Missä Sergei Rahmaninov opiskeli säveltäjäksi?
Sergei Rahmaninov
Sergei Rahmaninov suoritti pianonsoiton loppututkintonsa Moskovan konservatoriossa vuonna 1891. Sävellysloppututkinto valmistui erinomaisin arvosanoin vuotta myöhemmin – samana vuonna, kun hän sai valmiiksi erittäin suositun cis-molli-preludinsa. Lopputyönään Rahmaninov sävelsi yksinäytöksisen oopperan "Aleko", joka esitettiin ensi kerran Moskovan Bolšoi-teatterissa vuonna 1893.
Rahmanovin säveltäjänura ei kuitenkaan alkanut helposti. Ensimmäisen sinfonian (1895) ja pianokonserton vastaanotto oli nuiva. Säveltäjä ja kapellimestari Aleksandr Glazunov johti ensimmäisen sinfonian ilmeisesti humalassa, mikä saattoi vaikuttaa yleisön reaktioon. Leo Tolstoi puolestaan haukkui hänen musiikkinsa, koska ei sietänyt emotionaalista ilmaisua; säveltäjä-kriitikko César Cui vertasi sinfoniaa Egyptin kymmeneen vitsaukseen. Takaiskusta masentuneena Rahmaninov ei kyennyt säveltämään juuri lainkaan seuraavan neljän vuoden aikana. Hän sai kuitenkin apua psykiatri Nikolai Dahlilta (1860–1939), jonka ansiosta hän katsoi saaneensa voimia toisen pianokonserttonsa säveltämiseen (1901). Kyseisestä teoksesta, joka on omistettu Dahlille, tulikin yksi kaikkien aikojen suosituimmista konsertoista.
Meliton Balantšivadze
Balantšivadze sai koulutuksensa Kutaisin ja Tbilisin seminaareissa ja aloitti oopperauransa Tbilisin oopperatalossa vuonna 1880. Vuonna 1882 hän perusti georgialaisen kansanmusiikkiryhmän ja järjesti ensimmäisen kansanmusiikin konsertin Tbilisissä seuraavana vuonna. Sen jälkeen vuosina 1883–1886 hän matkusti Georgian eri osissa keräten kansanlauluja ja opettaen kansanmusiikin kuoroja. Vuodesta 1889 vuoteen 1895 hän opiskeli Pietarin konservatoriossa, jossa häntä opetti muun muassa Nikolai Rimski-Korsakov. Myöhemmin vuosien 1895 ja 1917 välillä hän kiersi Venäjää ja piti georgialaisen kansanmusiikin konsertteja. Bolševikkien vallankaappauksen jälkeen vuonna 1917 hän palasi synnyinmaahansa, jossa hän opetti ja sävelsi. Hän laati ensimmäisen georgialaisen oopperan "Tamar tsbieri" (, "viekas Tamar"), jonka esittivät ensimmäisen kerran venäläiset taiteilijat Venäjän aatelisneuvoston salissa vuonna 1897. Pianokonsertto nro 4 (Rahmaninov)
Konsertto sai ensi-iltansa Philadelphiassa 18.3.1827. Solistina toimi itse Rahmaninov ja Philadelphian orkesteria johti Leopold Stokowski. Toisen esityksen jälkeen 19.3 Rahmaninov esitti kappaleen samalla kokoonpanolla New Yorkissa 22.3. Samoissa konserteissa esitettiin myös Rahmanovin Kolme venäläistä laulua, op. 41, kuorolla ja orkesterille. Toisin kuin neljäs konsertto, Kolme venäläistä laulua saivat joka kerta positiivisen vastaanoton. Sergei Merkurov
Sergei Merkurov syntyi Aleksandropolissa, nykyisessä Gjumrissa, Armeniassa. Hän opiskeli Tbilisin Teknillisessä korkeakoulussa ja aloitti opinnot myös Kiovan Polyteknillisessä Instituutissa josta joutui kuitenkin pian lähtemään poliittisen skandaalin vuoksi. Hän muutti Sveitsiin, jossa opiskeli filosofiaa Zürichin yliopistossa Adolf Mayerin oppilaana. Vuosina 1902-1905 hän opiskeli Münchenin taideakatemiassa, Saksassa. Tämän jälkeen hän muutti Pariisiin, jossa työskenteli Auguste Rodinin studiossa. Emil Gilels
Kuusivuotiaana piano-opinnot Jakov Tkatšin alaisuudessa aloittanut Gilels piti ensimmäisen julkisen konserttinsa 13-vuotiaana. Vuosina 1935–1938 hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Heinrich Neuhausin oppilaana. Neuhaus vertasi mestarioppilaansa soiton metallista sointia Enrico Caruson, Beniamino Giglin ja Fjodor Šaljapinin kaltaisten laulajien ääniin. Gilelsin läpimurtovuosi oli 1938, jolloin hän voitti ensimmäisen palkinnon Ysaÿe-pianokilpailussa Brysselissä. Samana vuonna hänet nimitettiin pianonsoiton opettajaksi Moskovan konservatorioon. Sodan jälkeen hänestä tuli neuvostovaltion "vientituote", jota ihailtiin kaikkialla maailmassa. Gilels tunnettiin mm. Sergei Rahmaninovin, Ludwig van Beethovenin, Robert Schumannin ja Edvard Griegin pianokappaleiden tulkitsijana, mutta kokonaisuudessaan hänen ohjelmistonsa ulottui barokista uuteen klassiseen pianomusiikkiin. Konstantin Korovin
Korovin opiskeli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa vuosina 1875–1886 A. K. Savrasovin ja V. D. Polenovin johdolla ja vuonna 1882 Pietarin taideakatemiassa. Polenov esitteli Korovinin Savva Mamontovin Abramtsevo-piirille, johon kuuluivat Viktor Vasnetsov, Apollinary Vasnetsov, Ilja Repin, Mark Antokolski ja monet muut. Abramtsevon piiri rakasti stilisoituja venäläisiä aiheita, ja tämän vaikutus näkyy Korovinin työssä "Pohjoinen idylli". Opiskeluvuosiensa aikana Korovin solmi elinikäiset ystävyyssuhteet Isaak Levitanin ja Valentin Serovin kanssa. Sergei Mironov
Mironov on kotoisin Puškinista läheltä Pietaria. Hän valmistui Leningradin kaivosinstituutista 1980, Pietarin teknillisestä yliopistosta 1998 ja hallintokoulusta 1998. Päätettyään opintonsa hän työskenteli 1986–1991 geofyysikkona. Tanglewood
Tanglewoodin kursseille otetaan lahjakkaita muusikoita ympäri maailmaa ja heidän koulutuksensa kustannetaan yksityisten lahjoittajien stipendeillä. Suomalaisista Tanglewoodissa on opiskellut ainakin säveltäjä Einojuhani Rautavaara vuonna 1956. Amerikkalaistunut suomalaisarkkitehti Eliel Saarinen teki 1930-luvulla suunnitelman Tanglewoodiin rakennettavan musiikkikampuksen arkkitehtuurista, mutta se hylättiin liian kalliina. Sergei Prokofjev
David Pownallin näytelmä "Mestariluokka" kuvaa säveltäjiä Prokofjev ja Dmitri Šostakovitš Stalinin inkvisitiossa vuonna 1948. Syytösten esittämisessä Stalinia avustaa Andrei Ždanov. Näytelmässä diktaattori vaatii, että taiteilijat säveltävät puolueen linjan mukaista musiikkia, ja syyttää heidän aikaisempia teoksiaan kansanvastaisiksi. Anatoli Ljadov
Ljadov syntyi Pietarissa ja opiskeli Pietarin konservatoriossa muun muassa Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Myöhemmin Ljadov itse toimi konservatoriossa soinnutusopin ja musiikin teorian opettajana. Säveltäjän tuotanto on pääasiassa pienimuotoista; muun muassa pianomusiikkia on julkaistu runsaasti. Pianokappaleissa on havaittavissa vaikutteita Robert Schumannilta ja Frédéric Chopinilta. Ljadov työsti baletti- ja oopperateoksia, mutta ei koskaan saattanut niitä valmiiksi. Tyylillisesti Ljadov liittyy niin kutsuttuun nuorvenäläiseen koulukuntaan, jonka huomattavimpia säveltäjiä olivat Rimski-Korsakov, Modest Musorgski ja Aleksandr Borodin. Vasili Petrenko
Heinäkuussa 2012 Petrenko nimitettiin Mihailovski-teatterin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hän on myös vieraillut suurten orkesterien johtajana eri puolilla maailmaa. Hän on kiertänyt Euroopan unionin nuoriso-orkesterin kanssa, ja hän debytoi BBC Promsissa vuonna 2008. Hänen oopperaohjelmistoonsa lukeutuvat "Macbeth", "Le Villi", "I due Foscari", "Boris Godunov", "Patarouva", "Jevgeni Onegin" ja "Parsifal". Hänen levytyksiinsä kuuluvat tulkinnat Pjotr Tšaikovskin "Manfred-sinfoniasta", John Tavenerin requiemista, Sergei Rahmaninovin sinfonisista tansseista, pianokonsertoista sekä kolmannesta sinfoniasta ja Šostakovitšin 10. sinfoniasta. Viimeksi mainittu levytys voitti vuonna 2011 Gramophone-palkinnon vuoden orkesterilevytyksenä. Rahmaninovin kolmannen sinfonian levytys toi Petrenkolle Echo Klassik -palkinnon. Hän on saanut myös muita palkintoja sekä kunniatohtorin arvoja Liverpoolin yliopistoista. Jouko Saari (säveltäjä)
Jouko Saari kirjoitti ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta Helsingistä 1962. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1968 ja suoritti orkesterinjohdon diplomin 1968. Hänellä on loppututkinnot myös koulu- kirkko- ja yleisen musiikin osastoilta pääaineinaan trumpetti ja urut. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa 1965–1967 sekä Indianan yliopistossa 1969–1970 Fulbright-stipendiaattina oopperaa ja orkesterinjohtoa samoin kuin kesäkursseilla Weimarissa, Salzburgissa ja Hilversumissa Jansonsin, Masurin, Madernan ja Fournetin johdolla.
