Mistä erottaa sorsan sukupuolen?
Sinisorsa
Juhlapukuisella koiraalla on vihreä pää ja kaula ja keltainen nokka sekä valkoinen kaularengas. Rinta on ruskea ja vatsa ja selkä ruskeanharmaat. Pyrstö on musta ja pyrstösulista keskimmäiset ovat ylöspäinkiertyneet.
Naaras on väriltään ruskeankirjava, mutta päälaki ja silmäkulmajuova ovat muuta ruumista tummemmat. Sillä on oranssi nokka, jossa on vaihtelevan paljon mustaa väriä. Vatsa on väritykseltään vaaleanruskea ja siiven alapuoli valkeahko. Erona harmaasorsaan kaula on väriltään beige. Nuoret yksilöt muistuttavat vanhaa naarasta. Eklipsipukuinen koiras muistuttaa naarasta, mutta sen nokka on yksivärisen himmeänkeltainen ja rinta tummemman punaruskea ja pään kuviot hieman naaraasta jyrkempiä.
Sarsat
Sarsojen heimoon kuuluu 4 sukua ja lähteestä riippuen 18–21 lajia. Lajeja ovat muun muassa sarsa ("Gulaphallus eximius") ja lasisarsa ("G. mirabilis"). Sarsat ovat hyvin pienikokoisia kaloja ja suurimmat lajit saavuttavat vain noin 4 cm:n pituuden. Pienin laji "Phenacostethus smithi" jää noin 1,5 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan sarsat ovat pitkulaisia ja holakoita kaloja ja niiden ruumis on läpikuultava. Etumainen selkäevä koostuu muutamasta piikistä tai puuttuu kokonaan, pyrstöevä on haarautnut ja peräevä pitkä. Vtasaevät puuttuvat naarailta. Sarsalajien koirailla on kurkussaan lihaksikas tarttumaelin jolla se tarttuu naaraaseen parittelun aikana. Monista muista kaloista poiketen sarsoilla on sisäinen hedelmöitys. Ruostevarpuspöllö
Sukupuolet ovat samanlaisia, mutta naaras on vähän suurempi ja usein punertavampi. Lintu lentää matalalla lähellä maata ja tekee pitkiä syöksyjä. Koiras
Koiras tuottaa siittiösoluja, tässä yhteydessä siittiösolu on määritelty pienikokoisemmaksi sukusoluksi, joka hedelmöitymiseen sukupuolisesti erilaistuneilla eläimillä osallistuu. Toinen hedelmöitykseen osallistuva sukusolu on munasolu, joka suurempikokoisena liikkuu tapahtumassa vähemmän. Koiraspuolinen yksilö ei voi lisääntyä suvullisesti, ellei naaraan sukusoluja ole tavoitettavissa. Sukupuoli
Monilla lajeilla sukupuolta eivät määrää perityt piirteet vaan syntymää edeltäneen kehityksen aikana tai myöhemmin koetut ympäristötekijät. Monilla matelijoilla esiintyy lämpötilasta riippuvainen sukupuolen määräytyminen sikiövaiheen aikana. Esimerkiksi joillakin kilpikonnalajeilla munan hautuminen matalammissa lämpötiloissa johtaa sikiön erilaistumiseen koiraspuoliseksi. Tämä kriittinen lämpötilaero voi olla pienimmillään vain 1–2 °C. Sääksi
Sääksen höyhenpuku on alapuolelta pääosin valkea ja selkäpuolelta tummanruskea. Rinnassa sääksellä on vaihtelevan yhtenevä ruskea rintavyö, joka naaraalla on keskimäärin laajempi ja tummempi kuin koiraalla. Samana kesänä syntyneet poikaset poikkeavat vanhoista linnuista selkäpuolen höyhenpeitteen värityksen perusteella. Nuorilla selkäpuolen höyhenet samoin kuin siipi ja pyrstösulat ovat vaaleakärkiset, minkä vuoksi koko yläpuolen yleisväritys näyttää kirjavammalta. Sukupuoli
Linnuilla sukupuolenmääräytymisjärjestelmä on ZW-tyyppinen, eli sukupuolen määräytyminen riippuu naarailla esiintyvästä W-kromosomista tai sen puuttumisesta. Tällöin W-kromosomi sisältää ne geenit, jotka aiheuttavat organismin eriytymisen naaraspuoliseksi. Tällainen sukupuolen määräytymisjärjestelmä tavataan myös valtaosalla päivä- ja yöperhosista. Lapasorsa
Lapasorsa rakentaa pesänsä tiheän ruohokasvillisuuden suojaan luhtaniityllä tai muualla maassa, yleensä lähellä vettä. Naaras munii toukokuussa 9–11 vaaleanruskeaa munaa, joita se hautoo 22–28 vuorokautta. Poikasten lentokyvyn oppiminen kestää noin 40–45 päivää. Useiden muiden sorsalajien tapaan myös lapasorsan poikaset ovat pesäpakoisia, eli ne etsivät ravintonsa jo varhaisessa vaiheessa itse, mutta pysyttelevät silti tiiviinä poikueena naaraan seurassa. Vuorisirkku
Sukupuolet ovat samannäköisiä ja parhaita tuntomerkkejä niiden erottamiseksi ovat: koiraan vaaleahko silmäkulmanjuova ja viiruttomat kupeet. Naaralla usein vähemmän harmaata rinnassa. Naaralla on kurkun alaosan, kupeiden ja rinnan kohdalla ohuita tummia viiruja, sekä pään kuvioinnit ovat epäselvempiä. Sorkkaeläimet
Vain muutamat sorkkaeläimet elävät yksin, ja vain muutamat lajit muodostavat parin kolmen yksilön ryhmiä, yleensä metsissä elävät lajit liikkuvat yksin. Yleisempää sen sijaan on laumaelämä. Laumaelämän positiivisena puolena on, ettei saalistajista ole niin suurta uhkaa ja hengissäpysymisen mahdollisuus on korkeampi. Saalistajan uhatessa laumaa, yksilöt lähtevät juoksemaan eri suuntiin, jolloin saalistajan on hankala valita kohdetta. Yleensä saaliiksi jää lauman fyysisesti heikompia yksilöitä, kuten vanhat, haavoittuneet tai nuorimmat. Ilmiötä, jossa lauman yhden teot saa muut tekemään samoin, kutsutaan sosiaaliseksi fasilitaatioksi. Laumoissa on myös havaittu sukupuolista segregaatiota eli erottelua. Tämä tarkoittaa sitä, että lauman naaraat ovat suurimman osan vuodesta erillään lauman nuorista uroksista. Urosten kesken vallitsee oma hierarkia, joka määrittelee esimerkiksi virtahepojen kohdalla sen, kuinka lähellä tietty uros saa olla naarasta. Lauman johtajauroksella on laajimmat oikeudet, mutta sitä alempana olevat urokset voivat haastaa sen taistelussa ja voittaessaan nousta uroksen tilalle lauman johtoon. Entinen johtaja voidaan joko häätää tai se saa edelleen pysyä laumassa, mutta alempana uroksena. Esimerkki tällaisesta käyttäytymisestä on saksanhirvi. Nuorimmat yksilöt kulkevat naaraiden kanssa. Naaraiden jälkeläisten hoivaamisessa on erotettavissa altruistisia piirteitä. Ne laiduntavat alueilla, joissa saaliiksi jäämisen riski on vähäinen, vaikka se tarkoittaisi heikompilaatuista ravintoa. Urokset sen sijaan ottavat riskin saadakseen parempaa ravintoa. Mustakurkkukerttu
Koiras on helppo tuntea, vanha naaras joskus lähes koiraan kaltainen, kurkku ja otsa ovat usein tummatäpläiset. Yleensä erottuu heikko valkea viiksijuova, mikä ohuen nokan ja matalan otsan vuoksi saa linnun näyttämään suippopäseltä. Ensimmäisenä talvena ja seuraavana keväänä naaraan kurkku on vaalea. Eroaa samettipääkertusta harmaan selän sekä kyynärsulkien ja isojen peitinhöyhenten vaaleampien reunusten perusteella. Keltasirkku
Talvella koiraalla on kirkkaankeltainen pää ja vatsapuoli, ja ruskearaidallinen selkäpuoli. Sen sijaan kesällä koiraalla vain pää on keltainen, mutta muilta osin lintu on tummempi. Naaras on vaatimattomampi, ruskeampi, ja sen vatsapuolikin on raidallinen. Linnulla on siemensyöjälle tyypillinen jykevä nokka. Tummassa pyrstössä on valkoiset reunasulat. Koiras on hieman kookkaampi. Nuori lintu ja koiras sulkasadon jälkeen muistuttavat naarasta. Keltasirkulla on sulkasato elo–syyskuussa, ja se kestää 7–8 viikkoa. Punasotka
