Kuinka monta kertaa Vesuvius purkautui 1700-luvulla?
Vesuvius
1700-luvulla oli kuusi purkausta ja 1800-luvulla kahdeksan, joista tunnetuin oli 1872. 1900-luvulla on Vesuvius purkautunut vuosina 1906, 1929 ja 1944. Vuoden 1944 purkaus tuhosi kylät San Sebastiano al Vesuvio, Massa di Somma ja osan San Giorgio a Cremanon kylästä. Vuoden 1944 jälkeen Vesuvius ei ole purkautunut. Aktiivisina kausina purkausten välit ovat vaihdelleet 18 kuukaudesta 7,5 vuoteen, joten meneillään on pisin hiljainen kausi 500 vuoteen.
Hekla
Heklan ensimmäinen tunnettu purkaus tapahtui vuonna 1104. Tämän jälkeen on ollut 20–30 merkittävää purkausta ja joissain tapauksissa vuori on pysytellyt enemmän tai vähemmän aktiivisena jopa kuusi vuotta yhtäjaksoisesti. Heklan purkaukset ovat erittäin vaikeasti ennustettavissa ja niiden kesto voi vaihdella viikosta useisiin kuukausiin ja vuosiin. Esimerkiksi vuoden 1947 purkaus alkoi maaliskuussa 1947 ja päättyi vasta seuraavan vuoden huhtikuussa. Mutta yksi seikka näyttäisi korreloivan: Mitä pidempään vuori on lepotilassa, sitä voimakkaampi ja tuhoisampi on seuraava purkaus. Viimeksi Hekla on purkautunut 26. helmikuuta 2000. Tällä hetkellä näyttää siltä, että purkauksien välit pitenevät jatkuvasti. Tunguskan räjähdys
Euroopassa vaalenemisilmiöitä nähtiin Tukholman–Pohjois-Italian leveyksillä Jeniseijoen pituuksilta yli Euroopan kauas Atlantille asti. Vaaleneminen oli voimakkainta heinäkuun 1. ja 2. päivänä, mutta jatkui heikentyen yli kuukauden ajan. Englannissa oli pohjoistaivas oudon kirkas. Hohtavia yöpilviä näkyi kaikkialla, keltaisenpunainen valaistus oli niin kirkas, että kesäkuun 30. ja heinäkuun 1. päivänä ei ollut yötä lainkaan. Valokuvia voitiin ottaa Tukholmassa keskiyöllä ilman salamaa, sanomalehtiä näki lukea. Suomen leveyksillä vaalenemista ei nähty, koska Suomessa on luonnostaan valoisat kesäyöt. Valaistusilmiöt johtuivat komeetan tai asteroidin räjähdyksessä syntyneestä pölystä ja ehkä myös ionisoituneesta kaasusta. Ilmiö toi mieleen Krakataun tulivuorenpurkauksen pölyn aiheuttamat iltojen vaalenemiset. Helsingin Sanomat otsikoi näyttävästi "Keltasenpunanen Valaistus Pohjoisella Taivaalla" 4. päivänä heinäkuuta 1908: "Berliinissä, Kööpenhaminassa ... ja koko Itämeren alueella huomattiin viime yönä omituinen keltasenpunanen valaistus pohjoisella taivaalla, joka muistutti Krakataun tulivuoren v. 1883 tapahtuneen purkauksen aikana huomatusta ilmiöstä". Tulivuorenpurkaus
Monet tutkijat arvelevat, että noin 71 000 vuotta sitten viime jääkauden ensimmäisen kylmän vaiheen aikana tapahtui jättimäinen Toba-tulivuoren purkaus, joka viilensi kylmenevän jääkauden ilmastoa. Monien muiden muinaisten purkausten, joista tiedetään esimerkiksi Yellowstonen purkaus ja Siperian laakiobasalttipurkaukset, epäillään vaikuttaneen aikoinaan vielä enemmän maapallon ilmastoon. Aristoteles
On arveltu, että joitakin Aristoteleen kadonneita teoksia, varsinkin juuri dialogeja tai niiden katkelmia, saattaisi olla säilynyt Papyrusten huvilassa Herculaneumissa, jossa on suoritettu viime vuosina kaivauksia. Kaupunki peittyi tuhkaan ja laavaan Vesuviuksen purkautuessa vuonna 79, mutta kirjastoissa säilyneitä hiiltyneitä papyruksia pystytään lukemaan nykytekniikan avulla. Talvivaaran kaivos
Ensimmäinen vuoto sattui 4.–14. marraskuuta 2012. Vettä virtasi tuhansia kuutiometrejä tunnissa. Onnettomuuden johdosta kaivosalueelle rakennettiin uusia patoja. Altaan aukkoja tukittiin bentoniittimatoilla, jotka kykenevät sitomaan runsaasti vettä. Valtaosa vuotovesistä saatiin pidetyksi kaivosalueen sisäpuolella turvapatojen avulla, mutta osa vedestä karkasi ympäristöön. Karannutta hapanta vettä neutralisoitiin poltetulla kalkilla, myös kaivosalueen ulkopuolella. Krakataun tulivuorenpurkaus 1883
Aamun sarastaessa 27. elokuuta iskeytyi Jaavan rannikkoon, noin 60 km:n päässä oleviin Merakiin ja Anjeriin 14–40 m:n korkuisia aaltoja, jotka upottivat monia laivoja. Tuhka pimensi lähitienoot 18 tunniksi, ja Jakartassa satoi tuhkaa koko päivän. Purkaukset jatkuivat, jolloin tuhkapilvi nousi 80 km:n korkeuteen. Kovin räjähdys tapahtui kello 10.02, kun räjähdys romahdutti saaren magmakammioon. 23 km² saaresta romahti 6 km:n läpimittaiseen kalderaan. Tulivuorenpurkaus
Tuhoisimpia purkauksia ovat maan sisään patoutuneen kaasun aiheuttamat räjähdyspurkaukset, joissa tulivuoren huippu tai osa reunaa lentää ilmaan. Räjähdyksen aiheuttaa pääasiassa vulkaanisten kaasujen laajeneminen, kun ne pääsevät suuresta paineesta ilmakehään, tai magman joutuminen kosketuksiin veden kanssa. Tällaisia räjähdyspurkauksia ovat Vulcano- ja Plinius-purkaukset, joissa magma on sitkasta ja tukkii helposti purkausaukon. Räjähdykset levittävät suuret määrät magmaa tuhkana ja karkeampana pyroklastisena materiaalina. Laavaa ei niissä kuitenkaan synny paljoakaan. Plinius-purkaus voi loppuvaiheessa jopa tuhota koko vuoren. Campi Flegrei
Campi Flegrei muodostui noin 39 000 vuotta sitten. Muodostumisensa jälkeen supertulivuori on purkautunut merkittävästi ainoastaan kahdesti. Ensimmäisen kerran tämän arvioidaan tapahtuneen 35 000 vuotta ja toisen kerran 12 000 vuotta sitten. Näiden lisäksi tulivuorialueella sattui pienempi purkaus vuonna 1538. Pienempi purkaus kesti kahdeksan päivää ja muodosti uuden Monte Nuovo tulivuoren. 
Campi Flegrein tulivuorella on voimat tappaa satojatuhansia ihmisiä ja muuttaa jopa maapallon ilmastoa. Se on osoittanut heräämisen merkkejä 1950-luvulta lähtien. Tulivuoren päällä olevassa Pozzuolin kaupungissa maankuori kohoaa ja laskee magmakammion muutosten tahtiin. Vuonna 1983 kaupungista evakuoitiin yli 30 000 asukasta purkauksen pelossa, kun maan pinta kohosi lähes kaksi metriä. Vuonna 1985 maankuori alkoi taas laskeutua ja vajosi 20 vuoden aikana metrin verran. Vuonna 2015 alkoi uusi yhä jatkuva nousuvaihe, jonka aikana maan pinta on kohonnut 0,4 metriä. Campi Flegrein maankuori kuumenee koko ajan ja on nyt erittäin kuuma. Myös pienten maanjäristysten sarjat ovat tihentyneet tulivuoren alueella. Napolin ja Pozzuolin satamien edustalle on noussut 25 neliökilometrin laajuinen vedenalainen harjanne, josta purkautuu kaasua yli kolmestakymmenestä sinne revenneestä aukosta. Vesuvius
Vesuvius () on tulivuori Italiassa. Se on 1 281 metriä korkea ja sijaitsee Napolista yhdeksän kilometriä itään Napolinlahden lähistöllä. Tulivuoren rinteillä sijaitsee useita kaupunkeja ja useita miljoonia ihmisiä asuu mahdollisten purkausten vaikutusalueella. RN Vittorio Veneto (1937)
Alukseen osui maaliskuussa 1941 Y-tornin kohdalle lentokoneesta laukaistu torpedo Matapanin taistelussa ja se oli telakalle aina elokuuhun saakka. Vain pari kuukautta myöhemmin Britannian kuninkaallisen laivaston sukellusveneen "HMS Urgen" laukaisemat kaksi torpedoa osuivat lähes samaan kohtaan ja alus oli telakalla maaliskuuhun 1942 saakka. Alus vaurioitui lievästi La Spezian ilmapommituksessa kesäkuussa 1943. Italian antauduttua alus siirtyi Maltalle, mistä se palautettiin Italialle 1946. Se luovutettiin seuraavana vuonna sotakorvauksena Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Alus romutettiin 1948-1950. Tulivuori
Maapallolla on noin 4 000 tulivuorta, joista noin 450 on purkautunut historiallisena aikana. Ne sijaitsevat pääasiassa mannerlaattojen saumakohdissa, joihin myös nuoret poimuvuoristot ovat sijoittuneet. Erityisen runsaasti niitä on Aasian itärannikon saarilla kuten Indonesiassa, Filippiineillä ja Japanissa sekä Keski-Amerikassa ja Andeilla. Useita tulivuoria on myös esimerkiksi Välimeren maissa, varsinkin Etelä-Italiassa, sekä Islannissa. Kuun geologinen ajanlasku
Kuuhun on osunut sen olemassaolon aikana useita meteoriittejä, varsinkin sen historian alussa. Kuusta puuttuvat Maassa toimivat seleografiset voimat eli eroosio käytännössä kokonaan. Nykyään Kuun pintaa muokkaavat enää kuunjäristykset ja mikrometeoriittien osumat. Koska pinta on näin muuttumaton, voidaan siitä löytää kaukaistenkin aikojen merkkejä. Esimerkiksi Claviuksen ja Gassendin kraatterit syntyivät 4,4–3,8 miljardia vuotta sitten.