Saari on vieraillut kapellimestarina vuodesta 1968 lähtien Suomen lisäksi useissa maissa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Hänellä on ollut kiinnityksiä muun muassa Tampereella, Hämeenlinnassa, Lahdessa 1978–1984 sekä Kölnin ja Göteborgin oopperoissa. Saari valittiin 1988 kaupungintaiteilijaksi Lahdessa. Nykyisin hän toimii urkurina ja freelance-kapellimestarina. Sergei Tanejev
Sergei Ivanovitš Tanejev (; 25. marraskuuta 1856 Vladimir – 19. kesäkuuta 1915 Zvenigorod) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja musiikkipedagogi. Tanejev ryhtyi soittamaan pianoa viisivuotiaana ja aloitti opintonsa Moskovan konservatoriossa vuonna 1866. Hän opiskeli sävellystä Pjotr Tšaikovskin ja pianonsoittoa Nikolai Rubinsteinin johdolla. Valmistuttuaan Tanejev esiintyi solistina muun muassa Tšaikovskin 1., 2. ja 3. pianokonserton kantaesityksissä. Hän opetti Moskovan konservatoriossa vuoteen 1905 asti, ja hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Aleksandr Skrjabin ja Sergei Rahmaninov. Viimeisinä vuosina Tanejevin uraa varjosti paheneva alkoholiongelma, ja hän kuoli vuonna 1915 keuhkokuumeeseen, jonka sai osallistuessaan oppilaansa Skrjabinin hautajaisiin. Kalevi Hartti
Kalevi Hartti opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1939–48 ja Helsingin yliopistossa 1952–54. Hän opiskeli lisäksi Yhdysvalloissa Metropolitan School of Musicissa. Sergei Djagilev
Djagilevin kanssa yhteistyötä tehneistä säveltäjistä oli ehkä kaikkein mainittavin venäläinen Igor Stravinski. Djagilev oli kuullut eräitä Stravinskin teoksia, kiinnostui niistä ja pyysi tätä sovittamaan eräitä Frédéric Chopinin teoksia Venäläiselle baletille. Vuonna 1910 hän tilasi Stravinskiltä ensimmäisen teoksen ”Tulilintu”, ja tätä seurasivat ”Petruška” (1911) ja ”Kevätuhri” (1913, kor. Vatslav Nižinski). Sekä Stravinski että Djagilev työskentelivät yhdessä myös balettien ”Pulcinella” (1920) ja ”Les Noces” (1923) luomiseksi. George Balanchinen ja Stravinskin välille kehittyi merkittävä yhteistyö- ja ystävyyssuhde, joka jatkui vielä Ballets russes'n jälkeenkin. Sergei Eisenstein
Eisenstein aloitti vuonna 1915 opiskelut teknillisessä akatemiassa tarkoituksenaan seurata isänsä jalanjälkiä. Opinnot keskeytyivät helmikuussa 1917, kun hänet kutsuttiin asepalvelukseen ja lähetettiin rintamalle. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Eisenstein palasi kouluun, mutta jo seuraavana vuonna hän liittyi punaisten puolelle käynnissä olevassa sisällissodassa (hänen isänsä taisteli vastakkaisella puolella). Eisenstein kotiutettiin 1920. Hän muutti Moskovaan, missä hän osallistui Proletkult-nimisen järjestön toimintaan Proletkult pyrki luomaan proletariaatin taidetta. Sergei Antonov
Sergei Antonov syntyi insinööriperheeseen. Hän valmistui vuonna 1938 Leningradin maantieinstituutista, työskenteli rakennusinsinöörinä ja osallistui talvisotaan sekä toiseen maailmansotaan. 1940-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa kertomuksia ja pienoisromaaneja. Kokoelma "Po dorogam idut mašiny" (”Teillä kulkee autoja”) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. 1950-luvulla Antonov tuli tunnetuksi Anton Tšehovin kirjallista perinnettä jatkavista novelleista. Hänen teostensa pohjalta on kuvattu useita elokuvia. 1980-luvun lopulla ilmestyi Venäjän maaseudun historiallisia kohtaloita kuvaava trilogia "Tsarski dvugrivennyi" (”Tsaarin kaksiriunainen”), "Vaska" ja "Ovragi" (”Rotkot”). Antonov tunnetaan myös kirjallisuudentutkijana. Aleksandr Glazunov
Aleksandr Glazunov opiskeli musiikkia Nikolai Rimski-Korsakovin johdolla. Ensimmäinen hänen kahdeksasta sinfoniastaan sai kantaesityksensä vuonna 1882. Vuodesta 1899 lähtien hän toimi professorina ja vuosina 1907-1928 rehtorina Pietarin konservatoriossa. Hän lähti Venäjältä vuonna 1928 ja asui loppuelämänsä eri puolilla Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hän kuoli Pariisissa vuonna 1936. Vuonna 1972 hauta on siirretty Pietariin Aleksanteri Nevskin luostarin Tihvinän hautausmaalle. Olli Virtaperko
Ylioppilaaksi Virtaperko kirjoitti Kallion lukiosta 1992. Hän aloitti sävellysopintonsa Edinburghin yliopistossa (1993–1994) Peter Nelsonin johdolla ja jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa, jossa hänen opettajanaan oli Tapio Nevanlinna. Musiikin maisterin tutkinnon hän suoritti 2005 pääaineinaan musiikin sävellys ja teoria. Pääinstrumenttiaan barokkiselloa Virtaperko on opiskellut Sibelius-Akatemiassa Markku Luolajan-Mikkolan johdolla. Pianokonsertto nro 4 (Rahmaninov)
Tämä suuri lahjakkuus pohtii nyt musiikillisia käytäntöjään. Selvästikin säveltäjän yksilöllinen tyyli (jonka huipentumana pidän hänen loistavaa toista pianokonserttoaan) on syystä tai toisesta lakannut tyydyttämästä häntä.Jos Bolšhevikit eivät olisi nousseet valtaan, ja Rahmaninov olisi jäänyt Venäjälle, niin Pianokonsertto nro 4 olisi luultavasti saanut ensi-iltansa jo vuonna 1919, kahdeksan vuotta ennen sen todellista julkaisua. On myös mahdollista, että säveltäjän luovuuden kehdossa Ivanovkassa, jossa monet hänen suurista teoksistaan syntyivät, konsertosta olisi voinut tulla aivan erilainen kappale, kuin millaisena se nykyään tunnetaan. 