Punasotka on yleensä noin 42–49 cm pitkä ja painaa noin 700–970 g. Varsinkin naaraan ja nuoren koiraan tunnistaa matalasta otsasta ja isosta nokasta. Lento on muiden sotkien tapaan suoraviivaista ja nopeaa, mutta siipijuova ei erotu yhtä selvästi kuin tukka- tai lapasotkalla. Koiraan pää on punaruskea, mustassa nokassa on harmaa kärki ja punainen silmä. Sen vartalo on vaaleanharmaa. Naaraalla vaalea silmärengas ja vaihtelevan vaalea naama. Nuoret urokset muistuttavat loppukesästä naarasta, mutta silmärengas puuttuu. Kyyhkyt
Kyyhkyjen sukupuolta on usein vaikea erottaa. Yleensä varmin tunnusmerkki onkin käyttäytyminen; uros kujertaa ja esittää soidintanssia naaraan ympärillä. Sika
Sika on hyvin sosiaalinen eläin, joka elää laumassa. Sian poikanen on nimeltään "porsas". Aikuinen naaras on "emakko" ja uros on "karju". Itäiset perinteiset nimitykset ovat "potsi", "porsas", "imisä" ja "orasa". Puhekielessä porsasta, kuten myös uudempaa termiä "possu" käytetään usein sian tai sianlihan synonyyminä. Imisä voi tarkoittaa myös teuraaksi kasvatettavaa naarassikaa ja orasa kastroitua teuraaksi kasvatettavaa urossikaa. Sika elää noin 20-vuotiaaksi, jos sitä ei teurasteta. Vesinokkaeläin
Australian alkuperäiskansoilla on tarinoita vesinokkaeläimen synnystä. Usein niissä vesinokkaeläimen kerrotaan syntyneen sorsan ja vesirotan jälkeläisenä. Erään tarinan mukaan kyseessä oli kahden sielun kielletty liitto, josta rangaistuksena pari muutettiin sorsaksi ja vesirotaksi ja heidän jälkeläisistään tuli vesinokkaeläimiä. Toisen tarinan mukaan yksinäinen vesirotta Biggoon pakotti nuoren kauniin yksin uimassa olleen sorsan vaimokseen. Sorsa eli vesirotan vankina, kunnes lopulta pääsi pakenemaan ja palaamaan heimonsa luo. Sorsan munista ei kuitenkaan kuoriutunut lintuja vaan vesinokkaeläimiä. Sorsa ajettiin pois heimonsa luota, mutta sen poikaset asettuivat asumaan omilleen ja lisääntyivät. Mehiläishaukka
Lintua on usein vaikea erottaa hiirihaukasta, sillä ne ovat samankokoisia, mutta mehiläishaukan kaula on pitempi ja kapeampi, pää työntyy käkimäisesti eteen, pyrstö on pitempi ja sen kulmat ovat pyöristyneet. Se kaartelee siivet vaakatasossa, liidossa heikosti kuperina, siiventaipeet eteentyönnettyinä. Siipien takareuna on suorempi, ja siivet ovat laattamaisemmat kuin hiirihaukalla. Koiras on päältä himmeänharmaa, naaras on harmaanruskea. Käsisulat ovat osittain läpikuultavat, ja vatsan väri on hyvin vaihteleva miltei tummanruskeasta lähes valkoiseen. Pyrstön juovitus on lajityypillinen: kärjessä on yksi leveä juova ja tyvellä kaksi kapeaa. Alapuolella on isoja poikittaislaikkuja, jotka ulottuvat siiville ja muodostavat pitkittäisjuovia. Koirailla on harmaampi pää kuin naarailla. Nuoret ovat väreiltään vaihtelevia, tavallisesti tummanruskeita ja siipien sekä pyrstön tasaisemman juovituksen vuoksi hyvin hiirihaukkamaisia. Siluetin lisäksi tuntomerkkejä ovat tummemmat kyynärsulat, loistavan keltainen vahanahka ja vaaleapäisillä yksilöillä tumma naamari. Aikuisen silmä on keltainen, nuorella taasen tumma. Sisilisko
Sisiliskon pää on suippo ja pieni. Niska ja häntä ovat melko paksuja. Sisiliskon jalat ovat melko lyhyet, etu- ja takajaloissa on yhtä pitkät kynnet. Kaulus on selvästi lovireunainen, ja suomut ovat karkeita. Sisiliskon sukupuolen voi varmuudella tunnistaa kahdella tavalla: koiraan pää levenee niskan kohdalta, kun taas naaraan pää jatkuu samanlevyisenä niskasta eteenpäin ja suippenee vasta leuan alusta. Toiseksi koiraan hännän juuressa heti takajalkojen takana on ylhäältä katsottaessa molemminpuolinen pullistuma. Naarailla häntä lähtee takajalkojen takaa tasaisesti suippenevana häntänä ilman koiraan pullistumia. Tämä koiraan pullistuma on juuri ennen sitä kohtaa, josta sisilisko voi katkaista häntänsä. Sukupuoli
Nature-lehdessä julkaistun artikkelin mukaan sukupuoli tulisi ymmärtää kaksijakoisen sukupuolen sijaan spektrinä mies-naissukupuolten janalla, koska yksilön sukupuoli ei ole yksiselitteisesti aina jaoteltavissa koiraaksi tai naaraaksi, jolloin puhutaan intersukupuolisuudesta. Intersukupuolisuuden käsite kattaa useita sukupuolen kehityksen häiriöitä ja sukupuolielinten anomalioita eli epämuodostumia, jolloin sukupuolielimet ovat ristiriidassa sukurauhasten tai sukupuolikromosomien määräämän sukupuolen kanssa. Hirvieläimet
Useimmat lajit saavat kerrallaan vain yhden poikasen eli vasan. Elämänsä alkuvaiheet vasa pysyttelee piilossa, paitsi silloin kun emo imettää sitä. Sittemmin varttuaan vasa ryhtyy seuraamaan emoa ja tämän mahdollista laumaa. Imetys jatkuu useiden kuukausien ajan, usein jopa niin pitkälle että emo on ehtinyt synnyttää toisenkin vasan. Monilla lajeilla vasalla on turkissaan täpliä, jotka iän myötä katoavat. Tosin esimerkiksi aksishirvi, japaninhirvi ja kuusipeura ovat myös aikuisena täplikkäitä. Vesikauris on poikkeus myös lisääntymisen suhteen, sillä se synnyttää usein kerrallaan kolme vasaa. Sorva
Sorva ("Scardinius erythrophthalmus") on Euroopassa ja Keski-Aasiassa esiintyvä kala. Sorva muistuttaa ulkonäöltään särkeä, mutta sillä on punaiset evät ja keltaiset silmät ja on särkeä leveämpi, lisäksi aikuisten yksilöiden kyljissä on kuparinruskeaa sävyä. Sitä kutsutaan myös "punakontiksi" evien värin takia. Sorva muistuttaa myös jossain määrin säynettä ja turpaa. Sorva kasvaa 15–25 cm:n pituiseksi. Se elää makeassa vedessä ja murtovedessä, erityisesti matalissa ja ruovikkoisissa lahdissa. Se on kaikkiruokainen ja syö erilaisten pohjaeläinten lisäksi vesikasveja. Sorva kutee toukokuun lopussa tai kesäkuussa. Suomessa sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Savoon ja Pohjois-Karjalaan asti. Presbyornis
"Presbyornis" oli yksi ensimmäisistä sorsalinnuista. Se oli pitkäjalkainen ja –kaulainen lintu, ja niin kevytrakenteinen että sitä aluksi pidettiin flamingona. Se uudellenluokiteltiin myöhemmin sorsalinnuksi, kun huomattiin sen pään ja nokan sorsamaiset piirteet. Useiden fossiililöytöjen perusteella "Presbyorniksen" uskotaan mahdollisesti eläneen matalien järvien reunoilla. Se käytti leveää, litteää nokkaansa ruoan (pienten eläinten ja kasvien) suodattamiseen vedestä puolisukeltajien tapaan. Loissorsa
Loissorsa on 35–40 cm pitkä ja painaa 434–630 grammaa. Naaraat ovat koiraita suurempia. Loissorsalla on mustanruskea rinta ja alapuoli, ja musta pää, siivet ja selkä. Ylänokka on musta ja keltakärkinen, alanokka on tummankeltainen. Bonobo
