi sen jälkeen juutalaisia vastaan ja surmasi heitä taisteluissa. Koraanissa on useita kohtia, joissa kehotetaan muslimeja surmaamaan juutalaiset, ”apinan jälkeläiset”, missä heitä näkyykin. Eräs tällainen surmakehotus on nykyisen palestiinalaisen islamistijärjestön Hamasin perustuskirjassa. Toisaalta Koraanissa kerrotaan Muhammadilla myös olleen juutalaisia ystäviä, ja yhden Koraanikohdan voi tulkita tarkoittavan Jumalan luvanneen Jerusalemin juutalaisille. Koraanista löytyy toisaalta vihamielisyyttä myös kristittyjä ja muita ei-muslimeja, erityisesti pakanoita, kohtaan. Shlomo Sand
Sand selittää käsitteen "juutalainen kansa" synnyn seuraavasti: "saatuaan vaikutteita saksalaisen nationalismin käsitteestä Saksassa asuvat juutalaista alkuperää olevat intellektuellit jossakin vaiheessa 1800-lukua ottivat tehtäväkseen keksiä "jälkikäteisesti" käsitteen kansa halutessaan luoda nykyajan juutalaisen kansan. Historioitsija Heinrich Graetzista lähtien juutalaiset historioitsijat alkoivat piirtää juutalaisuuden historiasta kuvaa kansana, jolla oli ollut kuningaskunta, josta tuli vaeltava kansa ja joka viimein palasi synnyinmaahansa." Sabra
Sabra (hepreaksi: צבר) on vertauskuvallinen nimitys, jota käytetään Israelissa syntyneestä juutalaisesta. Sabroja ovat siis kaikki ne Israelin juutalaiset, jotka eivät ole maahanmuuttajia (”olim”). Sabra on Meksikosta kotoisin olevan viikunaopuntia-kaktuksen hepreankielinen nimi. Vaikka tämä kaktus ei kuulukaan Israelin alkuperäisiin kasveihin, sen nopea leviäminen teki siitä tunnusmerkin alueelle. Alun perin nimitys sabra oli haukkumanimi, mutta 1930- ja 1940-lukujen taitteessa se vakiintui hellittelysanaksi. Kaktuksen hedelmä on päältä piikikäs, mutta sisältä makea ja mehukas, samoin sabroista sanotaan, että heidän kovan ja karskin ulkokuorensa alla on lempeä ja herkkä sielu. Juutalaisten historia
Uuden ajan alussa Eurooppa oli jakautunut useiksi pienemmiksi valtioiksi, eikä vainojen ja erimielisyyksien vuoksi suuria juutalaisyhteisöjä syntynyt muualle kuin muutamiin suuriin kaupunkeihin kuten Wieniin. 1600-luvun alussa syntyi Länsi-Eurooppaan, Amsterdamiin, suurempi juutalaisten keskus, ja myöhemmin syntyi erityinen "hovijuutalaisten" luokka, jolla oli hyvät taloudelliset suhteet ruhtinaihin. Hovijuutalaiset eivät useinkaan noudattaneet juutalaisten tiukkoja lakeja ja aškenaasien elämäntapoja, mutta he kuitenkin esimerkiksi saattoivat toimia juutalaisyhteisön edustajina virkamiehille. Hovijuutalaisia eivät myöskään asumisrajoitukset koskeneet, ja näin he kykenivät perustamaan uusia juutalaisia astutuskeskuksia. Tunisian juutalaiset
Tunisian juutalaiset ovat nimensä mukaan Tunisiassa asuvia juutalaisia. Yhteisö muodostui jo antiikin ajoilla ja suurimmillaan yhteisö oli 1940-luvulla, jolloin he muodostivat noin 2 % koko maan väestöstä. Sittemmin heidän määränsä on vähentynyt juutalaisten muuttaessa Ranskaan ja Israeliin. Heitä on nykyisin Tunisiassa noin 1 100 ja suurin osa heistä asuu maan pääkaupunki Tunisissa. Juutalaisten historia
Mooseksen seuraajan Joosuan aikaan israelilaiset alkoivat vallata Kanaanin maan kaupunkeja. Palestiinassa heprealaisilla oli jo Sikem, sopimuksin saatiin haltuun Gibeon ja Tirsa. Beetel, Laakish ja Hazor valloitettiin sotimalla. Toisaalla oli tappioita, pohjoinen Daanin heimo koetti turhaan vallata maata Jerusalemin länsipuolelta.. 12 israelin heimoa liittyi yhteen Sikemissä, johon syntyi kuningas Abimelekin aikoihin israelilainen kaupunkivaltio. Ammonilaiset, moabilaiset ja midianilaiset hyökkäsivät maahan, ja heimot sotivat toisiaan vastaan. Epäjumalien palvonta levisi israelilaisten keskuudessa. Israelin keskuspaikkana oli Siilo, johon liitonarkki oli siirretty, ja josta käsin Samuel koetti yhdistää Israelia. Juutalaisuus
Jerusalemin toisen temppelin kaudella oli kolme teologista suuntausta, saddukeukset, farisealaiset ja essealaiset. Nykyään tunnettu juutalaisuuden muoto eli niin kutsuttu rabbiinijuutalaisuus on kehittynyt farisealaisesta tulkinnasta. Se perustuu Tooran lakiin ja sen noudattamiseen sekä selitykseen rabbiinisen kirjallisuuden, niin kutsutun "suullisen Tooran" pohjalta (Talmud ja Mišna). Karaiittijuutalaiset eivät hyväksy rabbiinijuutalaisuuden Talmud-kirjallisuutta laillisena auktoriteettina, vaan pitäytyvät pelkkään Tanakiin, juutalaiseen Raamattuun (kristillisen Raamatun Vanha Testamentti) ja tämä suuntaus onkin lähempänä saddukealaista tulkintaa. Juutalaiset
Juutalaisen määritelmällä on käytännön merkitystä Israelissa. Israelin laki noudattaa juutalaisen lain määritelmää juutalaisuudesta esimerkiksi avioliitto- ja hautajaisasioissa. Israelin parlamentti knesset sääti 1948 ”Paluumuuton lain”, joka sallii kenen tahansa juutalaisen tulla Israeliin ja saada maan kansalaisuuden halutessaan välittömästi. Laki ei kuitenkaan määritellyt juutalaista. Vuoden 1970 lisäys lakiin katsoo juutalaisiksi myös juutalaisen lapset ja lastenlapset sekä näiden puolisot. Juutalaisesta uskosta toiseen uskoon kääntyneet eivät kuitenkaan ole oikeutettuja paluumuuttoon. 1960-luvulla esimerkiksi syntyperältään juutalainen katolinen munkki Daniel Rufeisen ei ollut käännynnäisenä Israelin korkeimman oikeuden mukaan juutalainen, joten hän joutui hakemaan maan kansalaisuutta normaalissa järjestyksessä muiden ei-juutalaisten tavoin. Israelin ortodoksirabbisto on pyrkinyt saamaan Israelin lakia muutettua määrittelemään juutalaisiksi vain juutalaisesta äidistä syntyneet tai ortodoksirabbin avulla kääntyneet, tässä toistaiseksi kuitenkaan onnistumatta. Latvian juutalaiset