Kuun meret syntyivät basaltin peittäessä tuolloin syntyneet suurimmat kraatterit eli törmäysaltaat noin 3,8–3,2 miljardia vuotta sitten Kuun geologisesti aktiivisella kaudella. Kuun merten reunavuoret, esimerkiksi Montes Apenninus, ovat siis näiden muinaisten kraattereiden törmäyksissä kohonneita reunoja. Kuussa on ollut tulivuoritoimintaa pienemmssä määrin myöhemminkin, mutta se on nykyään päättynyt. Pompeji
Syksyllä 79, keisari Tituksen hallintokaudella, Vesuvius purkautui. Purkauksen alkamispäiväksi on usein mainittu 24. elokuuta, mikä perustuu luonnontieteilijä Plinius nuoremman silminnäkijäkertomukseen. Joidenkin tutkijoiden mielestä tuho kuitenkin tapahtui vasta loka–marraskuussa, sillä vainajilla on ollut lämpimämmät vaatteet kuin elokuun paahteessa olisi ollut tarpeen. Kauppojen hedelmä- ja vihannestiskeissä on ollut esillä lokakuun lajikkeita. Viiniruukutkin oli sinetöity, mikä tavallisesti tapahtui vasta lokakuun lopulla. Ja erään naisen kukkarosta löytyi maininta keisari Tituksen arvonimestä, jonka tämä sai vasta syyskuussa. Tunguskan räjähdys
Tunguskan räjähdyksen tuhoalue on epäsäännöllisen ja epäsymmetrisen muotoinen, soikea, viuhka- tai perhosmainen. Puiden kaatuminen ei ole säteittäistä vaan puiden kaatumisella on ollut monta leikkauspistettä. Elämä hävisi kokonaan 250 km² alalta. Guinnessin ennätyskirjan mukaan tuhoalue oli 3 900 km².
Yleensä sanotaan että tuuli kaatoi puita 2150 km alalta, ja puut kaatuivat lähes täysin 
600 km alalta. . Metsästä 90% kaatui 15-25 km päässä. Paineaalto oli tappava noin 30 km päässä, ja vielä 200 km päässä räjähdys saattoi heittää ihmisiä tajuttomiksi maahan. Vanavaran taloihin tuli pieniä vaurioita 65 km pässä, ja evenkien majat sortuivat yli 100 km päässä. Ikkunoita särkyi 400 km asti, mutta
joissain tapauksissa jopa 570 km päässä, 25 km päässä oli ylipaine noin 25 kPa, 500 km päässä 2 kpa.
Vanavarassa 65 km päässä polttava tunne vaati 3 cal/cm. Kuiva sammal, kuiva puu ja kuivat lehdet paloivat vielä 50 km päässä. Eläviä neulasia putosi 30-40 km päässä. Räjähdyksen maanpintakeskipiste sai lämpöpulssin 15 cal/cm. 5 km päässä oli noin 10 cal/cm (5-15 cal/cm ) lämpöaalto. Tulivuorenpurkaus
Ennen tulivuoren purkautumista, magman paine kasvaa vuorensisäisissä magmataskuissa. Tämä aiheuttaa pientä maan tärähtelyä, joka johtuu maan halkeilusta ja vuoren paisumisesta. Tämä ilmiö ei ole ihmissilmin tai -korvin havaittavissa, mutta sitä pystytään havainnoimaan vuoren rinteelle asennetuilla seismometreillä ja kaltevuusmittareilla. Mittareiden avulla ei saada selville purkauksen tarkkaa paikkaa tai ajankohtaa, mutta pitkäaikainen seuranta ja tietojenkeruu säästää ihmishenkiä. Seurantajärjestelmien tehokkuus sai näyttöä St. Helensin purkauksessa vuonna 1980. Purkauksen ennustusmerkkejä saatiin hyvissä ajoin, jolloin tiedeyhteisöjen ja viranomaisten hyvän tiedonkulun ansiosta alue saatiin nopeasti tyhjennettyä. Läheskään kaikilla maapallon tulivuorilla ei ole vastaavanlaista tiedonkeräysjärjestelmää, joten niiden toiminnasta ei saada ennakkotietoa. Pyroklastinen tuhkapilvi
Pilvi koostuu yleensä kahdesta osasta: ”tyvivirrasta”, joka myötäilee maastoa, ja koostuu suuremmista lohkareista ja kivistä, ja "tuhkapatsaasta", joka leijuu tyvivirran yllä. Tällainen pilvi syntyi esimerkiksi vuoden 1902 Martiniquen Mont Peléen purkauksessa, joka tappoi kuumuuteen kaikki Saint Pierren asukkaat kahta lukuun ottamatta. Mont Peléen purkauksen yhteydessä käsitettä pyroklastinen pilvi käytettiin ensimmäistä kertaa. Ensimmäisellä vuosisadalla Vesuviuksesta tullut pyroklastinen pilvi hautasi alleen mm. Pompeijin ja Herculaneumin kaupungit. Vuonna 1883 räjähtänyt Krakataun tulivuorisaari synnytti meren päällä kulkevan pyroklastisen tuhkapilven. Saint Lucia
Saint Lucian tulivuori, joka sijaitsee Soufrièressä, on purkautunut viimeksi 1700-luvulla. Kalderassa on edelleen kiehuvaa mutaa, rikinkatkuisia höyryjä ja kuumia lähteitä. Pompeii (kappale)
Kappaleen sanoitus kertoo antiikin ajan Pompejin kaupungista, joka tuhoutui Vesuviuksen purkautuessa vuonna 79. Kappale oli ehdolla Brit Awardsissa vuoden brittiläisen singlen kategoriassa. Vulkaaninen salamointi
Vulkaaninen salamointi ilmiönä on tunnettu jo antiikin ajalla. Roomalainen historioitsija Plinius nuorempi kertoi salamoinnista silminnäkijäkuvauksessaan Pompeijin kaupungin tuhonneesta vuoden 79 Vesuviuksen purkauksesta. Immanuel Velikovsky
Tunnetuin hänen teoksistaan on vuonna 1950 ilmestynyt, Yhdysvalloissa menestysteokseksi noussut "Worlds in Collision" (Maailmojen törmäys). Siinä hän väitti, että planeettojen kiertoradat ovat huomattavasti muuttuneet vain muutamia vuosituhansia sitten. Venus olisi irronnut Jupiterista suunnattomassa räjähdyksessä, lähtenyt aluksi komeetan kaltaisena hyvin soikealle kiertoradalle ja joutunut noin vuosina 1450–1400 eaa. ainakin kaksi kertaa niin lähelle Maata, että sen vetovoima olisi aiheuttanut suuria luonnonmullistuksia. Ensimmäisen kerran näin olisi tapahtunut silloin, kun israelilaiset lähtivät Mooseksen aikana Egyptistä, ja Toisessa Mooseksen kirjassa kuvatut Egyptin vitsaukset ja muut ihmeet olisivat olleet tämän luonnonmullistuksen seurausilmiöitä. Toisen kerran niin olisi tapahtunut puoli vuosisataa myöhemmin, jolloin kohtaamisen seurauksena Maan pyörimisliikekin olisi joksikin ajaksi pysähtynyt, mihin viittaisi Joosuan kirjassa mainittu Auringon pysähtyminen. Myöhemmin Venus olisi vielä joutunut niin lähelle Marsia, että sekin olisi joksikin ajaksi poikennut radaltaan ja tullut niin lähelle Maata, että seurauksena olisi jälleen ollut luonnonmullistuksia. Todisteena tästä Velikovsky esitti Raamatun ohella myös joukon eri puolilta maapalloa peräisin olevia myyttejä sekä joitakin tuolta aikakaudelta peräisin olevia egyptiläisiä ja babylonialaisia lähteitä, muun muassa Ipuwer-papyruksen. Väitteet ovat täysin ristiriidassa yleisesti hyväksyttyjen geologisten ja tähtitieteellisen teorioiden kanssa. Myöskään käsityksen edellyttämiä havaintoja ei ole löytynyt maapallon kasvistosta. Venera 7
Venera 7 () oli Neuvostoliiton kohti Venusta 1970 lähettämä avaruusluotain. Luotaimen laskeutumiskapseli laskeutui ensimmäisenä ihmisen tekemänä laitteena pehmeästi toimintakuntoisena toisen planeetan pinnalle. Laskeutuja tuhoutui oltuaan Venuksen pinnalla 23 minuuttia lämmön ja paineen vaikutuksesta. Plinius vanhempi
