Milloin Maria de’ Medici kuoli?
Maria de’ Medici
Maria de’ Medicin loppu on surullinen. Vuosien ajan hän matkusti eurooppalaisesta hovista toiseen, Saksassa ja Englannissa, mutta hän ei voinut koskaan palata Ranskaan. Hän kuoli pakolaisena Rubensin synnyinkodissa vuonna 1642 muutama kuukausi ennen Richelieuta. Maria de’ Medici
Maria de’ Medici (ranskalaiselta nimeltään Marie de Médicis; 26. huhtikuuta 1575 Firenze – 3. heinäkuuta 1642 Köln) oli Ranskan kuningatar vuodesta 1600 vuoteen 1610. Hän oli kuningataräiti aina kuolemaansa saakka.
Medici
Varsinaisen elämänuransa ja omaisuutensa varakkaimmat ja tunnetuimmat Medici-suvun jäsenet ansaitsivat kaupankäynnillä, erityisesti kangaskaupalla ja pankkitoiminnalla. Medicien pankki oli Euroopan arvostetuimpia ja menestyneimpiä. Pankkiiritoimintaa Mediceillä oli Italiassa, Genevessä, Lontoossa ja Flanderin Bruggessa. Suurin osa toiminnasta tapahtui kuitenkin Italiassa. Niccolò Machiavelli omisti kuuluisan teoksensa "Ruhtinas" Mediceille. Maria II (Englanti)
Maria syntyi St Jamesin palatsissa Lontoossa Yorkin herttuan Jaakon (tuleva Jaakko II) ja hänen ensimmäisen vaimonsa Anne Hyden vanhimpana tyttärenä . Marian setä oli kuningas Kaarle II, hänen äidinisänsä Claredonin jaarli Edward Hyde. Hyde palveli pitkään Kaarlen tärkeimpänä neuvonantajana . Vaikka Anne Hyde synnytti kahdeksan lasta, vain Maria ja hänen pikkusiskonsa Anna varttuivat aikuisiksi asti. Yorkin herttua kääntyi katolilaisuuteen vuonna 1668 tai 1669, mutta Maria ja Anna saivat Kaarle II:n vaatimuksesta protestanttisen kasvatuksen. Marian äiti kuoli vuonna 1671, ja Jaakko meni uudelleen naimisiin vuonna 1673 naiden katolisen Maria Modenalaisen, joka tunnettiin myös nimellä Mary Beatrice d'Este. Saintes-Maries-de-la-Mer
Kaupungin nimi, "Meren pyhät Mariat", johtuu legendasta, jonka mukaan noin vuonna 45 jKr. kolme Maria -nimistä naista, Maria Magdalena, Maria Salome (kirkollisen perimätiedon mukaan Jaakobin ja Johanneksen äiti) ja Kleopaksen vaimo Maria (joidenkin varhaiskristillisten lähteiden mukaan Neitsyt Marian sisar), olisivat nousseet siellä maihin tultuaan sinne meritse Pyhältä Maalta. Lorenzo de’ Medici
Lorenzo de’ Medici (1. tammikuuta 1449 Firenze – 9. huhtikuuta 1492 Careggi) oli italialainen valtiomies ja Firenzen tasavallan johtaja renessanssin kultakaudella. Hän kuului Medicien sukuun ja oli aikansa mahtihenkilöitä. Hänet tunnettiin myös merkittävänä taiteen tukijana. Maria Montessori
Montessori kuoli vuonna 1952 Hollannissa. Hänellä oli avioton poika erään lääkärikollegansa kanssa. Poika kasvatettiin lastenkodissa, ja Montessori tunnusti hänet vasta toisen maailmansodan aikana Intiassa saadakseen hänet vapautettua uhkaavalta vankilalta. Fra Angelico
Fra Angelico vietti vuodet 1436–1445 Firenzessä. Taiteensuosijan ja tukijan Cosimo de Medicin tilauksesta hän maalasi San Marcon madonnan ja 33 Kristuksen elämästä kertovaa teosta. Fra Angelicon ansiota on, että San Marcon luostarista tuli huomattava kristillisen taiteen keskus. Medici
Medicien vaakunassa on kultaisella pohjalla punaisia palloja. Pallojen merkitys ei ole selvä: niiden on arveltu esittävän pillereitä, rahaa tai kiveksiä. Erään tarinan mukaan yksi suvun kantaisistä olisi ollut Kaarle Suuren kapteeni Averardo de’Medici. Kapteeni taisteli Apenniineilla jättiläistä vastaan kultainen kilpi suojanaan. Jättiläinen iski kilpeen lommoja ja valutti niihin verensä kuollessaan, ja näin syntyi vaakunan kuviointi. Aluksi palloja oli yksitoista, sitten yhdeksän, seitsemän ja lopulta kuusi. Ranskan kuningas Ludvig XI myönsi vuonna 1465 Lorenzo de’ Medicin isälle Pierolle kunnianosoituksena vaakunansa käyttöön vaaleansinisen Ranskan liljoin koristellun pallon. Medicien vaakuna esiintyy poliittisena symbolina monissa firenzeläisissä rakennuksissa, niin Medicien itse asuttamissa kuin heidän ystävilleenkin kuuluneissa. Maria I (Portugali)
Maria I oli kuningas Joosef I:n tytär. Maria nai vuonna 1760 setänsä Pietarin ("Pedro"). Joosef I:n kuoltua helmikuussa 1777 Mariasta tuli varsinainen hallitsija ja hänen aviomiehestään kuningaspuoliso ja kanssahallitsija nimellä Pietari III. Maria I erotti pian valtaan tultuaan pääministeri markiisi de Pombalin, määräsi tämän sisäiseen karkotukseen Pombaliin ja vapautti tämän pääministerikaudella tuomitut poliittiset vangit. Myöhemmin hän kuitenkin armahti de Pombalin karkotuksesta. Maria lakkautti joitain de Pombalin aikana perustettuja kauppayhtymiä, mutta ei pysäyttänyt kaikkia taloudellisia reformeja. Opus Dei
Josemaría Escrivá de Balaguer kuoli Roomassa 26. kesäkuuta 1975. Toimiin hänen pyhäksijulistamisekseen ryhdyttiin 19. helmikuuta 1981 Roomassa 69 kardinaalin ja noin 1 300 piispan pyynnöstä. 9. huhtikuuta 1990 paavi Johannes Paavali II julisti sankarillisiksi hänen kristilliset hyveensä ja 6. heinäkuuta 1991 paavi julisti erään hänen esirukoustensa ansioksi luetun parantumisen luonteeltaan ihmeeksi. Johannes Paavali II julisti Roomassa Opus Dein perustajan autuaaksi 17. toukokuuta 1992 ja pyhäksi 6. lokakuuta 2002. Marie-Josephine Gaudette
Marie-Josephine Clarice Gaudette (25. maaliskuuta 1902 – 13. heinäkuuta 2017) oli kolmen kuukauden ajan Italian vanhin elävä ihminen 15. huhtikuuta 2017 kuolleen Emma Moranon jälkeen, joka oli kuollessaan maailman vanhin elävä ihminen ja vanhimmaksi koskaan elänyt italialainen. Gaudette syntyi Manchesterissa New Hampshiren osavaltiossa Yhdysvalloissa ja oli vanhin Yhdysvalloissa syntynyt henkilö Susannah Mushatt Jonesin kuoltua 12. toukokuuta 2016 ja oli vanhimmaksi koskaan elänyt yhdysvaltalainen maastamuuttaja. Maria Teresia
Kun Marie Theresiasta tuli hallitsija Itävalta oli valtavassa talouskriisissä. Maria Teresia kuitenkin aloitti talous- ja koulutusuudistukset, aiheutti maatalouden edistymisen sekä armeijan uudelleenorganisoinnin jotka edistivät Itävaltaa. Wienin pörssi perustettiin hänen aikakaudellaan vuonna 1771. Jatkuva konflikti Preussin kanssa johti seitsenvuotiseen sotaan ja lopulta Baijerin perimyssotaan. Kun Maria Teresian aviomies, keisari Frans I, kuoli vuonna 1765, peri heidän poikansa Joosef II keisarin aseman, mutta Maria Teresia jatkoi poikansa kanssahallitsijana aina kuolemaansa saakka. Hän arvosteli monia poikansa toimia, mutta suostui Puolan ensimmäiseen jakoon vuonna 1772. Maria Teresia oli 1700-luvun Euroopan voimapolitiikan avainhahmoja ja yksi Habsburgien monarkian etevimmistä hallitsijoista. Hän sai kaikkiaan 16 lasta, joihin lukeutuvat Marie Antoinette ja keisari Leopold II. Hän naitti lapsiaan muihin eurooppalaisiin suursukuihin luodakseen liittoutumia ja hyödyntääkseen maataan taloudellisesti ja sotilaallisesti. Cosimo de’ Medici
