Missä Markian Popov kuoli?
Markian Popov
Markian Mihailovitš Popov () (15. marraskuuta 1902 Ust-Medveditskajan kylä, nykyinen Volgogradin alueen Serafimovitšin kaupunki – 22. huhtikuuta 1969 Moskova, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliiton puna-armeijan kenraali ja Neuvostoliiton sankari. Markian Popov
Sodan päätyttyä loppukeväästä 1945 hän johti Lvivin sotilaspiiriä vuoteen 1946, jolloin hänet siirrettiin Taurian sotilaspiirin (Krimin alue) komentajaksi. Tehtävässä hän pysyi vuoteen 1954 saakka. Vuosina 1955–1956 hän toimi maavoimien taistelukoulutuksen kehittämislaitoksen päällikkönä ja 1956–1962 maavoimien apulaiskomentajana sekä maavoimien esikuntapäällikkönä. Vuonna 1962 hänestä tuli puolustusministeriön sotilastarkastaja-neuvonantaja. Hän pysyi tehtävässä kuolemaansa saakka. Hän kuoli tapaturmaisesti kotinsa palossa Moskovassa huhtikuussa 1969. Hänen hautansa sijaitsee Novodevitšin hautausmaalla Moskovassa. Markian Popov
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamuksesta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Mikko Kokko
Kokko pysyi Eino Rahjan läheisenä tukijana tämän kuolemaan asti. Stalinin puhdistusten aikana Kokko teki useita ilmiantoja Antti Hyvösestä, joka hänen mukaansa oli suojellut puolueen vihollisia. SKP:n johto yritti hankkiutua Kokosta eroon, mutta turvallisuuspoliisi NKVD ilmeisesti suojeli häntä vanhana työntekijänään koko puhdistusten ajan. Kokko eli vapaana Neuvostoliitossa vielä ainakin vuonna 1939. Hän kuoli Leningradissa kaupungin piirityksen aikana tammikuussa 1942 ja hänet haudattiin Serafimin hautausmaalle. Mihail Pavlovitš Romanov
Suuriruhtinas Mihail Pavlovitš Romanov (8. tammikuuta 1798 Pietari – 9. syyskuuta 1849 Varsova) oli Venäjän keisarin Paavali I:n ja keisarinnan Maria Fjodorovnan nuori lapsi. Mihaililla oli yhdeksän sisarusta, mutta Olga Pavlovna Romanova kuoli vain kolmen vuoden vanhana. Markian Popov
Toisen maailmansodan aikana Popov ehti osallistua useisiin ratkaiseviin taisteluihin. Hän oli mukana Moskovan ja Leningradin puolustuksessa, Stalingradin ja Kurskin taisteluissa sekä Itä-Karjalan ja Baltian valtaamisessa. Hänet palkittiin sodan aikana ja sen jälkeen useilla mitaleilla sekä Neuvostoliiton sankarin arvolla vuonna 1965. Aleksandr Mihailov
Mihailov pidätettiin marraskuussa 1880. Helmikuussa 1882 pidetyssä ns. 20:n oikeudenkäynnissä häntä syytettiin Aleksanteri II:n murhan valmistelusta. Mihailov tuomittiin ensin kuolemaan, mutta myöhemmin tuomio muutettiin elinkautiseksi pakkotyöksi. Oikeudenkäynnin aikana hän piti voimakkaan puheen vallankumouksellisten aatteiden puolesta. Mihailov kuoli 29-vuotiaana Pietari-Paavalin linnoituksen vankisellissä. Skoptsit
Selivanov eli 18 vuotta Pietarissa opetuslapsensa rakennuttamassa talossa ja nautti kaksinkertaista kunniaa Kristuksena ja tsaarina. Vuonna 1797 hänet pidätettiin jälleen tsaari Paavali I:n määräyksestä ja vangittiin hullujenhuoneeseen. Tsaari Aleksanteri I:n aikana hänet vapautettiin, mutta hän joutui vuonna 1820 jälleen lukkojen taakse, tällä kertaa luostariin Suzdalissa. Hän kuoli siellä vuonna 1832 noin satavuotiaana. Georgi Aleksandrovitš Romanov
Georgi kuoli 9. elokuuta vuonna 1899. Georgin kuolema oli Nikolaille suuri järkytys, koska veljekset olivat olleet aina läheisiä ja olivat lapsena olleet leikkitovereita. Georgi osasi kertoa vitsejä, joista parhaimmat Nikolai oli kirjoittanut muistiin – Nikolai säilytti vitsit laatikossa aina Jekaterinburgin teloitukseen asti. Monta vuotta Georgin kuoleman jälkeen Nikolailla oli tapana lukea Georgin vitsejä aina kun häntä suretti. Georgin kuoleman jälkeen veli Mikael Aleksandrovitšista tuli kruununperillinen, kunnes Nikolaille syntyi poika, Aleksei vuonna 1904. Popov
Popov Stepan Petritšenko
Stepan Maksimovitš Petritšenko (; 6. tammikuuta 1893 Jekaterinoslavin kuvernementti – 2. kesäkuuta 1947 Vladimir) oli venäläinen vallankumouksellinen matruusi, joka oli yksi bolševikkien valtaa vastaan vuonna 1921 nousseen Kronstadtin kapinan johtajista. Petritšenko asui kapinan kukistamisen jälkeen pakolaisena Suomessa, kunnes hänet vuonna 1945 luovutettiin niin sanottujen Leinon vankien joukossa takaisin Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli vankeudessa. Markku Linnoila
Markku Linnoilan erittäin laaja tieteellinen työ kattoi yli 400 artikkelia vertaisarvioiduissa lehdissä ja yli 100 kirjan lukua. Hän oli yksi maailman viitatuimpia psykiatrian tutkijoita aikanaan. Vuonna 1998 hän menehtyi syöpään. Pavel Aleksandrovitš Romanov
Venäjän vallankumouksen yhteydessä Pavel Aleksandrovitšin poika Vladimir Palei pidätettiin ja vietiin ensin Kiroviin ja myöhemmin Jekaterinburgiin ja Alapajevskiin, jossa hänet teloitettiin heinäkuussa 1918 useiden muiden tsaariperheen sukulaisten kanssa. Lev Sedov
Sedov kuoli helmikuussa 1938 pariisilaisessa kunnallisessa sairaalassa umpisuolileikkausta seuranneisiin komplikaatioihin. Leikkaus oli suoritettu aiemmin venäläisten valkoisten emigranttien ylläpitämässä yksityissairaalassa, johon hän oli mennyt hoidattamaan umpisuolentulehdustaan. Kyseistä sairaalaa oli suositellut Sedovin ystävä Mark Zborowski, joka myöhemmin paljastui Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu NKVD:n agentiksi. Tämän vuoksi Sedovin kuolemaa on epäilty NKVD:n järjestämäksi murhaksi ja myös Trotski itse uskoi tähän. Zborowskin tiedetään tiedottaneen NKVD:lle Sedovin kirjautumisesta sairaalaan. NKVD:n apulaisjohtaja Pavel Sudoplatov myönsi myöhemmin muistelmissaan avoimesti olleensa vastuussa Trotskin salamurhan järjestämisestä vuonna 1940, mutta kiisti NKVD:n olleen osallisena Sedovin kuolemaan. Konstantin Korovin