Monet ovat todenneet Rahmaninovin olevan George Gershwinin tunnetun "Sinisen rapsodian" innoittama. Sininen rapsodia ("Rhapsody in Blue") oli myös sävelletty pianolle ja orkesterille ja se valmistui jo vuonna 1914, kolme vuotta ennen kuin Rahmaninov julkaisi viimeisen konsertonsa. Rahmaninov oli itse paikalla Gershwinin rhapsodian ensi-illassa 12.2.1924. 1900-luvun taidemusiikki
Sergei Rahmaninov, joka muutti vuonna 1917 Venäjältä Yhdysvaltoihin, oli aikansa merkittävimpiä pianisteja. Sävellyksissään hän ei pyrkinyt luomaan uudenlaista harmoniaa vaan uuden ja tuoreen kuuloista melodiaa ja sävelkudosta. Rahmaninovin pianomusiikki, johon kuuluu myös neljä pianokonserttoa, on ollut aina niin soittajien kuin kuulijoidenkin suosiossa. Einari Marvia
Marvia opiskeli sävellystä 15-vuotiaasta alkaen, ensin yksityisesti Erkki Melartinin johdolla ja sitten Sibelius-Akatemiassa 1932–1945 opettajinaan Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Aarre Merikanto ja Sulho Ranta. Sävellysopintojaan hän jatkoi Wienissä ja Italiassa 1951. Marvia toimi Reserviupseerikoulun orkesterinjohtajana 1940–1941. Sävellyskonsertin hän piti Helsingissä 1945 ja 1950. Hänen suppeahko sävellystuotantonsa keskittyy yksinlauluihin, ja hän käytti muiden muassa Ilmari Pimiän, Einari Vuorelan, Saima Harmajan ja Katri Valan tekstejä. Pianokonsertto nro 4 (Rahmaninov)
Vaikka Rahmaninov puhui konserton pariin palaamisesta hänen kolmannen sinfoniansa valmistumisen jälkeen, niin hän teki niin vasta vuonna 1941, 15 vuotta ensi-illan jälkeen. Näin ollen neljännestä konsertosta tuli viimeinen alkuperäinen teos jonka parissa hän työskenteli. Rahmaninov ei muokannut temaattista materiaalia, vaan puuttui orkestrointiin, yksinkertaisti toista osaa sekä teki mittavia muutoksia kolmanteen osaan. Koko teoksen tahtimäärä tipuui reiluun kahdeksaansataan aikaisemmasta 902:sta. Seuraavana syksynä muokattu versio sai ensi-iltansa Philadelphiassa. Tällä kertaa kapellimestarina toimi Eugene Ormandy. Sergei Paradžanov
Sergei Paradžanov syntyi armenialaiseen perheeseen Neuvostoliittoon kuuluneen Georgian pääkaupungissa. Hän opiskeli Tbilisin rautatie-instituutissa ja konservatoriossa. Vuonna 1945 hän pääsi Neuvostoliiton elokuvakouluun VGIK:iin, jossa hän opiskeli Igor Savtšenkon ja Oleksandr Dovženkon johdolla. Vuonna 1947 Paradžanov pidätettiin syytettynä homoseksuaalisuudesta. Vuonna 1950 hän nai tataaritytön, jonka tämän sukulaiset murhasivat. Mariela Cingo
Cingo on tulkinnut muun muassa Sergei Rahmaninovia, jonka toisen pianokonserton esityksestä hän on myös saanut pianokonserttopalkinnon. Alexander Knaifel
Knaifel oli aluksi sellisti, mutta hermotulehdus pakotti hänet vaihtamaan alaa. Hän ryhtyi säveltäjäksi ja opiskeli Boris Arapovin johdolla Leningradissa 1964-1967. Knaifel jäi asumaan kaupunkiin, jossa hän on siitä saakka toiminut freelance-säveltäjänä ja musiikkitoimittajana. Sergei Vsevolodov
Vsevolodov alkoi opiskelemaan Kyokushinia 1975 kerättyään karateen liittyvää kirjallisuutta vieraillessaan eri maiden merisatamilla töidensä puolesta. Lopulta 1979 hän alkoi harjoittelemaan Kyokushinia tavattuaan Matyushin Pavlovichin Dnepropetrovskissa. Hän oli myös sen jälkeen lähitaisteluohjaajana vuosina 1981–1989. Konstantin Simonov
Simonov kävi koulua Rjazanissa ja Saratovissa, jonne perhe oli muuttanut. Perheen siirryttyä Moskovaan hän työskenteli metallimiehenä nykyisen Mosfilmin studioilla. Vuonna 1934 Simonov pääsi Maksim Gorkille nimettyyn kirjallisuusinstituuttiin, jossa hän opiskeli Pavel Antokolskin ja Vladimir Lugovskoin johdolla. Aluksi Simonov kirjoitti rakkauslyriikkaa. Myöhemmin hän tuli tunnetuksi poliittisaiheisilla runoelmillaan. Edison Denisov
Denisov suoritti loppututkinnon 1956, jäi konservatorioon edelleen jatko-opiskelijaksi (1956–1961) ja toimi opettajana vuodesta 1960 alkaen. Hänet nimitettiin instrumentaation dosentiksi vuonna 1962, lisäksi hän opetti myös musiikin muotoanalyysia. Virallisesti Denisovin ei annettu opettaa säveltämistä lukuisista pyynnöistä huolimatta. Hän kuitenkin keräsi ympärilleen nuorempia opiskelijoita, joille hän esitteli sekä neuvostoliittolaista että ulkomaalaista nykymusiikkia. Hänen yksityisellä sävellysopetustyöllään tuli olemaan suuri merkitys Neuvostoliiton nykymusiikin kehitykselle. Mstislav Rostropovitš
Rostropovitš opiskeli sellonsoittoa aluksi muusikkoisänsä ohjauksessa ja piti ensikonserttinsa jo 1942. Moskovan konservatoriossa hän opiskeli muun muassa Dmitri Šostakovitšin ja Sergei Prokofjevin oppilaana 1943–1948. Edellinen omistikin sellokonserttojaan Rostropovitšille. Sergei Leiferkus
Sergei Leiferkus (s. 1946 Leningrad) on venäläinen baritoni. Hän opiskeli Leningradin konservatoriossa ja aloitti uransa Neuvostoliitossa 1970-luvulla. Hän saavutti huomiota myös länsimaissa esiintyessään vuonna 1983 Berliinin filharmonikkojen kanssa. Hän on sittemmin esiintynyt muun muassa Metropolitan-oopperassa, Wienin valtionoopperassa ja La Scalassa. Hän on laulanut myös lukuisilla festivaaleilla. Kirmo Lintinen
Lintinen opiskeli pianonsoittoa jyväskyläläisen Dmitry Hintzen oppilaana v. 1976–1986. Samanaikaisesti hän opiskeli Saarijärven kansalaisopistossa Mika Sairasen johdolla mm. musiikin teoriaa, trumpetin ja mellofonin soittoa sekä jazzmusiikkia. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Saarijärven lukiosta 1986 hän pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, missä jatkoi piano-opintojaan Seppo Kantosen ja Jouko Laivuoren johdolla. Lintinen valmistui musiikin maisteriksi jazzmusiikin koulutusohjelmasta 1997 pääaineenaan sävellys ja sovitus, joissa hänen opettajinaan olivat Jukka Linkola (1990-93) ja Eero Hämeenniemi (1993-96). Viitasaaren Musiikin ajan sävellyskursseille (opettajina mm. Jukka Tiensuu, Helmut Lachenmann ja Peter Eötvös) Lintinen osallistui aktiivisesti vv. 1993-2003. Sergei Tšaplygin
Hän valmistui vuonna 1890 Moskovan yliopistosta ja eteni myöhemmin professoriksi. Hän opetti koneensuunnittelua vuonna 1901 Moskovan naisten yliopistossa. Hän opetti matematiikkaa Moskovan teknologisessa koulussa vuonna 1903. Neuvostoliiton avaruusohjelman johtohenkilöihin kuulunut Leonid Sedov oli nuorena hänen oppilaansa. Magnus Lindberg
Lindberg opiskeli sävellystä Einojuhani Rautavaaran ja Paavo Heinisen johdolla Sibelius-Akatemiassa, jossa hän suoritti diplomin 1981. Hän kuuluu Korvat auki -yhdistyksen perustajajäseniin. Lindberg aloitti säveltämisen sarjallisuudesta, mutta on sittemmin siirtynyt vapaampien modernististen ilmaisumuotojen pariin. Lindbergin varhaiset teokset olivat luonteeltaan iskeviä ja karheita, mutta myöhemmin hänen tyylinsä on tullut monivivahteisemmaksi ja hienostuneemmaksi, ja esimerkiksi vuonna 2002 valmistuneessa klarinettikonsertossa on jopa Debussyn mieleen tuovia kuulaita ja ilmeikkäitä sointisävyjä. Lindberg on itse sanonut olleensa ennen kivenhakkaaja, mutta siirtynyt sittemmin savenvalamiseen. Lindberg on tehnyt tilausteoksia muun muassa Berliinin filharmonikoille ja 2008 hänet kutsuttiin New Yorkin filharmonikkojen nimikkosäveltäjäksi säveltämään ja johtamaan omia teoksiaan. Leonid Kortšmar