Latvian juutalaiset ovat Latviassa asuvia juutalaisia. Ensimmäiset vakituisesti Latviassa asuneet juutalaiset saapuivat sinne 1500-luvun jälkipuoliskolla Saksasta. Ensimmäiset juutalaissiirtokunnat perustettiin Pilteneen ja Aizputeen. Juutalaisista kasvoi hyvin merkittävä kansanosa, mutta heidän määränsä on vähentynyt vainon, alhaisen syntyvyyden ja Israeliin muuton takia hyvin voimakkaasti. Juutalainen kulttuuri on kuitenkin kokenut uuden nousukauden Latvian itsenäistymisen jälkeen. Saksan väestö
Saksassa on Euroopan suurin juutalaisten yhteisö. Vuonna 2004 entisen Neuvostoliiton alueilta muutti Saksaan kaksi kertaa niin paljon juutalaisia kuin Israeliin. Tällä hetkellä juutalaismuuttajien kokonaismäärä on noin 200 000. Afrikkalaista alkuperää olevia saksalaisia on noin 450 000. Suurin osa heistä tulee Pohjois-Afrikasta. Myös lähes 50 000 intialaista alkuperää olevaa ihmistä asuu Saksassa. Aškenasijuutalaiset
Aškenaz oli Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Gomerin poika ja Jafetin ja Nooan jälkeläinen. Juutalaiset alkoivat käyttää Aškenaz-nimeä Saksasta ja saksan kielestä viimeistään 1000-luvulla. Nimellä alettiin sen jälkeen viitata Pohjois-Ranskan ja läntisen Saksan alueen juutalaisiin, ja myöhemmin Keski-Euroopasta Itä-Eurooppaan muuttaneiden juutalaisten muodostamaan suureen juutalaisyhteisöön. Juutalainen pakolaisuus
Keskiajalla juutalaiset karkotettiin esimerkiksi Ranskasta, Englannista, Baijerista ja monista Italian kaupunkivaltioista, 1400- luvulla Portugalista ja Espanjasta. 1800-luvun Venäjän mellakat ja 1917 vallankumous ajoivat monet juutalaiset pakolaisiksi Juutalaiset
Juutalaisten kotimaaksi toisen maailmansodan jälkeen perustetun Israelin ja sen arabinaapurien konfliktien seurauksena arabimaissa ja Euroopassa on herännyt Israelin olemassaolon voimakasta vastustusta, jonka jotkut katsovat olevan "uusantisemitismiä", juutalaisvastaisuuden nykyaikaista muotoa. Konfliktien ja sotien seurauksena arabimaiden monimiljoonainen juutalaisväestö joutui pakenemaan Israeliin. Viime vuosina Euroopan juutalaiset ovat kyselytutkimuksissa kertoneet juutalaisten häirinnän taas yleistyneen. Egyptin juutalaiset
Egyptin juutalaiset ovat nimensä mukaan Egyptissä asuvia juutalaisia. Juutalaiset asuivat Egyptissä Tooran ja Vanhan testamentin mukaan ennen lähtöään Israeliin. Heitä on sittemmin asunut Egyptin alueella 500-luvulta eaa. Vuonna 2007 maassa arvioitiin kuitenkin olevan enää vähemmän kuin 30 juutalaista. Juutalaiset juhlapäivät
Juutalaiset juhlapäivät juontavat juurensa usein Toorasta. Ne on lueteltu muun muassa kolmannessa Mooseksen kirjassa. Muita juhlapäiviä on myöhemmin lisätty uudempien juutalaisten historian merkkitapahtumien muistoksi. Toinen maailmansota
Saksan aikainen kiivas antisemitismi ja juutalaisten kansanmurha holokaustissa voimistivat sionismin kannatusta ja vaatimuksia itsenäisen valtion perustamisesta turvapaikaksi maailman juutalaisille. 29. marraskuuta 1947 Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätti juutalaisvaltion luomisesta Palestiinan brittiläiselle mandaatille Lähi-idässä, joka oli laajalti selvinnyt sodan tuhoista koskemattomana. Suunnitelman mukaan entiselle mandaattialueelle oli perustettava juutalaisvaltion viereen myös valtio islaminuskoisille arabeille. Juutalaisyhteisö hyväksyi suunnitelman, mutta vastaavasti lähes kaikki arabijohtajat torjuivat sen, koska he eivät suostuneet jakamaan Palestiinaa juutalaisten kanssa. Ristiriitaa sionismin ja arabinationalismin välillä syvensi uskonnollinen kiista Palestiinassa sijaitsevasta Jerusalemista, joka on sekä juutalaisuuden että islamin pyhä kaupunki. Vuonna 1948 Israelin juutalaisvaltio antoi itsenäistymisjulistuksen, jota seurasivat Israelin itsenäisyyssota arabimaita vastaan ja Palestiinan pakolaiskysymys maanpakoon lähteneiden palestiinalaisten kohtalosta. Arabien–Israelin konfliktiksi kutsuttu vihamielisyys ja poliittinen jännitys arabimaiden ja Israelin välillä on jatkunut nykypäivään saakka. Juutalaiset
Juutalaisuus on juutalaisten perinteinen uskonto. Se on yksi maailman ensimmäisistä monoteistisista uskonnoista, ja yksi vanhimmista vielä nykyaikana harjoitetuista uskonnoista. Kristinusko ja islam ovat syntyneet juutalaisuuden pohjalta. Rabbiinisen lain mukaan juutalaisuus on Israelin kansan uskonnollinen yhteisö. Perimätiedon mukaan ensimmäinen juutalainen oli Kaldean (nykyinen Irak) Ur’issa syntynyt Abraham, joka sai Jumalalta käskyn muuttaa kotimaastaan Kanaanin maahan (nykyisen Israelin alue). Juutalaisuuden alkuperäiset ja tähän päivään asti periytyvät erityispiirteet ovat usko yhteen Jumalaan sekä miespuolisten jäsenten ympärileikkaus kahdeksantena päivänä syntymästä. Talmudin mukaan juutalainen on jokainen juutalaisesta äidistä syntynyt tai juutalaisuuteen kääntynyt henkilö. Juutalaisuuden mukaisesti uskova ei siis ole automaattisesti juutalainen; seurakuntaan ja yhteisöön joko synnytään tai liitytään kääntymällä. Talmudin mukaan koko ihmiskuntaa sitoo Nooan Liitto ja se on Israelin liiton edelläkävijä. Konservatiivinen juutalaisuus
Konservatiivinen juutalaisuus on juutalaisuuden moderni suunta. Se syntyi Saksassa 1800-luvun puolessa välissä ja levisi sieltä Yhdysvaltoihin. Sen syntyyn johti ortodoksijuutalaisten ja reformijuutalaisten väliset jännitteet. Arabien–Israelin konflikti
Suurin osa juutalaisista, jotka olivat jo antiikin aikana jakautuneet ympäri maailman diasporaan, pitää nykyistä Israelin ja Palestiinan aluetta ja erityisesti Jerusalemia erityisessä arvossa niiden uskonnollisen ja historiallisen merkityksen vuoksi. Siksi kautta aikojen juutalaisia on hakeutunut asumaan niille tienoille. Alueen väestön pääosa on kuitenkin modernin historian ajan ennen toista maailmansotaa ollut islaminuskoisia arabeja. Antisemitismi