Korovin asui pääasiassa Moskovassa. Vuonna 1923 hän muutti Pariisiin auttaakseen nuorena onnettomuudessa vammautunutta poikaansa, jonka molemmat jalat oli amputoitu. Korovinin töistä oli suunnitteilla järjestää suuri näyttely Pariisissa, mutta hänen työnsä varastettiin ja taiteilija jäi puille paljaille. Ansaitakseen elantonsa hän loi uudestaan ja uudestaan Venäjän talvia ja Pariisin bulevardeja kankaalle. Korovinin pojasta Alekseista tuli myöhemmin huomattava venäläis-ranskalainen taidemaalari, joka kuoli oman käden kautta vuonna 1950. Markku Veijalainen
Markku ”Mape” Veijalainen (s. 2. maaliskuuta 1947 Hämeenlinna) on suomalainen radio- ja tv- sekä lehtitoimittaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvulla, jolloin hän juonsi suosittua "Popsävel-65" -radio-ohjelmaa sekä esimerkiksi vuonna 1969 lähetettyä "Jälkipuintia"-nimistä popmusiikkiohjelmaa. Hän myös pyöritti jonkin aikaa Vexi Salmen kanssa "mv-production" -ohjelmatoimistoa, joka myi muun muassa Irwin Goodmania. Lucia Popp
Popp menehtyi pahanlaatuiseen aivokasvaimeen 1993, ollessaan 54-vuotias. Anastasia Mihailovna Romanova
Anastasia piti juhlimisesta ja pelasi usein uhkapeliä muun muassa Monte Carlossa. Anastasia Mihailovna kuoli Cannesin lähellä Ezessä vuonna 1922. Aleksandr Popov (fyysikko)
Popov syntyi Ural-vuorilla sijaitsevassa Turinkije Rudnikin kaupungissa (nyk. Krasnoturinsk). Hänen isänsä oli pappi ja myös Popovin lapsuuden opinnot tähtäsivät pappistutkintoon. 18-vuotiaana Popov kiinnostui luonnontieteistä ja valmistui 23-vuotiaana Pietarin yliopistosta. Valmistumisensa jälkeen Popov opetti samaisessa yliopistossa fysiikkaa ja matematiikkaa. Myöhemmin laitoksen rahoitusta karsittiin ja Popov joutui vaihtamaan työpaikkaa. Pjotr Lavrov
Lavrov oli aluksi sitä mieltä, että edistys tuli kriittisesti ajattelevien yksilöiden toiminnasta. Intellektuellien osuus oli valistaa ihmisiä, jotta he saavuttaisivat sosialismin moraalisen idea. Myöhemmin Lavrov kääntyi marxismiin ja varasi taloudelle suuremman osan poliittisessa muutoksessa. Lavrov oli tuottelias kirjoittaja. Hän toimitti "Narodnaja Voljan" lukuisia julkaisuja ja järjesti sosialistisia keskustelupiirejä Pariisissa ja muualla. Lavrov kuoli Pariisissa 1900. Dmitri Furmanov
Furmanovin romaanit, novellit ja kertomukset ovat aatteellisia, omakohtaisia ja dokumenttipohjaisia kansalaissodan kuvauksia. Hän toimi Moskovan proletaarikirjailijoiden yhdistyksen (MAPP) sihteerinä ja oli yksi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen (RAPP) perustajista. Hän kuoli influenssan jälkitautiin. Kirjailijan mukaan on nimetty hänen syntymäkaupunkinsa Furmanov (tuolloin Sereda). Leonid Popov
Popov oli ilmavoimien lentäjä ja hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen 27. huhtikuuta 1970. Hän lensi Sojuz 35-, Sojuz 40- ja Sojuz T-7 -lennoilla ollen avaruudessa 200 vuorokautta ja 14 tuntia. Hän siirtyi eläkkeelle kosmonauttijoukoista 13. kesäkuuta 1987. Nikita Magalov
Pariisissa Magalov tapasi Prokofjevin, Ravelin ja Rahmaninovin, joiden musiikki vaikutti merkittävästi hänen uraansa. Hän myös ystävystyi Joseph Szigetin kanssa siellä. Hän teki yhteistyötä Szigetin kanssa ja meni naimisiin tämän tyttären kanssa. Vuosina 1949–1959 hän piti säännöllisesti mestarikursseja Genevessä. Hänen useimmat levytyksensä ovat vuoden 1960 jälkeen tehtyjä. Vielä kaudella 1990–1991 Magalov piti kuuden konsertin sarjan, jossa hän esitti lähes koko Chopinin tuotannon. Hän kuoli syöpään 1992. Albin Koponen (apteekkari)
Albin Koponen kuoli 1917 ja hänet on haudattu Joensuuhun. Koposen perustama lääkelaboratorio jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1960 saakka jolloin sen osake-enemmistö siirtyi lääketehdas Orionin haltuun. Nurmijärvellä tehtaan toiminta päättyi 1964. Matolääkkeen raaka-aineena käytetty kivikkoalvejuuri valittiin vuonna 1996 Nurmijärven nimikkokasviksi.
Tehdasrakennus jäi tyhjilleen ja hylätyksi; se vaurioitui pahasti ilkivallan vuoksi 70-luvun lopuilla ja lopulta purettiin vähin äänin. Nikolai Punin
Punin toimitti lukuisia lehtiä, ja oli myös perustamassa ikonografian osastoa Venäjän valtion museoon. Punin oli runoilija Anna Ahmatovan elämänaikainen ystävä ja avomies. Hän oli syytettynä Leningradin jutussa ja hänet tuomittiin työleirille Vorkutaan, jossa hän kuoli. Daniil Markov
Pelattuaan kauden Red Wingsissä Markov palasi Venäjälle. Hän pelasi kaudet 2007–2010 Dynamo Moskovassa. Kauden 2010–2011 Markov aloitti Vitjaz Tšehovissa, mutta siirtyi loppukaudeksi SKA Pietariiin. Kesällä 2011 Markov palasi Tšehoviin. Hän oli Tšehovin kapteeni kaudella 2011–2012 ja pelasi joukkueessa tammikuulle 2012, jolloin hänet myytiin Metallurg Magnitogorskiin. Hän palasi Tšehoviin kaudeksi 2012–2013, mutta siirtyi jälleen joukkueesta kesken kauden, tällä kertaa TsSKA Moskovaan. Nikolai Vavilov
Vavilov joutui 1930-luvun lopulla Stalinin ja kommunistipuolueen epäsuosioon, kun hänen vastustajakseen noussut Trofim Lysenko onnistui saamaan omille, pseudotieteellisille opeilleen puolueen jakamattoman hyväksynnän. Vavilov vangittiin 1940 ja tuomittiin lähimpien tutkijakollegojensa kanssa isänmaanpetturuudesta ja tuholaistoiminnasta, aluksi jopa kuolemaan. Vaikka tuomio muutettiin 20 vuoden vankeudeksi, Vavilov kuoli kuitenkin jo 1943 aliravitsemuksen johtamaan halvaukseen Saratovin vankilassa. Markian Popov
