Onko Honkobackharjun jätinkirkko vaurioitunut?
Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko vaurioitui syksyllä 2006 tehdyissä metsänhoitotöissä, jolloin koko jätinkirkon eteläosa tuhoutui metsäalueen äestyksessä. Äestys rikkoi eteläosan kivivallit ja kivivallien sisäpihan kulttuurikerros rikkoontui. Honkobackharjun jätinkirkko
Honkobackharjun jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyn Alavetelissä sijaitseva kahdesti tutkittu ja metsä-äestyksessä osittain tuhoutunut jätinkirkko. Vaikka sen ajoittaminen on kesken, sijoittuu se kivikauden loppupuolelle. Honkobackharjun jätinkirkko
Kivivallissa on ainakin 4–5 matalaksi raivattua kohtaa, joita kutsutaan portiksi. Ne sijaitsevat kukin omalla sivullansa. Lähes keskellä eteläsivua sijaitseva portti aukeaa jätinkirkon keskipisteestä katsoen 177° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli lähes etelään. Se on metsä-äestyksessä vaurioitunut, mutta sen paikka erottuu selvästi. Siitä kolme metriä itään on sijainnut mahdollisesti toinenkin portti. Lähes keskellä pohjoissivua sijaitsee kolmas portti, joka aukeaa suuntaan 357° eli lähes pohjoiseen. Se on metrin leveä ja portin molemmat sisäreunat on reunustettu isoilla kivillä. Reunuskivet ovat voimakkaasti palaneet. Länsisivun portti sijaitsee lähellä lounaisnurkkaa ja se on metrin leveä. Se on tuhoutunut osittain äestyksessä. Itäsivun portti sijaitsee lähellä koillisnurkkaa ja se on alle metrin levyinen. Itäsivun portin pohjalla on isoja kiviä.
Kangasala
Nykyisin näkötorneja on enää kolme tuhopolttojen jäljiltä: Vehoniemenharju, Kirkkoharju ja uudelleen rakennettu Haralanharju. Keisarinharjun näkötorni paloi elokuussa 2006 ja hiljattain kunnostettu Haralanharjun torni tammikuussa 2007. Myös Kirkkoharjun näkötorni joutui polttoyrityksen uhriksi. Tuhoutuneista torneista Haralanharjun näkötorni rakennettiin uudelleen. Luettelo Suomen jätinkirkoista
Taulukoissa on ilmoitettu kohteen karttanimi tai todennäköinen kutsumanimi. Jätinkirkon ajoitus saattaa puuttua tutkimuksien keskeneräisyyden vuoksi. Kuntaan on lisätty sulkuihin myös entisen kunnan nimi. Osa kohteista sisältää useita jätinkirkkoja ja ne kuvaillaan samassa artikkelissa. Kohteet on lueteltu maakunnittain: ensimmäisenä on Pohjois-Karjalan ainoa kohde ja sen jälkeen etelästä pohjoiseen Pohjanmaan maakuntien ja Lapin jätinkirkot. Metelinkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Tyrnävän kirkosta noin 6,2 kilometriä itäkaakkoon, jossa se on Kukkolanvaaran laelta noin 700 metriä koilliseen sijaitsevan Metelinkankaan pohjoisreunalla. Kangas on hiekkakaartojen laikuttamien suoalueiden ympäröimää. Jätinkirkon reunalle ulottuu sorakuoppa. Lavansaaren kirkko
Lavansaarella oli ollut ennen viimeiseksi jääneen kirkon valmistumista, pieni puukirkko, jonka olivat rakentaneet joko espanjalaiset tai englantilaiset haaksirikkoutuneet 1600-luvulla. Kirkon rakennusaineena he käyttivät haaksirikkoutuneen laivansa osia. Tämä kooltaan pieni (6 x 8 metriä) sijaitsi Vanhankirkonmäellä. Kirkko oli kuitenkin rakennettu lentohiekalle, mikä ei ollut paras mahdollinen vaihtoehto. Pikkuhiljalleen kirkko hautautui lentohiekkaan ja luhistui. Kejsmolandsbackenin jätinkirkko
Mäen päällä sijaitsee kivistä puhtaaksi raivattu terassimainen alue, jota kiertää kivivalli. Vallin pituus on 28 metriä ja leveys 20 metriä. Vallien sisälle jäävä alue on 15 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Kivivallin leveys vaihtelee 3–5 metriä. Jätinkirkon pituusakseli suuntautuu 42° pohjoissuunnasta vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallissa on kaksi matalampaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Toinen portti aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen 43° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli koilliseen ja toinen portti aukeaa 320° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli luoteeseen. Högryggenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee noin 16,5 kilometriä Kruunupyyn kirkosta itäkaakkoon ja 15,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen. Seutu kuuluu Söderbyn Snåreen, jonka koululta on vielä matkaa 500 metriä pohjoiseen Högryggenin mäelle. Jätinkirkko sijaitsee kivisen mäen lakikohdan eteläpuolella. Mäen pohjoispuolella on pirunpeltoa. Kåtabackenin jätinkirkko
Jacob Tegengren tutki kohdetta vuonna 1928 osittain tuhoutuneen kiviröykkiön. Se oli muodoltaan lähes nelikulmainen ja mitoiltaan 5x5 metriä. Kiveyksen alta löytyi runsaasti hiiltä, mutta mitään hautaamiseen viittaava hän ei löytänyt. Pentti Risla suorittu kohteessa tarkastuskäynnin vuonna 2005. Hän kulki jätinkirkon kivivallit läpi GPS-paikantinen kanssa ja hahmotti sillä jätinkirkon karkeat muodot. Storbackenin jätinkirkot
Tryggve Gestrin tutki rakenteen sisäpuolelta muutaman koekuopan. Yhdestä kuopasta löytyi kvartsi-iskoksia, mutta asumisesta syntyneestä likamaasta tai kulttuurimaannoksesta löytyi vain ohut jälki. Gestrinin mukaan kohteessa olisi ollut mahdollisesti kivikautinen sesonkiasuinpaikka. Hembackenin jätinkirkko
Ähtävällä on kolme muutakin jätinkirkkoa: Isonkyrön vanha kirkko
Pohjankyrön suuren pitäjän kirkoksi rakennetun harmaakivikirkon paikalla oli aikaisemmin puinen kirkko, jonka viereen rakennettiin aluksi tiilestä sakaristo, joka on kirkon vanhin nykypäiviin säilynyt osa. Se on rakennettu 1510-luvulla, runkohuone tehtiin kivestä puukirkon paikalle 1520-luvulla ja sen valmistuttua 1530-luvun alussa asehuone. Kirkkoon suunniteltiin tiilestä muurattuja holveja, mutta ne jäivät uskonpuhdistuksen aiheuttamien rahavaikeuksien takia tekemättä. Kirkkosalia kattaa keskiaikaisen perinteen ja mallin mukainen tynnyriholvinen lautakatto vuodelta 1710. Paavalinkirkko (Helsinki)
Kirkko vaurioitui jonkin verran talvisodassa, ja jälkiä näkyy yhä yhdessä seinässä ja pääoven pylväissä. Kirkko peruskorjattiin vuosina 2002–2003 arkkitehtitoimisto Slotte & Schützin suunnitelmien mukaan. Korjauksessa kirkon ulkoasua palautettiin alkuperäiseen asuun ja sen koko äänijärjestelmä uusittiin. Koikkala
