Miten biodiversiteetti määritellään?
Biodiversiteetti
Biodiversiteetti eli biologinen monimuotoisuus (myös elonkirjo, luonnonkirjo tai luonnon monimuotoisuus) tarkoittaa maapallon tai sen jonkin osan elollisen luonnon monimuotoisuutta. Yleinen biodiversiteetin mittari on lajirunsaus eli alueen lajien lukumäärä. Biodiversiteettiin kuuluu myös lajin sisäinen perinnöllinen muuntelu sekä lajien luomien ekosysteemien monimuotoisuus. Mikko Mönkkönen
Eliölajien monimuotoisuuteen eli biodiversiteettiin liittyen Mönkkönen tutkimusryhmineen on tehnyt kokeellista tutkimusta, jossa lajien monimuotoisuudesta tietyllä alueella tehtyjä ennusteita testataan soveltavan tutkimuksen avulla. Ekologien keskeinen tavoite on ymmärtää, miksi eliölajien esiintymistiheys vaihtelee ajan ja tilan mukaan. Lajien levinneisyyden pohjatietoina on tiettyjä yleisiä oletuksia ja hypoteeseja populaation levittäytymisestä tietyntyyppiselle alueelle (mm. alueen koko vaikuttaa levinneisyyteen). Eliölajien runsauteen vaikuttaa sekä suoria että epäsuoria mekanismeja. Näitä mekanismeja Mönkkönen tutkii. Tutkimuksen lähtökohtana on lajien ja niiden elinympäristön vuorovaikutuksen selvittäminen. Selvittämällä eliölajin ja ympäristön suhdetta voidaan tehdä malleja siitä, miten eläinpopulaatio mahdollisesti käyttäytyy, ja johtopäätöksiä siitä, missä määrin tämä käyttäytyminen on ennustettavissa. Luonnonympäristö
Ekologia eli luonnontalous on tiede, joka tutkii bioottisen ja abioottisen luonnon välistä vuorovaikutusta, aineiden ja energian kiertoa ja lajien levinnäisyyteen vaikuttavia tekijöitä. Keskeisessä asemassa ovat ekosysteemit ja biotoopit. Maapallon alueet voidaan jakaa kasvillisuusvyöhykkeisiin, jotka erilaistuvat ainutlaatuisiksi kasvistoltaan ja eläimistöltään useiden eri tekijöiden, kuten säteily- ja lämpövyöhykkeiden, ilmastoalueiden ja maannostyypin perusteella. Myös evoluutiolla on suuri merkitys lajiston kehittymiselle omanlaisekseen. Ekosysteemien ainutkertaisuudesta kertovat esimerkiksi Aasian sademetsien hedelmälepakot, Amerikan mantereen kolibrit, Australian nokkasiilit ja Madagaskarin vettä runkoonsa varastoivat apinanleipäpuut. Luonnon monimuotoisuus eli biodiversiteetti vaihtelee voimakkaasti eri puolilla maailmaa ollen runsainta niin kutsutuilla ekologisilla hotspot -alueilla eli monimuotoisuuskeskuksissa, kuten Välimerellä, itäisen Afrikan sademetsissä, Uudessa-Seelannissa ja Madagaskarilla.
Neurodiversiteetti
Käsite esiintyi ensimmäistä kertaa kirjallisessa julkaisussa The Atlantic -lehden artikelissa, jonka kirjoitti Harvey Blume 30. syyskuuta 1998.
Ennen tätä, vaikkei hän käyttänyt nimenomaan termiä neurodiversiteetti, Blume kirjoitti "The New York Times" -lehteen 30. kesäkuuta 1997: "Kuitenkin yrittäessään tulla toimeen neurotyypillisten dominoiman maailman kanssa autistit eivät ole halukkaita tai kykeneviä luopumaan omista tavoistaan. He ehdottavatkin uutta sosiaalista käsitystä, joka korostaa neurologista monimuotoisuutta. [...] Internetin keskustelu­palstoilla, joilla autistiset ihmiset keskustelevat, alkaa muodostua konsensus, [...] että neurotyypillinen on vain yksi monista neurologisista yhdistelmistä-- varmasti kaikista yleisin muttei välttämättä paras." Luonnonvalinta
Luonnonvalinnan käsitteen kehittivät brittiläiset naturalistit Charles Darwin ja Alfred Russel Wallace. Darwinin pääteos "Lajien synty" ("On the Origin of Species", julk. 1859) oli ensimmäinen selvitys luonnonvalinnan toiminnasta ja vaikutuksesta eliölajien kehitykseen. Luonnonvalinta on nykyisen evoluutioteorian perusta ja pääasiallinen eliöiden kehitystä selittävä mekanismi. Populaatiogenetiikan yksi perustajista, R. A. Fisher laajensi teoksessaan ""The Genetical Theory of Natural Selection"" luonnonvalinnan perusteoreeman tarkoittamaan sitä, kuinka eliöpopulaation kelpoisuuden kasvuvauhti on sama kuin kelpoisuuden geneettinen varianssi kyseisenä ajankohtana, jolloin populaation kelpoisuus kasvaa niin kauan kuin populaatiossa on kelpoisuuden muuntelua. Bright
Bright (englantia, , vapaasti suomennettuna "välkky") on Paul Geisertin ja Mynga Futrellin vuonna 2003 kehittämä uudissana, joka on tarkoitettu myönteissävytteiseksi kattokäsitteeksi kuvaamaan kaikkia ihmisiä, joilla on luontoon perustuva todellisuuskäsitys. Heidän mukaansa 'Bright' on henkilö, jolla on naturalistinen todellisuuskäsitys ilman yliluonnollisia tai mystisiä piirteitä. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Kaupungistumisen myötä elinympäristöjen pirstoutuminen ja häviäminen johtavat yhä useammin siihen, että ihmisten yhteys luontoon katkeaa. Toisaalta immuunijärjestelmään liittyvät, ei-tarttuvat sairaudet ovat viime vuosikymmeninä yleistyneet erityisesti kaupungistuneissa yhteiskunnissa. Suomen luonnonsuojeluliitto
Vuonna 2011 SLL suojeli erityisesti luonnon hiilivarastoja. Hiilivarastojen turvaaminen yhdistää metsien ja soiden suojelun ilmasto- ja energiapolitiikkaan: Luonnon omista hiilivarastoista huolehtimalla voidaan suojella sekä luonnon monimuotoisuutta eli biodiversiteettiä että hillitä ilmastonmuutosta. Vuosi 2012 oli vesiensuojelun teemavuosi. Myös luonnonharrastuskurssit ja -retket ovat osa liiton perinteistä toimintaa. Perinnemaisema
Perinnebiotooppeja ovat erilaiset niityt, kedot, hakamaat, lehdesmetsät, nummet ja metsälaitumet. Vuosisatoja jatkunut niitto, laidunnus, kaskeaminen ja lehdesten kokoaminen ovat muovanneet näille alueille ympäristöstään poikkeavia luontotyyppejä, joilla on sopeutunut elämään omaleimainen lajistonsa. Perinnebiotoopit ovatkin sekä kasvi- että eläinlajistoltaan Suomen monimuotoisimpia luontotyyppejä. Ekosysteemi
Ekosysteemi tarkoittaa luonnoltaan verraten yhtenäisen alueen eliöiden ja elottomien ympäristötekijöiden muodostamaa toiminnallista kokonaisuutta. Siihen sisältyvät niin luonnon elolliset kuin elottomatkin kohteet tietyllä rajatulla alueella, esimerkiksi metsässä tai lammessa. Ekosysteemejä rajaavat maantieteelliset rajat kuten vuoret, valtameret tai aavikot, tai niiden elottoman osan luontaiset rajat (lammen ekosysteemi ulottuu sen rannoille, mutta ei kauemmaksi). Koska rajat eivät ole jäykkiä, koko maapallo voidaan käsittää yhdeksi ekosysteemiksi, jolla on erikokoisia alasysteemejä. Toisaalta yksi järvikin voidaan jakaa edelleen eri syvyydellä toimiviin ekosysteemeihin. Ekosysteemin eliöt ovat yleensä tasapainossa keskenään ja ympäröivän elottoman ympäristön kanssa. Kaikissa ekosysteemeissä elämän perustana on yhteyttäminen eli energian sitominen elottomasta luonnosta eliöihin. Yhteyttäminen tapahtuu joko fotosynteesillä (esimerkiksi kasvi sitoo auringon valoenergiaa sokeriin) tai kemosynteesillä (esimerkiksi jokin bakteeri saa käyttöönsä energiaa epäorgaanisia yhdisteitä hajottamalla). Biosentrismi
Biosentrismi (kreikan sanoista βίος ’elämä’ ja κέντρον ’keskus’) on poliittinen ja ympäristöfilosofinen näkemys, jonka mukaan kaikki elämä on yhtä arvokasta. Se vastustaa ihmiskeskeisyyttä eli antroposentrismiä, jossa ympäristön arvo määrittyy sen ihmiselle tuottaman hyödyn perusteella. Biosentrismin mukaan ihminen ei ole muita elämänmuotoja korkeampi tai erityisempi, eivätkä luonto ja eläimet ole ihmiselle alisteisia. Evoluutio
