Missä Suomen Sosialidemokraattinen puolue perustettiin?
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Puolue perustettiin 1899 nimellä Suomen Työväenpuolue, ja ensimmäinen puoluekokous pidettiin Turussa 17.–20. heinäkuuta 1899. 1900-luvun alussa puolue esitti vaatimuksia torpparikysymykseen, työllisyyden hoitoon, työläisten aseman parantamiseen, sananvapauteen ja kahdeksantuntiseen työpäivään. Puolueen nimi vaihdettiin Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi Forssassa vuonna 1903 pidetyssä II puoluekokouksessa. Suomen kenraalikuvernööri Bobrikov kielsi puoluetta käyttämästä nimeä ”sosialidemokraattinen”, mutta tätä kieltoa ei noudatettu. Samalla hyväksyttiin myös Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen mallin mukainen ohjelma, tuolloin radikaali Forssan ohjelma, joka oli voimassa vuoteen 1952. Ohjelman tavoitteita olivat 8 tunnin työpäivä, vähimmäispalkka, yleinen kouluvelvollisuus sekä yleinen alkoholin kieltolaki. Forssan ohjelma on miltei suoraan peräisin Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen vuonna 1891 hyväksymästä Erfurtin ohjelmasta. Ohjelman välittömät vaatimukset ovat toteutuneet lukuun ottamatta kirkon ja valtion eroa, sitovia kansalaisaloitteita ja kansalaispäätöksiä, koulujen uskonnonopetuksen lakkauttamista ja alkoholin kieltolaista on sittemmin luovuttu.
Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous
Oppositioon jääneet SDP:n jäsenet jättivät kokouksen jälkeen puolueen joko vapaaehtoisesti tai väkipakolla, kun hyväksytty sääntömuutos velvoitti jokaisen piirin ja puolueosaston rekisteröitymään uuden yhdistyslain puitteissa. Puoluetoiminnan osalta kahtiajako konkretisoitui Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen perustamiseen toukokuussa 1920. Uusi Suomessa toimiva puolue oli välttämätön, koska aikaisemmin Moskovassa perustettu SKP oli kielletty. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Puolueen naisjärjestö on vuonna 1979 perustettu Sosialidemokraattiset Naiset, jonka puheenjohtaja on 2011 lähtien Tuula Peltonen. Järjestö kuulu Sosialistiseen naisinternationaaliin. Nykyistä järjestöä edelsivät Suomen Sosialidemokraattinen Naisliitto (1900–1920), Sosialidemokraattinen Naisliitto (1921–1959) ja Sosialidemokraattisten Naisten Keskusliitto (1959–1979). Ensimmäinen naisliitoista ryhtyi vuonna 1920 kannattamaan Suomen Sosialistista Työväenpuoluetta, jolloin sosiaalidemokraatit jättivät sen ja perustivat uuden järjestön. Uusi naisliitto jäi 1950-luvun lopun puolueriidassa Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajille, mikä johti jälleen uuden liiton perustamiseen. Vuonna 1979 naisliitto ja naisten keskusliitto sopivat riitansa ja yhdistyivät nykyiseksi järjestöksi. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (lyhyemmin sosialidemokraatit, ruots. "Finlands Socialdemokratiska Parti", lyhenne SDP, puhekielessä monesti demarit; jäsenlyhenne "sd.") on yksi Suomen suurimmista puolueista. SDP perustettiin vuonna 1899 nimellä "Suomen Työväenpuolue". Suomen Työväenpuolueen perustava kokous
Puolue ei julistautunut sosialidemokraattiseksi, koska aate oli vielä erityisesti maaseudulla suhteellisen tuntematon, lisäksi huomioon otettiin senaatin mahdolliset reaktiot. Ongelmana oli myös ammattiyhdistysten ja puolueen välinen suhde, jota ei sosialidemokraattien keskuudessa vuonna 1899 oltu vielä ratkaistu edes Keski-Euroopassa. Kokouksessa käytetyt puheenvuorot sisälsivät kuitenkin runsaasti luokkataisteluretoriikkaa sekä sosialistista ja marxilaista julistusta. Suomen Työväenpuolueen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Turun Työväenyhdistyksen puheenjohtaja filosofian tohtori Nils Robert af Ursin, joka hoiti tehtävää vuoden 1900 tammikuuhun saakka. Puoluesihteeriksi valittiin Ursinin tavoin Turussa vaikuttanut opettaja J. K. Kari. Puoluehallitukseen valittiin yhteensä 17 henkilöä, valituiksi tulivat myös jäsenyydestä kieltäytyneet A. B. Mäkelä ja Eetu Salin. Sionistinen työväenpuolue
Sionistinen työväenpuolue usein lyhennetty 'Sionisti-Sosialistit' tai 'S.S.' oli juutalainen sosialistinen territorialistinen poliittinen puolue Venäjällä ja Puolassa, jonka perustamiskokous pidettiin Odessassa vuonna 1905. Se syntyi vastarintaliike "Vozrozhdeniesta" vuonna 1904 ja suosi ideaa juutalaisesta territoriaalisesta autonomiasta Palestiinan ulkopuolella. Puolue kuitenkin omisti suurimman osan energiastaan vallankumouksellisiin toimintoihin Venäjällä. Muiden venäläisten vallankumousryhmien, kuten esimerkiksi Narodnikitien, tavoin puolue suhtautui myönteisesti terrorismin käyttöön hallitsevaa valtaa kohtaan. Puolueella oli aktiivinen rooli vuoden 1905 vallankumouksessa. Svenska Socialisten
Illinoisin Rockfordissa perustettu lehti siirtyi vuonna 1911 Amerikan sosialistipuolueen skandinaaviselle järjestölle Skandinaviska Socialistförbundetille, joka muutti sen Chicagoon. Samalla perustettiin norjalais-tanskalainen lehti "Social-Demokraten". Vuonna 1915 niitä kustantamaan muodostettiin Scandinavian Workers’ Publishing Society -niminen yhtiö. Kreikan kommunistinen puolue
Puolue perustettiin 4. marraskuuta 1918 Tessalonikissa nimellä Kreikan sosialistinen työväenpuolue (Σοσιαλιστικό Εργατικό Κόμμα Ελλάδας, Sosialistiko Ergatiko Komma Elladas, SEKE). Perustaja oli kreikanjuutalainen opettaja ja työväenliikkeen aktivisti Avraam Benaroya. SEKE vastusti vuoden 1919–1922 Kreikan ja Turkin sotaa ja piti sitä imperialistisena ja kehotti sotilaita kääntämään aseensa kuningasta vastaan. Sosialidemokraattiset Nuoret
Demarinuoret, viralliselta nimeltään Sosialidemokraattiset Nuoret Ry, on vuonna 1906 perustettu Suomen sosialidemokraattisen puolueen nuorisojärjestö. Toukokuussa 2016 liiton puheenjohtajaksi valittiin rovaniemeläinen Mikkel Näkkäläjärvi. Demarinuorissa on nykyisin jäseniä noin 5 000. 1970-luvun alkupuolella jäsenmäärä oli noin 40 000. Sosialistinen yhtenäisyyspuolue
SYP:n perustajat olivat lähinnä entisiä sosiaalidemokraatteja, kuten SDP:stä (jo 1940) erotetut "kuutoset" tai sodan jälkeen irtaantunut Jaakko W. Kedon johtama ryhmä. SKDL:n tuolloinen puheenjohtaja Keto valittiin myös SYP:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Muita tunnettuja SYP:n jäseniä olivat mm. Johan Helo, Ragni Karlsson, Väinö Meltti, Eino Pekkala, Mauno Pekkala, Yrjö Ruutu, Yrjö Räisänen, Cay Sundström ja Niilo Wälläri. Kaikki SKDL:n sosialistit eivät kuitenkaan liittyneet SYP:hen ja ulkopuolelle jäivät esimerkiksi (kuutosiin kuulunut) K.H. Wiik, (SKDL:n varapuheenjohtaja) Eino Kilpi ja Kusti Kulo. Syksyllä 1946 SYP:hen liittyivät SDP:n eduskuntaryhmästä kansandemokraattien riveihin siirtyneet Sylvi-Kyllikki Kilpi ja Atos Wirtanen, joka valittiin SYP:n puheenjohtajaksi Kedon jälkeen 1948. SYP:n Mauno Pekkala toimi (SKDL:ää edustaen) pääministerinä 1946–1948. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Venäjän vuoden 1905 vallankumous ja suurlakko joukkoprotesteineen toi Suomeen yksikamarisen 200-paikkaisen eduskunnan ja yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden, joka oli puolueen ohjelman vaatimuslistalla. Suomen Sosialidemokraattiselle Puolueelle uudistukset olivat suuri voitto ja puolueeseen liittyi työväen lisäksi runsaasti sivistyneistöä. Tästä sivistyneistösiivestä käytettiin nimitystä "marraskuun sosialistit". Vuonna 1906 SDP oli jäsenmäärältään suhteellisesti suurin sosialistinen puolue Euroopassa. Suomalaissosialistinen Työväen Puolue
Suomalaissosialistinen Työväen Puolue (SSTP) oli 1930-luvulla toiminut suomalainen kansallissosialistinen puolue, jota johti insinööri Ensio Uoti. Vilho Virta