Cosimo oli tunnettu kulttuurin ja taiteiden tukija sekä suuri kirjojen ystävä. Hän kulutti perheen omaisuutta Firenzen hyväksi. Hän oli Fra Angelicon, Fra Filippo Lippin ja Donatellon suosija ja uskottu. Taiteeseen sijoittaminen lisäsi hänen kansansuosiotaan. Hän uskalsi palkata arkkitehti Filippo Brunelleschin toteuttamaan Santa Maria del Fioren kupolin, vaikka hänen suunnitelmansa oli rakennusteknisesti haasteellinen. Vuosina 1434–1471 hän käytti kaikkiaan 663 755 floriinia "rakennuksiin, hyväntekeväisyyteen ja veroihin". (Mukaan on laskettu hänen hyväksymiään mutta vasta hänen kuolemansa jälkeen toteutuneita hankkeita.) Leonardo da Vinci
Vuonna 1506 Leonardo otti oppilaakseen kreivi Francesco Melzin, lombardialaisen aatelisen 15-vuotiaan pojan. Melzistä tuli Leonardon elämänkumppani, ja häntä on pidetty Leonardon lempioppilaana. Hän matkusti Ranskaan Leonardon ja Salain kanssa ja pysyi Leonardon luona hänen kuolemaansa saakka. Salai lähti kuitenkin Ranskasta vuonna 1518 ja palasi Milanoon, jonne hän rakensi talon osaksi Leonardon omistamaa viinitarhaa, jonka hän lopulta peri. Vuonna 1525 hän kuoli väkivaltaisesti joko murhan tai kaksintaistelun seurauksena. Mary Boleyn
Mary ja hänen puolisonsa elivät hovista karkotettuina Rochfordissa Essexissä. Annan teloituksen jälkeen Maryn äiti vetäytyi hovista ja kuoli eristäytyneenä vain hieman yli vuosi tyttären kuoleman jälkeen. Maryn isä sir Thomas kuoli seuraavana vuonna. Vanhempiensa kuoleman jälkeen Mary peri joitakin Boleynien kiinteistöjä Essexistä. Hän tuntuu viettäneen lopun elämäänsä tuntemattomana ja varsin mukavasti toisen aviomiehensä kanssa. Hän kuoli hieman yli neljäkymmentävuotiaana, oman aikakautensakin mittapuulla suhteellisen varhaisessa iässä, 19. heinäkuuta 1543. Filippo de Filippi
De Filippi toimi Persiaan suuntautuneen retkikunnan johtajana 1862. Retkikunnan tehtävänä oli, luonnontieteellisen tutkimuksen ohessa, luoda uudelleen diplomaattisuhteet Italian ja Persian välille. Lokakuussa 1865 de Filippi lähti Vittorio Arminjonin johtamalle maailmanympäripurjehdukselle "Magenta"lla. Hän kuoli koleraan Hongkongissa 52-vuotiaana. Tieteellisen raportin retkestä julkaisi hänen assistenttinsa Enrico Hillyer Giglioli. Lorenzo de’ Medici
Lorenzo sairasti kihtiä, ja hänen tilansa heikkeni vuoden 1492 aikana nopeasti. Hän kuoli huhtikuussa 1492, ja hänet haudattiin suvun kappeliin San Lorenzon kirkkoon. Alessandro de’ Medici
Alessandro de’ Medici (22. heinäkuuta 1510 – 6. tammikuuta 1537), jota kutsuttiin myös nimellä Il Moro (Mauri) tumman ihonvärinsä vuoksi, oli Medicien sukuun kuulunut Pennen herttua ja Firenzen herttua (vuodesta 1532), Firenzen hallitsija vuodesta 1530 kuolemaansa vuonna 1537 asti. Maria Karoliina
Maria Karolina Luise Josepha Johanna Antonia (13. elokuuta 1752 – 8. syyskuuta 1814) oli keisari Frans I:n ja Itävallan kuningattaren Maria Teresian tytär ja keisari Joosef II:n ja Ranskan kuningattaren Marie Antoinetten sisar. Vuonna 1768 hän avioitui Napolin ja Sisilian kuninkaan Ferdinand I:n kanssa. Hän käytti valtaa miehensä puolesta, ja ohjasi valtiota kohti brittejä suosivaa, Ranskaa vastustavaa suuntaa. Sir John Acton oli hänen suosikkinsa ja mahdollisesti rakastajansa. María de las Mercedes
María de las Mercedes de Borbón y Orleans (23. joulukuuta 1910– 2. tammikuuta 2000) oli Espanjan kuningas Juan Carlos I:n äiti, jonka aikuisikä osui Francon valtakauteen ja joka ei siksi ollut koskaan Espanjan kuningatar. Hän ei mahtaillut, ja rakasti härkätaisteluita ja jalkapalloa. Niinpä hän oli varsin suosittu espanjalaisten keskuudessa. Myrkytys
Tunnettuja myrkyllä surmattuja tai itsemurhaan pakotettuja ovat esimerkiksi Sokrates, Erwin Rommel, Georgi Markov ja Aleksandr Litvinenko. Lisäksi esimerkiksi Rooman keisarien Augustuksen ja Claudiuksen on epäilty kuolleen myrkyttämisen uhreina. Myrkyttäminen oli tunnetusti hyvin yleistä renessanssin ja sitä seuranneen ajan Italiassa. Borgian suku myrkytti illalliskutsuillaan useita vastustajiaan. Katariina de’ Medicin väitetään tuoneen myrkyttämisen tavat Italiasta Ranskaan 1500-luvulla, ja häntä on kutsuttu ensimmäiseksi kokeelliseksi toksikologiksi. Nuo vuosisadat tunnettiinkin käytetyimmän myrkkynsä mukaan "arsenikin aikakautena". Tunnettuja myrkyllä itsemurhan tehneitä ovat esimerkiksi Demosthenes, Kleopatra VII, useat natsijohtajat ja Alan Turing. Maria Saksi-Coburg-Gotha
Ferdinand nousi Romanian valtaistuimelle vuonna 1914 ja Maria otti tarmokkaasti osaa hallitusasioihin. Hallituskauden alku tuli olemaan ensimmäisen maailmansodan sävyttämää, mutta liittyminen sotaan ympärysvaltojen puolelle elokuussa 1916 toi Romanialle sodan loppuvaiheessa suuret lisäalueet. Ferdinand kuoli 61-vuotiaana vuonna 1927 ja Marian vaikutusmahdollisuudet pienenivät lähes olemattomiin. Seuraavat Romanian kuninkaat eivät kuitenkaan avioituneet, joten Maria jäi maan viimeiseksi kuningattareksi. Katariina de’ Medici
Vuonna 1547 Katariinasta tuli Ranskan kuningatar 28-vuotiaana, kun hänen aviomiehensä Henrik II nousi valtaistuimelle isänsä kuoltua. Vuonna 1552 kuningatar Katariina toimi miehensä sijaishallitsijana tämän lähdettyä sotimaan Metziin, mutta hänen valtansa oli hyvin rajallinen, sillä Diane de Poitiers’lla oli silloinkin suunnattomasti vaikutusvaltaa. Kun Henrik II kuoli vuonna 1559 turnajaisissa, Katariina antoi karkottaa Dianen. Hänen leskeytensä kesti kaiken kaikkiaan 30 vuotta. Madonna ja huora
"Katolisen kirkon Neitsyt Maria" ei kuulu ihmiskuntaan. Hänen erityisen asemansa määrittävät neljä dogmia, joista viimeinen vahvistettiin vuonna 1950. Maria on Jumalan äiti (Efeson kirkolliskokous 431), ainainen neitsyt (Toledon kirkolliskokous 649) ja neitseellisesti, ilman perisyntiä siinnyt (paavi Pius IX:n julistus 8. joulukuuta 1854). Neitsyt Maria ei myöskään kuollut ihmisten tapaan, vaan hänet otettiin taivaaseen (paavi Pius XII 1950). Taivaaseen ottamisen juhlalla on pitkä perinne; sitä on vietetty 700-luvulta lähtien. Maria Guise
Ranskan lähettämien apujoukkojen tuella Maria valtasi Edinburghin pian takaisin, mutta Skotlannin protestantteja tukenut Englanti vastasi tähän lähettämällä armeijansa huhtikuussa 1560 piirittämään ranskalaisten tukikohdan Leithissä Edinburghin lähellä. Pattitilanteessa Maria Guise vetäytyi sairaalloisena Edinburghin linnaan, jossa hän kuoli saman vuoden kesäkuussa. Kuolinvuoteellaan hän vetosi Skotlannin aatelisiin, jotta nämä hautaisivat kiistansa ja vannoisivat uskollisuutta kuningatar Maria Stuartille. Toive toteutui pian Maria Guisen kuoltua, kun Skotlannin uskonsota päätettiin Edinburghin rauhansopimuksella. Maria Guise haudattiin Reimsin katedraaliin Ranskassa. Michelangelo
