Missä sijaitsevat Serlachiuksen tehtaat?
Mänttä
Mänttä on vanha teollisuuspaikkakunta. Kaupunki on ollut vahvasti kytköksissä Serlachiuksen sukuun, jonka perintö lyö edelleen leimansa kaupunkiin. Nyt Serlachiuksen tehtaat kuuluvat Metsäliitto-yhtymään kuuluvaan Metsä Tissue Oyj -yritykseen. Serlachiuksen nimi näkyy edelleen museoissa, joita Gösta Serlachiuksen säätiöllä on kaupungissa kaksi. Serlachius-museo Gustaf esittelee teollisuushistoriaa, taidemuseo Göstassa on oman kokoelman lisäksi vaihtuvia näyttelyitä. Mäntän–Vilppulan rautatie
Gustav Adolf Serlachiuksen merkittävimpänä saavutuksena pidetään hänen vaikutustaan Pohjanmaan radan suuntaukseen Tampereelta kohden pohjoista. Juuri hänen vaikutuksestaan rata linjattiin ja rakennettiin Näsijärven itäpuolelle. Näin syntyi vuonna 1883 Serlachiuksen omistamille Mäntän tehtaille mahdollisuus käyttää Vilppulan asemaa tehtaan tavaraliikenteen välittämisessä. Alkuvuosina Mäntän ja Vilppulan välistä tavaraliikennettä hoidettiin hevoskuljetuksin, mikä tarjosi työtä kymmenille paikallisille hevosmiehille. Kuljetuksiin kokeiltiin myös lauttoja ja matalapohjaisia proomuja, joilla liikennöitiin Melasenkosken ja Keskikosken kautta Kotaselän rannalla Vilppulassa sijaitsevan puuhiomon luokse. Kuljetusten helpottamiseksi Melasenkoskea ruopattiin valtion varoin vuonna 1895, mutta siitä saatu hyöty jäi lyhytaikaiseksi rautatieyhteyden valmistumisen vuoksi. G. A. Serlachius
Yhdessä tehtaan kanssa kasvoi Mänttä. Ympäröivältä maaseudulta muutti väkeä uuteen tehtaaseen etsimään työtä ja toimeentuloa. Ajan oloista poiketen Serlachius ei juurikaan palkannut lapsia, enimmillään heitä oli työssä kymmenkunta. Työläistensä turvaksi hän perusti ”vaivaiskassan”, johon jokainen maksoi prosentin palkastaan. Näin hän saattoi tuntea moraalista ylemmyyttä toisten tehtailijoiden harjoittamaa riistoa kohtaan. Vaikka tehtailija tunnettiin liike-elämässä äkkipikaisena ja hankalana, hän oli tehtaansa ”Matteja” kohtaan mutkaton ja ystävällinen. Työssä hän vaati työläisiltä raittiutta, näyttäen tässä itse hyvää esimerkkiä, juhlissa hän salli palokunnan ja soittokunnan puffetin myyvän olutta, rommia, viskiä ja konjakkia. Ympäröivien pitäjien säätyläiset yleensä paheksuivat tällaista.
Bror Serlachius
Serlachius kirjoitti ylioppilaaksi 1926, opiskeli College of Technologyssa Manchesterissa 1927–1929 ja Ingenieurschule zur Altenburgissa Thüringenissä 1929–1930. Hän teki opintomatkoja Amerikan mantereelle, Australiaan ja Aasiaan 1938–1960. Hän oli Kankaan paperi oy:n apulaisinsinööri 1932–1933, konttoripäällikkö 1933–1938, Tervakoski oy:n apulaisjohtaja 1938–1939 ja toimitusjohtaja 1939–1973. Hän oli G. A. Serlachius Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1935 ja sen puheenjohtaja vuosina 1980–1986, ja kuului myös Tammer Tehtaiden ja Pohjolan Voiman johtokuntiin sekä Kemi Oy:n ja Paperitehtaitten yhdistyksen hallintoneuvostoihin. Lisäksi hän oli Janakkalan kunnanhallituksen jäsen 1947–1950. Jorma Serlachius
Serlachius kirjoitti ylioppilaaksi 1926, valmistui diplomi-insinööriksi 1933 ja opiskeli Tukholman teknillisessä korkeakoulussa. Hän oli Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiön Tampereen konepajan apulaistyöpajainsinööri, lentokonemoottoriosaston johtaja ja apulaiskäytönjohtaja 1933–1944, Sotevan metalliteollisuusosaston päällikkö ja teknillinen johtaja 1944–1948, Teknillisen korkeakoulun mekaanisen teknologian professori vuodesta 1946, Metexin toimitusjohtaja 1948–1951, sitten teknillinen johtaja ja sijaistoimitusjohtaja. Serlachius kuului Suomen valtuuskuntaan useissa kauppasopimusneuvotteluissa vuosina 1945–1955. Hän oli Suomen Työn Liiton puheenjohtaja vuosina 1953–1959 ja kuului Suomen Standardisoimisliiton johtokuntaan. Uimaharjun sellutehdas
Uimaharjun sellutehdas eli Enocell on Stora Enso -konserniin kuuluva sulfaattisellutehdas Uimaharjussa Pohjois-Karjalassa. Tehdas on perustettu vuonna 1967 osittain korvaamaan paikkakunnalta vuonna 1952 lopetettua Kaltimon pahvitehdasta. Tehtaan kapasiteetti on 655 000 t/a koivu- ja mäntysellua. Henkilökuntaa tehtaalla on 160. Tehtaalla on kaksi kuitulinjaa kuivauskoneineen. Havupuusta valmistetaan valkaistua sellua, ja koivusta liukosellua. Liukosellusta valmistetaan tekstiilejä ja erikoistuotteita ja sen kysyntä on kasvussa. Derwentin laakson tehtaat
Darley Abbey on teollisuuspaikka pari kilometriä Derbyn keskustasta pohjoiseen. Jo 1600-luvulla siellä oli viljamyllyjä ja paja, ja 1770-luvulla sinne rakennettiin monia vesivoimalla toimivia laitoksia, kuten paperitehdas, uusi viljamylly, kaksi posliinin raaka-aineita tuottavaa verstasta ja nahkaverstas. Evansit rakennuttivat Darley Abbeyyn myös työväenasuntoja, kirkon ja koulun. Darley Abbeyn tekstiilitehdas on Cromfordin ohella Derwentin laakson parhaiten säilynyt kokonaisuus. Emil Wikström
Serlachiukset olivat Wikströmin tukijoita ja Mäntässä on nähtävissä useita Wikströmin teoksia. Esimerkiksi Serlachiusten sukuhautamuistomerkin reliefit ja G. A. Serlachiuksen monumentin veistokset ovat Wikströmin käsialaa. Suomen markka
Seteleissä käytetyn paperin valmisti koko niiden olemassaoloajan Tervakosken paperitehdas Janakkalan Tervakoskella, joskin joissakin seteleissä käytettiin myös ulkomaista setelipaperia. Huomattava osa tästä paperimäärästä on valmistettu Tervakosken paperikoneella PK3. Markat korvanneiden euroseteleiden paperia ei kuitenkaan valmisteta Tervakoskella. Höyrysäiliöveturi
Lisäksi Serlachiuksen Mäntän tehtailla oli kaksiakselinen Borsig 12227/1929-veturi josta on säilynyt vain niukasti tietoa. Tekniset tiedot ovat samat kuin Saastamoisen veturissa. Tämä veturi romutettiin tehtaan alueella joskus 70-luvun puolivälissä vähin äänin. Kaskisten sellutehdas
Metsä-Botnia perustettiin vuonna 1973 rakentamaan sellutehdas Kaskisiin. Yhtiön perustajat olivat rahoitusyhtiö Metsäpohjanmaa, Nokia ja G. A. Serlachius Osakeyhtiö. Samalla tehdasalueella toimii edelleen Metsäliitto-konserniin kuuluvan M-realin Kaskisten BCTMP-tehdas, joka käynnistyi vuonna 2005. Metsä-Botnian ensimmäisenä toimitusjohtaja oli Juhani Ahava. Serlachius-museo Gustaf
Serlachius-museo Gustaf on Mänttä-Vilppulassa sijaitseva tehdaspatruuna G.A. Serlachiuksen mukaan nimetty museo. Se sijaitsee entisessä G. A. Serlachius -yhtiön pääkonttorissa Valkoisessa talossa Mäntän keskustassa. Noormarkun ruukki
Teollisuusrakennukset ovat Makkarakosken rannoilla. Saha sijaitsee Noormarkunjoen etelärannalla ja vasarapaja sen pohjoispuolella. Niiden välissä on vuonna 1914 valmistunut ja vuosina 2004–2005 peruskorjattu Makkarakosken voimalaitos. G. A. Serlachius
Gustaf Adolf Serlachius (5. marraskuuta 1830 Ilomantsi – 13. kesäkuuta 1901 Mänttä) oli suomalainen tehtailija, proviisori, kauppaneuvos (1896) ja suomalaisen puunjalostusteollisuuden pioneereja. Hän suoritti farmasiatutkinnon 1849 ja proviisorintutkinnon 1853. Serlachius aloitti uransa apteekkarina Tampereella vuonna 1858. Petrus Serlachius
