Milloin yhtye The Who julkaisi ensimmäisen albuminsa?
The Who
The Whon ensimmäiset LP-levyt olivat "My Generation" (julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä "The Who sings My Generation", 1965) ja "A Quick One" (1966). Näitä seurasi "The Who Sell Out" (1967), jolta löytyy yhtyeen parhaisiin kappaleisiin luettu ”I Can See for Miles”. Yhtye alkoi siirtyä kovanaamaisesta mod-kuosista pitkätukkaiseen hippi-imagoon.
Eddie Van Halen
Eddie oli noin 12-vuotias, kun hän alkoi ensimmäisen kerran harjoitella kitaransoittoa. Hän oli niin omistautunut kitaransoitolle, että hän soitti joka päivä koko päivän. Joskus hän jopa 
jätti menemättä kouluun harjoitellakseen kitaransoittoa. Noin 14-vuotiaana hän osasi kaikki Cream-yhtyeen kitaristin Eric Claptonin soolot ”nuotilleen”. Eric Clapton oli Eddielle niin suuri idoli, että hänellä oli tapana varata keilarata puhelimitse Eric Claptonin nimellä. Yhteinen varhainen musiikillinen esikuva sekä Alexille että Eddielle oli The Who. Kunnianosoituksena The Wholle löytyy 1993 julkaistulta livealbumilta "" The Who -klassikko ”Won’t Get Fooled Again”, jossa Eddie soittaa mukaillen kitaralla Pete Townshendin alkuperäiset syntetisaattoriosuudet. Eddie ei ikinä käynyt kitaratunneilla vaan harjoitteli itsekseen. Who Are You
Who Are You on brittiläisen rockyhtye The Whon elokuussa 1978 julkaistu kahdeksas studioalbumi. Levyn sävellykset ovat suhteellisen kokeilevia, ja erityisesti syntetisaattori on levyllä tärkeässä osassa. 
Albumi on viimeinen, jolla soittaa The Whon alkuperäinen rumpali Keith Moon. Hän kuoli noin kaksi viikkoa levyn julkaisun jälkeen syyskuussa 1978. The Who
The Whon klassinen kokoonpano on esiintynyt Suomessa 30.4.1967 Helsingin jäähallilla . Timo Aarniala teki vierailusta lyhytelokuvan "The Who Suomessa" (tunnetaan myös nimellä "The Who Helsingissä"), joka sisältää niin yhtyeen jäsenten haastatteluja kuin katkelmia itse konsertista. Who’s Next
"Who’s Next" nousi 18. syyskuuta 1971 viikoksi brittilistan kärkeen, ja Yhdysvalloissa sitä myytiin neljä miljoonaa kappaletta. Myös kriitikot ottivat albumin hyvin vastaan, ja levy lunasti paikkansa 1970-luvun rockin kiistattomana klassikkona. Pete Townshend sen sijaan oli tyytymätön, sillä hän piti lopputulosta vain kompromissialbumina, joka työstettiin suuremman ja kunnianhimoisemman projektin kaaduttua. Myöhemmin Townshend on suhtautunut albumiin myönteisemmin, ja hän pääsi kaipaamiensa rockoopperoiden pariin jo kahden vuoden kuluttua, kun mod-kultin ympärille rakennettu konseptialbumi "Quadrophenia" (1973) ilmestyi. Konseptialbumi
Nirvanan "The Story of Simon Simopath" (1967), The Pretty Thingsin "S.F. Sorrow" (1968), The Kinksin "Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire)" (1969) ja The Whon "Tommy" (1969) olivat ensimmäisiä rockalbumeja, joiden kappaleet muodostivat juonellisen kokonaisuuden. Myöhemmistä yhtyeistä Pink Floyd tunnetaan konsepti- ja teema-albumeistaan. Sweet
Ensimmäinen varsinainen albumi "Funny How Sweet Co-Co Can Be" (Britannian ulkopuolella "Funny Funny How Sweet Co-Co Can Be") julkaistiin loppuvuodesta 1971. Sillä on muun muassa hittisinglet ”Funny Funny” ja ”Co-Co”, yhtyeen omat sävellykset ”Honeysuckle Love”, ”Jeanie” ja ”Spotlight” sekä lainakappaleet ”Reflections” (The Supremes) ja ”Daydream” (The Lovin’ Spoonful). Yhtyeen ei juurikaan annettu soittaa itse, ja myös Connollyn laulusuorituksia tarkkailtiin. Suomessa debyyttialbumi nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi helmikuussa 1972. Helloween
Vuoden 2005 lokakuussa Helloween julkaisi ensimmäisen uuden kokoonpanon voimin levyttämänsä albumin "". Albumi oli ensimmäinen, jonka yhtye julkaisi solmittuaan levytyssopimuksen saksalaisen SPV-yhtiön kanssa, ja se oli nimensä mukaisesti jatko-osa 1980-luvun kahdelle "Keeper of the Seven Keys" -albumille. Charlie Bauerfeind toimi jälleen albumin tuottajana kahden edellisen albumin tavoin. "Keeper of the Seven Keys: The Legacy" sai positiivisen vastaanoton, ja se menestyi hyvin myös kaupallisesti. Albumin julkaisua seuranneen kiertueen aikana yhtye taltioi konserttinsa São Paulossa, Sofiassa ja Tokiossa livealbumiksi ja konserttivideoksi "", jotka julkaistiin alkuvuodesta 2007. Vuonna 2006 yhtye julkaisi kokoelma-albumin "The Singles Box 1985–1992", joka sisälsi yhtyeen esikois-EP:n "Helloween" sekä uran alkupään singlejulkaisut yhdeksi kokonaisuudeksi koostettuna. Boris the Spider
Boris the Spider on The Whon kappale vuodelta 1966. Se julkaistiin albumilla "A Quick One". Kappaleen kirjoitti yhtyeen basisti John Entwistle. Se oli basisti Entwistlen ensimmäinen sävellys yhtyeen piirissä. Lisäksi se oli "A Quick Onen" ainoa kappale, jota yhtye on soittanut pitempään kiertueillaan. U2
U2 perustettiin, kun sen jäsenet olivat vielä teini-iässä. Yhtye solmi levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa ja julkaisi esikoisalbuminsa "Boy" vuonna 1980. 1980-luvulla se sai maineensa poliittisesti kantaa ottavana kokoonpanona muun muassa kappaleiden ”Sunday Bloody Sunday” ja ”Pride (In the Name of Love)” ansiosta. Yhtye nousi kansainvälisesti tunnetuksi live-esiintyjäksi vuoden 1985 Live Aid -konsertin myötä, ja lopullisen läpimurtonsa se teki vuonna 1987 viidennellä albumillaan "The Joshua Tree". Wigwam (yhtye)
"Fairyportin" ilmestyttyä Wigwam ei julkaissut uutta studioalbumia kolmeen vuoteen. Vuonna 1972 ilmestyi Love Recordsin halpasarjassa kokoelma-albumi "Wigwam", ja samana vuonna Pekka Pohjola ja Jim Pembroke julkaisivat ensimmäiset sooloalbuminsa.Lehtonen 1983, s. 658. Pembroken albumi "Wicked Ivory" sisälsi kappaleen ”Grass for Blades”, josta muodostui Wigwamin keikkabravuuri. Pohjolan kokonaan instrumentaalinen "Pihkasilmä kaarnakorva" sai ylistävän vastaanoton, ja alkoi olla selvää, ettei Pohjola voisi Wigwamissa loputtomiin toteuttaa itseään. Pink Floyd
Yhtyeen ensimmäinen albumi "The Piper at the Gates of Dawn" julkaistiin elokuussa 1967. Albumi oli vahva näyttö eritoten Barrettin luomisvoimasta. Barrettin arvoitukselliset sanoitukset yhdistyivät psykedeelisiin äänikokeiluihin. Levyn pehmeää ääripäätä edustavan sadunomaisen maailman viattomuuden hetket muuttuivat välillä lähes pelottaviksi tuokiokuviksi piilevästä pahaenteisyydestä. Woven Hand
Edwards aloitti Wovenhandin sooloprojektina vuonna 2001, kun hänen pääasiallinen yhtyeensä 16 Horsepower piti taukoa toiminnastaan. Wovenhandin ensimmäisissä konserteissa esiintyivät Edwards ja Daniel McMahon, joka vastasi useista eri soittimista. Yhtyeen esikoisalbumi "Woven Hand" julkaistiin vuonna 2002 Glitterhouse Recordsilla. Kiertueella esiintyivät kokoonpanossa Edwards, McMahon, rumpali Ordy Garrison ja sellisti Paul Fonfara. Vuonna 2003 julkaistiin erään tanssiesityksen soitintana käytetty albumi "Blush Music", joka sisältää lähinnä uudelleensovitettua materiaalia esikoisalbumilta. Kiertueella Shane Trost soitti Fonfaran sijasta. Physical Graffiti
"Physical Graffiti" ilmestyi 24. helmikuuta 1975 LP-, 8-raita- ja MC-formaateissa. Se oli Led Zeppelinin ensimmäinen albumi, jonka julkaisi sen oma levy-yhtiö Swan Song Records. Pelkästään albumin ennakkomyynti tuotti viisitoista miljoonaa dollaria. Yhdysvalloissa albumi nousi heti ensimmäisellä viikollaan Billboard 200 -listan kolmanneksi.Wall 2008, s.378. Pian se nousi kärkeen ja maaliskuun 6. päivään mennessä sitä oltiin myyty kultalevyyn oikeuttava määrä. Levy pysyi listalla kaikkiaan 41 viikkoa. "Physical Graffitin" ilmestyttyä yhtyeen kaikki aiemmat albumit palasivat listalle, minkä myötä Led Zeppelinistä tuli ensimmäinen yhtye, jolla on ollut kuusi albumia samanaikaisesti Billboard 200 -listalla. Britanniassa levystä tuli listaykkönen heti avausviikollaan, 15. maaliskuuta. Listaviikkoja kertyi kaikkiaan 47. Myös Kanadassa "Physical Graffitista" muodostui listaykkönen. Who’s Next