Vilho Fredrik Virta (1869 Tampere – 1897 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosialisti, joka varsinaiselta ammatiltaan oli kirjansitoja. Hän oli suomalaisen työväenliikkeen varhaisimpia sosialistisia vaikuttajia, esimerkiksi vuosisadan vaihteen merkittävimpiin työväenliikkeen hahmoihin lukeutuva Eetu Salin on maininnut Virran johdatelleen hänet sosialismiin. Virtaa on jopa kutsuttu "Suomen ensimmäiseksi sosiaalidemokraatiksi", vaikka hän kuoli jo kaksi vuotta ennen kuin sosiaalidemokraattisen puolueen edeltäjä Suomen Työväenpuolue perustettiin. Ruotsidemokraatit
Ruotsidemokraatit perustettiin 6. helmikuuta 1988 tukholmalaisessa asunnossa, jossa oli paikalla eri lähteiden mukaan 7 tai noin 20 henkilöä. Puolueen juuret ovat Bevara Sverige svenskt -liikkeessä ja sitä seuranneessa lyhytikäisessä Ruotsipuolueessa (Sverigepartiet, SvP). BSS oli järjestö, joka pyrki rajoittamaan maahanmuuttoa Ruotsiin ja palauttamaan maahan jo muuttaneet. Ellen Grefbergin ja Gustav Holmströmin vuonna 2014 Nyheter24-verkkolehdessä ilmestyneen jutun mukaan järjestö oli rasistinen. Suomalaissosialistinen puolue
Jatkosodan jälkeen yhdistysrekisteristä poistettiin välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla "Suomen Kansallissosialistisen Liiton kannatusyhdistys" 23. syyskuuta 1944 ja "Suomen Kansallissosialistinen Liitto" 19. lokakuuta 1944. Ahvenanmaan sosiaalidemokraatit
Ahvenanmaan ensimmäinen työväenyhdistys perustettiin 1. tammikuuta 1906 Maarianhaminassa. Yhdistykseen liittyi jo pian noin kymmenesosa kaupungin asukkaista. Hieman myöhemmin yhdistyksiä syntyi myös Bertbyhyn, Haraldsbyhyn Tengsödaan ja Kastelholmaan. Aluksi suomen- ja ruotsinkieliset toimivat eri yhdistyksissä. Ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1907 sosialidemokraatit saivat Ahvenanmaalta 357 ääntä. Suomen Kommunistinen Puolue
Sotien jälkeen perustettiin Suomen demokraattinen nuorisoliitto (SDNL) SKDL:n nuorisojärjestöksi eikä SKP sittemmin nähnyt erillistä kommunistista nuoriso-organisaatiota tarpeelliseksi. SDNL oli kommunistien hallinnassa ja 1970-luvulla se julistautui marxilais-leniniläiseksi. Suomalaissosialistinen puolue
Syyskuussa 1933 SKSL julisti, ettei se hyväksynyt esimerkiksi johtajuus-periaatetta. Marraskuussa puolue päätti lopettaa hakaristin käytön. Uusi logo koostui neljästä toisensa leikkaavasta neliöstä, jotka symboloivat itsenäisyyttä, suomalaisuutta, oikeutta työhön sekä poliittista tiedostamista. Ruudulla ja Konkalla oli sympatioita Gregor Strasserin johtamaa (1934 kukistettua) natsipuolueen vasemmistosiipeä kohtaan. Natseista erottautuminen johti myös nimenvaihtoon. Puolue ei kuitenkaan saanut uutta nimeä rekisteröityä, koska Ensio Uodin marraskuussa 1934 perustama Suomalaissosialistinen Työväen Puolue ehti yhdistysrekisteriin ennen SKSL:n ilmoitusta. SKSL:n paikallisjärjestöjä oli tosin nimetty suomalaissosialistisiksi jo keväällä 1934. SKSL vaati SSTP:n rekisteröinnin kumoamista oikeusteitse, mutta Helsingin raastuvanoikeus ratkaisi asian SSTP:n eduksi keväällä 1935. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) perustettiin 29. elokuuta 1918. Se lopetti poliittisen toiminnan 1990, ajautui konkurssiin 1992 ja purettiin 1996. Vuosina 1918-1944 SKP oli kielletty Suomessa mutta Toisen maailmansodan jälkeen 1944 se laillistettiin. Suomen Ammattijärjestö
Sisällissodan jälkeen uudelleen rakennetussa SAJ:ssa saivat enemmistön kommunistit ja vasemmistososialistit. Keväällä 1920 SAJ oli perustamassa Suomen sosialistista työväenpuoluetta (SSTP). Puoluepoliittiset kiistat repivät keskusjärjestöä koko 1920-luvun. 1920-luvun alussa valtiovalta käytännössä tunnusti SAJ:n roolin työmarkkinaosapuolena, sillä se esimerkiksi sai joihinkin komiteoihin edustajansa. Uusi Suomalainen Puolue
Puolue sai alkunsa, kun joukko Vapaaseen Työväenliittoon tyytymättömiä helsinkiläisiä irtautui järjestöstä ja päätti perustaa kilpailevan yhdistyksen. Lokakuussa 1931 järjestäytyi Helsingin Oikeisto-Työväenyhdistys, ja elokuussa 1932 samat henkilöt päättivät muodostaa Oikeisto-Työväen ja Talonpoikain Puolueen. Puoluetta johti Vapaan Työväenliiton entinen varapuheenjohtaja Niilo Rauvala. Ensimmäinen varapuheenjohtaja Yrjö Säde erosi järjestöstä jo marraskuussa 1932 ja siirtyi Suomen Kansan Järjestöön. Kommunistinen Työväenpuolue – Rauhan ja Sosialismin puolesta
Päätös KTP:n perustamisesta tehtiin syksyllä 1987 Matinkylän pirtillä pidetyssä seminaarissa, jossa perustettiin Kommunistien keskusneuvosto. Neuvosto alkoi alkuvuodesta 1988 julkaista äänenkannattajaansa Työkansan Sanomia ja puolue perustettiin toukokuussa 1988 Vantaalla. Perustajat olivat Suomen kommunistisessa puolueessa (SKP) ja sen opposition riveissä aiemmin toimineita, jotka riitautuivat Tiedonantaja-liikkeen enemmistön kanssa sen järjestäydyttyä nimellä Suomen Kommunistinen Puolue (yhtenäisyys) (SKPy) vuosina 1986–1987. KTP:n perustajien mielestä SKPy oli etääntynyt liian kauas marxilais-leniniläisistä aatteellisista periaatteista. Perustajat halusivat turvata itsenäisen marxilais-leniniläisen puolueen olemassaolon, kun SKPy nähtiin tähän kyvyttömäksi, ”gorbatšovilaisten ja kolmaslinjalaisten” virtausten, puolueeksi. Marxismi-leninismistä kiinni pitäneet kokivat tulleensa syrjityiksi SKPy:n Dipolin edustajakokouksesta (1987) alkaen. Suomalaissosialistinen puolue
Suomalaissosialistinen puolue oli 1930-luvulla toiminut kansallisuusaatetta ja sosialismia yhdistänyt puolue, jonka kantava voima ja ideologi oli professori Yrjö Ruutu. Puolue perustettiin syyskuussa 1932 nimellä Suomen Kansallissosialistinen Liitto (SKSL) Ruutu ei kuitenkaan varsinaisesti lukeutunut Hitlerin edustaman kansallissosialismin tukijoihin. Hän oli kehitellyt omaa teoriaansa 1920-luvun alusta alkaen, ja suomalaissosialistit sanoutuivat irti natseista. Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
SDP:sta eronneet sosialistit perustivat 1946 Sosialistisen yhtenäisyyspuolueen (SYP), joka toimi SKDL:ssa vuoteen 1955 asti jääden merkitykseltään vähäiseksi. 1960-luvulla sosialistit alkoivat jälleen keskustella oman järjestön tarpeellisuudesta. Helsingissä 1971 pidetyssä seminaarissa perustettiin Ele Aleniuksen johdolla , josta muodostui löyhä yhteenliittymä. Suomen Kommunistinen Puolue
SKP:n perustajat olivat lähinnä Suomesta sisällissodan jälkeen paenneita punaisia, jotka Venäjälle siirryttyään omaksuivat bolševikkien aatteet ja ohjelman. Mukana oli myös venäjänsuomalaisia bolševikkeja. Saksan sosiaalidemokraattinen puolue
Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeellä olleet SPD:n osastot liitettiin siellä toimiviin Saksan Kommunistisen Puolueen osastoihin 1946 ja uuden puolueen nimeksi tuli Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue. Sen sijaan Neuvostoliiton Berliinin-miehitysvyöhykkeellä (Itä-Berliini) sosiaalidemokraatit kieltäytyivät yhdistymästä kommunisteihin ja siellä toiminta kiellettiin. Saksan demokraattisen tasavallan ilmapiiriin vapautuessa vuoden 1989 lopulla sosiaalidemokraattinen puoluetoiminta alkoi uudelleen sulautuen Saksojen yhdistyttyä vanhaan SPD:hen. Otto Wille Kuusinen
Kun SKP:n toiminnan käynnistäminen Suomessa osoittautui ongelmalliseksi, puolue päätti lähettää johtoaan Suomeen valmistelemaan työväenliikkeen uutta nousua. Kuusinen (salanimellä "Otto Willebrand") ja toverinsa Jukka Lehtosaari (salanimellä "Bruno Saaristo") siirtyivät rajan yli 27. toukokuuta 1919. Kuusinen pyrki Suomessa luomaan yhteyksiä työväestöön ja oli taustalla Suomen sosialistista työväenpuoluetta (SSTP) perustettaessa. Kuusinen esimerkiksi laati puolueen ohjelman. Hän kirjoitti Suomen sosialidemokraattisen nuorisoliiton (SSN) uudelleen perustamaan Sosialistiseen aikakauslehteen nimimerkillä "Usko Sotamies". Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL) oli Suomen Sosialidemokraattisesta Puolueesta (SDP) erkaantuneen oppositioryhmän perustama suomalainen vasemmistolainen puolue, joka toimi vuosina 1959–1973. Vasemmistolaista sosiaalidemokratiaa edustanut TPSL sijoittui poliittisesti SDP:n ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) välimaastoon. Puolueen vaalikannatus jäi melko pieneksi suurten vasemmistopuolueiden varjossa. TPSL osallistui Karjalaisen I, Paasion I ja Koiviston I hallituksiin. Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto
Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto (SSSL) on 28.-29. joulukuuta 1907 Tampereella perustettu Suomen vanhin edelleen toimiva toimittajien ammatillis-aatteellinen etujärjestö. Nimensä mukaisesti se yhdistää mediassa ja viestinnässä työskenteleviä sosiaalidemokraattiset periaatteet hyväksyviä ihmisiä. Suomen Sosialistinen Työväenpuolue
SSTP perustettiin 13. toukokuuta 1920 Helsingin työväentalolla. Mukana kokouksessa oli 82 osanottajaa, jotka edustivat 42 eri järjestöä. Uusi puolue päätettiin perustaa, kun kommunisteja lähellä olleet vasemmistososiaalidemokraatit jäivät vähemmistöön SDP:ssä. Jo aiemmin oli valittu väliaikainen puoluejohto, joka johti toimintaa perustavaan kokoukseen asti. Uuteen puolueeseen liittyi joukko SDP:n puoluejärjestöjä, jotka muodostivat sen perustason organisaation. Pääosa perustajista oli saanut jonkinlaisen tuomion osallisuudesta sisällissotaan. Italian sosialistinen puolue
Puolue perustettiin vuonna 1892 Genovassa nimellä Italian työväenpuolue ("Partito dei Lavoratori Italiani"), mutta se muutti jo seuraavana vuonna nimensä sosialistiseksi puolueeksi. Italiassa oli jo sitä ennen toiminut useita lyhytikäisempiä sosialistisia puolueita, kuten Andrea Costan vuonna 1881 perustama Italian vallankumouksellinen sosialistipuolue. PSI:n perusti milanolainen lakimies Filippo Turati. Puolue yhdisti Pohjois- ja Keski-Italiassa sekä Sisiliassa toimineet sosialistiset ryhmät ja vastusti anarkistista liikettä. PSI julistautui avoimesti marxilaiseksi ja sen vahvana esikuvana toimi saksalainen sosiaalidemokratia. Puolue ilmoitti kannattavansa luokkataistelua ja valtiososialismia, mutta se tuki myös parlamentaarista demokratiaa ja uskoi pitkään kehitykseen ennen vallankumouksen syntymistä. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Kansainvälisen työväenliikkeen hajaannuttua päätti puolue kesällä 1916 pidetyssä puoluekokouksessa liittyä sotaa vastustaneiden sosialistien perustamaan niin sanottuun Zimmerwaldin internationaaliin. Sotien jälkeen vuoden 1919 puoluekokouksessa puolueen kansainvälisiä kysymyksiä käsitellyt valiokunta päätti puolueen pysyvän toisessa internationaalissa, jota oltiin organisoimassa uudelleen. Kokousedustajista 27 kannatti äänestyksessä liittymistä Kommunistiseen internationaaliin. Suomen poliittinen järjestelmä
Ensimmäisiä puolueita olivat 1860-luvun suomalainen ja ruotsalainen puolue. Työväen järjestäytyessä syntyi 1899 Suomen työväenpuolue, nykyinen SDP. Suomen itsenäisyyden alkuvuosina erot puolueiden ideologioiden välillä olivat vielä hyvin suuret. Vuosikymmenten saatossa erot ovat kuitenkin kaventuneet huomattavasti, eikä yksikään pääpuolueista ole enää 1980-luvulta lähtien esittänyt radikaaleja yhteiskunnallisia muutoksia. Suomen Sosialistinen Työväenpuolue
Suomen Sosialistinen Työväenpuolue (SSTP) oli puolue, jonka muodostivat kommunistit ja näitä tukeneet SDP:stä irtautuneet radikaalit vasemmistolaiset. SSTP toimi aktiivisesti keväästä 1920 elokuuhun 1923, jolloin viranomaiset lakkauttivat puolueen ja pidättivät sen kansanedustajat. Toimenpiteitä perusteltiin yhteyksillä kiellettyyn Suomen kommunistiseen puolueeseen. Puolueiden välillä oli runsaasti yhteyksiä, ja SKP pyrki johtamaan SSTP:n politiikkaa siinä kuitenkaan aina onnistumatta. SSTP:n järjestörungon muodostivat Suomen sosialidemokraattisesta puolueesta (SDP) eronneet yhdistykset. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Neuvosto-Venäjälle paenneet puolueen radikaalit perustivat elokuussa 1918 Moskovassa Suomen kommunistisen puolueen, joka otti lähtökohdakseen bolševikkien mallin mukaisen vallankumouksellisen ohjelman. Kommunistinen puolue joutui kuitenkin toimimaan Suomessa maanalaisena. 1920-luvulla kommunistinen Suomen Sosialistinen Työväenpuolue seuraajajärjestöineen vei eduskuntavaaleissa osan sosiaalidemokraattien paikoista. Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto ja Suomen sosialidemokraattinen naisliitto valitsivat sisällissodan jälkeen liittolaisekseen Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen. Myös Suomen Ammattijärjestön enemmistö oli Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen kannattajilla. Sosiaalidemokraattien kannatus ja paikkamäärä eduskunnassa nousi jälleen selkeästi, kun valtiovalta 1930-luvulla esti kommunistien yritykset kaikissa muodoissaan osallistua vaaleihin. Vuonna 1919 puolueella oli 67 022 jäsentä. 1920-luvun alussa jäsenmäärä laski ollen pienimmillään vuonna 1924 (25 123). Vuosina 1925–1939 jäsenluku vaihteli välillä 24 000 – 37 000. Perusjärjestöjä puolueeseen kuului vuosina 1919–1939 hieman yli tuhat. Sociálnodemokratická strana Slovenska
Puolue perustettiin samettivallankumouksen jälkeen tammikuussa 1990 jatkamaan Unkarin (kuningaskunnan) slovakkien sosiaalidemokraattisen puolueen toimintaa.
Vuoden 1992 vaaleissa puolue sai viisi paikkaa Tšekkoslovakian ylähuoneeseen. Ansiona tähän pidettiin puoluetta johtaneen Alexander Dubčekin asettumista ehdolle. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Vuoden 1930 puoluekokouksessa, Kaarlo Harvalan noustua puheenjohtajaksi, Väinö Tanner saavutti puolueessa kiistattoman johtoaseman. Tanner pystyi puolustamaan työväestön etuja vaikeassa tilanteessa ja hän sai siten myös puolueensa vasemmiston luottamuksen. Sosiaalidemokraatit pyrki Tannerin johdolla yhteistyöhön poliittisen keskustan kanssa torjuen samalla yhteistyön kommunistien kanssa. Lähentyminen johti hallitusyhteistyöhön Maalaisliiton kanssa vuonna 1937. Sosiaalidemokraatit hyväksyttiin osan oikeistoa keskuudessa, pohjoismaista kehitystä seuraten, demokraattiseksi voimaksi, jonka kanssa saattoi tehdä yhteistyötä. Hallitusyhteistyötä vastusti entinen puoluesihteeri K.H. Wiik, joka kannattajineen erotettiin puolueesta 1937. Erotettuihin kuuluivat myös Kominternin kansanrintamapolitiikkaa Suomen oloihin soveltamaan pyrkineet vasemmistolaiset sivistyneistön edustajat. Suomalaissosialistinen puolue
Kansallissosialismi puolueen nimessä veti mukaan saksalaisen natsismin kannattajia ja liitto ajautui sisäiseen konfliktiin pian perustamisensa jälkeen. Keväällä 1933 Ensio Uodin johtama Kansallinen Liitto yhdistyi SKSL:ään ja Uoti nousi puoluejohtoon. Eduskuntavaalikampanjassa tuore varapuheenjohtaja muun muassa rinnasti suomenruotsalaiset saksan juutalaisiin. Uoti jätti puolueen kesän vaalien jälkeen yhdessä Emil Jutilan kanssa. Tappiolle jäänyt linja kannatti saksalaistyylistä kansallissosialismia Ruudun suomalaisemman version sijaan. Uoti siirtyi IKL:ään. Jutila kannattajineen perusti myöhemmin Yhteisrintama-puolueen. Eino Pekkala
Pekkala aloitti poliittisen toimintansa Suomen sosialidemokraattisen puolueen riveissä, mutta sisällissodan jälkeen hän oli yksi niistä, jotka vähemmistöön jäätyään irtautuivat ja perustivat Suomen sosialistisen työväenpuolueen. SSTP:n johtajiin lukeutunut Pekkala pidätettiin jo perustavassa kokouksessa ja hänet asetettiin syytteeseen. Pekkala valittiin ensi kertaa eduskuntaan vaaleissa 1927 Uudenmaan läänin vaalipiiristä Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliitosta. Hän uusi paikkansa 1929, mutta 1930 Pekkala vangittiin yhdessä muiden ryhmänsä edustajien kanssa. Tätä ennen Lapuan liike sieppasi kansanedustajan Säätytalosta perustuslakivaliokunnan kokouksesta. Pekkala oli 1930-luvun vaihteessa yksi SKP:n toimintaa työväenliikkeessä kritisoineen Suomen työväen vasemmistoryhmän tunnetuimmista poliitikoista. Hän toimi vasemmistoryhmän keskustoimikunnan puheenjohtajana. Sosialidemokraattiset Nuoret