Hyökkäys oli kuitenkin menestys, ja Pauluksen 6. armeija jäi saartoon. Semjon Timošenkon Stalingradin jälkeisen hyökkäysoperaatio Tähden kärkenä toimineet Popovin neljä panssariarmeijakuntaa valtasivat Harkovan 2. helmikuuta. Lisäksi ne puhkaisivat saksalaisten linjat, ylittävät Donetsin ja painostivat saksalaisten selustaa. Erich von Manstein käynnisti kuitenkin voimakkaan vastahyökkäyksen, ja Harkovan taistelun jälkeen saksalaiset onnistuivat ajamaan puna-armeijan kaupungista ja tuhoamaan osan Popovin taisteluosastosta. Vastahyökkäys onnistui von Mackensenin 1. panssariarmeijan ja von Richthofenin 4. ilma-armeijan yhteisoperaationa. Popov menetti tässä taistelussa kolme jalkaväkidivisioonaa ja yhden panssariarmeijakunnistaan, yhteensä 615 panssarivaunua. Tämän jälkeen Popov siirtyi puna-armeijan ylimmän johdon alaisen reservinyhtymän komentajaksi Kurskin alueelle. Yhtymä nimettiin aluksi reservirintamaksi ja uudelleen Aron sotilaspiiriksi. Sotilaspiiri nimettiin Arorintamaksi Kurskin taistelun alettua 9. heinäkuuta, jolloin sen komentajaksi tuli Ivan Konev. Toivo Antikainen
Moskovan rauhansopimuksen myötä Antikainen sekä Adolf Taimi luovutettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta maan viranomaisille 3. toukokuuta 1940. Saavuttuaan Antikainen esitti kiusallisia kysymyksiä "kadonneista" tovereista ja – totuuden vähitellen valjettua hänelle – joutui usean kuukauden hermolomalle. Kesällä Antikainen valittiin Korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvostoon Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan edustajana. Syksyllä 1941 Antikaisen tehtävänä oli kuulustella puna-armeijan puolelle loikanneita Pärmin pataljoonan suomalaisia, joista hän valikoi desanteiksi sopivat. Antikainen menehtyi lento-onnettomuudessa lokakuussa 1941 lähellä Arkangelia. Antikainen kritisoi Neuvostoliitossa muun muassa Pravdan linjauksia ja on spekuloitu sillä, oliko Antikaisen kuolema sittenkään onnettomuus. Hänet on haudattu Kegostrovin saarelle. Nikolai Markov
Nikolai Jevgenevitš Markov (tunnettu myös nimellä Markov II; 14. huhtikuuta 1866 Kursk, Venäjän keisarikunta – 12. huhtikuuta 1945 Wiesbaden, Saksa) oli venäläinen oikeistoradikaali ja äärikansallismielinen poliitikko. Hän oli näkyvimpiä johtajia Venäjän kansan liitossa, joka oli mustina sotnioina tunnetun äärikonservatiivisen liikkeen tärkein järjestö. Markovia on kutsuttu Venäjän ”taantumuksen symboliksi”. Aleksandr Popov (ampumahiihtäjä)
Aleksandr Popov voitti kultaa Calgaryn 1988 olympialaisissa Neuvostoliiton ampumahiihtoviestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Valko-Venäjää vielä neljänsissä olympiakisoissaan Naganossa 1998. Hän hiihti siellä hyvän 10 kilometrin kilpailun puhtaalla ammunnalla ja oli 16 kilpailijan ehdittyä maaliin tuloslistalla ensimmäisenä mutta rankan lumisateen vuoksi kilpailu päätettiin keskeyttää ja aloittaa uudelleen alusta seuraavana päivänä. Toisella yrityksellä Popov ampui ja hiihti heikosti ja jäi sijalle 55. Stanislav Petrov
Myöhemmin Petrov asui eläkeläisenä Frjazinon kaupungissa, Venäjällä. Hän kuoli 19. toukokuuta 2017. Markian Popov
Yhdysvaltalainen aikakauslehti Time kuvaili Popovia syyskuussa 1943 seuraavasti: Margaretha Krook
Krook kuoli toukokuussa 2001 75-vuotiaana syöpään, joka oli ilmennyt vasta pari kuukautta aiemmin. Hyvin nopeasti kuoleman jälkeen pystytettiin Dramatenin edustalle muistomerkki näyttelijälle. Jonkin verran todellista kokoa suurempi näköispatsas seisoo siinä rakennuksen kulmassa, jossa Krookilla oli tapana tupakoida ennen esitystä. Georgi Markov (kirjailija)
Georgi Mokejevitš Markov (, 19. huhtikuuta 1911 Tomskin läänin Novo-Kuskovon kylä – 26. syyskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Tapio Rautavaara
Terveyskeskuksessa Rautavaaran päähän ommeltiin tikit ja häntä neuvottiin olemaan vuorokauden verran liikkumatta. Häntä ei otettu tarkkailuun terveyskeskukseen, vaikka hän oli niin huonossa kunnossa, ettei pystynyt kävelemään ulos omin jaloin. Hänet vietiin kotiin Pekkalan autolla. Kun Rautavaaraa nostettiin autoon, hän löi päänsä oven karmiin, mikä mahdollisesti aiheutti lisää vahinkoa. Rautavaara menehtyi seuraavana yönä kello yksi aivoverenvuotoon kotonaan Oulunkylässä. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle. Andrei Markov
Andrei Andrejevitš Markov (; 14. kesäkuuta 1856 Rjazan – 20. heinäkuuta 1922 Petrograd) oli venäläinen matemaatikko, jonka stokastistisia prosesseja koskevat tutkimukset olivat merkittäviä. Hänen tutkimuksistaan tunnetaan erityisesti Markovin ketjut ja Markovin prosessi. Hänen mukaansa on nimetty myös Markovin epäyhtälö todennäköisyyslaskennassa. Stanislav Markelov
Markelov tuli tunnetuksi toimiessaan murhatun tšetšeenitytön Elza Kungajevan perheen asianajajana. Kungajeva murhattiin raa'asti vuonna 2000. Teosta tuomittu venäläiseversti Juri Budanov päästettiin vankilasta ehdonalaiseen vapauteen tammikuussa 2009, muutamaa päivää ennen Markelovin ja Baburovan murhia. Markelov oli yksi vapauttamista julkisesti vastustaneista opposition edustajista. Markelovin murhan motiiviksi onkin epäilty hänen toimintaansa Budanovin vapautusta vastaan. Kungaevan isä on kertonut julkisuudessa Markelovin kertoneen hänelle saamistaan uhkauksista. Kollegat kertovat hänen saaneen uhkauksia jo oikeudenkäynnin aikana jopa itseltään Budanovilta. Budanov kuitenkin itse kiisti julkisuudessa osallisuutensa murhiin ja kutsui sitä provokaatioksi, jonka tarkoitus on viilentää venäläisten ja tšetšeenien välejä. Veikko Lavi
Parin viimeisen elinvuotensa aikana Lavia olivat alkaneet vaivata yhä uudelleen toistuneet verenkiertohäiriöt ja huimauskohtaukset. Erään sellaisen, aiempia vakavamman jälkeen keväällä 1996 Lavi vietiin varmuuden vuoksi toipumaan sairaalaan, jossa hän näytti aluksi virkistyvän. Lavi kuoli Haminan sairaalassa toukokuun 23. päivän vastaisena yönä. Hänen pöytälaatikoistaan kuoleman jälkeen löytyneet viimeiset laulujen luonnokset osoittivat, että monet ideat olivat jääneet pahasti kesken ja jo melko sekaviksi yritelmiksi. Lavin viimeisinä vuosinaan luonnostelema romaani "Varatöiden vanki" jäi keskeneräiseksi. Aleksandr Popov (uimari)