Petrus Serlachius (1655–1738) oli suomalainen pappi, Pernajan kirkkoherra vuodesta 1681. Hänet määrättiin isonvihan aikana 1718 Porvooseen asetetun konsistorin esimieheksi. Hänen onnistui säilyttää konsistori, jonka kenraalikuvernööri Gustav Otto Douglas oli määrännyt lakkautettavaksi. Serlachius-museo Gösta
Serlachius-museo Göstan vanhan puolen kokoelma esittelee Gösta Serlachiuksen säätiön taidekokoelmaa, joka on Pohjoismaiden merkittävimpiä yksityisiä kokoelmia ja eurooppalaisessakin mittakaavassa tärkeä. G. A. Serlachius
66-vuotiaana Serlachius pursui jälleen uusia ideoita. Hän päätti matkustaa Yhdysvaltoihin tutkimaan sen liike-elämää. Virkistäväksi suunniteltu matka muuttui kuitenkin sairauslomaksi, sillä juuri ennen kuin laiva saapui satamaan Serlachiuksen kehon toinen puoli halvaantui. Kyse oli todennäköisesti aivoinfarktista. Newyorkilaiset lääkärit saivat pelastettua tehtailijan hengen. Kotiinsa hän ei malttanut palata suoraan, vaan poikkesi loppuvuodesta 1898 Pietariin myymään paperiaan. Lisäksi hän oli tilannut Yhdysvalloista uusia koneita tehtaalleen. G. A. Serlachius
Keväällä 1887 tuli puheeksi patruunan muotokuvan maalaaminen. Gallén maalasikin myöhemmin kuuluisaksi tulleen muotokuvan mesenaatistaan tämän tehtaassa. Patruuna näyttää siinä ikäistään vanhemmalta ja tutkijat ovat löytäneet siitä symboliikkaa, kuten koneet, paperisuikaleet ja taustalla ahkeroivan nimettömäksi ja kasvottomaksi jäävän työläisen. Axel Solitander on tulkinnassaan esittänyt, että muotokuva ei hehkuta kunniaa, valtaa ja vaurautta. Se henkii vaivoja, vastuksia ja taisteluita, jotka teollisuuden esitaistelijan oli pakko kohdata. Lisäksi Gallén maalasi Serlachiusten tyttären Sissin muotokuvan. Taiteilija oli siihen itse niin tyytymätön, että olisi halunnut tuhota sen, mutta jälkimaailma on kiitellyt teosta. Metsä Group
Serlachiuksen ja Metsäliiton yhteistyöstä oli siis kokemusta jo Metsä-Botnian Kaskisten sellutehtaan ja Pohjan Sahan yhteydessä. Keväällä G.A. Serlachiuksen pääomistaja ja toimitusjohtaja, vuorineuvos Gustaf Serlachius ja Metsäliiton vuorineuvos Mikko Wuoti valmistelivat pääneuvottelijoina yhtiöiden fuusion. Päätöksen yhdistymisestä Metsäliiton osuuskunnan piirissä ajoi läpi Heikki Haavisto. Fuusiota perusteltiin synergiaeduilla. Serlachiuksella oli pehmopaperia ja metsäomaisuutta, Metsäliiton Teollisuus Oy:llä aikakauslehtipaperia ja kartonkia sekä puunhankintaa. Tehtaat sijaitsivat etäällä toisistaan kilpailematta samoista raaka-aineista. Yritykset olivat kooltaan lähes samankokoiset. Serlachius hieman suurempi, mutta velkaisempi. Fuusiossa omistus jaettiin tasan, mutta Metsäliitolla oli enemmän äänivaltaisia A-osakkeita. Uuden yrityksen Metsä-Serlan johtoon nousi molempien osapuolien edustajia. Gustaf Serlachiuksesta tuli Metsä-Serlan hallituksen puheenjohtaja ja Metsäliiton Teollisuuden Ebbe Sommarista toimitusjohtaja. Uusi pääkonttori sijoittui Helsinkiin Fabianinkadulle. Serlachius-museot
Serlachius-museoiden juuret ovat Serlachius-teollisuussuvun aktiivisessa kulttuuri- ja taideharrastuksessa. Kauppaneuvos Gustaf Adolf Serlachius (1830–1901) käynnisti puuhiomotoiminnan Mäntässä ja rakensi peräänantamattomuudellaan Mänttään paperiteollisuusimperiumin. G.A. Serlachiuksen myötä rakentui myös perusta Serlachius-suvun harjoittamalle taiteen tukemiselle. Paperipatruuna seurasi kiinnostuneena taidetta ja kulttuuria ja toimi aikalaistaiteilijoidensa, taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan ja kuvanveistäjä Emil Wikströmin, mesenaattina. Farmos
Farmos Oy oli suomalainen kemian teollisuuden yritys, joka tuotti ja markkinoi pesu-, puhdistus- ja hygieniatuotteita sekä teollisuuskemikaaleja. Yhtiö perustettiin vuonna 1953. Sen tehtaat ovat Turun Kärsämäessä tiloissa, joissa toimi Oy Tolfan Ab:n pommitehdas sotavuosina 1939–1945 ja metallipaja 1945–1950. Yrityksellä on tytäryhtiöt Venäjällä, Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Tunnettuja Farmoksen tuotemerkkejä ovat Serto, Erisan, Linna ja Erioil. Sevel
Yhtiön ensimmäistä tehdasta, joka sijaitsee Italian Atessassa, kutsutaan nimellä Sevel Sur tai Sevel Val di Sangro. Fiatin isännöimä tehdas päätettiin perustaa vuonna 1978, ja vuonna 1981 se tuottikin jo 350 autoa päivässä. Nykyään tehtaan tuotantokapasiteetti on yli 300 000 autoa vuodessa, ja se työllistää yli 5 200 työntekijää. Irkutskenergo
Voimaloiden energia menee esimerkiksi Irkutskiin, joka on suuri siperialainen kaupunki. Bratskissa on sellu- ja kartonkitehdas samoin kuin myös Ust-Ilimskissä, jotka tarvitsevat kosolti energiaa tuotantoonsa. Serfaus
​ Lielahti
Lielahti () on Tampereen länsipuolella, noin seitsemän kilometrin päässä keskustasta sijaitseva kaupunginosa. Lielahdessa on jonkin verran teollisuutta, muun muassa lakkautettu sellutehdas, sekä monia pienteollisuusyrityksiä, tavarataloja ja marketteja. Lielahti on kasvavaa aluetta ja uusia asuntoja rakennetaan paljon. Stans
Lentokoneyhtiö Pilatus Aircraftin tehtaat sijaitsevat Stansissa. J. W. Enqvist (yritys)
J. W. Enqvist Oy siirtyi G. A. Serlachius Oy:n haltuun yritysostolla vuonna 1965. Serlachius rakennutti Lielahden alueelle vaahtomuovitehtaan 1970 ja aaltopahvitehtaan 1971. Niemen saha suljettiin 1965, ja sulfiittiselluloosan valmistus Lielahdessa päättyi 1985. Metsäteollisuuden tuotantoa jatkoi alueelle perustettu CTMP-kemihierretehdas, joka kuitenkin suljettiin vuonna 2008. Derwentin laakson tehtaat
John Smedleyn tuotantolaitoksilla Lea Bridgessä on tuotettu tekstiileitä yli 200 vuoden ajan, ja toiminta jatkuu edelleen. Vuonna 1818 kehräämö siirtyi Smedleyn perheelle, joka kehräsi siellä villalankaa sekä puuvillan ja merinovillan sekoitusta ja teetti siitä neuleita myyntiin. Smedleyt tuottivat sukkia aluksi tunnetuille merkeille, kuten Brettles ja Morleys, mutta John Smedleyn kuoleman jälkeen Smedleysistä tuli oma tuotemerkkinsä. Tehdas on ainoa alkuperäisistä Derwentin laakson tekstiilitehtaista, joka on edelleen käytössä. Gösta
Mäntän Serlachiuksen taidemuseon nimi on Serlachius-museo Gösta ja sen 2014 valmistuneen lisärakennuksen nimi on Gösta-paviljonki. Mäntän–Vilppulan rautatie
G. A. Serlachius Osakeyhtiö omisti myös lukuisia muita kapearaideratoja, mutta niillä ei harjoitettu julkista liikennettä. Merkittävimmät niistä olivat GAS:n Kankaan tehtaiden 600 mm:n kapearadat. Aracruz
Veracel on Stora Enson ja Aracruzin yhdessä perustama tehdas Brasiliassa. Tehdas käynnistyi vuonna 2005. Tehdas tuottaa 900 000 tn sellua vuodessa. Valmistuessaan se oli maailman suurin eukalyptussellua valmistava tehdas. Sevmaš
Sevmaš () on meriteollisuuskonserni OSK:hon kuuluva venäläinen telakka, joka sijaitsee Arkangelin alueen Severodvinskissä.