Yleinen väärinkäsitys on, että evoluutiolla on tavoitteita tai pitkän aikavälin suunnitelmia. Realistisesti evoluutiolla ei ole pitkän aikavälin tavoitteita eikä välttämättä tuota suurempaa monimutkaisuutta. Evoluution tuloksia ei tule sekoittaa tavoitteellisuuteen. Vaikka monimutkaisia lajeja on kehittynyt, ne ovat sivutuote siitä, että eliöiden kokonaismäärä kasvaa – yksinkertaiset elämänmuodot ovat edelleen yleisimmät biosfäärissä. Valtaosa lajeista ovat mikroskooppisia esitumallisia, jotka muodostavat noin puolet maailman biomassasta niiden pienestä koosta riippumatta ja muodostavat valtaosan maapallon biodiversiteetistä. Yksinkertaiset eliöt ovat olleet dominoiva elämänmuoto maapallolla kautta sen historian ja ne jatkavat pääasiallisena elämänmuotona tänäkin päivänä. Monimutkaiset elämänmuodot vaikuttavat monimuotoisemmilta vain koska ne ovat helpommin huomattavissa. Tosiaan, mikrobien evoluutio on erityisen tärkeää modernille evoluutiotutkimukselle, koska niiden nopea lisääntyminen mahdollistaa kokeellisen evoluution tutkimisen ja evoluution ja adaptaation havainnoinin reaaliaikaisesti. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Monet immuunijärjestelmään liittyvät, tulehdusperäiset sairaudet, kuten allergiat, diabetes ja tulehdukselliset suolistosairaudet, ovat yleistyneet Suomen kaltaisissa korkean elintason ja korkean hygienian maissa viime vuosikymmeninä. Yhdeksi syyksi oletetaan, että elinympäristöjen katoamisen, pirstoutumisen ja tiivistyvän kaupunkirakenteen myötä ihmiset kohtaavat yhä vähemmän luonnon ympäristöissä olevia mikrobeja. Ympäristön mikrobeilla tarkoitetaan tässä kaikkia mikrobeja, etenkin muita kuin taudinaiheuttajia tai loisia (loisilla on kuitenkin suuri merkitys immuunivasteen säätelyssä). Etelä-Afrikan luonto
Etelä-Afrikan luontoon kuuluu viisi erilaista kasvillisuusvyöhykettä: fynbos, metsä, karoo, heinikko ja savanni. Noin 10 % kaikista maailman kukkivista kasveista löytyy Etelä-Afrikan alueelta. Jo pelkästään Kapmaassa on enemmän erilaisia kasvilajeja kuin koko Isossa-Britanniassa. Etelä-Afrikan biodiversiteetti on arvioitu kolmanneksi merkittävimmäksi maailmassa. Etelä-Afrikassa esiintyy arviolta 5,8 % kaikista maailman nisäkäs- ja 8 % lintulajeista, 4,6 % matelijoista, 16 % suolaisen veden kaloista ja 5,5 % hyönteislajeista. Kaksi biodiversiteetiltään merkittävintä aluetta ovat niin sanottu "Cape Floral Kingdom" fynbosilla ja kostea karoo, joka on ainoa biodiversiteetiltään merkittävä aroalue maailmassa. Monet eläinlajeista ovat kuitenkin uhanalaisia. Diversiteetti-indeksi
Eri diversiteetti-indeksit mittaavat hyvin eri asioita, joten niiden arvoja ei voi suoraan verrata toisiinsa. Useimmat ovat kuitenkin tavalla tai toisella johdettavissa suureesta, jota on englanninkielisissä teksteissä kutsuttu nimellä "true diversity" eli "aito diversiteetti". Tällä tarkoitetaan tehollista lajimäärää, eli sitä, kuinka monta keskenään yhtä runsasta lajia tarvittaisiin, jotta kunkin suhteellinen runsaus olisi sama kuin kiinnostuksen kohteena olevassa aineistossa havaittu lajien keskimääräinen suhteellinen runsaus. Keskimääräinen suhteellinen runsaus mitataan painotettuna keskiarvona, jossa kunkin lajin suhteellinen runsaus "p" painotetaan itsellään. Keskiarvona käytetään yleistettyä keskiarvoa jonka eksponentti on "q" - 1 (missä "q" ≥ 0). Tehollinen lajimäärä "D" on tämän keskiarvon käänteisluku, ja lasketaan siis seuraavasti: Biodiversiteetti
Maalaismaisemassa biodiversiteetti on vähentynyt sellaisilla viljelysalueilla, joilla käytetään salaojitusta tai muita peltopinta-alan tuottavuutta lisääviä menetelmiä. Sen vuoksi esimerkiksi Suomen maaseudun biodiversiteetti on pienempi kuin Baltian tai Venäjän. Biodiversiteetti
Biodiversiteetin säilyminen on tärkeää luonnon toiminnan kannalta. Lajit elävät jatkuvassa vuorovaikutuksessa toistensa kanssa, ja jos jokin laji kuolee, seuraukset voivat olla arvaamattomat. Myöskään ihminen ei luultavasti ole vielä löytänyt luonnosta kaikkia arvokkaita lääkeaineita tuottavia kasvia ja sieniä. Biologinen antropologia
Biologinen antropologia eli fyysinen antropologia on luonnontiede, joka tutkii ihmisen evoluutiota ja ihmisten, muiden kädellisten (apinat) sekä sukupuuttoon kuolleiden ihmislajien biologisia ja käytöksellisiä eroavaisuuksia ja niiden syitä. Biologisen antropologian piiriin kuuluu myös ihmisen ekologian tutkimus sekä esimerkiksi kulttuurin ja geenien rinnakkaisevoluution tutkimus. Ihmisyhteisöjen perintötekijöitä tutkitaan muun muassa veri-, hius- ja luunaytteitä analysoimalla. Diversiteetti-indeksi
Vaikka ekologiassa ollaan yleensä kiinnostuneita lajidiversiteetistä, luokitteluna voidaan yhtä hyvin käyttää mitä tahansa muutakin taksonomisen luokittelun tasoa, kuten sukua (jolloin mitataan sukudiversiteettiä) tai heimoa (jolloin mitataan heimodiversiteettiä). Muilla tieteenaloilla voidaan mitata samoilla indekseillä esim. geneettistä diversiteettiä, etnistä diversiteettiä, kielen sanadiversiteettiä tai tekstin kirjaindiversiteettiä. Evoluutio
On lukuisia tapoja määritellä mikä on "laji". Määritelmän valinta riippuu tarkasteltavan lajin yksityiskohdista. Esimerkiksi, jotkut lajikäsitteet ovat paremmin sovellettavissa suvullisen lisääntymisen kautta lisääntyviin eliöihin, kun taas toiset ovat paremmin sovellettavissa suvuttoman lisääntymisen kautta lisääntyviin eliöihin. Lajikäsitteet voidaan monipuolisuudestaan huolimatta luokitella kolmeen laajaan filosofiseen lähestymistapaan: keskenään lisääntyviin, ekologisiin ja fylogeneettisiin. Biologinen lajikäsite on klassinen esimerkki lähestymistavasta, jonka mukaan eliöt kuuluvat samaan lajiin, jos ne pystyvät luonnonoloissa tuottamaan lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä keskenään. Ernst Mayrin vuonna 1942 määrittelemä biologinen lajikäsite sanoo, että "lajit ovat luonnollisia populaatioryhmiä, jotka todellisuudessa tai potentiaalisesti lisääntyvät keskenään ja ovat lisääntymiskyvyllisesti eristettyinä toisista samankaltaisista ryhmistä". Huolimatta sen pitkään jatkuneesta ja laajamittaisesta käytöstä, biologinen lajikäsite ei muiden lajikäsitteiden tavoin ole ongelmaton – esimerkkinä on se, että näitä käsitteitä ei voida soveltaa esitumallisiin – ja tätä kutsutaan lajiongelmaksi (). Jotkut tutkijat ovat yrittäneet monistisen lajikäsitteen kehittämistä – toiset taas ovat omaksuneet pluralistisen lähestymistavan ja ehdottaneet, että voi olla olemassa eri tapoja, joilla lajin määritelmää voidaan tulkita loogisesti. Biodiversiteetti
Tropiikin lajimäärä on selvästi suurempi kuin muiden alueiden. Lajirikkaimpia trooppisia alueita ovat Etelä-Amerikan pohjoisosat ja Kaakkois-Aasia. Runsaslajisimmilla alueilla on myös korkein primaarinen nettotuotanto, jota mitataan yhteyttävien kasvien vuodessa sitoman hiilen määränä neliömetriä kohden. Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitos
Evoluutioekologian sekä soveltavan evoluutiobiologian tutkimuksen pääasiallinen menetelmä on kokeellinen tutkimus ekologisesti realistisessa asetelmassa. Tutkimuslajeja on useita viruksista selkärankaisiin. Tavoitteena on selvittää elollisen luonnon perusilmiöitä. Tutkimuksen avulla pyritään erityisesti selvittämään niitä biologisia vuorovaikutuksia, jotka vaikuttavat eliöiden ja populaatioiden ominaisuuksiin ja kykyyn sopeutua muuttuvaan elinympäristöön. Bio- ja ympäristötieteiden laitoksella on toiminut vuosina 2012–2017 Suomen Akatemian nimeämä biologisten vuorovaikutusten huippututkimusyksikkö. Yksikkö jatkoi laitoksella aiemmin vaikuttaneiden kahden tutkimusyksikön (evoluutiotutkimus ja virustutkimus) perinnettä ja yhdisti niiden tutkimusalat. Geodiversiteetti
Geologiseen monimuotoisuuteen kuuluvat vuoristot, joista poimuvuoret ovat syntyneet mannerten törmäyksissä ja lohkovuoret ovat syntyneet mannerliikuntojen seurauksena.