Pian hän sai Vespasianukselta nimityksen Misenumin laivaston prefektiksi. Syksyllä 79 Napolinlahdella sijaitseva tulivuori Vesuvius purkautui tuhoten Pompejin ja Herculaneumin kaupungit. Plinius nuoremman silminnäkijäkuvauksen mukaan purkaus olisi alkanut 24. elokuuta, mutta uudempien arkeologisten todisteiden perusteella todennäköisempi ajankohta on ollut lokakuun lopulla. Kokeneena luonnontutkijana Plinius vanhemman kiinnostus heräsi välittömästi hänen nähtyään purkauksen. Hän päätti tutkia ilmiötä tarkemmin. Toisaalta hän halusi pelastaa purkauksen armoille joutuneita ihmisiä. Hän lähti laivastoineen Stabiaehen, jonka arvioi olevan tarpeeksi kaukana purkauksesta. Hän ei kuitenkaan osannut varautua purkauksen myrkyllisiin kaasuihin. Ne kulkeutuivat hänen keuhkoihinsa ja hän tukehtui. Näin Pliniuksesta tuli purkauksen kuuluisin uhri. Tulivuorenpurkaus
Tuhoisia varhaisia tulivuorenpurkauksia olivat muun muassa Vesuviuksen, Santorinin ja Toban purkaukset. Pompeji
Noin 2 000, mahdollisesti jopa 3 000 ihmistä kuoli. Samalla tuhoutui myös läheinen Herculaneumin kaupunki. Ihmiset eivät olleet tietoisia Vesuviuksen luonteesta tai edes siitä, mikä tulivuori on, joten purkaukseen ei ollut osattu varautua. Tulivuori oli oireillut jo pitemmän aikaa, ja maanjäristyksiä oli esiintynyt, mutta merkkejä ei osattu tulkita oikein. Eräs roomalaisten yleisistä selityksistä tulivuorille ja niihin liittyville maanjäristyksille olivat niiden alle haudatut jättiläiset, jotka aiheuttivat lähialueille maanjäristyksiä. Sata vuotta myöhemmin Cassius Dio kirjoittikin, että ennen purkausta jättiläishavainnot olivat lisääntyneet. Ajan uudenaikaisimman tieteellisen selityksen ilmiölle esittää Seneca. Hän oli muutamia vuosia ennen purkausta arvioinut, että maanjäristyksillä oli tekemistä myrskyjen kanssa, ja maailman eri osat olivat jotenkin yhteydessä toisiinsa. Näiden näkemysten pohjalta purkauksen ennustaminen oli mahdotonta. Teneriffa
1700-luvun alussa Teneriffalla tapahtui paljon purkauksia. Siete Fuentesilla syntyi 1704–1705 maanjäristysten jälkeen purkausaukko, josta virtasi basalttista laavaa läheiseen laaksoon. Fasniassa 1705 nykyisen Teiden observatorion läheisyydessä tapahtui maanjäristyksiä, jotka synnyttivät lukuisia purkausaukkoja, laavalähteitä, pieniä räjähdyskraattereita sekä puolitoista kilometriä pitkän kukkulan. Purkauslähteeltä lähti aa-tyypin laavavirta kaakkoon. Purkauksen yhteydessä kuoli 16 ihmistä. Arafossa oli myös vuonna 1705 edellisiä voimakkaampi purkaus, joka synnytti noin sata metriä korkean kukkulan, ja basalttista laavaa virtasi alueelta lähes mereen asti. Mount Redoubt
Oltuaan tuhat vuotta aktiivisena Mount Redoubt on purkautunut viisi kertaa vuoden 1900 jälkeen: vuosina 1902, 1922, 1966, 1989 ja 2009. Juseliuksen mausoleumin freskot
Tulivuorenpurkauksen aiheuttamaa luonnonkatastrofia ja sivistyksen katoamista kuvaavaa maailmanloppua esittävä "Hävitys" poikkeaa aiheeltaan muista suomalaiskansallisista freskoista. Se sai ideansa vuonna 1902 Martiniquen saarella tapahtuneesta Mont Peléen tulivuorenpurkauksesta. Gallen-Kallela oli itse vuonna 1898 vieraillut Italiassa Vesuviuksen tulivuoren kraaterilla. Maalauksen laavavirrassa näkyvät silinteripäinen luurankomies, kirkonkello sekä ristinpuuta muistuttava kaatunut sähköpylväs, joka symboloi modernin maailman tuhoa. Megatsunami
Megatsunameja voivat synnyttää tulivuoret muun muassa Kanariansaarilla, Réunionilla Madagaskarin lähellä ja Havaijilla. Esimerkiksi putoava laaja lohkare tai tulivuoren hajoaminen veteen voi synnyttää megatsunamin. Korkein megatsunami historiassa oli n. 700 metriä korkea. Mutta tällaisia esiintyy arviolta vain 200 000 vuoden välein. Krakataun tulivuorenpurkaus 1883
Purkaus sai aikaan myös voimakkaimman äänen, minkä ihminen on merkinnyt muistiin. Purkauksen ääni oli voimaltaan 180 db 160 km:n päässä, josta laskemalla saadaan tapahtumapaikan äänen voimakkuudeksi 285 db. Sen aiheuttama räjähdys kuultiin jopa Rodriguesin saarella Mauritiuksen lähellä Alice Springsissä Australiassa, 3 600–4 800 km:n päässä kuin etäisenä tykkitulena ja kiväärin laukauksina. Purkauksen synnyttämä paineaalto kiersi Maan ainakin kuusi kertaa. Air Francen lento 4590
Onnettomuudessa menehtyneiden kansalaisuudet
Lennon 4590 onnettomuuden perustekijä ei ollut ainutlaatuinen tapahtuma Concorde-koneiden liikennehistoriassa. Aikaisemmin koneille oli tapahtunut kaikkiaan 57 renkaiden räjähdystä. Aivan vastaavanlaisia oli tapahtunut nousukiidoissa Washington DC:ssä ja Dakarissa vuonna 1979. Vuosina 1980–1990 vastaava rengasonnettomuus oli tapahtunut viisi eri kertaa. Kapteeni oli palannut takaisin, koska renkaan räjähtäminen oli rikkonut polttoainetankin suojakerroksen ja aiheuttanut kerosiinivuodon, tällöin ilman tulipaloa. Ponta de Pico
Tunnetun historian aikana Pico ei ole koskaan purkautunut varsinaisesta pääkraatteristaan. Vuosina 1562–1564 sattunut purkaus vuoren kaakkoissivustalta synnytti laavavirran, joka ylsi mereen asti. Vuoden 1718 purkauksen laavavirta pysähtyi rannikolle. Viimeisin purkaus on tapahtunut joulukuussa 1720, minkä jälkeen vuori on viettänyt enemmän tai vähemmän hiljaiseloa. Hekla
Vuoden 1766 purkaus oli jälleen yksi rajuimmista Islannin historian aikana. Purkauksen tuottama laavamäärä oli historian toiseksi suurin, 1,3 kuutiokilometriä, ja pyroklastisen aineksen määrä oli kolmanneksi suurin tunnetun historian aikana, kaikki Islannin tulivuoren huomioiden. Purkaus alkoi 5. huhtikuuta 1766 kello 3.30 aamulla ja päättyi vasta vuoden 1768 toukokuussa. Austur-Húnavatnssýslan ja Skagafjördurin alueilla maahan satoi 2–4 sentin tuhkakerros, joka tappoi sekä karjaa, että kaloja. Puolen metrin kokoisia laavapommeja satoi jopa 20 kilometrin etäisyydellä ja Heklan rinteiltä äkillisesti sulanut lumi ja jää aiheuttivat voimakkaita tulvia. Vog
Termi on muunnelma englanninkielisistä sanoista ”volcanic” (vulkaaninen/tuliperäinen), ”smog” (savusumu), ja ”fog” (sumu). Se on yleisessä käytössä Havaijisaarilla, missä Havaijin pääsaarella sijaitseva Kīlauea-tulivuori on purkautunut yhtäjaksoisesti vuodesta 1983. Perustuen kesäkuun 2008 mittauksiin, Kilaueasta tulee 2 000–4 000 tonnia rikkidioksidia joka päivä. Herculaneum
Vuonna 79 Herculaneum tuhoutui lopulta kokonaan Pompejin, Stabiaen ja Boscorealen kera Vesuviuksen purkautuessa. Kaupunki hautautui enimmäkseen mudan ja laavan yhdistelmään. Tämä liikkui kuitenkin niin hitaasti, että suurin osa kaupungin väestöstä ehti suojaan, toisin kuin Pompeijissa missä nopeasti etenevät eri kaasut ja pyroklastinen tuhkapilvi surmasivat ihmiset ennen kuin he ehtivät pakoon. Kuivuessaan mudan ja laavan sekoite, joka on 15-18 m korkea, on kivettynyt, ja siksi kaivaustyöt Herculaneumissa ovat työläämpiä kuin esimerkiksi Pompejissa. Teide
Teide on viimeksi purkautunut vuonna 1909. Sitä edeltäneet merkittävät purkaukset sattuivat vuosina 1704–1706 ja 1798. Teideä on pidettävä edelleenkin toiminnassa olevana ja se kuuluu niiden 16 tulivuoren joukkoon, jotka luonnonmullistusten aiheuttamien tuhojen ehkäisemiselle omistautunut kansainvälinen vulkanologien yhdistys IAVCEI on määritellyt tarkimmin maailmassa seurattaviksi.