Lontooseen palattuaan Townshend otti yhteyttä erityisesti The Rolling Stones -yhtyeen kanssa työskennelleeseen tuottajaan ja äänittäjään Glyn Johnsiin, joka palkattiin "Lifehousen" nauhoittajaksi ja apulaistuottajaksi. Ensitöikseen Johns kehotti Townshendia tekemään "Lifehouse"-teeman sijasta tavallisen albumin, vaikka vielä kesäkuussa 1971 kyseisen kaksoisalbumin teko oli suunnitelmissa, tosin eri kappaleilla. Raitistunut Townshend suostui, ja The Who aloitti "Who’s Nextin" äänitykset. Tulisieluisina tunnettujen Johnsin ja Townshendin yhteistyön kestävyyttä epäiltiin, mutta heidän välilleen syntyi pitkäaikainen työ- ja ystävyyssuhde. Winger
Alice Cooperin yhtyeessä soittanut Kip Winger ja Reb Beach perustivat Wingerin vuonna 1987. Kitaraa ja koskettimia soittamaan värvättiin niin ikään Cooperin kanssa soittanut Paul Taylor. Rumpupatteriston taakse saatiin Dixie Dregs -bändin Rod Morgenstein. Ensimmäinen nimivaihtoehto yhtyeelle oli "Sahara", mutta sen ollessa jo toisen kokoonpanon käytössä päädyttiin nimeen Winger. Atlantic Recordsille sopimuksen tehneen nelikon debyyttialbumi "Winger" julkaistiin elokuussa 1988. Siitä tuli huima menestys; Yhdysvalloissa platinalevyyn, Kanadassa ja Japanissa kultalevyyn oikeuttavat myyntilukemat. Radio- ja Music Television -soittoa saaneita hittejä levyltä olivat "Madalaine", "Seventeen" ja "Headed For A Heartbreak". The Yes Album
The Yes Album on vuonna 1971 julkaistu Yes-yhtyeen kolmas ja samalla läpimurtoalbumi. Yhtyeen pitkäaikainen kitaristi Steve Howe teki ensiesiintymisensä tällä albumilla. Kosketinsoittaja Tony Kayelle tämä albumi taasen jäi viimeiseksi ennen vuonna 1983 tapahtunutta paluutaan yhtyeen riveihin. The Who
Vuoden 2004 syksyllä Pete Townshend ja Roger Daltrey ilmoittivat aikovansa julkaista The Whon nimissä uuden albumillisen musiikkia – yli 20 vuotta kestäneen tauon jälkeen. Vuoden 2005 heinäkuussa The Who esiintyi Lontoon Hyde Parkissa Bob Geldofin järjestämässä Live 8 -hyväntekeväisyyskonsertissa. Vuoden 2006 heinäkuussa yhtye julkaisi EP:n "Wire & Glass", joka sisälsi kuusi kappaletta lokakuussa julkaistulta albumilta "Endless Wire". Albumin rock-lehdistössä saama vastaanotto on ollut melko myönteinen. Sitä on luonnehdittu The Whon parhaaksi teokseksi sitten 1970-luvun klassikkoalbumien. Albumin myötä yhtye teki Euroopassa kiertueen vuonna 2007. The Who
Vuonna 1975 ilmestynyttä "The Who by Numbers" -albumia ja siihen liittynyttä kiertuetta seurasi yhtyeen toiminnassa tauko, joka oli 1970-luvun mittapuulla poikkeuksellisen pitkä. Vuonna 1978 ilmestyi lopulta The Whon seuraava albumi "Who Are You". Keith Moon kuoli levyn ilmestymisen aikoihin hänelle alkoholiongelman hoitamiseen määrätyn klometiatsoli-lääkkeen yliannostukseen 32 vuoden iässä. Seuraavana vuonna, 1979, valmistui yhtyeen uran vaiheita valottava, Jeff Steinin ohjaama dokumenttielokuva "The Kids Are Alright". Van Halen (albumi)
Van Halen on hard rock-yhtye Van Halenin debyyttialbumi, joka julkaistiin elokuussa 1978. Albumi muutti välittömästi ihmisten käsityksen rockmusiikista sekä kitaransoitosta. Erityisesti kitarasoolokappale, maailmankuulu Eruption on näyte Eddie Van Halenin tapping kitarasoittotekniikasta, jonka hän vei aivan uudelle tasolle. Levy sisälsi myös monia muita kappaleita, joista tuli muodostumaan sekä bändille että musiikille ylipäänsä merkittäviä teoksia. Mott the Hoople
Yhtye julkaisi vuonna 1969 debyyttialbuminsa "Mott the Hoople", joka herätti jonkin verran huomiota Bob Dylan-tyylisillä kappaleillaan, joista vastasi pääasiassa Hunter. Lisäksi albumin avaava The Kinks-cover "You Really Got Me" on noussut klassikoksi. Seuraava albumi, vuonna 1970 julkaistu "Mad Shadows" ja erityisesti Mick Ralphsin kirjoittamat kappaleet, siirsivät yhtyettä lähemmäs hard rockia.
Seuraavat albumit, vuonna 1970 julkaistut "Wildlife" ja "Brain Capers" jatkoivat samoilla linjoilla. Levytyssopimus Island Recordsin kanssa loppui ja yhtye hajosi järjestyshäiriöihin päättyneen Lontoon Royal Albert Hallissa järjestetyn konsertin jälkeen. Who’s Next
B-puolen aloittavassa ”Getting in Tunessa” Nicky Hopkins soittaa pianoa edellisraidan tapaan. ”Going Mobile” kuului "Lifehouse"-projektiin ja oli sen kevyimpiä kappaleita. The Who ei esittänyt sitä koskaan konsertissa. Sen sijaan ”Behind Blue Eyes” pysyi konserttilistassa useita vuosia, ja kappale julkaistiin Yhdysvalloissa myös singlenä. "Who’s Nextille" päätyi kappaleen toisena äänitetty versio (ensimmäinen versio on bonuskappaleena albumin vuonna 1995 julkaistulta remasteroidulta painokselta). Kyseisessä varhaisessa versiossa koskettimia soittaa Al Kooper. Levyn päättävä ”Won't Get Fooled Again” oli ensimmäinen kappale, jonka tekemisessä Glyn Johns oli mukana. Siitä tuli menestys: se nousi Britanniassa singlelistan sijalle 9 ja Yhdysvalloissa sijalle 15. Kappale on soitettu vuodesta 1971 lähtien jokaisessa The Whon konsertissa. Pete Townshendin soittama syntetisaattori editoitiin kappaleeseen hänen erillisestä demostaan. Pink Floyd
Pink Floydin varsinaiset kultavuodet sijoittuvat 1970-luvulle. Yhtye oli suosittu Britanniassa jo aikaisemmin, mutta vuonna 1973 julkaistu konseptialbumi "The Dark Side of the Moon" löi sen läpi myös Yhdysvalloissa. Tätä tuki menestyssingle ”Money”. Levy on kaikkien aikojen myydyimpiä (40 miljoonaa kappaletta), ja se pysyi Billboard-listalla julkaisunsa jälkeen 15 vuotta (741 listaviikkoa). Tämän jälkeenkin levy palasi listoille kahdeksi vuodeksi, kun se julkaistiin remasteroituna CD-levynä 1994. Pink Floydin seuraavat albumit olivat "Wish You Were Here" (1975) ja "Animals" (1977). Ensiksi mainittu oli kunnianosoitus syrjäytyneelle ja terveysongelmista kärsineelle yhtyeen alkuperäisjäsenelle Syd Barrettille. "Wish You Were Here" otti myös kantaa musiikkibisneksen ongelmiin. "Animalsin" innoituksena oli George Orwellin romaani "Eläinten vallankumous". Levyn kappaleet olivat yhtä, Watersin ja Gilmourin yhdessä tekemää ”Dogsia” lukuun ottamatta Roger Watersin säveltämiä. Tämä johti valtataisteluun Watersin ja Gilmourin välillä. Vuonna 1977 yhtye aloitti suuren "In the Flesh" -kiertueen, jolle otettiin mukaan esiintymään kitaristi Snowy White. The Who
The Whon 1980-luvun alussa julkaisemat albumit "Face Dances" (1981), ja "It’s Hard" (1982) eivät enää saavuttaneet arvostelumenestystä. Vuonna 1983 yhtye lopetti toimintansa väsyneen ja pettyneen Pete Townshendin aloitteesta. The Pretty Things
Brittiläisen rockin suuntautuessa kohti psykedeliaa The Pretty Things seurasi mukana. Vuonna 1967 julkaistua albumia "Emotion" on kuitenkin luonnehdittu sekä kaupalliseksi että musiikilliseksi fiaskoksi. Arvostetumpi on vuonna 1968 julkaistu kokeellinen levy "S. F. Sorrow", jota usein luonnehditaan rockhistorian ensimmäiseksi teema-albumiksi. Albumi kertoi Sebastian F. Sorrow -nimisen englantilaisen miehen elämäntarinan, johon kuuluivat lapsuus ankeassa tehdaskaupungissa, rintamapalvelus ensimmäisessä maailmansodassa, rakastetun menettäminen ilmalaiva Hindenburgin tuhossa ja lopulta yksinäinen vanhuus. Levystä ei tullut kaupallista menestystä, mutta sen kerrotaan innoittaneen The Who -yhtyettä tekemään oman klassikkoalbuminsa "Tommyn" (1969). The Kinks