1800-luvulla alkaneet vainot johtivat laajaan juutalaiseen pakolaisuuteen, etenkin natsien noustua valtaan Saksassa 1930-luvulla, Yhdysvaltoihin ja esimerkiksi Etelä-Amerikkaan ja Israeliin. Israelin itsenäistyttyä 1948 muuttoliike ja sionismi voimistuivat entisestään. Juutalainen kansa oli viimein saanut oman valtion. Juutalainen pakolaisuus
Juutalainen pakolaisuus eli exodus viittaa juutalaisten pakolaisten pakenemiseen eri maista eri aikoina. Juutalaista kansaa on usein vainottu eri maissa, mikä on johtanut syrjintään ja väkivaltaan juutalaisia kohtaan, heidän omaisuutensa takavarikointiin, karkotuksiin ja pakolaisuuteen. Raamattu kertoo juutalaisten vankeudesta Egyptissä ja orjuudesta Babyloniassa. Juutalaiset ovat aina pitäneet Israelia kotimaanaan ja heitä on asunut siellä aina, mutta vasta 1948 perustettiin Israelin juutalaisvaltio, oma maa ja turvapaikka juutalaiselle kansalle. 1950 Israelin parlamentti sääti lain paluumuutosta Israeliin, joka lupasi kaikille maailman juutalaisille turvapaikan maasta. Judaistiikka
Judaistiikka on tieteenala, jossa tutkitaan juutalaisuutta. Siihen kuuluu juutalaisen uskonnon ja kulttuurin tutkimus aina Raamatun ajoista nykypäivään. Judaistiikkaan läheisesti liittyvää Vanhaa testamenttia tutkitaan myös eksegetiikassa. Suomessa judaistiikkaa voi opiskella Åbo Akademissa ja Helsingin yliopistossa. Ben Klassen
Klassen tarkasteli mm. juutalaisuutta, joka hänen mukaansa oli peräisin Palestiinassa kauppakaravaaneja väijyneistä varkaista, tästä kehittyi aikaa myöten juutalaisten heimouskollisuus, joka Klassenin mukaan myöhemmin muuttui juutalaiseksi rodulliseksi uskonnoksi. Klassen kirjoitti, että aikoessaan perustaa valkoisille oman rodullisen uskonnon, hän on oppinut juutalaisuudesta enemmän kuin muista uskonnoista, koska hän piti juutalaisia loisina ja ajatteli näiden selviytymisen johtuneen pelkästään uskonnossa. Creativityn kultainen sääntö on Klassenin mukaan sama kuin minkä hän väittää olevan juutalaisten kultainen sääntö: "mikä on hyväksi rodullemme on korkein hyve, mikä on haitaksi rodullemme on suurin synti". Klassenin mukaan Creativityn ja juutalaisuuden yhtäläisyydet rajoittuvat pelkästään rotu-uskollisuuteen sillä hänen mielestään juutalaiset olivat loisia jotka eivät selviä yksinään toisin kuin valkoinen rotu. Juutalaisten historia
Vastapainoksi voimakkaalle juutalaisten valtakulttuuriin assimiloitumiselle perusti rabbi Israel ben Eliezer hasidistisen suuntauksen, joka on uusvanhoillinen juutalaisuuden sisäinen herätysliike, joka tarkasteli uskontoa mystisestäkin näkökulmasta entisaikojen juutalaisten mystikkojen tekstienn perusteella. Nämä kaksi uutta suuntausta yhdessä perinteisen ortodoksijuutalaisuuden kanssa muodostivat nykyisinkin tunnetun juutalaisten sisäisen jaon kolmeen ryhmään. Hasidismi toimi eräänlaisena pitemmän aikaa juutalaisuuden sisällä toimineen kabbala-liikkeen huipentumana. Israelin historia
1800-luvun lopulla juutalaisten vainot, erityisesti Euroopassa, johtivat sionistisen liikkeen syntyyn. Sen jälkeen kun britit valtasivat Syyrian, ensimmäisen maailmansodan aikana annettiin Balfourin julistus ja Palestiinan brittiläinen mandaatti, "alija" eli juutalaisten muutto Israeliin lisääntyi ja johti kasvaviin jännitteisiin arabien ja juutalaisten välillä. Israelin itsenäistymiseen 1948 liittyi Israelin itsenäisyyssota ja massiivinen juutalaisten muutto sekä Euroopasta että muslimimaista, sekä arabien muuttoa pois Israelista, joka johti laajenevaan Arabien-Israelin -konfliktiin. Noin 42% maailman juutalaisista asuu nykyisin Israelissa. Norjan juutalaiset
Vuonna 1814 käyttöön tulleessa Norjan ensimmäisessä perustuslaissa juutalaisten asettuminen maahan kiellettiin. Juutalaisten asettuminen maahan sallittiin parlamentin kautta vasta vuonna 1851. Yksi muutosta ajaneista oli runoilija Henrik Wergeland. Vuoteen 1875 mennessä Norjassa oli vain 34 juutalaista ja suurin osa heistä oli tullut Saksasta. Suurempi maahanmuutto alkoi vasta vuonna 1880 Venäjän keisarikunnasta, josta juutalaiset pakenivat siellä syttyneitä pogromeja. Juutalaisia tuli etenkin tuolloin Venäjään kuuluneista Liettuasta ja Puolasta. Vuoteen 1905 mennessä heitä oli maassa noin 1 200 ja heitä asui 64:llä eri paikkakunnalla. Suurimmat keskittymät olivat Oslossa ja Trondheimissa. Juutalaiset
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Vahvistamattoman perimätiedon mukaan juutalaiset ovat polveutuneet kantaisä Abrahamista. Israelin kansa sai alkunsa Kanaaninmaassa yhdistyneistä heimoista, joiden yhteinen kuningas noin vuonna 1000 eaa. oli Daavid Juudan heimosta. Juutalaisten historian ensimmäinen ajanjakso vuosina 1000 eaa.–586 eaa. käsittää Raamatussa kuvatut Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Vuonna 586 eaa. babylonialaiset hävittivät Juudan pääkaupungin Jerusalemin ja veivät merkittävän osan juutalaisista maanpakoon Babyloniaan. Myöhemmin osa heistä palasi Juudaan, mutta osa jäi pysyvästi Babyloniaan. Palanneet rakensivat uuden temppelin Jerusalemiin ja uudistivat juutalaisen uskonnon. Juutalaiskysymys
Juutalaiskysymys on ainakin 1700-luvulta asti eurooppalaisessa debatissa esiintynyt keskustelunaihe juutalaisten asemasta. Sionismi
Sionismi on 1800-luvulla syntynyt juutalaisten kansallinen liike, jonka tärkeimpänä tavoitteena oli luoda juutalaisille oma valtio. Israelin valtio perustettiin vuonna 1948, ja nykyisin sionismi tarkoittaa käytännössä Israelin taloudellista ja poliittista tukemista. Daavidintähti
Daavidintähti ( eli kirjaimellisesti "daavidinkilpi") on kahdesta päällekkäisestä kolmiosta koostuva, kuusisakaraisen tähden muotoinen kuvio. Daavidintähti on perinteisesti juutalaisuuden tunnus: se esiintyy muun muassa Israelin lipussa. Geometrisesti kuvio on kuusikanta eli heksagrammi, joka tunnetaan myös Salomonin sinettinä.