Yhdessä liikkuvien bonoboryhmien on huomattu muodostavan luonnossa yhteisöjä, joihin kuuluvien pienempien ryhmien välillä ne voivat liikkua melko vapaasti. Simpanssien tavoin bonobourokset elävät koko ikänsä samassa yhteisössä, mutta naaraat siirtyvät uuteen yhteisöön sukukypsyyden saavutettuaan. Tässä yhteisössä nuoret naaraat valitsevat yhden tai kaksi vanhempaa naarasta, joiden kanssa ne erityisesti harjoittavat sukimista ja sukuelinten yhteen hieromista. Nuoren naaraan on onnistuttava solmimaan suhde vanhempaan naaraaseen tullakseen hyväksytyksi yhteisön uudeksi jäseneksi. Ne saavat vakaamman aseman synnytettyään ensimmäisen poikasensa. Bonobonaaraiden välisen liiton hallitsevuus on erikoista, sillä yleensä yhteisöön jäävä sukupuoli solmii keskenään vahvimmat siteet. Metsäsopuli
Metsäsopulin jälkeläistön sukupuolijakauma ei aina ole nisäkkäille tyypillinen 1:1. Jotkin naaraat nimittäin synnyttävät naaras- ja urospoikasia lukusuhteissa 3:1. On myös naaraita, jotka synnyttävät pelkkiä naaraspoikasia. Syynä tähän on metsäsopulilla tavattava X-kromosomin mutaatio. Mutatoitunutta X-kromosomia merkitään tässä X*. Sukupuoli
Monilla kaloilla ja selkärangattomilla naaras on kookkaampi sukupuoli. Tämä saattaa johtua siitä, että ne tuottavat hyvin suuren määrän sukusoluja ja kookkaat naaraat tuottavat enemmän munasoluja kuin pienemmät yksilöt. Esimerkiksi mustaleskinaaras on kooltaan tavallisesti kaksinkertainen koiraaseen verrattuna. On olemassa jotakin näyttöä siitä, että näillä lajeilla sukupuolten väliset kokoerot olisivat sidoksissa sukupuolikromosomeihin tai kemialliseen viestintään naaraiden taholta. Sorsat
ITIS-tietokannassa alaheimoja on viisi: puolisukeltajat ("Anatinae"), hanhet ("Anserinae"), viheltäjäsorsat ("Dendrocygninae"), tuhkasorsat ("Stictonettinae") ja ristisorsat ("Tadorninae"). Myskisorsa
Luonnolliselta väriltään myskisorsa on musta, varsinkin koiras on selästä hohtavan vihertävänmusta. Siivellä on laaja valkoinen kuvio. Myös siiven alapinta on laajalti valkoinen. Koiraan nokan tyvellä on kyhmy ja laaja paljasnahkainen, punertava alue, ikään kuin heltta. Luonnonvaraisilla linnuilla, sekä tarhatuilla naarailla ja nuorilla yksilöillä, heltta on hvyin pieni, tai sitä ei ole. Päälaella voi olla kapea töyhtö. Kesyt ankat voivat olla lähes minkä värisiä tahansa mustan ja valkoisen välillä. Sorsalinnuksi sillä on huomattavan pitkä pyrstö ja vahvat kynnet (ks. elinympäristö). Tanna japonensis
Aikuinen uros on pituudeltaan 28-38 mm. Naaras on hieman pienempi, 21-25 mm. Uroksen vartalo on pidempi ja paksumpi kuin naaraan, mikä tekee sukupuolten erottamisen helpoksi. Laji on väritykseltään punertavan ruskea ja silmien ympäriltä vihreä ja niskasta musta. Sorkkaeläimet
Urokset parittelevat usean eri naaraan kanssa saman parittelukauden aikana. On hyvin harvinaista, että uros ja naaras pysyisivät yhdessä parittelukauden jälkeen. Sinisukeltaja-antiloopit kuitenkin ovat uskollisia parilleen koko vuoden ajan, kunnes uusi parittelukausi alkaa. Kiima-aikana urokset käyvät keskenään kovia taisteluja saadakseen oikeuden paritella naaraan kanssa. Vaikka taistelut ovatkin vaarattomia, voivat ne olla hyvinkin uuvuttavia, joten niihin osallistuneet urokset ovat helppo kohde saalistajille. Siksi taistelupukarit pyrkivät ääntelyin ja elein saamaan vastapuolen luovuttamaan. Uros voi puolustaa joko yhtä tiettyä naarasta (esim. biisoni) tai kokonaista haaremia toisilta uroksilta. On myös mahdollista, ettei uros taistele suoraan naaraista, vaan naaraita houkuttelevan elinalueen puolesta. Esimerkiksi ruoka voi houkutella naaraita tietylle reviirille, jolloin reviirin hallitseva uros saa oikeuden paritella siellä olevien naaraiden kanssa. Topiantiloopit ja kuusipeura ovat menneet tämäntyyppisessä pariutumisstrategiassa vieläkin pidemmälle: puolustettavana alueena voi olla vain muutamien neliömetrien kokoisia maatilkkuja ("lekking"). Palosirkka
Laji on kookas heinäsirkka, jonka naaras on koirasta isompi. Väriltään palosirkka on ruskeankirjava koiraiden ollessa sävyltään naaraita tummempia, ja yksilöitä on vaikea erottaa maasta. Sen sijaan lennossa koiras on helposti tunnistettavissa oransseista takasiivistä sekä luonteenomaisesta, rätisevästä lentoäänestä. Sirkan etusiivet ovat ruskeat ja peittävät lepoasennossa kokonaan räikeän oranssinpunaiset, ruskeakärkiset takasiivet. Etuselän keskiharjanne on palosirkalla selvästi koholla eikä siinä näy kuoppia. Haahkat
Haahkat ("Somateria") on sorsalintusuku, joka käsittää kolme pohjoista lajia. Haahkat ovat suuria, raskastekoisia merisorsia. Haahka ("Somateria mollissima") on Suomen suurin sukeltajasorsalintu, jota tavataan yleisesti Ahvenanmaalla ja ulkosaariston luodoilla. Kyhmyhaahkaa ("Somateria spectabilis") on haahkan arktinen sisarlaji, jota on tavattu Suomesta satunnaisesti yleensä kevätmuuton aikaan huhti-toukokuussa. Se pesii Huippuvuorilla ja Kuolan niemimaan itäpuolella. Haahkat ovat päivämuuttajia. Sinisorsa
Eräs havainto valkoisesta sinisorsasta Suomessa on Imatran Vuokselta. Normaalin värisellä sinisorsanaaraalla oli kesällä 2010 yhteensä 11 poikasta, joista kolme oli valkoisia, yksi valkoinen mustilla läiskillä ja loput ruskeita. Yksi valkoinen sinisorsa, joka on koiras, on talvehtinut Vuoksella syksystä 2010 lähtien ja se on siellä edelleen helmikuussa 2017. Imatralaiset ovat ristineet sorsan Antskuksi tv-ohjelma Putouksen sketsihahmon mukaan. Papuansorsa
Papuansorsa kasvaa 38-43 cm pitkäksi ja painaa 400-525 grammaa. Sillä on pitkulainen vartalo ja ruskeansävyinen juovikas höyhenpeite. Nokka on kirkkaan keltainen. Koiraan ja naaraan voi erottaa silmien väristä: koiraan silmät ovat punaiset, naaraan taas ruskeat. Sarvikuonokas
Sarvikuonokas on varsin helposti tunnistettava kovakuoriainen. Sekä koiras että naaras ovat kiiltäviä, tumman kastanjanruskeita. Selkäpuoli on voimakkaan kupera ja keskiruumiin kilpi nousee molemmilla sukupuolilla pään tasolta jyrkästi selän korkeudelle. Koiraan päälaelta kasvaa näyttävä, ylöspäin suuntautunut sarvi. Naaraan päälaella on vaatimaton kohouma. Selkäpanssarien alapuolella kyljissä kasvaa pitkää punaruskeaa karvaa. Aikuinen kuoriainen on noin 30–50 mm pitkä. Marmorisorsa