Vuosi 1980 oli ollut ensimmäinen vuosi, jolloin The Kinks ei ollut julkaissut uutta studiolevyä. Tauko päättyi 28. elokuuta 1981, kun "Give the People What They Want" saapui markkinoille. Edellisen studioalbumin "Low Budgetin" tavoin se edusti yleisöystävällistä, iskevää rockia. Levy nousi jälleen top 20:een Yhdysvalloissa, ja lisäksi singlet ”Destroyer” ja ”Better Things” saavuttivat pientä menestystä pääsemällä Billboardin top 100:aan. Jälkimmäinen oli myös The Kinksin ensimmäinen listahitti Britanniassa vuoden 1972 jälkeen – se oli korkeimmillaan sijalla 46. Albumin kiertueella Torontossa alkuperäinen basisti Pete Quaife vieraili yhtyeessä soittamalla viimeisessä encoressa.Doggett: s. 43. The Who
Yhtyeen toinen rockooppera, "Quadrophenia", ilmestyi vuonna 1973. Tällä kertaa kyseessä oli kuvaus skitsofreniaa sairastavan Jimmy-nuorukaisen odysseiasta Lontoossa mod-liikkeen kuumana kesänä 1965. The Whon seuraavat levyt olivat "Odds & Sods" (1974), joka oli koostettu aiemmasta julkaisematta jääneestä materiaalista sekä "The Who by Numbers" (1975). Jälkimmäinen sisälsi runsaan annoksen keski-ikää lähestyvän, alkoholisoituneen ja rock-tähteyteen turhautuneen Pete Townshendin itseruoskintaa. Townshendin itsesyytöksistä ja epäröinneistä huolimatta The Who oli kuitenkin vakiinnuttanut asemansa The Rolling Stonesin ja Led Zeppelinin rinnalla 1970-luvun suosituimpien brittiläisten rock-yhtyeiden joukossa. Black Sabbath
Esikoisalbumi "Black Sabbath" nousi Britanniassa sijalle 8, ja keväällä 1970 yhtye sai levytys- ja jakelusopimuksen Yhdysvaltoihin Warner Bros. -levy-yhtiölle. Yhdysvalloissa 30. kesäkuuta julkaistu albumi nousi "Billboardi"n listalla sijalle 23. Menestys ylitti yhtyeen ja sen harvojen tukijoiden odotukset.McIver 2007, s. 58. Who’s Next
Ensimmäinen levy sisältää alkuperäisen levyn yhdeksän raitaa sekä kuusi New Yorkissa 1971 levytettyä bonuskappaletta, joista kappaleita ”Gettin' in Tune” ja ”Won’t Get Fooled Again” ei ole julkaistu aiemmin.Toinen levy sisältää live-konsertin Young Vic -teatterissa Lontoossa 26. huhtikuuta 1971. Kappaleista vain ”Water” ja ”Naked Eye” on julkaistu aiemmin. Tommy (albumi)
Tommy on The Who -yhtyeen neljäs studioalbumi ja ensimmäinen musiikkiteos, jota selvästi mainostettiin rock-oopperana. Se julkaistiin alun perin toukokuussa 1969 kaksois-LP:nä. "Tommy" oli erittäin suuri kaupallinen menestys. Helloween
Vuoden 1988 marraskuussa Helloween äänitti Pumpkin Fly Free -kiertueen keikkansa Skotlannin Edinburghissa ja Englannin Manchesterissa. Näistä konserteista koostettiin lopulta vuoden 1989 huhtikuussa julkaistu livealbumi "Live in the U.K.". Albumin julkaisemisen taustalla olivat myös yhtyeen ja levy-yhtiö Noisen välisen levytyssopimuksen velvoitteet, joiden täyttämiseksi yhtye julkaisi albumin. Yhdysvalloissa, jossa albumi julkaistiin nimellä "I Want Out – Live", sen sijoitus oli Billboard 200 -albumilistalla 123. The Who
The Who on brittiläinen, Lontoossa vuonna 1964 perustettu rock-yhtye. Yhtyeen musiikillinen keulahahmo on kitaristi Pete Townshend. The Whon antama esikuva vaikutti merkittävästi sekä hard rockin, progressiivisen rockin että brittiläisen punkrockin syntyyn. Black Sabbath
Black Sabbath aloitti uransa esittämällä bluesrockia, mutta siirtyi jo esikoisalbumillaan raskaaseen rockiin, jonka kehitykseen yhtye vaikutti merkittävästi. Joskus Black Sabbathia luonnehditaan jopa ensimmäiseksi todelliseksi heavy metal -yhtyeeksi. Yhtyeen pitkään säilynyt suosio perustuu ensisijaisesti sen kuuteen ensimmäiseen albumiin, jotka ilmestyivät vuosina 1970–1975. "Paranoid"-albumin samanniminen kappale lienee yhtyeen tunnetuin. Black Sabbathin albumeita on myyty pelkästään Yhdysvalloissa 15 miljoonaa ja maailmanlaajuisesti 100 miljoonaa. Vuonna 2000 yhtyeelle myönnettiin Grammy-palkinto. Mew (yhtye)
Mewin debyyttialbumi "A Triumph For Man" julkaistiin vuonna 1997 ja toinen albumi "Half the World is Watching Me" 2000. Vuonna 2003 Mew solmi kansainvälisen levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa ja keväällä julkaistiin albumi "Frengers". Se sisälsi sekä uutta tuotantoa että vanhoja kappaleita kahdelta aikaisemmalta levyltä. Siitä on peräisin nimen lisänimi ”Not quite friends, not quite strangers” eli osa tavallaan tuttuja kappaleita (tosin uudistettuna) ja osa aivan uusia. Frengers oli tavallaan myös yhtyeen toinen debyyttialbumi. Se oli nimittäin bändin ensimmäinen kansainvälinen julkaisu. Syyskuussa 2005 Mew julkaisi neljännen albuminsa "And the Glass Handed Kites", joka sisälsi jo melko progressiivisiakin piirteitä. Albumin kappaleet on yhdistetty toisiinsa taukoamattomaksi kokonaisuudeksi. Syyskuussa 2006 ilmestyi uusintapainos "A Triumph For Manista". Lou Rawls
Rawls syntyi Chicagossa ja teki levytyssopimuksen Capitol Recordsin kanssa vuonna 1962. Rawlsin ensimmäinen julkaisu Capitol Recordsilla oli jazzalbumi "Stormy Monday". Rawlsin albumi "Live!" (1966) myi kultaa. Vuonna 1971 hän julkaisi singlen "Natural Man", jolla hän sai Grammyn. Vuonna 1976 Rawls julkaisi albumin "All Things in Time", joka myi platinaa. Vuonna 2005 kerrottiin julkisuuteen, että Rawls sairasti aivoihin levinnyttä keuhkosyöpää. Rawls kuoli 6. tammikuuta 2006. The Man Who
Albumi sijoittui sijalle 70 vuonna 2006, kun Q-lehti teki listansa "kaikkien aikojen parhaasta albumista". Albumi on myynyt 9-kertaista platinaa Britanniassa. The Man Who
The Man Who on skotlantilaisen indie rock -yhtye Travisin toinen studioalbumi, ja albumi, joka toi yhtyeelle maailmanlaajuista huomiota. Se julkaistiin keväällä 1999, ja nousi Britannian albumilistalla sijalle 1 ja sijalle 8 Australiassa. Yhtye voitti vuonna 2000 kaksi BRIT Awards -palkintoa, ja samana vuonna albumi julkaistiin Kanadassa "Why Does It Always Rain On Me?" -singlen kanssa. Britanniassa ensimmäinen single albumilta oli "Writing To Reach You". Albumi on omistettu Stanley Kubrickille. Face Dances
"Face Dances" sai runsaasti kielteisiä arvosteluita, eikä sitä yleensä lueta The Whon klassikkoalbumeiden joukkoon. Levyllä on silti ihailijansakin: esimerkiksi "The Boston Globe" -lehden kriitikon mielestä albumi oli The Whon paras sitten vuoden 1973 "Quadrophenia"-albumin. Myös yhtyeen solisti Roger Daltrey kertoi haastattelussa vuonna 1994 pitävänsä albumista.A-puoli
B-puoli Thick as a Brick
Albumi julkaistiin maaliskuussa 1972 Britanniassa ja saman vuoden toukokuussa Yhdysvalloissa. Se sai pääosin myönteisen vastaanoton lehdistössä ja Britanniassa sitä pidettiin mm. "Tullin Tommyna", jossa viitattiin The Who-yhtyeen menestyksekkääseen konseptialbumiin. Yhdysvalloissa albumi nousi virallisen albumilistan kärkeen. Tähän päivään mennessä se on myynyt Yhdysvalloissa kultalevyn arvoisesti. The Guess Who
Suuri menestys Yhdysvalloissa vältteli yhtyettä aina vuoteen 1969 asti, jolloin ”These Eyes” nousi Billboard Hot 100 -listalla kymmenen myydyimmän singlen joukkoon. Myöhemmin samana vuonna ilmestynyt albumi "Canned Wheat Packed by the Guess Who" sisälsi kolme top 40 -hittiä. Vuonna 1970 ilmestyi hittisingle ”American Woman”. Vaikka kappale oli sävyltään amerikkalaisvastainen, siitä tuli ironisesti yhtyeen ainoa Yhdysvaltain listaykköseksi noussut single. Myös samanniminen albumi nousi top 10:een ja myi kultalevyyn oikeuttavan määrän. Yhtye myös esiintyi Valkoisessa talossa Richard ja Pat Nixonille sekä prinssi Charlesille. Pat Nixonin vaatimuksesta ”American Womania” ei esitetty. Howie Dorough
15. marraskuuta 2011 (9.11. Japanissa) Howie julkaisi ensimmäisen soololevynsä "Back To Me", jota hän on työstänyt viitisen vuotta. Levy sisältää 12 kappaletta, joista suurin osa on Howien käsialaa, esimerkiksi Dominoes, johon Howie sai aiheen ollessaan shoppailemassa Brasiliassa, näin hän kertoo levyn mukana tulevalla kommenttiraidalla. The Who