Vuonna 1939 perustetulla Sevmaš-telakalla on vuoteen 2013 mennessä rakennettu 45 pinta-alusta ja 164 sukellusvenettä. Sukellusveneistä 129 on ollut ydinkäyttöistä. Seres
Seres toimi aluksi Turun Hämeenkadulla, myöhemmin Rauhankatu 14:ssä, kunnes muutti Auran kuntaan 1973. Aurassa samoissa tiloissa toimi sittemmin Leaf, kunnes Leafin uusi omistaja Cloetta sulki tehtaan vuoden 2012 lopussa. Kone- ja Siltarakennus
Yhtiön tehtaat sijaitsivat Sörnäisten rantatien molemmin puolin ja ulottuivat Hämeentieltä merenrantaan. Yhtiön vanhoista teollisuusrakennuksista on vain yksi, entinen separaattoritehdas, enää jäljellä Sörnäisten rantatien varrella, muut purettiin 1970- ja 1980-luvuilla. Yhtiön entisen teollisuusalueen itäosan paikalle rakennettiin Merihaka, länsiosan paikalle Hämeentien ja Sörnäisten rantatien väliin kymmenkunta vuotta myöhemmin Näkinpuistoa ympäröivät asuinkorttelit. Gustaf Serlachius
Vuorineuvos Erik Serlachiuksen poika Gustaf Serlachius toimi pitkään sukuyhtiössään G. A. Serlachius Osakeyhtiössä edustaen suvun neljättä polvea yhtiön johdossa. Hän aloitti yhtiön palveluksessa Kankaan paperitehtaalla 26-vuotiaana ja hänet nimitettiin toimitusjohtajaksi 1969. Yhtiö fuusioitui Metsäliiton teollisuuden kanssa vuonna 1986, minkä seurauksena syntyi Metsä-Serla. Serlachius toimi sen hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1996 asti. Hän oli myös UPM Kymmenen hallituksessa 1996–2005. Punavuori
Sinebrychoffin eli "Koffin" tehtaat sijaitsivat luoteiskulmassa Hietalahden torin laidalla. Tehdas siirtyi 1990-luvulla Keravalle ja entiselle laajalle tehdastontille on rakennettu uusia asuintaloja. Alueen historiasta muistuttavat yhä muutamat muuhun käyttöön siirretyt tehdasrakennukset ja tehtaan entisessä pääkonttorirakennuksessa sijaitseva Sinebrychoffin taidemuseo sekä läheisten Sinebrychoffinkadun, Sinebrychoffin puiston ja Mallaskadun nimet. Mallaskatu alittaa tunnelissa Sinebrychoffin puiston. G. A. Serlachius
Kymmenen vuoden apteekkarin uran jälkeen Serlachius perusti vuonna 1868 G. A. Serlachius Osakeyhtiön, jonka ensimmäinen yksikkö oli Mänttään rakennettu puuhiomo. Puuhiomon perustamisen taustalla oli yhteistyö Fredrik Idestamin kanssa, joka oli perustanut aiemmin oman puuhiomonsa, jota Serlachius oli alkanut hoitaa Idestamin matkojen aikana. Vuonna 1881 Serlachius laajensi toimintaansa paperitehtaalla. Seuraavana vuonna 1882 Serlachius perusti toisen puuhiomon Vilppulaan. Gustaf Serlachius
Serlachius toimi myös Gösta Serlachiuksen taidesäätiön puheenjohtajana 1980–2009. Hänen kaudellaan säätiö avasi Mänttään taidemuseon ohella toisen Serlachius-museon nimeltään Gustaf-museo, joka keskittyy paperiteollisuuden historiaan. Mäntän–Vilppulan rautatie
Serlachius omisti sekä radan että sillä liikkuvan kaluston. Vuonna 1907 liikennekalustoon kuului kaksi veturia, kaksi matkustajavaunua ja 69 tavaravaunua. Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä veturien määrä lisääntyi neljään ja matkustajavaunujen kolmeen, mutta tavaravaunujen määrä putosi 36:een. Alkuaikoina radalla kulki vuosittain 8 000–10 000 matkustajaa, mutta 1910-luvulla määrä kasvoi kolminkertaiseksi, mihin vaikutti erityisesti Mäntän sellutehtaan rakentaminen. Niinpä vuonna 1920 matkustajamäärä oli jo 51 469. Kaikki rautatietyöläiset olivat yhtiön palkkaamia, ja vuonna 1912 heitä oli kaksitoista. Näiden lisäksi yhtiö maksoi korvauksia Vilppulan asemapäällikölle lastaustoimien valvonnasta. Kasvavasta matkustajamäärästä huolimatta radan tärkein tehtävä oli Mäntän tehtaan tuotteiden siirto Vilppulan asemalla sijaitsevaan makasiiniin, josta ne lastattiin edelleen Valtionrautateiden vaunuihin. Vuonna 1914 Serlachius rakennutti kiskot pohjoisen suuntaan Vilppulan aseman itäpuolitse ja niiden päähän uudet makasiinirakennukset. Raakatavaran lastausta ja purkua varten rataa jatkettiin myös etelään päin Vilppulankosken läheisyyteen. Vuoteen 1920 mennessä radalla kulkevan tavaraliikenteen määrä oli lähes yhdeksänkertaistunut 122 000 tonniin alkuaikojen määrästä. G. A. Serlachius
Aluksi Serlachius tuki Hjalmar Munsterhjelmia, jonka veli oli hänelle tuttu työasioiden parista. Syvemmälle taide-elämään Serlachius pääsi salaperäisen ruotsalaisen Adam Lindecronan kautta. Lindecronaa seurasi kaikkialle ikävä huhu ”Ruotsissa tehdystä häpeällisestä rikoksesta”. Lindecrona oli töissä Mäntän tehtaan konttorissa ja Serlachius moitti tätä ”omituisista kirjanpitomenetelmistä”. Kuitenkin juuri Lindecrona tutustutti tehtailijan syyskuussa 1883 Turussa Samppalinnan ravintolassa Emil Wikströmiin ja tämän vasta 18-vuotiaaseen ystävään Axel Galléniin. SAME
SAME (Società Accomandita Motori Endotermici) on italialainen traktorivalmistaja, jonka tehdas on Trevigliossa, Pohjois-Italiassa. Seliö Boats
Seliö Boats on Niilo Seliön vuonna 1997 perustama suomalainen venevalmistaja, jonka tehdas sijaitsee Lohjan Sammatissa. Yritys on Yamarin-veneiden sopimusvalmistaja. Seliö Boats toimi aiemmin Karjalohjalla, mutta tulipalon tuhottua tehtaan täysin vuonna 2005 yritys siirsi tuotannon kokonaisuudessaan Sammatin tehtaaseen. Yritys on parhaimmillaan työllistänyt 110 henkilöä. Yrityksen toimitusjohtaja on Raimo Kielinen. Seliö Boats kuuluu TerraPatris konserniin. Kankaan paperitehdas
Tehdas hankki 3/4 vuonna 1923 valmistuneesta Kuhankosken voimalaitoksesta energiansaantinsa turvaamiseksi. Vuonna 1927 G. A. Serlachius Oy oli hankkinut tehtaan omistukseensa ja yhtiön osana tehtaan taloudellinen tilanne vakautui ja toimintamahdollisuudet parantuivat. Tehdasosakeyhtiön fuusioitiin G. A. Serlachius Oy:öön vuonna 1941. Tehtaan koneita uudistettiin sekä tuotantomenetelmiä tehostettiin 1960-luvulla ja tuotteiden määrä ja laatu paranivat. 1980-luvulla tehdas oli Euroopan 10. ja Suomen 3. suurin hienopaperin valmistaja. Tehtaan kolmoskone suljettiin 1980-luvulla. Vuoden 2008 helmikuussa tehtaan toinen kone suljettiin johtaen 72 työpaikan vähentymiseen. Syyskuussa tiedotettiin tehtaan siirtyvän Sappille vuoden vaihteessa. Vuotta myöhemmin Sappi ilmoitti aloittavansa neuvottelut tehtaan sulkemisesta. Viimeinen jäljellä ollut kone suljettiin tammikuussa 2010. G. A. Serlachius