Vuori ja sitä ympäröivä 48-kilometrinen kaldera "Las Cañadas" kuuluvat Teiden kansallispuistoon. Puisto on perustettu vuonna 1954, ja se on Kanariansaarten suosituimpia matkailukohteita. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2007. Yellowstonen kaldera
Ensimmäisen kerran tulivuori purkautui yli kaksi miljoonaa vuotta sitten ja synnytti läpimitaltaan 50×80 kilometrin mittaisen kraatterin, joka oli satoja metrejä syvä. Kraatteri on sittemmin täyttynyt, ja muodostumaa kutsutaan nimellä Huckleberry Ridge Tuff. Yellowstonen kalderan useat purkaukset vapauttivat maan ilmakehään kaasuja ja tuhkaa ja aiheuttivat luultavasti säähäiriöitä. Siten purkaukset ehkä edistivät joidenkin lajien sukupuuttoa Pohjois-Amerikan mantereella. Viimeksi Yellowstonen kaldera purkautui noin 13 000 vuotta sitten, jolloin se synnytti viiden kilometrin mittaisen kraatterin. Bárðarbunga
Jäätiköstä lounaaseen sen ulkopuolella on esihistoriallisella ajalla tapahtunut useita purkauksia ja saaren asuttamisen jälkeen kaksi, Vatnaöldurin purkaus noin vuonna 870 ja Veiðivötnin purkaus 1480. Bárðarbungasta koilliseen jäättömällä Dyngjuhálsin alueella ovat pienemmät purkaukset yleisiä. Viimeisin tapahtui 1862–1864. Stromboli
Strombolin vulkaaninen toiminta ilmenee yleensä ns. pieninä räjähdyspurkauksina. Tulivuori purkaa kaasua rytmisesti tai epäsäännöllisesti muutaman minuutin välein. Jähmeä laava estää kaasun jatkuvan pakenemisen laavasta ja laavajärveä ei yleensä pääse syntymään. Kaasun on ensin kasauduttava suuriksi kupliksi voidakseen paeta laavasta. Kun kaasukupla pakenee laavasta, tapahtuu pienehkö, äänekäs räjähdys, joka sinkoaa suuria kiviä ja lapilleja, tennispallon kokosia pyöreitä vulkaanisia kiviä, kymmenien, jopa satojen metrien korkeuteen. Strombolin suuri purkaus vuonna 1930 tappoi useita ihmisiä ja tuhosi joitakin taloja vulkaanisilla pommeilla eli sinkoamillaan kivillä. Vuoren huipulla on kolme aktiivista kraatteria. Tunguskan räjähdys
Noin kello 7.15 paikallista aikaa asukkaat Baikaljärven luoteispuolella sijaitsevilla kukkuloilla havaitsivat halki taivaan liikkuvan tulipallon, jonka kirkkaus lähenteli auringon kirkkautta. Silminnäkijälausuntoja saatiin muun muassa seudulla liikkuneilta venäläisiltä turkiskauppiailta ja alkuperäisasukkailta. Kello 7.17 näkyi suuri välähdys, joka valaisi puolet taivaasta. Sumumainen, pyrstön kasvattanut kappale sukelsi ilmakehään pystysuunnasta katsoen 30–35 asteen kulmassa. Kappaleen pyrstö venyi lopulta 800 kilometriä pitkäksi. Sitten kappale räjähti korkealla ilmakehässä. Tämä tapahtui Podkamennaya Tunguska -joen (Kivinen-Tunguska) yllä. Luultavasti räjähdyksiä tapahtui peräkkäin ainakin kolme ja niitä seurasi iskuaalto. Paineaalto tuntui jopa tuhannen kilometrin päässä. Lähellä räjähdystä olleet porolaumat paloivat tuhkaksi. 300 kilometrin päässä Angarajoen varrella ihmisiä kaatui paineaallon takia ja ikkunoita särkyi tärinän vuoksi. Wolf (tulivuori)
Wolf on aktiivinen tulivuori, ja se on purkautunut useita kertoja historiallisia ajalla. Vuoden 2015 purkaus oli vulkaanisen räjähdysasteikon lukemaltaan 4. Öræfajökull
Öræfajökull on purkautunut kahdesti Islannin ollessa asutettuna. Vuonna 1362 se purkautui räjähdysmäisesti, minkä seurauksena Litla-Héraðn kylä tuhoutui. Asukkaat palasivat alueelle vasta 40 vuoden kuluttua, ja sinne rakennettiin kylä, Öræfi. Vuonna 1727 Öræfajökull purkautui jälleen, muttei yhtä voimakkaasti. Kolme ihmistä menehtyi purkauksessa. Hekla
Kategorian 3 purkaus alkoi 17. elokuuta 1980 noin puoli kahdelta iltapäivällä ja loppui elokuun 20. päivän aamuna. Laavaa purkautui 0,12 kuutiokilometriä ja halkeama aukesi seitsemän kilometrin matkalta. Purkaus oli epätavallinen kahdellakin tavalla: se tapahtui epätavallisen pian edellisen purkauksen jälkeen ja oli kestoltaan myös epätavallisen lyhyt. Purkausten välinen aika oli lyhin sitten vuoden 1105, ja siinä missä edelliset purkaukset olivat kestäneet kahdesta kuukaudesta kahteen vuoteen, tämän kesto oli vain kolme vuorokautta. Vasco da Gama (1876)
Aluksella tapahtui 27. elokuuta 1907 kaasuräjähdys, jossa joukko miehistönjäseniä loukkaantui. Osa aluksen miehistönstä osallistui Portugalin huhtikuun 1913 poliittisiin levottomuuksiin. Kapinalliset poistettiin alukselta. Miehistö osallistui jälleen 14. toukokuuta 1915 levottomuuksiin, nousten kapinaan ja surmaten aluksen päällikön sekä tulittaen Lissabonia, jolloin noin sata henkeä sai surmansa. Verona
Milanolaisen Visconti-suvun lyhyen hallituskauden aikana (1387–1405) Verona menetti kokonaan hallinnollisen itsenäisyytensä ja joutui suorittamaan Milanolle raskaita veroja ja maksuja. Vuodet 1402–1404 Verona oli Padovan Carrara-suvun hallussa ja päätyi vuonna 1405 Venetsian alaiseksi. Lyhyttä itävaltalaisepisodia (1509–1516) lukuun ottamatta Venetsian hallinto jatkui vuoteen 1797. Kaupungin talous elpyi vaikka sen kauppa kärsi Venetsian kontrollista. Myös rakennustoiminta vilkastui ja väkiluku kasvoi yli 50 000 asukkaaseen. Renessanssipalatsit ja uudet kaupunginportit rikastuttivat kaupunkikuvaa. Kaupunginmuureja vahvistettiin bastionijärjestelmällä. Pahan takaiskun aiheutti vuoden 1630 ruttoepidemia, jolloin väkiluku putosi lähes kolmannekseen entisestä. 1700-luvulla Verona oli jälleen elpynyt ja siellä kukoisti hienostunut kulttuurielämä. Ydinonnettomuus
Siviilikäytössä olevissa ydinvoimaloissa on sattunut vakava onnettomuus yhteensä viidellä reaktorilla. Maaliskuussa 2011 Fukushiman ydinvoimalassa Japanissa kolmen reaktorin sydän pääsi sulamaan. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Ukrainassa, Neuvostoliitossa tapahtui vuonna 1986, sekä Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus Harrisburgissa Yhdysvalloissa vuonna 1979. Ydinvoiman historiassa on lokakuuhun 2018 mennessä kertynyt 17 758 reaktorivuotta. Historiassa on siis tapahtunut yksi onnettomuus noin 3 600 reaktorinkäyttövuotta kohden. Mount Pavlof
Mount Pavlof on kerrostulivuori Aleuttivuoristossa Alaskan niemimaalla Alaskassa. Pavlof on ollut yksi Yhdysvaltain aktiivisimmista tulivuorista vuoden 1980 jälkeen. Purkauksia on sattunut vuosina 1980, 1981, 1983, 1986–1988, 1996–1997. Viimeisin purkaus käynnistyi 15. elokuuta 2007 ja jatkuu yhä. Suuri purkaus voisi häiritä alueen kautta kulkevia lentoreittejä. Genovesa
Genovesan tulivuorisaaren ikää ei pystytä tarkasti määrittämään, sillä laavassa on vain vähän kaliumia. Monet laavamuodostelmista näyttävät kuitenkin nuorilta. Vaikka tulivuoren purkautumisesta ei ole historiallisia todisteita, sitä pidetään edelleen aktiivisena. Saaren keskellä on pieni kraatterijärvi. Hekla
Ennen vuoden 1104 purkausta Hekla oli ollut uinuva liki 250 vuotta, ennen kuin se purkautui räjähdysmäisesti peittäen yli puolet maan pinta-alasta (55 000 km²) arviolta 1,5 kuutiokilometrillä tuhkaa. (joidenkin lähteiden mukaan tuhkaa olisi satanut jopa 2,5 km³). Purkaus oli toiseksi suurin tunnetuista purkauksista ja asettui myös VEI asteikolla kategoriaan 5. Tuulen yläpuolella olleet maatilat Þjórsárdalurin laaksossa (15 km etäisyydellä), Hrunamannaafrétturissa (50 km etäisyydellä) ja Hvítárvatn-järvellä (70 km etäisyydellä) jouduttiin hylkäämään purkauksen seurauksena. Tunguskan räjähdys
Tunguskan räjähdys oli 30. kesäkuuta 1908 Siperiassa Venäjällä nykyisen Evenkian alueella tapahtunut erittäin voimakas räjähdys, jonka aiheuttajaa ei varmuudella tiedetä vieläkään. Räjähdys kaatoi valtavat määrät metsää ja sytytti metsäpaloja. Se surmasi kymmeniä poroja ja tappoi ainakin kaksi ihmistä.