Geodiversiteettiin kuuluvat ovat myös mannerlaattojen erkaantuessa syntyneet repeämälaaksot, joihin muodostuu rotkoja ja kanjoneita. Lisäksi pinnanmuotojen vaihteluun
kuuluvia seikkoja ovat esimerkiksi jäätikkölaaksot ja niiden jäätiköiden aikaan saamat pinnanmuodot sekä aavikot. Geodiversiteetti
Geodiversiteetti eli geologinen monimuotoisuus koostuu kallio- ja maaperästä sekä geologisten prosessien ja pinnanmuotojen vaihtelusta yhdessä ilmastotekijöiden kanssa. Se on osa luonnon monimuotoisuutta yhdessä biologisen monimuotoisuuden eli biodiversiteetin kanssa. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Lievä tulehdustila ja immunologinen epätasapaino ovat ominaisia joukolle kansanterveyttä uhkaavia kroonisia, tarttumattomia tauteja ja häiriöitä. Näitä ovat esimerkiksi astma ja allergia, diabetes, suolistosairaudet, metabolinen oireyhtymä, sydän- ja verisuonitaudit, syöpä, neurologiset sairaudet ja mielenterveyshäiriöt. Monien sairauksien ehkäisyä on olennaisesti parannettu vaikuttamalla tunnettuihin riskitekijöihin, jotka selittävät kuitenkin vain osan kroonisista taudeista eivätkä ole paljastaneet esimerkiksi allergian yleistymisen perimmäisiä syitä. Populaatiokoko
Populaatiokoko tarkoittaa populaation kokoa eli tietyllä alueella elävien jonkun lajin yksilöiden määrää. Populaatioiden kokoa tutkitaan ekologiassa ja populaatiogenetiikassa. Populaatioiden kokoa merkitään kirjaimella formula_1. Kestävä kehitys
Kestävä kehitys on kehitystä, joka tyydyttää nykyisen yhteiskunnan tarpeet tekemättä myönnytyksiä tulevien sukupolvien kustannuksella. Tärkeitä huomioon otettavia tekijöitä ovat luonnonvarojen riittävyys ja köyhyys. Kestävä kehitys on erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien (YK) hanke Kestävän kehityksen tavoitteiden muodossa. Nykyiset YK:n tavoitteet ulottuvat vuoteen 2030 ja niistä käytetään myös nimitystä Agenda2030. Diversiteetti-indeksi
Nimittäjässä "R" on rikkaus eli havaittujen lajien lukumäärä. Vakio "q" käytännössä määrää, mitä keskiarvoa käytetään; esimerkiksi "q" = 2 vastaa aritmeettista keskiarvoa ja "q" = 0 harmonista keskiarvoa. Mitä suurempi "q":n arvo valitaan, sitä lähempänä keskiarvo on yleisimmän lajin suhteellista runsautta. Koska nollas juuri ei ole määritelty, yllä olevaa kaavaa ei voi käyttää kun "q" = 1, vaan silloin nimittäjä lasketaan käyttäen geometrisen keskiarvon kaavaa: Perinnöllisyys
Perinnöllisyys tarkoittaa ominaisuuksien periytymistä suvullisessa lisääntymisessä eliöltä sen jälkeläisille. Se on evoluution keskeinen mekanismi ja mahdollistaa esimerkiksi eläinten ja kasvien jalostuksen villityypistä poikkeaviksi roduiksi ja lajikkeiksi. Biodiversiteettisopimus
Suomella on voimassa toimintasuunnitelma biodiversiteetin suojelemiseksi. Tämän lisäksi Suomella on biologista monimuotoisuutta koskeva strategia. Ensimmäinen biologista monimuotoisuutta koskeva strategia oli voimassa vuosina 1997–2005 ja vuonna 2006 aloitettiin uusi, edellistä jatkava vuodet 2006–2016 voimassa oleva sopimus. Ekoalue
Ekoalue on ekologisesti ja maantieteellisesti määritelty luonnonmaantieteellinen alue, joka on osa suurempaa luonnonmaantieteellistä suuraluetta, eli biomia. Ekoalueen määrittelee sille yhtenäinen kasvisto, eläimistö ja ekosysteemi. Populaatio
Syntyvyydellä tarkoitetaan tietyssä ajassa syntyneiden yksilöiden lukumäärää jaettuna populaation koolla ja kuolleisuudella kuolleiden määrää. Sekä syntyneiden ja kuolleiden määrää on hyvin hankala laskea. Usein jopa yli puolet yksilöistä kuolee, ennen kuin niiden syntymä voidaan todistaa. Kuolleet yksilöt eivät puolestaan säily kovin kauaa luonnossa. Syntyvyyteen vaikuttaa useita eri tekijöitä. Kun olot ovat suotuisat, syntyy useimmiten lajityypillinen enimmäismäärä jälkeläisiä. Tällaiseen tilanteeseen päästään luonnossa kuitenkin vain harvoin. Luonnonoloissa valtaosa eläin- ja kasvilajeista kuolee johonkin muuhun syyhyn kuin vanhuuteen. Neurodiversiteetti
Biodiversiteetti-käsitteen kehittäjänä pidetään sosiologi Judy Singeriä, jolla on itsellään Aspergerin oireyhtymä. Singer on esittänyt muun muassa, että neurologisesti poikkeavaan ihmisryhmään kuulumista ei tarvitsisi käsittää häiriöksi vaan että sitä voitaisiin pitää sukupuolen tai rodun kaltaisena neutraalina ominaisuutena. Arkeologinen kulttuuri
Uuden arkeologian edustaja David L. Clarke esitti vuonna 1976 määritelmän, jonka mukaan kulttuuri on polyteettinen joukko tiettyjä ja monipuolisia artefaktityyppikategorioita, jotka johdonmukaisesti esiintyvät yhdessä rajoitetulla maantieteellisellä alueella. "Polyteettisella" hän tarkoitti sitä, että kaikkien olemassa olleiden tyyppien ei tarvitse esiintyä jokaisessa kokoelmassa. Moniälykkyysteoria
Gardner määrittelee älykkyyden toisaalta ihmisen hermojärjestelmän tiedonkäsittelykapasiteetin, toisaalta kulloistenkin kulttuuristen käytänteiden ja arvostusten kautta. Älykkyys on biopsykologinen informaation käsittelyn kyky, jota voi käyttää kyseisessä kulttuurissa arvostetuilla tavoilla ongelmien ratkomiseksi ja tuotteiden luomiseksi. Gardner nimesi kahdeksan kriteeriä sen arvioimiseksi, mitä voi kutsua moniälykkyysteorian mukaiseksi älykkyydeksi. Näitä ovat mm. aivovauriotapauksissa ja psykometrisissä mittauksissa ilmenevät ihmisen hermojärjestelmästä johtuvat ilmiöt sekä kulttuuriset symbolijärjestelmät. Vaikka älykkyydet näin liittyvätkin kulttuurisiin käytänteisiin, ne ovat eri asia kuin kulttuurin ala. Niinpä esimerkiksi musiikkialalla työskennellessä tarvitaan muitakin älykkyyksiä kuin musiikillista älykkyyttä. Kasviekologia
Kasviekologia on osa yleistä ekologiaa, johon kuuluu myös eläinekologia. Niin kasvi- kuin eläinlajien määrään ja koostumukseen vaikuttavat elinympäristön olosuhteet. Näitä olosuhteita voidaan tarkastella tietyn elinympäristön alueella, kuten yhdellä suoalueella. Toinen tapa tarkastella elinympäristön suhdetta lajeihin on tutkia lajikoostumuksen muuttumista elinympäristön muuttuessa. Elinympäristön vaikutusta lajien monimuotoisuuteen voidaan tarkastella myös laajemman alueen ekologiaa tutkimalla. Evoluutio