SDP:n ensimmäinen nuorisojärjestö Suomen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto perustettiin joulukuussa 1906 Tampereella. Liitto jäi vuonna 1921 kommunistien käsiin ja sen tilalle perustettiin sosialidemokraattiselle pohjalle uusi Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto, joka vaihtoi vuonna 1951 nimekseen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto (SSN). Amerikan sosialistinen työväenpuolue
Sosialistinen työväenpuolue sai alkunsa New Jerseyn Newarkissa vuonna 1876 pidetyssä Workingmen’s Partyn toisessa kokoontumisessa, joka päätti muuttaa puolueen nimen ja ryhtyä aktiiviseen poliittiseen toimintaan myös ammattiliittojen ulkopuolella. Aluksi puolueen nimenä oli Pohjois-Amerikan sosialistinen työväenpuolue ("Socialistic Labor Party of North America"). Vuosien 1877 ja 1878 paikallisvaaleissa Sosialistisen työväenpuolueen tukemat ehdokkaat saivat noin 100 000 ääntä ja eräät heistä valittiin Illinoisin parlamenttiin sekä Chicagon ja Saint Louisin kaupunginvaltuustoihin. Jo vuoteen 1880 mennessä puolue oli heikentynyt maltillisten ja radikaalien välisen ryhmätaistelun seurauksena. Suomen Kansallissosialistit
SKS toimi aloittaessaan vain Helsingissä. Helmikuussa 1942 perustettiin osasto Turkuun ja huhtikuussa Tampereelle. Vuosien 1942–1943 aikana paikallisjärjestöjä toimi lisäksi Hämeenlinnassa, Jyväskylässä, Raumalla, Salossa, Tikkakoskella ja Vaasassa. Helsingissä toimi useampia osastoja, joista muodostettiin piirijärjestö. Naisjärjestö "SKS-naiset" perustettiin maaliskuussa 1942 ja nuorisojärjestö "SKS-nuoret" lokakuussa. Puolueaktiiveista monet olivat koululaisia. Vuonna 1944 Raikas kertoi Valpon kuulusteluissa, että SKS:ään kuului vuonna 1942 noin 1 500 jäsentä, joista kuitenkin vain pieni osa oli aktiivisesti mukana toiminnassa. Serbian sosialistinen puolue
Serbian sosialistinen puolue (, lyh. СПС, "SPS") on serbialainen poliittinen puolue. Puolueen perusti 17. heinäkuuta 1990 Slobodan Milošević. Akateeminen Sosialistiseura
Seura oli vuonna 1944 yhtenä osapuolena perustamassa Suomen Kansan Demokraattista Liittoa. ASS oli yksi SKDL:n viidestä yhteisöjäsenestä, kunnes asema vuonna 1965 siirtyi valtakunnalliseksi opiskelijajärjestöksi perustetulle Sosialistiselle opiskelijaliitolle. ASS oli SOL:n suurin ja vaikutusvaltaisin jäsenjärjestö. Työväenyhdistys
Työväenyhdistysten edustajakokoukset (työväen edustajain kokoukset) olivat valtakunnallisia tapaamisia. Kolmannessa työväenedustajain kokouksessa Turussa 1899 perustettiin Suomen työväenpuolue, joka Forssan kokouksessa 1903 muutti nimensä Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi.
1900-luvun alussa työväenliikkeestä tuli maassa merkittävä yhteiskunnallinen vaikuttaja. Työväenyhdistysten ohella maahan syntyi työväenliikkeen muodostamia kulttuurisia yhteisöjä, kuten työväen urheiluseurat (TUL), työväentalot sekä osuustoimintaliikkeet sekä ammattiyhdistykset. Vasemmisto
Suomen vasemmistopuolueista vanhin on Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (SDP), joka perustettiin nimellä Suomen Työväenpuolue vuonna 1899 ja omaksui nykyisen nimensä vuonna 1903. Sisällissodan jälkeen 1918 Venäjälle paenneet radikaalit sosiaalidemokraatit perustivat siellä Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP). Punakapinallisten johtamana, valtiojärjestyksen kumoamiseen pyrkivänä se oli Suomessa kiellettynä, kuten myös sen peitejärjestöille Suomen Työväenpuolueelle (alk. Suomen Sosialistinen Työväenpuolue) ja Työväen ja Pienviljelijäin Puolueelle kävi. Suomelle tappiollisen jatkosodan jälkeen 1944 kommunistien johtaman Neuvostoliiton vaatimuksesta oli SKP laillistettava, kunhan se ensin muutti sääntönsä Suomen lain mukaisiksi. SKP:n johdolla perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto (SKDL), jonka kautta kommunistit toimivat kunnanvaltuustoissa ja eduskunnassa. Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto
Keväällä 1920 SSN:n aktiivit olivat aktiivisesti mukana perustamassa Suomen sosialistista työväenpuoluetta (SSTP). SSTP:n puoluetoimikuntaan valittiin muun muassa nuorisoliiton puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja sihteeri. Neljä SSN:n aktiivia (Emil Tuomi, Hannes Räsänen, Arvo Tuominen ja Hannes Mäkinen) joutui telkien taakse, kun SSTP:n johtoa vuoden 1922 alussa pidätettiin niin sanotun rauhanjulistuksen johdosta. SSN:n puheenjohtaja Eklund onnistui välttämään pidätyksen, mutta hän joutui jättämään julkisen järjestön johtotehtävät. Sosiaalidemokratia
Järjestäytynyt sosiaalidemokraattinen liike Suomessa sai alkunsa 1899 kun työväenyhdistysten edustajat ympäri maan perustivat Suomen työväenpuolueen, joka myöhemmin oli kehittyvä Suomen sosialidemokraattiseksi puolueeksi (Suomessa puolue kirjoittaa nimensä aina "yhdellä aalla"). Edustajat julistivat Forssan ohjelmassa listan tavoitteita, jotka he asettivat puolueelle poliittisen päätöksentekoprosessin kautta toteutettaviksi. Tavoitteisiin kuuluivat, muun muassa yleinen ja yhtäläinen äänioikeus, suhteellinen vaalijärjestelmä, lainsäädäntöoikeuden asettaminen kansalle (monarkin sijaan), yhdistymis-, kokoontumis-, paino-, ja sananvapaudet, työajan määrääminen 8-tuntiseksi, oppivelvollisuus, maksuton opetus, naisten ja miesten yhdenvertaisuus, työsuojelulainsäädännön kehittäminen, progressiivinen verotus sekä maksuton lääkärin apu. Kaarlo Luoto
Palattuaan Suomeen Luoto oli mukana perustamassa 1920 Suomen Sosialistista Työväenpuoluetta. Hän oli 1920-luvulla Kuopiossa ilmestyneen Savon Kansa-lehden päätoimittajana. Hänen aikanaan lehden levikki nousi 13 000:een ja sitä luettiin myös muualla Suomessa. Luoto asui Kuopiossa vuosina 1921–1943 ja vuodesta 1943 lähtien hän asui Leppävirralla. Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue () on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen puolue. Puolue on perustettu vuonna 1889. Nykyinen puheenjohtaja on Stefan Löfven, joka valittiin eronneen Håkan Juholtin seuraajaksi 27. tammikuuta 2012. Ruotsissa puolueen nimestä käytetään lyhennettä SAP tai (s). Partido Socialista
Partido Socialista () on portugalilainen sosiaalidemokraattinen puolue ja toinen maan pääpuolueista keskusta-oikeistolaisen Sosiaalidemokraattisen puolueen ohella. Partido Socialista perustettiin 19. huhtikuuta 1973 saksalaisessa Bad Münstereifelin kaupungissa. Puolue on Sosialistisen internationaalin ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen. Suuri Sosialidemokraattisen työväen kokous
Suuri Sosialidemokraattisen työväen kokous oli Helsingissä Koiton talolla 5. marraskuuta 1918 pidetty Suomen sosialidemokraattisen puolueen kokous, jossa sen toiminta järjestettiin uudelleen saman vuoden toukokuussa päättyneen sisällissodan jälkeen. Kokouksessa valittiin väliaikainen puoluetoimikunta, sekä esitettiin neljä julkilausumaa, joissa vaadittiin muun muassa eduskunnan ja hallituksen eroa sekä uusia vaaleja. Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Puolueen perusti vuonna 1879 Pablo Iglesias. Iglesias valittiin vuonna 1910 ensimmäisenä sosialistina Espanjan parlamenttiin. Hän oli myös Unión General de Trabajadoresin johtaja. PSOE kuului hallitukseen toisen tasavallan aikana osana kansanrintamaa, joka tuli valtaan 1936 ja päättyi sisällissodan häviöön. Francisco Francon kaudella puolueen toiminta Espanjassa oli kielletty, joten se toimi maanpaossa pääpaikkanaan Ranskan Toulouse. Sosialidemokraattiset Opiskelijat
SONK perustettiin marraskuussa 1963 Tampereella nimellä Sosialidemokraattisen Opiskelijanuorison Keskusliitto. Sosiaalidemokraattista opiskelijatoimintaa oli ollut jo ennen SONK:n perustamista, mutta siltä oli puuttunut kokoava voima ja se oli luonteeltaan paikallista. SONK perustettiin Akateemisen Sosialidemokraattisen Yhdistyksen (ASY) aloitteesta. ASYn lisäksi perustajajäseniä olivat Turun Ursin-seura, Tampereen ASY ja vasta perustettu Jyväskylän ASY. Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto
Suomen Sosialistinen Nuorisoliitto (SSNL) oli suomalainen poliittinen nuorisojärjestö. Liitto perustettiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen nuorisojärjestöksi vuonna 1921, kun puolueen kannattajat lähtivät omille teilleen kommunistien hallitsemasta Suomen Sosialidemokraattisesta Nuorisoliitosta (SSN). Järjestö tunnettiin aluksi nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Työläisnuorisoliitto (STL) ja vuodesta 1950 nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto. Viimeiseksi jääneeseen muotoon nimi vaihdettiin vuonna 1971. Kommunismi Suomessa
Sosialismi saapui Suomeen 1800-luvun loppuvuosina, syrjäyttäen käytännössä kokonaan aluillaan olleen wrightiläisen työväenliikkeen. Suomen työväenpuolue perustettiin 1899. Puolueen nimi vaihdettiin Suomen Sosialidemokraattiseksi Puolueeksi vuonna 1903. Samalla se omaksui marxilaisen ohjelman. SDP nousi vuoden 1905 suurlakon myötä Suomen suurimmaksi joukkojärjestöksi ja myös 1906 perustetun eduskunnan suurimmaksi puolueeksi. Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Suomen kansan demokraattinen liitto perustettiin 29. lokakuuta 1944 sosiaalidemokraateista vasemmalla olleiden suomalaisten saatua takaisin lailliset toimintaoikeutensa jatkosodan päätyttyä. Liittoa valmisteleva alustava neuvottelu pidettiin Helsingin työväentalolla 5. lokakuuta 1944. Projektia valittiin johtamaan K.H. Wiik, joka myös laati järjestölle ohjelmaluonnoksen. Perustava kokous valitsi liiton hallitukseksi "suuren toimikunnan", johon kuului varsin tasapuolisesti kommunisteja ja aiempia sosialidemokraatteja. Liiton nopeasti valmistuneissa säännöissä SKDL:n tarkoitukseksi määriteltiin kansanvaltaisuuden, demokratian, vapauden ja rauhan turvaaminen. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Julkiseksi järjestöksi Suomessa kommunistit perustivat 1920 muiden vasemmistolaisten kanssa Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP), jonka ohjelman laati Kuusinen. Kominternin sääntöjen mukaan jokaisesta maasta siihen saattoi kuulua vain yksi puolue, mikä oli Suomen osalta SKP. SSTP ei kuulunut Kominternin, vaikka puoluetta (ensimmäistä kertaa) perustettaessa näin päätettiin. Puoluetta perustamassa olivat myös monet vasemmistoenemmistöisen Suomen Ammattijärjestön (SAJ) kannattajat sekä kommunistien vaikutuspiiriin päätyneet sosiaalidemokraattiset nuoriso- ja naisjärjestöt. SSTP:n toiminta ei miellyttänyt valtiovaltaa ja elokuussa 1923 suoritettiin noin 200 SSTP:n jäsenen joukkopidätys, joka tunnetaan pääministerin mukaan "Kallion leikkauksena". SSTP:n kieltämisen jälkeen sen entiset kannattajat osallistuivat vaaleihin erilaisten työväen ja pienviljelijöiden vaaliliittojen ja komiteoiden avulla. Näitä yhdisti Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö. Sosiaalidemokraattinen puolue (Viro)
Kun vuonna 1917 puolueet sallittiin jälleen, sosiaalidemokraatit muodostivat "Viron sosiaalidemokraattisen yhdistyksen" (Eesti Sotsiaaldemokraatlik Ühendus). Se oli isänmaallinen ja kansallismielinen yhdistys, joka taisteli Viron itsenäisyyden ja vapauden sekä parempien sosiaalisten olojen puolesta. Puolue vaihtoi nimekseen "Viron sosiaalidemokraattiseksi työväenpuolueeksi" ("Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Partei") ja voitti Viron perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaaleissa vuonna 1919 kolmasosan paikoista eli 41 paikkaa 120:stä. Maareformi toteutettiin demokraattisesti ja talonpojat saivat suurmaanomistajilta maansa. Vuonna 1925 sosiaalidemokraattinen puolue yhdistyi "Viron itsenäisen sosisialistisen työväenpuolueen" ("Eesti Isesisev Sotsialistlik Töölispartei") kanssa "Viron sosialistiseksi työväenpuolueeksi" ("Eesti Sotsialistlik Tööliste Partei"). Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK:ssa toiminut Eero Heinäluoma valittiin SDP:n puheenjohtajaksi Jyväskylän puoluekokouksessa 10. kesäkuuta 2005 kolmivuotiselle kaudelle. Puolue sai eduskuntavaaleissa 2007 historiansa toiseksi alhaisimman vaalituloksen ja jäi oppositioon, kun perustettiin Vanhasen II hallitus. Euroopan sosialidemokraattinen puolue
Euroopassa on ollut sosialistisia-, sosiaalidemokraattisia- tai työväenpuolueita aina 1800-luvun puolivälistä alkaen. Niillä on aina ollut läheistä yhteistyötä keskenään. Näin on ollut jo virallisestikin yli sata vuotta, sillä ensimmäinen Sosialistisen internationaalin (tosi-asiassa täysin eurooppalainen) kokous pidettiin Haagissa elokuussa vuonna 1904. Sosiaalidemokraattinen puolue (Viro)
Viron sosiaalidemokraattinen puolue (ESDP) perustettiin syyskussa 1990 Marju Lauristinin johdolla. Puolueen kansainvälinen kattojärjestö on lokakuusta 1990 lähtien ollut Sosialistinen internationaali, joka tunnusti sen Viron ensimmäisen itsenäisyyden aikana toimineen Viron sosialistisen työväenpuolueen (1907–1938) seuraajaksi. Puolue osallistui yhdessä Viron Maa-Keskustapuolueen () kanssa ensimmäisiin Riigikogun vaaleihin ja hallituksiin Maltilliset -vaaliliiton () nimellä. Vaaliliitto järjestyi puolueeksi virallisesti 28. huhtikuuta 1996 ja 27. marraskuuta 1999 uudeksi nimeksi tuli Kansanpuolue Maltilliset (). Puolue muutti nimensä takaisin Sosiaalidemokraattiseksi puolueeksi 7. helmikuuta 2004.
Sosiaalidemokratia syntyi Virossa 1900-luvun alussa ja se sai vaikutteita niin Länsi-Euroopan kuin Venäjänkin aatteista. Sosiaalidemokraattiset ideat tulivat esiin vuoden 1905 tapahtumien ansiosta, ja kesällä 1905 virolaiset perustivat ensimmäisen sosiaalidemokraattisen puolueen nimeltään "Viron sosiaalidemokraattinen työväenyhdistys" ("Eesti Sotsiaaldemokraatlik Tööliste Ühendus"). Sosiaalidemokraattien toiminta oli vaikeuksissa tsaarin aikana. Sanomalehtiä lakkauttettiin ja poliitikkoja pakotettiin maanpakoon tai painettiin maan alle. Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö
Kun Suomen työväenpuolueeksi nimensä vaihtanut SSTP lakkautettiin 1923 ja puolueen johtohenkilöt pidätettiin, vasemmisto joutui pohtimaan uusia organisoitumisvaihtoehtoja. Uuden julkisen puolueen perustamista ei enää katsottu järkeväksi, sillä viranomaiset olisivat luultavasti lakkauttaneet sellaisen nopeasti. Siirryttiin ensisijaisesti paikallisesti rekisteröityihin järjestöihin ja tilapäisiin komiteoihin, joihin valtion oli hankalampi puuttua. 5. syyskuuta 1923 perustettiin Helsingin työväen paikallisjärjestö, joka näytti esimerkkiä muulle maalle. Ammattiyhdistyksissä alettiin muodostaa vaalikomiteoita, joiden avulla osallistuttiin kunnallisvaaleihin joulukuussa 1923. Suomen Naisten Demokraattinen Liitto
SNDL perustettiin 3. joulukuuta 1944 Helsingissä Kirjan talolla SKDL:ää lähellä olleiden naisten maanlaajuiseksi yhteistyöjärjestöksi pääasiassa kommunistien aloitteesta. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Anna Nevalainen ja sihteeriksi Saara Tuominen. Liittoa perustettaessa sillä ei ollut toimivia osastoja kuin Helsingissä, mutta niitä perustettiin pian ympäri maata ja vuoden päästä SNDL:ään kuului noin sata perusjärjestöä. SNDL:n organisaatio oli alkuvaiheessa kiinteässä yhteydessä SKDL:n piirijärjestöihin, kunnes liitolle luotiin omat piirit. SNDL oli vahvasti mukana Suomen Demokratian Pioneerien Liiton (SDPL) toiminnan käynnistämisessä loppuvuodesta 1945. Suomalaissosialistinen puolue
Suomalaissosialistinen puolue osoitti propagandansa lähinnä sivistyneistölle, joka ei innostunut ajatuksista. Alun jälkeen se kuihtui pian keskustelukerhoksi. Puolue lopetti toiminnan vuonna 1937, kun Ruutu kannattajineen siirtyi SDP:hen. Entisistä suomalaissosialisteista Yrjö Kilpeläinen ja Unto Varjonen tekivät huomattavan uran sosialidemokraattien riveissä. Ruutu siirtyi sotien jälkeen kansandemokraatteihin. Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue
Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue (SKYP) (ruots. "Finlands Folks Enhets Parti") oli puolue, jonka perusti vuonna 1972 Suomen Maaseudun Puolueesta (SMP) erotettu oppositio. SMP:n eduskuntaryhmän hajoaminen oli poikkeuksellinen tapaus eduskunnan historiassa, sillä ryhmää vaihtoi enemmistö ryhmästä. Sosiaalidemokraattinen puolue (Viro)
Puolue jakaantui kolmeen osaan vuonna 1934, kun Viron sisäpoliittinen tilanne radikalisoitui ja horjui. Puolueen vasemmistosiipi, nuorsosialistit erotettiin puolueesta, kun taas oikeistosiipi lähti mukaan yhteyistyöhön Konstantin Pätsin hallinnon kanssa. Puolueen keskusta yritti pitää puolueen yhdessä, mutta epäonnistui. Vuotta myöhemmin, vuonna 1935 puolue lakkautettiin, kun Konstantin Päts julistautui autoritaariseksi johtajaksi ja demokratia Virossa lakkautettiin. Puolueen johto kuitenkin yritti toimia puolilaillisesti, mutta Neuvostoliiton miehittäessä Viron vuonna 1940 toiminta loppui kokonaan. Viron sosialistinen työväenpuolue pakeni Ruotsiin, Tukholmaan ja perusti siellä "Viron sosialistisen puolueen ulkomaanyhdistyksen" ("Eesti Sotsialistliku Partei Välismaakoondis"). Demokraattinen sosialistinen puolue
Puolue perustettiin vuonna 1960, kun ryhmä maltillisia poliitikkoja erosi Japanin sosialistisesta puolueesta. DSP kannatti sosiaalidemokratiaa ja hyvinvointivaltion rakentamista, vastusti totalitarismia ja tuki Japanin ja Yhdysvaltain välistä liittoa. Puolueen perustajiin kuuluivat Nishio Suehiro (puheenjohtaja 1960–1967), Kasuga Ikkō (puheenjohtaja 1971–1977) ja Sasaki Ryōsaku (puheenjohtaja 1977–). Se oli sosialistisen internationaalin jäsen ja sai suuren osan kannatuksestaan Dōmei-ammattiyhdistysliikkeeltä. Sosialistinen yhtenäisyyspuolue
Sosialistinen Yhtenäisyyspuolue (SYP) oli suomalainen vasemmistopuolue. SYP:n perustivat maaliskuussa 1946 Suomen kansan demokraattisessa liitossa (SKDL) toimineet sosialistit, joista monet olivat aiemmin toimineet Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa. Puolueeseen kuului monia tunnettuja vaikuttajia ja kansanedustajia, mutta se jäi jäsenmäärältään pieneksi. Vuonna 1955 SYP erosi SKDL:stä ja sen toiminta lakkasi varsin pian tämän jälkeen. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Punakaartilaiset kaappasivat vallan suomalaisten valitsemalta porvarilliselta eduskunnalta Etelä-Suomessa 28. tammikuuta 1918. Suomen sisällissodassa punaisen puolen hallitukseen, Kansanvaltuuskuntaan, kuului sosiaalidemokraattien jäseniä ja suuri osa puolueen jäsenistä toimi punaisten puolella. Socialist Party of America
SPA syntyi vuonna 1901 Social Democratic Party of America ja Socialist Labor Party of America -puolueiden yhdistyessä. Sen suosio oli suurimmillaan 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä. Vuosina 1912 ja 1920 presidentinvaaliehdokkaana ollut Eugene V. Debs sai molemmilla kerroilla lähes miljoona ääntä. Puolueella oli myös kaksi edustajaa edustajainhuoneessa, Victor L. Berger ja Meyer London, sekä muun muassa yli 100 pormestaria ja lukemattomia alemmissa tehtävissä toimivia viranomaisia. Yhdysvaltain suurista kaupungeista Milwaukeessa oli kolme SPA:ta edustanutta pormestaria 1900-luvun aikana. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Sosiaalidemokraattien nuorisojärjestö on Sosialististen nuorten kansainväliseen liittoon kuuluva Sosialidemokraattiset Nuoret, joka perustettiin vuonna 1959 nimellä Sosialidemokraattisen Nuorison Keskusliitto. Organisoitua valtakunnallista sosialidemokraattista nuorisotoimintaa on kuitenkin ollut Suomessa jo vuodesta 1906 lähtien. Tuolloin perustettiin Suomen Sosialidemokraattinen Nuorisoliitto, johon liittyi jo aiemmin perustettuja alueellisia nuorisojärjestöjä. Sisällissodan jälkeen kommunistit liittolaisineen saivat nuorisoliitossa enemmistön ja sosiaalidemokraattien kannattajat erosivat järjestöstä, kun se alkuvuonna 1921 liittyi Kommunistiseen nuorisointernationaaliin. Sosialistinen Työväenpuolue (Suomi)
Puolueohjelmansa mukaan STP perustettiin edistämään sosialististen voimien vahvistamista. Puolueen käsitys perustui marxilaisuuteen. Se tavoitteli Suomeen sosialistista yhteiskuntaa, jossa tuotantovälineet ovat yhteiskunnan omistuksessa. Sosialismiin tuli siirtyä rauhanomaista tietä. Kapitalismia puolue piti uhkana ihmiskunnalle, demokratialle ja elämän säilymiselle maapallolla. Sosialismin lisäksi puolueen keskeinen tavoite oli YYA-sopimukseen perustuva rauhanomainen ulkopolitiikka. Sosialistinen Työväenpuolue (Suomi)
TPSL:n oppositio kokoontui ensimmäisen kerran itsenäisesti joulukuun viimeisenä päivänä 1972 Tampereella. Kokouksen osanottajat vastustivat TPSL:n puoluetoimikunnan edellisenä päivänä äänin 16–12 (lisäksi yksi tyhjä) hyväksymää sopimusta SDP:hen sulautumisesta ja vaativat toiminnan jatkamista. Kokouksessa hyväksyttiin julkilausuma, jossa haukuttiin yhtymistä kannattaneita puoluepettureiksi ja myyntimiehiksi, sekä valittiin työryhmä valmistelemaan uuden puolueen perustamista. STP:n perustava kokous pidettiin 5.–6. toukokuuta 1973 Mikkelissä. Se hyväksyttiin yhdistysrekisteriin 6. heinäkuuta ja puoluerekisteriin 14. marraskuuta 1973. STP:n perustavassa kokouksessa oli entisten TPSL:n aktiivien lisäksi läsnä Suomen Sosialidemokraattisen Naisliiton ja Suomen Sosialistisen Nuorisoliiton edustajia. Kyseiset TPSL:n mukana SDP:n yhteydestä eronneet järjestöt olivat 1970-luvulla läheisessä yhteistyössä STP:n kanssa. Sosialistinen Aikakauslehti
Sosialistinen Aikakauslehti oli vuosina 1905–1908, 1919–1923 ja 1946–1991 Suomessa ilmestynyt teoreettis-poliittinen aikakauslehti. Sitä julkaisi aluksi Työväen Kirjapaino Oy, toisella ilmestymiskerralla Suomen sosialidemokraattinen nuorisoliitto ja sotavuosien jälkeen Suomen Sosialidemokraattinen Puolue. Väinö Voionmaa
Voionmaa oli yksi sivistyneistöön kuuluneista "kravattisosialisteista", jotka kannattivat 1900-luvun alussa työväenliikkeen tavoitteita. Vuoden 1904 tienoilla he muodostivat suomalaisen puolueen radikaalin ryhmän, jotka pitivät puolueen sosiaalista ohjelmaa vanhentuneena. Pian sen jälkeen he irrottautuivat suomalaisesta puolueesta. Wallin sai virikkeitä sosialistiseen suuntaan äidiltään, aviovaimoltaan, asuinympäristöstään Jyväskylän Mäki-Matista sekä opintomatkoillaan Berliinistä ja Kööpenhaminasta. Vaimolleen hän raportoi Kööpenhaminasta: "Sympatialla olen lukenut sosialistista kirjallisuutta ja sosialististen kirjailijoiden nerokkaita esityksiä nykyoloista. [– –] vaan miten se käytännössä olisi toteutettava, se on vielä peitetty niin kuin elämän tulevaisuus aina on." Hän pohti yhteiskunnan oikeudenmukaisuutta, joka hänen ajatuksensa mukaan vaatisi "uutta oikeutta". Sosialismin luokkataisteluoppia hän vieroksui. Yhdistämällä raittiusliikkeen ja työväenliikkeen hän muodosti näkymän, johon luokkataistelukin sopi: taistelun "viinakapitalismia" vastaan. Hän kuitenkin liittyi Suomen sosiaalidemokraattisen puolueen jäseneksi vasta 1918, sisällissodan jälkeen. Moldovan tasavallan sosialistipuolue
Puolueen edeltäjänä oli Moldovan sosialistipuolue (SPM), joka perustettiin 11. elokuuta 1992. Vuoden 1994 parlamenttivaaleihin se osallistui vaaliliitossa, joka sai 28 edustajapaikkaa. Vuosina 1994–1996 SPM oli maansa hallituksessa. Puolue jakaantui kahdeksi ryhmäksi vuonna 1996. Kesäkuussa 1997 perustettiin Eduard Smirnovin, Veronica Abramciucin ja Valentin Krilovin johdolla Moldovan tasavallan sosialistipuolue. Se on rekisteröity 6. elokuuta 1997. Vuosina 2005–2011 puolue tunnettiin nimellä Moldovan sosialistipuolue "Äiti synnyinmaa" (Partidul Socialiştilor din Moldova «Patria-Rodina», PSMPR tai PSRM).