Todennäköisesti sen aiheutti asteroidin tai komeetan räjähtäminen maan ilmakehässä. Vuosien varrella on esitetty myös erilaisia vaihtoehtoisia teorioita. Räjähdys tapahtui Kivinen-Tunguska-joen latvoilla Vanavaran kauppa-aseman lähistöllä korkealla ilmassa monena erillisenä jyrähdyksenä. Räjähdyksestä levinnyt paineaalto ja myrskytuuli kaatoivat noin 60 miljoonaa puuta 2 150 neliökilometrin suuruisella alueella eli noin 40 kilometrin säteellä. Räjähdyksen kuumuus poltti metsää noin 14,5 kilometrin säteellä ja tuntui polttavana vielä 60 kilometrin päässä. Palamisalue oli muodoltaan pitkulainen ja puiden kaatumisalue perhosmainen. Tuhoalueesta tuli epäsäännöllinen kumpuilevan maaston takia ja myös siksi, että räjähdyksen keskipiste liikkui ilmassa räjähdyksen kestäessä. Räjähdyksen aiheuttama ilmanpainevaihtelu ja järistys havaittiin ympäri maailman. Krakatau
Bataviassa satoi purkauksen jälkeen koko päivän tuhkaa ja myös purkauksen ja sitä seuranneen räjähdyksen aiheuttama tsunami iskeytyi sinne. Tsunami oli noin 30 metriä korkea rantautuessaan Jaavalle ja Sumatralle, joissa tsunami vaati kuolonuhreja. Punahehkuisia kiviä sinkoutui jopa 420 kilometrin päähän. Räjähdys kuultiin Australiassa 3 600–4 800 kilometrin päässä kuin etäisenä tykkitulena ja kiväärin laukauksina. Tsunamit etenivät 3 200 kilometrin päähän Intian Kalkuttaan hajottaen siellä jokialuksia. Vesi nousi Englannin kanaalissakin. Purkauksen seurauksena kuoli noin 36 000 ihmistä, suurin osa heistä suurimman räjähdyksen aiheuttamassa tsunamissa. Pompeji
Vesuviuksen purkaus oli valtava katastrofi myös Roomalle. Toisin kuin aikaisemmin maanjäristysten jälkeen, kaupunkeja ei enää rakennettu uudelleen. Roomalaiset kuitenkin suorittivat paikalla myöhemmin tunnelikaivauksia, joiden yhteydessä ryöstettiin arvokkaita esineitä. Vuoren pohjoispuoli toipui paljon paremmin. Napolinlahti kokonaisuutena taantui kuitenkin hyvin pitkäksi aikaa. Pico de Orizaba
Tulivuori on tällä hetkellä horrostilassa, muttei lopullisesti sammunut; viimeinen purkaus tapahtui vuonna 1846, sitä aiemmin vuosina 1687, 1613, 1569, 1566 ja 1545. Agung (tulivuori)
Agungin tiedetään purkautuneen historiallisella ajalla neljästi. Vuoden 1808 purkaus sijoittui vulkaanisella räjähdysasteikolla luokkaan 2. Sen sijaan vuoden 1843 ja 1963 purkaukset ovat luokassa 5. Hōein maanjäristys 1707
Hōein maanjäristys vuonna 1707 on Japanin historian toiseksi suurin maanjäristys. Voimakkain maanjäristys oli Tōhokun maanjäristys 2011. Järistys tapahtui 28. lokakuuta 1707 klo 14.00, ja se aiheutti tuhoa Lounais-Honshussa, Shikokussa, ja Kaakkois-Kyūshūssa. Järistyksen voimakkuus oli 8,6 Richterin asteikolla. Maanjäristyksessä ja sitä seuranneessa tsunamissa kuoli yli 5 000 ihmistä. Järistys saattoi myös vaikuttaa Fuji-tulivuoren viimeisimmän purkauksen alkamiseen. Fuji purkautui 49 päivää maanjäristyksen jälkeen. Korjakskaja
Korjakski on luultavasti ollut aktiivinen kymmeniä tuhansia vuosia ja se on edelleenkin aktiivinen. Sen nähtiin purkautuvan ensimmäisen kerran historiassa vuonna 1890. Se on purkautunut myös vuosina 1926, 1956–1957 ja 2008. Vuoden 2008 purkaus oli Korjakskin suurin purkaus 3 500 vuoteen. Galeras
Galeras on ollut aktiivinen yli miljoonan vuoden ajan. Kahdesti on tapahtunut kaldera-muodostuman aiheuttanut romahdus. Tulivuori on purkautunut toistuvasti 1500-luvulta alkaen eli espanjalaisasutuksen tulon jälkeen. Vuoden 1993 purkauksessa kuoli yhdeksän ihmistä, joista viisi oli vuoren kraatteria tutkineita tutkijoita. Waimangun geysir
Waimangun geysir on suurin tunnettu geysir maailmassa. Se oli aktiivinen vuodesta 1900 vuoteen 1904. Geysirin purkauksissa lensi usein veden lisäksi kiviä ja mutaa. Maoriksi Waimangu viittaakin mustaan veteen. Purkaukset ylsivät usein 150 metrin korkeuteen ja silloin tällöin suurissa purkauksissa vettä syöksyi jopa 460 metrin korkeuteen. Suurin nykyisin aktiivinen geysir Steamboat Yhdysvalloissa purkautuu noin 100 metrin korkeuteen. Jäävuori
Jäävuoret saattavat olla vaarallisia laivoille: kuuluisin jäävuoren aiheuttama onnettomuus lienee Titanicin uppoaminen vuonna 1912 sen törmättyä jäävuoreen. On arvioitu, että kyseinen jäävuori olisi irronnut Länsi-Grönlannin jäätiköstä kaksi vuotta aiemmin ja kuten monet muutkin jäävuoret, kulkeutunut merivirtojen mukana Pohjois-Atlantilla kulkevalle laivareitille. Laivan uppoamisen jälkeen alueella kuvattiin useita jäävuoria, mutta ei tiedetä, että mikä niistä laivan oli upottanut. Laivojen lisäksi vaikkapa öljynporauslauttoihin saattaa törmätä jäävuoria. Samalas
Samalas on todennäköisesti purkautunut vuonna 1257 ja aiheuttanut vuonna 1258 alkaneen hyvin kylmän kauden maapallolla. Talvi oli hyvin pitkä, kesä kylmä ja pilvinen, kuu oli pitkät ajat näkymättömissä. Ihmisiä kuoli huonojen satojen vuoksi nälkään ja tauteihin vielä vuosina 1260–1261. Purkaus oli voimakkain viimeisten 7 000 vuoden aikana. Marskentän verilöyly
Vuonna 1789 puhjenneen vallankumouksen seurauksena Ranskan kuningas Ludvig XVI oli menettänyt asemansa itsevaltiaana ja joutunut jakamaan vallan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen kanssa. Kuningas vannoi uskollisuutta tulevalle perustuslaille heinäkuussa 1790 vallankumouksen yksivuotispäivänä Pariisin läheisellä Marskentällä pidetyssä ”liiton juhlassa” ("Fête de la Fédération"). Ludvig XVI ja varsinkaan hänen vaimonsa, kuningatar Maria Antoinette, eivät kuitenkaan todellisuudessa kannattaneet vallankumousta. Kesäkuussa 1791 he yrittivät paeta Ranskasta, mutta jäivät kiinni Varennesissa. Monien mielestä tapaus paljasti perustuslaillisen monarkian toimimattomuuden, koska kuningas juonitteli salaa uutta järjestystä vastaan. Pakoyritystä seuranneina päivinä Pariisissa oli useita suurmielenosoituksia, joissa vaadittiin tasavallan perustamista. Monarkian vastainen kansalaisadressi keräsi hetkessä 30 000 allekirjoitusta. Pariisin jakobiiniklubi jakautui kahtia tasavaltalaisiin ja monarkisteihin. Tasavaltalaisliikkeen varsinainen keskus oli kordelieeriklubi, jota johtivat Georges Dantonin ja Camille Desmoulinsin kaltaiset radikaalit. Tulivuori
Tulivuoritutkijat luokittelevat purkaukset useisiin ryhmiin, joista tärkeimpiä ovat Havaiji-, Stromboli-, Vulcano-, Plinius- ja Pélee-purkaukset. Osa purkauksista on rauhallisia, kun taas osa purkauksista on räjähdysmäisiä, joissa koko tulivuori voi jopa tuhoutua. Omia ryhmiään ovat myös laakiobasaltteja synnyttäneet halkeamapurkaukset ja kaasupurkaukset. Sammuvissa tulivuorissa on ominaista erilaiset kaasupurkaukset, joissa valtaosa purkaustuotteista ovat kaasuja. Mofeteista purkautuu pääasiassa hiilidioksidia, solfataroista rikkikaasuja ja fumaroleista vesihöyryä. Vedenpaisumusmyytit
Los Alamosin kansallisen laboratorion arkeologi Bruce Masse on analysoinut 175 tulvamyyttiä eri puolilta maailmaa. Niitä tutkittuaan hän päätyi hypoteesiin, jonka mukaan ne olisivat voineet saada alkunsa samasta tapahtumasta. Sellaiseksi hän esitti Intian valtamereen lähelle Madagaskaria törmännyttä asteroidia, joka olisi toukokuun 10. päivän aikoihin 2807 eaa. aiheuttanut laajalle levinneen, jopa 150–300 metrin korkuisen tsunamin. Asteroidin törmäyslämpö olisi lisäksi höyrystänyt äkillisesti suuren määrän merivettä, joka sitten olisi tullut rankkasateena maahan aiheuttaen tulvia muuallakin kuin rannikoilla. Juuri ennen törmäystä asteroidi olisi näkynyt taivaalla suurena tulipallona, jollaisen monet myytit kertovatkin näkyneen juuri ennen vedenpaisumusta. Pompejin viimeinen päivä