Ensimmäisen paluunsa The Who teki vuonna 1985 Live Aid -tapahtumassa. Vuodesta 1989 lähtien The Who on taas kokoontunut epäsäännöllisin väliajoin konserttikiertueille, jotka ovat keränneet huomattavia määriä yleisöä. Jotkut yhtyeen ihailijoista ovat paheksuneet tätä ”kaupallista nostalgiaa”, toiset ovat taas kiittäneet kuuluisaa lavaenergiaa, jonka yhtyeen jäsenten sanotaan säilyttäneen vielä vanhuuden kynnykselläkin. 1990-luvun brittipop-aalto ja yhtyeen tuotannon uudelleenjulkaisu uudelleenmasteroituina CD-levyinä lisäsivät The Whon mainetta nuorten sukupolvien keskuudessa. 2000-luvulla yhtyeen mainetta on ylläpitänyt sekin, että sen kappaleita käytetään yhdysvaltalaisen rikosdraamasarja CSI:n tunnusmelodioina. ”Who Are You” on alkuperäisen CSI-sarjan tunnus, ”Won’t Get Fooled Again” on "" -sarjan tunnus ja ”Baba O’Riley” on "" -sarjan tunnuskappale. Queensrÿche
"Queensrÿche"-EP:n kiertueen jälkeen yhtye matkusti Lontooseen äänittämään ensimmäistä kokopitkää albumiaan. Tuottajana toimi muun muassa Pink Floydin kanssa mittavasti yhteistyötä tehnyt James Guthrie ja orkesterisovituksia albumille teki elokuvamusiikistaan tunnettu Michael Kamen. "The Warning" ilmestyi syyskuussa 1984 ja oli huomattavasti yhtyeen esikoislevytystä progressiivisempi. Yhtye sai kokea myös suuren levy-yhtiön kirot, kun EMI uudelleenmiksasi albumin ja muutti kappalejärjestystä ilman yhtyeen suostumusta. Albumi sijoittui Billboard 200 -listan sijalle 61 ja palkittiin lopulta myös kultalevyllä vuonna 1991. Albumin singlet eivät nousseet listoille Yhdysvalloissa, mutta kappaleesta ”Take Hold of the Flame” tuli hitti ulkomailla, etenkin Japanissa. "The Warning" -kiertueen alkajaisiksi yhtye suuntasi elokuussa 1984 Japaniin, jossa taltioitiin video "Live in Tokyo". Heinäkuussa 1985 päättyneellä kiertueella yhtye esiintyi Euroopassa Dion ja Pohjois-Amerikassa Kissin ja Iron Maidenin lämmittelijänä, ja soitti myös muutamia konsertteja pääesiintyjänä. Manic Street Preachers
"The Holy Bible" ilmestyi elokuussa 1994 ja vaikka se sai kriitikoilta hyviä arvosteluja, albumi myi kahta edeltäjäänsä huonommin. Levyä ei julkaistu lainkaan Yhdysvalloissa. 1. helmikuuta 1995 Richey James Edwards katosi kirjauduttuaan ulos Embassy Hotelista Bayswater Roadilla Lontoossa kello seitsemän aamulla. Edwardsin auto löydettiin hylättynä 14. helmikuuta Severn Viewin huoltoasemalta läheltä Severn Bridge -siltaa. Edwardsia ei ole sittemmin nähty ja hänet julistettiin kuolleeksi marraskuussa 2008. Yhtyeen toiminta keskeytyi kuudeksi kuukaudeksi. Ensimmäinen Edwardsin katoamisen jälkeinen äänite oli "The Help Album" -hyväntekeväisyyslevylle tehty cover "Raindrops Keep Fallin' on My Head". News of the World (albumi)
"News of the World" julkaistiin Britanniassa 28. lokakuuta 1978 ja Yhdysvalloissa saman vuoden marraskuun 1. päivänä. Albumi nousi Britanniassa sijalle neljä, saavuttaen kultalevyn muutamaa päivää julkaisun jälkeen. Yhdysvalloissa albumi oli parhaimmillaan sijalla kolme. Kultalevy siitä myönnettiin 14. marraskuuta ja platinalevy 28. joulukuuta. Näin ollen "News of the Worldista" muodostui ensimmäinen Queen-albumi, joka menestyi Yhdysvalloissa paremmin kuin yhtyeen kotimaassa. Albumi on ylittänyt Yhdysvalloissa nelinkertaiseen platinalevyyn oikeuttavan myyntimäärän. Myös muualla maailmassa levy oli menestys, mihin vaikuttivat singlet ”We Are the Champions” ja ”Spread Your Wings”. Esimerkiksi Alankomaissa ja Ranskassa albumi nousi listaykköseksi kolmen viikon ajaksi. Vuonna 2004 "News of the Worldia" myytiin 1970-luvun levyistä 52:nneksi eniten. With the Beatles
The Beatlesin ensimmäinen albumi "Please Please Me" oli julkaistu maaliskuussa 1963, ja se oli erittäin suosittu Britanniassa. Albumi oli listan kärjessä 30 viikkoa ja nosti Beatlesin Britannian suosituimmaksi yhtyeeksi. Sen jälkeen Beatles hallitsi brittiläistä musiikkikenttää. EP-levy "Twist and Shout" oli vuoden myydyin, minkä lisäksi singlet ”From Me to You” ja ”She Loves You” nousivat Britannian listaykkösiksi. Vuonna 1963 Beatles soitti Britanniassa yli kahdessa sadassa konsertissa ja esiintyi kymmeniä kertoja radiossa ja televisiossa. Menestyksen myötä lehdistössä alettiin puhua beatlemaniasta.kansilehti: s. 12. Tomorrow (yhtye)
"Teenage Operan" menestys jäi sen julkaisseelta levy-yhtiö Emiltä hyödyntämättä ja itse ooppera ei nähnyt koskaan päivänvaloa. Lisäksi Keith Westin seuraava single ""Sam"" sai vaatimattoman vastaanoton. Tämän jälkeen West paneutui oman uransa ohella myös yhtyeensä menestyksen kasvattamiseen ja albumi "Tomorrow" ilmestyi helmikuussa 1968. Se oli tuolloin kuitenkin jo myöhässä hyötyäkseen psykedelian huippukaudesta osaksi juuri "Excerpt from A Teenage Operan" menestyksen vuoksi, mikä hajotti Mark Wirtzin huomiota Tomorrow-yhtyeen kustannuksella. Albumi tehtiin hyvin nopeasti ja jo tekoaikaan vaatimattomassa 4-raitastudiossa. Albumin mustavalkoinen kansitaide oli yhtyeelle pettymys mikä korosti heille musiikkimaailmassa tapahtuneita muutoksia psykedelian mentyä pois muodista.
Steve Howe muistelee:
""Albumin kansi oli taloudellisista syistä mustavalkoinen. Irvistin nähdessäni sen, tarkoitan Sgt.Pepperin jälkeen! Mutta albumi oli jo myöhässä. 1968 oli jotenkin todellinen. Yht'äkkiä meillä ei ollut keikkoja. Innostus ja himo tekemiseen katosi"." The Who
Menestyksestä huolimatta 1970-luku ei ollut The Wholle helppo vuosikymmen. Roger Daltreyta lukuun ottamatta kaikilla yhtyeen jäsenillä oli enemmän tai vähemmän vakavia päihdeongelmia. Kiivaat keskinäiset riidat veivät yhtyeen useita kertoja hajoamisen partaalle: erityisesti Daltreyn ja Townshendin välit olivat usein katkeamispisteessä. Yhtyeen jäsenet julkaisivat The Whon tuotannon lomassa sooloalbumeita, mutta loppujen lopuksi kukaan heistä ei tahtonut tai uskaltanut erota menestysyhtyeestä heittäytyäkseen epävarmalle soolouralle. Black Uhuru
Heidän tilallensa Black Uhuruun tulivat Michael Rose ja Errol "Jay" Wilson. Trio levytti ensimmäisen albuminsa "Love Crisis" vuonna 1977, joka julkaistiin myöhemmin uudelleen vuonna 1981 nimellä "Black Sounds of Freedom". Albumin tuottajana toimi Prince Jammy. Heidän taustayhtyeensä toimivat keskeisinä jäseninä rumpali Sly Dunbar ja basisti Robbie Shakespeare, paremmin tunnettuina taiteilijanimellä Sly & Robbie. Face Dances
Face Dances on brittiläisen rockyhtye The Whon maaliskuussa 1981 julkaistu studioalbumi. D-A-D
Yhtye halusi levyttää, joten he alkoivat nauhoittaa demonauhoja treenihuoneessaan. Yhtyeen läheinen ystävä omisti levykaupan ja auttoi heitä etsimään sopivat kontaktit musiikkibisneksessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen levyn nimeltään "Call of the Wild" vuonna 1986. 1989 ilmestyi levy "No Fuel Left for the Pilgrims", joka julkaistiin yhtyeen viisivuotispäivänä. Levy oli menestys ja toi heille miljoonaan dollarin sopimuksen Warner Brosin kanssa. Yhtye luotti saavansa menestystä Yhdysvalloissa, mutta läpimurto jäi haaveeksi. Single "Sleeping My Day Away" sai soittoaikaa, mutta loppujen lopuksi he luopuivat toivosta saavuttaa menestystä Yhdysvalloissa ja päättivät keskittyä Euroopan musiikkimarkkinoille. D-A-D julkaisi 11. studioalbuminsa lokakuun 31. päivä 2011. Uusimman levyn tuottaja on aikaisimmilta levyiltä tuttu Nick Foss. Endless Wire
Endless Wire on englantilaisen rockyhtye The Whon yhdestoista studioalbumi, joka ilmestyi Britanniassa 30. lokakuuta 2006 Polydor Recordsin julkaisemana ja Yhdysvalloissa seuraavana päivänä Universal Republicin julkaisemana. Se on The Whon ensimmäinen uutta materiaalia sisältävä studioalbumi vuonna 1982 ilmestyneen "It’s Hardin" jälkeen. "Endless Wire" sijoittui ensimmäisellä viikollaan seitsemänneksi Billboardin albumilistalla ja yhdeksänneksi Britannian albumilistalla. Queen (albumi)