Daavidintähden alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Arkeologisia todisteita sen käytöstä Palestiinassa kuningas Daavidin aikana tai paljon myöhemminkään ei ole. Kuusikannan sijaan vanhoissa juutalaisissa amuleteissa esiintyi usein viisikanta. Italialaiselta hautausmaalta on löytynyt daavidintähti juutalaisesta hautakivestä, joka voi olla peräisin 200-luvulta. Varhaisin juutalainen kirjallinen lähde, joka mainitsee tähden, on 1100-luvulta. Myös eräs vuodelta 1307 peräisin oleva Tanakh-käsikirjoitus on koristeltu daavidintähdellä. Sitä käytettiin aluksi luultavasti synagogien koristeluun. Kirjaimellinen nimi daavidinkilpi juontuu tähden muodosta, jonka voidaan katsoa muodostavan suojelevan kilven. Heksagrammia ovat käyttäneet myös muut kulttuurit jo kauan ennen juutalaisia. 
Vuonna 1354 Böömin kuningas Kaarle IV antoi Prahan juutalaisille punaisen lipun, jossa oli sekä daavidintähti että Salomon sinetti (viisikanta). Budapestin juutalaisten lippu puolestaan oli vuodesta 1460 alkaen kaksi daavidintähteä punaisella pohjalla. Ensimmäisessä hepreankielisessä rukouskirjassa, joka painettiin Prahassa vuonna 1512, on kannessa suuri daavidintähti. Vuonna 1648 juutalaiset saivat jälleen lipun tunnustuksena osallistumisesta kaupungin puolustukseen ruotsalaisia vastaan. Tässä lipussa oli punaisella pohjalla keltainen daavidintähti. Juutalaisuus
Avioliitto on juutalaisen elämän, tulevien sukupolvien ja koko juutalaisen kansan perusta. Juutalaisuus suhtautuu hyvin kielteisesti seka-avioliittoihin. Tärkeää on äidin juutalaisuus, koska juutalainen identiteetti ja juutalaiskansaan kuuluminen periytyvät nimenomaan äidiltä. Juutalainen pari vihitään "chupan" eli vihkikatoksen alla yhteisasumisen vertauskuvana. Puolisot allekirjoittavat avioliittosopimuksen, "ketubban", juovat yhdessä pikarillisen viiniä, jonka jälkeen sulhanen rikkoo lasin Jerusalemin temppelin muistoksi. Mikäli avioliitto purkautuu, tarvitaan siihen rabbiinituomioistuimen eli "bet dinin" vahvistama avioero, "get". Ranskan juutalaiset
Juutalaiset asettuivat nykyisen Ranskan alueelle Rooman valtakunnan aikana. Juutalaisia yhteisöjä on ollut kirjallisten lähteiden mukaan Vannesissa vuodesta 465, Valencessa vuodesta 524 ja Orleansissa vuodesta 533. 500-luvulla Pariisissa sijaitsi synagoga, mutta se purettiin myöhemmin ja paikalle rakennettiin kirkko. 700-luvulle mennessä juutalaiset toimivat muun muassa maataloudessa, kaupan alalla ja osa kuului yhteiskunnan yläluokkaan. Juutalaisia alettiin vainota ristirekien jälkeen 1000-luvulta alkaen. Vaino kiihtyi 1100-luvun aikana ja juutalaisia tapettiin ja heidän omaisuuttaan takavarikoitiin. Tavallista oli myös juutalaisten karkoittaminen, mutta monessa tapauksessa heidän annettiin palata karkotuksen jälkeen. Esimerkiksi vuonna 1305 Ranskasta karkotettiin noin 100 000 juutalaista, mutta heidän annettiin palata vuonna 1315. Mustan surman aikana juutalaisia syytettiin usein tautien aiheuttamisesta ja lopulta vuonna 1394 juutalaiset karkotettiin kokonaan. 1500-luvulla Ranskaan tuli sefardijuutalaisia Espanjasta ja Portugalista, josta heidät oli karkotettu. Monista sefardeista tuli varakkaita, mutta samoin ei käynyt maahan Puolasta 1600-luvulla tulleille aškenasijuutalaisille, jotka asettuivat Alsaceen, Lorraineen ja Savoijiin. Pariisiin muodostui juutalaisyhteisö 1700-luvulla sefardien asettuessa kaupunkiin Seinen vasemmalle rannalle aškenasien asettuessa oikealle rannalle. Ensimmäinen synagoga avattiin Pariisiin vuonna 1788. Kansalaisuuden juutalaiset saivat vasta Ranskan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1790. Kaikki uskonnolliset yhteisöt oli kielletty vuosina 1793–1794, mutta juutalaisuus tunnustettiin virallisesti vuonna 1806. Vuonna 1818 säädettiin laki, jolla määrättiin juutalaisten asuinalueista. Juutalaisista tuli merkittävä tekijä taloudessa, tieteessä ja taiteessa, sekä vähäisemmissä määrin politiikassa. Silwan
Silwanin arabihistoria on pääosin uutta, mutta sen juutalainen historia ulottuu Raamatun aikoihin. Juutalaiset asettuivat kylään jo ennen Israelin valtion perustamista. Vuonna 1882 joukko Jemenin juutalaisia pakeni maansa vainoja ja he asettuivat ensin alueella oleviin luoliin. Myöhemmin syntyi ns. jemeniläiskylä Kfar Shiloach (Siiloan kylä). Nämä juutalaiset karkotettiin arabikapinan vuosina 1936-1939 ja arabit ottivat haltuunsa heidän talonsa. Juutalainen pakolaisuus arabimaista
Jo 1900-luvun alussa juutalaisia oli karkotettu ja paennut joistakin Lähi-Idän maista, kuten Jemenistä. Vuonna 1947 YK:n jakosuunnitelman jälkeen arabien terrori kohdistui juutalaisiin ja myös niihin arabeihin, jotka halusivat yhteiseloa juutalaisten kanssa. Israelia ympäröivät arabimaat hyökkäsivät maahan heti maan itsenäistyttyä. Sota, joka tunnetaan Israelin itsenäisyyssotana päättyi Israelin voittoon, mutta konflikti ja sodat ovat jatkuneet tähän päivään Juutalaisten historia