Alkuvaikeudet jäivät taakse ja myöhemmin Serlachius piti vuosia 1872–1873 kultaisina vuosina. Hänen ansaitsi mukavasti puuhiokkeellaan, joka syrjäytti markkinoilta lumput paperin raaka-aineena. Takana oli sekä Venäjällä että Keski-Euroopassa vallinnut korkeasuhdanne, joka kasvatti paperin kysyntää. Wienin maailmannäyttelyssä vuonna 1873 Serlachiuksen puuhioke palkittiin mitalilla. Pian alkoi globaali taloustaantuma, joka koski kovaa myös Suomea. Serlachius totesi: ”Niin sitten valuivat nämäkin illuusiomme pottaan.” Fendt
Fendtin traktoritehdas ja päämaja sijaitsee Marktoberdorfissa Baijerissa, aivan eteläisessä Saksassa. Lisäksi yhtiöllä on mm. ohjaamotehdas Asbach-Bäumenheimissä sekä nurmityökoneita valmistavat tehtaat Hohenmölsenissä ja Feuchtissa. Fendtin puimurit valmistetaan AGCO:n tehtaalla Italian Breganzessa. AGCO Suomi otti traktoreiden lisäksi valikoimiinsa myös Fendtin leikkuupuimurit, paalaimet ja noukinvaunut marraskuussa 2018. Erik Serlachius
Ralph Erik Serlachius (24. tammikuuta 1901 Mänttä − 8. lokakuuta 1980) oli teollisuusmies, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän toimi G. A. Serlachius Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1942–1968. Serlachius toimi kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä Tuomiojan hallituksessa vuosina 1953–1954. Serlachius toimi ammattiministerinä. Hänellä oli lisäksi lukuisia luottamustehtäviä teollisuuslaitosten ja alan järjestöjen johdossa. Norilski nikel
Yhtiön tehtaat sijaitsevat Siperiassa Norilskin ja Talnahin alueella Krasnojarskin aluepiirin pohjoisosassa. Yhtiön merkittävin kaivos ja sulattamo sijaitsevat Norilskin kaupungin alueella. Kaivostoiminnalle tyypillisesti ne ovat myös alueen suurimmat saastuttajat. Tehdas on alueen suurin työnantaja, sen työvoima on 96 000 ihmistä. Yhtiön liikevaihto oli vuonna 2005 seitsemän miljardia dollaria. Tervatehdas
Tervatehdas on kylä Laukaan kunnassa Keski-Suomessa Kuusan ja Äijälän kylien välissä. Kylä on saanut nimensä tervatehtaasta, joka sijaitsi nykyisen Tervatehtaantien varressa. Pajan lisäksi tervan valmistamosta on enää jäljellä vain kaksi valtavan isoa uunia ja suuri puinen tervasammio Tervatehtaantien ja Hallapuron välissä. Muita Tervatehtaaseen olennaisesti liittyviä paikkoja ovat Hallalähde, Hallapuro ja Kuusvesi. Petrus Serlachius
Hän oli kotoisin Pernajan Särkilahdesta, ja hänen poikansa oli Karl Serlachius. Delfort Group
Suomessa Delfortgroupiin kuuluu Tervakoski Oy eli Tervakosken paperitehdas, joka on yhtymän suurin tuotantolaitos. Tehdas sijaitsee Janakkalan Tervakosken kylässä. Tehtaalla on käytössä Suomen vanhin paperikone. G. A. Serlachius
Gustav Adolf Serlachiuksen ensimmäinen nimeltä tunnettu isänpuoleinen esi-isä oli Daniel Williamsson, jonka arvellaan olleen kotoisin Skotlannista. Hän arvellaan olleen Ruotsin armeijassa palkkasoturina ja ryhtyneen siviilivirkamieheksi vuonna 1617, Stolbovan rauhan jälkeen. Siviilivirkana oli verojen ja tullien kerääminen Uudenmaan rannikolla. Vuonna 1620 hän asettui asumaan Särkilahdelle, lähelle Pernajaa. Puolisokseen hän otti Lapinjärven kirkkoherran tyttären. Kun appiukko kuoli, tältä jäi perinnöksi suuri maaomaisuus. Kuollessaan vuonna 1639 hän omisti koko Särkilahden kylän. Eräiden tietojen mukaan Williamsson oli kauppias ja syntyjään joko Alankomaista tai Saksasta. Johannes Serlachius
Johannes (Johan) Serlachius (21. helmikuuta 1658 Pernaja – 5. helmikuuta 1729 Östra Husby, Ruotsi) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja valtiopäivämies. Mänttä-Vilppula
Mänttä-Vilppula tunnetaan ennen kaikkea taidekaupunkina sekä yhtenä suomalaisen paperi- ja metsäteollisuuden historiallisista pitäjistä. Molempien taustalla on vaikuttanut vahvasti Serlachiuksen suku. Gustaf Serlachius
Gustaf Fredrik Serlachius (16. kesäkuuta 1935 Mänttä – 17. lokakuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen vuorineuvos ja pitkäaikainen metsäteollisuuden ja taide-elämän vaikuttaja. Joensuun kaupunginosat
Sirkkala on teollisuusalue Pielisjoen etelärannassa, Karsikon ja Niinivaaran kaupunginosien välissä. Joensuun rautatie- ja linja-autoasemat sijaitsevat Sirkkalassa. Asutusta ei ole paljon. Siellä sijaitsevat muun muassa Valion meijeri, UPM-Kymmenen Schaumanin lastulevytehdas, Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun yksikkö Puugia, Pekkalan kuvataideoppilaitos sekä Sokos Hotel Kimmel.
Joensuun oikeus- ja poliisitalo siirrettiin 2017 Lehmosta Pekkalan alueelle Sirkkalaan. Tehdas (televisiosarja)
Tehdas on suomalainen televisiosarja, jonka on käsikirjoittanut Pirkko Saisio. Sarja kertoo Lehtosen perheen omistamasta kenkätehtaasta 2010-luvun Etelä-Suomessa. Sergatš
Sergatš () on kaupunki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Suran sivujoen Pjanan varrella 150 kilometriä Nižni Novgorodista kaakkoon. Kaupunki on Sergatšin piirin keskus. Sen kautta kulkee Arzamasin ja Kanašin välinen rautatie. Asukkaita on 26 400 henkeä (vuonna 2009). Tervakosken paperitehdas
Suomen markoissa käytetty "markkapaperi" valmistettiin Tervakoskella koko rahayksikön olemassaoloajan. Euroissa käytettävää setelipaperia ei Tervakoskella valmisteta. Tervakoski valmistaa edelleen passeissa käytettävää paperia, muita varmuuspapereita ja shekkipaperia paperikoneella PK3. Tervakosken paperitehdas on ainoa paperitehdas Suomessa, joka käyttää erikoispapereissa pellava- ja puuvillakuituja. Serlachius-museo Gösta
Vuonna 1972 Gösta Serlachiuksen taidesäätiö osti rakennuksen ja sitä ympäröivän puiston Serlachiuksen suvulta. Serlachiuksen poika Ralph Erik Serlachius ja Gustaf Serlachius kehittivät siihen asti hiljaisen paikallisen museon toimintaa 1970-luvulta alkaen. 