Luonnonvalinta yleisesti ottaen tekee luonnosta mitan sille, miten todennäköisesti tietyt yksilöt tai yksilölliset piirteet selviytyvät. "Luonnolla" viitataan tässä tapauksessa yksilön ympäristössä olevaan ekosysteemiin. Kukin tietyssä ekosysteemissä oleva populaatio täyttää tietyn ekologisen lokeron, tai aseman, jolla on tietyt vuorovaikutussuhteet muihin saman ekosysteemin osiin. Näihin suhteisiin vaikuttaa eliön elämänhistoria, asema ravintoketjussa ja maantieteellinen sijainti. Laaja ymmärrys luonnosta auttaa tieteilijöitä erottamaan tiettyjä tekijöitä, jotka yhdessä muodostavat luonnonvalinnan. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Altistumme mikrobeille monia eri reittejä, joista tärkeimmät ovat hengitystiet, ruoansulatuskanava ja ihokontakti. Elinympäristö, ravinto sekä kontaktit toisiin ihmisiin ja eläimiin vaikuttavat mikrobistoomme suuresti. Elinympäristöistä puhuttaessa altistumme voimakkaimmin ihon ja hengitysteiden kautta. Omat toimintatapamme ja valintamme – miten asumme, syömme, liikumme ja mitä teemme vapaa-ajalla – vaikuttavat saamamme hyödyllisen mikrobialtistuksen määrään. Olennaisessa roolissa on altistuksen määrä ja altistus monipuoliselle mikrobistolle. Homogeeninen alue
Luonnonmaantieteessä maailma voidaan jakaa kasvillisuuden ohella myös esimerkiksi ilmastoalueisiin, joissa vuotuiset sääolot ovat samankaltaiset, esimerkiksi meri-, manner, monsuuni- tai sademetsäilmasto. Tarkkailtaessa lähemmin yhdessä ilmastoalueessa on lukuisia erilaisia mikroilmastoja. Samoin esimerkiksi kasvillisuusalueilla, vaikkapa havumetsävyöhykkeellä on niin mustikka- ja käenkaalityypin kuusimetsää kuin puolukka- ja kanervatyypin mäntymetsää. Rajaaminen riippuu kuinka tarkasti ja mitä ominaisuuksia ja ilmiöitä tutkitaan. Kasvillisuusalueen rajaus voi siis perustua esimerkiksi pelkkään puustoon tai tarkastella kasviston omaleimaisuutta monipuolisemmin. Maapallon suurekosysteemejä sanotaan biomeiksi. Ekosysteemit, kuten kaupungit, joissa ihmistoiminnan funktiot määrittävät sen olennaisesti ovat antromeereja. Eliömaantiede
Eliömaantiede eli biogeografia on tieteenhaara, joka tutkii lajien ja sitä korkeampien taksonien maantieteellistä levinneisyyttä. Lajien levinneisyyteen vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa lajiutuminen, sukupuutot, mannerliikunnot, jäätiköityminen (sekä siihen liittyvät muutokset esimerkiksi merenpinnan tasossa ja jokien reiteissä) sekä tarkasteltavan lajin ominaisuudet, kuten elinympäristövaatimukset ja dispersaalikyky eli lajin kyky levittäytyä uusille alueille. Kestävä kehitys
Vuonna 1992 ilmestyneessä tutkimuksessa käytiin läpi 60 erilaista määritelmää kestävyydelle. Määritelmät erosivat toisistaan pääasiassa talouskytköksen osalta, tai tarkemmin ottaen, ihmisen tuottaman pääoman ja luonnonpääoman substituutiomahdollisuuden suhteen. Määritelmien erot koskivat siis taloudellisen pääoman, ekologisen pääoman ja sosiaalisen pääoman keskinäisiä suhteita, ja näin ollen myös suhtautumista teknologiaan. Niin kutsutun heikon kestävyyden mukaan ajatellaan, että eri pääomien lajit ovat substituutteja keskenään: luontopääomaa voidaan korvata ihmisen tuottamalla pääomalla. Vahvan kestävyyden mukaan taas ajatellaan, että pääomien lajit ovat keskenään ainoastaan komplementaarisia. Luonnonympäristö
Elonkehä eli biosfääri on ohuin kehä, joka kattaa maapallon melkein saumattomasti, kun pieneliöt lasketaan mukaan. Biosfääri koostuu kaikista maapallon eliöistä: kasveista, sienistä, eläimistä, bakteereista, arkeoneista ja alkueliöistä. Arvioiden mukaan maapallolla on 10-100 miljoonaa lajia, joista vain murto-osa tunnettaan. Biosfääri on täysin riippuvainen muista kehistä ja niiden tarjoamista resursseista, kuten aineista ja energiasta, elintilasta ja suojasta. Symbioosi
Laajemmin määriteltynä symbioosi tarkoittaa edellä mainitun lisäksi myös kahden lajin yhteiselämää, josta vain toinen hyötyy tuottamatta kuitenkaan haittaa toiselle. Evoluutio
Luonnonvalinnan keskeinen käsite on eliön kelpoisuus. Kelpoisuus kuvaa eliön kykyä selviytyä ja tuottaa jälkeläisiä, mikä määrittää kuinka suuri sen geneettinen vaikutus on seuraavaan sukupolveen. Kelpoisuus ei kuitenkaan ole sama asia kuin jälkeläisten kokonaismäärä: sen sijaan, kelpoisuudesta kertoo se osuus seuraavista sukupolvista, jotka kantavat eliön geenejä. Esimerkiksi jos eliö voisi selviytyä ja tuottaa jälkeläisiä nopeasti, mutta sen jälkeläiset olisivat liian pieniä ja heikkoja selviytyäkseen, silloin kyseisellä eliöllä olisi pieni geneettinen vaikutus tuleviin sukupolviin ja sillä olisi siten matala kelpoisuus. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Immuunijärjestelmä kehittyy edelleen lapsena, joten vaikuttaminen lasten mikrobialtistukseen on tärkeää. On todettu, että metsien ja peltojen puute kodin lähiympäristössä yksipuolistaa lasten ja nuorten ihon bakteeristoa. Päiväkodit ja koulut ovat hyviä kanavia lisätä luontoaltistusta, sillä ne kattavat koko ikäluokan riippumatta perheiden toimintatavoista. Kansanterveyden kannalta erityistä huomiota tulisikin kiinnittää päiväkodeissa ja kouluissa tapahtuvaan altistukseen, jolloin altistuminen ei jää pelkästään perheen toimintatapojen varaan. Biodiversiteetti
Lajin sisäinen perinnöllinen muuntelu kuuluu myös biodiversiteettiin. Muuntelu on tärkeää esimerkiksi uusien tautien vastustuskyvyn kannalta. Avainbiotooppi
Avainbiotooppi tarkoittaa luonnon monimuotoisuuden kannalta merkittävää eliöiden elinympäristöä. Suomen metsälaissa määritellään avainbiotoopit, joiden säästämiseen pyritään metsätaloudessa. Kasvimaantiede
Kasvimaantiede eli geobotaniikka on kasvitieteen ja maantieteen osa-alue, joka tutkii kasvien levinneisyyttä maapallolla. Kasvimaantiede jakaantuu "kasvistotutkimukseen" eli "floristiikkaan", joka tutkii tietyllä alueella esiintyviä kasvilajeja ja toisaalta tietyn kasvilajin, -suvun tai ylemmän taksonomisen ryhmän levinneisyyttä, sekä "kasvillisuustutkimukseen" eli "fytokenologiaan", joka puolestaan tutkii kasvillisuusalueiden sekä kasviyhdyskuntien levinneisyyttä maapallolla. Risteymä
Risteymä eli hybridi tai bastardi on biologiassa kahden perimältään erilaisen eliöyksilön jälkeläinen. Sillä voidaan tarkoittaa heterotsygoottia eli eriperintäistä hedelmöitynyttä munasolua tai siitä kehittynyttä yksilöä, joka on saanut kahdelta vanhemmaltaan vähintään yhden alleeliparin suhteen erilaiset perintötekijät. Yleensä risteymällä viitataan kuitenkin "lajiristeymään", jossa kahteen läheiseen lajiin kuuluvat yksilöt saavat jälkeläisen. Eri populaatioihin, rotuihin tai kasvilajikkeisiin kuuluvien yksilöiden jälkeläisiä kutsutaan myös risteymiksi. Myös eri sukuihin kuuluvien lajien välillä on tavattu risteymiä. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Altistumista tulisi tapahtua säännöllisesti ja turvallisesti arjessa, lähellä kotia ja päivittäisiä kulkureittejä. Lähellä keskustaa metsiä on usein kaupungin reuna-alueita vähemmän, mutta puistoilla ja erilaisilla rakennetuilla luontoelementeillä voidaan tukea ihmisten luontoaltistusta myös tiiviisti rakennetuilla alueilla. Tärkeintä on varmistaa, että rakennetusta ympäristöstä löytyy riittävästi erilaisia luonnoltaan monimuotoisia viheralueita.