Assyrialaisten vallattua Israelin vuonna 772 eaa. pakeni suuri osa juutalaisesta väestöstä Juudaan. Assyrialaiset alistivat myös Juudan vasallivaltiokseen. Vuonna 625 kuningas Joosian onnistui vapauttaa maansa, mutta vuonna 609 eaa. Juuda joutui puolestaan egyptiläisten valtaan. Juutalaisuus
Muutos henoteismista monolatrian kautta monoteismiin tapahtui Israelissa ja Juudassa hitaasti 600-luvulta eaa. lähtien. Jahven palvonta ainoana jumalana sai alkunsa Juudan kuninkaan Josian aikana 620-luvulla eaa. alkunsa saaneesta deuteronomistisesta liikkeestä. Vuonna 586 eaa. tapahtunut Jerusalemin tuho ja sitä seurannut Babylonin pakkosiirtolaisuuden alku merkitsivät suurta mullistusta Juudan yläluokalle ja oppineistolle, minkä seurauksena tarve sitoutua yhteen jumalaan voimistui. Jahven vanha kultti oli raunioina ja Jahven lait oli korvattu babylonialaisilla laeilla. Pakkosiirtolaisuuden päätyttyä 500-luvun eaa. lopulla Jerusalemiin rakennettiin toinen temppeli, jonka myötä myös uskonto samalla uudistui. Temppeliin ja vanhaan uhrikulttiin otettiin etäisyyttä: uskonto rakennettiin toimimaan kokonaan ilman temppeliä, ja Mooseksen laki korvasi sen. Uskonnosta tulikin näin selkeästi lakiuskonto. Uskonnon uudistamisen tärkeimpiä hahmoja olivat etenkin kirjanoppineet kuten Esra, sekä Nehemia. Maata kohdanneen katastrofin syyksi laitettiin muiden jumalien kuin Jahven palvonta. Uskonnon uudistuksessa oli myös jatkuvuutta: vanhan uskonnon yhteisöllisiä ja kultillisia tehtäviä tulkittiin uudelleen ja sovellettiin uusiin oloihin. Uudistusten juurtuminen kansaan tapahtui hitaasti seuraavien vuosisatojen aikana, ja täydessä mielessä monoteistinen juutalaisuus oli syntynyt vasta hellenistisenä aikana. Tooran teksti sai lopullisen muotonsa aikaisintaan 300-luvulla eaa. Juudaksenpuu
Juudaksenpuu on kotoisin Välimeren itäosista ja Länsi-Aasiasta. Sen levinneisyysalue ulottuu Euroopassa Itä-Bulgariaan ja Turkkiin ja Aasiassa Iraniin, Irakiin, Israeliin, Jordaniaan, Libanoniin ja Syyriaan. Sitä on istutettu paljon koristekasviksi myös luontaisen levinneisyysalueensa ulkopuolella. Juutalaisten historia
Juutalaisuus oli Roomassa sallittu uskonto aina kapinoista ja rangaistustoimenpiteistä huolimatta. Kristinuskon voimistuessa Rooman valtakunnassa alettiin juutalaisuuden vapauksia rajoittaa. 300-luvulla kiellettiin avioliitot juutalaisten ja kristittyjen kesken sekä juutalaisuuteen kääntyminen. Juutalaiset eivät muun muassa myöskään saaneet enää pitää kristittyjä orjia. Juutalainen pakolaisuus
Arabimaista, Iranista ja Turkista paenneet juutalaiset pakenivat syrjintää, antisemitismiä, vainoja ja väkivaltaa. Juutalaisten koteja ja synagogia poltettiin ja omaisuutta takavarikoitiin ja monet menettivät henkensä väkivaltaisuuksissa tai vangittiin. Juutalaisten historia
Pääasiassa koronkiskonnan takia juutalaisia karkotettiin monista maista: Englannista vuonna 1290, Ranskasta vuosina 1306 ja 1394, Espanjasta 1492, Portugalista 1501 ja Liettuasta 1400-luvun lopulla. Kun katoliset saivat kokonaisuudessaan vallan Espanjassa, Ferdinand ja Isabella karkottivat vuonna 1492 maasta kaikki juutalaiset, jotka eivät kääntyneet kristityiksi. Näille Espanjan juutalaisille oli kehittynyt oma "sefardi"-kulttuurinsa, ja he puhuvat monin paikoin vielä tänäkin päivän kielenään "ladinoa" eli "juutalaisespanjaa", joka sefardiyhteisöissä nousi heprean rinnalle kirjakieleksi. Juutalaisten historia
Brittien poistuttua alueelta Israel perustettiin 14. toukokuuta 1948 Palestiinan alueelle ennen Britannian mandaatin umpeutumista keskiyöllä 15. toukokuuta. Konflikti laajeni, kun Egyptin, Syyrian, Jordanian, Libanonin ja Irakin joukot hyökkäsivät Israeliin. Syttyneessä sodassa siirtomaajärjestelmää vastustanut Neuvostoliitto tuki Israelia, kun taas Britannia vanhana siirtomaaisäntänä tuki edelleen arabeja itsenäistyvää siirtomaataan vastaan. Taistelut käytiin lähinnä palestiinalaisille määrätyllä alueella. Slovakian juutalaiset
Ensimmäiset juutalaiset nykyisen Slovakian alueella lienevät olleet Tonavan varren roomalaisille linnoituksille ensimmäisellä vuosisadalla eaa. saapuneita orjia, kauppiaita ja sotilaita. Arkeologisissa kaivauksissa alueelta on löydetty joitakin juutalaistaustaisia esineitä. Roomalaisajan jälkeen juutalaisia ilmaantui alueelle jälleen, mahdollisesti 600-luvulla, jolloin slaaveja johtanut Samo yhdisti heimoja avaareja vastaan. 800-luvulla ilmestyivät ensimmäiset varsinaiset länsislaavilaiset valtiot, ja juutalaisia asettui ilmeisesti niin sanotun Suur-Määrin alueelle. 900-luvulla alueelle tulleiden unkarilaisten mukana saapui mahdollisesti myös juutalaisuuden omaksuneita kasaareja. Heitä jäi merkkejä historiallisiin lähteisiin sekä joihinkin Nitrajoen varren paikannimiin. Chabad-Lubavitch
Chabad-Lubavitch (tai Chabad Lubavitch, joskus myös Chabad, Habad tai Lubavitch) on yksi hasidismi-juutalaisuuden suurimmista lahkoista ja yksi suurimmista ortodoksijuutalaisuuden hasidiliikkeistä maailmalla, erityisesti Yhdysvalloissa ja Israelissa. Päämaja on New Yorkissa.