Linnun pituus on 39–42 senttimetriä ja siivenkärkien väli 63–70 cm. Marmorisorsa on hoikka, pienikokoinen sorsalintu, jolla on pitkät siivet ja pyrstö. Sen kapea ja tumma nokka muistuttaa naaras jouhisorsaan ("Anas acuta") nokkaa. Pää suhteessa ruumiiseen vaikuttaa suurelta ja pitkältä niskatöyhdön takia. Silmänalue on tumma. Linnun puku on hiekanruskean vaalea, ja sitä täplittävät likaisenvalkoiset pallukat. Siiven alapinnat on vaaleat, mutta päälipuolen kyynärsulat ovat vaaleimmat ja linnun ollessa lennossa edestäpäin katsottuna siiventaipeessa näkyy kaksi vaaleaa täplää. Marmorisorsan sukupuolet ja ikäluokat ovat samannäköisiä, mutta koirailla saattaa olla täyteläisempi niska ja tummempi nokka, sekä nuorilla vaalea täplitys epäselvempää ja beigensävyistä. Ahoheinäsirkka
Ahoheinäsirkan erottaminen ketoheinäsirkasta on haastavaa, sillä ulkoisesti lajit muistuttavat toisiaan erittäin paljon ja ne voivat myös risteytyä keskenään. Lisäksi lajit esiintyvät samanlaisissa ympäristöissä. Koiraat on mahdollista erottaa siiven etureunan muodosta, joka on ahoheinäsirkalla selvästi kaarevampi. Naarasyksilöitä ei voi varmuudella tunnistaa lajilleen. Lajien siritykset eroavat toisistaan selkeämmin. Sorsat (suku)
Sorsat syövät vesikasveja, joita ne yleensä nyhtävät matalista vesistä, harvoin sukeltamalla kokonaan veden alle. Ne syövät myös hyönteisiä ja siemeniä lähellä rantaa. Sorsien nokka on leveä ja litteä. Uidessaan ne kelluvat korkealla vedessä. Ne lentävät usein tiiviissä parvissa. Kissojen värit
O-lokus sijaitsee X-kromosomissa. Koska uroksella on vain yksi X-kromosomi, se on aina väriltään punainen jos emältä peritty X-kromosomi sisältää O-lokuksessa dominoivan alleelin. Genotyypiltään se on lokuksen suhteen O-. Naaraskissan genotyyppi voi olla joko heterotsygootti (kilpikonna) tai homotsygootti (punainen). Sukupuoli
Monilla eläimillä on koiras- ja naarassukupuolten välillä eroja lisääntymiseen liittymättömissä ominaisuuksissa kuten koossa, värityksessä ja käyttäytymisessä. Tätä ilmiötä kutsutaan sukupuolidimorfismiksi ja näitä piirteitä sekundäärisiksi sukupuoliominaisuuksiksi. Sukupuoliominaisuudet voivat olla ensisijaisia (primäärisiä) eli lisääntymiseen liittyviä ja toissijaisia (sekundäärisiä) eli suoraan lisääntymiseen liittymättömiä. Sukupuolidimorfismin vastakohta on "sukupuolimonomorfismi". Sekundäärisiin sukupuolituntomerkkeihin ihmisellä lukeutuvat suurempi koko ja karvaisuus miehillä sekä naisten rinnat, leveämpi lantio ja suhteellisesti suurempi ruumiin rasvapitoisuus. Monilla muilla lajeilla erot ovat suurempia äärimmäisenä esimerkkinä onkijakala, jolla lajin pienikokoiset koiraat loisivat naaraan kyljessä. Nautaeläimet
Sonnit taistelevat paritteluaikaan kiivaasti naaraista ja arvojärjestyksestä ja lehmät saa yleensä korkea-arvoisin sonni. Lehmän kantoaika on lajista riippuen 9-11 kuukautta, jonka jälkeen naaras saa yleensä yhden vasikan, joka pystyy juoksemaan melkein heti syntymänsä jälkeen. Ihmiset ovat kesyttäneet monia nautaeläimiä kotieläimiksi. Niistä on saatu hyviä vetojuhtia ja arvokkaita maidon- ja lihantuottajia. Myös vuotia, sarvia, jänteitä, rasvaa ja lantaa käytetään. Nauta ja seebu polveutuvat sukupuuttoon kuolleesta alkuhärästä, kun taas aasialaisilla vesipuhveleilla, bantengeilla ja gaurin kesymuodolla gajaalilla on yhä lähisukulaisia luonnossa. Kuore
Kuore eli norssi ("Osmerus eperlanus") on pienehkö sisä- ja murtovesien kala, joka kuuluu lohikaloja muistuttavien kuorekalojen lahkoon. Kuore on läpikuultava, vihertävän kellertävä ja kyljistään hopeanhohtoinen kala, jolla on suuri, terävähampainen suu ja lohikalojen tapaan rasvaevä selkäpuolella lähellä pyrstöä. Ursa (täsmennyssivu)
Ursa tarkoittaa latinassa naaraskarhua. Sanaa käytetään myös seuraavissa merkityksissä: Rusorintatöpökkä
Rusorintatöpökkä on selästään ja päästään väriltään ruskea. Päässä on harmaa silmäkulmajuova, joka ei ole naaraalla yhtä selkeä kuin koiraalla. Rinta on valkoinen ja vatsa oranssi. Alalaji "C. l. cearae" eroaa ulkonäöltään nimialalajista "C. l. lineata" ollen kauttaaltaan oranssimpi ja rinnassa ei ole yhtä selkeää valkoista aluetta. Susi
Susilla, kuten muillakin koiraeläimillä, esiintyy valeraskautta. Valeraskaudessa naaraalle, joka ei ole tiine, tulee raskauden tunnusmerkkejä ja naaras pystyy myös imettämään toisen emän poikasia. Tämä on susilaumassa tärkeä selviytymiskeino. Jos varsinainen emä on estynyt hoitamasta poikasia, voivat muut naaraat hoitaa niitä. Muut laumassa elävät sudet auttavat pentujen ruokinnassa ja hoitamisessa. Laumalaiset tuovat ruokaa pennuille ja myös emolle. Ihmisen sukupuoli
Sukupuoli-identiteetin ja sukupuoliroolin (eli sosiaalisen sukupuolen) ero ilmenee esimerkiksi ihmisillä, jotka kokevat olevansa toista sukupuolta, kuin heidän kehonsa (lääk. transsukupuoli), erotettuna ihmisistä, jotka ilmentävät pukeutumisella sukupuolensa feminiinistä tai maskuliinista puoltaan (lääk. transvestismi). Pukeutumisen avulla ihminen voi ilmentää kuuluvansa sosiaalisen sukupuolen tasolla toiseen sukupuoleen, kuin hänen yhteisön kautta oletettu sukupuolensa on (kts. myös drag queen, drag king). Sukupuolen ristiriitaa kokevat haluavat kuitenkin elää pysyvästi toisessa sukupuolen roolissa ja tähän liittyy usein myös kehodysforia. Populaatio
Sukupuolten lukusuhteella tarkoitetaan koiraiden ja naaraiden lukumääräsuhdetta. Suvullisesti lisääntyvillä lajeilla molempia sukupuolia esiintyy yleensä yhtä paljon, esimerkiksi nisäkkäillä ja linnuilla sukupuolten lukusuhde 50:50 on lähes vakio. Monia poikkeuksia tästä säännöstäkin on kuitenkin olemassa. Populaation sukupuolijakauma voi muuttua ajan myötä, sillä esimerkiksi aikaisin keväällä kaikki lentävät sitruunaperhoset ovat koiraita ja naarat alkavat lentää vasta myöhemmin. Kevään kuluessa pariutumisvalmiiden koiraiden määrä pienenee naaraiden määrään suhteutettuna, jolloin niin sanottu sukupuolien toiminnallinen lukusuhde muuttuu. Kyhmysorsa
Koiraalla on usein 2 naarasta ja koiraat naaraineen lyöttäytyvät usein pesimäaikana yhteen muodostaen yhdyskuntia. Pesä on puunkolossa tai mahdollisesti rakennuksessa, usein myös maassa korkean kasvillisuuden kätkössä. Munamäärä on 5–15, joskus jopa 50, jolloin useat naaraat ovat munineet samaan pesään. Haudonta kestää noin kuukauden ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 10 viikon iässä. Täplänokkasorsa
Täplänokkasorsa ("Anas poecilorhyncha") on sorsien sukuun kuuluva lintulaji. Joissakin lähteissä se on jaettu kahteen lajiin: "Anas poecilorhyncha" ja "Anas zonorhyncha", kun taas joissakin lähteissä jälkimmäistä pidetään ensimmäisen alalajina. Afrikannorsut
Afrikannorsu voi elää jopa 70-vuotiaaksi ja naaras saavuttaa sukukypsyyden kymmenen vuoden iässä ja ovat hedelmällisiä vielä jopa 55–60-vuotiaina. Urosnorsut saavat omia jälkeläisiään suunnilleen parikymppisinä.