Koikkalassa on Juvan seurakuntaan kuuluva kyläkirkko, joka on rakennettu vuonna 1959. Sen on suunnitellut Martti Välikangas. Kirkko on malliltaan tiilinen pitkäkirkko, ja se on rapattu valkeaksi. Kirkkoon liittyy myös erillinen seurakuntasali ja kellotapuli. Muita nähtävyyksiä ovat Nuijamiesten muistomerkki, joka on pystytetty nuijasodan taistelun muistoksi. Luonnonnähtävyyksiä ovat mm. Heretinharju, Karihiekan hiekkaranta ja Enkelinpesäkivi Hiidenmaalla. Koikkalanmyllyllä Ruokojärven rannalla sijaitsevat Kirkkokivet ovat joukko suuria jääkauden aikaisia siirtolohkareita, jotka on rauhoitettu luonnonsuojelulain nojalla. Esihistoriallisia nähtävyyksiä ovat Uimasalon Sarkasvuoren kalliomaalaukset ja Ristilammen esihistoriallinen kvartsilouhos. Pyhän Henrikin saarnahuone
Saarnahuoneeseen on liittynyt monia yliluonnollisia uskomuksia. Rakennuksen tai ainakin sen alaosan on sanottu selvinneen pyhyytensä ansiosta useista koko Ylistaron kylän tuhonneista tulipaloista. Siinä onkin paikoin havaittavissa vanhoja palamisjälkiä. Kokemäen muinaisjäännöksiä vuonna 1876 luetteloinut Kustaa Killinen kertoi, että kansanperinteen mukaan aitan yläpuolella ollut luhti olisi palanut kahteen kertaan. Tuli olisi kuitenkin aina pysähtynyt alaosan ylimpiin hirsiin. Johan Adolf Lindströmin mukaan luhti paloi kolmesti. Rymättyläläisen kansantarinan mukaan eräs isäntä yritti ensin polttaa ja sitten purkaa aitan, mutta se oli aamulla taas koossa. Varsinkin ajalla ennen uskonpuhdistusta saarnahuoneessa on väitetty tapahtuneen ihmeparantumisia. Rakennuksen seinistä on vielä 1900-luvullakin revitty tikkuja, sillä niiden kerrottiin auttavan hammassärkyyn. Aitan alta kaivettua multaakin on aikoinaan käytetty tautien parantamiseen. Kotiseutuneuvos Esko Pertola on 1950-luvulla kertonut perinteestä, jossa saarnahuonen seinistä revittiin tikkuja ja kokeiltiin, josko ne palavat. Kiviojakankaan jätinkirkko
Kiviojakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva epävarma jätinkirkko. Epävarmuus johtuu rakenteen vaillinaisuudesta, sillä vain lounais- ja luoteissuunnissa erottuu selvät kivivallit. Kohde on vain yksi monista Pattijoen jätinkirkkokohteista. Hangon kirkko
Hankoniemi, sitä ympäröivät merialueet ja noin 400 saarta oli vuokrattu Neuvostoliitolle laivastotukikohdaksi Moskovan rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti. Vuokra-aika alkoi 23. maaliskuuta 1940 ja Neuvostoliitto luopui alueesta 2. joulukuuta 1941. Hanko kärsi pahoin sodissa ja vuokra-aikana: pommitukset olivat tehneet tuhojaan, julkisia rakennuksia oli räjäytetty palasiksi, mukaan lukien Hangon vesitorni. Kirkko oli vesitornin vieressä ja oli toiminut vuokra-aikana teatterina ja elokuvateatterina. Vesitornin räjäytys vaurioitti kirkkoa pahasti – jopa uuden kirkon rakentamista harkittiin. Hämeenlinnan ortodoksinen kirkko
Kirkko on homeinen ja siellä on sädesieniä, siksi seurakunta on suunnitellut rakennuksen purkamista ja uuden rakentamista. Kuitenkin Museoviraston mukaan Ernon suunnittelema kirkko on hyvin erikoinen moderni pieni kirkkorakennus, jollaista ei löydy muualta. Metelinkankaan jätinkirkko
Jätinkirkkoa ei hoideta millään tavalla. Sen liepeille on kuitenkin pystytetty kaksi muinaisjäännöksestä varoittavaa kylttiä. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Tammikuussa 2001 kulki jätinkirkon läpi telaketjuilla liikkuva kaivuri. Sen kulku-uraa tasoitettiin vielä traktorilla. Jätinkirkon etelävallista tuhoutui 4 metriä leveä kohta ja sen itäisen vallin sisäosaan tuli myös vaurioita. Pohjoisvallista ei ole jäljellä paljoakaan alkuperäistä kiveystä. Jätinkirkko
Tutkijat Marianna Ridderstad ja Jari Okkonen julkistivat vuonna 2009 kartoituksen, jonka mukaan jätinkirkkoja ja niiden porttiaukkoja on suunnattu tähtitieteellisesti merkittävien auringonnousujen ja -laskujen mukaan. Tämä on tyypillistä monille megaliittikulttuurin rakennelmille Keski-Euroopassa. Pohjanmaan jätinkirkot muistuttavat eniten eräitä Ranskan Carnacin varhaisia megaliittirakennelmia, kuten Crucunoa, Kermariota ja Le Maniota. Myös ne ovat suorakaiteen muotoisia rakennelmia, joissa esiintyy päivänseisausten ja -tasausten suuntauksia. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Iso Mahosaari sijaitsee aivan Lieksan kaupungin edustalla noin 9,6 kilometriä Lieksan luterilaisesta kirkosta lounaaseen. Saari sijaitsee Mahonselällä Sipolansaaren ja Kinahmonsaaren välissä. Jätinkirkko on löytynyt saaren kaakkoiskärjestä sen kivikkoiselta harjanteelta. Jättiläissaaren jätinkirkko
Jättiläissaaren jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Muhoksella sijaitseva jätinkirkko. Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkot sijaitsevat Ähtävän kirkosta 11,5 kilometriä kaakkoon. Ne sijaitsevat Ähtävä–Teerijärvi-maantien (yhdystie 7450) pohjoispuolella Tallbackenin harjulla niin, että jos saapuu paikalle valtatieltä 8 Salonkylästä (Lappfors) ja ajaa mainittua tietä 3,2 kilometriä, on saapunut harjulle. Eteläisin jätinkirkko sijaitsee vain 300 metriä tiestä harjun itärinteen jyrkässä kohdassa. Pohjoiselle jätinkirkolle tulee vielä edetä 700 metriä pohjoisluoteeseen, missä mäen loputtua alkaa uusi mäki kallioineen. Racklen jätinkirkko
Racklen jätinkirkko on Pohjanmaalla Närpiön Pirttikylässä sijaitseva epävarma ja tutkimaton jätinkirkko. Snårbackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee 6,5 kilometriä Teerijärven kirkosta luoteeseen ja 4,0 kilometriä Teerijärven Hästbackan kylästä pohjoisluoteeseen. Snårbacken on ympäristöstään 30 metriä ylemmäksi kohoava luode–kaakko-suuntainen mäenharjanne, jonka kaakkoispäässä jätinkirkko sijaitsee. Mäelle pääsee Teerijärveltä seuraamalla yhdystietä 7450 Hästbackaan ja kääntymällä yhdystielle 17925 Kolamiin, jota ennen käännytään oikealle Krasslandetin suuntaan. Noin 1,4 kilometrin jälkeen tie sivuaa mäkeä, jonne johtaa lyhyt metsätie kaakkoon päin. Sodankylän vanha kirkko
Sodankylän vanha kirkko jäi pois käytöstä vuonna 1859 uuden kirkon valmistuttua. Kirkolle jätettiin jäähyväiset sunnuntaina 23. lokakuuta 1859. Kirkko alkoi hiljalleen rapistua, kunnes 1800-luvun loppupuolella ymmärrettiin kirkon historiallinen arvo. Kirkon ensimmäinen restaurointi toteutettiin vuonna 1926. Kirkko kunnostettiin uudelleen Museoviraston johdolla 1979–1980, jolloin kunnostettiin myös kirkkoa ympäröivä hirsiaita. Museovirasto entisöi kirkkoa jälleen 1992–1995. Kirkon paanukatto uusittiin, ja aiemmin lähes vuoraamattomat hirsiseinät pintalaudoitettiin kokonaan. Kirkko dokumentoitiin huolellisesti ja kirkon restauroinnissa säilytettiin mahdollisimman paljon alkuperäistä. Tuhoutuneita osia uudelleen tehtäessä käytettiin vanhoja työmenetelmiä ja materiaaleja. Materiaalit ja työntekijät löytyivät paikkakunnalta. Kanneljärven kirkko