Michelangelo di Lodovico Buonarroti Simoni (6. maaliskuuta 1475 Caprese – 18. helmikuuta 1564 Rooma) oli italialainen renessanssitaiteen yleisnero – kuvanveistäjä, taidemaalari, arkkitehti ja runoilija. Häntä pidetään yhtenä Italian täysrenessanssin suurena nerona Leonardo da Vincin ja Rafaelin ohella. Michelangelon tuotantoa leimaa tietty suurekkuus ja paatoksellisuus. Hänen tyylinsä oli tienviitoittaja täysrenessanssia seuranneelle manierismille. Michelangelo vaikutti myös taiteilijan yhteiskunnallisen aseman nousuun. Naisten aseman historia
Naisen paikka ei ollut julkisessa elämässä, mutta 1500-luvulla oli ns. luonnottomia naishallitsijoita: Elisabeth, Mary Tudor, Mary Stuart ja Katarina Medici. Naisilla ei ollut yleensä ottaen mahdollisuutta poliittiseen toimintaan. Toki monet miehetkin jäivät ulkopuolelle oikeuksista, sillä syntyperä, varakkuus ja asema ratkaisivat paljon. Monarkiassa nainen kuitenkin saattoi päästä valtaan syntyperän vuoksi. Kuninkaallisessa hovissa he saivat osallistua keskusteluun (poliittiseen ja henkilökohtaiseen), vaikkakaan eivät päässeet neuvostoihin. Esimerkiksi Elisabeth oli ns. neitsytkuningatar, Katarina Medici taas esiintyi äitinä, joka oli antanut kuninkaita Ranskalle. Eräs väitetty ongelma oli, että ns. miehekäs kuningatar saattoi lietsoa vallankumousta, äidillinen taas aikaansaada halveksuntaa. Alessandro de’ Medici
Synnyttyään Firenzessä Alessandro tunnustettiin Lorenzo II:n aviottomaksi pojaksi, mutta tutkijat uskovat nykyisin hänen olleen itse asiassa Giulio de’ Medicin avioton poika. Giulio de’ Medicistä tuli myöhemmin paavi Klemens VII. Historioitsijat kuten Christopher Hibbert uskovat, että hänen äitinsä oli Medicien taloudessa ollut musta palvelija. Armand de Richelieu
Richelieun poliittinen ura koki kovan kolauksen, kun leskikuningatar Maria de Médicin suosikki, italialainen Concino Concini, jota pahat kielet väittivät jopa kuningas Ludvig XIII:n rakastajaksi, murhattiin. Kuningataräiti joutui sisäiseen maanpakoon Blois'hon, jonne Richelieu seurasi häntä 1617. Tällöin hän vetäytyi hoitamaan omaa hiippakuntaansa. Katariina de’ Medici
Koko 25 vuotta kestäneen avioliittonsa aikana Katariina joutui elämään sivussa ja sietämään miehensä rakastajatarta, joka oli kuuluisa kaunotar Diane de Poitiers. Avioerostakin huhuttiin, kun avioliitto oli jatkuvasti lapseton. Katariina de’ Medici
Katariina piti aina tiukasti huolta lastensa parhaasta ja järjesti heille edullisia avioliittoja. Hänen vanhimmasta tyttärestään tuli esimerkiksi Espanjan kuningatar Elisabet. Katariina kuoli vuonna 1589 Blois'ssa. Hänen kuolemansa jälkeen Henrik III salamurhattiin, mihin päättyi Valois'n dynastian aika Ranskan valtaistuimella. Toscana
Medicien suku nousi Firenzen valtiaaksi 1400-luvulta 1700-luvulle. Sen aikana Firenzessä alkoi renessanssi, kaupungin kukoistuskausi taiteissa, tieteissä ja arkkitehtuurissa. Toscanassa vaikuttivat tuolloin muun muassa Leonardo da Vinci, Michelangelo, Rafael ja Galileo Galilei. Firenze nousi alueen ja koko Italian hallitsevaksi kaupungiksi. Maria Teresia (Ranskan kuningatar)
Maria Teresia (; 10. syyskuuta 1638 Madrid – 20. heinäkuuta 1683 Versailles) oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n puoliso, Espanjan infanta (kruununperijä) ja Ranskan kuningatar.
Maria Teresian vanhemmat olivat Espanjan kuningas Filip IV ja Elisabet Ranskalainen. Lapsen ollessa vasta 6-vuotias, hänen äitinsä kuoli ja kaksi vuotta myöhemmin tytär peri Espanjan kruunun suunnattomat omistukset. Maria Teresia sai lyhyen ja tiukan, syvästi katolisen kasvatuksen ja jo varhaisesta nuoruudesta pidettiin selvänä, että hän avioituisi dynastisista syistä serkkunsa, Habsburgien keisarillisen itävaltalaishaaran päämiehen kanssa. Arkkiherttua Ferdinard kuitenkin kuoli 1654 ja sen jälkeen puolisoksi suunniteltiin tämän veljeä, joka hallitsi vuodesta 1658 alkaen nimellä Leopold I. Maria Luisa (Espanjan kuningatar)
Napoleon pakotti Kaarle IV:n ja Ferdinand VII:n luopumaan vallasta veljensä Joseph Bonaparten hyväksi vuonna 1808. Maria Luisa ja Kaarle lähtivät maanpakoon, ensin Ranskaan ja sieltä Italiaan, missä Maria Luisa kuoli vuonna 1819. Joos van Cleve
Joos van Cleve, oik. "Joos van der Beke" (noin 1485–1540) oli alankomaalainen taiteilija. Hän työskenteli lähinnä Antwerpenissä. Hänen on katsottu olevan sama taiteilija kuin "Marian kuoleman mestari", joka on maalannut alttarikuvat Neitsyt Mariasta vuonna 1515 Kölniin ja vuonna 1523 Müncheniin. Hänen väriasteikkonsa oli hyvin rikas ja tyylinsä alankomaalaisen eloisa ja intiimi. Hän maalasi madonnan kuvia ja muotokuvia, joissa sanotaan olevan Leonardo da Vincin vaikutusta. Maria Callas
Vuonna 1969 italialainen elokuvaohjaaja Pier Paolo Pasolini palkkasi Callasin näyttelemään "Medea"-elokuvaansa. Elokuvasta tuli sensaatio, joka toi suurta julkisuutta sekä Callasille että Pasolinille.
Callasilla oli suhde kreikkalaisen laivanvarustaja Aristoteles Onassiksen kanssa. Kirjailija Nicholas Gagen mukaan Callas ja Onassis saivat lapsen 30. maaliskuuta 1960, mutta lapsi kuitenkin kuoli muutama tunti synnytyksen jälkeen. Tätä väittämää on kuitenkin kyseenalaistettu. Callasin ja Onassiksen yhdeksän vuotta kestänyt suhde loppui, kun Onassis tapasi Yhdysvaltain entisen presidentin John F. Kennedyn lesken, Jacqueline Kennedyn. Magdalan Maria
Useat kirkkoisät ja pyhiä tekstejä kirjoittaneet historioitsijat todistavat että Magdalan Maria ensimmäistä juutalaissotaa paetessaan siirtyi Efesokseen. Myös Gregorius Toursilaisen mukaan hän muutti Efesokseen. Siellä hänen kerrotaan avustaneen apostoli Johannesta tämän evankeliumin kirjoitustyössä aina siihen saakka, kunnes kuoli. Maria haudattiin Efesoksen kaupunkiin. Maria Anna Mozart
Vuonna 1825 Maria Anna sokeutui ja hänen terveytensä oli muutenkin huono. Hän viettikin elämänsä viimeiset viisi vuotta sokeana Salzburgissa, jossa "A Mozart Pilgrimage" -kirjan tekijät Mary ja Vincent Novello haastattelivat häntä. Maria Anna kuoli 78-vuotiaana 29. lokakuuta 1829, ja hänet on haudattu St. Peterin hautausmaalle Salzburgiin. Italian historia
Vuonna 1469 valtaan nousi Cosimon pojanpoika Lorenzo de’ Medici, joka oli suvun ensimmäinen humanistisen koulutuksen varhaisvuosinaan saanut jäsen ja tärkein suvun taiteiden tukijoista. Lorenzon aikana Medicien valta vahvistettiin luomalla seitsemänkymmenen neuvosto, jota Lorenzo johti. Tasavaltalaiset instituutiot säilyivät, mutta menettivät vaikutusvaltansa. Liiketoiminnassa Lorenzo ei ollut yhtä menestyksekäs kuin edeltäjänsä, ja Medicien talousimperiumi alkoi hitaasti taantua. 