1980-luvulla toimintaa kehitettiin entisestään. Vuosina 1983–1984 ja 1987 rakennus entistettiin kokonaisuudessaan taidemuseokäyttöön. Museo alkoi esitellä laajoja näyttelyitä esimerkiksi Akseli Gallen-Kallelan, Hannes Autereen ja Albert Edelfeltin tuotannosta. Seres
Tehdas-Osakeyhtiö Seres oli vuodesta 1917 Turussa ja vuodesta 1973 Aurassa toiminut makeistehdas, joka tunnetaan erityisesti Sisu-pastillin kehittäjänä ja ensimmäisenä valmistajana. Vuonna 1975 Sereksen perustajasuvut Kaukopaadet ja Ponkamot myivät yrityksen Rettigille, joka oli laajentunut makeisteollisuuteen muutamaa vuotta aiemmin ostamalla oululaisen Merijalin. Vuonna 1992 Seres ja Merijal siirtyivät makeisyhtiö Leafin omistukseen. Onegan traktoritehdas
Onegan traktoritehdas () on Venäjällä Karjalan tasavallan pääkaupungissa Petroskoissa toimiva konepajatehdas. Se perustettiin vuonna 1773 nimellä Aleksanterintehdas (Aлекса́ндровский заво́д, "Aleksandrovski zavod") 1700-luvun alussa toimineen Pietarintehtaan paikalle. Tehdas oli aikoinaan Petroskoin tärkein teollisuuslaitos, josta koko kaupunki on saanut alkunsa. G. A. Serlachius
Tamperetta koetteli vuonna 1865 valtava tulipalo. Serlachiuksen uusi apteekki säilyi, mutta kilpailijan paloi. Serlachiuksen asema apteekkimarkkinoilla vahvistui ja häntä työllisti myös kaupungin jälleenrakentamiskomitea. Pian liiketoimia koeteltiin ankarasti, sillä talvi 1867 oli ennätyskylmä ja kevät saapui Suomeen kuukauden myöhässä. Syyskuun 4. päivää edelsi halla, mikä pilasi suuren osan Suomen viljasadosta. Saalasti (yritys)
Nykyään rautatiekalustotoiminta on Saalastin tytäryhtiön Teräspyörän alla ja Saalasti Oy keskittyy yksinomaan biopolttoainettakäsittelevien laitteiden suunnitteluun, valmistukseen, myyntiin ja huoltoon. Yrityksen tehdas ja toimisto sijaitsevat Juvanmalmilla Espoossa. Suomen paperiteollisuus
Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät seuraavat kartonkitehtaat: Kaikki Suomessa toimivat sellutehtaat toimivat sulfaattimenetelmällä. Suomen viimeinen sulfiittisellutehdas suljettiin vuonna 1991. Tervasaaressa jatkoi sulfiittimenetelmään perustuva SAP-sellulinja vuoteen 2007 saakka. Suomessa toimii 19 sellutehdasta puolisellutehtaat (3) mukaan luettuna. Lisäksi Raumalla on fluff-sellulinja. Kaskisten sellutehdas suljettiin maaliskuussa 2009.Vanhemmat suljetuista tehtaista oli sulfiittisellutehtaita ja uudemmat sulffaattimenetelmään perustuneita. Suomen viimeinen sulfiittisellutehdas suljettiin vuonna 1991.Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät seuraavat sellutehtaat: Puuhiomo on teollisuuslaitos, jossa puuta mekaanisesti hiomalla valmistetaan paperinvalmistuksessa käytettävää mekaanista puumassaa eli hioketta. Hiokkeita ovat SGW ja PGW. Muita mekaanisia puumassoja ovat kemhierteet (CTMP, BCTMP) ja hierteet (TMP). Perinteinen puuhiomo valmisti SGW-hioketta. Moderni puuhiomo valmistaa painehioketta (PGW). 
Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940 luovuttamat alueet käsittivät seuraavat puuhiomot:
Suomen vanhin museoitu paperiteollisuuskokonaisuus on kartonkitehdas Verla, joka liitettiin 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Sen tekniikka on perusteiltaan 1920-luvulta sähköistämisen ajalta. Tehdas toimi vuoteen 1964 saakka, jolloin Kymmene Oy sulki sen. Stora Enso
Keväällä 2012 kerrottiin, että Stora Enso ja Kiinan valtion omistama Guangxi Forestry Group rakentavat kartonki- ja sellutehtaan Beihain kaupunkiin Etelä-Kiinan Guangxiin. Stora Enson osuus yhteisyrityksestä oli 85 prosenttia ja Guangxin 15 prosenttia. Investoinnin kokonaisarvo oli noin 1,6 miljardia euroa. Tehdasalueelle suunniteltiin vuosikapasiteetiltaan 450 000 tonnin kartonkikonetta, 900 000 tonnin sellutehdasta, energialaitosta ja muita tukitoimintoja. Stora Enso ja valtio-omisteinen Guangxi Forestry Group perustivat yhteisyrityksen toimintoja hallinnoimaan. Oji Nantong aloitti toimintansa vuonna 2014. Tammikuussa 2017 Stora Enso kertoi sellutehdassuunnitelman peruuntuneen, koska sellun hinta on laskenut. Yhtiö laski saavansa tarvitsemansa sellun ostamalla sitä joko markkinoilta tai omilta sellutehtailtaan. Sellutehdashankkeen kustannus olisi ollut noin 800 miljoonaa euroa. Beihain kuluttajapakkauskartonkitehdasta Stora Enson toimitusjohtaja Karl-Henrik Sundström piti "erinomaisena investointina Kiinan markkinoita ajatellen”. Derwentin laakson tehtaat
Derwentin laakson tehtaat ovat vanhoja tekstiilitehtaita Derwentjoen laaksossa Englannin Derbyshiressä. Ne muodostavat vuodesta 2001 alkaen Unescon maailmanperintökohteen. Tehtaat ja niiden työläisille rakennetut asunnot kattavat 24 km jokivartta Derbyn keskustasta pohjoiseen. Laakson kehräämöt kuuluivat maailman ensimmäisiin nykyaikaisiin tehtaisiin, ja niiden rakenteita ja toimintaperiaatteita kopioitiin myöhemmin ympäri Englantia ja koko maailmaa. August Storck
Perheyritys Storckin pääkonttori ja yksi tehtaista sijaitsevat Berliinissä, suurin tehdas Westfalenin osavaltion Hallessa ja kolmas tehdas Thüringenin Ohrdrufissa. Vuonna 1903 perustetun yrityksen nykyinen omistaja on perheen neljättä sukupolvea edustava, vuonna 1966 syntynyt Axel Oberwelland. Uusi Tehdas
Uusi Tehdas on Tampereen Finlaysonin tehdasalueella toimiva innovaatioalusta ja startup-yrityshautomo. Uusi Tehdas yhdistää yritykset ja ihmiset tarjoamalla työskentelytilaa, työkaluja sekä mahdollisuudet yhteistyölle. Saman katon alla toimii korkeakouluopiskelijat ja yritykset yhdistävä yhteisinnovaatioalusta Demola sekä yrityksien kasvun kiihdyttämiseen apua tarjoava ilmainen Startup -ohjelma. Gerdau
Gerdau SA oli vuonna 2015 tuotantomäärältään maailman 17. suurin teräsyhtiö. Se valmisti tuolloin yhteensä 17,03 miljoonaa tonnia terästä. Vuonna 1961 perustetun yrityksen kotipaikka on Brasilian eteläosassa sijaitseva Porto Alegre. Konserniyhtiön osake noteerataan São Paulon, New Yorkin ja Madridin pörsseissä. Yrityksellä on noin 45 000 työntekijää ja on teollisesti läsnä 14 eri valtiossa. Sillä on operatiivista liiketoimintaa Amerikan, Euroopan ja Aasian mantereiden alueella. Velsa