Kirkko ja sen sisustus kärsi jonkin verran vahinkoja talvisodassa. Sodan jälkeen kirkko siirtyi venäläisille, jotka käyttivät sitä rehusuojana ja myllynä. Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin 1941. Jatkosodan aikana kirkkoa kunnostettiin ja siellä pidettiin jumalanpalveluksia. Vuonna 1944 kirkko oli kuitenkin uudelleen jätettävä. Sodan jälkeen venäläiset käyttivät kirkkoa kananruokatehtaana ja puimalana aina vuoteen 1984 asti, jolloin sen katto ja puurakenteet tuhoutuivat tulipalossa. Tiilirunko jäi kuitenkin jäljelle. Inkeriläiset ja venäläiset ovat perustaneet Kannejärvelle Inkerin kirkkoon kuuluvan luterilaisen seurakunnan. Seurakuntalaiset ovat kunnostaneet betonikattoisena säilyneeseen sakaristoon seurakunnalle kokoontumistilat. Metelinkankaan jätinkirkko
Metelinkankaan jätinkirkko eli Metelinvaaran jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä sijaitseva jätinkirkko. Enontekiön kirkko
Kirkkoa on kunnostettu ulkoa 2005 ja sisältä vuonna 2006. Se on vuotuisten Hetan musiikkipäivien keskeisiä konserttipaikkoja. Nikolaikirche
Kirkko vaurioitui merkittävästi liittoutuneiden pommituksissa aivan toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Tulipalo tuhosi sisätilat ja pääosa runkohuoneen pilareista sortui. Itä-Berliinin alueella sijainnut kirkko restauroitiin lopulta vuosina 1981–1987. Samoihin aikoihin sen ympärille rakennettiin jäljitelmä sodassa tuhoutuneesta Nikolaiviertelin korttelista vuonna 1987 vietettyjen Berliinin kaupungin 750-vuotisjuhlien kunniaksi. Nikolaikirche on vuodesta 1987 alkaen toiminut museona ja konserttisalina. Pattijoen Kastelli
Pattijoen suurinta jätinkirkkoa on kutsuttu monilla eri nimillä. Toisinaan sitä kutsutaan lyhyesti vain nimellä "Kastelli" (), sillä muita sen nimisiä kohteita ei ole. Se kuului aiemmin Pattijoen kuntaan, jolloin se tunnettiin paremminkin "Pattijoen Kastellina". Kuvailevampi nimitys olisi "Kastellin jätinkirkko", "Linnakankaan jätinkirkko" (paikan mukaan) tai "Linnakankaan Kastelli", jota Museovirasto käyttää. Kansalaisen Karttapaikka käyttää paikallisten suosimaa nimeä "Kastellinlinna" , jolla viitataan mahdolliseen muinaislinnaan. Rakennelman käyttötarkoitusta ei tunneta. Jätinkirkko
Tutkijat M.Ridderstad ja J. Okkonen esittivät 2009, että noin puolet jätinkirkoista on suunnattu tähtitieteellisesti merkityksellisiin ilmansuuntiin, kuten tasaus- ja seisauspäivien auringonnousuihin tai -laskuihin +/−5 asteen tarkkuudella. Selvimmin tämä on nähtävissä suurimmissa ja parhaiten säilyneissä jätinkirkoissa, joista löytyvät myös tarkimmat suuntaukset. Näin ollen jätinkirkkoja voisi pitää osana Euroopassa jo vuonna 5000 eaa. alkanutta megaliittiperinnettä. Esimerkiksi Kastellin jätinkirkon neljä porttiaukkoa on sijoitettu kesäpäivänseisauksen, vapun ja elonkorjuun auringonnousun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun ja -laskun suuntiin. Myös muista jätinkirkoista on löytynyt nk. välipäivien eli talvenselän, vapun, kekrin ja elonkorjuun auringonnousujen ja -laskujen suuntauksia. Ollisbackenissa on sijoitettu kaksi menhiriä osoittamaan pohjois-etelä-suuntaa. Lieksan jätinkirkon pääakselit on suunnattu kesäpäivänseisauksen auringonlaskun ja talvipäivänseisauksen auringonnousun mukaisesti. Kotakankaan jätinkirkko
Kotakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Tyrnävällä sijaitseva tutkimaton ja vielä epävarma jätinkirkko. Storbackenin jätinkirkot
Mäen laella on melko kivikkoista ja sieltä on löydetty monia kivivalleja. Osa valleista muodostavat suorakulmaisen muotoisia rakenteita, jotka on tulkittu jätinkirkoiksi. Suurempi niistä on 35–40 metriä pitkä ja 15–20 metriä leveä. Sen pituusakseli osoittaa 65° pohjoisesta myötäpäivään . Toinen jätinkirkoksi ajateltu vierekkäinen rakenne on suurin piirtein saman kokoinen, mutta kolmas, ja samalla viimeinen, on vain 25 metriä pitkä ja 15 metriä leveä. Paikan tarkastaja Tryggve Gestrin otaksui silloin, että rakenne olisi hahmotettavissa niin, että suuren kivivallin sisälle on raivattu kolme vierekkäistä kivivallia. Silloin ne tulkittiin kivivalliasumukseksi , joita oli kolme rinnakkain. Snårbackenin jätinkirkko
Snårbackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyssä sijaitseva jätinkirkko, joka on havaittu hiljattain. Korkeamäen jätinkirkko
Alue sijaitsee Alahärmän kirkosta 6,5 kilometriä itään Haarusjärven eteläpuolella ja Kortesjärven puolella sijaitsevien kalliopaljastumien länsipuolella. Alueella sijaitsee laajoja ojitettuja soita kuten esimerkiksi Kaakkurinneva ja siellä on myös kallioinen mäki, jota kutsutaan Korkeamäeksi tai Korkiasaareksi. Mäen päällä on useita kivisiä muinaisjäännöksiä. Ne sijaitsevat pääasiassa mäen koillissivulla, missä muinainen rantakin on sijainnut. Korkiasaaren juurelle pääsee metsäautotieltä, joka tulee siihen Alhärmästä alkavalta yhdystieltä 17843. Metsäautotietä ajetaan yhdystieltä 1,2 kilometriä etelään. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Alavetelin kirkosta noin 7 kilometriä itäkoilliseen. Sinne pääsee Alavetelistä joko yhdystietä 18007 pitkin Jolkkaan tai yhdystietä 17947 pitkin Paasilaan. Jos seuraa ensin mainittua tietä, jatketaan sitten Saarukkaan ja käännytään siellä etelään metsäautotietä pitkin Paasilan suuntaan. Jos tuleekin jälkimmäistä tietä, käännytään Paasilassa Stora Kutusträsketin kohdalla vasemmalle koilliseen johtavaa metsätietä pitkin. Honkobackharju sijaitsee metsätien keskivaiheilla. Harju on kilometrin pitkä ja noin 200–300 metriä leveä. Harjun lakialue on melko tasainen ja se on muodostunut sorasta ja suurista kivistä. Alempana rinteillä on pintamaassa hiekkaa. Laella on kolme muinaisjäännösryhmää. Keskellä on noin 10 röykkiön ryhmittymä, noin 200 metriä koillisessa on suuri ja pyöreä kivivalli ja noin 100 metriä etelässä sijaitsee jätinkirkko. Sääksmäki