Hän opiskeli Moskovan konservatoriossa Leo Ginsburgin oppilaana ja Leningradin konservatoriossa Ilja Musinin oppilaana. Hän on toiminut Voronežin ja Jekaterinburgin sinfoniaorkestereiden kapellimestarina sekä Saratovin valtionorkesterin ylikapellimestarina. Tällä hetkellä Leonid Kortšmar on Pietarin Mariinski-teatterin kapellimestari ja opettaa orkesterinjohtoa Pietarin konservatoriossa. Hänen oppilaistaan Suomessa tunnetaan virolainen Anu Tali ja suomalainen Sasha Mäkilä. Suomessa hän on vieraillut muun muassa Vox Artis -kamariorkesterin johtajana. Rein Rannap
Rannap opiskeli Tallinnan Musiikkikeskikoulussa (Tallinna Muusikakeskkool) 1965–1972. Sen jälkeen hän opiskeli Tallinnan valtiollisessa konservatoriossa 1972–1977 pianoa Virve Lippusin luokalla. Vuodesta 1977 vuoteen 1979 hän jatkoi opintojaan Moskovan konservatoriossa jatko-opiskelijana Lev Naumovin luokalla. Vuonna 1991 hän lähti Etelä-Kalifornian yliopistoon opiskelemaan maisteriksi ja tohtoriksi säveltämistä Stephen Hartken luokalla. Sergei Lomanov (1957)
Lomanov pelasi suurimman osan urastaan Jenisei Krasnojarskissa. Hän aloitti joukkueessa kaudella 1973/1974 ja voitti kaikkiaan 10 kertaa Neuvostoliiton mestaruuden, kerran pronssia, kerran Neuvostoliiton cupin ja kahdesti maailmancupin. Koko 1980-luvun vuodet hän lukeutui myös Neuvostoliiton maajoukkueen vakiopelaajiin ja voitti joukkueessa kolme maailmanmestaruutta, kaksi MM-hopeaa ja yhden -pronssin. Kaudeksi 1980/1990 hän siirtyi Ruotsiin Sirius BK:hon, missä pelasi aina vuoteen 1995 saakka. Lomanov palasi vielä peliuransa viimeiseksi kaudeksi 1995/1996 Jeniseihin ennen kuin siirtyi seuran valmentajaksi. Hän toimi seuran valmentajana aina vuoteen 2005 saakka. Tuona aikana joukkue voitti kerran Venäjän mestaruuden ja sijoittui neljästi hopealle. 2006 Ruotsin MM-kisoissa hän valmensi yhdessä Vladimir Jankon kanssa Venäjän maajoukkueen maailmanmestaruuteen. Kaudella 2006/2007 hän valmentaa Moskovan Dynamoa. Sergei Kulanko
Sergei Kulanko (vuoteen 1935 Kulikoff; 23. kesäkuuta 1902 Viipuri – 7. toukokuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen pianisti ja säveltäjä. Hän opetti pitkään Viipurin musiikkiopistossa, joka talvisodan sytyttyä siirtyi Lahteen. Eddie Mora Bermúdez
Mora Bermúdez opiskeli sävellystä William Porrasin johdolla Costa Rican kansallisessa yliopistossa vuosina 1980–81. Myöhemmin hän täydensi siellä opintojaan myös Benjamín Gutiérrezin ja Luis Diego Herran johdolla. Viulunsoiton opintonsa Mora Bermúdez suoritti Moskovan Tšaikovski-valtionkonservatoriossa vuosina 1983–92 opettajinaan Maja Glizarova ja Olga Voitova; lisäksi hän sai yksityistä sävellysopetusta venäläiseltä Juri Vorontsovilta. Hugo Montenegro
Montenegro aloitti musiikkiuransa Yhdysvaltain laivastossa, jossa hän muun muassa sovitti musiikkia erilaisille kokoonpanoille. Laivaston jälkeen hän opiskeli Manhattan Collegessa, jonka jälkeen hän toimi New Yorkissa Columbia Records –levy-yhtiössä henkilöstöpäällikkönä André Kostelanetzin alaisuudessa. Tämä johti lopulta hänet toimimaan orkesterinjohtajana ja sovittajana monille levy-yhtiön artisteille, nimekkäimpänä Harry Belafonte. Mikalojus Konstantinas Čiurlionis
Čiurlionisin musikaalisuus havaittiin varhain, ja hän aloitti musiikkiopintonsa ruhtinas Michał Ogińskin (1849–1902) orkesterikoulussa Plungėssa 13-vuotiaana. Neljä vuotta myöhemmin hän sai stipendin ja siirtyi Varsovaan opiskelemaan pianonsoittoa ja sävellystä (1894–1899). Vamistuttuaan Varsovan konservatoriosta hän toimi opettajana ja vapaana säveltäjänä Varsovassa. Ruhtinas Ogiński lähetti hänet jatko-opintoihin Leipzigin konservatorioon, mutta ruhtinaan kuoltua hän joutui palaamaan Varsovaan. Sofija Gubaidulina
Sofija Gubaidulina syntyi Tatarstanissa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Kazanin konservatoriossa valmistuen vuonna 1954. Myöhemmin hän opiskeli Moskovassa. Omaperäisen sävellystyylinsä takia hän joutui Neuvostoliiton säveltäjäliiton hylkimäksi, eikä hänen musiikkiaan esitetty hänen kotimaassaan. Hänen musiikkiaan esitettiin vain Moskovan underground-piireissä. Tukeaan hänelle esitti muiden muassa Dmitri Šostakovitš. Nikita Magalov
Nikita Magalov (8. helmikuuta 1912 Pietari – 26. joulukuuta 1992 Vevey) oli venäläissyntyinen pianisti. Hän opiskeli säveltämistä Sergei Prokofjevin johdolla, ja Maurice Ravel oli hänen ihailijansa. Hän konsertoi useimpien aikansa tärkeimpien kapellimestarien ja orkesterien kanssa. Hänestä tuli ensimmäinen Frédéric Chopinin koko pianotuotannon levyttänyt muusikko. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös Ludwig van Beethovenin, Felix Mendelssohnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Johannes Brahmsin, Robert Schumannin, Franz Lisztin, Claude Debussyn, Maurice Ravelin, Gabriel Faurén, Prokofjevin, Sergei Rahmaninovin, Igor Stravinskyn, Aleksandr Skrjabinin ja muiden teoksia. Kaj Chydenius
Chydenius asui nuoruutensa Juankoskella, mutta muutti Helsinkiin tultuaan ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1957. Hän aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa ja Helsingin kauppakorkeakoulussa 1957 sekä Helsingin yliopistossa 1958. Myöhemmin hän opiskeli säveltämistä myös vuosina 1981-82 Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa. Chydenius aloitti säveltäjänuransa 1960-luvun puolivälissä avantgarde-musiikin, happeningin, instrumentaaliteatterin ja John Cagen estetiikan parissa. Moskovan konservatorio
Moskovan konservatorio () on Venäjän tärkeimpiä musiikkioppilaitoksia. Sieltä ovat valmistuneet muun muassa säveltäjät Sergei Rahmaninov, Aleksandr Skrjabin, Aram Hatšaturjan ja Alfred Schnittke, kapellimestari Gennadi Roždestvenski, sekä sellisti ja kapellimestari Mstislav Rostropovitš. Konservatorion perusti vuonna 1866 Nikolai Rubinstein, vuonna 1862 Pietarin konservatorion perustaneen Anton Rubinsteinin veli, ja prinssi Nikolai Petrovitch Troubetzkoy. Pjotr Tšaikovski toimi konservatoriossa musiikin teorian opettajana yli kaksikymmentä vuotta, ja vuodesta 1940 konservatorio on nimetty hänen mukaansa. Vladislav Zolotarjov
Syksyllä 1971 Zolotarjov hyväksyttiin Moskovan konservatorion säveltäjäopiskelijaksi. Hän opiskeli itseopiskelun lisäksi myös Denisovin sekä mm. Dmitri Šostakovitšin oppilaana. Hän koki kuitenkin jatkuvia ristiriitoja päävastuullisen opettajansa Tihon Hrennikovin kanssa, joka oli myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton puheenjohtaja. Petyttyään Hrennikoviin ja yleiseen kurssitarjontaan Zolotarjov keskeytti konservatorio-opintonsa keväällä 1972, vaikka tämä hankaloittikin hänen suhdettaan vaikutusvaltaiseen säveltäjäliittoon. Säveltäjäliiton jäsenyys oli välttämätöntä säveltäjän olemassaololle, ja Zolotarjovin jäsenhakemus hylättiin, luultavimmin siksi ettei hänellä ollut säveltäjändiplomin, eivätkä huonot välit Hrennikoviin ainakaan auttaneet asiaa. (Hänen jäsenyysasiaansa käsiteltiin uudemman kerran vuonna 1975, mutta hänen kuolemansa katkaisi prosessin). Sergei Ljapunov
Sergei Mihailovitš Ljapunov (; 30. marraskuuta 1859 Jaroslavl – 8. marraskuuta 1924 Pariisi) oli venäläinen säveltäjä ja pianisti. Heino Kaski
Kaski siirtyi kesken oppikoulun Sortavalan lyseosta Helsinkiin opiskelemaan musiikkia, aluksi urkurikoulussa ja sen jälkeen Helsingin orkesterikoulussa. Musiikinteoriaa hänelle opetti Ilmari Krohn, ja hän sai yksityisesti sävellysopetusta Erkki Melartinilta, Jean Sibeliukselta ja myöhemmin Selim Palmgrenilta. 1910-luvun alkupuolella Kaski sai neljästi valtion stipendin, ja sen turvin hän opiskeli sävellystä Berliinissä Paul Juonin johdolla vuosina 1911–1914. Maailmansota keskeytti opinnot, ja hän palasi kotimaahan vuosiksi 1914–1919 ja sai opetusta Palmgrenilta. Sodan jälkeen hän palasi Keski-Eurooppaan ja jatkoi sävellysopintojaan Otto Taubmannin johdolla ja tutustui myös ranskalaiseen säveltaiteeseen. Rami Eskelinen