Moldovan 101 edustajan parlamentissa puolueella oli kaudella 2010–2014 neljän edustajan ryhmittymä, joka syntyi joidenkin, alkujaan Moldovan kommunistipuolueen (PCRM) ryhmään kuuluneiden kansanedustajien erotessa vaalien 2010 jälkeisestä 42 edustajan ryhmittymästä. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Puoluetoimisto on sijainnut Siltasaaressa, aiemmin Paasivuorenkadulla, sitten vuodesta 1979 puoluetalossa Saariniemenkatu 6:ssa, josta se siirtyy lokakuussa 2015 Ympyrätaloon. Suomen Sosialidemokraattisen puolueen 12. puoluekokous
12. puoluekokouksen päätösten johdosta suomalaisen työväenliikkeen hajaannus sinetöityi varsinaisen puoluetoiminnan lisäksi myös kaikilla muilla tahoilla; nuoriso-, nais-, ammattiyhdistys-, ja urheilutoiminnassa. Ammattiyhdistysliikkeen SDP menettikäytännössä lähes kokonaan, kun kommunistit ja vasemmistososialistit saivat enemmistön vuonna 1907 perustetussa Suomen Ammattijärjestössa sen toiminnan uudelleenkäynnistämisen yhteydessä. Sosialidemokraattien vankimmiksi tukijoiksi jäivät vuonna 1918 hyväksytyn torpparilain myötä itsenäistyneet torpparit, kunnalliset virkamiehet sekä osuustoimintaliikkeen aktiivit. Sosialidemokraatti (lehti)
Porin Työväenyhdistyksessä esitettiin ajatus oman sanomalehden perustamisesta jo vuonna 1889, mutta tuolloin vielä porvarillisen wrightilaisen työväenliikkeen periaattein toimineen yhdistyksen johtokunta ei innostunut asiasta. Ajatus nousi uudelleen esille vuonna 1903, jolloin sosialistit olivat vihdoin nousseet työväenyhdistyksen johtoon. Kaksi vuotta myöhemmin Porin työväenyhdistys hankki kaksi Tampereella ilmestyneen "Kansan Lehden" osaketta, toivomuksenaan, että lehti alkaisi kirjoittamaan myös Porin asioista. Vuoden 1905 suurlakon aikana oman työväenlehden puute kuitenkin havaittiin kaupungissa suureksi ongelmaksi ja niinpä Eetu Salinin kansankeittiössä pidettiin tilaisuus, jossa päätettiin kutsua koolle lehden perustava kokous. Yrjö Ruutu
Ruutu kuului siihen SDP:n oppositioon, joka järjestäytyi syksyllä 1944 puolueen sisällä, päätyi kevään 1945 eduskuntavaaleissa uuden Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kanssa solmimansa vaaliliiton seurauksena erotetuksi SDP:stä ja liittyi sen jälkeen SKDL:ään päätyen näin kiinteään yhteistyöhön Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) kanssa. Ruutu oli mukana SKDL:n sosialistien keväällä 1946 perustamassa Sosialistisessa Yhtenäisyyspuolueessa (SYP). Hän katsoi edustavansa SYP:ssä ja SKDL:ssä edelleen samaa aatteellista linjaa kuin sotia edeltäneenä aikanakin. Ruutua ei valittu eduskuntaan vuonna 1945 ja vuoden 1948 vaaleissa häntä ei pyydetty edes ehdokkaaksi, mikä katkeroitti häntä. Hän kuului 1949–1950 SKDL:n liittotoimikuntaan SYP:n toisena edustajana. Noihin aikoihin SKP alkoi selvästi kiristää otettaan SKDL:stä, mikä myös vähensi Ruudun kiinnostusta puoluetoimintaan. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Eduskunnan porvarillinen enemmistö julisti Suomen itsenäiseksi 6. joulukuuta 1917. SDP vastusti julistusta, koska halusi, että Suomi itsenäistyisi yhteisymmärryksessä Venäjän kanssa. Julistuksen jälkeen porvarit ja SDP pääsivät kuitenkin sopuun, ja molempien tahojen tukema valtuuskunta kävi pyytämässä Venäjän bolševikkihallitukselta hyväksyntää itsenäisyydelle, ja myös sai sen. Ensimmäinen sortokausi
Suurlakon jälkeen syntyi uusi puolue, Maalaisliitto, jonka perustajina olivat Santeri Alkio ja Kyösti Kallio. Vuonna 1906 ruotsinkieliset muodostivat Ruotsalaisen kansan­puolueen. Suomen sosialidemokraattinen puolue oli järjestäytynyt aikaisemmin, v. 1903 Forssassa pidetyssä kokouksessa, ja sen tunnetuimpia vaikuttajina olivat Kullervo Manner, Otto Wille Kuusinen ja Väinö Tanner. Pekka Siitoin
Kansallis-Demokraattinen Puolue (KDP) perustettiin korvaamaan kiellettyä IKR:ää kesällä 1978. KDP ei koskaan ollut puoluerekisterissä, eikä se ollut edes rekisteröity yhdistys, jotta yhdistyslainsäädäntö ei koskisi sitä. Käytännössä se toimi kuitenkin virallisen yhdistyksen tavoin. Kansallis-Demokraattinen Puolue oli järjestetty paikallisosastoihin ja paikalliskomendantteja oli eri puolilla Suomea. KDP kuului lyhyen aikaa Kansallinen Rintama (aikaisemmin Kansallinen Liittoneuvosto) -nimiseen suomalaisten kansallismielisten järjestöjen kattojärjestöön, jonka puheenjohtajana toimi Väinö Kuisma. Muut jäsenjärjestöt olivat Arjalainen Germaaniveljeskunta, Arjalaisen Veren Liitto ja Suomen Kansallisrintama, joka toimi aluksi itsenäisenä järjestönä, sittemmin KDP:n alaisuudessa. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Toukokuussa 1921 puolueen nuoriso perusti Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnuorisoliiton. Vuosina 1922–1936 työläisnuorisoliitolla oli sääntömääräinen oikeus edustajaan puolueneuvostossa ja puoluekokouksissa. Puolueen varhaisnuorisojärjestö Nuoret Kotkat perustettiin vuonna 1943 työläisnuorisoliiton aloitteesta. Vuonna 1950 työläisnuorisoliitto vaihtoi nimensä Suomen Sosialidemokraattiseksi Nuorisoliitoksi. 1950-luvun lopussa, puolueriidan kärjistyttyä, uusi nuorisoliitto jäi Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kannattajien haltuun, jolloin puolueen kannattajat joutuivat jälleen perustamaan uuden järjestön, Sosialidemokraattisen Nuorison Keskusliiton. Suomen Kommunistisen Puolueen historia
Puolueen vaikeuksien kulminoituessa 1980-luvun lopussa alkoi ajatus SKP:n ja SKDL:n yhdistämisestä elää uudelleen. Helmikuussa 1990 SKP päätti 22. edustajakokouksessaan siirtää poliittisen toimintansa tehtävänsä uudelle puolueelle, joka perustettiin huhtikuussa. Päällekkäisyyksistä haluttiin eroon ja muutokset Itä-Euroopan poliittisessa tilanteessa vihjasivat aloittamisen uudelta pohjalta olevan kokeilemisen arvoinen suunta. Huhtikuussa 1990 SKP, SKDL ja SNDL yhdistyivät Vasemmistoliitoksi, jossa alussa oli mukana myös SKP(y):n jäseniä. Suomen Kommunistinen Puolue (1996)
1980-luvulla SKP(y):n nuoret toimivat Vallankumouksellisessa nuorisoliitossa (VKN), joka perustettiin Suomen demokraattisen nuorisoliiton (SDNL) erotettua SKP:n opposition kannattajat 1986. VKN lakkautettiin 1990 liiton kannattajien palatessa SDNL:ään. SKP:n kannattajat lähtivät omille teilleen jälleen vuonna 1995 SDNL:n liittokokouksen päätettyä lähentää suhteitaan Vasemmistoliittoon. Perustettiin Kommunistinuoret, jonka puheenjohtaja Juhani Lohikoski kuului SKP:n keskuskomiteaan. Kommunistinuoret suuntautui Lohikosken johdolla pian kohti trotskilaisuutta ja SKP:tä lähellä olleet irtautuivat järjestön toiminnasta, kun se 1998 vaihtoi nimensä Sosialistiliitoksi. Elokuussa 2000 SKP:tä lähellä olleet nuoret perustivat nykyisen Kommunistisen nuorisoliiton, johon kuuluu myös KTP:n jäseniä ja puolueisiin sitoutumattomia. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
Punaisten hävittyä sodan monet sosiaalidemokraattien johtajista ja aktiiveista pakenivat Venäjälle, jossa bolsevikit olivat ottaneet vallan. Puolueen aiempi puheenjohtaja Otto Wille Kuusinen nousi ajan mittaan Josif Stalinin hallinnossa Kommunistisen internationaalin ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen korkeimpaan johtoon. Punaisten toiminnasta sivussa olleet puoluejohdon jäsenet käynnistivät sosiaalidemokraattisen puolueen toiminnan uudelleen Väinö Tannerin johdolla syksyllä 1918. Sosiaalidemokraatista toimintaa oli yritetty elvyttää jo sisällissodan päättymisen jälkeen keväällä Suomen Sosialidemokraatti -lehden näytenumeron julkaisemisella, mutta valkoiset vallanpitäjät estivät lehden jatkamisen. Uudelleenperustettu puolue otti vallankumousta vastustavan, länsieurooppalaisen reformistisen kannan yhteiskunnan uudistamiseen ja teki pesäeron vallankumouksellisiin. Seuraavissa vaaleissa 1919 puolueen kannatus osoittautui suunnilleen aiemman kaltaiseksi, vaikka iso joukko työväkeä oli kuollut sisällissodassa, joutunut pakenemaan Neuvosto-Venäjälle tai menettänyt kansalaisluottamuksensa sisällissotaa seuranneissa oikeudenkäynneissä. Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