Lasten ja vanhusten luontokontaktin kannalta lähiympäristön laatu on erityisen tärkeää, sillä liikkumisen piiri on rajatumpi kuin työikäisillä. On varmistettava, että päiväkotien, koulujen, palvelutalojen ja vanhainkotien pihoilta löytyy luontoa tai rakennettuja luontoelementtejä ja että ne ovat aktiivisessa käytössä. Näitä voisivat olla vaikkapa viljelylaatikot, hedelmäpuut ja marjapensaat, siirrettävä kuntta eli metsänpohja, viherseinät, viherkatot, nurmialueet ja koulujen metsäkiipeilytelineet eli puut, joissa kiipeily on sallittu. Metsien ja puistoalueiden on sijaittava lähellä, jotta niitä voidaan helposti käyttää arjessa, oppituntien ja kävelyretkien aikana. Metsiin ja puistoihin tulee jättää maapuita jotka edistävät luonnon monimuotoisuutta ja innostavat liikkumiseen. Vanhusten omaehtoista liikkumista tukevat riittävän tiheään asennetut lepäilypenkit. Perinnebiotooppi
Perinnebiotooppi tarkoittaa perinteisten elinkeino- sekä maankäyttötapojen muovaamia luontotyyppejä, joilla esiintyy uhanalaisia lajeja. Esimerkiksi niityt, kedot, ahot ja metsälaitumet ovat perinnebiotooppeja. Perinnebiotoopista käytetään myös termejä puolikulttuuribiotooppi ja puolikulttuurimaisema. Perinnemaisema on laajempi käsite: perinnemaisemat jaetaan perinnebiotooppeihin ja rakennettuihin perinnemaisemiin.. Perinnebiotooppialueella on aina arvokasta kasvillisuutta. Aikaisemmin esimerkiksi karjanlaidunnuksen ansiosta avoimina ja valoisina pysyneet perinnebiotoopit kasvavat helposti umpeen ja metsittyvät, ellei niitä hoideta. Hoitotapoja ovat laidunnuksen lisäksi raivaukset ja niitto. Biodiversiteetti
Ilmaston lämpenemisen vaikutus biodiversiteettiin on kahtalainen. Yhtäältä sen seurauksena tropiikin lajit voivat levitä kauemmas päiväntasaajalta, mikä lisää monimuotoisuutta maailmanlaajuisesti. Suomessa esimerkiksi jalopuulajit voivat levitä pohjoisemmaksi. Toisaalta monen eliölajin on vaikea siirtyä uusille alueille, osittain koska ihmisen toiminnan vuoksi niiden elinalueet ovat pirstoutuneet. Jos lajin elinolosuhteet muuttuvat epäsuotuisiksi, eikä se pysty siirtymään minnekään, se voi kadota. Padovan kasvitieteellinen puutarha
Biodiversiteettipuutarha on lajiteltu kasvimaantieteellisesti. Sen pääkierros johdattaa kävijänsä erilaisten biomien halki tropiikista lauhkealle vyöhykkeelle ja kuiville alueille. Evoluutio
Luonnonvalinta johtaa evoluutioon vain jos populaatiossa on riittävän paljon geneettistä variaatiota. Ennen Mendelin perinnöllisyyskokeita, yksi yleinen hypoteesi oli perinnöllinen sekoittuminen. Perinnöllinen sekoittuminen johtaisi kuitenkin nopeasti siihen, että geneettinen variaatio katoaisi, tehden luonnonvalinnan kautta tapahtuvasta evoluutiosta epätodennäköistä. Hardyn–Weinbergin laki tarjoaa ratkaisun sille, miten populaatiossa oleva variaatio pysyy yllä Mendelin sääntöjen mukaisesti. Alleelien frekvenssi (variaatiot geenissä) pysyy vakiona jos ei ole valintaa, mutaatiota, migraatiota tai geneettistä ajautumista. Indonesia
Indonesian koon, trooppisen ilmaston ja saaristoluonteen vuoksi maassa on maailman toiseksi korkein biodiversiteetti Brasilian jälkeen. Maan kasvillisuus ja eläimistö ovat sekoitus aasialaisia ja australaasialaisia lajeja. Sundan jalustan saaret (Sumatra, Borneo, Jaava ja Bali) olivat aiemmin yhteydessä manner-Aasiaan, ja niillä asuu runsaasti aasialaista eläimistöä. Suuria lajeja, kuten sumatrantiikeri, jaavansarvikuono, oranki, norsu ja leopardi eli aiemmin runsaasti aina Balilla saakka, mutta niiden määrät ja asuinalueet ovat pienentyneet rajusti. Biodiversiteetti
Biodiversiteetti on nykyään keskeinen ekologisen tutkimuksen ja luonnonsuojelun kohde. Luonnon monimuotoisuutta suojellaan parhaiten kokonaisvaltaisesti suuria elinympäristöjä kuten vanhoja metsiä suojelemalla. Lajirunsauden vaikutusten tutkiminen auttaa ymmärtämään, miten ihmisen aiheuttamat sukupuutot näkyvät ekosysteemeissä. Tutkimusala on kuitenkin nuori, ja tutkimukset ovat vaikeita toteuttaa ekosysteemien monimutkaisuuden ja pitkien seuranta-aikojen vuoksi. Biomi
Luonnossa biomien välille ei useimmiten voi vetää tarkkoja rajoja, vaan ne muuttuvat vaiheittaisesti toisikseen. On myös makukysymys kuinka moneen biomiin maapallon eliöstö luokitellaan. Erilaisissa luokitteluissa biomien määrä vaihtelee viidestä useisiin kymmeniin. Biotieteet
Biotieteet ovat toisiinsa läheisesti kytkeytyviä aloja, joiden välille ei voida vetää selvää rajaa. Niitä ovat muun muassa biokemia, molekyylibiologia, solubiologia, kehitysbiologia, mikrobiologia, perinnöllisyystiede eli genetiikka. Niitä ovat myös biologia, biofysiikka, ekologia, eläintiede, kasvitiede, immunologia, meribiologia, neurotiede ja ympäristötiede. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Biodiversiteettihypoteesi on pitkälti korvannut aiemman hygieniahypoteesin, jonka mukaan lisääntynyt hygienia ja vähentyneet lapsuusaikana sairastetut infektiotaudit ovat johtaneet allergioiden lisääntymiseen. Hygieniahypoteesin ajatus on kuitenkin osoitettu puutteelliseksi. Luonto
Luonnonsuojelulla tarkoitetaan luonnon suojaamista ihmisen vahingoittavalta toiminnalta. Luonnonsuojelussa pyritään pitämään alueita ihmisen toiminnan ulkopuolella tavoitteena suojella siellä eläviä olioita. Biodiversiteetti eli elollisen luonnon monimuotoisuus nähdään luonnonsuojelussa tärkeänä. Metsä
Metsä on elinympäristö, biotooppi, joka koostuu pitkistä yleensä puurunkoisista kasveista, joiden latvuskerros eli latvusto muodostaa melko yhtenäisen peitteen ja joiden seassa esiintyy lyhyempiä kasveja muodostaen alempia kerroksia. FAO:n määritelmän mukaan metsänä pidetään vähintään 5 000 neliömetrin kokoista aluetta, jolla puut kohoavat yli viiden metrin korkeuteen ja latvusto peittää yli 10 prosenttia pinta-alasta. Biodiversiteetti
Rio de Janeirossa solmittiin vuonna 1992 YK:n biologista monimuotoisuutta koskeva yleissopimus.. Värisyvyys
Värisyvyys (myös "bittisyvyys", "bittisyys", "pikselisyvyys") on bittikarttagrafiikassa ja digitaalisessa valokuvauksessa se väritarkkuus, jolla värejä tuotetaan tai tallennetaan. Värisyvyys kertoo yhtä pikseliä kohti käytettävien bittien lukumäärän. Mitä enemmän bittejä on, sitä tarkemmin värit toistuvat. Biotooppi
Biotooppi eli luontotyyppi on eliöiden elinympäristö, jossa keskeiset ympäristötekijät ovat samankaltaiset ja eliöstö siksi tietynlainen. Jokaisesta biotoopista löytyvät juuri sille biotoopille tyypilliset eliöt. Ympäristön jakaminen erilaisiin biotooppeihin kertoo oletuksesta, että tietynlainen ympäristö on edellytys tietyn lajin menestymiselle. Biodiversiteetti
Suuri lajidiversiteetti vakauttaa eliöyhteisöä. Vakaa eliöyhteisö palautuu nopeammin häiriöistä kuten paloista, myrskyistä, ilmastonmuutoksesta tai suurta tuhoa aiheuttavien lajien vierailuista. Suuri diversiteetti lisää eliöyhteisön biomassaa, sillä iso lajijoukko sisältää suuremmalla todennäköisyydellä sekä sellaisia lajeja, joiden tuotanto on hyvin runsasta sekä sellaisia, jotka hyödyntävät käyttämättömiäkin resursseja. Populaatio