Norsut ovat hyvin sosiaalisia eläimiä ja ne surevat laumansa jäsenen kuolemaa. Naaraat elävät noin 20–30 yksilön laumoissa, joita johtaa vanhin naaras eli matriarkka. Kasvaessaan naarasnorsu jää äitinsä laumaan, mutta urosnorsu lähtee laumasta ja liittyy eräänlaiseen muutaman uroksen muodostamaan pienempään laumaan. Norsut ovat hyvin seurallisia eläimiä ja naaraiden ja poikasten sosiaalinen järjestäytyminen on hyvin kehittynyttä. Koiras
Nisäkkäillä sukupuolen määräävät erityiset sukupuolikromosomit, koiraan sukupuolikromosomeja merkitään X ja Y, kun taas naarailla on kaksi X-kromosomia.
Linnuilla sukupuolikromosomeja merkitään kirjaimilla W ja Z. Naaraalla on kromosomit W ja Z ja koiraalla on kaksi Z-kromosomia.Alfauros taas on laumaeläimillä, kuten sudella johtava, lauman ainoa paritteleva uros ja alfanaaraan puoliso. Nainen
Nainen on toinen ihmisen biologisista sukupuolista, naaraspuolinen ihminen. Naiseksi kutsutaan yleensä vain aikuista naispuolista henkilöä, kasvuikäisestä naisesta käytetään nimitystä tyttö. Muiden nisäkäsnaaraiden tapaan naisen biologisia tunnusmerkkejä ovat muun muassa XX-sukupuolikromosomipari, synnytyselimet (emätin, kohtu, munasarjat) ja maitorauhaset imettämistä varten. Naiset ovat keskimäärin miehiä pienikokoisempia ja heidän äänialansa on keskimäärin korkeampi. Koiras
Sukupuolen määräytymiselle eri lajeissa ei ole yhtä yhteistä geneettistä tapaa, ja kahden sukupuolen olemassaolo vaikuttaa kehittyneen useita eri kertoja evoluution historiassa. Joillakin eliöillä vain sukusolujen eroavaisuudet erottavat sukupuolen. Korpimetso
Naaraspuolista korpimetsoa on vaikea erottaa metso- ja teerinaaraasta pelkän ulkonäön perusteella, ja varma määritys voidaan toisinaan tehdä vain DNA-testien avulla. Tunnistamisen haasteellisuus ja metsästyksen yleinen painottuminen koiraslintuihin aiheuttavat sen, että korpimetsokoiraita tunnetaan paljon enemmän kuin naaraita. Monotrysia
Monotrysia on erilaissuonisten perhosten toinen ryhmä (toisen muodostavat aitoperhoset). "Monotrysiaan" kuuluvien lajien naarailla on vain yksi genitaaliaukko, kun aitoperhosilla niitä on kaksi. Kaikki lajit ovat pienikokoisia ja yleensä suhteellisen vaatimattoman näköisiä. Ryhmällä ei katsota olevan varsinaista taksonomista asemaa eikä esimerkiksi ITIS käytä sitä luokituksessaan. Marsu
Kosiskellessaan naaraita tai mahtaillessaan lauman jäsenille urokset pyrkivät näyttämään suurilta ja komeilta. Kosiskeleva uros nuuskii naarasta ja keinuttaa takapuoltaan sekä hieroo takamustaan maahan jättäen voimakkaita hajuläikkiä merkiten samalla reviiriään. Kosiskeluääniä ovat pehmeä pitkä hurina, röhkiminen sekä hampaiden naksuttelu. Naaras kieltäytyy uroksen kosiskelusta avaamalla suunsa ja näyttämällä hampaansa. Naarasmarsu voi myös kieltäytyä kosiskelusta nostamalla takapuolta ja ruiskuttamalla ulostetta uroksen päälle. Sukupuoli
Naaraaksi kutsuttu sukupuoli munii tai synnyttää poikaset yleensä, mutta esimerkiksi merihevosten koiraat kantavat ja synnyttävät poikaset. Norsueläimet
Aasiannorsu on tiedetty jo pitkään erilliseksi lajiksi afrikkalaisista savanninorsusta ja metsänorsusta. Sen sijaan kahta afrikkalaista lajia pidettiin pitkään yhden lajin, afrikannorsun, alalajeina. Geenitutkimuksen varmistamalla lajierolla on merkitystä erityisesti norsujen suojelun kannalta. Kunkin lajin yksilömäärä on aiemmin luultua pienempi, mikä tekee lajeista entistäkin uhanalaisempia. Lisäksi salametsästäjät saattavat välttyä rangaistuksilta, koska kaikkien maiden lainsäädännössä metsänorsua ei ole erikseen määritelty uhanalaiseksi. Heinänorsu
Heinänorsu on kookas ja roteva perhonen, jolla esiintyy selvä ero sukupuolten ulkonäössä. Naaraalla esiintyy vaalea, lähes keltainen sekä tumma, lämpimänruskea värimuoto. Koiraat ovat väriltään vaaleanruskeasta tummanruskeaan. Naaraan etusiivet ovat pituuteensa nähden kapeammat kuin koiraalla ja siiven kärki on terävämpi. Molemmilla sukupuolilla etusiiven poikki kulkee kaksi muuta siipeä tummemman ruskeaa poikkiviirua, joista ulompi on vino ja päättyy siiven kärkeen. Siiven ulkoreunassa on lisäksi heikosti erottuva aaltoviiru. Siiven keskiosassa on kaksi vaaleaa täplää. Takasiiven poikki kulkee vinosti viiru, jonka sisä ja ulkopuoliset alueet ovat usein eri sävyiset. Perhosen ruumis on roteva, tuuheakarvainen ja karvoituksen sävy vastaa siipien sävyä. Tuntosarvet ovat koiraalla tuuhean kaksoiskampamaiset, naaraalla ohuemmat. Huulirihmat ovat pitkät ja suuntautuvat eteenpäin muodostaen pään etuosaan kärsää muistuttavan ulokkeen. Tämä piirre on toiminut innoituksena lajin nimelle. Siipiväli koiraalla 38–52 mm ja naaraalla 50–66 mm. Siitin
Ihmisapinoista suurin siitin on ihmisellä, pienin gorillalla; simpanssilla se on kooltaan näiden väliltä. Vaikka gorilla on selvästi ihmistä ja simpanssia vahvempi, ja sen maskuliiniset piirteet ovat muutenkin korostuneet, sillä on myös ihmistä ja varsinkin simpanssia pienemmät kivekset. Tämä näennäinen epäjohdonmukaisuus johtuu siitä, että gorillat, päin vastoin kuin ihmiset ja simpanssit, elävät yhdestä uroksesta ja yhdestä tai useammasta naaraasta koostuvissa ryhmissä, eivätkä gorillaurokset siten joudu kilpailemaan keskenään sperman laadusta tai seksuaalisesta kyvystä. Gorillat päin vastoin kilpailevat, usein uhitteluilla tai fyysisillä yhteenotoilla, naaraiden hallinnasta. Kun ottelut on ratkaistu, voi gorilla rauhassa ja ajan kanssa hedelmöittää naaraat. Simpanssit ja ihmiset taas elävät sekaryhmissä, joissa kyky tuottaa nopeasti lisää spermaa, ja kenties myös kyky tehdä naaraisiin vaikutus sukuelinten koolla, on paljon tärkeämpää. Kottarainen