Liike on lähtöisin Venäjältä nykyisen Valko-Venäjän alueelta. Sen nimen osista ”Chabad” tulee heprean kielen sanojen Chochma" (”viisaus”), Bina" (”ymmärrys”) ja "Da'at" (”tieto”) alkukirjaimista. Lubavitch on pienen valkovenäläiskaupungin nimi (tarkoittaa venäjäksi ”rakkauden kaupunkia”). Liikkeen perustajan Rabbi Shneur Zalmanin poika Dovber Schneuri (1773–1827) asettui kaupunkiin asumaan. Juutalaisuus
Juutalaisia asuu eniten Yhdysvalloissa (6,5 miljoonaa), Israelissa (5,9 miljoonaa) ja Euroopassa (1,5 miljoonaa). Ennen toista maailmansotaa vuonna 1939 juutalaisia oli noin 17 miljoonaa, mutta holokaustin seurauksena vuonna 1945 määrä oli pudonnut 11 miljoonaan. Nykyään juutalaisia on yhteensä noin 15 miljoonaa. Hasidismi
Hasidismi eli hasidilaisuus on juutalainen mystinen herätysliike, joka syntyi Itä-Euroopassa 1700-luvulla liberaalina suuntauksena ortodoksijuutalaisuudessa. Hasidit pitivät senaikaista talmudiaanista ortodoksijuutalaisuutta ”lakiuskontona”, joka heidän mukaansa keskittyi liiaksi opillisuuteen ja väheksyi vilpitöntä, sydämestä lähtevää uskoa. Hasidit korostivat iloa, optimismia ja uskonnollista intomielisyyttä vanhoillisjuutalaisten painottamien asketismin ja paaston sijasta. Libyan juutalaiset
Libyan juutalaiset olivat nimensä mukaisesti Libyassa asuneita juutalaisia. Juutalaisten historia Libyassa ulottuu 300-luvulle eaa, mutta yhteisö on kuitenkin jo hävinnyt johtuen maastamuutosta Israeliin ja Italiaan. Maan viimeinen juutalainen, 80-vuotias Rina Debach, muutti maasta vuonna 2003. Juutalaisuus
Juutalaisuus on juutalaisten etninen uskonto. Se on yksi maailman ensimmäisistä monoteistisista uskonnoista ja yksi vanhimmista nykyaikana harjoitetuista uskonnoista. Kristillinen sionismi
Ajatus juutalaisten paluusta Pyhään Maahan sai alkunsa uskonpuhdistuksessa Raamatun kansankielisten käännösten myötä erityisesti Englannissa puritaanien keskuudessa. Ennen sionismin syntyä puhutaan restoraatiosta, juutalaisten paluusta. Englanninkielisen Raamatun kirjaimellinen tulkinta kristillisen sionismien kannattajien näkemyksen mukaan todistaa, että Jumala pitää voimassa erityisen suhteensa juutalaisiin. Erityisesti tämä perustuu Roomalaiskirjeen 11. lukuun (): Antisemitismi
Islamilaisen antisemitismin aateperusta on nykyisin arabien Israelin-vastaisuudessa, ei teologisissa tai rodullisissa syissä kuten Euroopassa. Siinä kun kristityt ovat nähneet juutalaiset ”loisina”, arabit näkevät heidät hyökkääjinä. Arabimaissa vastustetaan yleisesti juutalaisten oikeutta kansana omaan valtioon, ja Israelin–Palestiinan konflikti ruokkii juutalaisvihaa. Mitättömän Israelin onnistunut vastarinta ennen niin menestyksellisiä muslimiarmeijoita vastaan on aiheuttanut katkeruutta etenkin uskonnollisissa muslimeissa. Juutalaisvastaisuus on viime aikoina saanut islamilaisissa maissa myös jälleen uskonnollisia piirteitä, ja moni huomattava muslimisaarnaaja saarnaa julkisesti vihaa juutalaisia kohtaan Koraanin pohjalta. Israelin historia
Jo ennen juutalaissotia oli juutalaisia asunut runsaasti Israelin ulkopuolellakin, mutta kapinoiden jälkeen roomalaiset pakkosiirsivät loputkin juutalaiset eri puolille valtakuntaa. Näin sai alkunsa juutalaisten diaspora. Roomalaiset alkoivat käyttää Israelin entisestä alueesta nimeä Palestiina, joka johtui rannikolla aikoinaan asuneista filistealaisista. Juutalaisten historia
Kun vielä 1500-luvun alussa itäisessä Euroopassa eli noin 50 000 juutalaista, pääasiassa Puolassa, Liettuassa ja Sleesiassa, heidän lukumääränsä kasvoi 1700-luvun loppuun tultaessa 1,5 miljoonaan. Juutalaiset elivät Itä-Euroopassa omissa yhdyskunnissaan muodostaen eräänlaisen aateliston ja köyhän maalaisväestön väliin jäävän yhteiskuntaluokan. Vuonna 1648 ukrainalainen kasakka Bohdan H’melnytskyi hyökkäsi yhdessä Venäjän tataarien kanssa Puolaan, tilallisten ja juutalaisten kimppuun. Vuoteen 1661 jatkuneissa levottomuuksissa kerrotaan kuolleen jopa 100 000 juutalaista. Slovakian juutalaiset
Vuoden 1785 väestönlaskennan mukaan nykyisen Bratislavan juutalaisyhteisö oli Unkarin suurin ja toiseksi suurin Nové Mesto nad Váhom. Alueelle tuli juutalaisia siirtolaisia esimerkiksi Itävallasta, Saksasta, Ukrainasta ja etenkin Määristä. 1600-luvulla Ylä-Unkari tunnettiin nimellä "Magyar Israel". Euroopan hullun vuoden aikana 1848-49 monin paikoin Länsi- ja Keski-Slovakiaa mellakoitiin ja monet Slovakian juutalaisista liittyivät Unkarin kapinaan 1848 kapinallisten puolella. Itävalta-Unkarin kaksoismonarkian perustamisen jälkeen Unkarissa aloitettiin vähemmistöjen unkarilaistaminen ja alueen juutalaiset alkoivat lähentyä poliittisesti Budapestia aiemman Wienin sijaan. Nové Mesto nad Váhomissa syntyneestä Ede Hornista tuli Unkarin ensimmäinen juutalainen ministeri ja vuonna 1896 voimaan tullut lakiuudistus teki juutalaisuudesta tasavertaisen kristinuskon kanssa. Juutalaisten läheiset suhteet Unkariin vieraannuttivat heidät slovakkien kansallisesta liikkeestä. Slovakialaisen kansallismielisyyden noustessa 1800-luvun lopulla syntyi myös sionistinen liike. Suomen juutalaiset
1990-luvulta lähtien Suomeen on muuttanut juutalaisia entisen Neuvostoliiton alueelta. Myös israelilaisten maahanmuutto on lisääntynyt, ja seurakuntien jäsenmäärä on kääntynyt nousuun. Vuonna 2000 Helsingin Tähtitorninmäelle paljastettiin Nils Haukelundin ja Rafael Wardin suunnittelema kahdeksan luovutetun juutalaispakolaisten muistomerkki. Jiddišin kieli liitettiin Euroopan unionin alaisen Suomen historiallisten vähemmistökielten yhdistykseen FIBLUL:iin. Juutalaisuus
Ihminen Uusi testamentti
Uuden testamentin juuret ovat juutalaisuudessa, minkä lisäksi vaikutteita on tullut kreikkalais-roomalaisesta kulttuurista. Rooman valtakunta oli jaettu eri hallintoalueisiin, joista Uuden testamentin tapahtumat sijoittuvat läheisesti Palestiinan alueeseen. Kristillinen sionismi
Kaikkivaltias Jumala valitsi muinaisen kansan Israelin, Abrahamin, Iisakin ja Jaakobin jälkeläiset, paljastaakseen suunnitelmansa maailman pelastamiseksi. He pysyvät Jumalan valittuina ja maailma ei voi pelastua ilman juutalaisia
Jeesus nasaretilainen on Messias, joka on luvannut palata Jerusalemiin, Israeliin ja maailmaan.