Populaatiolla tarkoitetaan tavallisesti samalla alueella vuorovaikutuksessa eläviä saman lajin yksilöitä. Elinalueeseen perustuvan määritelmän lisäksi populaatio voidaan määritellä myös biologisesti. Tällöin populaatiolla tarkoitetaan niiden yksilöiden joukkoa, jotka lisääntyvät säännöllisesti keskenään. Populaation määritelmä on melko venyvä, sillä populaatio rajataan usein tutkimuksellisesta tarpeista, esimerkiksi jos verrataan eri kaupunkien varpuspopulaatioita. Evoluutio
Hiljattaiset löydökset ovat vahvistaneet tärkeitä esimerkkejä periytyvistä muutoksista, joita ei voida selittää emäsjärjestyksien muutoksilla DNA-molekyylissä. Nämä ilmiöt luokitellaan epigeneettisiksi periytymisjärjestelmiksi. Kromatiinin merkitseminen DNA-metylaatiolla, omavaraiset metaboliset kytkennät, geenien vaimentaminen RNA-interferenssillä ja prionien kaltaisten proteiinien kolmiulotteiset konformaatiot ovat alueita, joilla epigeneettisiä periytymisjärjestelmiä on löydetty eliötasolla. Kehitysbiologit ovat ehdottaneet, että monimutkaiset vuorovaikutukset geneettisissä verkostoissa ja solujen välinen kommunikaatio voivat johtaa periytyviin variaatioihin, jotka voivat olla kehityksen plastisuuden ja kanalisaation mekanismien taustalla. Perinnöllisyyttä voi esiintyä myös suuremmissa mittakaavoissa. Esimerkiksi, eliöiden tavanomaiset ja toistuvat käyttäytymismallit omissa ympäristöissään ohjaavat ekologista periytyvyyttä ekolokeroiden rakentamisen prosessin kautta. Tämä tuottaa kirjon ilmiöitä, jotka muuttavat seuraavien sukupolvien valintajärjestelmää. Jälkeläiset perivät geenien lisäksi esivanhempien ekologisten tekojen tuottamat ympäristötekijät. Muita esimerkkejä evoluutiossa esiintyvistä periytyvyyksistä, jotka eivät ole suoraan geenien vaikutuksen alla, ovat kulttuuripiirteiden periytyminen ja symbiogeneesi. Reunavaikutus
Reunavaikutus on ilmiö, joka näkyy biodiversiteetissä siten, että ekosysteemien raja-alueella laji- ja yksilömäärä on runsaampi kuin kummankaan ekosysteemin sisällä. Reunavaikutuksen vaikutus voi käydä ilmi myönteisesti lajirunsauden kasvuna, mutta se kaventaa esimerkiksi pienillä luonnonsuojelualueilla suojeltavien lajien elinmahdollisuuksia. Ekosysteemi
Ekosysteemiin liittyvien eliöiden massaa kuvataan biomassan käsitteellä. Sillä tarkoitetaan eliöiden massaa pinta-alaa tai tilavuutta kohden. Biomassaan voidaan laajemmassa merkityksessään laskea mukaan myös kuollut eloperäinen aines, mutta yleensä sillä käsitetään vain elävää ainesta. Biomassa ilmoitetaan useimmin kuivapainona pinta-alaa kohden, esimerkiksi kg/ha. Suurimman osan biomassasta muodostaa yhteyttävät kasvit. Ekologinen kestävyys
Ekologinen kestävyys on yksi kestävän kehityksen näkökulmista. Sillä tarkoitetaan luonnon monimuotoisuuden ja ekosysteemien toiminnan varmistamista sekä ihmisten toiminnan sopeuttamista siihen niin, että luonnon kestokyky ei ylity saastutuksen tai luonnonvarojen liikakäytön takia. Kasvillisuusvyöhyke
Kasvillisuusvyöhykkeet eli kasvillisuusalueet ovat kasvillisuudeltaan toisistaan eroavia alueita. Pääasiassa alueen kasvillisuus määrittyy ilmaston ja maannoksen perusteella. On olemassa useita eri tapoja jakaa maapallon kasvillisuus vyöhykkeisiin. Läheinen käsite "biomi" – tietynlainen eliöiden elinympäristö – vastaa kuivalla maalla sijaitessaan lähestulkoon kasvillisuusvyöhykettä, mutta ne ovat kuitenkin eri asioita. Evoluutio
Yksittäisen eliön fenotyyppi johtuu sekä sen genotyypistä että ympäristöstä, jossa se on elänyt. Merkittävä osa populaatiossa olevien fenotyyppien variaatiosta johtuu eroista genotyypeissä. Synteettinen evoluutioteoria määrittelee evoluution muutoksina, jotka tapahtuvat tässä geneettisessä variaatiossa ajan myötä. Tietyn alleelin frekvenssi tulee enemmän tai vähemmän yleiseksi suhteessa saman geenin eri muotoihin. Variaatio katoaa kun uusi alleeli saavuttaa fiksaation – se on joko kadonnut populaatiosta tai se on korvannut esivanhemmilta perityn geenimuodon täysin. Evoluutio
1900-luvun alkupuolella synteettinen evoluutioteoria sisällytti perinnöllisyystieteen Darwinin teoriaan luonnonvalinnan kautta tapahtuvasta evoluutiosta populaatiogenetiikan tieteenhaaran avulla. Luonnonvalinnan tärkeys yhtenä evoluution aiheuttajista hyväksyttiin osaksi muita biologian tieteenhaaroja. Tämän lisäksi aiemmat käsitykset evoluutiosta, kuten ortogeneesi, hylättiin. Tieteilijät jatkavat evoluutiobiologian eri osa-alueiden tutkimista muodostamalla ja testaamalla hypoteeseja, kehittämällä matemaattisia malleja biologisista prosesseista, käyttämällä havaintotietoja ja suorittamalla kokeita sekä kentällä että laboratorioissa. Biologien keskuudessa on tieteellinen konsensus siitä, että polveutuminen muutoksien kera on yksi luotettavimmin perustelluista tosiasioista tieteessä. Evoluutiota tukevat biologisten todisteiden lisäksi antropologiset, psykologiset, astrofyysiset, kemialliset, fyysiset, geologiset sekä yhteiskuntatieteiden havainnot. Evoluution ymmärtämisellä on ollut suuri vaikutus ihmiskunnalle mm. sairauksien ennaltaehkäisyssä ja hoidossa, maatalouden kehittämisessä sekä tietokonetekniikassa evoluutioon pohjautuvan evoluutiolaskennan muodossa. Biologian lisäksi evoluution havainnot ovat vieneet eteenpäin monia muita tieteenaloja, kuten biologista antropologiaa sekä evoluutiopsykologiaa, ja yhteiskuntaa kokonaisuudessaan. Terveyden biodiversiteettihypoteesi
Ei vielä tiedetä, kuinka paljon luontokontaktia tarvitaan, miten ympäristön mikrobit tarkalleen päätyvät elimistöön, mitkä mikrobit ovat tärkeimpiä immuunijärjestelmän kehitykselle tai mitkä ovat mikrobien vuorovaikutussuhteet. Riittääkö kesämökillä loman aikana saatu luontoaltistus, vai tulisiko ympäristön mikrobeille altistua säännöllisesti arjessa? Wikispecies
Wikispecies on Wikimedia Foundationin ylläpitämä projekti, josta on tarkoitus kehittyä avoin ja vapaa eliölajien tietokanta. Se tulee kattamaan eläimet, kasvit, sienet, bakteerit, arkeonit, alkueliöt ja kaikki muut tunnetut elämänmuodot niin perusteellisesti kuin käyttäjät haluavat. Wikispeciesin motto on: "Wikispecies on vapaa, koska elämä on yhteistä omaisuutta!" Biotekniikka
Biotekniikka pohjautuu siihen, että elämän perusrakenteet ovat hyvin samanlaisia kaikilla eliöillä. Muun muassa DNA:n koodikieli on universaali eli maailmanlaajuinen. Ominaisuuksia voidaan näin siirtää kokonaan toiseen eliöön, jolla ei kyseistä ominaisuutta ole. Usein eliöiden säätelyjärjestelmät ovat kuitenkin niin erilaisia, että biologiset komponentit ovat yhteensopimattomia. Biotekniikassa ratkotaan muun muassa näitä sopimattomuusongelmia. Sierra Leone
Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelman biodiversiteettitutkimus tunnisti Sierra Leonesta kuusi pääasiallista ekosysteemiluokkaa: metsät, vuoristot, savannit, viljelysmaat, makeanveden kosteikot ja merialueet rannikoineen. Luonnontilainen metsä peitti vuonna 1970 enää viisi prosenttia maa-alasta, kun sen osuus 1900-luvun alussa oli noin 60 prosenttia. Metsäkadon suuruutta ei vuonna 2014 julkaistussa monimuotoisuusraportissa osattu arvioida, mutta se arvioitiin silti merkittäväksi ympäristöuhaksi. Fossiili