Kirkossa on jäljellä vain vähän keskiaikaisia osia, sillä kirkkoa on milloin laajennettu, milloin supistettu ja tulipalotkin ovat vieneet osansa. 1600-luvun vaihteesta peräisin olevista Yrjänänpojan seinämaalauksistakin on saatu pelastettua vain muutama vihkiristi. Kirkko korjattiin perusteellisesti vuosina 1924–25 ja silloin tehtiin aukko lattian alla oleviin vanhoihin hautaholveihin, joiden joukossa oli mm. Svinhufvudin suvun holvi. Kolme vuotta myöhemmin aprillipäivänä kirkko kuitenkin paloi perusteellisesti. Nykyinen kirkko onkin rakennettu uudelleen vanhoja kiviosia käyttäen alkuperäiseen muotoon. Kirkon seiniin maalattiin tarkasti vanhojen aiheiden mukaiset vihkiristit. Kellotapulikin on rakennettu uudelleen vuonna 1932 lähes entisen näköiseksi. Vihdin kirkko
Museoviraston mukaan "mäen laella sijaitseva vaaleaksi rapattu Vihdin tiilikirkko on kirkonkylän maisemallinen kiintopiste" ja "kirkonmäellä oleva sankarihauta-alue valkoisine puuristeineen kuuluu Suomen kauneimpiin".. Sankarimuistomerkki "Hyvästijättö" on kuvanveistäjä Heikki Varjan teos ja paljastettu vuonna 1951. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkon lähiympäristössä on asuttu pitkään. Tästä kertoo maaperän asuinpaikkapinta, jonka kulttuurikerroksesta löytyi kaivauksissa runsaasti jälkiä asumisesta. Toimeliaisuudesta oli jäänyt jälkiä sekä jätinkirkon sisäpuolelle että ulkopuolelle. Valitettavasti tehdyt löydöt, kvartsi-iskokset ja palanut luuaines, eivät antaneet asuinpaikalle ajoituksia. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Kastellin alueella on jätinkirkkojen keskittymä: Storbackenin jätinkirkot
Vuonna 1989 kävi Tryggve Gestrin paikalla tarkastusmatkalla. Kohdetta ei olla tutkittu tarkemmin eikä siellä olla suoritettu kaivauksiakaan. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkon sisäpihan ja kivivallin kaivauksilta ei löydetty montaakaan esinettä. Suurin osa löydöistä (noin 1000 kappaletta) olivat kivikaudelle tyypillisiä kvartsi-iskoksia. Muutama prosentti löydöistä olivat kiventyöstöstä syntyviä kiven ytimiä. Kiviesineitä löydettiin vain viisi. Ne olivat kaavin, uurrin, kaksi esineen teelmää ja hiotun esineen kappale. Keramiikkaa löytyi neljä sirpaletta. Ne olivat asbestikeramiikkaa ja niiden kuviokoristelu muistutti Pöljän keramiikkaa. Koska löytöaineisto on vähäistä ja esimerkiksi palanutta luuta ei löytynyt, päätteli kaivauksien johtaja Hans-Peter Schulz paikan eroavan tyypillisestä kivikauden asuinpaikasta niin paljon, että varsinainen asuinpaikan täytyy sijaita muualla. Hembackenin jätinkirkko
Kun mäki kohosi maankohoamisen johdosta ylös merestä, oli meri matalaa kivikkoista saaristoa. Koska jätinkirkko sijaitsee vain 42,5 metriä merenpinnan yläpuolella, on se voitu rakentaa vasta noin 2000 eaa. tai sitä myöhemmin. Tämä ajoittuu aivan kivikauden loppupuolelle, mutta jätinkirkko on ollut mahdollista rakentaa tätäkin myöhemmin pronssikaudella. Jos pronssikausi tulisi kyseeseen, olisi jätinkirkko hyvin nuori. Onkin esitetty epäilyjä, ettei tämä kohde olisikaan jätinkirkko vaan jokin muu puhtaaksi raivattu alue. Tallbackharjun jätinkirkot
Jätinkirkosta 150 metriä pohjoiseen samalla harjanteella on pieni jätinkirkko tai pikemminkin vallien ympäröimä painanne. Se on noin 16 metriä pitkä ja 10 metriä leveä, mutta sisäpiha on vain 7x4-metrinen. Painanne voi olla kivikkoon raivattu asumuspainanne. Isojoen kirkko
Lapväärtin kirkko oli isonvihan eli vuosien 1713–1721 jälkeen huonossa kunnossa ja papin palkkaukseen alettiin vaatia talonpojilta yhä suurempaa osuutta. Talonpojat maksoivat pappien palkat päivätöinä. Isojokisia lukuun ottamatta kaikki toteuttivat velvollisuutensa. Isojokiset olivatkin useasti käräjillä asian tiimoilta. Honkajoen asukkaiden ei tarvinnut osallistua näihin Lapväärtin seurakunnan päivätöihin, sillä he kuuluivat Ikaalisten pastoraattiin. Esimerkiksi vuoden 1734 syyskäräjillä 18 isojokista talonpoikaa oli vastaamassa pappilan päivätöiden laiminlyönnistä. Lapväärtin kirkkoherra kuitenkin antoi tekemättömät päivätyöt anteeksi vaatien ne ensi vuonna tehtäviksi. Kuitenkaan isojokisia ei seuraavanakaan vuonna päivätöissä näkynyt, jonka vuoksi kirkkoherra ilmoitti asiasta nyt maaherralle. Maaherra velvoitti nimismies Jonas Falckia vaatimaan isojokiset töihin, sillä laki näin velvoitti. Myös kirkkoherra haastoi isojokiset käräjille, mutta sielläkin isojokiset esiintyivät vain entistä määräilevämpinä. Isojokiset määrättiin sakon uhalla päivätöihinsä. Tätäkin päätöstä eräs talonpoika vielä arvosteli. Hän sai sakon. Tulevina vuosina sama meno jatkui, eikä isojokisia päivätöissä näkynyt. Siten myös käräjillä he olivat joka kerta. Metelinkankaan jätinkirkko
Jätinkirkkoa ei ole tutkittu vielä, mutta Hjalmar Appelgren tutki sitä muinaislinnoja käsittelevien kenttätutkimuksiensa aikana ja julkaisi siitä pohjapiirroksen vuonna 1891. Sen ovat käyneet tarkistamassa vuonna 1914 Aarne Europaeus ja vuonna 1979 Paula Purhonen. Vuonna 1997 Mika Sarkkinen sisällytti sen Limingan inventointiin, mutta ei yrityksistään huolimatta löytänyt alueelta asuinpaikkoja. Heinäveden kirkko
Kirkon pihalla kasvavat puut estävät kirkon näkymisen pohjoiseen ja länteen. Pihalla kirkon eteläpuolella on laajalla alueella sankarihautausmaa, jolla on noin kahdensadan sodissa kaatuneen heinäveteläisten muistolaatat sekä Veikko Jalavan veistämä sankaripatsas vuodelta 1965. Kirkon piha ei ole suuri ja rajoittuu lähinnä eteläiseen pihaan, pysäköintialueeseen ja kirkon kiertävään tiepolkuun. Tämä johtunee siitä, että kirkonmäellä on niin jyrkät rinteet, ettei niihin voi perustaa puistoa. Pyhän Jaakon kirkko (Stanstead Abbotts)
Pyhän Jaakon kirkko on käytöstä poistettu anglikaanikirkko Stanstead Abbottsin kylässä Englannissa Kirkkoa hoitaa Churches Conservation Trust. Honkobackharjun jätinkirkko
Kohdetta on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1975 (Mirja Miettinen), 2003 (Pentti Risla) ja 2006 (Kaisa Lehtonen). Siinä on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1950 (Gunnar Rosen) ja 2007 (Hans-Peter Schulz). Kejsmolandsbackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Purmon kirkosta 10,5 kilometriä eteläkaakkoon Edetissä olevalla Kejsmolandsbackenin mäellä 950 metriä Purmonjoesta länteen. Mäen 55 metrin korkeuskäyrän eteläpäässä sijaitsee selvästi hahmoteltavissa oleva jätinkirkko. Korkeamäen jätinkirkko