Juutalaisten kokoontuminen Israelin maahan (Eretz Israel) ja Israelin valtion syntyminen ovat Raamatun profetioiden täyttymys Vanhan ja Uuden testamentin mukaan
Kirjoitusten mukaan kristittyjen on kunnioitettava uskonsa heprealaisia juuria ja osallistuttava Jumalan suunnitelman toteuttamiseen. Tämä tarkoittaa kaikkien juutalaisten kokoamista yhteen ja Israelin valtion perustamista meidän aikanamme Juutalaisuus
Juutalaiset jaetaan kahteen ryhmään, aškenasijuutalaisiin ja sefardijuutalaisiin. Aškenasijuutalaisuus syntyi Saksassa ja Pohjois-Ranskassa ja levisi sieltä Itä-Eurooppaan ja Pohjois-Eurooppaan. Sefardijuutalaisuus syntyi Iberian niemimaalla ja levisi sieltä karkotuksen myötä 1400-luvun lopulla muualle Välimeren seudulle ja Hollantiin. Aškenasijuutalaisuus ja sefardijuutalaisuus eroavat toisistaan joiltain osin muun muassa rituaalien suhteen. Kamal Salibi
Salibi esitti keskustelua herättäneitä näkemyksiä juutalaisten historiasta ensimmäisestä kirjastaan "Missä Raamattu syntyi" (, 1982) lähtien. Hänen mukaansa heprealaisen Raamatun paikannimet viittaavat siihen, että Babylonin pakkosiirtolaisuutta edeltäneen ajan Juuda ja Israel eivät vastoin yleistä käsitystä sijainneetkaan nykyisen Israelin ja Palestiinan alueella vaan paljon etelämpänä, Asirin alueella nykyisen Saudi-Arabian lounaisosassa. Arkeologisia näyttöjä Salibin teorian tueksi ei ole esitetty. Elohim
Vanhassa testamentissa on kaksi rinnakkaista ja vain vähän toisistaan eroavaa kerrostumaa samoista kertomuksista, joissa toisessa Jumalaa kutsutaan aina nimellä Elohim (aina Moosekseen asti) ja toisessa aina nimellä Jahve. Elohim-kertomusten kirjoittajan (ns. "elohistin") on arveltu olleen kotoisin pohjoisen Israelin kuningaskunnasta, kun taas "jahvisti" olisi ollut eteläisestä Juudasta. Joidenkin tutkijoiden mukaan kyseessä oli sama jumala, mutta eräät kulttuuriantropologit ovat arvelleet, että Juudan Jahve olisi ollut eri jumala, jonka leviitit toivat mukanaan Egyptistä, ja vasta myöhemmin Babylonian pakkosiirtolaisuuden aikana juutalaisuus olisi lopullisesti kiteytynyt yksijumalaiseksi ja Elohim ja Jahve ymmärretty samaksi jumalaksi. Juutalaisten historia
Jerusalemin tuhon seurauksena alkoi juutalaisten historian pitkä ajanjakso, "diaspora" (hajaannus). Juutalaisia vietiin orjiksi Roomaan, mutta suurin osa jäi kuitenkin Palestiinaan. Babyloniassa juutalaisten asema kuitenkin parani. Juudeasta tuli erityinen Rooman valtakunnan provinssi eikä se enää ollut Syyrian käskynhaltijan alainen. Jerusalemin temppelille aikaisemmin suoritettu temppelivero maksettiin tästä lähtien Rooman Juppiterille "fiscus iudaicus" nimisenä. Israelin itsenäisyyssota
Ensimmäisessä maailmansodassa Yhdistynyt kuningaskunta otti nykyisen Israelin alueen hallintaansa mandaattialueena. Alueelle oli 1800-luvulta lähtien, mutta erityisesti toisen maailmansodan jälkeen siirtynyt runsaasti juutalaisia sekä juutalaisten luoman elinkeinoelämän houkuttelemana arabeja, ja maa-alueita oli siirtynyt maakauppojen seurauksena turkkilaisilta feodaaliruhtinailta juutalaisten käsiin. Ensimmäisen maailmansodan päättyessä nykyisen Israelin, Länsirannan ja Gazan lisäksi myös Jordanian käsittävän alueen asukkaista noin 90 prosenttia oli arabeja ja noin 10 prosenttia juutalaisia. Nykyinen Israel on kuitenkin vain noin 20 prosenttia tästä alueesta. Suurin osa juutalaisista asui nykyisen Israelin alueella.