Pompejin viimeinen päivä on venäläisen taidemaalarin Karl Brjullovin vuosina 1830–1833 maalaama suuri historiamaalaus, joka esittää roomalaisen Pompejin kaupungin tuhoutumista Vesuvius-tulivuoren purkauksessa vuonna 79. Teos herätti valmistuessaan paljon huomiota. Se on Brjullovin tunnetuin työ. Semisopochnoi
Saarella tapahtui vuonna 1873 tulivuorenpurkaus. Seuraavan sadan vuoden kuluessa saarella oli vähintään neljä muuta purkausta, mutta niitä on dokumentoitu niukasti. Viimeisin purkaus saarella tapahtui 13. huhtikuuta 1987, ja oli VEI-asteikolla 2. Suurin osa historiallisista purkauksista on ilmeisesti peräisin Mount Cerberuksesta, tosin myös Lakeshore Conen ja Sugarloaf Peakin on väitetty olleen aktiivisia historiallisena aikana. Esimerkiksi vuoden 1987 purkausta on epäilty Sugarloaf Peakin purkaukseksi. Suurin osa saaresta on peittynyt andesiittiseen ja basalttiseen tuhkaan. Hautajaisvaakuna
Hautajaisvaakunoiden käyttö väheni 1700-luvun alussa Pohjan sodan ja ruton myötä. Kun vielä vuonna 1713 toteutettiin omaisuusverouudistus, jonka myötä aatelin taloudellinen asema heikkeni huomattavasti, loistokkaat heraldiset hautajaiset vähenivät. Vaakunoiden käyttö ei loppunut kuitenkaan kokonaan, ja esimerkiksi Porvoon tuomiokirkossa on päävaakuna vuodelta 1752. Vaakunan murtamisperinne jatkui hajanaisena 1800- ja 1900-luvuilla. Viimeinen tunnettu maininta siitä on vuodelta 1932. Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista
Luettelo suurista tulivuorenpurkauksista sisältää suurimpia tulivuorenpurkauksia historiallisena aikana. Vulkaaninen räjähdysasteikko (engl. Volcanic Explosivity Index, VEI) mittaa tulivuoren räjähtävyyttä. Nova
Teorian mukaan myös tavalliset novapurkaukset toistuvat, mutta purkausten väli on arvioitu noin 100 000 – 10 miljoonaksi vuodeksi eikä tällöin useita purkauksia havaita ihmisiän tai kirjoitetun historian aikanakaan. Jos lasketaan toistuvista novista, tavallinen nova purkautuisi jo 1 000 vuoden välein. Pompeji
Pompeji sijaitsi Sarnusjoen suulla vanhan laavakerrostuman päällä. Alueesta pohjoiseen tehdyt kaivaukset osoittavat, että Vesuvius oli purkautunut tuhoisasti aiemminkin ainakin vuoden 1800 eaa. tienoilla. Ensimmäiset arkeologiset löydöt Pompejin alueelta ovat 900–800-luvuille eaa. ajoitetut hautalöydöt. Tällöin alueella ei ilmeisesti vielä ollut pysyvää asutusta, vaan se toimi tilapäisenä kauppapaikkana. Pompejista kehittyi satamakaupunki 600-luvulla eaa. Se toimi välittäjänä kreikkalaisten siirtokuntien ja etruskien välillä. Paikka oli jo vanhastaan toiminut kreikkalaisten ja foinikialaisten merimiesten satamana. Asukkaat Pompejissa puhuivat ilmeisesti oskia.
500-luvulla eaa. kreikkalainen ja etruskivaikutus kilpailivat, etruskivaikutus jäi voitolle. Kreikkalaisesta vaikutuksesta Pompejiin rakennettiin kuitenkin ainakin Herakleen ja Apollonin temppelit. Myöhemmin 400-luvulla eaa. samnilaiset valloittivat sen muiden Campanian kaupunkien tavoin. Uusi hallinto toi mukanaan myös uuden arkkitehtuurin. Kaupunkia laajennettiin ja linnoitettiin. Samnilainen kausi kesti yhteensä kolme vuosisataa. Kaupunkiin tuli Juppiterin ja Venuksen temppelit. Cotopaxi
Vuori purkautui myös vuosina 1903–1904 (Vei-indeksi 3). Sen jälkeen ennen vuotta 2015 siinä havaittiin vähäistä aktiivisuutta kymmenen kertaan (VEI 1-2). Havainto vuodelta 1942 (VEI 3) on epävarma. Kamerunvuori
Kamerunvuori purkautui viimeksi toukokuussa 2000. Vuoren ilmasto on maailman kosteimpia, ja sen vuotuinen sademäärä on noin 10 000 millimetriä. Krakataun tulivuorenpurkaus 1883
Keskipäivällä 26. elokuuta tulivuori alkoi räjähdellä kymmenen minuutin välein ja sitten yhä tiheämmin. Aluksi tuhkaa nousi 25 km:n korkeuteen, ja illalla tuhkapilvi kohosi 36 km:n korkeuteen, jolloin tuhkaa levisi yli 320 km²:n alueelle. Salamat välähtelivät purkauspilvessä. Lähellä purjehtivien laivojen päälle satoi kiviä, hiekkaa ja tuhkaa, ja kovia hurrikaanimaisia tuulia alkoi puhaltaa. Ensimmäiset tsunamit nousivat illasta alkaen. Ensin hyökyaallot olivat pieniä, sitten yhä korkeampia ja hengenvaarallisempia. Kymmeneltä illalla Telukbetungissa paiskautui aluksia maihin. Observatorio
Vulkanologisessa observatoriossa tutkitaan tulivuoria. Tutkimustyön tarkoituksena on saada selville syitä ja tapahtumaketjuja, jotka aiheuttavat tulivuorenpurkauksia. Maailman vanhin vulkanologinen observatorio on Italiassa sijaitseva vuonna 1841 perustettu Vesuviuksen observatorio. Tulivuorenpurkaus
Tulivuoritutkijat luokittelevat purkaukset useisiin ryhmiin, joista tärkeimpiä ovat Havaiji-, Stromboli-, Vulcano-, Plinius- ja Pélee-purkaukset. Omia ryhmiään ovat myös laakiobasaltteja synnyttäneet halkeamapurkaukset ja kaasupurkaukset. Mauna Kea
Mauna Kea purkautui viimeksi noin 3 500 – 4 500 vuotta sitten. Vuoren alla tapahtuvat heikot maanjäristykset voivat olla merkki purkauksesta lähitulevaisuudessa. Vuoren laella olevat herkät tähtitieteelliset havaintolaitteet reagoisivat kuitenkin vuoren pinnan nousuun ennen mahdollista purkausta. Vuoren iäksi arvioidaan noin miljoona vuotta. Venäjän ympäristöpolitiikka
Tšernobylin ydinvoimalan nelosreaktori räjähti 26.4.1986 klo 1:23 Moskovan aikaa. Räjähdys ja sitä seurannut tulipalo sylkivät taivaalle 10 päivän ajan radioaktiivisia aineita. Ne levisivät Eurooppaan ja ympäri maailmaa. Laskeuman määrä vaihteli tuulten ja sateiden mukaan. Suomessa korkeimmat mitatut arvot olivat 60 kBq/m ja keskiarvo 10,7 kBq/m. Itävallassa, Kreikassa ja Skandinaviassa mitattiin paikoin yli 100 kBq/m säteilyarvoja. Onnettomuus aiheutti laajalle alueelle radioaktiivisen laskeuman Venäjällä, Ukrainassa ja Valko-Venäjällä (cesium-137, strontium-90 ja plutonium). Pahiten saastuneilla alueilla on metsää, jossa metsäpalot ovat yleisiä. Vuonna 1986 oli 1775 metsäpaloa, jossa paloi 2336 ha metsää. Metsäpalot vaikuttavat radioaktiivisuuden kulkeutumiseen. 30 km alueelta tuhansia ihmisiä ja eläimiäa evakuoitiin. Kataklysminen muuttuja
Spektroskooppiset mittaukset ovat osoittaneet massavirran koostuvan pääasiassa vedystä ja heliumista mutta myös hiilestä, typestä, hapesta, neonista ja magnesiumista. Jos mm. putoavan kaasun aiheuttama valkoisen kääpiön luminositeetti ylittää 100 000 aurinkoa, putoavan kaasun säteilynpaine estää lisäkaasun putoamisen. Lopulta saavutetaan se kaasun tiheys ja lämpötila, jossa vetyfuusio alkaa. Fuusio tapahtuu räjähdysmäisen nopeasti ja näkyy novapurkauksena. Massavirta jatkuu pian purkauksen jälkeen. Valkoisen kääpiön pinnalle ehtii kertyä ainetta yleensä noin 1/1 000-1/10 000 Auringon massaa ennen uutta novapurkausta. Valkoinen kääpiö on kuluttanut loppuun kaiken vetynsä elämänsä aikaisemmissa vaiheissa. Niin sanottujen kääpiönovien purkaukset eivät tapahdu valkean kääpiön pinnassa vaan silloin, kun niiden materiakiekon tiheys ylittää tietyn rajan. Erään teorian mukaan kääpiönova purkautuu, kun sen ympärillä oleva materiakiekko osuu valkean kääpiön pintaan. Novan tapauksessa massavirta on noin 1e-8 Auringon massaa ja toistuvalle novalle 1E-7 Auringon massaa. Tunguskan räjähdys