SKDL perustettiin jatkosodan jälkeen 1944 kommunistien, sosialistien ja muiden liikkeen oman kielenkäytön mukaan ”demokraattisten” eli kommunistien johtoaseman hyväksyvien voimien liitoksi, mutta Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) jäsenistöllä oli siinä aina hallitseva asema. Puolueen on nähty olleen osa SKP:n taktiikkaa yhteiskunnallisen vallan ottamiseksi; inklusiivisen SKDL:n tarkoituksena oli yhdistää kaikki sosialistit ja liberaalit porvarit SKP:n johtoon. Alussa vahvasti mukana olleet, Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) vasemmalta laidalta eronneet jäivät SKDL:ssä varsin pieneksi vähemmistöksi, vaikka esimerkiksi liiton puheenjohtajat olivat sosialisteja. Suomen Kommunistinen Puolue
Suomen Kommunistinen Puolue (lyhenne SKP) oli suomalainen kommunistinen puolue. SKP oli Suomessa kielletty vuoteen 1944 ja sadat sen jäsenet viettivät vuosia vankiloissa. Sotien jälkeen puolueesta kasvoi kymmenien tuhansien jäsenten vaikutusvaltainen joukkojärjestö. SKP liittyi jäsenjärjestönä Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon ja vaaleissa sen ehdokkaat olivat SKDL:n listoilla. Puolueen poliittinen toiminta lopetettiin 1990-luvun alussa Vasemmistoliiton perustamisen jälkeen ja vuonna 1992 se haettiin konkurssiin. Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue
Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue rakentui saksalaisen poliittisen työväenliikkeen pohjalla, ennen muuta Weimarin tasavallan aikuisille Saksan sosialidemokraattisen puolueen SPD:n ja Saksan kommunistisen puolueen KPD:n perinteille. Natsi-Saksa oli vuosina 1933–1945 onnistunut kutakuinkin tuhoamaan vanhan saksalaisen työväenliikkeen ja siihen kuuluneet järjestöt ja puolueet. Tuhansia vasemmistolaisia poliitikkoja oli vangittu keskitysleireihin, missä monet heistä olivat saaneet surmansa. Useat kommunistisen puolueen virkailijat olivat viettäneet Kolmannen valtakunnan ajan maanpaossa Neuvostoliitossa. Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Puolue yhdistyi vuonna 1889 nimellä "Sozialdemokratische Arbeiterpartei Österreichs" (SDAPÖ) hyväksyttyään Victor Adlerin perusjulistuksen Hainfeldin puoluekokouksessa 30. joulukuuta 1888. Se osallistui Toisen internationaalin perustamiseen Pariisissa 1889. Puolue vaati työläisille äänioikeutta ja Itävalta-Unkarin muuttamista demokraattiseksi liittovaltioksi. Äänioikeus saatiin vuoden 1907 yleislakon jälkeen. Tätä ennen sosialistit olivat edustettuina muun muassa Wienin kaupunginvaltuustossa. Vuonna 1911 SDAPÖ:stä tuli jo parlamentin suurin puolue. Finlands Svenska Socialdemokrater
Järjestö perustettiin vuonna 1899 ja se on maan vanhin poliittinen järjestö. FSD koostuu 60 puolueosastosta, joissa toimii yhteensä noin 1 788 jäsentä. FSD:llä on yksi kansanedustaja, Maarit Feldt-Ranta Uudenmaan vaalipiiristä. Sosialistinen eduskuntaryhmä
5. tammikuuta 1941 järjestettiin Tampereella kokous, johon kerääntyi SDP:n erotetun opposition ja lakkautetun SNS:n henkilöitä. Kokous valitsi kolmihenkisen toimikunnan johtamaan ryhmän toimintaa. Kannattajat alkoivat perustaa ”sosialistinen työläisyhdistys” -nimellä toimineita paikallisjärjestöjäosastoja. Uusi Sosialistinen eduskuntaryhmä muodostettiin helmikuun 1941 alussa. Tutkija Hannu Soikkasen mukaan ryhmittymä olisi luultavasti perustanut uuden puolueen, jos se olisi ollut mahdollista poikkeustilalakien ollessa voimassa. SDP erotti kevään aikana monia jäseniä ja useita jäsenyhdistyksiä, jotka olivat esiintyneet yhteistyössä opposition kanssa. Esimerkiksi 25. huhtikuuta erotettiin koko Nokian työväenyhdistys, joka kieltäytyi erottamasta puoluetoimikunnan erottamia jäseniään. Suomen pienviljelijäin puolue
SPP perustettiin Tampereella 12. toukokuuta 1929 pidetyssä kokouksessa. Jo alkuvuodesta oli perustettu "Suomen pienviljelijä"-lehti, jossa uutta puoluetta hahmoteltiin. Perustamista aikaisti eduskunnan hajottaminen huhtikuussa. Puheenjohtajaksi valittiin lehteäkin päätoimittanut Eino Yliruusi Ikaalisista. SPP ei saanut kansanedustajia ensimmäisellä yrittämällä vaaleissa 1929, mutta puolue nousi eduskuntaan seuraavan vuoden vaaleissa. Demokraatti (lehti)
Työmies-lehden perusti Helsingin työväenyhdistyksen radikaali oppositio. Lehti alkoi ilmestyä 2. maaliskuuta 1895 yksipäiväisenä ja muuttui kuusipäiväiseksi vuonna 1899 kun Suomen Sosialidemokraattinen puolue perustettiin. Liettuan sosiaalidemokraattinen puolue
Alkuperäinen sosiaalidemokraattinen puolue perustettiin 1. toukokuuta 1896 Vilnassa. Vuosina 1920–1922 puolueella oli 12 paikkaa 150 paikasta Seimasissa. Vuonna 1923 LSDP sai kahdeksan edustajaa ja jäi oppositioon. Toukokuussa 1926 puolue sai 15 paikkaa ja muodosti hallituskoalition Liettuan talonpoikien kansallisen liiton kanssa. Hallitus kuitenkin kaatui joulukuussa samana vuonna vallankaappauksessa. LSDP kiellettiin muiden puolueiden tavoin 1936. Neuvostoliiton miehityksen jälkeen puolue jatkoi toimintaansa maanpaossa Yhdysvalloissa. LSDP perustettiin uudelleen vuonna 1989. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
1950-luvun aikana suhteet puolueen sisällä kärjistyivät. Entisen puheenjohtajan ympärille aluksi kerääntyneet "skogilaiset" irtaantuivat puolueesta Kekkosen ja Neuvostoliiton tukemina perustaen vuonna 1959 Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton. Myös ammattiyhdistysliike hajosi. Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto jäi Työväen ja Pienviljelijäin Sosiaalidemokraattisen Liiton vaikutuspiiriin ja puolue perusti rinnakkaisen Suomen Ammattijärjestön. Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto ei kuitenkaan menestynyt puolueena. Osa sen kannattajista siirtyi takaisin sosiaalidemokraatteihin jo 1960-luvun puolivälissä ja loput viimein 1972. Myös ammattiyhdistysliike eheytyi, kun Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto ja Suomen Ammattijärjestö yhdistyivät uudeksi Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöksi vuonna 1969. Kansallissosialismi
Toisen maailmansodan jälkeisistä suomalaisista kansallissosialisteiksi julistautuneista henkilöistä tunnetuin lienee Turussa ja Naantalissa vaikuttanut Pekka Siitoin, joka johti ensin Isänmaallista Kansanrintamaa, joka sittemmin lakkautettiin ja jonka tilalle perustettiin rekisteröimätön Kansallis-demokraattinen Puolue. Siitoimen kansallissosialismi nojasi vahvasti 1930-luvun Saksan ihannointiin ja nostalgiaan, eikä se saavuttanut mainittavaa kannatusta edes muiden kansallissosialistien keskuudessa. Myös Väinö Kuisman aiemmin johtama Suomi - Isänmaa -puolue (nyk. Suomen Isänmaallinen Kansanliike, aiemmin tunnettu nimillä Arjalainen Germaaniveljeskunta, Isänmaallinen Oikeisto ja Suomi Nousee - Kansa Yhdistyy) sai vaikutteita kansallissosialismista, vaikka se määrittelikin ideologiansa nimikkeellä Kalevalainen nationalismi. Myöhemmin Suomessa on toiminut joitakin pieniä rekisteröimättömiä ryhmittymiä, joista osa on ollut ideologisesti kansallissosialismia lähellä, kuten Rautainen Kansallissosialismi, ja osa suoraan kansallissosialistista maailmankatsomusta julistavia, kuten Suomen Vastarintaliike. Erfurtin ohjelma
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue otti ohjelman käytännöllisen osan vaatimukset melkein sellaisenaan ensimmäiseksi puolueohjelmakseen Forssan puoluekokouksessa 1903. Myös monien muiden maiden sosiaalidemokraattiset puolueet omaksuivat ohjelman ohjenuorakseen. Saariniemenkatu 6
Sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimisto sijaitsi 1900-luvun alussa, ennen Sirkuskatu 3:n (Paasivuorenkatu 3) talon valmistumista 1907, Saariniemenkadun talossa kahdessa huoneessa.