Vuonna 1917 annettiin Balfourin julistus, jossa Iso-Britannia sitoutui tukemaan Maailman Sionistijärjestön tavoitetta juutalaisten ”kansallisen kodin” perustamisesta. Tämän jälkeen juutalaisten maahanmuuttajien määrä oli suorastaan räjähtänyt ja alueen kansanryhmien välit kiristyivät. Israelin historia
Sionististen aatteiden innostamana nykyisen Israelin valtion alueelle alkoi muuttaa juutalaisia vuosina 1881–1903. Tätä ensimmäistä aaltoa kutsutaan myös nimellä ensimmäinen "alija". Vuoteen 1903 mennessä noin puolet ensimmäisistä 35 000 maahanmuuttajasta oli kuitenkin lähtenyt pois alueelta. Toisen alijan aikana 1904–1914 Palestiinaan muutti noin 40 000 juutalaista pääasiassa Venäjältä pakoon pogromeja. Toisen alijan aikana alkoi muodostua Israelin tulevan itsenäisyyden keskeisiä kansallisia instituutioita: heprean kieltä ryhdyttiin elvyttämään, ja alueella syntyi hepreankielistä lehdistöä ja kirjallisuutta. Juutalaiset perustivat myös poliittisia puolueita ja ammattiyhdistyksiä. Noin puolet toisen alijan aikana alueelle muuttaneista juutalaisista poistui vuoteen 1914 mennessä, jolloin ensimmäinen maailmansota keskeytti maahanmuuton. Humanistinen juutalaisuus
Humanististen juutalaisten mukaan juutalainen historia on ihmisten kertomus, jonka tarkoitus on ollut vahvistaa juutalaisen kansan uskoa. Liikkeen perustajan Sherwin Winen mukaan perinteinen käsitys juutalaisesta historiasta on väärä. Hänen mukaansa Abrahamia, Iisakia tai Jaakobia ei ole koskaan ollut olemassa, laajamittaista pakoa Egyptistä ei koskaan tapahtunut, eikä Mooses ollut Tooran kokoaja tai heprealaisten johtaja. Humanistijuutalaisten jumalanpalveluksissa ei käytetä sanaa "Jumala", ja kuoleman katsotaan olevan lopullinen. Myös perinteisille elämänkaareen liittyville juhlille ja juutalaisille juhlapyhille on annettu uusi humanistinen tulkinta. Juutalaisten historia
Keskipronssikauden alussa saapui uutta kansaa Kanaanin maahan. Hieman ennen vuotta 2000 eaa. alueelle tunkeutui
länsiseemiläisiä amorilaisia paimentolaisia, jotka asetuttuaan Israeliin muuttuivat puolipaimentolaisiksi. Juutalaisten isä Aabraham lienee saapunut Kanaanin maahan joskus 2100–1800 eaa. ja on saattanut olla amorilainen. Kaupungit kehittyivät näihin aikoihin nopeasti Israelissa, Syyriassa ja Palestiinassa. Hazorin kaupungista tuli alueen keskus. Juudea
Juuda oli kuivempaa ja karumpaa aluetta kuin Israel, joten sen asukasmäärä oli huomattavasti pienempi ja se oli Israelia heikompi. Toisaalta alue oli vuoristoisena ylänkönä paremmin suojassa valloittajilta kuin Israel, ja niinpä Juuda jäi pitempään nauttimaan itsenäisyydestä tai jonkinasteisesta autonomiasta. Juutalaisten katsotaan olevan alun perin lähtöisin Juudeasta, ja siitä on peräisin myös kansan nimi. Juutalaisten historia
Juutalaisten historia on yli kolmentuhannen vuoden mittainen. Ensimmäinen ajanjakso noin vuodet 1200 eaa.–586 eaa. käsittää Israelin ja Juudan kuningaskunnat. Seuraavien vuosituhansien aikana juutalaiset hajaantuivat ensin Lähi-idän alueelle ja myöhemmin ympäri Välimeren aluetta. Nykyään juutalaisia asuu hajallaan ympäri maailmaa, pääasiassa kuitenkin Yhdysvalloissa ja Israelissa. Historioitsija Josephus on ehkä kaikkein tunnetuin ja laaja-alaisin juutalaisen historian kirjoittaja. Kanaaninmaa
Kanaaninmaa (myös Kanaanin maa, Kaanaanmaa, Kaanaa) on Raamatussa juutalaisten eli israelilaisten "luvatun maan" eli Palestiinan, nykyisen Israelin nimityksenä. Kanaaninmaa mainitaan ensimmäisen kerran Abramin, myöhemmän Abrahamin, asuinpaikkana ensimmäisen Mooseksen kirjan jakeessa 12:7. Jumala lupasi maan Abrahamin jälkeläisille ikuiseksi omaisuudeksi. Latvian juutalaiset
1600-luvulla tapahtui myös juutalaisten muuttoa Saksasta edelleen Kuurinmaalle sekä Zemgaleen. Kuurinmaan herttuat suhtautuivat heihin suvaitsevaisesti sillä juutalaisilla oli yritteliäs maine. He muodostivat pian huomattavan vähemmistön, ja esimerkiksi Jelgavan kaupungissa joka kymmenes asukas oli juutalainen. Moisioiden omistajat suhtautuivat heihin vihamielisesti, ja he pyrkivät rajoittamaan näiden oikeuksia. Kuurinmaan kaupungeissa juutalaiset saivat asua vain tietyillä kaduilla, ja heitä painostettiin kääntymään kristityiksi ja saksalaistumaan. Kaupankäynti Riiassa oli juutalaisilta kielletty lukuun ottamatta niin sanottuja suojelujuutalaisia, joiden piti heidänkin maksaa korkeaa veroa asemastaan. Vuonna 1785 Katariina II antoi Kuurinmaan juutalaisille luvan muuttaa Vidzemen Slokan kaupunkiin, jonka asukkaina heillä oli oikeus käydä kauppaa Riiassa. Sionismi
Karkotuksista huolimatta juutalaiset asuttivat Israelia aina 100-luvulle asti, jolloin suurin osa heistä joutui diasporaan roomalaisille hävityn toisen juutalaissodan myötä. Myöhemmin muslimien valtakaudella juutalaisten asema alueella vaihteli syrjitystä sorrettuun, ja ristiretkien seurauksena juutalaisasutus pyhässä kaupungissa Jerusalemissa hävisi välillä kokonaan. Roomalaisten Palestiinaksi nimeämä alue oli köyhää maata, ja pieni juutalaisasutus tuli toimeen pitkälti lahjoitusten turvin. Kukaan muukaan ei kuitenkaan pitänyt maata kotimaanaan, vaan arabit tunsivat Israelin Etelä-Syyriana ja Palestiinan arabiasukkaat tunnettiin syyrialaisina. Eric Kandel
Kandelilla on juutalaiset juuret, hän syntyi Itävallassa ja lähti natsien valtaannousun jälkeen kymmenvuotiaana Yhdysvaltoihin. Hän oli aluksi kiinnostunut historiasta, ja opiskeli Harvardin yliopistossa. Siellä hän tutustui B.F. Skinnerin työhön ja kiinnostui oppimisesta ja muistista. Juutalaisuus
Historiantutkijat määrittelevät juutalaisuuden erottuneen muista Lähi-idän uskonnoista 600-luvulta eaa. alkaen. Sitä ennen kautta Lähi-idän palvottiin samantyyppisin menoin useita keskenään sukulaisuussuhteissa olevia jumalia, joiden nimet saattoivat vaihdella paikasta toiseen. Ylijumala tunnettiin nimillä Anu, Assur, Marduk, Ēl ja Baalsamem. Muilla jumalilla oli omat tehtävänsä, ja ihmiset kääntyivät tarpeen tullen eri jumalan puoleen. Ehdottomaan auktoriteettiasemaan asetettuja pyhiä kirjoja ei ollut. Israelin ja Juudan kuningaskunnissa oli oma pääjumalansa Jahve, jolle kuningas Salomo oli rakennuttanut temppelin Juudan pääkaupunkiin Jerusalemiin. Kuningaskunnissa oli kuitenkin muidenkin jumalien kuin Jahven kultteja: tärkeä ja yleisesti palvottu oli etenkin naispuolinen Ašera, ylijumala Elin puoliso. Monoteismia ei vielä tunnettu, vaan oman kansallisjumalan kultti oli henoteistinen, yhtä jumaluutta suosiva.