Venäläisen geologin Vladimir Epifanovin ja saksalaisen astrofyysikon Wolfgang Kundtin mukaan Tunguskan räjähdys saattoi olla peräisin maan alta purkautuneesta metaanikaasupilvestä, joka räjähti kovassa paineessa sisäsyntyisen salaman sytyttämänä. Kyseessä olisi Kundtin mukaan ollut siis sulien kivimassojen Maan sisuksista pintaan nostaman maakaasupurkauksen aiheuttama räjähdys. Metaani olisi ollut peräisin vulkaanisesta toiminnasta: räjähdyksen episentrumi sijaitsee keskellä 250 miljoonan vuoden ikäistä Kulikovski-nimistä vulkaanista kraatteria ja alueen läpi kulkee useita siirroslinjoja. Eräs toinen venäläinen geologi osoitti tutkimuksillaan 1980-luvulla, että räjähdyksen episentrumi sijaitsee suuren kaasukasaantuman yläpuolella. Metaaniräjähdykseen viittaavat myös muun muassa Euroopassa havaitut valoisat yöt, jotka alkoivat jo 29. kesäkuuta eli ennen varsinaista räjähdystä ja joita on aiemmin havaittu lähinnä Krakataun tulivuorenpurkauksen yhteydessä. Puut eivät myöskään kaatuneet täysin yhdensuuntaisesti yhdestä pisteestä poispäin, vaan niiden muodostamat säteittäiset kuviot ovat lähtöisin kahdesta tai useammasta keskipisteestä ja ovat luonteeltaan aaltoilevia ja maastoa seuraavia. Osa puista on säilynyt elävinä laaksossa lähellä räjähdyksen tapahtumapaikkaa, ja myös varsinaisen tuhoalueen ulkopuolella on pieniä kaatuneiden puiden saarekkeita. Siten puutuhot eivät välttämättä olisi ulkopuolelta tulleen räjähdyksen aiheuttamia. Kaasuräjähdyksen vaikutukset vastaavat muuten vetypommia, paitsi radioaktiivinen säteily puuttuu. Krakatau
Purkaukset ovat jatkuneet vuoden 1927 jälkeen säännöllisesti muutamien vuosien välein. Krakataun tulivuori on purkautunut muun muassa vuosina 2011–2012 sekä lokakuun 17. päivä vuonna 2018. Kryovulkanismi
Vuonna 1989 Voyager 2-avaruusluotain havaitsi merkkejä kryovulkanismista Neptunuksen Triton-kuussa, ja vuonna 2005 Cassini-Huygens-luotain havaitsi sellaisia Saturnuksen Enceladus-kuussa. Veden ohella näiden kuiden tulivuorista purkautuu nestemäistä typpeä, pölyä ja metaania. Sama luotain havaitsi myös merkkejä Saturnuksen Titan-kuussa esiintyvästä kryovulkanismista, jonka on arveltu olevan huomattava Titanin kaasukehässä esiintyvän metaanin lähde. Teoreettisesti on päätelty kryovulkanismia esiintyvän myös Kuiperin vyöhykkeen taivaankappaleessa 50000 Quaoar. Tungurahua
Vuosien 1773, 1896 ja 1916–1918 aikana tulivuori oli hyvin aktiivinen ja sen seurauksena oli useampi suuri purkaus. Vuoden 1925 jälkeen aktiviteetti pysyi alhaisena, lukuun ottamatta pienempiä räjähdyksiä vuosina 1944 ja 1993. Cotopaxi
Vuoden 1738 jälkeen Cotopaxi on purkautunut yli 50 kertaa. Useat vuorta ympäröivät laaksot ovat syntyneet voimakkaiden mutavyöryjen seurauksena. Mutavyöryt muodostavat vakavan uhan paikallisille asukkaille. Latacungan kaupunki onkin tuhoutunut täydellisesti ainakin kahdesti historiansa aikana. Rajuimmat tunnetut purkaukset tapahtuivat vuosina 1744, 1768 ja 1877. Vuoden 1877 purkauksessa pyroklastiset pilvet laskeutuivat joka puolelta vuorta ja mutavyöryt matkasivat yli sadan kilometrin matkan Tyyneenmereen. Atlantin valtameri
Aikansa suurin höyrylaiva "RMS Titanic" upposi Atlantille 15. huhtikuuta 1912 vieden mukanaan noin 1 500 matkustajaa.Coriolis-ilmiön vuoksi pääasiassa tuulten kuljettamat pintamerivirrat kiertävät Pohjois-Atlantilla myötäpäivään ja Etelä-Atlantilla vastapäivään. Pohjois-Atlantilla lämmin Golfvirta kulkee Pohjois-Amerikan itärannikolta koilliseen lämmittäen Luoteis-Eurooppaa. Pohjois-Atlantin sekoittumisvyöhykkeeltä kääntyy kylmä Kanarianvirta etelään Pohjois-Afrikan länsipuolelle. Pohjois-Atlantin päiväntasaajanvirta kulkee Afrikasta kohti länttä. Näiden merivirtojen väliin jää Sargassomeri. Jäämereltä etelään virtaavat kylmät Grönlannin- ja Labradorinvirrat, jotka voivat kuljettaa jäävuoria niinkin etelään kuin Bermudalle tai Madeiralle. Pohjois-Atlantin eteläosissa kehittyy hurrikaaneja yleensä heinäkuusta marraskuuhun, jotka kulkevat länteen päin Karibianmerelle tai Pohjois-Amerikan itärannikolle. Pohjois-Atlantilla on usein myrskyjä talvisaikaan. Vyšni Volotšokin vesitie
1700-luvulla Serdjukov rakennutti useita sulkuja Mustajoelle ja Tvertsajoelle, jotta ne säilyisivät hyvässä purjehduskunnossa.
Vuonna 1773 Jakov Sievers Novgorodin kuvernööri nimettiin vesitien 
valvojaksi. Sievers täydensi vesitietä rakentamalla sinne vielä 2 pienempää tekoallasta. Vuonna 1797 tehtiin vielä korjaustöitä siellä. Näiden toimenpiteiden seurauksena vesiliikenne lisääntyi valtavasti tällä vesitiellä. 1760-luvulla kanavalla liikkui yli 4 000 laivaa vuodessa. Vuodesta 1775 eteenpäin siellä liikkui yli 55 000 laivaa vuodessa. Suurin liikenne oli 1814–1849, minkä jälkeen liikenne rupesi hiljenemään muiden vesiteiden käyttöönoton sekä rautatien valmistumisen jälkeen Moskovan ja Pietarin välille. Poás
Poásilla on kolme kraatteria. Huipulla sijaitsee kaksi kraatterijärveä, joista eteläisempi on nimeltään Botos. Se on kirkas- ja kylmävetinen. Botos on viimeksi purkautunut noin 7 500 vuotta sitten. Pohjoisempi kraatterijärvi on nimeltään Laguna Caliente. Se puolestaan lukeutuu maailman happoisimpiin järviin ja sen pH on miltei nolla. Laguna Calientella on tapahtunut useasti hydrovulkaanisia purkauksia vuoden 1828 jälkeen, jolloin ensimmäinen purkaus tapahtui. Tulivuorenpurkaus
Vuoren rakenteessa vuorottelevat purkausjätteiden ja laavan eri kerrokset. Hapan laava on usein kaasupitoista ja sitkasta, jolloin kaasujen paineen nopeat muutokset voivat aiheuttaa räjähdyspurkauksia. On mahdollista, että koko vuori yksinkertaisesti räjähtää kappaleiksi, esimerkkeinä Krakataun ja St. Helensin purkaukset. Jos laava on erityisen sitkeää, se saattaa kovettua kraatteriin niin sanotuksi laavatapiksi. Tällöin räjähdyspurkauksen riski kasvaa erityisesti, sillä se antaa mahdollisuuden paineen nousuun vuoren sisällä. Jotkut vuoret kuten Vesuvius saattavat purkautua vuoroin rauhallisesti, vuoroin räjähdyspurkauksin. Vesuviuksen tunnetuin purkaus lienee vuonna 79 Pompejin, Herculaneumin ja Stabiaen tuhoon johtanut purkaus. Räjähdyspurkauksiin liittyy usein myös pyroklastinen pilvi, jossa räjähdyksen synnyttämä hienojakoinen ja tulikuuma tuhka- ja laavapöly polttaa kaiken eteen osuvan. Hecates Tholus
Mars Express -luotain osoitti, että tulivuori purkautui rajusti 350 miljoonaa vuotta sitten. Purkaus synnytti kalderan, joka on halkaisijaltaan 10 kilometriä. Oletusten mukaan jää täytti osittain kalderan 5–20 miljoonaa vuotta sitten. Ilmastomallien mukaan jäätä ei kuitenkaan enää nykyisin esiinny Hecates Tholuksella. Krakataun tulivuorenpurkaus 1883
Indonesian saarten edellisestä tulivuoren purkauksesta oli kulunut 200 vuotta. Krakatau hiljeni kesäkuun alussa, mutta alkoi purkautua uudelleen 16. kesäkuuta 1883. Samaan aikaan Perboewatanin kraatteri oli tuhoutunut pienehköissä räjähdyksissä. Heinäkuun puolivälissä tavattiin Sundasalmessa kelluvaa hohkakiveä. 11. elokuuta mennessä tuhka oli tuhonnut saaren kasvillisuuden. Supernova
Valesupernova on tapahtuma, jossa supermassiivinen tähti räjähtää vain osittain synnyttäen supernovalle tyypillisen paineaallon kuitenkin kirkastuen vain vähän verrattuna supernovaan. Valesupernovassa tähti ei myöskään tuhoudu kokonaan. Berkeleyn yliopiston tutkijat arvelevat että vuonna 1843 tapahtunut Eta Carinaen supernovaräjähdystä huomattavasti vaisumpi räjähdys olisi ollut valesupernova pintapurkauksen sijaan. Tutkijaryhmä myös arvelee että yli 30 auringon massaisten supermassiivisten tähtien loppuhetkiin saattaa kuulua useampia pienempiä räjähdyksiä ennen tähden luhistumista mustaksi aukoksi. Steamboat Geyser
Steamboat Geyser on Yellowstonen kansallispuiston Norrisin geysirlaaksossa sijaitseva geysir. Se on maailman korkeimmalla purkautuva aktiivinen geysir, ja se voi syöstä vettä jopa 90 metrin korkeuteen.