Eskelinen aloitti rumpujensoiton muusikkoisänsä innostamana. Vuonna 1982 hän aloitti opiskelun Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriossa ja soitti kesäisin muun muassa Tapani Kansan ja Meiju Suvaksen yhtyeissä. Valmistuttuaan vuonna 1988 Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriosta hän siirtyi jatko-opintoihin Sibelius-Akatemiaan ja samana vuonna perustettiin Trio Töykeät. Vuodesta 1990 vuoteen 1993 Eskelinen opiskeli Yhdysvalloissa New Yorkin Manhattan School of Musicissa. Juha T. Koskinen
Koskinen opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa 1990–1998 opettajinaan Kalevi Aho, Anders Eliasson, Paavo Heininen ja Kaija Saariaho. Musiikin maisteriksi hän valmistui 2008. Koskinen opiskeli myös Lyonin National Supérieur de Musique -konservatoriossa 1996–1997 opettajinaan Philippe Manoury, Gilbert Amy ja Philippe Schoeller sekä 1997–1998 Académie européenne de Musique -oppilaitoksessa Pariisissa Philippe Manouryn johdolla. Sävellyksen mestarikursseilla Koskisen opettajia ovat olleet Franco Donatoni, Ivan Fedele, Magnus Lindberg, Kaija Saariaho, Jouni Kaipainen ja York Höller. Koskinen osallistui sävellyksen ja tietokonemusiikin kurssille IRCAMissa 1999–2000. Farid Jarullin
Farid Jarullin syntyi muusikon perheeseen. Hän opiskeli sellon ja pianon soittoa Kazanin musiikkiopistossa vuodesta 1930 ja säveltämistä Boris Šehterin johdolla Moskovan konservatoriossa vuosina 1933–1934. Vuosina 1934–1939 hän oli Tatarstanin oopperastudiossa ja vuosina 1939–1940 opiskeli säveltämistä Genrih Litinskin johdolla Moskovan konservatoriossa. Juri Šatunov
Šatunovin tunnetuin kappale "Belyje rozy" (suomeksi "Valkoiset ruusut"), soitettiin alun perin vuonna 1986 demona ja 1988 virallisesti sekä nauhoitettiin myöhemmin monta kertaa uudelleen. "Belyje rozy" -hitin nauhoitusvaiheita ovat: 1986 demo, 1988 studio, 1996 remix, 2003 remix, 2004 studio ja 2005 studio. Muut elossa olevat Laskovyi mai -yhtyeen jäsenet nauhoittivat kappaleet "Belyje rozy" ja "Medlenno uhodit osen" vuonna 2009 oman yhtyeensä nimellä ilman Šatunovia. Muutenkin Laskovyi mai -yhtye on menestynyt puoliasemassa ilman Šatunovia. YouTubesta löytyy myös Kazakstanista kotoisin olevan almatylaisen A-Studio -yhtyeen tulkinta "Belyje rozy" -kappaleesta, jonka solisti Keti Topuria esittää. Muita hittejä ovat: "Sedaja notš", "Detstvo", "Tet-a-tet" ja "A leto tsveta", mitkä ovat päässeet Venäjällä radiolistoille, mutta uusimpia kappaleita ei pidetä yhtä suosittuina kuin vanhoja kappaleita. "Sedaja notš" -kappaleen on myös Andrei Razin nauhoittanut omana soolona vuonna 2004 ja Sergei Kuznetsov vuonna 2003. Sakari Oramo
Oramo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1984 ja opiskeli viulunsoittoa Sibelius-Akatemiassa 1975–1985 Ari Angervon johdolla. Vuonna 1992 hän suoritti orkesterinjohdon diplomin Jorma Panulan johdolla. Oramo opiskeli myös Utrechtin yliopistossa Viktor Libermanin oppilaana ja suoritti täydentäviä opintoja Ilja Musinin ja Isaac Sternin johdolla. Josef Lhévinne
Josef Lhévinne syntyi Orjolissa, lähellä Moskovaa. Vuonna 1885 hän aloitti opinnot Vasili Safonovin johdolla Moskovan konservatoriossa, jossa samaan aikaan opiskelivat muun muassa Aleksandr Skrjabin ja Sergei Rahmaninov. Hän suoritti ensiesiintymisensä Moskovassa jo 16-vuotiaana esittämällä Ludwig van Beethovenin 5. pianokonserton Anton Rubinsteinin johdolla. Vuonna 1895 hän voitti Anton Rubinstein -kilpailun. Valmistumisensa jälkeen Lhévinne loi menestyksekästä uraa Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Helmer-Rainer Sinisalo
Sinisalo oli vuosina 1935–1944 jäenenä eri orkestereissa Petroskoissa. Hän oli Petroskoin radion sinfoniaorkesterin jäsenenä 1944–1956 ja toimi samalla valtiollisen Kantele-laulu- ja tanssiryhmän taiteellisena johtajana ja kapellimestarina. Sinisalo opetti sävellystä ja huilunsoittoa Petroskoin musiikkikoulussa 1948–1957. Hän oli Karjalan tasavallan säveltäjien liiton halinnollisen johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1956 alkaen. Sinisalosta tuli Venäjän neuvostotasavallan kansantaiteilija 1959 ja Neuvostoliiton kansantaiteilija 1975. Olavi Louhivuori
Louhivuoren siirtyessä yläasteelle hänen musiikkiharrastuksensa jäi taka-alalle, mutta jatkui jälleen hänen päästyään Cygnaeus-lukioon vuonna 1997. Hän soitti Joona Toivanen triossa sekä Jazz Barin jami-illoissa. Vuonna 2002 hän valmistui Suomalaisen konservatorion jazzlinjalta ja muutti Helsinkiin opiskelemaan Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolle opettajanaan Jukkis Uotila. Vuosina 2005–2006 hän opiskeli säveltämistä opettajanaan Sonny Heinilä. Louhivuorta ovat opettaneet myös muun muassa John Riley ja Marko Timonen. Valentin Serov
Serov syntyi Pietarissa säveltäjä Aleksandr Serovin poikana. Hän opiskeli Ilja Repinin ja vuosina 1880–1885 Pietarin taideakatemiassa Pavel Tšistjakovin johdolla. Helmer-Rainer Sinisalo
Sinisalo valmistui Petroskoin musiikkikoulusta 1939. Hän opiskeli sävellystä N. I. Peikon johdolla Moskovan konservatoriossa 1952–1954 ja V. V. Voloshinovin johdolla Leningradin konservatoriossa 1954–1955. Vigilia (Rahmaninov)
Vigilia on Sergei Rahmaninovin kuoroteos. Se on sävelletty vuonna 1915. Teos kuuluu vuosien 1880 ja 1917 väliselle ajalle osuneeseen venäläisen kuoromusiikin renessanssiin muun muassa Pjotr Tšaikovskin ja Pavel Tšesnokovin sävellysten ohella. Vissarion Šebalin
Šebalinin vanhemmat olivat opettajia. Hän opiskeli musiikkia aluksi Omskissa. Moskovaan hän matkusti 20-vuotiaana, koska Šebalinin professori Omskissa oli suositellut tätä näyttämään ensimmäisiä sävellyksiään Nikolai Mjaskovskille ja Reinhold Glièrelle. Molemmat pitivät hänen töistään. Šebalin valmistui Moskovan konservatoriosta 1928. Hänen diplomityönsä oli ensimmäinen sinfonia, jonka hän omisti opettajalleen Mjaskovskille. Hän omisti myös viimeisen viidennen sinfoniansa Mjaskovskin muistolle. Aleksi Matšavariani
Matšavariani valmistui Tbilisin konservatoriosta vuonna 1936. Myöhemmin vuodesta 1963 lähtien hän toimi konservatoriossa professorina. Hän sävelsi lukuisia baletteja ja oopperoita; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat esimerkiksi baletti "Othello" (1957), oopperat "Mat i sin" (1945) ja "Den moei Rodini" (1954) sekä sinfonia "Piat monologov" (1971). Niistä viimeinen voitti Šota Rustaveli -palkinnon. Matšavariani sävelsi musiikkia myös moniin näytelmiin. Margit Rahkonen
Rahkonen on opiskellut pianonsoittoa Rimski-Korsakovin konservatoriossa Leningradissa 1968–69. Hän on suorittanut pianonsoiton III kurssitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1969, Bachelor of Music -tutkinnon New England Conservatoryssa Yhdysvalloissa 1973 sekä Master of Music -tutkinnon 1975 ja pianonsoiton diplomitutkinnon 1976 Juilliard Schoolissa New Yorkissa. Vuonna 1994 hän suoritti Sibelius-Akatemiassa Musiikin tohtorin tutkinnon. Sergei Vinogradski