Alueen kiviset rakenteet on tunnettu kauan, mutta mäen eteläpäässä sijaitseva jätinkirkko on uusi havainto. Muut kiviröykkiöt sijaitsevat mäen pohjoispuolella. Pohjoispään keskittymä sijaitsee 75 metriä jätinkirkosta pohjoisluoteeseen ja toinen keskittymä sijaitsee 40 metriä siitä pohjoiseen. Röykkiöt ovat sammaleiden ja kasvuston peittämiä, mutta ne ovat pintamaata raivaamatta havaittavissa. Niitä on tulkintatavasta riippuen 4–7 kappaletta. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee viidestä metristä kahdeksaan metriin. Jokaista röykkiötä on kaiveltu niiden keskikohdasta. Mäellä on näiden lisäksi kaksi jätinkirkkoa pienempää latomusta, jossa on ilmeisesti keskeltä raivattu puhtaaksi alue luontaisesta kivikosta ja raivatut kivet on pinottu reunavalliksi. Toisen raivatun alueen halkaisija on 16 metriä ja toisena alueen mitat ovat 16×10 metriä. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saaren kaakkoiskärjessä on muitakin kiviröykkiöitä. Timo Jussila raportoi viidestä peräkkäin sijaitsevasta kivilatomuksesta, joista yksi on nyt tunnistettu jätinkirkko. Rannasta 30 metrin päässä sijaitsi pyöreä kivikehä, jonka halkaisija on 3,5 metriä. Tästä hieman pohjoiseen sijaitsee kiviröykkiö, jossa on keskellä kuoppa. Röykkiön halkaisija on 3 metriä. Seuraavaksi tulee jätinkirkko, joka jälkeen löytyy halkaisijaltaan 4 ja 6-metriset kivilatomukset. Viimeisen latomuksen keskellä on halkaisijaltaan 1,2-metrinen kivikasta. Hartolan kirkko
Kirkko korjattiin vuonna 2013 arkkitehti Virpi Tervosen suunnitelmien mukaan. Korjauksen yhteydessä kirkon kuorin lattia palautettiin alkuperäisen kaltaiseksi punaharmaaksi salmiakkikuvioiseksi betonilaataksi. Alttarin yläpuolelle siirrettiin jo vanhassa kirkossa ollut kattokruunu. Lisäksi takaosaan rakennettiin yleisöwc ja sen kanssa symmetrisesti varasto. Lounais-Suomen Jätehuolto
Syksyllä 2017 uutisoitiin Lounais-Suomen jätehuollon ja Salon Kaukolämpö Oy:n suunnittelevan jätteenpolttolaitoksen rakentamista Salon Korvenmäkeen vuodeksi 2020. Voimala tuottaisi sähköä ja lämpöä Salon seudun kaukolämpöverkkoon. Laitos polttaisi vuodessa 90 000–120 000 tonnia jätettä. Ekokem Oyj:n (vuodesta 2017 Fortum Waste Solutions Oy) noin 100 miljoonan euron Korvenmäen jätteenpolttolaitos piti valmistua jo vuonna 2018, mutta korkeimpaan hallinto-oikeuteen edennyt valitusprosessi kaatoi hankkeen. Käyräkankaan jätinkirkot
Jätinkirkon alueen ja ympäristön metsät hakattiin paljaaksi ja sen jälkeen maanpinta äestettiin. Työmiehet kuitenkin kiersivät suojellun alueen ja se jäi koskemattomaksi. Eteläosassa sijainnutta kiviröykkiötä on pengottu, mutta inventointityöryhmä palautti puuttuvat kivet röykkiöön. Linnakankaan jätinkirkko
Aarne Europaeus eli myöhemmin Äyräpää mainitsee vuonna 1914 laatimassaan kaivauskertomuksessaan, että Anders Snellman on julkaissut jätinkirkosta oman tutkielman ja että Hjalmar Appelgren olisi käynyt täällä myös tutkimassa jätinkirkkoa. Hän kuvasi sen kivirakenteet tarkasti ja julkaisi siitä yksityiskohtaisen pohjapiirroksen. Piirroksesta mittaamalla voidaan päätellä sen olleen silloin noin 25 metriä pitkä ja noin 17 metriä leveä, mikä vastaa jätinkirkon nykymittoja. Hän huomasi myös, että vallipiha oli kivetöntä maata ja ettei siinä kasvanut oikeastaan mitään. Vallien ulkopuolella kasvoi nuorta metsää, sillä paikallisten mukaan metsä oli palanut useita kertoja. Lounaissivun portin sisäpuolella sijaitsi 3 metriä pitkä ja metrin levyinen maan- ja kivensekainen kumpu. Sen vieressä oli kuopanne, jota hän epäili ”aarteenetsijöiden” tekemäksi. Vallin pohjoissivulla erottuu pohjapiirroksesta kivikossa kuoppa, joka voisi olla auki tongittu. Jättiläissaaren jätinkirkko
Jätinkirkolla ei ole suoritettu tarkempia tutkimuksia. Se on ollut mukana inventoinneissa vuonna 1985 (H. Taskinen) ja 2012 (Hans-Peter Schultz). Juankosken tehtaankirkko
Uuden kirkon valmistuttua Juankoskelle 1989 vanhaa tehtaankirkkoa on käytetty kerhotilana, kirkkosalissa ei ole pidetty jumalanpalveluksia. Museovirasto epäsi kirkolle anotun purkuluvan ja 2006 sitä kunnostettiin. Kirkko on suojeltu kirkkolain nojalla. Svedjebackenin jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Ähtävän kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon. Paikka on laaja soiden ympäröimä moreenikangas Ähtävänjoen ja Norrijoen välialueella. Svedjebacken sijaitsee 700 metriä Stora Angjärvestä etelälounaaseen. Paikalle pääsee kääntymällä kantatieltä 68 Salonkylästä (Lappfors) etelään johtavalle yhdystielle 7450. Sitten käännytään melkein heti Angjärven suuntaan. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkon sisäpihan alue on alun perin ollut 16–20 metriä pitkä ja 12 metriä leveä (pinta-ala 210 m²). Kun itävallista siirrettiin kiviä toista rinnakkaista vallia varten, kapeni sisäpiha sen eteläpäässä 9 metriin (noin 185 m²). Sisäpiha on pinnaltaan kivetön ja sen keskikohdan pinnankorkeus on noin 15 senttimetriä reunojen pintaa alempana. Kaivauksissa meren huuhtoman maa-aineksen alta paljastui ruskeaksi värjäytynyttä likamaata, jollainen syntyy ihmistoiminnan jätteiden värjätessä hiekkaa. Monissa kohdissa kaivausaluetta huomattiin, että sisäpihan kenttää olisi täytetty ja tasattu erityyppisillä täytemailla. Likamaata esiintyi myös puoli metriä pohjoisvallin alla. Valli on joko rakennettu uudelleen tai myöhemmin sortunut sisäpihan pinnan päälle. Erityisiä sisäpihan löytöjä oli muutama. Pohjoisosassa sijaitsee metrin pituinen soikea kuoppa, jonka molemmissa päissä on isot kivet. Toinen kuoppa liittyy kivettyyn lieteen, joka sijaitsi sisäpihan koillispäässä. Se oli 2,0 metriä pitkä, 1,2 metriä leveä ja 25 senttimetriä syvä. Se oli täynnä palaneita kiviä ja nokimaata. Lieden ja vallin läheltä löytyi tasaiseksi rakennettu kivetty alue, jossa 20–70 senttimetrin kokoiset kivet oli kaivettu maahan niin, että kivien suorat sivut muodostivat yhdessä tasaisen pinnan. Pohjoisvallin sisäreunassa on vallin suuntainen nokimaa-alue, joka on voinut syntyä puurakenteen palamisesta. Honkobackharjun jätinkirkko