Kuukausi Atlantan kisojen jälkeen Popovia puukotettiin Moskovassa ja hän sai vaurioita moniin sisäelimiinsä, muun muassa munuaisiin ja keuhkoihin. Hänet leikattiin ja hän toipui vammoistaan kolme kuukautta. Vuoden 1997 EM-kisoissa Popov palasi jälleen voittajaksi. Vuonna 1998 hänet valittiin Kansainväliseen olympiakomiteaan. Pavel Popovitš
Pavel Romanovitš Popovitš (, "Pavlo Romanovytš Popovytš"; 5. lokakuuta 1930 – 30. syyskuuta 2009 Hurzuf, Ukraina) oli ukrainalainen kosmonautti. Avaruuslennot, joille hän osallistui, olivat Vostok 4 vuonna 1962, jolloin hän oli 4. neuvostoliittolainen ja kaikkiaan kuudes ihminen maan kiertoradalla, ja Sojuz 14 vuonna 1974. Jevgeni Popov
Jevgeni Popov (Евгений Анатольевич Попов; s. 5. tammikuuta 1946 Krasnojarsk, Venäjä) on venäläinen kirjailija, joka on tunnettu novelleistaan. Hän opiskeli geologiksi, mutta on ollut kirjailija Moskovassa vuodesta 1975. Nikolai Pankin
13. lokakuuta 2018 Pankinin uutisoitiin kuolleen 69-vuotiaana. Grigori Potjomkin
Ikääntyvä, viehätysvoimansa menettänyt, ylipainoinen ja epäsäännöllisten elämäntapojensa turmelema silmäpuoli sotamarsalkka kärsi elämänsä loppupuolella takaiskuja suhteessa keisarinnaan, kun entistä nuoremmat rakastajat valloittivat tämän sydämen. Erityisesti 1780-luvun lopulla esiin noussut Platon Zubov sai Taurian ruhtinaan arvonimen saaneen Potjomkinin turhaan yrittämään hänen syrjäyttämistään. Marsalkka järjesti keväällä 1790 eräänlaisena jäähyväisinä hallitsijalleen suurenmoiset juhlat, joiden päätyttyä hän poistui Pietarista. Tapahtumasta huolimatta heidän kirjeenvaihtonsa jatkui. Hän päätti viedä päätökseen rauhanneuvottelut, joita oli käynyt jo pitkään Turkin suunnalla. Lokakuussa 1791 hän kuitenkin keskeytti rauhanneuvottelut lähteäkseen Etelä-Venäjälle perustamaansa Nikolajevin kaupunkiin. Alati pahenevat vaivat hankaloittivat yhä enemmän hänen elämäänsä. Matka Nikolajeviin ei tehnyt poikkeusta, sillä kärrymatkan epätasaisuus vain pahensi hänen oloaan. Hän pyysi lopulta, että hänet talutettaisiin tien varteen nurmelle lepäämään. Kedosta tuli hänen kuolemansa näyttämö. Aleksandr Popov (jääkiekkoilija)
Aleksandr Aleksandrovitš Popov (s. 31. elokuuta 1980 Angarsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Avangard Omskia, jota on edustanut koko ammattilaisuransa ajan. Melko pienikokoinen Popov on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja laukoo oikealta. Maaliskuussa 2012 hänestä tuli Avangard Omskin seurahistorian eniten sarjaotteluita pelannut pelaaja ohittaen Dmitri Rjabykinin. Mate Parlov
Uransa jälkeen Parlov vetäytyi julkisuudesta ja muutti Fažanaan, Pulan kaupungin läheisyyteen. Pulassa hän piti omaa kahvilaa. Maaliskuussa 2008 hänellä diagnosoitiin keuhkosyöpää ja viisi kuukautta myöhemmin, 29. heinäkuuta, hän kuoli matkalla sairaalaan Pulassa. Michael Park
Park menehtyi Walesin MM-rallissa 2005, kun EK15:llä Markko Märtinin auto lähti kuljettajan hallinnasta ja osui kartanlukijan puoleinen kylki edellä puuhun. Park kuoli kolarissa saamiinsa vammoihin. Märtin selvisi onnettomuudesta vammoitta. Michael Parkin muistokivi paljastettiin 20. kesäkuuta 2006 Piritan tien varrella Tallinnassa, Virossa. Vladimir Markov
Markov vangittiin entisen vallan edustajana, ja hän päätyi myöhemmin bolševikkien käsiin. Eräiden tietojen mukaan hän kuoli Krestyn vankilassa Pietarissa elokuussa 1919 nälkiintyneenä, kidutettuna ja mielenvikaisena. Aleksandr Popov (fyysikko)
Aleksandr Stepanovitš Popov (, 16. maaliskuuta 1859 Turinkije Rudnik – 13. tammikuuta 1906 Pietari) oli venäläinen fyysikko ja eräs radion varhaisia kehittäjiä. Nikolaus Poppe
Nikolaus Poppe (venäjäksi: Николай/Николас Николаевич Поппе, Nikolai/Nikolas Nikolajevitš Poppe, 27. heinäkuuta 1897 – 8. elokuuta 1991) oli tärkeä venäläinen kielitieteilijä. Hänet on usein mainittu nimellä NN Poppe akateemisissa julkaisuissa. Poppe kannatti altailaisten kielten hypoteettista kielikuntaa, joihin olisivat kuuluneet mongoli, turkki, tunguusikielet sekä mahdollisesti korean kieli. Francesco Giullino
Bulgarialaisen journalistin Hristo Hristovin mukaan Giullino oli toiminut salakuljettajana Bulgarian ja Kreikan rajalla ja hänet oli pidätetty kahdesti salakuljetuksesta. Kiinni jäätyään Giullino sai valita tuomitaanko hänet vankilaan vai ryhtyykö hän vakoojaksi. Giullino valitsi vakoojan työn. Päämajana Kööpenhamina ja peitetyönä antiikkikauppias Giullino vakoili lännessä asuvia itäeurooppalaisia toisinajattelijoita. Hän oli Lontoossa vuonna 1978, kun Markov kuoli, ja on esitetty oletuksia, että hän murhasi Markovin. Waterloon silta
Saman päivän illalla Markoville nousi korkea kuume. Hän kuoli tuskissaan kolme päivää myöhemmin. Ruumiinavauksessa lääkärit löysivät hänen jalastaan pienen platinasta tehdyn kuulan. Esinettä tutkittaessa siitä löytyi kaksi reikää, joissa oli jäänteitä myrkyllisestä risiinistä. Vuonna 2005 Bulgarian salaisen poliisin arkistoja vuosi lehdistölle ja Markovin murhaajaksi paljastui italialaissyntyinen tanskalainen Francesco Giullino, joka toimi tuolloin Bulgarian agenttina. Plamen Markov
Markovin johdolla Bulgaria voitti EM-karsintalohkonsa ennen Kroatiaa häviten karsinnoissa vain yhden ottelun, senkin karsintojen viimeisellä kierroksella Kroatialle vieraissa 1–0. Itse lopputurnaus meni kuitenkin täysin penkin alle. Ruotsi tyrmäsi Bulgarian avausottelussa 5–0. Myös ottelut Tanskaa ja Italiaa vastaan päättyivät tappioon. Kisoista jäi käteen siis vain kolme tappiota, yhdeksän päästettyä ja vain yksi tehty maali. Markov sai kisojen jälkeen lähteä ja tilalle tuli entinen huippupelaaja Hristo Stoitškov. Konstantin Päts