Fossiilit ovat tärkeitä evoluution ja evoluutioteorian todisteita, joista on voitu päätellä yli 100 000 kasvi- ja eläinlajin kuolleen sukupuuttoon. Fossiileja on listattu arviolta 250 miljoonaa yksilöä yli 250 000:sta eri lajista, ja ne ovat sopineet evoluutioteorian ennusteisiin eliöiden kehittymisestä. Vanhemmista kerrostumista löytyy uudempien elämänmuotojen edeltäjien fossiileja, juuri kuten Charles Darwin ennusti. Fossiiliaineiston perusteella eri ajoitusmenetelmiä hyödyntäen on rakennettu eliöiden sukupuita ja nämä on yleensä pystytty vahvistamaan ja tarkentamaan vertailevalla genetiikalla. Fossiiliaineistosta voidaan löytää myös erilaisia kehityssarjoja välimuotofossiilien avulla muun muassa kaloista sammakkoeläimiksi tai dinosauruksista linnuiksi. Metsänterveys
Metsänterveys on metsätalouden toimijoiden lanseeraama käsite, jolla pyritään metsien mahdollisimman korkeaan puuntuotantoon pitämällä puukanta vapaana sairauksista ja haittatekijöistä. Sana ei sinänsä ota kantaa monokulttuuriin eikä biodiversiteettiin. Antromeeri
Ihmisen toiminta voi sekä lisätä että vähentää monimuotoisuutta. Esimerkiksi monet laidunnetut niityt ovat arvokkaita perinnebiotooppeja harvinaisine niittykasveineen. Kaupungitkin ovat antopogeenisia biomeja ja esimerkiksi puistoista voi löytyä yllätävän paljon harvinaisia lintuja ja niihin on istutettu usein monipuolista kasvillisuutta, kuten jaloja lehtipuita. Kaupunkien ekosysteemeitä tutkii kaupunkiekologia. Saalistus
Vaikka saalistajat ovat ekosysteemissa kuluttajaeliöitä, niillä on hyvin tärkeä rooli ekosysteemien dynamiikassa. Saalistajilla on taipumus lisätä elinympäristöjen monimuotoisuutta eli biodiversiteettiä, sillä ne voivat estää yksittäisen lajin pääsyä hallitsevaan asemaan ekosysteemissä. Saalistajien tuominen ekosysteemiin, jossa niitä ei aiemmin ole esiintynyt, tai niiden poistuminen elinympäristöstä voi vakavasti muuttaa ekosysteemin tasapainoa. Villityyppi
Villityyppi, myös villi tyyppi, tarkoittaa perinnöllisyystieteessä geenin alkuperäistä, ei-mutatoitunutta muotoa, tai lajissa yleisimpänä esiintyvää muotoa. Nämä määritelmät ovat joissain tapauksissa ristiriidassa keskenään. Laajemmassa merkityksessä villityyppi tarkoittaa eliön ominaisuutta, johon mutaatiot eivät vaikuta. Yhteyttäminen
Yhteyttäminen tarkoittaa eliöissä tapahtuvaa energian sitomista orgaanisten yhdisteiden sidoksiin.
Vihreät kasvit ja jotkin muut eliöt, kuten levät, syanobakteerit ja eräät bakteerit, sitovat auringon säteilyenergiaa kemialliseksi energiaksi fotosynteesissä.
Yhteyttämistä on myös kemosynteesi, jossa epäorgaanisten yhdisteiden kemiallista energiaa sidotaan orgaanisiin yhdisteisiin. Antiikin tiede
Biologiassa Aristoteleen ansioihin kuuluu eliöiden tieteellisen luokittelun aloittaminen. Kaiken kaikkiaan hän tunnisti 495 eri eläinlajia. Elollisen luonnon täydellisemmäksi eliöksi hän määritteli ihmisen ja kaikkein epätäydellisimmät olivat kasveja. Eläimet hän jakoi verettömiin ja verellisiin, jotka vastaavat nykyajan selkärangattomia ja selkärankaisia, jotka hän ryhmitteli vielä kaloihin, matelijoihin, nisäkkäisiin, lintuihin ja sammakoihin. Hän tutki myös elämään liittyviä ilmiöitä, kuten eliöiden kasvua. Kasvun Aristoteles selitti ”potentiaalin aktualisoitumisella”. Hänen mukaansa kaikkiin eläviin kappaleisiin oli varastoitunut tietynlainen potentiaali, joka tuli hiljalleen voimaan. Näin hän kiersi paradoksin, jossa kasvua olisi tapahtunut ikään kuin tyhjästä. Aristoteleen voidaan katsoa myös aloittaneen vertailevan sikiötutkimuksen tutkimalla kuoritumattomien lintujen munien sikiöitä. Anatomian tutkimuksissa Aristoteles ei aina osunut oikeaan, sillä hän väitti älykkyyden olevan peräisin sydämestä. Alkmaion oli jo aiemmin ehtinyt ehdottaa älykkyyden kumpuavan aivoista. Rappeutuminen
Käsitteellä ei ole mitään sijaa nykyisissä biotieteissä: evoluutiobiologia käsittelee valintaa tai adaptaatiota, joka johtaa eliöpopulaatioihin, jotka ovat geneettisesti erilaisia esi-isistään. Kyseisellä valinnalla tai adaptaatiolla ei ole luontaista suuntaa. Tieteenala ei tee erottelua niille muutoksille, jotka johtavat populaation suurempaan tai pienempään monimutkaisuuteen suhteessa näiden esi-isiin, joten alkeellisen lajin käsitettä ei voida määritellä. Biodiversiteettisopimus
Biodiversiteettisopimuksen tavoitteena on säilyttää eliöiden ja elinympäristöjen monimuotoisuutta, suojella maapallon ekosysteemejä, eläin- ja kasvilajeja sekä vaalia luonnonvarojen kestävää käyttöä. Biodiversiteettisopimus pyritään huomioimaan kaikessa luontoon liittyvässä toiminnassa, kuten maa- ja metsätaloudessa, rakentamisessa, matkailussa sekä asumisessa. Kestävä kehitys
Ekologinen kestävyys edellyttää, että ihmisen toiminta asettuu luonnon kantokyvyn rajoihin siten, etteivät luonnon monimuotoisuus tai ekosysteemien toimivuus vaarannu. Energia muodostaa keskeisimmän haasteen ekologiselle kehitykselle, sillä planeettamme energiantuotanto on 80% fossiilisten energianlähteiden varassa. Ekotehokas tuotanto perustuu uusiutuvien ja uusiutumattomien luonnonvarojen säästöön ja päästöjen vähentymiseen. Keskeistä ekologisessa kestävyydessä on ympäristöä vähemmän kuormittaviin tuotanto- ja kulutustottumuksiin siirtyminen. Symbioosi
Yhteiselo eli symbioosi (kreikan sanoista "σύν" (syn) ’kanssa, yhdessä’ ja "βίωσις" (bios) ’elämä’) merkitsee biologiassa kahden tai useamman eliölajin edustajien läheistä yhteiselämää. Universaalien ongelma
Universaalien ongelmaa kutsutaan myös ykseys moneudessa -ongelmaksi. Se nousee yrityksistä selittää ominaisuuksien samankaltaisuus muuten täysin erilaisissa olioissa. Esimerkiksi ruoho, sammakot ja vihreät omenat jakavat vihreyden ominaisuuden. Kuinka tällainen ominaisuuksien ykseys olioiden moneudessa selitetään? Ongelmassa on kyse ennen kaikkea universaalien asemasta ontologiassa. Ovatko ne olemassa itsenäisesti niistä yksilöolioista, joista ne voidaan predikoida? Vai ovatko ne vain käteviä tapoja puhua hyvinkin erilaisista yksittäisistä olioista ja löytää niistä yhtäläisyyksiä? Jos ne ovat olemassa, ovatko ne olemassa jossain erillisessä metafyysisessä todellisuudessa, yksilöolioissa, vai pelkästään ihmisten mielissä? Luonnonkapitalismi
Taloudellisen kannattavuuden pohtiminen edellyttää myös sen huomioimista, miten taloudellista hyvinvointia mitataan. Luonnonkapitalismi kritisoi pelkän bruttokansantuotteen käyttöä talouden mittarina, sillä BKT mittaa pelkästään rahan liikkumista kädestä toiseen, ei sitä, mitä talous tuottaa ja hyötyykö yhteiskunta tuotannosta. BKT sisältää nimittäin muun muassa rikollisuuden aiheuttamat kulut, sairaanhoitokustannukset, vankiloiden ylläpidon, jätemaksut, ympäristön siivouskulut, öljypäästöt, avioerot, turvakodit yms. BKT:n käyttökelvottomuus hyvinvoinnin mittarina käy hyvin ilmi ekonomisti Robert Repetton lausahduksesta: ”Nykyisen laskutavan mukaan valtio voi kuluttaa loppuun mineraalivaransa, kaataa metsänsä, tuhota maaperänsä, saastuttaa vesilähteensä ja pyydystää villieläimet ja kalakannat sukupuuton partaalle, mutta tuloja mitattaessa mikään edellisistä ei käy ilmi.. Lopputuloksena ovat kuvitteelliset voitot tuloissa, mutta peruuttamattomat menetykset rikkaudessa.” Biodiversiteetti