Höyhenet ovat väriltään sateenkaarenväriset mustat. Nuoret linnut ovat kokonaan vaaleanruskeita elo–syyskuussa tapahtuvaan sulkasatoon saakka. Myös vanhat linnut sulkivat samaan aikaan, ja sulkasadon päätyttyä ovat nuoret ja vanhat linnut samanvärisiä. Sulkasadon kesto Suomessa on vanhoilla linnuilla keskimäärin 79 päivää, nuorilla 88 päivää. Kaulan alueen höyhenpeitteen muodostavat pitkät ja terävät höyhenet, jotka ovat koiraalla pidemmät. Nokka on keväällä kirkasvärinen keltainen, mutta muuten musta. Sukupuolet voi tarkkasilmäinen erottaa huhti–kesäkuussa nokan ja silmän värityksestä: koiraan nokan tyviosa on siniharmaa ja silmän iiris kokonaan tummanruskea, kun taas naaraan alanokan tyvi on punertavan valkoinen ja tummassa iiriksessä näkyy kapea vaalea rengas. Kottarainen liikkuu maassa kävelemällä ja sen lento on voimakasta ja suoraa. Lentotapa on hyvin samanlainen kuin tilhen. Nauta
Nauta ("Bos taurus") on märehtiviin sorkkaeläimiin kuuluva nisäkäs. Nauta kuuluu sorkkaeläinten lahkoon ja onttosarvisten heimoon. Naudan luonnonvarainen kantamuoto alkuhärkä kuoli 1600-luvulla sukupuuttoon. Leppälintu
Nimen alun "leppä" tulee vanhasta verta tarkoittavasta sanasta ja viittaa juuri linnun punaiseen väritykseen. Otsa on vaalea ja kurkku musta. Naaras ja nuori lintu ovat ruskeita ja niiden pyrstö on oranssinpunainen. Vanhoilla leppälinnuilla on sulkasato heinä–elokuussa, jonka jälkeen iän ja sukupuolen määritys maastossa on vaikeaa. Tyrskyviuhtoja
Tyrskyviuhtojan pituus on 61–74 cm ja paino 3,4–4,2 kg. Se on hanhen kokoinen, lentokyvytön sorsa, jota on maastossa vaikea erottaa samannäköisestä pilkkaviuhtojasta. Lajin höyhenpuku on tummanharmaa valkoisin täplin, vatsa on valkoinen ja nokka sekä jalat keltaiset. Sukupuolet ovat erinäköisiä ja koiras on kookkaampi. Sirkat
Sirkat ("Gryllidae") on yksi suorasiipisten lahkoon kuuluvista heimoista. Sirkkoja tunnetaan noin 900 lajia. Sirkat ovat kaikkiruokaisia. Sirkat voivat puraista myös ihmistä, todennäköisesti kuitenkin rikkomatta ihoa. Heimon ainoa Suomessa säännöllisesti tavattava laji on kotisirkka ("Acheta domesticus"). Kesyrotta
Naaras on urosta kevytrakenteisempi, sirompi ja usein pehmeäkarvaisempi. Aikuisella uroksella on häntänsä juuressa selvästi erottuvat kivekset, kun taas naaraalla vatsassaan kaksi riviä nisiä. Uroksen kivekset erottuvat selvästi luovutusikäisellä (5 vk) poikasella, mikäli ne ovat laskeutuneet normaalisti. Virallista rotumääritelmää valvoo Suomen Kesyrottayhdistys. Tukkasotka
Aikuinen koiras on kokomusta lukuun ottamatta valkoisia kylkiä ja siniharmaata nokkaa sekä siipien valkeita juovia. Sillä on lajille tyypillinen ja nimen antanut töyhtö päässä. Myöhäiskesäpuvussa koiras muistuttaa tummaa naarasta. Aikuinen naaras on ruskea ja sillä on vaaleammat kyljet. Sen saattaa helposti sekoittaa toisten sukeltajalajien naaraisiin. Tukkasotkanaaraalla on mitättömän pieni töyhtö ja toisinaan nokan tyven ympärillä on vaalea alue, joka ei kuitenkaan ole yhtä suuri ja yhtä valkea kuin lapasotkalla. Lennossa siiven yläpuolella takareunassa näkyy valkoinen, leveä lähes koko siiven mittainen siipijuova kuten lapasotkalla. Siivet ovat alta valkoiset toisin kuin telkällä. Tukkasotkan nokan kärki on laajalti musta, mutta lapasotkalla vain kärjen "kynsiosa". Silmän värikalvo on keltainen. Koiraan soidin äänet ovat hyvin pehmeitä vihellyksiä. Naaraan ääni on korisevaa. Pilkkaviuhtoja
Pilkkaviuhtojan pituus 66–71cm ja paino 2 430–3 170 g. Se on hanhen kokoinen, lentotaidoltaan kömpelö sorsa – suvun muut kolme lajia ovat lentokyvyttömiä. Pilkkaviuhtojan höyhenpuku on tummanharmaa valkoisin täplin, vatsa on valkoinen ja päässä erottuu valkoinen silmäkulmajuova. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä. Sorsastus
Sekä BirdLife Suomi että Suomen Metsästäjäliitto katsovat, että sorsastuksessa on käytettävä harkintaa, jotteivät taantuvat lajit kärsi eikä vahingossa tule ammutuksi rauhoitettuja lajeja, joista Suomessa on ilmeisesti yleisin saalis harmaasorsa. Sumatransorsa
Sumatransorsa on suurikokoinen 66–81 senttimetrin sorsalaji, jonka höyhenet ovat pääasiassa tummia, mutta pää ja kaulan yläosat ovat vaaleat. Koirailla on yleensä kellertävä nokka ja epätasaisen värinen pää. Naaraat ovat selvästi pienempiä, ja niiden pää sekä kaula ovat laikukkaammat. Sepelsorsa
Sepelsorsa on keskikokoinen sorsalintu, sen pituus on 46–64 cm. Sepelsorsan tärkein tuntomerkki on sen niskan valkoinen seppel ja posken valkoinen läikkä. Muuten sen pää on tummanruskea. Linnun vartalo on vaaleamman ruskeansävyinen. Melkein mustissa siivissä on purppuranpunainen peili. Suolakkosorsa
Suolakkosorsa ("Anas fulvigula") on keskikokoinen puolisukeltaja. Sen ulkonäkö on välillä naaras-sinisorsaa ja nokisorsaa. Se on läheistä sukua molemmille lajeille, ja sen on joskus harkittu olevan nokisorsan alalaji, mutta tämä käsitys ei pidä paikkaansa. Röyhelöpyy
Parhaiten eri sukupuolet erottaa toisistaan juuri pyrstön perusteella, jonka pituus on koiraalla vähintään 15 senttimetriä ja naaraalla tavallisesti alle 14 senttimetriä. Lisäksi koiraalla on takamuksessaan kaksi tai kolme täplää, jotka yleensä puuttuvat naaraalta kokonaan. Koiras
Koiras on sukupuolisesti erilaistuneilla lajeilla eli eliöillä se sukupuoli, joka hedelmöittää naaraan. Koiraista käytetään myös nimitystä uros. Tätä nimitystä käytetään varsinkin suurten nisäkäslajien koiraista. Pöllöt
Pöllöille on tyypillistä suhteellisen suuri pää, lyhyt kaula ja koukkumainen lyhyt nokka. Sukupuolet ovat samannäköiset, mutta naaras on usein koirasta suurikokoisempi. Sinisorsa