Venäjän vuoden 1905 vallankumous muuttui Virossa ja Liivinmaalla väkivaltaisiksi levottomuuksiksi, jotka Venäjän hallitus kukisti verisesti. Päts toimi "Teatajan" päätoimittajana 12. lokakuuta 1905 asti, jolloin lehti lakkautettiin. Samana syksynä kaupunginhallitus hajotettiin ja korvattiin uudella saksalaisista koostuvalla. Päts määrättiin vangittavaksi, mutta hän pääsi pakoon. Hän pakeni maasta Saksan kautta Sveitsiin. Siellä ollessaan hänet tuomittiin Venäjällä poissa olevana kuolemaan. Sveitsistä Päts siirtyi 1906 Suomeen, Vihtori Alavan kotitaloon, Mäkelän tilalle Vantaan Linnaisiin, missä hän vietti kaksi vuotta. Aikansa kuluksi Päts kirjoitti. Vierailun muistoksi paikalla paljastettiin 23. helmikuuta 1998 hänen muistolaattansa. Tuolloin oli kulunut 80 vuotta hänen maanpakovuosistaan ja 124 vuotta hänen syntymästään. Markian Popov
Marraskuussa 1941 Popov nimettiin ensin 61. armeijan ja sitten 40. armeijan komentajaksi. Lokakuussa 1942 hänet siirrettiin Stalingradin rintaman apulaiskomentajaksi. Vuoden 1942 aikana hän toimi myös 10. reservin armeijan ja 5. rynnäkköarmeijan komentajana. 5. panssariarmeijan komentajana hän toimi vuodenvaihteen yli. Nikita Hruštšov toimi Stalingradin taistelun aikana alueen johtavana poliittisena upseerina. Muistelmissaan hän kertoi: Hruštšov tosin epäili, että Popov joi liian kovan humalan juhliessaan syntymäpäiväänsä operaatio Uranuksena tunnetun puna-armeijan vastahyökkäyksen kynnyksellä 15. marraskuuta, sillä Hruštšovin mukaan Popovin osuus hyökkäyksessä olisi saattanut sujua paremmin, mikäli hän olisi vain keskittynyt tehtävänsä valmisteluun. Mark St. John
St. John menehtyi 51-vuotiaana vuonna 2007 aivoverenvuotoon. Hän oli kamppaillut päihderiippuvuutensa kanssa jo joitain vuosia ennen kuolemaansa. St. John haudattiin Los Angelesin piirikunnan Rose Hills Memorial Parkin hautausmaalle Whittierin kaupunkiin. Vuoden 2006 syyskuussa St. John istui kahden viikon vankeustuomion ajan vankilassa jäätyään kiinni huumausainetarvikkeiden hallussapidosta ja yritettyään hävittää todistusaineistoa. Vankilatuomionsa aikana muut vangit pahoinpitelivät hänet erittäin vakavasti ja väkivaltaisesti, minkä on arveltu vaikuttaneen hänen ennenaikaiseen kuolemaansa. Miloš Trifunović
Maailmansodan päättyessä maanpakolaisuudessa olleita palasi takaisin Jugoslaviaan, jossa valta oli siirtynyt kommunuistipartisaanien johtajalle Josip Broz Titolle. Miloš Trifunović joutui kuten monet muutkin pakolaishallituksen kannattajat oikeuteen. Trifunović vangittiin 12. syyskuuta 1946 ja hänet tuomittiin joulukuussa 1946 kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen., Trifunović kuoli helmikuussa 1957 Belgradissa. Andrei Aleksandrovitš Popov
Andrei Aleksandrovitš Popov ( (4. lokakuuta 1821 Pietari – (18. maaliskuuta 1898 Pietari) oli Keisarillisen Venäjän laivaston amiraali ja laivasuunnittelija. Useat hänen suunnittelmistaan laivoista ovat tunnettuja huonosta merikelpoisuudesta. Valeri Karpov
Karpov kuoli 10. lokakuuta 2014. Hän oli ollut koomassa heinäkuusta 2014 lähtien saatuaan riidan seurauksena pullosta iskun päähänsä ja kaaduttuaan sen seurauksena portaissa. Pekka Siitoin
Viimeiset vuotensa Siitoin asui huvilallaan Vehmaalla. Siitoin kuoli ruokatorven syöpään joulukuussa 2003 Vehmaan terveyskeskuksessa. Nikolai II
Teloituspaikka Ipatjevin talo purettiin 1977, koska neuvostojohtajat pelkäsivät, että paikasta tulee keisarivaltaa kannattavien muistopaikka. Paikalle alettiin vuonna 2000 rakentaa kirkkoa, joka sai nimen Kirkko veren päällä. Se on Venäjän suurimpia kirkkoja, ja kirkossa oleva ikoni on kalleimpia. Kirkko on kaksikerroksinen, alempi on keisariperheen esirukouskirkko.
Moskovalainen elokuvaohjaaja Geli Rjabov julkaisi "Rodina-"lehdessä (Isänmaa) Romanovien salaisen hautapaikan vuonna 1989. Haudan toisen löytäjän jekaterinburgilaisen Aleksandr Avdoninin ehdotuksesta Rjabov kuitenkin ilmoitti paikan, joka oli vajaan kilometrin päässä oikeasta paikasta. Päivää sen jälkeen kun "Rodinan" numerot ilmestyivät Sverdlovskissa, metsään ilmaantui raskaita työkoneita, jotka alkoivat kaivaa maata Rjabovin ilmoittamasta väärästä paikasta ja kuljettivat pois kaiken irtaimen maan. "KGB", Avdoninin mukaan. Ioann Konstantinovitš Romanov
Maaliskuussa 1918 Ioann Konstantinovitš joutui lähtemään junalla Pietarista kohti Jekaterinburgia. Samalla junalla lähtivät myös suuriruhtinas Sergei Mihailovitš Romanov, Ioannin kaksi veljeä, ruhtinaat Igor Konstantinovitš Romanov ja Konstantin Konstantinovitš Romanov nuorempi sekä ruhtinas Vladimir Palei. Toukokuussa heidät kaikki siirrettiin Alapajevskiin, missä heitä pidettiin kahden kuukauden ajan vangittuina koulurakennuksessa. Heidät teloitettiin läheisellä metsäalueella sijainneessa kaivoskuilussa tsaariperheen kuoleman jälkeisenä yönä. Olavi Siippainen
Talvi- ja jatkosotiin Siippainen osallistui tk-miehenä. Sodan jälkeen hän toimi vapaana kirjailijana ja lehtimiehenä. Hän kirjoitti pakinoita ja kolumneja eri lehtiin ja toimi Suomen Sosialidemokraatin ja Sosialistisen Aikakauslehden kirjallisuusarvostelijana 1945–1947. Siippainen kirjoitti lehtijuttujaan eri nimimerkeillä kuten Iloinen, Petteri, Kaaleppi, Karho Otto, Kimpinen, Kimpinen Kalle, Mäikiä Urmas, O. S., O. S-nen, Robin Hood, Saarto Olavi, Svejk ja Uolevi. 1940-luvun lopulla hän asui Helsingissä ja osallistui "Urania" -piirin toimintaan. Tähän taidefilosofiaa ja klassista musiikkia harrastaneeseen piiriin kuuluivat muun muassa Eino Krohn, Kai Laitinen, Lassi Nummi, Lasse Heikkilä, Bo Carpelan, Paavo Rintala ja Jouko Tyyri. Viimeiset vuotensa Siippainen asui ensin Joensuun lähellä Paiholassa 1952–1959 ja sitten Siilinjärvellä 1959–1963. Siippainen kuoli sydänkohtaukseen Siilinjärvellä. Anastasija Baburova