Lorenzon suhteet paaviin heikkenivät, mikä johti paavin Pazzi-suvun kanssa järjestämään Lorenzon murhayritykseen. Se epäonnistui, mutta johti sotaan paavin kanssa, jolla Medicien keskitettyä valtaa myöhemmin oikeutettiin. Firenze
Keskiajan loppupuoli oli Firenzen suuruuden aikaa. Kaupungin taloudellinen kukoistus alkoi jo 1100-luvulla. Kaupunkia uudistaneen Toscanan kreivittären Matildan kuoltua 1115 kaupungista ja sen lähiseuduista muodostettiin Firenzen tasavalta, jonka johdossa oli kolmen säädyn valtiopäivät: aatelisto, sotilaat ja kauppiaat. Vaikka aatelistolla oli eniten päätäntävaltaa, kaupungin kasvu oli paljolti kauppiassäädyn ansiota. Guelfien ja ghibelliiniien ja muiden 1200- ja 1300-luvun taistelujen jälkeen vallassa oli Medicien suku. Sen kuuluisimpia edustajia oli Lorenzo ”Il Magnifico” de’ Medici, joka hallitsi kaupunkia käytännössä yksinvaltiaana. Vuodesta 1434 kaupunkia hallittiin itsevaltaisesti. Firenze oli renessanssin huomattavin keskus. Maria Tudor (Ranskan kuningatar)
Maria Tudor (28. maaliskuuta 1496 – 25. kesäkuuta 1533) oli Henrik VIII:n nuorin sisar ja Englannin prinsessa. Hänestä tuli kahdeksantoistavuotiaana Ranskan kuningatar hänen avioiduttuaan Ranskan kuningas Ludvig XII:n kanssa, ja vaikka hän meni myöhemmin naimisiin veljensä hyvän ystävän Charles Brandonin kanssa, häntä kutsuttiin aina ”ranskalaiseksi kuningattareksi”. Marie Antoinette
Maria Antonia Josepha Johanna von Habsburg-Lothringen (, 2. marraskuuta 1755 – 16. lokakuuta 1793) oli Unkarin ja Böömin prinsessa, Itävallan arkkiherttuatar, Ranskan dauphine ja lopulta kuningatar. Hän oli Itävallan kuningattaren Maria Teresian tytär ja keisari Joosef II:n sisar. Hän oli myös Ranskan kuninkaan Ludvig XVI:n puoliso ja Ludvig XVII:n äiti. Maria de’ Medici
Leskikuningattaren harjoittama politiikka herätti runsaasti tyytymättömyyttä. Toisaalta protestantit olivat huolestuneita Marian lähentymisestä katolisen Espanjan kuninkaan Filip III:n kanssa. Marialla oli myös läheisinä neuvonantajinaan italialaisia, ja ranskalaisten ksenofobia kohdistui juuri heihin. Ranskalaiset uskoivat italialaisten neuvonantajien raunioittavan Ranskan. Hyödyntäen sijaishallituksen heikkoutta valtakunnan ylhäisimmät aateliset, Condén (Henri II de Bourbon, Burgundin kuvernööri, kolmas Condén ruhtinas, Montmorencyn, Albret’n, Enghien ja Belleraden herttua ja Ranskan pääri) johdolla, kapinoivat Maria de’ Mediciä vastaan saadakseen taloudellista kompensaatiota. Tilaustaide
Kuten monet muut, Rubens työskenteli enimmäkseen tilausten perusteella. Maria de' Medici tilasi häneltä vuonna 1621 kaksikymmentäviisi suurikokoista maalausta Luxemburgin palatsiin Pariisiin. Rubens maalasi teoksia kaksi vuotta. Maalauksista kaksikymmentäyksi kuvaa Maria de' Medicin saavutuksia. Loput maalauksista ovat hänen ja hänen vanhempiensa muotokuvia. Louis de Montfort
Pyhä Louis-Marie Grignion de Montfort (31. tammikuuta 1673 Montfort-sur-Meu, Ranska – 28. huhtikuuta 1716 Saint Laurent-sur-Sèvre, Ranska) oli ranskalainen roomalaiskatolinen pappi, sääntökuntien perustaja, lähetystyöntekijä ja mariologi. Hän on laatinut esimerkiksi mariaaniset teokset "Secret of Mary" ja "Treatise on True Devotion to the Blessed Virgin." Paavi Leo XIII julisti hänet autuaaksi 1888 ja paavi Pius XII julisti hänet pyhimykseksi 1947. Hän eli seuraavien 5 paavien hallintoaikoina: Klemens X, (1670-76) autuas Innocentius XI, (1676-89) Aleksanteri VIII, (1689-91) Innocentius XII (1691-1700) ja Klemens XI. (1700-21) Katolisessa kirkossa pyhän Louisin muistopäivää vietetään 28. huhtikuuta eli päivänä jona hän kuoli 43-vuotiaana. Medici
Giovanni di Bicci de’ Medici (1360–1429) oli ensimmäinen pankkitoiminnassa mukana ollut Medici, ja häntä voidaan pitää suvun perustajana. Hänen poikansa Cosimo de’ Medici ("Cosimo Vanhempi"; 1389–1464) oli ensimmäinen Medici, joka sai Firenzen epävirallisen hallitsijan "Gran maestron" aseman. Cosimon jälkeläiset muodostivat suvun toisen päähaaran; toiseen kuuluivat hänen pikkuveljensä Lorenzon jälkeläiset. Cosimon jälkeläiset hallitsivat käytännössä Firenzeä vuoteen 1494 saakka, jolloin heidät karkotettiin sieltä. Cosimon pojan Pieron (1416–1469) poika Lorenzo de’ Medici (1449–1492) sai lisänimen ”Il Magnifico”. Lorenzon aikaan Italian renessanssi oli huipussaan ja Medicit tukivat ahkerasti ajan taiteilijoita, runoilijoita ja filosofeja. Medicit kuitenkin palasivat Firenzeen 1500-luvun alussa, ja Cosimosta polveutunut Medicien ”vanhempi” sukuhaara hallitsi Firenzeä vielä vuoteen 1537 saakka. Keisari Kaarle V nimitti Alessandro de’ Medicin Firenzen perinnölliseksi herttuaksi. Hänen jälkeensä asema siirtyi ”nuoremmalle” haaralle, johon kuulunut Cosimo I de’ Medici tuli ensin Firenzen herttuaksi ja myöhemmin vuonna 1569 Toscanan suurherttuaksi. Hänestä polveutunut sukuhaara hallitsi sen jälkeen Toscanaa suurherttuakuntana vuoteen 1737 saakka. Kun suvun viimeinen suurherttua Gian Gastone (1671–1737) kuoli, hänen sisarensa Anna Maria Luisa de’ Medici‎ allekirjoitti testamentin, jolla koko Medicien omaisuus siirtyi uuden hallituksen omistukseen, eikä mitään siitä saisi koskaan siirtää pois Firenzestä. Anna Maria Luisa kuoli suvun viimeisenä jäsenenä 1743. Medici
Medici-suku oli firenzeläinen mahtisuku 1200-luvulta 1700-luvulle. Sukuun kuuluu muun muassa kolme paavia, useita Firenzen ja Toscanan hallitsijoita sekä myöhemmin Ranskan kuningashuoneen jäseniä. Suku oli lähtöisin vaatimattomista oloista, mutta nousi 1400-luvulla Firenzen vaikutusvaltaisimmaksi suvuksi ja myöhemmin virallisestikin hallitsijasuvuksi. Maria Luisa (keisarinna)
Maria Luisa (1745–1782) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli keisari Leopold II:n puolisona saksalais-roomalainen keisarinnapuoliso, Saksan, Unkarin ja Böömin kuningatar ja Toscanan herttuatar. Maria de’ Medici
Maria de’ Medici jatkoi kuninkaan neuvoston jäsenenä olemista, ja siten hän seurasi kardinaali Richelieun neuvoja. Hän oli itse esitellyt kardinaalin kuninkaan ministeriksi. Vielä myöhemminkään Maria ei havainnut suojattinsa vallan kasvamista. Kun hän lopulta tajusi sen, hän katkaisi suhteensa kardinaaliin ja koetti kaikin keinoin syrjäyttää tämän. Hän ei vieläkään tuntenut kuningasta henkilönä, koska uskoi voivansa varsin vaivattomasti saattaa kardinaalin kuninkaan epäsuosioon. Kuuluisana Nenästä vedettävien päivänä (Jounée des Dupes) 12. marraskuuta 1630 kardinaali jäi paikalleen keskeiseksi ministeriksi, ja Marian oli tehtävä sovinto tämän kanssa. Michelangelo
Vuonna 1516 Medici-sukuinen paavi Leo X tilasi Michelangelolta julkisivun San Lorenzon kirkkoon Firenzeen. Paavi perui hankkeen kolme vuotta myöhemmin Michelangelon tyrmistykseksi, mutta taiteilija sai pian tehtäväkseen Medicien hautakappelin ja Biblioteca Laurenziana -kirjaston. Kirjastosta tunnetaan etenkin sen eteishallin portaikko, sekä manierismia enteilleet sisäseinät. Myös Medicien hautakappeli San Lorenzon kirkossa jäi keskeneräiseksi. Kokonaisuudesta valmistuivat Giuliano ja Lorenzo de’ Medicin hautamonumentit sekä niiden yötä, päivää, aamua ja iltaa kuvaavat allegoriset hahmot. Michelangelon ainoa nykyisin tunnettu muotokuva on tuolta ajalta (noin 1532) hänen firenzeläisestä lapsuudenystävästään Andrea Quaratesista.
Leonardo kuoli vuonna 1519 ja Rafael vuonna 1520, ja jäljellä oli enää Michelangelo renessanssin ajan kolmesta suuresta taiteilijanerosta. Michelangelo muutti vuonna 1534 Roomaan, missä hän eli elämänsä viimeiset 30 vuotta tekemällä töitä useille paaveille. Vuonna 1535 Michelangelon vanha ihailija Paavali III nimitti Michelangelon ”Vatikaanin ylimmäksi arkkitehdiksi, kuvanveistäjäksi ja taidemaalariksi”. Seuraavana vuonna Michelangelo aloitti "Viimeisen tuomion" freskon maalaamisen Sikstuksen kappeliin: teos paljastettiin vuonna 1541. Trenton kirkolliskokous määräsi Michelangelon kuoltua hahmojen alastomuuden osin peitettäväksi.