Vinogradski opiskeli aluksi kaksi vuotta lakia Kiovan yliopistossa. Tämän jälkeen hän siirtyi opiskelemaan pianonsoittoa Pietarissa, mutta vaihtoi kahden vuoden jälkeen alaa lähtien opiskelemaan kemiaa Pietarin yliopistoon 1877. Hän valmistui botaniikan maisteriksi 1884. Vinogradski siirtyi Strasbourgin yliopistoon vuonna 1885, missä hän työskenteli botanisti Anton de Baryn alaisena ja tuli tunnetuksi työstään rikkibakteerien parissa. Hän muutti Zürichiin 1988 ja alkoi tutkia nitrifikaatioprosessia. Myöhemmin hän työskenteli Pietarissa 1891-1905 johtaen yleisen mikrobiologian osastoa. Vinogradsvi vetäytyi syrjään aktiivisesta tieteellisestä työstä 1905, palaten takaisin vasta 1922 johtamaan kutsuttuna Pariisin Pasteur-instituutin maatalousbakterologian osastoa. Kyseisen osaston kokeellinen tutkimusasema sijaitsi Brie-Comte-Robertissa, noin 30 kilometrin päässä Pariisista. Hän jäi eläkkeelle lopullisesti aktiivisesta toiminnasta vuonna 1940 ja kuoli Brie-Comte-Robertissa vuonna 1953. Vinogradski tunnetaan eräänä maaperäbiologian tutkimusalan perustajista, joka osoitti mikro-organismien kyvyn sitoa typpeä ilmasta. Pekka Akimov
Akimov opiskeli Pietarin konservatoriossa Aleksandr Glazunovin johdolla ja toimi musiikin opettajana ja professorina muun muassa Pietarin ja Leningradin konservatorioissa, Viipurin musiikkiopistossa ja Suomen ortodoksisessa pappisseminaarissa. Hän sävelsi elokuvamusiikkia ja toimi orkesterinjohtajana elokuvamusiikin äänityksissä. Hän julkaisi soinnutuksen oppikirjan. Sergei Rahmaninov
Rahmaninov muutti kotimaastaan Venäjän vallankumouksen aikana, eikä palannut enää koskaan pysyvästi kotimaahansa asumaan. Hänen vuoden 1915 Vigiliansa (tai "Vesperit"), jota säveltäjä itse piti pääteoksenaan, on nähty vertauskuvaksi erään historiallisen aikakauden päätökselle. Myöhemmin Rahmaninov asui enimmäkseen Yhdysvalloissa. Hän oli matkustanut perheineen ensin kelkalla Pietarista Helsinkiin 22. joulukuuta 1917 ja sieltä laivalla Tukholmaan, josta he muuttivat myöhemmin Tanskaan. Lopulta he lähtivät kymmenenpäiväiselle merimatkalle Oslosta New Yorkiin. Sebastian Fagerlund
Fagerlund aloitti musiikkiopintonsa soittamalla viulua Turun konservatoriossa Simo Vuoriston johdolla. Opiskeltuaan vuoden Alankomaissa Fagerlund pyrki opiskelemaan sävellystä Sibelius-Akatemiaan, josta hän valmistui Erkki Jokisen johdolla säveltäjäksi 2004. Fagerlund on osallistunut mm. Michael Jarrellin, Magnus Lindbergin ja Ivan Fedelen mestarikursseille. Sergei Kamenev
Kamenevin isä oli keisarillisen armeijan sotilasinsinööri. Kamenev valmistui Kiovan kadettikoulusta 1898, Aleksanterin sotakoulusta 1900 ja Nikolain yleisesikunta-akatemiasta 1907, ja sai 1909 kapteenin arvon. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Venäjän 1. armeijan esikunnassa ja sai 1914 ylennyksen everstiluutnantiksi ja 1915 everstiksi. Helmikuun vallankumouksen puhjetessa vuonna 1917 hän oli jalkaväkirykmentin komentajana Pultavassa ja ryhtyi myötäilemään vallankumouksellisten sotilaiden mielialoja. Kamenev nimitettiin syksyllä 1917 XV armeijakunnan esikuntapäälliköksi, mistä hän siirtyi lokakuun vallankumouksen jälkeen 3. armeijan esikuntapäälliköksi. Hän liittyi huhtikuussa 1918 vapaaehtoisena puna-armeijaan, jossa hän komensi aluksi Nevelin piirin läntisiä rajajoukkoja ja kesäkuusta 1918 alkaen jalkaväkidivisioonaa Vitebskissä. Elokuussa 1918 hänestä tuli joksikin aikaa läntisten rajajoukkojen komentaja. Vladimir Horowitz
Pianotunteja hän alkoi ottaa jo varhain. Ensimmäinen opettaja oli oma äiti Sofija Bodik, pianisti itsekin. 1912 nuori Vladimir pääsi Kiovan konservatorioon, jossa hänen opettajiaan olivat Vladimir Puhalski, Sergei Tarnovski ja Felix Blumenfeld. Hän valmistui konservatoriosta 1919 ja soitti Sergei Rahmaninovin 3. pianokonserton lopputyönään. Ensikonserttinsa Horowitz piti vuonna 1920. Hän kierteli Venäjällä konsertoimassa ja loikkasi länteen vuonna 1925 eikä aikonut enää palata kotimaahansa. Hän esiintyi Berliinissä, Pariisissa, Lontoossa ja New Yorkissa. Hänestä tuli Yhdysvalloissa yleisön suosikki. Olin Downes luonnehti häntä vuonna 1928 konserttiarvostelussaan "arojen tornadoksi". Dmitri Šostakovitš
Hän oli poikkeuksellisen varhaiskypsä pianisti ja säveltäjä: 12-vuotiaana vuonna 1918 hän sävelsi hautajaismarssin kahden bolševikkien murhaaman Kadettipuolueen johtajan kunniaksi. Vuonna 1919, ollessaan 13 vuoden ikäinen, hän pääsi opiskelemaan Petrogradin konservatorioon, jota tuolloin johti Aleksandr Glazunov. Šostakovitš ei ollut juuri kiinnostunut politiikasta, minkä takia hän ei aluksi läpäissyt marxilaisen metodiikan tutkintoa vuonna 1926. Opinnäytetyönä valmistunut ensimmäinen sinfonia (1924–1925) oli säveltäjän ensimmäinen merkittävä teos. Nikolai Rakov
Rakov syntyi Kalugassa ja opiskeli alun perin viulunsoittoa Rubinstein-musiikkikoulussa, sitten sävellystä Moskovan konservatoriossa Reinhold Glièren ja Sergei Vasilenkon johdolla. Valmistuttuaan vuonna 1931 hänestä tuli Glièren avustaja konservatoriossa. Hänestä tuli sittemmin itsestään luennoitsija (1935) ja orkestraation professori (1943). Andrei Hotejev
Hotejev valmistui Moskovan konservatoriosta, jossa hänen opettajanaan toimi Lev Naumov. Vuoden 1991 ensiesiintymisen jälkeen Die Welt kuvaili häntä sanoin: "An exceptional artist, a player of dazzling virtuosity and formidable power". Vuonna 1995 hän soitti eri puolilla Eurooppaa. Hän on soittanut eri orkestereiden kanssa, kuten Hampurin sinfoniaorkesteri, Pietarin filharmoninen orkesteri, Orchestre national du Capitole de Toulouse, Orchestre Lamoureux Paris, Tšaikovski sinfoniaorkesteri Moscow, Netherlands Radio Symphony, Orchestre National de Montpellier Languedoc-Roussillon ja Pietarin Academic Sinfoniaorkesteri. Sergei Rahmaninov
Sergei Vasiljevitš Rahmaninov (; 1. huhtikuuta 1873 Semjonovo, Novgorodin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 28. maaliskuuta 1943 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Säveltäjänä Rahmaninov oli myöhäisromanttisen tyylisuunnan merkittävimpiä edustajia, ja pianistina hän lukeutuu 1900-luvun alkupuolen suurimpiin. Rahmaninovin pääteoksia ovat hänen neljä pianokonserttoaan, vigiliansa ja kolme sinfoniaansa. Hänen toinen ja kolmas pianokonserttonsa kuuluvat 1900-luvun taidemusiikin suosituimpiin teoksiin. Rahmaninovin musiikilliset vaikutteet ovat hyvin venäläisiä, ja hänen musiikissaan kuuluu selvästi hänen nuoruudenihanteensa Pjotr Tšaikovskin vaikutus. Pianokonsertto nro 2 (Rahmaninov)
Sergei Rahmaninovin pianokonsertto nro 2 c-molli op. 18 on romantiikan aikakauden tunnetuimpia pianokonserttoja. Rahmaninov sävelsi konserton vuosina 1900–1901 ja omisti sen tri Nikolai Dahlille. Toinen ja kolmas osa valmistuivat vuonna 1900 ja ensimmäinen osa vuonna 1901. Kantaesitys oli 27. lokakuuta 1901 Moskovassa, ja sen johti Aleksandr Ziloti. Rahmaninov itse oli solistina. Mihail Ippolitov-Ivanov
Ippolitov-Ivanov syntyi Hatsinassa Pietarin lähellä ja aloitti vuonna 1875 opiskelun Pietarin konservatoriossa. Vuonna 1882 hän valmistui säveltäjäksi opettajanaan Nikolai Rimski-Korsakov, jonka vaikutukset pysyivät vahvoina Ippolitov-Ivanovin myöhemmässäkin tuotannossa. Karol Szymanowski
Szymanowski syntyi nykyisen Ukrainan alueella ja opiskeli Varsovassa sekä myöhemmin Berliinissä. Hän sai tuotantoonsa vaikutteita muiden muassa Frédéric Chopinilta, Richard Wagnerilta, Richard Straussilta, Johannes Brahmsilta ja Max Regeriltä. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Szymanowskista tuli sävellyksen professori Varsovan konservatoriossa. Shirley Sparks