Kaivauksilta otettiin talteen erilaisia näytteitä radiohiili- ja termoluminenssiajoituksia varten. Niiden tuloksia ei ole tässä käytettävissä. Scholz päättelee kohteen ajoituksen epäsuorasti. Maankohoamisen rannansiirtymän kronologian mukaan jätinkirkolle voidaan antaa karkea ajoitus. Jätinkirkko on voitu rakentaa aikaisintaan silloin, kun Litorinameren vedenpinnan keskivedentaso alitti 54 metriä (mpy). Se vastaa ajoitusta 3200 eaa. Alue oli saaristona siihen asti, kun keskivedentaso alitti 42 metriä (mpy). Tämä vastaa ajoitusta 2400 eaa. Molemmat ajoitukset sopivat kiviesinelöytöihin ja Pöljän keramiikkaan. Soanlahden seurakunta
Jatkosodan aikana jumalanpalveluksia pidettiin Kiprosen ja Kuusiston taloissa. Korpiselän rukoushuonekunnan kirkko sen sijaan säilyi takaisinvaltauksen yhteydessä ja se kunnostettiin takaisin kirkolliseen käyttöön. Suistamon alueen kirkoista Loimolan kirkko paloi perääntyvien neuvostojoukkojen sytyttämänä, mutta Leppäsyrjän kirkko säilyi ehjänä, tosin siitä oli välirauhan aikana tehty leipomo. Uusi evakuointi oli kuitenkin edessä jatkosodan lopulla kesällä 1944. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkko on nelikulmainen mutta pyöreäkulmaisen muotoinen kivivalli, joka on äestyksestä huolimatta edelleen hyväkuntoinen. Se on 65 metriä pitkä ja 35 metriä leveä. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 32° pohjoisesta vastapäivään eli pohjoisluoteeseen. Kivivallissa on yksi kohta, joka on jätetty matalammaksi eli siinä on niin sanottu portti. Portti osoittaa jätinkirkon keskipisteestä 148° myötäpäivään eli eteläkaakkoon ja sijaitsee siten jätinkirkon pituusakselilla. Hailuodon vanha kirkko
Kirkko restauroitiin vuosina 1964–1966, jolloin muiden muassa otettiin esille vanhat seinämaalaukset. Kirkko tuhoutui kellotapulista alkunsa saaneessa tulipalossa 2. elokuuta 1968. Tuhoutuneen kirkon tilalle valmistui uusi kirkko vuonna 1972. Uudessa kirkossa on esillä vanhasta kirkosta pelastettua esineistöä. Pesuankankaan jätinkirkko
Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon asennon ja porttien sijainnit Suomen jätinkirkkojen arkeoastronomisessa hankkeessa. Jätinkirkon pitemmän sivun kivivallit osoittivat (kaakko-luode-suuntaisena) kohti 317° pohjoisen suunnasta myötäpäivään. Portteja oli mitattu kaksi, jotka aukesivat jätinkirkon keskipisteestä katsoen suuntiin 137° ja 317° pohjoissuunnasta myötäpäivään lukien. Samassa tutkimuksessa ilmoitettiin jätinkirkon lähellä sijaitsevasta kiviröykkiöstä ja yhdestä pystyyn nostetusta kivestä. Muuten jätinkirkon lähiympäristö on täysin tuhoutunut. Högryggenin jätinkirkko
Högryggenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Kruunupyyssä sijaitseva jätinkirkko. Johanneksen kirkko (Tartto)
Jaanin kirkko kärsi merkittäviä tuhoja suuren Pohjan sodan aikana, jolloin vuonna 1708 vetäytyvät venäläisjoukot hävittivät mennessään Tartoa. Kirkon tornin yläosa kaatui kirkkosalin päälle, minkä lisäksi kirkon keskilaiva ja kuorin holvit hävisivät. Sen sisätiloja uudistettiin arkkitehti G. F. W. Geistin johdolla vastaamaan historiallista kirkkoa vuosien 1820 ja 1830 välillä. Tuolloin tosin hävitettiin suuri osa vielä säilyneistä sisäpatsasista. Nykypäiviin säilyneet rapattiin piiloon. Vuosien 1899 ja 1904 välillä kirkon ulkkosivua restauroitiin arrkitehti W. Bockslaffin johdolla, jolloin sen ulkopatsaista poistettiin rappaukset. Tarkoituksen aoli restauroida myöps kirkon sisätiloja, mutta suunnitelmat tästä tyssäsivät ensimmäisene maailmansotaan. Kirkko tuhoutui tulipalossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944 ja Neuvosto-Viron aikana suunniteltiin nyt säiden armoille päätyneiden raunioiden hävittämistä, jota ei kuitenkaan toteutettu. Kirkon korjaukset aloitti puolalainen yritys vuonna 1989 ja korjauksia jatkettiin virolaisvoimin vuoden 1991 jälkeen.Vuonna 1997 perustettiin uudelleen Tarton Johannaksen seurakunta ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin saman vuoden jouluna. Korjaustyöt saatiin päätökseen 2000-luvun lopussa. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Jätinkirkosta ei ole Museoviraston Muinaisjäännösrekisterissä merkintää. Saarella on kuitenkin jo kaksi muinaisjäännöskohdetta ennestään. Jätinkirkon sisäpihaa reunustaa nelikulmainen kivivalli, joka on noin 2 metriä leveä. Jätinkirkon pituus on 23 metriä ja leveys 18 metriä. Kivivallin sisällä on Marianna Ridderstadin mukaan toinenkin pienempi kivivalli. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 19° pohjoisesta vastapäivään eli pohjoiskoilliseen. Hembackenin jätinkirkko
Jätinkirkon aluetta ei olla tutkittu muulla tavalla kuin kevyesti tarkastelemalla. Näin on toimittu vuosina 1880 (Sandelin), 1900 (U. T. Sirelius), 1968 (Ari Siiriäinen), 1980 (Mirja Miettinen), 2000 (John Finnäs) ja vuonna 2016. Kejsmolandsbackenin jätinkirkko
Vuonna 2008 jätinkirkon alueella suoritettiin tarkastus (Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla), mutta kohdetta ei ole tutkittu kaivauksin. Rajakankaan kirkko
Rajakankaan kirkko tai myös Rajakankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Oulun Haukiputaalla sijaitseva iso jätinkirkko, jota ei ole vielä tutkittu. Hembackenin jätinkirkko
Kohde sijaitsee Ähtävän kirkosta 5,5 kilometriä itäkaakkoon Ähtävänjoen mutkasta 200 metriä pohjoiseen Staraholmarnan pohjoispuolella olevalla mäellä. Valtatieltä 68 poiketaan pohjoiseen Humlaan ja Hummelholmista jatketaan suoraan itään kaksi kilometriä mutkaan asti. Kohde on tien sivulla 40 metriä pohjoiseen. Jätinkirkko sijaitsee Hembackenin kaakkoisreunassa. Vantaan Pyhän Laurin kirkko
Vantaan Pyhän Laurin kirkko () on keskiaikainen harmaakivikirkko Vantaalla. Se on pääkaupunkiseudun vanhin rakennus sekä Tikkurilan seurakunnan ja Vantaan ruotsinkielisen seurakunnan pääkirkko. Kirkko ympäristöineen on osa Helsingin pitäjän kirkonkylää, Etelä-Suomen parhaiten säilynyttä historiallista kirkonkylämiljöötä. Hembackenin jätinkirkko