Michelangelo keskittyi 1540-luvulla arkkitehtuuriin. Hän suunnitteli muun muassa Capitolium-kukkulan aukion Piazza del Campidoglion uuteen uskoon, ja hänet nimitettiin vuonna 1547 Pietarinkirkon rakennusmestariksi. Kirkkoa oli siihen mennessä rakennettu jo neljä vuosikymmentä, ja Michelangelo purki joitain aikaisemmin rakennettuja osia ja keskittyi erityisesti suunnittelemaan kirkolle suuren kupolin. Kupoli valmistui vasta 26 vuotta Michelangelon kuoleman jälkeen. Maria de’ Medici
Vuosien kuluttua, kun Marian oli karkottanut hänen oman poikansa, syntyi vähitellen musta legenda Maria de’ Medicistä. Silloin puhuttiin suunnattomasta italialaisten suosikkien suosimisesta, taloudellisesta tuhlailusta, joka aiheutui leskikuningattaren ja hänen seurueensa tuhlailusta. Puhuttiin myös Marian korruptoituneesta hallinnosta. Maria ja hänen poikansa, kuningas, ymmärsivät toisiaan verrattain heikosti. Ludvig XIII koki äitinsä käyttäytymisen itseään nöyryyttävänä, ja vuonna 1617 hän järjesti vallankaappauksen ja murhautti Concino Concinin, joka oli ollut äidin tärkein neuvonantaja. Saatuaan vallan itselleen Ludvig XIII ajoi äitinsä sisäiseen maanpakoon Blois’n linnaan. Luigi Maria Macedonio
Luigi Maria Macedonio (24. marraskuuta 1682 Napoli – 9. joulukuuta 1727) oli italialainen roomalaiskatolinne piispa. Hänet vihittiin lasaristien papiksi 30. toukokuuta 1706 ja nimitettiin Sessa Auruncan hiippakunnan johtoon 8. kesäkuuta 1718. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi tuleva paavi Innocentius XIII. Macedonio kuoli 45-vuotiaana virassa. Lorenzo de’ Medici
Lorenzon isoisä Cosimo de’ Medici ja isä Piero de’ Medici olivat Firenzen hallitsijoita ja mahtimiehiä. Lorenzolla oli pikkuveli Giuliano ja kolme siskoa. Medicien palatsissa kasvanutta Lorenzoa alettiin valmistaa tulevaan asemaansa lähettämällä häntä jo viisitoistavuotiaana vierailumatkoille Italian muiden valtioiden hoveihin. Hänet valittiin Firenzen sadan neuvostoon 17-vuotiaana, ja hän alkoi toimia isänsä edustajana. Lorenzo avioitui roomalaisen Clarice Orsinin kanssa 1469 poliittisista syistä, sillä Orsinin suku oli hyvin vaikutusvaltainen Kirkkovaltiossa. Isä Pieron kuoleman jälkeen Lorenzosta tuli 20-vuotiaana Firenzen johtaja. Galileo Galilei
Vaikka Galileo Galilei oli harras katolinen, hänellä oli kolme aviotonta lasta Marina Gamban kanssa: tyttäret Virginia (s. 1600) ja Livia (s. 1601) sekä poika Vincenzio (s. 1606).
Aviottoman syntyperänsä vuoksi molemmat tyttäret lähetettiin jo nuorina San Matteon luostariin Arcetriin, ja he viettivät luostarissa loppuelämänsä. Isänsä älykkyyden perinyt Virginia ryhtyi nunnaksi ja otti nimekseen Maria Celeste. Hän kuoli 2. huhtikuuta 1634, ja hänet on haudattu isänsä kanssa Basilica di Santa Croce di Firenzeen. Koko ikänsä sairaalloinen Livia otti luostarissa nimekseen Suor Arcangela. Vincenzio, jonka isyyden Galilei myöhemmin tunnusti, meni naimisiin Sestilia Bocchinerin kanssa. Maria Luisa (Espanjan kuningatar, 1662–1689)
Marie Louise d'Orleans (1662–1689) oli ranskalainen prinsessa, josta tuli Kaarle II:n puolisona Espanjan kuningatar. Hän oli Orléansin herttua Filipin tytär; kuningas Ludvig XIV oli hänen setänsä ja Englannin Kaarle I hänen äidinisänsä. Kuningas Ludvig kihlasi hänet Espanjan kuninkaalle vahvistaakseen rauhaa Ranskan ja Espanjan välillä. Elisabet I
Elisabet allekirjoitti lopulta 1. helmikuuta 1587 määräyksen ja antoi sen William Davisonille lähetettäväksi eteenpäin ohjeistuksella, että Maria oli teloitettava mahdollisimman pian. Seuraavana päivänä Elisabet lähetti sanan Davisonille ja kielsi lähettämästä määräystä ennen kuin he olisivat keskustelleet asiasta uudelleen. Davison pelkäsi kuningattaren muuttavan taas mielensä, ja neuvosto kutsuttiin pikaisesti hätäkokoukseen, jossa päätettiin, että allekirjoitettu määräys lähettäisiin toimeenpantavaksi Elisabetin pyynnöstä huolimatta. Skotlannin kuningatar Maria Stuart teloitettiin Fotheringayn linnassa 8. helmikuuta 1587. Elisabet sai tiedon teloituksesta päivää myöhemmin ja joutui hysteeriseen tilaan. Hän osoitti aitoa katumusta ja surua, mutta samalla pelkäsi Jumalan rangaistusta teostaan ja kansainvälisen maineensa menetystä. Katolinen Eurooppa protestoikin jyrkästi teloituksen takia. Elisabet kieltäytyi ottamasta kuolemaa omille niskoilleen ja syyllisti asiassa neuvonantajansa. Davison lähetettiin Toweriin. Maria Jacobini
Maria Jacobini (17. helmikuuta 1892 Rooma – 20. marraskuuta 1944 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä. Medici, palkkasoturi
Dokumentoituihin tosiasioihin pohjautuvan elokuvan päähenkilö on kuuluisaan firenzeläiseen Medicien sukuun kuuluva sotilas Joanni de’ Medici (1498–1526). Elokuva alkaa vaiheesta, jolloin hän on kuollut haavoituttuaan Kaarle V:ttä vastaan käydyssä Mantovan taistelussa. Tapahtumat kuvataan takaumina. Vähäeleinen elokuva eroaa ilmeiltään mahtipontisista Hollywoodin historiankuvauksista. Se on hillitty ja hidastempoinen art-house-elokuva. Maria I (Englanti)
Maria sairasteli paljon koko aikuisikänsä ja kuoli syöpään 42-vuotiaana vuonna 1558. Kuvitellessaan olevansa raskaana hän oli aiemmin määrännyt testamentissaan, että hänen miehensä Filip toimisi heidän lapsensa sijaishallitsijana. Kun kuningatar kuoli lapsettomana, valtaistuimelle nousi hänen sisarpuolensa Elisabet, josta tuli kuningatar Elisabet I ja viimeinen Tudorin hallitsijasuvun hallitsija. Maria Goretti
Pyhä Maria Teresa Goretti (16. lokakuuta 1890 Corinaldo – 6. heinäkuuta 1902 Nettuno) oli roomalaiskatolinen italialainen lapsipyhimys, neitsyt ja marttyyri. Goretti on köyhtymisen, köyhyyden, lasten, tyttöjen, vanhempien menetyksen, marttyyrien, raiskausten uhrien ja nuorten ihmisten suojeluspyhimys. Pyhän Marian tiedetään kuolleen puukotuksesta saamiinsa haavoihin, kun hän vastusteli miestä, joka yritti pakottaa hänet seksiin, antaen kuitenkin tälle anteeksi ennen kuolemaansa. Hänen kerrotaan tehneen suunnilleen 40 ihmettä kuolemansa jälkeen ja ilmestyneen puukottajalleen, joka rupesi myöhemmin maallikkofransiskaaniksi. Paavi Pius XII julisti Goretin autuaaksi 27. huhtikuuta 1947 ja pyhimykseksi 24. kesäkuuta 1950. Maria on katolisen kirkon nuorin kanonisoitu pyhimys, hänen muistopäiväänsä vietetään 6. heinäkuuta eli hänen kuolinpäivänään ja häntä voidaan muistaa jo vuonna 590 käytetyssä "Kaikkien pyhien litaniassa". Pyhä Maria eli paavi Leo XIII:n hallituskaudella. Maria Goretti
Pyhä Maria Goretti syntyi 16. lokakuuta 1890 Luigi Goretin ja Assunta Carlinin köyhään talonpoikaisperheeseen ja kastettiin 17. lokakuuta 1890 Maria Teresaksi. Hän vietti lapsuutensa auttaen äitiään kotitöissä, joka aviomiehensä kuoltua malariaan joutui kamppailemaan lastensa ruokkimisessa. Marian osaksi tuli kasvattaa viittä sisarustaan äidin tehdessä töitä pelloilla ja tyttö joutui myös laittamaan ruokaa ja siivoamaan naapureilleen Serenelleille. Lopulta 20-vuotias Alessandro Serenelli alkoi lähennellä pyhää Gorettia, mikä kehittyi 5. heinäkuuta 1902 yritykseksi raiskata tyttö, jonka vastustelusta johtuen mies puukotti tätä ainakin 14 kertaa ja pakeni. Perheen löydettyä tytön tämä vietiin sairaalaan Nettunoon, jossa hän joutui leikkaukseen ilman anestesiaa. Kirurgi ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan pyhää Gorettia, joka kuoli 6. heinäkuuta 1902 ja haudattiin 8. heinäkuuta Nettunon hautausmaalle. Maria II (Englanti)