Baburova kuoli tajuihinsa tulematta tammikuun 19. päivän iltana 2009 moskovalaisessa sairaalassa päivällä tapahtuneessa ampumisessa saamansa vakavan päävamman seurauksena. Baburova oli neljäs vuoden 2000 jälkeen ammuttu Novaja Gazetan toimittaja. Hänen ampumiseensa johtaneista tapahtumista on liikkeellä kaksi versiota. Yhden mukaan hänet ammuttiin yhdessä Markelovin kanssa, ja toisen mukaan hänet ammuttiin sen jälkeen kun hän yritti pidätellä Markelovin ampujaa. Baburova haudattiin kotikaupunkiinsa Sevastopoliin. Mihail Popkov
Ihmissudeksi kutsuttu Popkov raiskasi ja surmasi 22 naista vuosina 1994–2000 Angarskissa. Hän oli houkutellut päihtyneet uhrit poliisiautoonsa, surmannut nämä puukottamalla tai kirveellä, ja jättänyt ruumiit läheisiin metsiin, hautausmaille tai tienvarsiin. Popkov jäi kiinni vuonna 2012, ja tuomittiin tammikuussa 2015 elinkautiseen vankeuteen. Mark St. John
St. John menehtyi 51-vuotiaana 5. huhtikuuta 2007 aivoverenvuotoon. Viralliseksi kuolinsyyksi tulkittiin huumeiden yliannostuksesta aiheutunut aivoverenvuoto. Viimeinen St. Johnin elossa nähnyt henkilö oli hänen tyttöystävänsä, joka oli hänen seurassaan tämän kuolemaa edeltäneenä iltana ja on kieltänyt väitteen huumeidenkäytöstä. St. Johnin lähipiirin ja omaisten mukaan hänen ennenaikainen kuolemansa oli seurausta vuoden 2006 syyskuun vankilatuomion aikana tapahtuneesta pahoinpitelystä. Pavel Miljukov
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Miljukov pakeni Etelä-Venäjälle, missä hän toimi valkoisten joukkojen poliittisena neuvonantajana Venäjän sisällissodan aikana. Hän siirtyi sieltä Ranskaan. Maanpaossa Miljukov joutui monien attentaattien kohteeksi. Miljukov kuoli Aix-les-Bains'ssa vuonna 1943. Karoshi Lovers
Death Pop Mihail Bulgakov
Helmikuusta 1940 alkaen Bulgakovin ystävät ja sukulaiset valvoivat hänen vuoteensa vierellä. Bulgakov kuoli 10. maaliskuuta 1940, ja hänen siviilimuistotilaisuutensa järjestettiin seuraavana päivänä Neuvostoliiton kirjailijaliiton talossa. Ennen sielunmessun alkua moskovalainen kuvanveistäjä Sergei Merkurov poisti tekemänsä kuolinnaamion Bulgakovin kasvoilta. Bulgakov haudattiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan. Andrija Radović
Radović sovitteli välinsä Nikola I:n kanssa ensimmäisen maailmansodan sytyttyä ja joulukuussa 1915 hänestä tuli Montenegron talous- ja ulkoministeri. Huhtikuussa 1916 hän erosi ulkoministerin tehtävistään ja maan hävittyä sodan saman vuoden puolella hän seurasi Nikolai I:tä maanpakoon. Radović toimi 12. toukokuuta 1916 – 17. tammikuuta 1917 Montenegron pakolaishallituksen pääministerinä Pariisissa. Näihin aikoihin Radović alkoi kannattaa Montenegron liittämistä Serbiaan. Maaliskuussa 1917 Radovićista tuli Montenegro-komitean johtaja ja vuosina 1917–1918 hän julkaisi Genevessä ilmestynyttä lehteä nimeltä "Ujedninjenje", joka kannatti eteläslaavien liittoa. Kun Jugoslavian kuningaskunta sittemmin perustettiin, Radović toimi Serbian demokraattisen puolueen ("Srpska Demokratska Stranka") kansanedustajana ja kansallispankin puhemiehenä Belgradissa. Radović kuoli vuonna 1947 Belgradissa. Vladimir Popovkin
Popovkin kuoli 18. kesäkuuta 2014 israelilaisessa sairaalassa, jossa hän oli ollut syöpähoidossa. Oleg Popov
Oleg Konstantinovitš Popov (; 31. heinäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 2. marraskuuta 2016 Rostov-na-Donu) oli venäläinen sirkustaiteilija ja klovni. Hänet tunnettiin "Aurinkoisena klovnina". Hänellä oli patentoitu kasvomaalaustapa, ja hän piti omia esityksiään ilman muuta sirkusohjelmistoa täysille katsomoille. Mikael Aleksandrovitš Romanov
Luotettavimpien arkistolähteiden mukaan Mikael teloitettiin Permin lähistöllä 12. kesäkuuta 1918 Permin Tšekan käskystä. Zinaida Volkova
Volkovan tytär Alexandra Moglina (s. 1923) jäi Neuvostoliittoon äitinsä ja velipuolensa lähdettyä maasta ja asui isänsä Zahar Moglinin kanssa. Moglinin karkoittamisen jälkeen vuonna 1932, tyttärestä huolehti isoäiti Aleksandra Sokolovskaja. Sokolovskaja kuitenkin karkotettiin vuonna 1935 suurissa puhdistuksissa, ja hän kuoli pakkotyöleireillä. Aikuisena myös Aleksandra Moglina karkotettiin Kazakstaniin. Hän selviytyi ja palasi Moskovaan Stalinin kuoleman jälkeen. Moglina kuoli syöpään vuonna 1989. Leonid Popov
Leonid Ivanovitš Popov (, s. 31. elokuuta 1945 Oleksandrijassa, Kirovohradin alueella, Ukrainan SNT:ssä, Neuvostoliitossa) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti. Anatoli Martšenko
Martšenko sairastui aivokalvontulehdukseen ja kun se jäi hoitamatta, hän kuuroutui. Martšenko kuoli kuudennen vankeuskautensa aikana Tšistopolin vankilan sairaalassa 48-vuotiaana yli kolmen kuukauden syömälakon jälkeen, jolla hän pyrki kaikkien mielipidevankien vapauttamiseen Neuvostoliitossa. Hänen kuolemansa johti kansainväliseen vastalauseiden myrskyyn, joka oli keskeisiä syitä sille, että silloinen NKP:n pääsihteeri Mihail Gorbatšov vapautti viikon kuluttua Andrei Saharovin, joka palasi Moskovaan riemusaatossa. Tammikuun puolella Gorbatšov antoi 1987 määräyksen vapauttaa poliittisia vankeja suuressa mittakaavassa. Pjotr Nikolajevitš Romanov
26. heinäkuuta vuonna 1889 Pjotr nai Militza Petrovic-Njegosin, Montenegron kuninkaan Nikola I Petrović Njegošin tyttären. Hänen veljensä Nikolai puolestaan nai Militzan sisaren Anastasian vuonna 1907. Molemmat olivat hartaita ortodokseja ja montenegrolaiset olivat myös panslavisteja. Avioliitosta syntyi 4 lasta.Perheellä oli vaikutusvaltainen asema keisarillisessa hovissa 1900-luvun alussa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Pjotr ja Militza siirtyivät Krimille ja myöhemmin 1919 pakenivat Etelä-Ranskaan, jossa Pjotr kuoli vuonna 1931. Militza kuoli Aleksandriassa, Egyptissä vuonna 1951. Georgi Markov (toisinajattelija)
Markov kirjoitti toisesta maailmansodasta ja kritisoi kansallissosialismin valtaa maassa. Todor Živkov yritti rohkaista nuoria kirjailijoita kirjoittamaan sodasta. Markovin näytelmiä ei julkaistu Bulgariassa ja kommunistiset sensorit hyökkäsivät niiden kimppuun. Francesco Giullino