Velsa on Kurikkaan vuonna 1930 perustettu konepajayritys, joka sulautettiin vuonna 2006 osaksi Rautaruukki-konsernia. Velsan entiset tehtaat Kurikassa toimivat nyt Fortaco-yhtiön osana ja tuottavat ohjaamoja työkoneisiin, kuten kaivosajoneuvoihin ja metsäkoneisiin. Velsan aiempia tuotteita ovat olleet muun muassa potkukelkat, hevoskärryt, Lynx-moottorikelkat, metsäkoneet ja Terri-telamaasturit. Velsa ja sen erinimiset jatkajat ovat vuosikymmeniä olleet Kurikan suurin teollinen työnantaja. Serlachius-museo Gösta
Arkkitehti Jarl Eklundin suunnittelema kartano valmistui vuonna 1935 Göstan ja hänen puolisonsa Ruth Serlachiuksen edustuskodiksi Melasjärven rantaan. Rakennus edustaa ulkoisesti klassismia, jossa on vaikutteita englantilaisesta kartanoarkkitehtuurista. Sisätilat ovat 1930-luvun puhdaslinjaista funktionalismia. Talo ehti olla pariskunnan asuinkäytössä seitsemän vuotta ennen Gösta Serlachiuksen kuolemaa vuonna 1942. Gösta Serlachiuksen taidemuseo aloitti toimintansa kartanon alasaleissa vuonna 1945 seitsemäntenä taidemuseona Suomessa. Terra sigillata
Tuotanto alkoi noin 40 eaa. Arezzon kaupungissa (roomalainen Arretium). "Terra sigillatasta" tuli nopeasti suosittua, ja tuotanto laajeni nopeasti myös uusille alueille. Tärkeitä tuotannon keskuksia olivat jo 1. vuosisadan eaa. lopulla Pisa, Lyon ja La Graufesenque, sekä lukuisat muut paikan Italiassa ja Rooman pohjoisissa provinsseissa. Tuotantomäärät alkoivat laskea 1. vs. puolivälissä jaa., mutta keramiikkaa tuotettiin Arezzossa vielä 2. vs. puoliväliin asti. Senkin jälkeen nk. myöhäisen "terra sigillatan" tuotanto jatkui muun muassa Germaniassa. G. A. Serlachius
Tehdas sai jatkaa ja Serlachius tunsi voimiensa palaavan. Pietarin markkinat vetivät jälleen myös Serlachiuksen ”Glazed Brown” -paperilaatua. Pankkien holhoojahallitus vaati säästäväisyyttä ja näpäytti tehtailijaa sanomalla, että tämä ei saa ostaa kuin toisen luokan junalippuja. Holhouksen tylyys johtui varmasti paljolti Serlachiuksen pankkiherroille syytämistä loukkauksista. Hän lähetti kuitenkin edelleen Pohjoispankin Viipurin pääkonttoriin kirjeitä, joita ei luotonhakijoilta oltu osattu odottaa, eli inhoa ja vihaa tihkuvia kirjoituksia. Pankkien holhoojahallitus pakotti Serlachiuksen liittymään myös tämän aikaisemmin karttamaan Paperiyhdistykseen eli suomalaisen paperiteollisuuden vientikartelliin. Serlachius-museo Gösta
Serlachius-museo Gösta on Mänttä-Vilppulassa toimiva Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ylläpitämä taidemuseo. Museo avattiin vuonna 1945, mutta taidekoelma oli perustettu jo vuonna 1933. Uimaharju
Uimaharju on entisen Enon kunnan teollinen keskus ja siellä sijaitsee suurin osa Enon alueen teollisuuden työpaikoista. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Stora Enso -konserniin kuuluva Enocellin sellutehdas ja Stora Enson Uimaharjun saha. G. A. Serlachius
Apua hankkeeseensa Serlachius sai Idestamin palveluksessa olleelta Hermann Kaufmannilta, joka myi liikesalaisuutensa Serlachiukselle. Mukaan tuli myös Paul Mylius, jonka kanssa Serlachiuksen välit olivat aiemmin kiristyneet käsirysyn partaalle. On arvoitus miksi he seurasivat Serlachiusta, joka tunnettiin paitsi hankalana ihmisenä, myös huonona maksajana. Serlachiuksen, Kaufmannin ja Myliuksen yhteistyö toimi aluksi hyvin. Tuotannon määrä aiheutti pettymyksen, heinäkuussa tehtiin hioketta vain kaksi tonnia. Serlachius syytti Myliusta huolimattomuudesta ja epäili tätä kilpailijan lähettämäksi sabotoijaksi ja lähetti tämän tiehensä jättäen tämän palkan maksamatta. Mylius syytti Tampereella Serlachiusta tilikirjojen väärentämisestä, henkilökohtaisten tavaroiden varastamisesta ja sanoi että vain mielenvikainen ryhtyy tämän kanssa yhteistyöhön. Välejä yritettiin sovitella, mutta riidan päätteeksi Serlachius uhkasi ja kukaties jopa yritti ampua Myliuksen. Kaufmannin kanssa välit rikkoontuivat kun tämä lupasi toimittaa Mänttään Tampellan valmistaman koneen, joka toimi huonosti. Serlachius veti johtopäätöksen, että Kaufmann ei osannut ammattiaan ja kauppasi huonoa konetta tyhmyyttään. Kaufmannista erottuaan tehtailija päätti luottaa vastedes vain itseensä. Gösta Serlachius
Gösta Michael Serlachius (26. huhtikuuta 1876 Pietarsaari – 18. lokakuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen tehtailija ja vuorineuvos (1918). Hän toimi sukunsa metsäteollisuusyrityksen G. A. Serlachius Osakeyhtiön toimitusjohtajana vuosina 1913–1942. Yhtiön perustajan G. A. Serlachiuksen oma poika Axel Ernst Serlachius epäonnistui yritysjohtajana, mutta jatkuvuus turvattiin sillä, että perustajan veljenpoika Gösta Serlachius nostettiin toimitusjohtajaksi. Sukuyhteyttä korosti vielä se, että Gösta Serlachius avioitui serkkunsa, G. A. Serlachiuksen nuoremman tyttären, Sissi Serlachiuksen kanssa. Kankaan paperitehdas
Vuonna 1904 tehtiin vararikko anomus. Luotonantajilla ei ollut mahdollisuutta saada sijoituksiaan takaisin ja he päättivät sijoittaa toimintaan lisää sekä jatkaa sitä. Yhtiön johtoon nousivat Albert Snellman ja Gösta Serlachius. Serlachius realisoi varastoja ja teki rahoitusjärjestelyjä, joiden avulla tehdas selvisi eteenpäin. Tehdas siirtyi lisäksi takaisin hienopaperin valmistukseen. Tehdas alkoi tuottaa voittoa vuodesta 1906 lähtien. Vuonna 1908 Serlachiuksen serkku Rafael Schauman nousi tehtaan johtoon kun Serlachius siirtyi Mänttään. Vuonna 1915 yhtiö oli luovutettu takaisin osakkeenomistajille entistä paremmassa kunnossa. Odotusten vastaisesti ensimmäinen maailmansota lisäsi kysyntää ja tehdas teki parhaan tuloksensa vuonna 1916. Sodan aikan Gösta Serlachius alkoi ostaa tehtaan osakkeita. Vuonna 1917 suurimmat osakkeenomistaja olivat Kaukaan Tehdas Osakeyhtiö ja osakkeistaan vuonna 1918 luopunut Standertskjöld-suku. Serlachius-museo Gustaf
Valkoiseksi taloksi kutsuttu rakennus on valmistunut Koskelanlammen rannalle vuonna 1934. Sen ovat suunnitelleet arkkitehtiveljekset Valter ja Bertel Jung. Arkkitehtuuriltaan talo edustaa pohjoismaista modernismia, ja talosta on löydettävissä monia funktionalistisia piirteitä. Museon toiminnasta vastaa Serlachius-museot, jonka taustayhteisönä sekä museoiden omistajana toimii Gösta Serlachiuksen taidesäätiö. Alexander Stephen and Sons