Jätinkirkon pohjois- ja luoteispuolella on tasainen ja kivistä puhtaaksi raivattu 50 metriä pitkä alue. Tämän arvellaan olevan niin sanottu asuinpaikkapinta. Alueella sijaitsee halkaisijaltaan muutaman metrin suuruisia painanteita. Jätinkirkosta 5–6 metriä etelään sijaitsee matala ja kaareutuva valli, joka voi olla luontainen rantavalli. Jätinkirkosta kaakkoon sijaitsee kaksi halkaisijaltaan 6–8 metristä kiviröykkiötä, joiden korkeus on metri. Toinen röykkiö on osa jätinkirkon kivivallia, mutta toinen sijaitsee siitä 10 metrin päässä. Alempana etelärinteessä sijaitsee tervahaudan kuoppa, jonka halkaisija on 7 metriä. Jätinkirkko
Jätinkirkkoja esiintyy lähinnä Pohjanmaalla ja muualla Perämeren pohjoisilla rannoilla, missä niitä tunnetaan laskentatavasta riippuen nelisenkymmentä kappaletta. Suurin jätinkirkko on 60-metrinen Raahen Pattijoen Kastelli. Muita tunnettuja paikkoja ovat esimerkiksi Haukiputaan Rajakangas, Siikajoen Pesuankangas ja Pedersören Jäknabacken. Honkobackharjun jätinkirkko
Jari Okkonen sijoittaa jätinkirkon myöhäisemmäksi 1500 eaa. Hän niputtaa kaikki Kruunupyyn kolme jätinkirkkoa samanaikaisiksi. Kiviojakankaan jätinkirkko
Jätinkirkko on vain puoliksi tunnistettavissa. Lounainen ja luoteinen kivivalli ovat maastossa näkyvissä. Paikalla suoritettu Lidar-keilaus paljasti siitä osittaisen suorakulmaisen rakenteen, jonka luoteiskulmauksessa on suorakulmainen nurkkaa. Nurkasta etenee kaakkoon 40 metriä pitkä kivivalli, jonka keskeltä katkaisee raivatun näköinen kulkuväylä eli portti. Portti aukeaa jätinkirkon oletetusta keskipisteestä suoraan länteen. Nurkasta itä-koilliseen kulkee suora 21 metriä pitkä kivivalli, joka loppuu mäen jyrkkenevään rinteeseen. Jätinkirkon eteläpäässä kivivallin toinen nurkka erottuu pyöreänä, mutta sen eteläsivun kivivalli on vain kymmenen metriä pitkä. Muita jätinkirkon rakenteita ei keilauskuvasta erotu. Jätinkirkon pituusakseli osoittaa 166° pohjoisesta länteenpäin eli noin länsiluoteeseen. Vaikutelmaksi jää keskeneräinen tai osittain tuhoutunut jätinkirkko. Jätinkirkon sisäosassa puhtaaksi raivatulla alueella on jäljellä muutama suurempi kivenlohkare. Johanneksenkirkko (Helsinki)
Arkkitehti Melander suunnitteli itse kirkon penkit, saarnatuolin, alttarilaitteen ja kastepöydän. Koristelussa on käytetty paljon kolmiapila-aihetta, joka on tyypillinen goottilainen pyhän kolminaisuuden symboli. Kirkon sisätilat ovat hyvin koristeelliset lasimaalauksineen, kaari-ikkunoineen, virsitauluineen ja kattokruunuinen. Alun perin myös kirkon vihreänharmaissa, rapatuissa seinäpinnoissa oli niiden yläosissa ja holvikaarissa oli koristekuvioita. Myöhemmissä restauroinneissa (ensimmäisen kerran vuonna 1913) kuviot peitettiin vaalealla yhtenäisellä värillä. Kirkko restauroitiin sen satavuotisjuhlia varten ja silloin vanhasta koristemaalauskerroksesta paljastettiin osa yleisölehterin seinään. Kirkko vaurioitui Helsingin suurpommituksissa helmikuussa 1944; muun muassa useita ikkunoita särkyi. Honkobackharjun jätinkirkko
Hans-Peter Schulz mukaan portit oli raivattu maanpinnan tasalle ja hänen vaikutelmaksi jäi, että ne olisivat toimineet jätinkirkon kulkuaukkoina. Hän huomasi kaivausten aikana myös, että pohjoisvallin portin reunuskivet olivat voimakkaasti palaneet. Kivissä oli syvät halkeamat, jotka alkoivat pinnasta ja loppuivat kiven sisälle. Samanlaisia halkeamia oli myös maan alta pinnalle kaivetuissa kivissä, joten syy ei ilmeisesti ole metsäpalossa. Hän päätteli, että kivivallit olivat perustus hirsirakenteelle ja joka olisi palanut erittäin kuumana halkaisten hirsiä reunustavat kivet. Portin edusta ja osin kivivallin altakin maa oli muuttunut punaiseksi. Palanut maa on usein punaista johtuen raudan kuumuuden vaikutuksesta tapahtuvasta hapettumisesta. Palanutta maata oli monissa muissakin paikoissa. Palaneen maan päällä oli kuitenkin kerros puhdasta rantahiekkaa tai soraa. Schultz päätyi olettamaan, että sekä kivivalleja oli rakennettu ainakin kahteen kertaan ja että jätinkirkon sisäpihan maanpintaa olisi korotettu rantahiekkalla noin 10–15 senttimetriä. Kotakankaan jätinkirkko
Jätinkirkkoa ei ole tutkittu, mutta jätinkirkon tilannetta on käynyt tarkastamassa Paula Purhonen vuonna 1978 ja Mika Sarkkinen vuonna 1993. Limingan inventoinin yhteydessä vuonna 1997 löytyi viereinen asuinpaikka. Metelinkirkko
Jätinkirkon vallit ovat vaurioituneet alueella suoritetun avohakkuun jälkitöissä, kun metsän maanpintaa avattiin äestyksellä. Jätinkirkon rinteenpuoleisen vallin päällä sijaitsi 1990-luvun lopulla hirvitorni. Honkobackharjun jätinkirkko
Noin 300–400 metriä etelään korkeudella 43–45 metriä (mpy) sijaitsee asuinpaikka, jonka keramiikka ei ole samaa tyyppiä kuin jätinkirkosta löydetty. Tässä keramiikassa ei käytetty asbestikuituja ja se on karkeapintaista. Sen arvellaan olevan kivikauden loppupuolelta. Asuinpaikka sijaitsee sellaisella korkeuskäyrällä, että meri ulottui tänne asti kivikauden loppupuolella. Högryggenin jätinkirkko
Högryggenin jätinkirkon löytäjää ei tiedetä, mutta Museovirasto suoritti tarkastuskäynnin Berit Björklundin ilmoituksen perusteella vuonna 1989. Kohde tarkastettiin toisen kerran vuonna 2010, kun Juha-Matti Lehto kävi paikalla seudullisen inventoinnin yhteydessä. Kirkkojärvi (Hamina)
Kirkkojärvi on maankohoamisen seurauksena äskettäin merestä kuroutunut järvi. Järvi on rehevöitynyt ja lähes kokonaan umpeenkasvanut. Kirkkojärveä kunnostettiin vuosina 1994–1995 rakentamalla järven keskiosien yli pengerpato, jolla eteläosa erotettiin muusta järvestä. Eteläosan vedenpintaa nostettiin ja sitä pidetään noin 0,8 metriä pohjoisosaa korkeammalla. Eteläosan ympäri kaivettiin myös avoin uoma. Jäknabackenin jätinkirkko
Jätinkirkkoa ja sitä ympäröiviä muita muinaisjäännöksiä on tarkastettu useita kertoja vuosina 1891 (Lars H. Sandelin), 1964 (Anna-Liisa Hirviluoto), 1971 (Mikko Ahvenlampi) ja 1987 (Mirja Miettinen). Paikkaa on tutkittu kaivauksin vuosina 1930 (Jacob Tegengren) ja 1989 (Päivi Kankkunen). Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Jätinkirkko on tutkittu kahdesti Oulun yliopiston toimesta. Vuosina 1976 ja 1979 teki Paula Purhonen paikalla tarkastukset. Yliopiston rahoituksella siinä suoritettiin kaivaukset vuosina 1979 ja 1980 (Aulis Forss). Seuraavan kerran paikkaa tarkastettiin vuonna 1997 seudullisen inventoinnin yhteydessä (Mika Sarkkinen). Storbackenin jätinkirkot