Koska pientenkin alueiden koko eliölajistoa on käytännössä mahdotonta selvittää, alueen luonnon monimuotoisuutta selvitettäessä keskitytään tiettyihin indikaattorilajeihin tai -eliöryhmiin. Ne ovat lajeja, joiden on todettu heijastavan myös muun alueella elävän lajiston ominaispiirteitä tai siinä tapahtuvia muutoksia. Johdatus evoluutioon
Evoluutio voi myös johtaa monimutkaistumiseen, yksinkertaistumiseen tai luonnon biodiversiteetin eli monimuotoisuuden kasvuun: elinympäristön vapaana olevaan lokeroon kehittyy yleensä jossain vaiheessa oma siihen erikoistunut lajinsa. Teoriassa ei väitetä että tämä johtaisi välittömästi uusien lajien syntyyn, mutta sille ei ole mitään estettä, ja lajiutumista on havaittu runsaasti tutkittaessa fossiileja. Biodiversiteettisopimus
Sopimuksessa mukana olevien valtioiden on velvollisuus toteuttaa sopimusta lainsäädännössään ja muissa toimissaan. Valtioiden täytyy myös laatia biologisen monimuotoisuuden suojelun ja kestävän käytön strategia ja toimintaohjelma. Sopimuksen toimeenpanon edistymistä raportoidaan valtioiden toimesta säännöllisesti. Ekologia
Populaatio muodostuu tietyllä alueella samanaikaisesti elävistä saman lajin yksilöistä, esimerkiksi järven ahvenista. Samalla alueella elävät populaatiot muodostavat yhdessä eliöyhteisön, esimerkiksi kaikki järven kalat, ravut, levät jne. Tietyllä alueella elävät eliöt ja eloton luonto muodostavat ekosysteemin, esimerkiksi järven kalat, levät, vesi, järven pohjan kivet, hiekka ja muta. Suurekosysteemit eli eri ekosysteemien yhtenäiset järjestelmät ovat biomeja, jotka kaikki yhdessä muodostavat biosfäärin eli eliökehän. Pohjoinen havumetsävyöhyke on tyypillinen biomi. Biodiversiteetti
Merkittävimpiä biodiversiteettiä vähentäviä tekijöitä ovat elinympäristöjen tuhoutuminen ja pirstaloituminen, luonnonvarojen liikakäyttö, ympäristömyrkyt ja muut haitalliset aineet, nopea ilmastonmuutos ja vieraslajit. Ekologia
Ekologia (kreik. "oikos" = koti, talous, "logos" = oppi) on eliöiden ja ympäristön suhteita tutkiva tiede. Se on yksi soveltavista luonnontieteistä. Ekologia on biologian monitieteinen haara, joka tutkii eliöiden ja eliölajien vuorovaikutusta toistensa sekä niitä ympäröivän elottoman ympäristön kanssa. Vuorovaikutus ilmenee eliölajien levinneisyytenä, runsaussuhteina ja niiden muutoksina sekä evoluutiona. Elinympäristö muodostuu elottomista tekijöistä, kuten energiasta, ilmastosta ja geologisista tekijöistä sekä elollisista tekijöistä joita ovat muut saman elinympäristön jakavat eliöt. Tutkimuksen kohteena voi olla yksilö, laji, populaatio, eliöyhteisö, ekosysteemi ja biomi. Ekologian tutkimus tuottaa tietoa, jota tarvitaan ympäristön suojelussa ja sen taloudellisessa hyödyntämisessä. Kestävä kehitys
Kestävä kehitys on paikallista ja globaalia yhteiskunnallista muutosta, jonka päämääränä on turvata tuleville sukupolville yhtä hyvät tai paremmat toimintamahdollisuudet kuin nykyisillä sukupolvilla on. Tähän päästään niin, että ympäristö, ihminen ja talous otetaan huomioon päätöksenteossa ja toiminnassa. Kestävän kehityksen lähtökohtana on huoli ihmisten välisestä eriarvoisuudesta ja elämän perustan muodostavien ekosysteemien elinvoimaisuuden ehtymisestä. Luonnonympäristö
Luonnonympäristö eli ekologinen ympäristö on bioottisesta eli elollisesta sekä abioottisesta eli elottomasta luonnosta koostuva ympäristö. Se voidaan määritellä myös luonnontilaiseksi alueeksi maan pinnalla, vesissä tai niiden läheisyydessä maan alla tai ilmakehässä. Luonnonympäristöön muodostuu lukuisia erilaisia ekosysteemeitä, joissa aineet ja energia liikkuvat. Luonnonympäristöt korvaantuvat toisilla ja niillä on useita eri tasapainotiloja. Luonnonympäristö jakaantuu eri luontotyyppeihin eli biotooppeihin, jotka muodostavat suurekosysteemeitä eli biomeja, kuten arktinen tundra tai trooppinen sademetsävyöhyke. Evoluutio
1920- ja 1930-luvuilla synteettinen evoluutioteoria yhdisti luonnonvalinnan, mutaatioteorian ja Mendelin perinnöllisyyssäännöt yhtenäiseksi teoriaksi, joka soveltui yleisesti kaikkiin biologian haaroihin. Moderni synteesi kykeni selittämään populaatioissa elävien lajien välisiä kuvioita paleontologiassa olevilla välimuotofossiileilla ja kehitysbiologiassa olevilla monimutkaisilla solumekanismeilla. James Watsonin ja Francis Crickin vuonna 1953 julkaisema DNA:n rakenne osoitti, että periytyvyydellä on fyysinen perusta. Molekyylibiologia paransi ymmärrystämme genotyypin ja fenotyypin välisestä suhteesta. Edistyksiä tehtiin myös fylogeneettisessä systematiikassa, jossa kartoitettiin piirteiden muuttuminen komparatiiviseen ja testattavissa olevaan kehykseen evoluutiopuiden julkaisemisen ja käytön kautta. Evoluutiobiologi Theodosius Dobzhansky kirjoitti vuonna 1973, että "millään asialla biologiassa ei ole mitään järkeä ellei sitä katso evoluution näkökulmasta", koska se on tuonut esiin luonnonhistoriassa aiemmin hajanaisilta vaikuttavien tosiasioiden välisiä suhteita ja yhtenäistänyt ne johdonmukaiseen selittävään tietojoukkoon, joka kuvaa ja ennustaa monia havaittavissa olevia, tällä planeetalla olevaa elämää koskevia tosiasioita. Ilmaston lämpenemisen vaikutukset
Biomassan määrällinen lisääntyminen ei kuitenkaan välttämättä ole yksinomaan hyvä asia, koska biodiversiteetti saattaa silti vähentyä . Biomassan lisääntyminen ei myöskään hyödytä ihmisiä, jos sadot pienenevät. Lisäksi IPCC:n mukaan hiilidioksidin määrän lisääntyminen lisännee kasvua vain tiettyyn rajaan asti. Biomi
Maalla olevat biomit ovat käytännössä sama kuin suuret kasvillisuusvyöhykkeet.World Wildlife Fund (Content Partner); Cutler J. Cleveland (Topic Editor). 2008. "Ecoregion." In: Encyclopedia of Earth. Eds. Cutler J. Cleveland (Washington, D.C.: Environmental Information Coalition, National Council for Science and the Environment). CITES
Villieläimistön ja -kasviston uhanalaisten lajien kansainvälistä kauppaa koskeva yleissopimus eli CITES ("Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora") on kansainvälinen sopimus, jolla rajoitetaan uhanalaisten eläin- ja kasvilajien kansainvälistä kauppaa. Sen ensimmäinen versio syntyi vuonna 1963. Nykyinen versio on vuodelta 1973. Suomi allekirjoitti CITES-sopimuksen 1976.
Sen jälkeen yhtään CITES-sopimuksella suojattua lajia ei ole kuollut sukupuuttoon. CITES-sopimuksella säädellään nykyisin yli 33 000 lajin kauppaa. Lajit on luokiteltu kolmeen luokkaan, jotka on lueteltu sopimuksen liitteissä: Biodiversiteetti
Tärkeässä asemassa tietyn ekosysteemin toiminnassa ovat niin sanotut avainlajit. Niiden häviäminen johtaisi monen muunkin lajin häviämiseen. Jokin avainlajina toimiva kasvi voi esimerkiksi tarjota elinpaikan suurelle määrälle muita lajeja ja muodostaa tärkeän osan monen lajin ravinnosta. Suomen luonnon avainlajeja ovat monet puulajit kuten haapa.