Suvun kolmanteen polveen kuulunut Alexander Stephen yhdisti 1828 Aberdeenin ja Arbroathin toiminnot, minkä jälkeen hän sulki Aberdeenin telakan. Hän siirsi 1829 tuotannon Panmuren telakalle Dundeehen ja osa tuotannosta siirrettiin 1850 Glasgow’n lähelle Kelvinahugh’n telakalle, joka nykyisin tunnetaan paremmin nimellä Yorkhill Quay. Chathamin telakka
Chathamin telakka () sijaitsee Medwayjoen varrella Kentissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Kaksi kolmannesta siitä on Gillinghamin ja vain kolmannes Chathamin alueella. Telakka perustettiin uskonpuhdistuksen aikana, kun Englannin suhteet katolisiin maihin heikkenivät ja maan puolustuskykyä piti parantaa. Toiminta-aikanaan telakalta valmistui kuninkaalliselle laivastolle yli 500 alusta, ja se oli laivanrakennuksen, teollisen ja arkkitehtuuriteknologian huipulla. Telakan kulta-aikana sen palveluksessa oli 10 000 ammattitaitoista puuseppää ja se käsitti 1,6 neliökilometrin alueen. Ollakka
Ollakka on Kempeleen keskustaajaman läheisyydessä, seututien 816 länsipuolella sijaitseva asuin- ja teollisuusalue. Alueen rakennukset koostuvat omakoti-, rivi- ja kerrostaloista. Alueella toimii muutamia yrityksiä. Vuosina 1898–1952 alueella toimi Kempeleen tiilitehdas. Fray Bentosin sellutehdas
Tehdas sijaitsee Uruguayssa sitä varten luodulla verovapaalla vyöhykkeellä. Ennen toiminnan aloittamista Uruguayn hallitus allekirjoitti Suomen hallituksen kanssa sopimuksen, joka velvoitti Uruguayn hallituksen maksamaan Botnialle mahdolliset mellakoiden aiheuttamat menetykset. Uruguayn hallitus lähetti poliiseja ja sotilaita suojaamaan rakennustyömaata mielenosoittajien häirinnältä. G. A. Serlachius
Viimeistään Pegasoksen purjehdus Mäntänkoskelle katkaisi välit Idestamiin. Kun hän kuuli, että hänen entinen isännöitsijänsä on perustamassa kilpailevan tehtaan, hän postitti Serlachiukselle kiukkuisen kirjeen, jossa vaadittiin yhteisten raha-asioiden selvitystä. Vaatimukset ulottuivat pankkitakauksista vauvan myssyyn. Asioita ei selvitetty koskaan. G. A. Serlachius
Tullessaan apteekkariksi G. A. Serlachius päätti rakennuttaa apteekilleen uuden kiinteistön. Turvatakseen markkinat Tampereen ympäristössä hän perusti sivupisteen Kangasalle. Tämä kasvatti Serlachiuksen velkataakkaa muutamalla tuhannella ruplalla. Selvitäkseen menoistaan hän etsi itselleen sivuansioita. Hän alkoi myydä kirjoja, vaikka kirjakauppaan vaadittiin erillinen lupa, lisäksi myytiin ilmoitustilaa "Hämäläinen"-sanomalehteen ja erikoisuutena metsästäjille tarkoitettuja erikoisvaunuja. Tilikirjojen mukaan lääkkeinä myytiin muun muassa kuppaussarvia, napavöitä ja sormustinkukkaa sydänvaivoihin. Toimintatarmo ajoi hänet myös innostumaan valokuvauksesta. Hänen nimiinsä onkin laitettu ensimmäiset, vuonna 1863 otetut Tamperetta esittävät valokuvat. Kasvavan teollisuuden tarpeisiin Serlachius valmisti ja välitti teollisuuskemikaaleja. Wivi Lönn
Lönn suunnitteli Hanna Parviaisen aloitteesta 1920-luvulla Parviaisen teollisuusyhtiölle työväenasuntotyyppejä, lastentarhan, vanhainkodin ja sairaalan. Hän myös kaavoitti saaren työntekijöiden omakotitaloja varten. Teollisuusyhtiön talouden romahdettua 1930-luvun alussa osa Lönnin suunnitelmista ei toteutunut. Lönn tutustui Parviaisen kautta muihinkin teollisuussukuihin, kuten Serlachiuksiin ja Schaumaneihin. Konttorirakennusten ohella hänen teollisuustöitään ovat G. A. Serlachius Oy:lle, Kankaan paperitehtaille ja Tikkakosken tehtaille rakennetut virka-asunnot. Lönnin suurin teollisuuslaitostoimeksianto oli Tampereen verkatehtaan uusi varastorakennus sekä muutamien muiden rakennusten muutostyöt. Verkatehdas oli monimuotoinen ja laaja projekti, sillä pelkästään makasiini oli noin 70 metriä pitkä. Sen lisäksi Lönn laajensi muun muassa Theodor Höijerin piirtämää konttorirakennusta. Verkatehtaan rakennukset olivat 1970-luvulla Tampereella pitkällisten kiistojen kohteena, ja vuonna 1977 suurin osa rakennuksista päätettiin purkaa. Finlaysonin tehdasalue
Alueella on muun muassa liikekeskus Siperia, joka avattiin 2001 vanhan kunnostetun kehräämön tiloihin. Siinä on toistakymmentä liikettä, joista suurin osa on ravintoloita ja kahviloita, mutta myös muita toimijoita, kuten lasertaisteluita tarjoava Viihdekeskus ZBase. Itäisenkadun länsipuolella Plevna-rakennuksessa toimii Finnkinon elokuvateatteri, panimoravintola sekä alueen pysäköintihalli. Kauppakeskuksesta pääsee kävelytunnelia pitkin Satakunnankadun ali Frenckellinaukiolle. Kesäkuussa 2017 Finlaysonin Seelanti-rakennukseen avattiin Lidl-myymälä. Serlachius-museot
Serlachius-museo Gösta (aiemmin Gösta Serlachiuksen taidemuseo) sijaitsee Joenniemen kartanossa. Se on esitellyt vuodesta 1945 Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmaa. Gösta-museo on Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ylläpitämä. Naantalin sokeritehdas
Tehtaalle löytyi sopiva paikka Naantalin sataman tuntumasta, ja tehdas valmistui vuonna 1953. Naantalissa valmistettiin suurasiakkaille ja teollisuudelle kidesokeria. Sivutuotteina valmistettiin kuivattua rehua ja melassia. Tehtaan yhteydessä toimi astioimislaitos, jossa tehtiin nestemäisten tuotteiden astiointia tukku- ja vähittäispakkauksiin. Oy Juurikassokerin toimitusjohtajana oli vuosina 1952–1979 Pentti Sarkamies, joka teki paljon töitä myös sokerijuurikkaan viljelyn kehittämisen eteen. Nokian Renkaat
Nokian Renkailla on tehtaat Nokialla Suomessa ja kaksi tehdasta Seuloskoissa Venäjällä. Omien tuotantolaitosten lisäksi yhtiöllä on sopimusvalmistusta, jonka osuus yhtiön renkaiden myynnistä vuonna 2013 oli noin 3 %. Tuotekehitys ja hallinto sijaitsevat Nokialla. Derwentin laakson tehtaat
Belper sijaitsee Cromfordin ja Derbyn puolivälissä. Jedediah Strutt rakennutti ensimmäisen tehtaansa Belperiin vuonna 1776. Alkuperäinen tehdas paloi, ja sen tilalle tehtiin vuonna 1803 yksi maailman ensimmäisistä teräsrunkoisista rakennuksista. Tervakosken paperitehdas