Sari Savunen opiskeli lapsena pianon- kanteleen- ja harmonikansoittoa ja aloitti laulutunnit 15-vuotiaana kotikaupungissaan Porissa Sinikka Mansikkala-Westerlundin johdolla. Lukion jälkeen hän opiskeli vuoden Oriveden Opiston musiikkilinjalla, minkä jälkeen aloitti kirkkomusiikkiopinnot Sibelius-Akatemian Kuopion yksikössä. Kaksi vuotta myöhemmin Savunen siirtyi opiskelemaan Kauniaisiin Työväen Akatemian kulttuurisihteerilinjalle ja jatkoi lauluopintoja yksityisesti Marjut Hannulan johdolla. Kulttuurisihteeriopintojen päätyttyä hän muutti vuodeksi Oxfordiin opiskelemaan Master of Arts -tutkinnon Oxford Brookes Universityssä erikoistuen englantilaisen oopperan historiaan ja brittiläiseen nykyteatteriin. Tuolloin hän esiintyi muun muassa opiskelijaoopperaproduktiossa Oxfordissa ja japanilaismusikaalissa Edinburgh Festival Fringessä. Vuosina 2000-2002 sekä 2005 Savunen lauloi Savonlinnan Oopperajuhlakuorossa. Vuonna 2009 Sari Savunen valmistui laulunopettajaksi Helsingin Metropolia Ammattikorkeakoulusta. Aarre Merikanto
Aarre Merikanto opiskeli musiikkia Helsingissä (1911), Leipzigin konservatoriossa Max Regerin johdolla (1912–1914) ja Moskovassa (1915–1916) Sergei Vasilenkon johdolla. Tomi Räisänen
Räisänen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta, jossa hän opiskeli sävellystä vuosina 2000–2006 Erkki Jokisen johdolla. Hän on täydentänyt opintojaan useilla kansainvälisillä mestarikursseilla. Andrei Ešpai
Ešpai opiskeli Moskovan konservatoriossa vuosina 1948–1953. Hänen opettajinaan olivat pianonsoitossa Sofronitski sekä sävellyksessä Rakov, Mjaskovski ja Golubev. Hän täydensi opintojaan vielä Aram Hatšaturjanin johdolla vuosina 1953–1956. Hän oli etnisesti mari ja hyödynsi teoksissaan kansanomaisia vaikutteita. Rytmeissä voi havaita yhteyden Bartókiin. Gary Graffman
Graffman valmistui lopulta Curtisin musiikki-instituutista, mutta sai myöhemminkin opetusta Rudolf Serkiniltä ja Vladimir Horowitziltä. Hän ennätti nousta maailmanmaineeseen muiden muassa Sergei Rahmaninovin ja George Gershwinin teosten tulkitsijana ennen oikean kätensä käyttökyvyn menettämistä; vammasta huolimatta hän on jatkanut pedagogista uraansa Curtis-instituutissa. Sergei Kovalik
Sergei Kovalik syntyi aatelisperheeseen. Hän opiskeli sotakoulussa, Pietarin yliopistossa ja valmistui Kiovan yliopistosta matematiikan kandidaatiksi. Kovalik osallistui narodnikkikerhojen perustamiseen ja oli yksi talonpoikaiston keskuuteen tehdyn vallankumouksellisen propagandakampanjan (ns. ”Meno kansaan”) alullepanijoista. Vuonna 1873 hän matkusti ulkomaille, missä tutustui Mihail Bakuniniin, Pjotr Lavroviin ja Pjotr Tkatšoviin. Palattuaan hän teki propagandatyötä eri puolilla Venäjää. Vladimir Šainski
Sävellykseen Šainski syventyi myöhemmin Bakussa. Hänen varhaisimpien teostensa joukkoon lukeutuvat jousikvartetto vuodelta 1963 sekä sinfonia vuodelta 1965. Hän sävelsi muun muassa musiikkia lapsille, suosittuja lauluja ja elokuva-/animaatiomusiikkia. Hänet on palkittu useilla korkea-arvoisilla palkinnoilla, kuten Neuvostoliiton valtionpalkinnolla vuonna 1981. Sampo Haapamäki
Sampo Haapamäki opiskeli sävellystä Tristan Murailin johdolla New Yorkin kaupungissa Columbian yliopistossa, josta Haapamäki valmistui musiikin tohtoriksi vuonna 2012. Hän opiskeli sävellystä myös Sibelius-Akatemiassa Helsingissä Tapio Nevanlinnan ja Veli-Matti Puumalan johdolla valmistuen musiikin maisteriksi vuonna 2005. Lisäksi Haapamäki on opiskellut Leipzigissa Hochschüle für Musik und Theaterissa sävellysopettajanaan Claus-Steffen Mahnkopf. André Bangambula Vindu
Vindu opiskeli aluksi Kinshasassa vuosina 1969–76. Vuosina 1985–91 hän opiskeli muun muassa sävellystä Shanghain musiikkikonservatoriossa, josta hän sai taiteiden kandidaatin ja maisterin arvonsa. Hänet kutsuttiin tarkkailijaksi UNESCO:n Kansainväliseen säveltäjärostrumiin Pariisiin vuonna 1992. Vindu luennoi musiikin teoriasta ja saksofoninsoitosta silloisessa Zairessa. Hän toimi muun muassa Kinshasan "Centre d'Études et de Diffusion des Arts'n" musiikin laitoksen johdossa 1980-luvulla. Vindu on myöhemmin opettanut Tsing Mui Piano Companyssa Hongkongissa ja Shanghai American Schoolissa. Grigori Simonov
Grigori Simonov valmistui vuonna 1920 Pietarin siviili-insinööri-instituutista ja opiskeli Pietarin taideakatemiassa Ivan Fominin johdolla. 1920–1930-luvuilla hän osallistui mm. Traktorikadun (yhdessä Aleksandr Gegellon ja Aleksandr Nikolskin kanssa) sekä Leningradin muiden uusien asuinalueiden suunnitteluun. Arkkitehdin parhaita konstruktivistisia töitä ovat Tkatšei-kadun koulu (1927–1929) ja Poliittisten rangaistusvankien talo. 1930-luvun puolivälistä lähtien Simonovin työt edustivat stalinistista klassismia. Vuodesta 1945 hän työskenteli Moskovassa mm. Neuvostoliiton ministerineuvoston arkkitehtuurikomitean puheenjohtajana. James Horner
Horner opiskeli Lontoon Royal College of Musicissa, Etelä-Kalifornian yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa. Hän aloitti elokuvasäveltäjänä ohjaaja-tuottaja Roger Cormanin B-tuotannoissa. Tämän jälkeen hän sävelsi musiikkia ja soundtrackejä useisiin tunnettuihin elokuviin, kuten "Gorkin puisto", "48 tuntia", "", "Aliens – paluu", "Unelmien kenttä", "Braveheart – taipumaton" ja "Apollo 13". Sergei Mihalkov
Sergei Vladimirovitš Mihalkov (; 13. maaliskuuta 1913 Moskova – 27. elokuuta 2009 Moskova) oli venäläinen lastenkirjailija ja muusikko. Hän oli yksi Neuvostoliiton tunnetuimmista lastenkirjailijoista. Mihalkov oli 1970–1990 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hän sanoitti Gabriel El-Registanin kanssa Aleksandr Aleksandrovin säveltämän Neuvostoliiton hymnin. Mihalkov myös laati hymniin uudet sanat, kun se vuonna 2000 otettiin käyttöön Venäjän hymniksi. Sergei Šnurov
Šnurov opiskeli yhtenäiskoulun käytyään Leningradin rakennusinsinööri-instituutissa. Hän opiskeli myös restaurointia ja erikoistui puuesineiden entisöintiin. Restaurointiopintojen jälkeen hän sai opiskelupaikan teologisen instituutin filosofian tiedekunnassa, jossa hän opiskeli kolme vuotta. Sergei Lemešev
Lemešev syntyi maanviljelijäperheeseen, ja hänen isänsä halusi hänestä suutarin. Kansakoulun jälkeen hänet lähetettiin vuonna 1914 harjoittelemaan kenkien valmistusta Pietariin. Vuonna 1917 hän valmistui koulusta Tveristä, jossa hän samalla opiskeli musiikkikoulussa. Hän alkoi laulaa paikallisten työläisten kerholla ennen kuin siirtyi Moskovaan. Herman Rechberger
Rechberger opiskeli graafista taidetta ja kitaransoittoa Linzissä ennen kuin jatkoi kitaraopintojaan Zürichissä ja Brysselissä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa sävellystä Aulis Sallisen johdolla, josta sai diplomin 1976, sekä elektronista musiikkia ja kitaran-, nokkahuilun-, ja oboensoittoa. Vuonna 1995 hän opiskeli muun muassa Tunisiassa darabukan soittoa ja arabilaista rytmiikkaa, josta hän kirjoitti kirjan "The Rhythm in Arabian Music" vuonna 2003. Sittemmin hän opiskeli djemben soittoa ja afrikkalaista rytmiikkaa Beninissä, Togossa ja Suomessa useiden afrikkalaisten mestarirumpalien johdolla. Sergei Djagilev
Mihail Fokinin teoksia Venäläisen baletin ohjelmistossa olivat muun muassa "Les Sylphides" (säv. Frédéric Chopin), "Tulilintu" (säv. Igor Stravinski), "Šeheradzade" (säv. Nikolai Rimski-Korsakov), "Ruusu-unelma" ja "Petruška" (säv. Igor Stravinski).