Albumi julkaistiin Britanniassa vinyylilevynä ja C-kasettina 13. heinäkuuta 1973. Albumi kipusi parhaimmillaan myyntilistojen 24. sijalle kahdeksantoista listaviikon aikana. Yhdysvalloissa levy julkaistiin 4. syyskuuta 1973 huomattavasti vaisummalla menestyksellä: albumi oli parhaimmillaan 83. sijalla yhdeksän listaviikon aikana. Red Hot Chili Peppersin diskografia
Red Hot Chili Peppers perustettiin vuonna 1983 ja yhtyeen debyyttialbumi "The Red Hot Chili Peppers" julkaistiin seuraavana vuonna. Yhtyeen toinen albumi oli "Freaky Styley". Kolmas albumi oli vuonna 1987 julkaistu "The Uplift Mofo Party Plan". Yhtyeen ensimmäinen kaupallisestikin menestystä saavuttanut albumi oli "Mother's Milk", joka ilmestyi vuonna 1989. Läpimurtoalbumi ilmestyi kuitenkin vasta vuonna 1991: "Blood Sugar Sex Magik" oli Red Hot Chili Peppersin ensimmäinen albumi, joka myi yli kymmenen miljoonaa kappaletta. Ennen sen julkaisua yhtye oli vaihtanut levy-yhtiötä EMIstä Warner Bros. Recordsiin. Angels Fall First
Angels Fall First on Nightwishin ensimmäinen albumi. Sen julkaisi vuonna 1997 Spinefarm Records. Albumin ensimmäinen versio oli 500 kopion rajoitettu painos, jonka kappalelista ja kansi poikkeavat hieman normaalista. Tästä versiosta on sittemmin tullut erittäin arvokas keräilykohde. Saatuaan positiivista palautetta sekä levy-yhtiöltä että yleisöltä yhtye nauhoitti vielä neljä uutta kappaletta, jotka löytyvät albumin kokopitkältä versiolta. Albumi viihtyi Suomen albumilistalla yhteensä viisi viikkoa, yltäen parhaimmillaan sijalle 31, ja ylitti vuonna 2001 kultalevyyn oikeuttavan 20 000 myydyn kopion rajan. BBC Sessions (The Whon albumi)
BBC Sessions on The Whon helmikuussa 2000 julkaistu albumi, joka sisältää BBC:n studioilla livenä äänitettyjä kappaleita vuosien 1965–1973 väliltä. The Who
The Who oli tehnyt uransa alussa lukuisia kiertueita kotimaassaan muun muassa The Beatlesin kanssa. Tällä tavoin se tuntumaa fanilauman keskellä liikkumisesta. Pian alkoivat myös Euroopan ja maailmankiertueet – The Who kävi useamman kerran myös Pohjoismaissa ja saavutti ennen pitkää suuren suosion myös Yhdysvalloissa, jossa se alkoi tehdä pitkiä kiertueita. Tunnetuimpia yhtyeen suosiota kasvattaneita konsertteja Yhdysvalloissa olivat esiintymiset Monterey Pop -festivaalilla (1967) ja Woodstockissa (1969). Yhtye nähtiin useasti myös esiintymässä brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa tv-ohjelmissa. The Prodigy
Prodigyn ura alkoi EP:llä "What Evil Lurks" vuonna 1991. Se ei saavuttanut varsinaista kaupallista suosiota – sitä myytiin vain 7 000 kappaletta. Se julkaistiin kuitenkin uudestaan vuonna 2004. Prodigyn ensimmäinen albumi "Experience" julkaistiin vuonna 1992 ja se ylsi listoille. Suosiota saavutti etenkin "Out of Space" -kappaleen singlejulkaisu. Peter Criss
Kiss julkaisi esikoisalbuminsa "Kiss" vuoden 1974 helmikuussa, ja se debytoi Yhdysvalloissa listan sijalla 87. Albumin menestys oli heikkoa, mutta vuosien mittaan sen kappaleista muun muassa ”Firehouse”, ”Strutter”, ”Nothin’ to Lose”, ”Cold Gin”, ”Deuce”, ”100,000 Years” ja Crissin laulama ”Black Diamond” ovat muodostuneet yhtyeen uran klassikkokappaleiksi. Kiss kasvatti mainettaan näyttävänä esiintyjänä, ja julkaisi keikkailun lomassa äänitetyn toisen albuminsa "Hotter Than Hell" jo vuoden 1974 lokakuussa. "Hotter Than Hell" myi noin 125 000 kappaletta ilman listasijoituksia. Criss lauloi albumilla kaksi kappaletta, ”Strange Ways” ja ”Mainline”. Kissin kolmas albumi "Dressed to Kill" onnistui menestymään listalla yhtyeen kahta ensimmäistä albumia paremmin, mutta todellisen läpimurtonsa Kiss teki vuonna 1975 julkaistuaan uransa ensimmäisen livealbumin "Alive!". Casablanca Records oli ottanut suuren riskin julkaisemalla albumin, mutta päätös osoittautui oikeaksi ja Kiss vastaanotti albumista uransa ensimmäisen platinalevyn vuonna 1976. Poison the Well
Poison the Wellin alkuperäinen nimi oli "An Acre Lost", ja sen perustivat laulaja Aryeh Lehrer ja kitaristi Ryan Primack. Pian heidän ensimmäisen julkaisun jälkeen ilmestyi "12 split with Promise No Tomorrow", jolla nimi oli muutettu Poison the Welliksi. Poison the Wellin ensimmäinen EP, "Distance Only Makes The Heart Grow Fonder", ilmestyi vuonna 1998. Trustkill Records kiinnostui yhtyeestä julkaisun myötä ja teki levytyssopimuksen Poison the Wellin kanssa. Ensimmäinen albumi näki päivänvalon vuonna 1999. Albumi kantoi nimeä "The Opposite of December...A Season of Separation". Musiikkilehti Guitar World piti levyä yhtenä parhaista hardcore-levytyksistä. Hole (yhtye)
Julkaistuaan muutamia singlejä Sympathy for the Record Industryllä Hole sai levytyssopimuksen Caroline Recordsilta ja levytti ensimmäisen studioalbuminsa "Pretty on the Inside" (1991). Albumin julkaisun yhteydessä yhtye teki kiertueen Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Ensimmäisen albuminsa jälkeen Hole sai kahdeksan levyn sopimuksen Geffen Recordsilta. Hollywood Undead
Ensimmäistä albumia bändi teki noin vuoden, ja seuraavat kaksi vuotta bändi etsi levy-yhtiötä, joka suostuisi julkaisemaan sen ilman sensurointia. Vuonna 2005 he solmivat sopimuksen MySpace Recordsin kanssa, mutta purkivat sen kun yhtiö ei suostunutkaan julkaisemaan albumia ilman sensurointia. Myöhemmin he solmivat sopimuksen A&M/Octane Recordsin kanssa ja julkaisivat debyyttialbuminsa "Swan Songsin" 2. syyskuuta 2008. Kesällä 2009 Hollywood Undead julkaisi Swan Songsin B-puolet iTunesin kautta. "Desperate Measures" -EP ilmestyi 10. marraskuuta 2009. Heidän toinen albuminsa "American Tragedy" äänitettiin kesäkuun ja marraskuun välissä vuonna 2010. Levy julkaistiin 5. huhtikuuta 2011, jota ennen oli jo julkaistu kolme singleä levyltä ja yksi normaali kappale. Albumilta on julkaistu myös kolme musiikkivideota; ”Hear Me Now”, ”Been To Hell” ja ”Comin’ in Hot”. It’s Hard
It’s Hard on The Whon syyskuussa 1982 julkaistu studioalbumi. Kappaleet ”Athena” ja ”Eminence Front” julkaistiin singleinä. Paul Stanley
Vuoden 1972 lopulla rumpali Peter Criss liittyi yhtyeeseen saatuaan pestin laitettuaan ilmoituksen "Rolling Stone"-lehden ilmaiselle "bändiä etsitään"-pienilmoituspalstalle. Soolokitaristi Ace Frehley liittyi yhtyeeseen vuoden 1973 tammikuussa, ja Kissin alkuperäinen kokoonpano oli saanut sinettinsä. Kissin debyyttialbumi "Kiss" julkaistiin vuoden 1974 helmikuussa, mutta se ei saavuttanut kovinkaan mainittavaa menestystä. Tästä huolimatta albumin kappaleet "Strutter", "Deuce", "Nothin' to Lose", "Black Diamond", "100,000 Years", "Cold Gin" ja "Firehouse" muodostuivat Kissin konserttien vakionumeroiksi. Hitaasti mainettaan kasvattaneen yhtyeen kakkosalbumi "Hotter Than Hell" julkaistiin vain kahdeksan kuukauden kuluttua yhtyeen debyyttialbumin julkaisusta, mutta jäi edeltäjänsä tapaisesti vaisuksi menestykseksi ja ilman listasijoituksia. Kolmas studioalbumi, vuoden 1975 "Dressed to Kill" onnistui lyömään kaksi edeltäjäänsä Yhdysvaltain listasijoituksellaan 32, mutta todellinen menestys puhkesi vasta samana vuonna, kun yhtye julkaisi ensimmäisen livealbuminsa "Alive!". Levy-yhtiö Casablanca Recordsin riskinotto "Alive!:n" julkaisemisen suhteen kannatti, sillä yhtye vastaanotti albumista jo seuraavana vuonna uransa ensimmäisen platinalevyn, ja livealbumin julkaisemisen myötä yhtyeen suosio kasvoi räjähdysmäisesti. Aqualung