Francesco Gullino (tai Giullino) on italialaissyntyinen Tanskassa pitkään asunut henkilö, jota epäillään bulgarialaisen toisinajattelijan Georgi Markovin murhasta Lontoossa vuonna 1978. Giullino tunnettiin salanimellä "Piccadilly". Markov oli bulgarialainen toimittaja, joka työskenteli Radio Free Europella, BBC:llä, Deutsche Wellessä, jossa hän toimitti radio-ohjelmaa kommunistiseen Bulgariaan ja arvosteli etenkin maan itsevaltaista nepotistista johtajaa Todor Živkovia. Markovin murhan takana epäillään olevan Bulgarian salainen poliisi, joka palkkasi Giullinon surmatyön tekijäksi. Lavrenti Berija
Ždanov kuoli äkillisesti elokuussa 1948 ja Berija ja Malenkov pönkittivät valtaansa Ždanovin tukijoiden puhdistuksella. Yli 2000 teloitetun joukossa olivat Ždanovin varamies Aleksei Kutzenov, talousjohtaja Nikolai Vozneseski, Leningradin puoluejohtaja Pjotr Popkov ja Venäjän SFNT:n pääministeri Mihail Rodionov. Ždanovin kuoleman jälkeen Nikita Hruštšovia alettiin pitää mahdollisena vaihtoehtona Berijan–Malenkovin akselille. Konstantin Pavlovitš Romanov
Konstantin joutui pakenemaan Puolan kansannousua vuonna 1830. Hän kuoli koleraan Vitebskissä vuonna 1831. Traitšo Kostov
Kostov työskenteli nuoruudessaan muun muassa Bulgarian kansalliskokouksen pikakirjoittajana ja oli mukana kommunistien toiminnassa 1920-luvulta alkaen. Hän oleskeli Neuvostoliitossa vuosina 1929–1931, 1932–1935 ja 1936–1938, ja työskenteli Kommunistisessa internationaalissa. Hänet valittiin Bulgarian kommunistisen puolueen politbyroohon vuonna 1936. Toisen maailmansodan aikana hän toimi maan alla, kunnes jäi kiinni vuonna 1942. Hän vältti täpärästi kuolemantuomion, minkä myöhemmin väitettiin johtuneen hänen maan salaisen poliisin kanssa tekemästään sopimuksesta. Kommunistien noustua Bulgariassa valtaan sodan jälkeen Kostovin on sanottu olleen korkeimmillaan kolmanneksi vaikutusvaltaisin henkilö puolueen hierarkiassa. Hän toimi helmikuusta 1945 joulukuuhun 1948 puolueen keskuskomitean sihteerinä ja oli Bulgarian varapääministerinä maaliskuusta 1946 maaliskuuhun 1949.
Kannattaessaan Bulgarian itsenäistä talouspolitiikkaa Kostovin katsottiin olleen mielipiteissään liian lähellä Jugoslavian johtaja Josip Broz Titoa, jonka Neuvostoliitto tuomitsi vuonna 1948. Kostov syrjäytettiin ”titolaisiin” kohdistuneen puhdistuksen alkaessa tammikuussa 1949. Näytösoikeudenkäynti häntä vastaan käynnistyi 7. joulukuuta 1949. Kostovia syytettiin osallisuudesta Jugoslaviasta käsin johdettuun ”operaatio Kostoviin”, johon sisältyi vakoilua länsivaltojen hyväksi ja jonka tavoitteena oli kansandemokratian kumoaminen. Hankkeen väitettiin kytkeytyneen ministeri Laszlo Rajkin Unkarissa johtamaan vastaavaan operaatioon. Kostov oli taipunut itsekritiikkiin puoluekokouksessa, mutta julistautui oikeudenkäynnissään syyttömäksi. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin hirttämällä joulukuussa 1949. Oikeudenkäynnin kymmenen muuta syytettyä tuomittiin pelkästään vankeuteen. Nikolai Stepulov
Uransa jälkeen hän työskenteli ruumiillisessa työssä tehtaassa, metsässä puunhakkuussa ja turpeennostossa. Nyrkkeilyyn hän osallistui erotuomarin tehtävissä. Alkoholi astui Stepulovin elämään entistä suuremmassa roolissa. Hän sai lyhyempiä vankeustuomioita jo 1950-luvun alussa. Vapauduttuaan hän uusi rikoksia. Niinpä vuonna 1955 hänet tuomittiin varkaudesta seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Hänet vapautettiin kuitenkin neljän vankeusvuoden jälkeen. Vapautumisen jälkeinen aika ei muuttanut hänen elämäänsä, vaan rikoksia kertyi senkin jälkeen. Viimeiset vuodet elämästään Stepulov kärsi Parkinsonin taudista. Hän kuoli 2. tammikuuta 1968 Tallinnassa vankilasairaalassa hieman ennen 55:ttä syntymäpäivää. Pier Paolo Pasolini
Pasolinilla oli ollut tapana hakea maksullista seksiseuraa Rooman, usein jopa vaarallisiksi tunnetuista, ”iskupaikoista”. Eräs tunnetuimpia oli Rooman päärautatieasema, josta hän kuoliniltanaan oli ottanut mukaansa poikaprostituoidun Pino Pelosin. Yhteinen ilta päättyi Ostian merenrantakaupunkiin, jossa Pasolini sai surmansa. Ajan tutkimusten ja tunnustusten mukaan Pelosi oli tehnyt teon yksin ja sai siitä oikeudessa tuomionsa. Marko Tapio
Marko Tapio (oik. Marko Viktor Tapper; 15. elokuuta 1924 Saarijärvi – 14. kesäkuuta 1973 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija. Boris Polevoi
Boris Nikolajevitš Polevoi (, oikea sukunimi "Kampov", Ка́мпов; 17. maaliskuuta 1908 Moskova – 12. heinäkuuta 1981 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Boris Popov
Boris Nikititš Popov (; s. 21. maaliskuuta 1941) on Neuvostoliittoa edustanut entinen vesipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Zarkus Poussa
Poussa kuoli 24. tammikuuta 2016 saatuaan sairauskohtauksen Viking Linen "M/S Gabriellalla", jossa hän oli ollut edellisenä iltana Kuules Crew'n keikalla. Hyttikäytävältä elottomana löydetty Poussa saatiin elvytettyä laivassa, mutta hän menehtyi matkalla sairaalaan. Martin Mutschmann
Mutschmannin uskotaan kuolleen vankilassa Moskovassa 1947. Kuitenkin Albert Speerin mukaan, Mutschmann " . . . ajettiin melko kylmässä säässä alasti vaunuissa Dresdenin halki, ja sitten hakattiin kuoliaaksi." Vasili Popov
Popov on oleillut Suomessa keväästä 2015 saakka. Hänet on pidätetty ja asetettu matkustuskieltoon elokuussa 2015. Länsimielinen oppositiojohtaja Popov on kertonut harkitsevansa poliittisen turvapaikan hakemista Suomesta. Venäjällä Popov on vangittu poissaolevana, ja hänet on etsin­tä­kuu­lu­tettu Interpolin kautta. Venäjän viranomaiset epäilevät, että Popovin kiinteistökauppoihin liittyy epäselvyyksiä. Popov pitää väitteitä poliittisena ajojahtina. Popov sai Suomesta turvapaikan helmikuussa 2017. Popov