Valkoinen sorsa muistuttaa albiinosorsaa, koska sen höyhenpeite on valkoinen. Albiinosorsasta poiketen sen nokan ja räpylöiden väritys on kuitenkin keltainen ja silmien musta. Valkoinen sorsa on ankka eli sinisorsan kotieläimeksi jalostettu muoto, jota on kasvatettu Kiinassa jo 2 000 vuotta sitten. Valkoisen sorsan poikaset voivat olla valkoisia tai ruskeita. Morsiosorsa
Pesä on puunkolossa tai pöntössä. Eteläisillä alueilla se voi pesiä kahdesti kesässä. Munamäärä vaihtelee välillä 6-15. Munia voi olla enemmänkin, mutta silloin samaan pesään on muninut ainakin 2 naarasta. Haudonta kestää kuukauden, vain naaras hautoo, ja poikaset kuoriutuvat vuorokauden sisällä. Ne itsenäistyvät 56-70 päivän ikäisinä. Koiras ei osallistu poikasten hoitoon. Sukukypsä 1-vuotiaana. Oravasaimiri
Naaraat tulevat sukukypsiksi 3-vuotiaina, uros ollessaan viisi vuotta vanha. Poro
Poroilla on useita nimityksiä iän ja sukupuolen mukaan. Porouroksista käytetään nimitystä "hirvas", ja naaraille vastaava termi on "vaadin". Pohjoissaameksi vastaavat nimitykset ovat "sarvvis" sekä "áldu". Jälkeläisiä kutsutaan "vasoiksi". Toisella ikävuodella olevasta naaraasta käytetään nimitystä "vuonelo" ja uroksesta "urakka". Kun poro täyttää kuusi vuotta, nimitykset loppuvat, jolloin nimitys on "nimiloppu". Ihmisen sukupuoli
Mm. länsimaissa ihmisen kuten sukupuoliin jakauvien eläinlajienkin sukupuolia on sosiaalisessakin mielessä kaksi (samoin kuin biologisesti), mutta tunnetaan myös ihmisyhteisöjä, joissa sosiaalisia sukupuolia on useampia. Näissä yhteiskunnissa täysikasvuiset henkilöt, joiden ei katsota olevan miehiä eikä naisia, ovat yleensä geneettisesti miespuolisia henkilöitä, jotka on tehty lisääntymiskyvyttömiksi ja jotka ovat omaksuneet miessukupuolelle epäominaisia käyttäytymispiirteitä. Intiassa kutsutaan nimellä "hijra" henkilöä, joka esiintyy yhteiskunnassa naisena, vaikka on sukupuoleltaan luokiteltu syntyessään mieheksi. On myös kulttuureita, joissa miessukupuoli jakaantuu kahteen sosiaaliseen sukupuoleen. Näistä toinen saattaa olla maskuliininen ja toinen feminiinisempi. Telkkä
Telkän luonteenomainen lajipiirre on kolmiomainen pää, josta erottuu selvästi kirkkaankeltainen silmä. Monissa kielissä telkän nimi merkitsee kultasilmää. Telkkä on 40–51 cm pitkä. Naaraan pää on ruskea, yläruumis tummanharmaa, etukaula ja vatsa valkoiset ja valkoinen siipilaikku näkyy kylkijuovana linnun uidessa. Juhlapukuisen naaraan erottaa koiraasta ruskean pään ja tuhkanharmaan yleisvärityksen avulla. Syyspukuisesta koiraasta naaraan erottaa pienempi siipilaikku, joka on kahden mustan juovan halkoma. Lokakuun lopulla – marraskuun alussa vanha koiras saa juhlapuvun, joka sillä on kesäkuuhun saakka. Juhlapukuisen koiraan selkä ja pyrstö ovat mustat Pää ja kaula ovat vihertävänhohtoisen mustat. Rinta, kyljet ja vatsapuoli ovat valkoiset. Silmän ja nokan välissä on suuri valkea täplä. Hartiahöyhenet ovat mustavalkojuovaiset. Syyspukuinen koiras muistuttaa naarasta, mutta säilyttää jonkin verran tummaa kuviointia päässä. Nuori lintu on myös naaraan näköinen, mutta silmä on tumma, vaalea kaularengas puuttuu ja siipilaikku on pienempi. Norsueläimet
Savanninorsu eli pensasnorsu on norsulajeista suurin. Metsänorsusta se eroaa muun muassa kynsien määrän perusteella: metsänorsulla on viisi kynttä etujaloissa ja neljä takajaloissa (samoin kuin aasiannorsulla), mutta savanninorsulla on etujaloissa vain neljä ja takajaloissa vain kolme kynttä. Savanninorsun syöksyhampaat ovat isommat ja kaarevammat kuin metsänorsun ja korvat jonkin verran suuremmat. Sorsat (suku)
Sorsien keskinäiset sukulaisuussuhteet ovat hankalia selvittää molekyylibiologisin keinoin. Sorsat risteytyvät helposti lähisukulaistensa kanssa ja tuottavat lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä, mikä sekoittaa sukulaisuussuhteita entisestään. Poro (salaseura)
Poro, purrah tai purroh on miesten salaseura Sierra Leonessa, Liberiassa, Guineassa ja Norsunluurannikolla. Siihen viitataan joskus metsästysseurana, johon vain miehet pääsevät. Naisten vastaavanlainen salaseura on sande. Poro-yhteisön tarkoitus on valmistaa pojat ja nuoret miehet aikuiselämään. Menneisyydessä eurooppalaiset vertasivat yhteisöä vapaamuurariuuteen. Harjasgekko
Sukupuolen voi määrittää hännän tyvessä olevista hemipenispullistumista. Varma sukupuolen määrittäminen on mahdollista vasta vuoden iässä. Koimaiset
Osalla lajeista sukupuolet ovat dramaattisesti erinäköisiä, mutta yleensä sukupuolen määrittäminen vaatii mikroskoppia. Ruskoseppä
Ruskoseppä on keskikokoinen, 8–11 mm pitkä kovakuoriainen, jonka sukupuolet ovat erinäköisiä. Molempien sukupuolten raajat ja peitinsiivet ovat punaruskeat, mutta koiraalla etuselkä on kokonaan mustahko, kun naaraalla sen molemmin puolin kulkee leveä, punaruskea raita. Lisäksi naaraan etuselkä ja peitinsiivet ovat koiraan vastaavia kuperammat. Peitinsiivissä on heikkoja pitkittäisviiruja ja etuselän pinnan hienorakenne saa sen näyttämään kiillottomalta. Etuselän reunukset ulottuvat takanurkista lähes etunurkkiin asti. Koiraan tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka, naaraalla ne ovat lyhyemmät. Arosuohaukka
Laji muistuttaa paljon niittysuohaukkaa ja sinisuohaukkaa. Koiraan erottaa sinisuohaukasta terävän siiven, lähes valkoisen värityksen ja käsisiiven mustan kuvion muodon perusteella. Naaras vaikea erottaa sinisuohaukasta: käsisiipi terävä, käsisulkien kärjet vaaleat. Nuori lintu muistuttaa enemmän nuorta niittysuohaukkaa viiruttoman rinnan, ruosteenpunertavan värityksen ja terävän siiven takia, mutta nuoren arosuohaukan kaulassa on selvä vaalea kauluri ja käsisiiven takareuna on vaaleampi kuin niittysuohaukalla.