"Aqualung" julkaistiin Britanniassa 19. maaliskuuta 1971 ja huhtikuussa albumi nousi 4. sijalle Brittein albumilistalla. Yhdysvalloissa albumi julkaistiin paria kuukautta myöhemmin toukokuussa ja se nousi sikäläisellä albumilistalla sijalle 7. Julkaisunsa jälkeen se pysyi yli vuoden Yhdysvaltain albumilistalla. Albumin ainoa single-julkaisu oli elokuussa 1971 julkaistu "Hymn 43", joka nousi sijalle 91. Yhdysvalloissa. Se oli myös yhtyeen ensimmäinen single-julkaisu Yhdysvalloissa. Albumista julkaistiin myös quadrofoninen versio. The Music
Teini-ikäisten koulukaverusten Leedsissä vuonna 1999 perustama yhtye kiinnitti levy-yhtiöiden huomion demollaan "Take the Long Road and Walk It". Hut Records julkaisi yhtyeen ensimmäisen EP:n "You Might as Well Try to Fuck Me" keväällä 2001. Ensimmäinen albumi "The Music" seurasi vuonna 2002 ja nousi Britannian albumilistalla neljänneksi. Yhtye kävi Yhdysvaltain-kiertueella Coldplayn kanssa, ja syksyllä 2004 ilmestyi toinen albumi "Welcome to the North". Sen jälkeen seurasi tauko laulaja Robert Harveyn hoitaessa alkoholiongelmaansa, mutta vuonna 2008 yhtye julkaisi vielä kolmannen albumin "Strength in Numbersin". Queen (albumi)
Queen on brittiläisen Queen-yhtyeen ensimmäinen albumi. Se äänitettiin vuosina 1971–1972 ja julkaistiin Britanniassa 13. heinäkuuta 1973 sekä Yhdysvalloissa 4. syyskuuta 1973. Yhtyeen laulaja Freddie Mercury sävelsi ja kirjoitti puolet albumin kymmenestä kappaleesta. Kolme kappaleista on kitaristi Brian Mayn ja yksi rumpali Roger Taylorin käsialaa. ”Doing All Right” on Mayn ja Tim Staffellin säveltämä kappale, jonka alun perin levytti Mayn, Taylorin ja laulaja-basisti Staffellin aikaisempi yhtye Smile. The Beatles
The Beatlesin ensimmäinen single menestyi kohtalaisesti ja toinen single ”Please Please Me” nousi Britannian listan toiseksi. Tästä alkoi yhtyeen suuri menestys. Ensialbumi "Please Please Me" oli suurmenestys. Se sisälsi muun muassa kaksi ensimmäistä singleä sekä cover-version The Isley Brothersin levytyksestä ”Twist and Shout”. Itse levy pysyi listaykkösenä 30 viikkoa. Tämän jälkeen julkaistiin The Beatlesin toinen albumi, "With the Beatles". Myös tämä albumi nousi Euroopassa albumilistojen kärkeen ja se oli Britanniassa listaykkösenä 21 viikkoa. Kahdella ensimmäisellä albumillaan The Beatles piti Britannian listan ykkössijaa hallussaan yhtämittaisesti lähes vuoden, 51 viikkoa. Quadrophenia
Quadrophenia on brittiläisen rockyhtye The Whon kuudes studioalbumi ja toinen rockooppera, joka julkaistiin marraskuussa 1973. Queen
Queenin ensimmäinen albumi, vuonna 1973 julkaistu raskasta rockia ja heavy metalia edustanut "Queen" ei ollut suuri kaupallinen menestys. Yhtyeelle ei annettu juuri aikaa työstää albumia, vaan se äänitettiin kiireessä pääasiassa yöaikaan.Dimery 2010, s. 321. Albumin julkaisun jälkeen Queen lähti Britannian-kiertueelle Mott the Hoople -yhtyeen lämmittelijänä. The Velvet Underground
The Velvet Underground päätyi kuvataiteilija Andy Warholin boheemiin seurapiiriin. Vuonna 1967 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen lp-levy "The Velvet Underground and Nico", joka oli tehty yhdessä saksalaissyntyisen laulajattaren Nicon kanssa. Levyn tuottajana toimi Andy Warhol, jonka tekemä myös kuuluisa kansikuva on. Levystä ei kuitenkaan tullut myyntimenestystä, mitä ei ole vaikea ymmärtää: synkeäsävyinen The Velvet Underground erosi jyrkästi oman aikansa hippihenkisestä populaarimusiikista. Pääosin Lou Reedin säveltämien ja sanoittamien laulujen teemoja olivat esim. sadomasokismi ("Venus In Furs") ja huumausaineet ("Waiting For The Man", "Heroin"). Musiikillisesti yhtye vuorotteli synkänkauniiden poplaulujen ja repivien särökitaravyörytysten välillä. Vasta paljon myöhemmin "The Velvet Underground and Nicoa" alettiin melko yleisesti pitää yhtenä kaikkien aikojen tärkeimmistä rocklevyistä. Kiss
Kissin ensimmäiset esiintymiset olivat vuonna 1973. Ensialbumi "Kiss" julkaistiin 1974. Albumi ei menestynyt hyvin (se nousi ilmestyessään Yhdysvaltain Top 100 -listalla sijalle 87), mutta siitä nousivat Kiss-klassikoiksi kappaleet ”Strutter”, ”Nothin’ to Lose”, ”Firehouse”, ”Cold Gin”, ”Deuce”, ”100,000 Years” ja ”Black Diamond”. Kiss kasvatti hitaasti mainetta live-esiintyjänä, mutta pienten klubiesiintymisten ja lämmittely-yhtyeenä toimimisen lomassa manageri Bill Aucoin päätti, että yhtyeen on saatava levyttää lisää materiaalia. "Hotter Than Hell" oli Kissin toinen albumi, joka julkaistiin vain kahdeksan kuukautta ensilevytyksen jälkeen 22. lokakuuta 1974. "Hotter Than Hell" myi noin 125 000 kappaletta ja ilman listasijoituksia, mutta erityisesti raidat ”Hotter Than Hell”, ”Parasite”, ”Got to Choose” ja ”Let Me Go, Rock ’n’ Roll” päätyivät konserttien vakiokappaleiksi. Manhattan Transfer
Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa, "The Manhattan Transferin", vuonna 1975. Yhtye sai nopeasti erityistä suosiota Euroopassa, jossa sen kaksi seuraavaa albumia, "Coming Out" ja "Pastiche", pääsivät melkein top-10-hittien joukkoon. Van Halen
Vuoden 1978 tammikuussa yhtyeen ensimmäinen single The Kinks -cover "You Really Got Me" julkaistiin ja menestys oli taattu. Saman vuoden helmikuussa julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi "Van Halen", joka myi jo julkaisuvuotenaan platinaa. "Van Halen" on yhtyeen myydyin albumi (pelkästään USA:ssa myyty yli 10 miljoonaa kappaletta). Yhtye lähti historiansa ensimmäiselle todelliselle kiertueelle, Van Halen World Tourille, soittaen ajoittain lämppärinä ja ollen välillä itse pääesiintyjänä. Van Halen I:stä on jälkeenpäin arvosteltu yhtenä maailman parhaimmista debyyteistä. Itse albumilla Eddie mullisti täysin siihenastisen sähkökitaran soiton, esimerkkinä kitarasoolokappale "Eruption", David kiljui ja karjui sydämensä kyllyydestä, Michael tukien loistavalla äänellään taustalla ja samalla pitäen käynnissä tasaista, vahvaa komppia Alexin kanssa. Itse levy sisälsi monia kappaleita, joista tulisi muodostumaan sekä yhtyeelle että musiikille ylipäänsä merkittäviä teoksia, esimerkkeinä kappaleet "Runnin’ with the Devil", "Ain’t Talkin’ ’Bout Love" sekä edellä mainittu, uudelle sukupolvelle "päivitetty" Kinks -cover "You Really Got Me". Kappale "Eruption" loi täysin uudenlaisen käsityksen ja suunnan rockille: siinä kuultavat, Eddien soittamat mielettömän nopeat kuviot, kaikenlaiset temput ja kikat sekä varsinkin loppuosan tapping-sektio muuttivat täysin etenkin sähkökitaristien maailman. Se oli jotain, mille mikään ei tuntunut vetävän vertojaan eikä kenelläkään ollut mitään käsitystä, miten joku sai sähkökitaran kuulostamaan niin villiltä, lämpimältä, energiseltä ja raa'alta samaan aikaan. Vaikka kappale oli alun perin pelkkää sormilämmittelyä, jota Eddie aina kitaran nostaessaan teki, tuli siitä eräänlainen merkkiteos Eddielle. Sen tärkeydestä varsinkin kitaramusiikille kertoo jotain mm. Guitar Worldin tekemä rankkaus kappaleesta, sen sijoittuen kaikkien aikojen kitarasoolojen listalla sijalle 2. Eddie saa kuitenkin kiittää kappaleen levylle päätymisestä ja sen luomasta Eddien idolisoinnista tuottaja Ted Templemania, joka sattui eräänä aamuna studiolle saapuessaan kuulemaan Eddien lämmittelemässä veljensä ja Anthonyn kanssa tavalliseen tapaan. Hän ei voinut olla pitämättä kuulemastaan ja vaati Eddieta nauhoittamaan kappaleen levylle. Lopputulos oli loistava, 1:42 kestävä instrumentaali, jolla Michaelin ja Alexin antaessa vauhtia ja tukea, Eddie käytännössä tiivistää koko musiikillisen kekseliäisyytensä ja loistavan tekniikkansa yhteen pakettiin. Jälkeenpäin Eddie on sanonut jopa tehneensä muutaman virheen levylle päässeessä otoksessa ja hän on todennut, että "olisi voinut soittaa sen paremminkin".