Maria II (30. huhtikuuta 1662 – 28. joulukuuta 1694) oli Englannin, Irlannin ja Skotlannin kuningatar vuosina 1689–1694. Hän oli edellisen kuninkaan Jaakko II:n tytär ja sai vallan mainiossa vallankumouksessa, kun hänen miehensä Vilhelm III Oranialainen kukisti Jaakko II:n. Maria hallitsi miehensä kanssa ainutlaatuisessa yhteishallinnossa. Vaikka Maria olikin tasavertainen hallitsija miehensä kanssa, käytännössä hän antoi Vilhelmin hallita. Maria kuitenkin hallinnoi alueitaan Vilhelmin ollessa sotaretkillä. Marian kuoleman jälkeen Vilhelm jatkoi hallitsijana yksin. Maria Theresia von Paradis
Maria Theresia von Paradis (15. toukokuuta 1759 – 1. helmikuuta 1824) oli itävaltalainen säveltäjä ja pianisti, joka menetti näkönsä jo lapsena. Mozart kirjoitti 18. pianokonserttonsa hänelle. Amedeo Modigliani
Amedeo Modigliani (12. heinäkuuta 1884 Livorno – 24. tammikuuta 1920 Pariisi) oli italialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan muotokuvista ja naismalleja kuvaavista maalauksista, joissa on pidennettyjä ja soikeita muotoja. Surumielisten hahmojen silmät ovat usein mantelinmuotoiset. Maalauksille on ominaista herkkä viivankäyttö ja täyteläiset kuparinpunaiset, ruskeat, siniharmaat ja syvän vihreät värisävyt. Monet teokset tunnistaa pitkulaisista, naamionkaltaisista kasvoista. Medici
Arkkitehtuurissa Medicien vaikutus näkyy monissa Firenzen seudun rakennuksissa, kuten Uffizin galleriassa, Pittin palatsissa (Palazzo Pitti), Bobolin puutarhoissa ja Belvederen linnoituksessa. Medicien merkittävimmät 12 villaa ja kaksi puutarhaa ovat Unescon maailmanperintökohde. Lorenzo de’ Medici
Lorenzon ensimmäisinä hallitsijanvuosina Firenzessä vallitsi rauha ja Medicien suhteet Kirkkovaltioon olivat hyvät. Medicit jatkoivat paavin rahoittajina. Paavi Sixtus IV halusi kuitenkin ostaa Imolan kaupungin läheltä Firenzen tasavallan rajaa. Lorenzo kieltäytyi antamasta paaville tähän lainaa, joten paavi haki lainan Medicien kilpailijoilta Pazzi-suvulta. Paavi myös naitti veljenpoikansa Urbinon herttuan vanhimmalle tyttärelle, mikä loukkasi Medici-sukua. Medicit ja paavinvalta olivat ajautuneet vihanpitoon, mutta avointa sotaa ei syttynyt. Pazzit johtivat salajuonta Lorenzon murhaamiseksi. Huhtikuussa 1478 kaksi pappia surmasivat Lorenzon veljen Giulianon ja haavoittivat Lorenzoa Firenzen tuomiokirkossa. Salajuonen epäonnistuttua Lorenzon surmaamisessa useimmat salaliittolaiset, kuten arkkipiispa, teloitettiin, yhteensä yli 70 ihmistä hirtettiin ja Pazzien omaisuus takavarikoitiin. Tapahtuman jälkeen paavi julisti koko Medici-suvun kirkon ulkopuolelle. Medicit olivat kuitenkin samalla Firenzessä poliittisesti vahvempia kuin koskaan ja kansan parissa hyvin suosittuja. Paavi liittoutui Napolin kuninkaan kanssa ja julisti Firenzelle sodan. Vihamielisyydet lopetettiin kuitenkin pian Lorenzon käytyä Napolissa neuvottelemassa. José María Medina
Medina palasi väliaikaiseksi presidentiksi syyskuussa 1876, kun Ponciano Leiva oli joutunut jättämään tehtävänsä. Hän oli virassa vain hetken, kun Marco Aurelio Soto valittiin uudeksi presidentiksi. Medinaa syytettiin kesäkuussa 1877 salaliitosta Soton hallintoa vastaan. Hänet tuomittiin kuolemaan, ja lopulta teloitusryhmä ampui hänet tammikuussa 1878 Santa Rosa de Copánissa. Santa Maria delle Grazie
Ludovico Sforza, Milanon herttua, mieltyi kirkkoon ja päätti tehdä siihen muutoksia. Hän antoi hoviarkkitehdilleen Donato Bramantelle tehtäväksi suunnitella kirkkoon uusi apsis, tilasi da Vinciltä seinämaalauksen ja Cristoforo Solari kutsuttiin veistämään hautamuistomerkkiä Ludovicolle ja Beatrice d'Estelle. Olemassa oleva apsis tuhottiin ja uuden rakentaminen aloitettiin 29. maaliskuuta 1492 ja apsiksen ohella kirkkoon lisättiin sakaristo. Ludovico suunnitteli myös fasadin uudistamista ja keski- ja sivulaivojen laajentamista, mutta Beatricen äkillinen kuolema 1497 keskeytti työt. Apsis, sakaristo ja Viimeinen ehtoollinen valmistuivat ja Beatrice haudattiin kirkkoon. Ludovico itse ei päässyt haudatuksi kotikirkkoonsa ja myöhemmin hallitsijaparin kuvapatsaat siirrettiin Santa Maria delle Graziesta Paviaan.
Vuosina 1558-1782 kirkon yhteydessä olevassa luostarissa istui inkvisition paikallinen toimikunta. Michelangelo Bellotti aloitti vuonna 1726 ensimmäiset Viimeisen ehtoollisen korjaustyöt ja maalasi kirkon eteiseen freskon vuonna 1729. Kirkko kunnostettiin senaattori Ettore Contin vaikutuksesta vuosina 1934-1937, mutta kärsi vaurioita Toisen maailmansodan pommituksissa 16. elokuuta 1943. Senaattori rahoitti kunnostustyöt uudelleen vuonna 1947. Santa Maria delle Grazie kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Pius IV
Pius IV (1499–1565), syntymänimeltään Giovanni Angelo Medici, oli paavina 26. joulukuuta 1559 – 9. joulukuuta 1565. Hän oli vaatimattomista oloista Milanosta, ja hyvin kaukaista sukua mahtavalle Firenzen Medici-suvulle. Hän opiskeli Bolognassa ja muutti Roomaan 1527. Hän oli paavi Paavali III:n suosiossa ja sai nopeasti useita kirkollisia virkoja. Paavali IV:n kuoltua Medici valittiin paaviksi. Hänen ensimmäisiä toimiaan oli julistaa yleinen armahdus edeltäjänsä kauden lopettaneeseen mellakkaan osallistuneille. Hän toi oikeuden eteen edeltäjänsä veljenpojat, syytti näitä murhasta ja teloitutti. Oikeudenkäynti oli farssi, ja Pius V mitätöi sen päätökset jälkeenpäin. Anna Maria Luisa de’ Medici
Anna Maria Luisa allekirjoitti lokakuussa 1737 Frans Stefanin kanssa sopimuksen, jonka mukaan Frans Stefanista tulisi hänen ainoa perillisensä sillä ehdolla, että Medicien taidekokoelmia ei koskaan siirrettäisi pois Firenzestä ja ne pidettäisiin yleisön nähtävillä. Anna Maria Luisan kuoltua vuonna 1743 muun muassa Uffizin taidegalleria, Palazzo Pittin huvila, Laurenziana-kirjasto, San Lorenzon kirkon Medici-kappeli ja niiden taidekokoelmat siirtyivät siten Toscanan valtion omaisuudeksi. Nykyään Firenzen kaupunki muistaa Anna Maria Luisaa maailmankuulun taidekeskittymän perustajana. Klemens VII
Klemens VII (Giulio de' Medici, 1477–1534) oli paavina 19. marraskuuta 1523 – 25. syyskuuta 1534. Hän oli Giuliano de Medicin avioton poika ja paavi Leo X:n serkku. Leo X:n päästyä paaviksi Klemens valittiin Firenzen arkkipiispaksi 1513 ja saman vuoden lopulla kardinaaliksi. José María Medina
José María Medina Castejón (19. maaliskuuta 1826 Sensenti Keski-Amerikan liittovaltio – 23. tammikuuta 1878 Santa Rosa de Copán, Honduras) oli hondurasilainen sotilas ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä useaan otteeseen. Hän oli lähes yhtäjaksoisesti presidenttinä 1864–1872 ja toimi tämän lisäksi muutamia kertoja viransijaisena. Maria de’ Medici