Evijärven kirkosta 14 km luoteeseen noin 300 metriä Ähtävänjoesta ja sen suuntaisesta kantatiestä 68. Kohde on joen itäpuolella sijaitsevan moreenimäen tai drumliinin lakialueen pohjoispäässä. Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkko on puolisuunnikkaan muotoisen kivivallin erottama raivattu alue muinaisjäännösalueen eteläpäässä. Se on 25 metriä pitkä ja 20 metriä leveä. Kivivallit ovat 2–3 metriä leveät ja 50–70 senttimetriä korkeat. Ne on rakennettu 20–80 senttimetrin kokoisista kivistä. Pohjoisvallissa on kivien joukossa myös maata ja soraa. Jätinkirkon pituusakselin suuntaus on 3° pohjoissuunnasta vastapäivään eli lähes pohjoiseen. Eteläinen sivu on hieman viisto muihin sivuihin nähden, koska länsivalli on noin viisi metriä itäistä vallia pitempi. Itävallin sisäpuoli oli paikoin huolellisesti rakennettu kulmikkaita kiviä pinoamalla. Sen koillispäässä sijaitsevasta portista etelään päävallia seuraa toinen pienempi valli. Kaksoisvallin sisävalli on mahdollisesti rakennettu itävallin kivistä, koska se on rakenteeltaan epämääräisempi ja hajonneempi kuin muut vallit. Jätinkirkon suurin sisämitta on 18 metriä ja sen kohtisuora leveys on 9–12 metriä. Jätinkirkon sisäpiha on raivattu puhtaaksi kivistä kun taas sen ulkopuolinen alue on hyvin kivistä. Storbackenin jätinkirkot
Storbackenin jätinkirkot ovat Etelä-Pohjanmaalla Evijärven Kattilakoskella vierekkäin sijaitsevat mahdolliset jätinkirkot, joita ei ole vielä kaivauksin tutkittu. Kirkkoranta
Kirkonkylän itäosassa korkealla Kirkkojärven rantakumpareella sijaitsi Ernst Lohrmannin suunnittelema, vuonna 1852 valmistunut ja harmaasta kivestä ja tiilistä rakennettu Muolaan luterilainen kirkko, jossa oli 2 200 istumapaikkaa. Kirkko raunioitui talvisodassa. Kirkkotarhassa sijaitsivat Pyhän ristin kivet, sisällissodan valkoisten sankarihauta ja jatkosodan aikana sinne perustettiin myös sankarihauta talvi- ja jatkosodan uhreille. Mäenrinteen alapuolella Kirkkojärven rannassa sijaitsi venevalkama, jonne Kirkkojärven itäpuolisten kylien asukkaat saapuivat veneillään. Pikku Jakenaron jätinkirkko
Jätinkirkon ympäristössä saattaa olla enemmänkin muinaisjäännöksiä, sillä jätinkirkosta 130–140 metriä etelään polun itäpuolella löytyi halkaisijaltaan 4,5 metriä suuri kiviröykkiö. Sen korkeus on vain 20 senttimetriä ja sen keskikohdassa on kuoppa. Pomarkun vanha kirkko
Kirkon ratkaisuissa poikkeavaa on alttarin sijainti pohjoisen puoleisella sivuseinällä ja kellotornin sijainti sitä vastapäätä eteläisellä sivustalla. Nykyisin alkuperäinen saarnatuoli toimii lukupulpettina ja alttarin yläpuolella on uusi, evankelistojen kuvilla varustettu saarnatuoli. Kirkossa ei ole lainkaan alttaritaulua mutta peräseinällä on suuri puinen krusifiksi. Kirkon ovella oleva vaivaispoika on Artturi Kasevan veistämä ja peräisin 1920-luvulta.
Kirkko on 1800-luvun alkupuolen puukirkoista eräs alkuperäisimpänä säilyneitä esimerkkejä. Uuden kirkon valmistuttua vanha ja osin huonokuntoinenkin, kansalaissodassa vaurioitunut kirkko aiottiin purkaa, mutta Heikki Klemetin aloitteen johdosta aikeista luovuttiin. Nykyisin Museovirasto tukee kirkon ylläpitoa ja muun muassa sen paanukate on uusittu ainakin vuosina 1935 ja 1976. Kirkko on niin sanottu autiokirkko ja nykyisin käytössä vain kesäisin. Ison Mahosaaren jätinkirkko
Saarella on käyty tarkastamassa muinaisjäännöksiä vuosina 1971 (Maarit Lönnberg) ja 2001 (Timo Jussila). Silloin havaittua kivikehää ei tunnistettu jätinkirkoksi. Kohdetta ei olla vielä tutkittu. Salmin ortodoksinen kirkko
Kirkon kunnostus on alkamassa, ja sille on jo järjestynyt rahoitustakin vuonna 2017. Vapaaehtoiset ovat siivonneet kirkkoa. Edellisen kerran korjausta yritettiin 1990-luvulla, mutta työ pysähtyi kirkoneteiseen. Kirkon ulkopuolella on rikotut hautakivet, jotka ovat merkanneet kauppias Wasili Hosainoffin ja hänen vaimonsa Marfa Hosainoffin hautaa. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Pikku Liekokankaan jätinkirkot on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva jätinkirkoksi tulkittava kohde. Varmasti tunnistetun jätinkirkon vieressä on toinen, mutta samalla epävarmempi, jätinkirkko. Alueen löydöt ja sijainti rannansiirtymän kronologiassa ajoittavat jätinkirkon 2200–2100 eaa. eli kivikauden loppupuolelle. Pikku Liekokankaan jätinkirkot
Kohde sijaitsee Pattijoen kirkosta noin 10 kilometriä kaakkoon ja tunnetusta Kastellista noin 1,3 kilometriä koilliseen. Se sijaitsee Liekokankaan itäpuolella olevassa kangasmetsäisessä saarekkeessa mäen korkeimmalla kohdalla. Jätinkirkolle pääsee parhaiten Raahesta lähtevältä yhdystieltä 8121 kääntymällä Alajärven jälkeen oikealle etelään johtavalle metsäautotielle. Metsätietä ajetaan 2,5 kilometriä, kunnes siitä erkanee polku länteen jätinkirkon suuntaan. Korkeamäen jätinkirkko
Kohteessa on käyty tutkimassa alueen kivisiä rakenteita tarkastuksien ja inventointien yhdeydessä vuosina 1967 (Ari Siiriäinen), 1984 (Matti Bergström), 2008 (Taisto Karjalainen) ja 2010 (Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla). Vuoden 2010 käynnin aikana huomattiin jätinkirkon suuri rakenne. Alueen muinaishautoja ei olla tutkittu. Kehäkankaan jätinkirkko
Kehäkankaan jätinkirkko on Pohjois-Pohjanmaalla Raahen Pattijoella sijaitseva epävarma jätinkirkko. Keskimmäisenkankaan jätinkirkko
Jätinkirkko sijaitsee Arkalan kylässä, noin 33 kilometriä Oulun keskustasta koilliseen. Se on Keskimmäisenkankaan pohjoisosassa kankaan laella. Jätinkirkko on kooltaan 25×15 metriä. Sen valli on 2,5–3 metriä leveä ja 0,7–1 metriä korkea. Jätinkirkon keskellä on laakea painanne, ja sen länsipuolella on kaksi rakkakuoppaa. Jeff Hanneman
Vuoden 2011 alussa Hanneman joutui leikkaukseen saatuaan ilmeisesti hämähäkin puremasta oikeaan käteensä nekrotisoivan faskiitin, ihon ja lihaskerroksen välissä etenevän hengenvaarallisen infektion. Vaikka kitaristin uskottiin palautuvan täydellisesti, hän ei voinut soittaa pian tapahtuneen jälkeen alkaneella Australian kiertueella. Jotta keikkoja ei olisi tarvinnut perua, Hannemanin korvasi Exodus-kitaristi Gary Holt. Holtin lähdettyä palatakseen oman yhtyeensä kiertueelle, uudeksi sijaiseksi ilmoitettiin Cannibal Corpse -yhtyeen kitaristi Pat O’Brien, joka soitti Euroopan-kiertueen loppuun asti. Hanneman palasi lavalle 24. huhtikuuta soittamaan kaksi encore-kappaletta.