Muut albumia täydentävät kappaleet olivat nopeatempoinen, alun perin "Show Your Love" -nimisenä tunnettu "I'm the One", "Jamie's Cryin'", "Atomic Punk", "Feel Your Love Tonight", "Little Dreamer", John Brimin blues-cover "Ice Cream Man" sekä "On Fire" - kaikki "Jamie's Cryin'":ia lukuun ottamatta jo vuosia klubeilla hiottuja teoksia. A Quick One
A Quick One on brittiläisen rockyhtye The Whon vuonna 1966 julkaistu albumi. Yhdysvalloissa se julkaistiin toukokuussa 1967 nimellä Happy Jack. Who I Am
Who I Am on Nick Jonas and the Administration yhtyeen ensimmäinen albumi. Se julkaistiin Yhdysvalloissa 2. helmikuuta 2010 ja sen on tuottanut John Fields. Levy-yhtiö on Hollywood Records. Albumi sijoittui kolmanneksi Billboard 200 -listalle. Vuoteen 2011 mennessä albumi on myynyt vajaat 200 000 kappaletta. Wednesday 13
Wednesday 13:n ensimmäinen soololevy "Transylvania 90210" ilmestyi 2005. Vuotta myöhemmin 2006 julkaistiin jo kakkosalbumi "Fang Bang". Jouluna 2007 Wednesday julkaisi DVD:n "Weirdo A Go Go", jossa hän esittelee pätkiä lempi kauhu- ja sci-fi-elokuvistaan. Kolmas albumi "Skeletons" sekä "Bloodworks"-ep, jossa on akustisia kappaleita, ilmestyi kesällä 2008. Vuonna 2011 julkaistiin uusin albumi, Calling all Corpses. Coldplay
Yhtye sai kunnolla alkunsa vuonna 1998, kun se julkaisi ensimmäisen EP-levynsä viidelläsadalla kopiolla ja sai sitä kautta levytyssopimuksen EMI:n tytäryhtiöltä Parlophonelta. Yhtyeen esikoisalbumi "Parachutes" julkaistiin vuonna 2000. Toinen albumi "A Rush of Blood to the Head" (2002) menestyi hyvin. Sen jälkeen ovat ilmestyneet "X & Y" (2005), "Viva la Vida or Death and All His Friends" (2008), "Mylo Xyloto" (2011), "Ghost Stories" (2014) ja "A Head Full of Dreams" (2015), joka on luultavasti yhtyeen viimeinen. Malla Malmivaara
Malla Malmivaara on myös muusikko. Hän on julkaissut yhden albumin Belle Who -taiteilijanimellä. Belle Whon esikoissingle ”Tide” oli vuonna 2008 ensi-iltansa saaneen "Blackout"-elokuvan tunnuskappale. Esikoisalbumi "Can’t Whistle When You Smile" julkaistiin toukokuussa 20. toukokuuta 2009. Albumin tuottajana toimi Jarkko Kumpulainen ja vastaavana tuottajana Lauri Ylönen. Where Did Our Love Go
Where Did Our Love Go on yhdysvaltalaisen tyttöbändin The Supremesin toinen studioalbumi, jonka Motown-levy-yhtiö julkaisi vuonna 1964. Albumi sisältää useita yhtyeen hittejä vuosilta 1963 ja 1964. "Where Did Our Love Go" sisältää yhtyeen ensimmäiset Billboard Hot 100 -singlelistan ykköset, ”Where Did Our Love Go”, ”Baby Love” ja ”Come See About Me” kuin myös heidän heidän ensimmäisen top 40 -hitin ”When the Lovelight Starts Shining Through His Eyes” sekä singlet ”A Breathtaking Guy” ja ”Run, Run, Run”. Wet Wet Wet
Yhtye julkaisi esikoisalbuminsa "Popped In Souled Out" vuoden 1987 syyskuussa, ja se nousi Britannian albumilistan kärkipaikalle vuoden 1988 tammikuussa. Myös yhtyeen kolme seuraavaa studioalbumia, "The Memphis Sessions" (1988), "Holding Back the River" (1989) ja 
"High on the Happy Side" (1992) nousivat Britanniassa albumilistan viiden parhaan joukkoon, mutta yhtyeen kansainvälinen läpimurto tapahtui vasta vuonna 1994 elokuvaan "Neljät häät ja yhdet hautajaiset" levytetyllä kappaleella ”Love is All Around”, joka oli monien maiden listakärki pitkään sekä vuoden soitetuimpia kappaleita. The Who
Pete Townshend, John Entwistle ja Roger Daltrey olivat alun alkaen saman koulun oppilaita. Heidän ensimmäinen yhteinen kokoonpanonsa oli "The Detours". Yhtyeen nimeksi vaihtui myöhemmin "The High Numbers". Tämä yhtye muuttui klassiseksi The Who -kokoonpanoksi, kun rumpaliksi vaihdettiin Keith Moon. Moonin maaninen ja omaperäinen soittotyyli avasi hänelle välittömästi paikan yhtyeessä ja teki hänestä pian yhden aikakautensa arvostetuimmista rock-rumpaleista. Resurrection Band
Ty Taborin vaikutuksesta albumi "Lament" julkaistiin vuonna 1995. Toisin kuin yhtyeen aiemmat levytykset, "Lament" on yhtyeen ensimmäinen konseptialbumi, joka kertoo yhden miehen pettymyksestä elämän kovuuteen ja julmuuteen sekä kasvavasta tajuamisesta, että asiat eivät voi muuttua ellei hän koe hengellistä pelastusta. Yhtyeen ymmärtäessä kappaleiden järjestyksen merkityksen, Resurrection Band (joka palasi nyt vanhaan nimeensä) soitti koko albumin kappalelistan alusta loppuun Lament-kiertueellaan. Tämä oli tarpeeksi harvinaista rockmusiikissa - lukuun ottamatta The Whota ja Styxia - mutta ennen kuulumatonta kristillisessä rockissa. Tämän tuloksena pitkäaikaiset ihailijat ja kriitikot ylistivät "Lamentin" luovaa uudistusta, ja jotkut kutsuivat albumia jopa yhdeksi yhtyeen hienoimmista. David Byron
Byronin ensimmäinen sooloalbumi "Take No Prisoners" oli julkaistu vuonna 1975 laulajan ollessa vielä Uriah Heepissä. Erottamisen jälkeen hän perusti Dave "Clem" Clempsonin ja Geoff Brittonin kanssa rock-yhtyeen nimeltä Rough Diamond. Yhtyeen jäsenet olivat kansainvälisesti menestyneitä artisteja. Rough Diamond ehti julkaista yhden nimeään kantaneen albumin alkuvuonna 1977, mutta siitä ei tullut suurmenestystä. Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli huhtikuussa 1977, mutta Byron erotettiin yhtyeestä jo saman vuoden syyskuussa. Syynä olivat samat ongelmat kuin Uriah Heepin kanssa. Byronin lähdön jälkeen yhtye vaihtoi nimensä Championiksi ja äänitti yhden albumin uuden laulajan kanssa ennen hajoamistaan 1979. The Getaway (Red Hot Chili Peppersin albumi)
The Getaway on Red Hot Chili Peppersin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 17. kesäkuuta 2016. Albumi on yhtyeen ensimmäinen viiteen vuoteen, edellinen albumi "I’m with You" julkaistiin vuonna 2011. Albumilta julkaistiin ensimmäinen single ”Dark Necessities” 5. toukokuuta 2016. Toinen single "Go Robot" julkaistiin 8. syyskuuta 2016. Konseptialbumi
The Beatlesin vuonna 1967 julkaistua albumia "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" pidetään usein ensimmäisenä todellisena konseptialbumina, vaikka ennen sitä esimerkiksi Frank Sinatra, Frank Zappa ja The Beach Boys olivat julkaisseet albumeja, joiden kappaleet noudattavat samaa tematiikkaa. Monet "Sgt. Pepperin" raidat ovat varsin irrallisia kokonaisuuteen nähden, mutta levyä on kuitenkin mietitty kokonaisuutena eikä vain kokoelmana yksittäisiä kappaleita. Esimerkiksi toiseksi viimeisellä raidalla ensimmäisen kappaleen teema palaa uudelleen. Juuri tämä albumien näkeminen kokonaisteoksina oli ratkaiseva muutos konseptialbumien ilmaantumisessa. Fighting (albumi)
Fighting on Thin Lizzyn albumi vuodelta 1975. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, joka nousi Britannian albumilistalle. Albumi on myös ensimmäinen, jolla yhtyeen tunnetuksi tulleet tuplakitaraharmoniat nousevat kunnolla esiin esimerkiksi kappaleissa "Wild One" ja "Suicide". Yhdysvalloissa albumi julkaistiin erilaisella kansikuvalla. Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band
Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band on The Beatlesin 1. kesäkuuta 1967 julkaisema albumi. Levyä pidetään yleisesti yhtenä popmusiikin historian merkittävimmistä julkaisuista ja monesti sitä pidetään yhtyeen magnum opuksena. "Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band" on myös yksi ensimmäisistä niin sanotuista konseptialbumeista. Got Live If You Want It!