Djagilev tilasi balettimusiikkia sellaisilta säveltäjiltä kuin Nikolai Tšerepnin ("Narcisse et Echo", 1911, kor. Mihail Fokin), Claude Debussy ("Jeux", 1913, kor. Vatslav Nižinski), Maurice Ravel ("Daphnis et Chloë", 1912, kor. Mihail Fokin), Erik Satie ("Parade", 1917, kor. Léonide Massine), Richard Strauss ("Josephs-Legende", 1914, kor. Mihail Fokin), Sergei Prokofjev ("Tuhlaajapoika", 1929, kor. George Balanchine) Ottorino Respighi ("La Boutique Fantasque", 1918, kor. Léonide Massine), Francis Poulenc ("Les Biches", 1923, kor. Bronislava Nižinska) ja näiden lisäksi monelta muultakin säveltäjältä. Ensimmäisen koreografinsa Mihail Fokinin seuraajina Djagilev nosti esiin myös useita muita uusia koreografilupauksia kuten Vatslav Nižinskin, Léonide Massinen, Bronislava Nižinskan ja George Balanchinen. Sergei Pavlov (urheilujohtaja)
Sergei Pavlov valmistui 1940- ja 50-luvun taitteessa Rzhevin maatalouden mekaniikan ja sähkötekniikan teknikumista. Sen jälkeen vuosina 1950-1952 hän opiskeli Moskovassa Valtion fyysisen kulttuurin keskusinstituutissa. Sen jälkeen vuonna 1952 hän siirtyi Nuorisoliiton Moskovan kaupunkikomitean palvelukseen. Pavlov työskenteli sen johtotehtävissä vuosina 1955-1958. Kommunistipuolueen jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1954. Nuorisoliiton keskuskomitean sihteerinä hän toimi vuosina 1958-1959 ja sen jälkeen ensimmäisenä sihteerinä vuosina 1959-1968. Airat Ichmouratov
Airat Rafailovich Ichmouratov (, s. 28. kesäkuuta1973, Kazan) on syntyperältään Volgan Tataari, venäläis kanadalainen säveltäjä, kapellimestari sekä klezmer klarinetisti. Hän on kapellimestari ja säveltäjä Montreal-pohjaisessa "Nouvelle Génération" kamariorkesterissa , klarinetisti Montreal-pohjaisessa Klezmer-ryhmässä Kleztory, ja kutsuttu professori Lavalin yliopistossa, Quebecissä, Kanadassa.
Ichmouratov syntyi ja kasvoi Kazanissa, Tatarstanin tasavallan pääkaupungissa, Venäjällä. Hän on Razima Icmouratovan (Gatina) ja Rafail Ichmouratovin toinen lapsi. Hän opiskeli klarinetin soittajaksi Kazan musiikkikoulussa, Kazan Musiikkiopistossa sekä Kazan Konversatoriossa, valmistuen vuonna 1996. 
Vuonna 1998, Ichmouratov muutti vakituisesti Montrealiin, Kanadaan, jossa hän saavutti ylemmän korkeakoulututkinnon Montrealin Yliopistossa jossa hän opiskeli Andre Moisanin kanssa. Tämän jälkeen hän perusti Muczynski Trio yhtyeen yhdessä Luo Din (Sello) ja Evgenia Kirjnerin (piano) kanssa. Tämä trio voitti ensimmäisen palkinnon sekä Grand Award -palkinnon Kansallisilla musiikkifestivaaleilla Kanadassa vuonna 2002 ja ensimmäisen palkinnon kahdeksannessa Kansainvälisessä kamarimusiikkikilpailussa Puolan Krakówassa vuonna 2004. Richard Danielpour
Danielpour opiskeli Vincent Persichettin ja Peter Menninin johdolla Juilliard School of Musicissa, josta hän valmistui vuonna 1986. Monien muiden sukupolvensa amerikkalaissäveltäjien tapaan Danielpour käytti teoksissaan aluksi sarjallisia sävellystekniikoita, mutta luopui niistä 1980-luvun loppupuolella ja alkoi turvautua perinteisempää sävelkieleen. Danielpour kertoo saaneensa vaikutteita musiikkinsa John Adamsiltä, Christopher Rouselta, Joseph Schwantnerilta - sekä Beatlesiltä. Danielpourin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat "First Light" (1988) kamariorkesterille, kolme sinfoniaa (1985, 1986 ja 1990), kolme pianokonserttoa (1981, 1993, 2002), baletti "Anima mundi" (1995) ja viimeisimpänä ooppera "Margaret Garner" (2005). Pianokonsertto nro 3 (Rahmaninov)
Konsertto sävellettiin vuonna 1909 ja kantaesitettiin New Yorkissa 28. marraskuuta samana vuonna. Esitystä johti Walter Damrosch ja Rahmaninov itse soitti pianoa. Aikarajoitusten vuoksi säveltäjä harjoitteli esitystä varten mykällä klaviatuurilla laivamatkalla Atlantin yli. Konsertto esitettiin ensimmäisen kerran Venäjällä vuoden 1910 huhtikuussa, ja siitä tuli pian yhtä suosittu kuin säveltäjänsä toisesta pianokonsertosta. Sergei Šnurov
Sergei Shnurov on tuottelias säveltäjä. Hän kirjoittaa Leningradin ja Rublin kappaleet ja lisäksi säveltää elokuvamusiikkia. Elokuvapiireissä hän tuli tunnetuksi tehtyään musiikin venäläiseen elokuvaan Bumer (ven. Бумер). Vuonna 2007 Shnurov esitti pääosan Mariinski-teatterin oopperassa Benvenuto Cellini. Luettelo Dmitri Šostakovitšin sävellyksistä
Dmitri Šostakovitšin (1906–1975) julkinen säveltäjänura alkoi jo diplomityöstä, jonka hän teki Pietarin konservatorioon opintojensa päätteeksi. Kyseessä oli ensimmäinen sinfonia, jonka kantaesitys oli vuonna 1926. Sävellys sai runsaasti kansainvälistä huomiota. Šostakovitš oli saanut vanhoillisen akateemisen koulutuksen mutta alkoi irtaantua siitä heti. 1920-luku oli Neuvostoliitossa kulttuurisesti hyvin vapaata ja vilkasta aikaa, ja Šostakovitš hyödynsi tätä ja sävelsi virallisten tilaustöiden ohella vaikeaa ja uhmakasta soitinmusiikkia. Erkki Salmenhaara
Tultuaan ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1960 Salmenhaara alkoi opiskella sävellystä Joonas Kokkosen johdolla Sibelius-Akatemiassa ja suoritti sävellysdiplomin vuonna 1963. Hän jatkoi opintojaan György Ligetin johdolla Wienissä vuonna 1963. Hän opiskeli myös musiikkitiedettä Helsingin yliopistossa ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1964. Hän laati tohtorinväitöskirjansa Ligetin musiikista Helsingin yliopistoon vuonna 1970. Nikolai Rubinštein
Nikolai Rubinštein opiskeli vuosina 1844–1846 pianonsoittoa saksalaisen pianopedagogin Theodor Kullakin ja sittemmin myös sävellystä saksalaisen musiikkiteoreetikon Siegfried Dehnin johdolla. Samanaikaisesti hän opiskeli lakitiedettä vuoteen 1855 saakka. Rubinšteinin merkittävin elämäntyö oli Moskovan konservatorion perustaminen ja johtaminen (yhdessä ruhtinas Nikolai Petrovitš Trubetskoin kanssa). Hänet luettiin aikansa parhaimpiin pianisteihin, vaikka nykyään hän on jäänyt kuuluisamman veljensä varjoon. Aleksandr Golovin
Alun perin Golovin opiskeli arkkitehtuuria ja vaihtoi vasta myöhemmin maalaukseen. Hän myös opiskeli Académie Colarossissa. Taloudellista vaikeuksien vuoksi aina valmistumiseensa saakka hän maalasi sisustuksia ja koristeita työkseen. Hän myös yritti kykyjään useilla taiteen aloilla, kuten huonekalusuunnittelussa. Vuonna 1900 hän osallistui Venäjän paviljongin suunnitteluun Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä yhdessä ystävänsä Konstantin Korovinin kanssa. vuonna 1901 hän muutti Pietarin alueelle Moskovasta. Täällä hänen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa lavastesuunnittelijana, joiden suunnittelussa hän yhdisti symbolismia ja modernismia Djagilevin, Meyerholdin ja muiden operetti- ja draamatuontantoihin. Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen hän löysi yhä vähemmän töitä teattereista ja hän syventyi maalaamiseen ja graafiseen kuvittamiseen. Ari Angervo
Angervo valmistui ylioppilaaksi vuonna 1962 ja opiskeli Helsingin yliopistossa vuosina 1963–1965 ja Sibelius-Akatemiassa 1963–1970. Lisäksi hän opiskeli Tukholmassa 1968–1970 ja Leningradissa 1973–1974. Hänen opettajinaan toimivat Onni Suhonen viulunsoitossa, András Mihály, Mieczysław Horszowski ja György Ligeti kamarimusiikissa sekä Jorma Panula ja Arvid Jansons orkesterinjohdossa.