Henrik IV:n ja Maria de’ Medicin välinen avioliitto vastasi ennen kaikkea Ranskan kuninkaan hallitsijasuvun ja talouden etuja. Medicien perhe, joka omisti Ranskan kuninkaan luotottajapankin, lupasi myötäjäisinä 600 000 kultaecuta, ja tästä Maria sai kansan suussa kutsumanimen ”Suuri pankkiiri”. Maria Anna (Espanjan kuningatar, 1634–1696)
Maria Annan sijaishallitsijuus päättyi vuonna 1675, kun Kaarle II julistettiin 14-vuotiaana täysi-ikäiseksi. Kuninkaan velipuoli, Filip IV:n avioton poika Juhana Itävaltalainen, pakotti kuningataräidin pian pois Madridin hovista. Maria Anna asui Toledossa vuoteen 1679, jolloin hän Juhana Itävaltalaisen kuoltua saattoi palata Madridiin. Hän käytti valtaa poikaansa tämän ensimmäisen puolison, vuonna 1689 kuolleen Marie Louise d’Orléansin, ja myös toisen puolison Maria Annan kautta, kunnes kuoli itse vuonna 1696. Giovanni Bononcini
Marlborough’n herttuan kuoltua ja Bononcinin nimiinsä paneman madrigaalin osoittauduttua Antonio Lottin säveltämäksi Bononcinin suosio alkoi hiipua Lontoossa. Asiaa pahensi Bononcinin tuki omatekoiselle alkemistille kreivi Ughille, jonka kullantekohankkeeseen Bononcini sijoitti rahaa. Vuonna 1732 Bononcini muutti Pariisiin, jossa hän sai paikan sellistinä Ludvig XV:n hovissa. Köyhtyneen Bononcinin tiedetään olleen vuonna 1735 Lissabonissa ja 1737 jälleen Wienissä, jossa tuotettiin hänen oratorionsa "Ezechia" huhtikuussa 1737) ja "Te Deum" 1740. Keisarinna Maria Teresia myönsi Bononcinille kuukausittaisen eläkkeen lokakuusta 1742 alkaen. Bononcini kuoli 77 vuoden iässä heinäkuussa 1747. Uffizi
Giorgio Vasarin suunnittelema rakennus tehtiin alun perin vuosina 1560–1580 virastoiksi "(ital. uffizi)" herttua Cosimo I de’ Medicin hallinnolle. Jo vuonna 1581 rakennuksessa alettiin esitellä Medici-suvun taideaarteita. Kokoelmat lahjoitti Toscanan valtiolle viimeinen Medici-suvun edustaja Anna Maria Luisa de’ Medici vuonna 1743, silä ehdolla että ne säilytetään Toscanan pääkaupungissa Firenzessä. Maria Amalia
Maria Amalia Christina Franziska Xaveria Flora Walburga (24. marraskuuta 1724 – 27. syyskuuta 1760) oli saksilainen prinsessa, josta tuli Kaarle III:n puolisona Sisilian ja Napolin kuningatar ja myöhemmin myös Espanjan kuningatar. Hän oli poliittisesti aktiivinen ja osallistui valtion asioiden hoitamiseen. Katariina de’ Medici
Katariina de’ Medicin isä oli Lorenzo de' Medici nuorempi ja hänen äitinsä oli ranskalainen perijätär Madeleine de la Tour d'Auvergne. Avioliiton järjestivät Ranskan kuningas Frans I ja Lorenzon setä, Medici-sukuinen paavi Leo X. Pian Katariinan syntymän jälkeen tämä mahtisukujen välinen avioliitto loppui, sillä sekä Katariinan isä että äiti kuolivat pian tytön syntymän jälkeen. Michelangelo
Viimeisinä vuosinaan Michelangelo palasi tekemään veistoksia: näistä tunnetuimpia ovat kaksi keskeneräistä ja osittain taiteilijan itsensä tuhoamaa "pietà"-aiheista. Michelangelo kuoli Roomassa 18. helmikuuta 1564 lyhyen sairauden jälkeen. Hänet haudattiin toiveensa mukaisesti Firenzeen, Basilica di Santa Croceen. Cosimo I de’ Medici
Seuraavaksi Cosimon huomio kääntyi naapurikaupunkeihin Luccaan ja Sienaan. Keisarin tuella hän alkoi piirittää Sienaa ja vuonna 1555. 15 kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen hän valtasi kaupungin, jonka väkiluku oli romahtanut 40 000:sta 8 000:een. Vuonna 1559 Cosimo liitti Montalcinon alueisiinsa, ja vuonna 1569 hän sai paavi Pius V:ltä Toscanan suurherttuan arvon. Giambologna
Giambologna syntyi Douaissa (nykyisin Ranskassa). Hän opiskeli nuorena Jacques du Broeucqin johdolla Antwerpenissä ja muutti vuonna 1550 Italiaan opiskellakseen Roomassa. Hän teki yksityiskohtaisia veistostutkielmia antiikin veistoksista. Giambologna sai vaikutteita myös Michelangelolta, mutta kehitti oman manieristisen tyylinsä, joka painotti enemmänkin viimeisteltyä pintaa, tyylikästä eleganssia ja kauneutta kuin voimakkaita emootioita. Pius IV teki ensimmäisen suuren tilauksen suuresta Neptunuksen pronssipatsaasta suihkulähdettä varten Bolognaan. Suurimman osan ajasta Giambologna kuitenkin työskenteli Firenzessä, jonne hän muutti 1553. Kymmenen vuoden kuluttua hänet kutsuttiin jäseneksi Accademia delle Arti del Disegnoon, jonka Cosimo I de’ Medici oli juuri perustanut. Hänestä tuli myös yksi Medicien tärkeimmistä hoviveistäjistä.
Giambologna kuoli Firenzessä 79-vuotiaana. Medicit eivät olleet antaneet hänen lähteä Firenzestä, koska pelkäsivät Habsburgien ottavan hänet veistäjäkseen. Anna Maria Luisa de’ Medici
Anna Maria Luisan vanhemmat olivat Toscanan suurherttua Cosimo III ja Ranskan prinsessa Marguerite-Louise d’Orléans. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1691 Pfalzin vaaliruhtinas Johan Vilhelm, mutta Cosimon järjestämä avioliitto oli lapseton. Kun Cosimo III alkoi vanhalla iällä pelätä dynastiansa sammumista, hän suunnitteli julistavansa Anna Maria Luisan ja tämän puolison kruununperillisikseen siinä tapauksessa että hänen poikansa eivät jättäisi perillisiä. Tämä suunnitelma ei kuitenkaan toteutunut Euroopan suurvaltojen vastustuksen vuoksi. Johan Vilhelm kuoli vuonna 1716 ja Anna Maria Luisa muutti seuraavana vuonna Pfalzin pääkaupungista Düsseldorfista takaisin Firenzeen. Kun Medici-suvun viimeinen hallitsija, Anna Maria Luisan veli Gian Gastone kuoli lapsettomana vuonna 1737, suurvallat nostivat Toscanan hallitsijaksi Lothringenin herttuan Frans Stefanin, mutta Medicien yksityisomaisuus periytyi Anna Maria Luisalle. Maria (Jeesuksen äiti)
Sekä katolinen että ortodoksinen kirkko viettävät Marian kuoleman tai taivaaseen ottamisen muistopäivää 15. elokuuta, mutta niillä on eri käsitys juhlan merkityksestä. Katolisen kirkon käsityksen mukaan Maria otettiin ruumiineen taivaaseen, mikä vuonna 1950 julistettiin dogmiksi ("Assumptio Mariae"). Tämän vuoksi juhlapäivän nimi on esimerkiksi ranskaksi "Assomption", italiaksi kuitenkin "Ferragosto". Ortodoksisessa kirkossa ei tällaista dogmia ole, mutta sekin viettää päivää suurena juhlapäivänä, jonka täydellinen nimi on "Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian kuolonuneen nukkumisen muistopäivä". Siitä käytetään myös lyhempää nimeä "Uspenie". Päivää vietetään pyhäpäivänä monissa Etelä-Euroopan maissa. Maria Aragonialainen
Maria Aragonialainen (29. kesäkuuta 1482 – 7. maaliskuuta 1517) oli espanjalainen prinsessa, josta tuli Emanuel I:n puolisona Portugalin kuningatar. Henrik III (Ranska)
Henrik III (19. syyskuuta 1551 – 2. elokuuta 1589) oli Ranskan kuningas vuosina 1574–1589. Hän oli kuningas Henrik II:n ja Katariina de’ Medicin neljäs poika. Hänet valittiin Puolan kuninkaaksi vuonna 1573, mutta kun hänen veljensä Kaarle IX pian sen jälkeen kuoli, hän palasi Ranskaan ja hänet kruunattiin sen kuninkaaksi. Marsilio Ficino