Muiden kuin koiraspukuisten suohaukkojen määrittäminen vaatii asiantuntemusta ja kokemusta, lintu on nähtävä hyvin ja on tiedettävä tarkasti mitä katsotaan. Naaras
Sukupuolen määräytymiselle eri lajeissa ei ole yhtä yhteistä geneettistä tapaa, ja kahden sukupuolen olemassaolo vaikuttaa kehittyneen useita eri kertoja evoluution historiassa. Joillakin eliöillä vain sukusolujen eroavaisuudet erottavat sukupuolen. Sukupuoli
Yksinkertaisin sukupuolijärjestelmä on hermafroditismi, jossa yksilö tuottaa sekä koiras- että naarassukupuolen sukusoluja. Tämä pitää paikkansa esimerkiksi etanoiden kohdalla. Useimmissa tapauksissa sukupuolen eriytyminen on kuitenkin johtanut siihen, että kukin yksilö tuottaa vain koiras- tai naarassukupuolen sukusoluja. Biologista syytä yksilöiden erilaistumiseen eri sukupuoliksi kutsutaan sukupuolen määräytymiseksi. Joillakin lajeilla, kuten Caenorhabditis elegans -madolla tunnetaan kaksi sukupuolta, jotka ovat kummankin sukupuolen sukusoluja tuottava hermafrodiitti sekä koiras. Joskus organismin sukupuoli kehittyy naaraan ja koiraan välimuodoksi - konditio, jota kutsutaan intersukupuolisuudeksi. Vaikka intersukupuolisia kutsutaan joskus hermafrodiiteiksi, hermafroditismista poiketen intersukupuolisuus on harvinainen poikkeus ja nämä yksilöt eivät yleensä ole hedelmällisiä molempien sukupuolten suhteen toisin kuin hermafrodiitit. Parittelu
Useimmat linnut parittelevat niin, että uros nousee naaraan selkään ja laskee kloaakistaan siittiöitä nopeasti naaraan kloaakkiin. Vesilinnuilla penis auttaa siemennesteen turvaamisessa viemällä sen syvemmälle, joten joutsenella, hanhella ja sorsalla on penis, kuten maalinnuista myös esimerkiksi kiivillä ja strutsilla. Sulkasato
Linnut saavat sulkasadossa niin sanotun peruspuvun. Monilla lajeilla sukupuolet ovat silloin lähes saman näköisiä. Syksyn ja talven aikana höyhenten kärjet kuluvat, ja alta tulee näkyviin aivan uusia värejä. Monilla lajeilla on talven aikana osittainen ruumiinhöyhenten sulkasato. Useilla lajeilla koiras on keväällä värikkäämpi. Esimerkiksi pajusirkkukoiras muistuttaa peruspuvussa naarasta, mutta keväällä pään höyhenet ovat kuluneet, ja niiden alta tulee näkyviin koiraan tunnusomainen musta-valkoinen pään kuviointi. Sukupuolierojen korostuminen on tärkeää lisääntymisajan koittaessa. Tätä koiraslintujen värikästä pukua kutsutaan juhlapuvuksi. Kuusipeura
Kuusipeuraurokset ovat tunnettuja leveistä ja monihaaraisista, yläosastaan lapiomaisista sarvista, jollaisia ei Pohjois-Euroopassa ole kuusipeuran lisäksi ole muilla lajeilla kuin hirvellä. Sarvien muoto ja koko vaihtelee yksilöittäin. Sarvet putoavat vuosittain keväällä lisääntymisajan jälkeen, ja tilalle alkavat heti kasvaa uudet sarvet. Sarvet kehittyvät melko nopeasti kesän aikana, ja uros keloo ne nahattomiksi ennen loppusyksyllä alkavaa kiima-aikaa. Sarvet kasvavat sitä suuremmiksi, mitä vanhempi ja hyväkuntoisempi uros on. Naarailla ei ole sarvia. Pajusirkku
Pajusirkun pituus on 14–16 cm ja paino 18–20 grammaa. Koiras on naarasta kookkaampi. Koiraalla on musta pää, valkoinen kaulus ja ruskeat siivet. Naaraalta puuttuu pään mustavalkea kuviointi. Tumman pyrstön reunasulat ovat valkoiset. Lajin nokka on pienehkö, mutta kuitenkin selvästi siemensyöjän nokka. Tavallisesti pajusirkun näkee istumassa ruo’on tai pensaan latvassa, missä se esittää yksinkertaisen, jankuttavan laulunsäkeensä. Valppaana ollessaan se näpäyttelee pyrstöään sivulle. Kutsuääni on korkea ”tsiy”. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Elo–syyskuussa tapahtuvan sulkasadon jälkeen myös vanhan koiraan puku on naarasmainen. Talven aikana pään höyhenten ruskeat kärjet kuluvat vähitellen pois, ja näkyviin tulee mustavalkea kuviointi. Nuoren ja vanhan voi sulkasadon jälkeen erottaa ainoastaan sulkien kulumisasteen perusteella. Karibu
Toisin kuin muilla hirvieläimillä, karibuiden molemmilla sukupuolilla on sarvet. Naaraiden ja nuorten urosten sarvet ovat pienempiä ja yksinkertaisempia kuin täysikasvuisen uroksen sarvet. Karibu kasvattaa uudet sarvet vuosittain. Täysimittaiset sarvet kehittyvät uroksille niiden ollessa 4–5-vuotiaita. Urokset pudottavat sarvensa kiima-ajan jälkeen, kantavat naaraat vasta keväällä poikimisen jälkeen. Karibun kävelystä syntyy naksahtelevaa ääntä. Ääni ei synny sorkista, vaan ylempänä jalassa jänne liikkuu luiden yli. Poroissa esiintyy enemmän värivaihtelua kuin karibuissa. Sukupuoli
Eläimillä sukupuolidimorfismi liittyy usein sukupuolivalintaan eli kilpailuun saman sukupuolen edustajien välillä yrityksissä päästä pariutumaan vastakkaisen sukupuolen edustajien kanssa. Esimerkiksi koiraskauriit käyttävät sarviaan fyysisissä yhteenotoissa saman sukupuolen edustajien välillä, joissa kilpaillaan siitä, kuka pääsee pariutumaan naaraiden kanssa. Useimmilla nisäkkäillä koiras on kookkaampi sukupuoli. Suuret sukupuolten väliset kokoerot saman lajin sisällä ovat yhteydessä lajin polygamisuuteen, mikä saattaa johtua koventuneesta kilpailusta naaraita kookkaampien koiraiden välillä, esimerkiksi merinorsuilla. Yleensä naaraiden seksuaaliset mieltymykset ohjaavat sukupuolivalintaa, esimerkiksi riikinkukoilla. Naakka
Sukupuolet ja ikäluokat ovat samannäköisiä, mutta nuoren naakan voi erottaa aikuisesta vähemmän kuluneiden siipi- ja pyrstösulkien perusteella. Aikuisten lintujen sulkasato ajoittuu pesinnän jälkeen heinä-elokuulle, jolloin ne vaihtavat koko höyhenpukunsa uuteen. Saman kesän poikaset vaihtavat pääosan poikaspuvustaan aikuispukuun loppukesän ja alkusyksyn aikana. Nuoren linnun iiris on ensin sinertävä ja muuttuu myöhemmin ruskeaksi, kunnes se seuraavana keväänä on vaaleanruskea tai harmaanvalkoinen, joskus ruskeatäplikäs, harvoin samanvärinen kuin aikuisen iiris. Käärmeet
Vanhoilla käärmelajeilla (esim. boidae-heimo) on ihmisen tavoin kaksi keuhkoa, munuaista jne. "Uusilla" lajeilla kuten tarhakäärmeillä kutakin sisäelintä on vain yksi. Ajan myötä tarpeettomat ovat surkastuneet. Sukupuolielimiä uroksilla on kuitenkin kaksi. Hemipenis sijaitsee kloaakissa ja näkyy vain paritellessa. Parittelussa uros käyttää ainoastaan toista hemipenistä. Ainoa keino selvittää käärmeen sukupuoli on nimenomaan tarkkailla sukuelimiä. Poikas-käärmeen voi "popata", jolloin kloaakista pullistuvat penikset (naaraalla ei näy mitään), tai aikuisen käärmeen voi sondata, jolloin sondi työnnetään varovasti käärmeen kloaakkiin. Uroksilla mitta työntyy syvemmälle kuin naarailla. Morsiosorsa
Linnun pituus on 47-54 cm, paino 500-700 g ja siipien kärkiväli 70-73 cm. Koiras on hieman naarasta suurempi. Juhlapukuinen koiras on helppo tuntea: sinisorsan kokoinen erittäin kirjava sorsa, jonka puvussa on mustaa, vihreätä, ruskeaa ja valkoista. Silmä ja osa nokasta ovat kirkkaan punaiset. Maha on valkoinen ja koivet kellahtavat. Naaras on vaatimattomampi: puku on ruskea ja alapuolelta valkotäpläinen, silmän ympärys valkoinen. Naaras voidaan sekoittaa samannäköiseen mandariinisorsanaaraaseen. Lennossa laji on mahdollista sekoittaa amerikanhaapanaan. Sciurus meridionalis
"Sciurus meridionalis" on suurikokoinen orava, noin 35 prosenttia tavallista oravaa suurempi. Se eroaa siitä myös väritykseltään, selkäpuoli vaihtelee tummanruskeasta mustaan ja alapuoli on kirkkaan valkoinen. Kesällä pään, erityisesti korvien tausta, ja selän turkki on hieman vaaleampi. Koiraas painaa 365–475 grammaa ja naaraas 395–500 grammaa. Painoa lukuun ottamatta sukupuolten ei ole havaittu eroavan toisitaan. Sukupuolidimorfismi
Riikinkukoilla dimorfismi on huomiota herättävä. Koirasyksilöiden koristeelliset pyrstösulat houkuttelevat naarasyksilöitä soidinmenojen aikana. Ensisilmäyksellä koiras- ja naarasyksilöitä saattaisi pitää eri lajina koiraan pyrstösulkien koon ja raikuvien värien johdosta; naarasyksilö on hillityn ruskea. Riikinkukon pyrstösulat saavat sen alttiiksi petojen hyökkäyksille, koska ne rajoittavat riikinkukon lentokykyä ja tekevät siitä muutenkin huomiota herättävän. Samanlaisia esimerkkejä on useita, esimerkiksi paratiisilintujen ja argusfasaanien tapauksessa.