Steamboat Geyser purkautuu epäsäännöllisesti, pääosa sen vesisyöksyistä jää pieniksi. Suurten purkausten välillä voi olla neljä päivää tai jopa 50 vuotta. Isommat purkaukset kestävät noin 3–40 minuuttia, ja ne syöksevät kuumaa vettä jopa 90 metrin korkeuteen. Vain Waimangun geysirin on tiedetty purkautuneen korkeammalle, mutta se on ollut kuollut vuodesta 1904. Krakatau
Purkauksen voima oli tulivuoriasteikolla VEI 6, mikä vastaa 200 megatonnia. Voima oli noin neljä kertaa suurempi, kuin ihmisen räjäyttämä vetypommi Tsar-Bomba. Purkaus sinkosi ilmaan 10 kuutiokilometriä tiheää kiveä (DRE) vastaavan määrän ainetta. Saturn V
Kaikkiaan Saturn V -raketteja laukaistiin vuosina 1967–1973 13 kertaa, joista kaikki onnistuivat. Saturn V:n tärkein tehtävä oli Apollo-avaruusalusten kuljettaminen avaruuteen ja Kuuhun. Yellowstonen kansallispuisto
Yellowstonen kalderan suuri purkaus olisi todennäköisesti katastrofaalinen elämälle Pohjois-Amerikassa. Purkausta edeltäisivät voimakkaat maanjäristykset ja laavaa nousisi maan pinnalle. Lopulta supertulivuori purkautuisi ja nostattaisi maan ilmakehään suuren määrän kaasuja ja tuhkaa, jotka yhdessä muodostaisivat ilmakehään peiton. Auringosta tuleva säteily ei kykenisi läpäisemään tätä peittoa, jolloin maapallon lämpötilat laskisivat äkillisesti. Seurauksena olisi ydintalvi, joka johtaisi uuteen jääkauteen. Jo itse purkaus luultavasti tuhoaisi paljon maata ja eliöitä, mutta ydintalven kylmyydellä ja siitä seurauksena olevalla nälänhädällä olisi katastrofaalisemmat seuraukset. Ensin purkaus vaikuttaisi vain Pohjois-Amerikkaan, mutta leviäisi nopeasti koskemaan muutakin maailmaa.
Yellowstonen alueella on noin 10 000 vulkaanista kohdetta, joista vain kolme prosenttia on geysireitä. Siitä huolimatta suurin osa maailman geysireistä sijaitsee Yellowstonessa. Useimmat alueen geysirit ovat pieniä ja purkautuvat vain muutaman metrin korkuisina, mutta tunnetaan kuusi geysiriä, jotka purkautuvat säännöllisesti yli 30 metrin korkeuteen. Yellowstonen kuuluisin geysir lienee "Old Faithful" eli "Vanha Uskollinen", josta purkautuu jopa 14 000–32 000 litraa kiehuvaa vettä noin 30–55 metrin korkeuteen. "Old Faithful" houkuttelee paikalle paljon turisteja, vaikka se ei ole edes puiston suurin geysir. Geysirin suosio ei perustukaan sen kokoon vaan purkauksien säännöllisyyteen: "Old Faithful" purkautuu 65–92 minuutin välein noin viiden minuutin ajan. Maailman suurin toimiva geysir on samaten puistossa sijaitseva "Steamboat" (). Yellowstonessa on myös fumaroleja, travertiiniterasseja, kuplivia muta-altaita ja kuumia lähteitä, jotka ovat puiston yleisimpiä vulkaanisia kohteita. Pavonis Mons
Pavonis Mons on tulivuori Marsissa. Se on keskimmäinen Tharsiksen ylängön kolmesta suuresta tulivuoresta ("Tharsis Montes"). Sen pohjoispuolella on Ascraeus Mons ja eteläpuolella Arsia Mons. Pavonis Mons on noin 14 kilometriä korkea ja se purkautui viimeksi noin 300 miljoonaa vuotta sitten. Filodemos
Pison Papyrusten huvilassa Herculaneumissa oli ilmeisesti suuri kirjasto, joka koostui suurelta osin epikurolaisista teksteistä. Monista kirjoituksista oli kirjastossa useampi kuin yksi kappale, mikä saattaa viitata siihen, että tämä osa Pison kirjastoa oli Filodemoksen oma. Kirjasto hautautui Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79, mutta papyrukset ovat säilyneet osittain vaikkakin hiiltyneinä. 1700-luvulla rakennuksen kaivauksissa löydettiin suuri määrä papyruskääröjä. Ne tunnetaan nimellä Herculaneumin papyrukset. Ne sisälsivät 36 Filodemoksen nimiin laitettua tutkielmaa, jotka käsittelivät muun muassa musiikkia, retoriikkaa, etiikkaa, merkkejä, hyveitä ja paheita, hyvää kuningasta, sekä puolustivat epikurolaista filosofiaa stoalaisten ja peripateetikkojen näkemyksiä vastaan. Ensimmäiset Herculaneumista löydetyt Filodemoksen kirjoitusten katkelmat julkaistiin vuonna 1824. Vedenpaisumusmyytit
Geologisten ja arkeologisten todisteiden mukaan Egeanmeren Theran eli Santorínin saarella on noin 1630–1600 eaa. tapahtunut erittäin voimakas tulivuorenpurkaus ja sen aiheuttama tsunami. Jotkut ovat väittäneet tämän antaneen aiheen kreikkalaiselle myytille Deukalionin tulvasta ja myös Atlantis-tarulle.. "Gilgameš"-eepos on kuitenkin niin vanha, ettei tämä tapahtuma voi olla siinä esiintyvän tai myöskään Raamatun vedenpaisumuskertomuksen aiheena. Pompeji
Pompeji eli Pompeiji () oli roomalainen kaupunki Italiassa Campaniassa nykyisen Pompein kunnan alueella. Se hautautui Vesuviuksen purkauksessa vuonna 79. Samalla tuhoutuivat myös Herculaneumin, Stabiaen, Oplontisin ja Boscorealen kaupungit. Pompeji on ollut laajojen arkeologisten tutkimusten kohteena vuodesta 1748 lähtien ja on siksi parhaiten tunnettu antiikin maaseutukaupunki. Suuri osa kaupungista on kuitenkin yhä tutkimatta. Kaivaukset jatkuvat edelleen ja uusia löytöjä tehdään usein. Pompeji on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997 alkaen. Puʻu ʻŌʻō
Puʻu ʻŌʻō on tulivuori Kīlauean tulivuoren itäisellä rift-vyöhykkeellä () Havaijilla. Puʻu ʻŌʻō on purkautunut jatkuvasti 3. tammikuuta 1983 alkaen. Se on pisimpään yhtäjaksisesti jatkunut purkaus 500 vuoden aikana. Purkaus alkoi yhdestä aukosta mutta kesäkuuhun jälkeen se alkoi laajentumaan ja käsitti kolmen vuoden kuluttua 44 erillistä laavapurkausta. Bárðarbunga
Historiallisella ajalla tulivuori on purkautunut 250–600 vuoden välein. Islannin ja koko maapallon suurin yksittäinen laavapurkaus tapahtui juuri Bárðarbungassa. Tulivuoriasiantuntijat arvioivat, että tähän mennessä viimeinen merkittävä purkaus sattui vuonna 1477, ja purkaus aiheutti laajimman laavavirran maailmassa tuhanteen vuoteen. Bárðarbunga
Vuonna 1996 Bárðarbunga sulatti jäätikköä ja aiheutti valtaisan jökulhlaupin. Helmikuussa 2011 tutkijat ilmoittivat uuden purkauksen olevan mahdollinen.
1970-luvulta alkaen seismisesti aktiivinen tulivuori alkoi elokuussa 2014 näyttää heräämisen merkkejä. Maanjäristyksiä on todettu jatkuvasti. Veden sähkönjohtavuus oli lisääntynyt, mikä kertoi, että maan uumenista on jotain ainesta päässyt veden sekaan. Purkautumisriski oli aamulla 20. elokuuta viisiportaisella asteikolla toiseksi korkeimmalla eli nelosella. Purkaus alkoi 28. elokuuta 2014 ja jatkui yhtäjaksoisesti 28. helmikuuta 2015 saakka. Kljutševskaja sopka
Kljutševskaja sopka on noin 6 000 vuotta vanha. Se on purkautunut säännöllisesti ilman pitkiä inaktiivisuusjaksoja. Viimeisten 3 000 vuoden aikana se on purkautunut yli 100 kertaa, ensimmäiset historialliset dokumentaatiot ovat 1600-luvun lopulta.