Tehdas sijaitsee Janakkalan Tervakosken kylässä. Aiemmin tehdas kuului Suomen pankin, Enson, Stora Enson ja Trierenberg Groupin omistukseen. Tervakoski Oy:n liikevaihto on noin 140 miljoonaa euroa vuodessa. Viennin osuus liikevaihdosta on yli 90 %. Tuotteita viedään noin 60 maahan. Tehtaalla toimii neljä erikoispaperikonetta, jotka tuottavat vuosittain noin 110 000 t erilaisia hienopaperituotteita (vuonna 1968 11 000 t/a). Tervakoski Oy:n palveluksessa on noin 350 työntekijää, joista 330 on Paperiliiton jäseniä (vuonna 1968 työntekijöitä oli 1 600). Työntekijöitä edustaa Paperiliiton Tervakosken osasto n:o 54 r.y. Tehtaalla on oma tehdaspalokunta. Valtra
Valtran S-sarjaa on valmistettu vuodesta 2009 alkaen AGCO:n Beauvaisin tehtaalla. Vanhempi S-sarja valmistettiin Suolahden tehtaalla vuosina 2003-2007. Myös vuosina 1989- valmistetut Valmet 8300- ja 8600-mallit tehtiin silloisen Massey Fergusonin tehtaalla Beauvaisissa. Samassa yhteydessä Massey Ferguson alkoi käyttää Valmetin dieselmoottoreita myös omissa malleissaan. Agritalia puolestaan valmisti Valtralle 3000-sarjan viinitarhatraktoreita 2000-luvun alussa. Veracel
Veracel on Stora Enson ja Aracruzin yhdessä perustama selluloosatehdas Brasiliassa. Tehdas käynnistyi vuonna 2005. Tehdas tuottaa 900 000 tonnia sellua vuodessa. Valmistuessaan se oli maailman suurin eukalyptussellua valmistava tehdas. Tehdas työllistää 400 henkeä. Kustannukset olivat 1,25 mrd. $. Euroopan investointipankki EIB lainasi 110 milj. €. Muihin rahoittajiin sisältyi pohjoismainen investointipankki NIB ja Brasilian valtio. Rautpohjan tehdas
Metsolla on Rautpohjassa kaksi koepaperikonetta. Koneiden tarvitsema höyry tuotetaan Jyväskylän Energiantuotannon Savelan voimalaitokselta. Tehtaalla sijaitsee osittain luolatiloissa olevia toimintoja tunneleissa jotka on louhittuna tehtaan viereisen Vasikkavuoreen. Luolasto valmistui vuonna 1938. Vasikkavuoren päällä toimi myös tehtaan ammattikoulu. Tehdasalue rajoittuu Vasikkalampeen tehdasalueen länsipuolella. Alueen koko on 50 ha ja se käsittää valimon, paperikonetehtaan, hallintorakennukset, hammasvaihdetehtaan, levyhallin, koelaitoksen ja ammattikoulun. Puupellettitehtaat Suomessa
Paahtopuu aloitti puupellettien valmistuksen Ruovedellä 2001, mutta pellettitehtdas paloi 2003, minkä vuoksi perusti uuden tuotantolaitoksen Juupajoelle 2004. Juupajoen tehtaan kapasiteetti on 20 000 tonnia vuodessa, mutta tiloissa on mahdollisuus suurentaa tuotantokykyä 50 000 tonniin vuodessa. Paahtopuu siirtyi syyskuussa 2010 Versowoodin omistajaperheen omistaman Lakkaharju Oy:n 100 % omistukseen Lohja
Palo- ja turvallisuusovia rakennus- ja telakkateollisuudelle valmistavan Saajos Oy:n pääkonttori ja tehdas sijaitsee Keskilohjalla. Muita tehtaita ovat Hyrlesin ohutlevytehdas, Enicsin elektroniikkatehdas, venevalmistaja Seliö Boats, puuntyöstökoneita valmistava Valon Kone sekä nanoteknologiaa hyödyntävät nLight Oy ja Photonium Oy. Korjažma
Kaupungissa sijaitseva, Gruppa Ilim -konserniin kuuluva Kotlasin sellu- ja paperitehdas ("Kotlasski tselljulozno-bumažnyi kombinat") mainitaan Venäjän ja Euroopan suurimmaksi sellu- ja paperitehtaaksi. Se tuottaa noin 20 % kaikesta Venäjällä valmistetusta selluloosasta ja kartongista. Tuotannosta 65 % menee vientiin. Ilim-yhtiön hallussa on yli puolet Venäjän selluloosatuotannosta. G. A. Serlachius
Syrjäisestä Mäntästä puuttui jopa maantie, sillä paikalliset isännät eivät olleet halunneet kustantaa sitä. Ainoana maayhteytenä oli polku, jota pitkin ei voinut kelirikkoaikaan kulkea kärryillä. Kirjeet kulkivat kesäisinkin huonosti, sillä höyrylaiva Ruoveden Ruhalaan kulki harvoin. Serlachius joutui palkkaamaan tehtaansa palvelukseen kirkkovenesoutajia veneineen, jotka soutivat puuhiokkeen Kuoreveden yli Maitovalkamaan. Sieltä rahti kulki kärryillä 30 kilometriä Längelmäen Länkipohjaan, missä rahti lastattiin uudelleen höyrylaivaan, joka purjehti Valkeakoskelle. Kanava Valkeakoskelle oli vielä kesken, minkä takia rahti vietiin kannaksen halki hevosella. Sitten tavarat siirrettiin laivaan, joka kulki Hämeenlinnaan ja siellä se laitettiin junaan. Talvisin rahtia kuljettiin reellä, mikä aiheutti matka-ajan pidentymisen. Maayhteys alkoi parantua 1870-luvulla, kun maantie Tampereelta Jyväskylään valmistui. On selvää, että kun rataverkkoa suunniteltiin laajennettavaksi kohti Pohjanmaata, Serlachius halusi radan tulevan mahdollisimman lähelle hänen tehdastaan. G. A. Serlachius
Jälkisäädöksessään vuonna 1900 patruuna määräsi perillistensä sovittavaksi kenestä tulee yhtiön johtaja. Hän usutti Axelin ja Göstan riitoihin ja hajotti näin sukunsa voidakseen hallita loppuun asti miten halusi. Axel ei lopulta kestänyt tällaista ja luopui serkkunsa hyväksi. Tehtaan ja yrityksen toimitusjohtajaksi tuli näin Gösta Serlachius. Aermacchi
Aermacchi (täydelliseltä nimeltään "Alenia Aermacchi S.p.A.") on pohjoisitalialainen lentokoneita valmistava yhtiö, joka toimii Varesessa. Huonoina aikoina yhtiö on valmistanut myös moottoripyöriä. Pietarsaaren Konepaja
Konepajan toiminta alkoi 1898 kun Birger Serlachius (1874–1934) perusti "Jakobstads Mekaniska Verkstad" nimellä kengitys- ja konepajan isänä Gabriel Serlachiuksen omistaman olutpanimon viereen. Konepaja valmistui päätuotteina maatalouskoneita muun muassa Hankmo-karhia sekä lisäksi kivenmurskaimia ja sementtiteollisuuden koneita. Konepajan yhteydessä oli vuodesta 1899 valimo ja vuonna 1909 konepaja muutettiin osakeyhtiöksi. Konepaja siirtyi uusiin tehdasrakennuksiin 1908 ja vuonna 1912 sen palveluksessa oli jo 430 työntekijää. Konepajan toiminta päättyi konkurssiin 1913 mutta sen toimintaa jatkamaan perustettiin 1915 uusi yhtiö "Pietarsaaren Konepaja Oy". Ust-Ilimskin selluloosatehdas
Ust-Ilimskin selluloosatehdas on maailman suurimpiin kuuluva, Siperian Ust-Ilimskissä Irkutskin alueella sijaitseva selluloosatehdas. Tehdas kuuluu osana laajempaan Gruppa Ilim -metsäteollisuuskonserniin, ja sen nykyinen nimi osana yhtymää on "Filial v Ust-Ilimske" (), "Ust-Ilimskin haaraosasto" tai "Ust-Ilimskin yksikkö". Aiemmin se tunnettiin nimellä "Ust-Ilimski lesopromyšlennyi kompleks" (Усть-Илимский лесопромышленный комплекс, "Ust-Ilimskin metsäteollisuusyhtymä").