Ficino kuoli Careggissa vuonna 1499. Hänen muistoaan on kunnioitettu patsaalla Santa Maria del Fioren katedraalin edustalla Firenzessä. Cosimo de’ Medici
Vuonna 1433 Cosimon valtaa alettiin pitää uhkana Medici-vastaiselle puolueelle, jota johtivat aatelismiehet Palla Strozzi ja Rinaldo. Saman vuoden syyskuussa Cosimo vangittiin, syytettynä Luccan valloituksen epäonnistumisesta, mutta hän onnistui muuttamaan vankilatuomionsa maanpakolaisuudeksi. Cosimo lähti Padovaan, ja sieltä Venetsiaan, ottaen pankkinsa mukanaan. Hänen vaikutusvaltansa oli suuri: vuoden kuluessa rahan pakeneminen Firenzestä oli niin huomattavaa, että maanpakolaisuuden kielto täytyi poistaa. Cosimo palasi Firenzeen vuonna 1434 ja johti maata loppuelämänsä ajan. Cosimo de’ Medici
Politiikan alalla Cosimo pyrki Pohjois-Italian rauhoittamiseen vuoden 1454 Lodin sopimuksella: Venetsia, Firenze ja Milano sekä myöhemmin Kirkkovaltio sopivat lopettavansa hyödyttömät rajakiistansa. Vuonna 1439 hän oli myös välikätenä paavi Eugenius IV:n neuvoston siirtymisessä Ferraralta Firenzeen. Leo XI
Leo XI (1535–1605), oikealta nimeltään Alessandro Ottaviano de' Medici, oli paavina 10. huhtikuuta 1605 – 27. huhtikuuta 1605. Hän kuului vauraaseen Medicin sukuun. Hänet valittiin paaviksi 70-vuotiaana. Hän sairastui heti paavin istuimelle noustuaan ja kuoli vajaa kuukausi myöhemmin. Maria de Jesus
Maria de Jesus (10. syyskuuta 1893 Ourém – 2. tammikuuta 2009 Tomar) oli pitkäikäisyydestään tunnettu portugalilainen nainen. Jaakko I (Englanti)
Vuonna 1586 Maria oli mukana Babington-salaliitossa, jonka tarkoituksena oli saada Maria Englannin hallitsijaksi Elisabetin murhan jälkeen. Elisabet oli säilyttänyt Marian hengen Ridolfi-salaliiton jälkeen, mutta ei enää voinut hyväksyä vaaraa, jonka hän kohtasi. Maria teloitettiin rikoksistaan vuonna 1587 ja näin Jaakosta tuli todennäköinen kruununperijä. Medici
Medici-suvun merkittävimmät saavutukset liittyvät taiteen ja arkkitehtuurin tukemiseen. Suku oli melkeinpä kaikkien renessanssin merkittävien taiteilijoiden mesenaatti. Suvun perustaja Giovanni di Bicci de’ Medici tuki Masacciota ja San Lorenzon kirkon restaurointia. Cosimo Vanhempi tuki muun muassa Donatelloa ja Fra Filippo Lippia. Merkittävin Medicien tukema taiteilija oli Michelangelo, jota tukivat useat Medicit Lorenzo de’ Medicistä alkaen. Medicit olivat myös merkittäviä taiteenkeräilijöitä, ja nykyään heidän kokoelmansa muodostaa Firenzen Uffizin gallerian rungon. Maria Montessori
Maria Montessori (s. 31. elokuuta 1870 Chiaravalle, Italia – 6. toukokuuta 1952 Noordwijk, Hollanti) oli italialainen pedagogi, joka kehitti montessoripedagogiikan 1900-luvun alussa. Montessori keskittyi erityisesti varhaiskasvatukseen. Hän korosti lapsen omaehtoisuutta ja luontaista uteliaisuutta, ja hän perusti kehittämänsä menetelmät lapsen havainnointiin. Hän määritteli ihmisille neljä kuuden vuoden mittaista herkkyyskautta, joiden aikana heille opetetaan niitä asioita, joita heidän on helpointa omaksua. Italian historia
Euroopan suurimman pankin omistaneesta Medici-suvusta tuli Firenzen valtias 1430-luvulla, ensimmäisenä johtajanaan Cosimo de’ Medici. Firenze säilyi muodollisesti tasavaltana, mutta vallan välineet olivat tiukasti Medicien ja heidän liittolaistensa käsissä. Cosimo de' Medici oli erittäin suosittu kaupunkilaisten keskuudessa aikakauden rauhan ja kukoistuksen vuoksi. Hänen merkittävimpiin saavutuksiinsa kuului rauhan solmiminen Milanon Sforza-suvun kanssa, mikä lopetti vuosikymmeniä jatkuneet sodat. Cosimo oli myös taiteiden tukija, joskin jotkut ovat pitäneet hänen mainettaan tässä suhteessa liioiteltuna. Maria de’ Medici
Maria de’ Medici tuli pian raskaaksi, synnytti dauphin Ludvigin 27. syyskuuta 1601 ja antoi kuninkaalle aihetta tyytyväisyyteen. Myös kuningaskunta, joka oli odottanut dauphinin syntymää, riemuitsi, sillä edellisen dauphinin syntymästä oli kulunut yli neljäkymmentä vuotta. Maria jatkoi esimerkillisen aviopuolison roolissa oloaan ja synnytti kuninkaalle useita jälkeläisiä. Katariina de’ Medici
Paavi Leo X:n serkku kardinaali Giulio de’ Medici valittiin paaviksi vuonna 1523 nimellä Klemens VII. Hänen sukulaistyttärenään ja Medicien suvun jäsenenä Katariina oli pienestä pitäen puheenaiheena eurooppalaisten kuninkaallisten avioliittoneuvotteluissa. Klemens VII onnistuikin järjestämään suojatilleen erinomaisen avioliiton. Michelangelo
Lorenzo de’ Medici kuoli vuonna 1492 ja hänen poikansa Piero karkotettiin Firenzestä 1494. Medicien jouduttua epäsuosioon Firenzestä tuli Michelangelollekin vaarallinen paikka, ja kun samalla sen kulttuuri-ilmapiiri muuttui ahtaammaksi, hän muutti vuonna 1494 jo ennen Pieron karkotusta Bolognaan vuodeksi. Siellä hän asui kuvataiteesta kiinnostuneen aatelisen Gianfrancesco Aldovrandin talossa puolen vuoden ajan. Aldovrandin kautta hän sai ensimmäisen julkisen tilaustyönsä, pienoisveistoskoristelun Pyhän Dominicuksen haudalle. Mario Merz
Mario Merz (1. tammikuuta 1925 Italia – 9. marraskuuta 2003) oli italialaiseen Arte Povera -ryhmään kuuluva taiteilija. Hän teki kymmeniä iglun muotoisia teoksia vuodesta 1968 lähtien. Merzin töille on tunnusomaista sekä luonnonmateriaalien käyttö että niiden metaforat sekä idea jatkuvuudesta ja toistosta. Merzin työ perustuu usein Fibonaccin lukuun, kaavaan, jolla usein esitetään luonnon matemaattista olemusta. Vuonna 1969 Merz kiinnostui keskiajalla eläneen italialaisen matemaatikko Fibonaccin tutkimasta numeraalisesta sarjasta 1-1-2-3-5-8-13-21, eli Fibonaccin lukujonosta. Elisabet I
Maria Stuartin aviomies, Ranskan kuningas Frans II kuoli 1560. Hyvin pian kuoleman jälkeen kuningataräiti Katariina de’ Medici hoputti miniäänsä palaamaan Skotlantiin. Koska Maria piti itseään Englannin todellisena kuningattarena eikä suostunut tunnustamaan Elisabetin asemaa, Elisabet ei antanut Marian palata Skotlantiin Englannin kautta. Estääkseen Mariaa avioitumasta Englannille vihamielisen ulkomaisen puolison kanssa Elisabetin tavoitteena oli naittaa hänet lojaalille englantilaismiehelle. Vahvana vaihtoehtona tähän tehtävään oli Robert Dudley. Tehdäkseen Dudleysta kiinnostavamman Marian silmissä Elisabet antoi miehelle Leicesterin jaarlin arvonimen. Skotlannin kuningatar kiinnostui kuitenkin enemmän Margaret Douglasin pojasta, Henry Stuartista, arvonimeltään lordi Darnley, jolla oli itselläänkin vaatimuksia Englannin kruunuun, sillä hänen isoäitinsä oli Margareeta Tudor. Maria Teresa (Napoli)
Maria Teresa (6. kesäkuuta 1772–13. huhtikuuta 1807) oli Habsburg-sukuun kuuluva Sisilian ja Napolin prinsessa, josta tuli serkkunsa Frans I:n puolisona Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinna (1792–1806) ja sen jälkeen Itävallan keisarinna. Maria Saksi-Coburg-Gotha
Maria Saksi-Coburg-Gotha (alun perin "Marie Alexandra Victoria", kutsumanimenä myös "Romanian Maria" ja "Edinburghin Maria", 29. lokakuuta 1875 Kent – 18. heinäkuuta 1938 Sinaia, Romania) oli Romanian viimeinen kuningatar ja kuningas Ferdinand I:n puoliso.