Popova Roman Petrovitš Romanov
Ruhtinas Roman Petrovitš Romanov kuoli vuonna 1978. Georgi Markov (toisinajattelija)
Bulgarialainen toimittaja Hristo Hristov väitti, että tekijä oli Tanskassa asuva italialainen Francesco Giullino. Giullino oli Bulgarian salaisen palvelun palkkaama agentti, joka kierteli matkailuautolla ympäri Eurooppaa ja esiintyi muun muassa antiikkikauppiaana. Giullino oli asunut Tanskassa, ja ollut 40 päivää Lontoossa ja oli asunut lähellä Markovin asuntoa. Giullino tiettävästi elää vielä ja matkustelee vapaasti ympäri Eurooppaa. Häntä vastaan ei ole nostettu syytettä. Bulgarian entistä johtajaa Todor Živkovia on myös haastateltu, mutta tämä kiisti asian. Bulgariassa ollaan haluttomia tutkimaan enää tapausta, eräänä syynä siihen on se, että Bulgarian lakien mukaan tapaus vanheni 30 vuodessa eli syyskuussa 2008. Mikael Romanov
Mikaelille etsittiin puoliso ikivanhalla tsaarihovin menetelmällä, morsionäyttelyllä. Hovimiehet etsivät kaikkalta valtakunnasta sellaisten aatelissukujen teini-ikäisiä neitoja, joiden isillä ei ollut juurikaan valtaa. Neidot kuljetiin Moskovaan, jossa lääkäri ja hovimiehet karsivat mielestään heikoimmat pois. Sen jälkeen morsiot esiintyivät Mikaelille ja hän valitsi tulevaksi vaimokseen Maria Hlopavan joulukuussa 1615. Maria joutui pian Mikaelin äidin sukulaisten Saltykovien juonittelujen uhriksi. Mikael Saltykov ujutti Maria Hlopovan ruokaan aineita jotka saivat hänet oksentamaan ja menettämään tajuntansa. Kun saatiin todistettua, että tyttö olikin vaarallisesti sairas, hänet karkotettiin Siperian liepeille. Pjotr Sokolov
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton tiedustelupalvelu yritti vangita Sokolovin, mutta hän pystyi pakenemaan Ruotsiin. Suomen solmittua välirauhan syyskuussa 1944, Sokolov muutti salaa pohjoisen kautta Ruotsiin, Sokolov oli yksi etsittyjen joukossa SMERŠ:n ja Ždanovin valvontakomission luetteloissa. Hän asettui Enköpingiin, jossa hän työskenteli paikallisessa urheiluseurassa. Hänen vaimonsa oli ruotsalainen Yutte Salin. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa. Sokolov kuoli vuonna 1971 aivokasvaimeen. Hänet on haudattu paikalliselle Pyhän Olavin hautausmaalle, nimellä Paul Sahlin. Nikolai Markov
Markov pidätettiin helmikuun vallankumouksen aikana, mutta laskettiin vapaaksi toukokuussa 1917. Hän johti lakkautetun puolueensa seuraajaksi perustettua maanalaista organisaatiota. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Markov pakeni Suomeen. Hän tuki Luoteis-Venäjän armeijaa, jonka oli tarkoitus kenraali Nikolai Judenitšin komennossa vallata Pietari takaisin bolševikeilta. Vuodesta 1920 Markov asui maanpaossa Saksassa ja julkaisi monarkistisia emigranttilehtiä. Hän johti vuosina 1921–1927 venäläisten valkoisten emigranttien perustamaa Ylintä monarkistineuvostoa ja toimi kruununtavoittelija Kirill Vladimirovitš Romanovin neuvonantajana. Viimeisinä vuosinaan hän teki yhteistyötä Saksan kansallissosialistisen hallinnon kanssa. Abram Arhipov
Arhipov myös opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa, jossa hän oli alun perin ollut opiskelija ja vuodesta vuodesta 1922 alkaen hän opetti VHUTEMAS:issa. Arhipov liittyi Vallankumouksellisen Venäjän taiteilijayhdistykseen vuonna 1924, ja vuonna 1927 hänelle myönnettiin arvonimi Neuvostoliiton kansantaiteilija. Arhipov kuoli Moskovassa vuonna 1930. Vjatšeslav Platonov
Platonov kuoli 67-vuotiaana pitkällisen sairauden murtamana, vuonna 2005 joulukuussa. Heti kuoleman jälkeen päätettiin, että hänelle pystytetään muistopatsas Pietariin. Patsas sijoitettiin hänen haudalleen Nikolskojen hautausmaalle, Aleksanteri Nevskin luostarin läheisyyteen. Markian Popov
Baltian rintaman, josta tehtiin myöhemmin 2. Baltian rintama, komentajana Popov toimi lokakuusta 1943 huhtikuuhun 1944. Popov johti 2. rintamaa Riian offensiivissa, mutta hänen etenemisensä oli hidasta, sillä Ferdinand Schörnerin rakentama puolustus vaimensi hyökkäyksen tehokkaasti. Myöhemmin hän osallistui Leningradin vapauttamiseen tammikuussa 1945, jolloin hän palasi Leningradin rintaman esikuntapäälliköksi. Hänet siirrettiin jälleen vuoden 1945 puolella 2. Baltian rintaman komentajaksi ja sieltä puolestaan takaisin Leningradin rintaman esikuntaan. Markian Popov
Popov eteni urallaan tasaisen ripeää vauhtia, ja vuonna 1936 hän valmistui Frunzen sotilasakatemiasta. Hänestä tuli myös puna-armeijan ensimmäisen mekanisoidun prikaatin esikuntapäällikkö. Yksiköstä tuli pian 5. mekanisoitu armeijakunta. Kesällä 1938 Popovista tuli kaukoidässä sijainneen 1. erillisen ”Punalipun armeijan” esikuntapäällikkö ja varakomentaja. Hänestä tehtiin yksikön komentaja seuraavana vuonna. Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 1941 alkuun, jolloin hänet siirrettiin Leningradin sotilaspiirin päälliköksi. Mark Spoon
Markus Löffel (27. marraskuuta 1966 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa – 11. tammikuuta 2006 Berliini, Saksa), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Mark Spoon, oli saksalainen muusikko ja DJ. Yhdessä Rolf Ellmerin (eli Jam El Marin) kanssa hän levytti useilla nimillä kuten Jam & Spoon, Tokyo Ghetto Pussy ja Storm. Ennen musiikkiuraansa hän toimi kokkina. Georgi Markov (toisinajattelija)
Markov oli alun perin kirjailija ja näytelmäkirjailija, mutta hän loikkasi vuonna 1969 Bulgariasta, jota johti itsevaltainen johtaja Todor Živkov. Lännessä Markov työskenteli BBC:n, Radio Free Europen ja Deutsche Wellen palveluksessa. Hän kritisoi radiopuheissaan Bulgarian kommunistista hallintoa ja sen itsevaltaista johtajaa. Nikolai Popov
Nikolai Pavlovitš Popov (), kirjailijanimeltään Žugyľ (, suomeksi ”surullinen, ikävä”; 6. joulukuuta 1901 Ust-Sysolsk – 9. toukokuuta 1971) oli komilainen kirjailija.