Got Live If You Want It! on The Rolling Stonesin ensimmäinen virallinen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1966. Se julkaistiin ainoastaan Yhdysvalloissa, Britanniassa oli julkaistu vuonna 1965 samanniminen EP-levy. Prince
Ensimmäisen albumin nimi oli "For You", ja se ilmestyi 7. huhtikuuta 1978. Prince paitsi soitti levyllä kaikki instrumentit myös tuotti sen. "Soft and Wet" -kappaleen sanoittamiseen osallistui myös Chris Moon, mutta muuten kaikki kappaleet olivat Princen käsialaa. Levy myi kohtuullisesti ja "Soft and Wetista" tuli pieni hitti. Y&amp;T
London Records julkaisi yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia; "Yesterday & Today" 1976 ja "Struck Down" 1978. Niiden jälkeen levy-yhtiö vaihtui A&M Recordsiin, jolle merkittävimmät julkaisut olivat "Earthshaker" 1981, "Black Tiger" 1982, "Mean Streak" 1983 ja "In Rock We Trust" 1984. Myöhempiä albumeja on julkaissut lisäksi Geffen Records ja Avex Trax. The Kinks
Elokuussa 1971 yhtye solmi viisivuotisen, kuusi albumia kattavan levytyssopimuksen RCA Recordsin kanssa. Ensimmäinen yhtiön julkaisema albumi, "Muswell Hillbillies", ilmestyi marraskuun 1971 lopulla. Musiikillisesti Kinks palasi sillä 1960-luvun lopun tyyliinsä, ja mukana on varietee- ja country-vaikutteita. Ray Davies päätti tehdä albumista juuri sellaisen kuin itse halusi eikä sellaista, mitä muut olisivat toivoneet. Davies onkin sanonut albumin olleen kaupallisessa mielessä typerä ratkaisu ”Lola”-hittisinglen jälkeen. Se oli kuitenkin tarkoituskin, eikä Davies halunnut tehdä albumille edes potentiaalista hittikappaletta, koska oli väsynyt sellaisten vaatimiseen Pye Recordsin aikana.Doggett: s. 36. Albumin teemana toimivat arkiset asiat, kuten alkoholi, laihduttaminen ja rahan perässä juokseminen. Levyllä on muun muassa antimodernistinen kappale ”20th Century Man”, jota on pidetty Ray Daviesin ”tunnuslauluna”. Äänimaailmaan toi puolestaan uudistusta levyllä soittanut puhallinsektio The Mike Cotton Sound. "Muswell Hillbillies" menestyi heikosti ja jäi Yhdysvalloissa sijalle 100. The Best of Volume I
The Best of Volume I on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtyeen Van Halenin ensimmäinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Kappaleita ”Humans Being”, ”Can’t Get This Stuff No More” ja ”Me Wise Magic” ei ollut aikaisemmin julkaistu albumilla, mutta kaikki kappaleet julkaistiin singleinä, joista parhaiten myivät ”Humans Being” ja ”Me Wise Magic” Mainstream Rock Tracks -listan ykkösinä. Kappaleissa ”Can’t Get This Stuff No More” ja ”Me Wise Magic” lauloi yhtyeestä erotetun Sammy Hagarin tilalla yhtyeen ensimmäinen laulaja David Lee Roth. Kappaleita on albumilla Van Halenin kaikilta aikaisemmilta kymmeneltä studioalbumilta paitsi "Diver Downilta". Kokoelma on myynyt Yhdysvalloissa kolminkertaista platinaa eli yli 3 miljoonaa kappaletta ja on yhtyeen menestynein kokoelma.Billboard (Pohjois-Amerikka)
Billboard (Pohjois-Amerikka) Status Quo (yhtye)
Tammikuussa 1968 Status Quo julkaisi singlen ”Pictures of Matchstick men”, joka teki heidät tunnetuksi Ison-Britannian ulkopuolella ja herätti huomiota Yhdysvaltoja myöten. Psykedeelisen aikakauden viitoittamia polkuja seuraten yhtye teki myös ensimmäisen albuminsa "Picturesque Matchstickable Messagesin" joitakin kuukausia singlen ilmestymisen jälkeen. Vuoden 1968 aikana Status Quolta ilmestyi vielä kaksi singleä; ”Black Veils of Melancholy” sekä ”Ice in the Sun”, joista jälkimmäinen nousi brittien Top-Teniin. Roger Waters
Vaikka alkuperäiskokoonpanokin oli saanut suosiota etenkin Lontoon Undergroundliikkeen keskuudessa, keräsi uusi kokoonpano vieläkin laajempaa mainetta rikkoen platinarajan useita kertoja 1970-luvulla The Dark Side of the Moon, Wish You Were Here, Animals ja The Wall -levyillään. 1970-luvun lopulla Gilmourin ja Watersin välit viilenivät jäätymispisteeseen, ja kun vuoden 1985 tienoilla yhtyeen manageri Steve O'Rourke kysyi Watersilta uudesta levystä ja maailmankiertueesta, vastasi Waters yhtyeen hajonneen olettaen, että Gilmour, Mason ja Wright lähtisivät suosiolla soolourilleen. Tämän suhteen Waters oli kuitenkin väärässä, sillä Gilmour, Mason ja Wright päättivät jäädä yhtyeeseen. Ratkaisu sai Watersin raivostumaan, ja tästä seurasikin useita oikeudenkäyntejä pitkin 1980-lukua. Kolmihenkinen Pink Floyd levytti vielä kaksi levyä ilman Watersia. Waters aloitti varsinaisen soolouransa levyttämällä "The Pros and Cons of Hitch Hiking" -levynsä vuonna 1984. Watersin toiseksi uusin sooloalbumi on vuonna 2005 valmistunut ooppera Ça Ira, joka kertoo Ranskan vallankumouksesta. Watersin viimeisin sooloalbumi on vuonna 2017 ilmestynyt Is This the Life We Really Want? Bon Jovi
"Crushia" seuranneen kiertueen aikana Bon Jovi konsertoi yli miljoonalle fanille neljässäkymmenessä konsertissa ympäri maailman, ja kiertueen valtavan suosion vuoksi yhtye jatkoi kiertämistä vuoden 2001 maaliskuusta heinäkuuhun uuden One Wild Night Tour -kiertueen merkeissä. Yhtye esiintyi jälleen Wembley Stadiumilla kahden loppuunmyydyn konsertin merkeissä, ja siitä tuli stadionin purkamisen ja uudelleenrakentamisen myötä viimeinen vanhalla Wembley Stadiumilla konsertoinut yhtye. Yhtyeen konsertti Zürichin Letzigrund-stadionilla taltioitiin platinaa myyneeksi konserttivideoksi "The Crush Tour". Vuoden 2001 toukokuussa Bon Jovi julkaisi ensimmäisen livealbuminsa "One Wild Night Live 1985–2001", joka sisälsi konserttiäänityksiä yhtyeen koko uran varrelta. Lisäksi Japanissa julkaistiin maaliskuussa kokoelma-albumi "", joka albumilistan viidenneksi ja myi platinaa. Heinäkuussa Bon Jovi konsertoi kotimaisemissaan New Jerseyn Giants Stadiumilla kahdessa loppuunmyydyssä konsertissa, joista jälkimmäisessä yhtyeen entinen basisti Alec John Such nousi ensimmäisen kerran lavalle yhtyeen kanssa eronsa jälkeen esittämään kappaleen ”Wanted Dead or Alive”. Konsertti esitettiin suorana VH1-kanavalla, ja se rikkoi kanavan kaikki katsojaennätykset. Can’t Whistle When You Smile
Can't Whistle When You Smile on laulaja-näyttelijä Malla Malmivaaran eli taiteilijanimeltään Belle Whon esikoisalbumi, joka julkaistiin 20. toukokuuta 2009. Albumi ei ollut listamenestys, sillä se ei noussut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle. Ashford &amp; Simpson
Vuonna 1971 Simpson julkaisi ensimmäisen oman albuminsa "Exposed!", ja kaksi vuotta myöhemmin ilmestyi heidän ensimmäinen duojulkaisunsa "Keep It Comin’". He siirtyivät vuonna 1973 Warner Brothers Recordsille. Vuoden 1977 albumi "Send It" myi kultaa ja sisälsi listoilla top 10:een nousseen kappaleen ”Don’t Cost You Nothing”. Heidän ensimmäinen pophittinsä oli ”I Found a Cure” vuoden 1979 albumilta "Stay Free". Bow Wow
Bow Wow otti Lil'-sanan pois esiintymisnimestään vuonna 2003 "Unleashed"-albumillensa, jonka hän julkaisi nimellä Bow Wow.
Unleashedin jälkeen Bow Wow:n seuraava albumi oli vuoden 2005 "Wanted", jolta julkaistiin singlet "Fresh Azimiz", "Let Me Hold You" ja "Like You". Wanted oli ensimmäinen Bow Wow:n albumi, joka sai Parental Advisory Explicit Content - tarran.
Wantedia seurasi vuonna 2006 "The Price Of Fame". Siltä julkaistiin singlet "Shortie Like Mine", "Outta My System" ja "I'm A Flirt".
Seuraavana talvena Bow Wow julkaisi levyn Face Off R&B-laulaja Omarionin kanssa, jonka singlet olivat "Girlfriend" ja "Hey Baby (Jump Off)".
Bow Wow julkaisi vuonna 2009 albumin "New Jack City II", jonka piti olla hänen viimeinen albumi, mutta myöhemmin Bow Wow ilmoitti julkaisevansa uuden albumin, "The Transition To Shad Moss". "New Jack City II":lta julkaistiin vai yksi single, "You Can Get It All".
Elokuussa 2009 hän ilmoitti liittyvänsä rap-artisti Lil' Waynen Cash Money - levy-yhtiöön, ja ilmoitti kappaleessaan "I know I'm The Shit" hänen seitsemännen albuminsa The Transition To Shad Moss olevan jo tuotannossa. 
Bow Wow vihjasi myöhemmin YouTube-videossa levyn kappaleen Dirty Girl, T-Painin ja Pitbullin kanssa olevan ensimmäinen single albumilta. The Who
Yhtyeen musiikki oli oman aikansa mittapuulla poikkeuksellisen kovaäänistä ja aggressiivista. Tämä johtui muun muassa siitä, että Pete Townshend ja John Entwistle kilpavarustelivat soittimiaan vahvistimilla. Kuvataidekoulua käynyt Townshend halusi kehittää myös rock-konsertin visuaalista puolta. The Whon sanotaan olleen ensimmäinen ilotulite- ja savutehosteita keikoillaan käyttänyt rock-yhtye. Yhtyeen kuuluisa lavaperformanssi huipentui usein soitinten ja äänenvahvistinten (erityisesti Townshendin kitaran ja Moonin rumpusetin) rituaalinomaiseen särkemiseen. Entwistle sitä vastoin pysytteli erossa lavaelämöinnistä ja varjeli bassokitaraansa rikkoutumiselta – hänen on sanottu pitäneen tällä tavalla yhtyeen soittoa koossa. Soitinten tahallisen hajottamisen on kerrottu saaneen alkusysäyksen keikalta, jolla lavan katto oli ollut epätavallisen matala: Townshendilta oli katkennut kitarasta kaula sen osuessa kattoon ja yleisö oli jäänyt siihen käsitykseen, että vahinko kuului esitykseen. Radiohead
Radioheadin ensimmäinen EP, "Drill" julkaistiin maaliskuussa 1992. Se tehtiin Courtyard-studiossa, ja sen tuottivat Hufford ja Edge. EP:n listamenestys oli surkea, ja siksi yhtye palkkasi esikoisalbuminsa tuottajiksi Paul Kolderien ja Sean Sladen, jotka olivat aikaisemmin työskennelleet Pixiesin ja Dinosaur Jr:n kanssa. Albumi äänitettiin Oxford-studiossa loppuvuodesta 1992. Radiohead alkoi saada huomiota brittiläisessä musiikkilehdistössä julkaistuaan ”Creep”-singlen loppuvuodesta 1992. Kaikki arvostelut eivät kuitenkaan olleet myönteisiä, vaan esimerkiksi "NME" moitti albumia eikä BBC Radio 1 suostunut soittamaan ”Creepiä”, koska se oli ”liian masentava”. Radioheadin ensimmäinen albumi, "Pablo Honey", julkaistiin helmikuussa 1993. Sen musiikkityyliä verrattiin 1990-luvulla suosittuun grungeen. "Pablo Honey" ei menestynyt Britannian albumilistoilla, kuten eivät myöskään albumin julkaisua seuranneet singlet ”Stop Whispering” ja ”Anyone Can Play Guitar”.