Milloin Boris Jeltsin kuoli?
Boris Jeltsin
Boris Nikolajevitš Jeltsin (, 1. helmikuuta 1931 Butka, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 23. huhtikuuta 2007 Moskova, Venäjä) oli Venäjän ensimmäinen presidentti vuosina 1991–1999. Jeltsinillä oli myös keskeinen rooli Neuvostoliiton alasajossa, ja hänen presidenttikaudellaan Venäjällä tapahtui suuri joukko uudistuksia kohti markkinataloutta. Uudistusprosessi oli vaikea Neuvostoliiton lakkaamisen jätettyä jälkeensä suuria taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia, jotka leimasivat Venäjän koko 1990-lukua. Jeltsinin kaudella syttyi Tšetšenian sota.
Venäjän federaation historia
Seuranneissa parlamentin vaaleissa menestyi melko hyvin äärikansallisen Vladimir Žirinovskin johtama Liberaalidemokraattinen puolue. Jeltsiniä lähellä olevat liberaalit menestyivät melko heikosti. Samalla säädettiin uusi perustuslaki, jossa presidentti sai laajat valtaoikeudet. Näin presidentin valta vahvistui, mutta Jeltsin sairasteli usein. Ensimmäinen Tšetšenian sota käytiin Venäjän ja Tšetšenian välillä vuosina 1994-1997. Venäläiset rikkoivat sodassa ihmisoikeuksia, niin kuin separatistitkin, ja sodasta tuli epäsuosittu niin Venäjällä kuin ulkomaillakin. Venäjän puoluekulttuuria luonnehtivat henkilöiden ympärille syntyneet, ei ideologiset puolueet Joulukuun 1995 parlamenttivaalien aikoihin kansa piti Jeltsiniä liian itsevaltaisena, ja valittu uusikin parlamentti kamppaili poliittisesti Jeltsiniä vastaan. Venäjän historia
Jeltsin valittiin toisen kerran presidentiksi 1996. Presidenttiä tukivat vaaleissa suurliikemiehet, oligarkit, jotka pelkäsivät vallan luisuvan kommunisteille. Samoihin aikoihin turvallisuuspalvelun silovikit alkoivat vallata virkoja Pietarissa. Jeltsin solmi rauhan Tšetšeniaan kenraali Lebedin myötävaikutuksella ja erotti sotahaukat hallinnostaan. 1990-luvun jälkipuoliskolla Venäjän politiikassa alkoi näkyä yhä selvemmin huippurikkaiden liikemiesten, oligarkkien välinen valtataistelu. Vuonna 1998 Venäjällä tapahtui pankkikriisi joka kaatoi monia pankkeja ja monet pankkitoimintaan luottaneet oligarkit menettivät varallisuutensa. Jeltsinin politiikkaa arvosteltiin epävakautta ja hajaantuneisuutta luovaksi, ja häntä syytettiin korruptiosta. Vuonna 1999 Moskovassa räjähteli pommeja ja turvallisuuspalvelutaustainen nuorehko pääministeri Vladimir Putin aloitti toisen Tšetšenian sodan. Jeltsin jäi vuoden lopussa pois presidentin virasta ja suositteli tulevaksi presidentiksi pääministeri Putinia. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Kesällä 1989 kansanedustajien kongressiin valittiin ensimmäinen oppositioryhmä, pieni "Alueidenvälinen liitto", jossa oli politbyroosta aiemmin erotettu Boris Jeltsin oli mukana. Jeltsiniä kannatti noin 90 % Moskovan alueella protestiksi kommunistista puoluetta vastaan. Kansanedustajien kongressin istunnot televisioitiin kaikkialle maahan, ja se osaltaan heikensi neuvostovaltaa. 1980-luvun lopulla matkusti myös ihmisiä yhä enemmän Amerikkaan sovittujen ohjelmien puitteissa. Venäjän federaatio 1993–1999
Kesäkuussa 1996 tapahtui niin sanottu "kolmas vallankaappausyritys", kun Jeltsin nosti Tšetšenian sotaa vastustavan kenraali Lebedin rinnalleen maan johtoon. Lebed neuvottelikin pian aselevon Tšetšeniaan, mikä oli käytännössä voitto tšetšeeneille. Mutta Jeltsin erotti Lebedin lokakuussa 1996. Eräs tunnetuimmista 90-luvun oligarkeista oli Boris Berezovski. Vuoden 1996 lopuilla Berezovski sanoi ehkä liioitellen "pankkiseitsikon" valvovan puolta Venäjän taloudesta. Juri Štšekotšihin
Juri Petrovitš Štšekotšihin (Ю́рий Петро́вич Щекочи́хин, 9. kesäkuuta 1950 – 3. heinäkuuta 2003) oli venäläinen tutkiva journalisti, kirjailija ja liberaali kansanedustaja, joka kuoli oudolla tavalla. Hän tuli tunnetuksi kirjoittamalla järjestäytyneestä rikollisuudesta ja korruptiosta sekä kampanjoimalla niitä vastaan. Hänen viimeinen ei-fiktiivinen teoksensa käsitteli KGB:n tiedonantajina toimineita henkilöitä. Jasser Arafat
Jasser Arafat (arab.: ياسر عرفات‎) (arab.: محمد ياسر عبد الرحمن عبد الرؤوف عرفات القدوة الحسيني‎‎, ʿArafāt, Yāsir, koko nimeltään Mohammed Yasser Abdel Rahman Abdel Raouf Arafat al-Qudwa al-Husseini, tunnettiin myös nimellä Abu Ammar (arab.أبو عمار ‎), s. luult. 4. elokuuta tai 24. elokuuta 1929 Kairo, Egypti – 11. marraskuuta 2004 Clamart, Ranska) oli palestiinalaisten palestiinalaishallinnon johtaja vuodesta 1993. Hänet valittiin presidentiksi vaaleilla 1996 ja hän hoiti virkaa kuolemaansa asti. Arafat oli myös Palestiinan vapautusrintaman PLO:n puheenjohtaja ja Fatahin johtaja. Arafatille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1994. Putinismi
Jeltsiniä vastaan oli käynnissä ajojahti parina viimeisenä vuonna, Jeltsinin sisäpiiriä syytettiin julkisesti korruptiosta. Jeltsinin liittolaisesta Vladimir Putinista tuli liittovaltion turvallisuuspalvelun FSB:n johtaja vuonna 1998 ja pääministeri elokuussa 1998. Pian sen jälkeen kun Putinista oli tullut pääministeri, tšetšeenisissipäällikkö Šamil Basajevin joukot hyökkäsivät Venäjään kuuluvaan Dagestaniin ja Venäjällä räjähteli kerrostaloissa ja muualla voimakkaita pommeja elo-syyskuussa 1999. Putin esiintyi kovasanaisena separatistisia tšetšeenejä vastaan, ja määräsi armeijan Dagestaniin ja Tšetšeniaan. Näin aiemmin tuntemattomasta kasvottomalta byrokraatilta näyttäneestä Putinista tuli terroristeja vastaan taisteleva kansallissankari. Jeltsin päätti erota Venäjän presidentin tehtävistä joulukuussa 1999 ja kehotti kansaa äänestämään Putinia. Näin Jeltsinin suosittelema, nuorekas, energinen, kansansuosion aallonharjalla ratsastava Putin voitti Venäjän presidentinvaalit vuonna 2000. Putinin päästyä valtaan hän alkoi keskittää valtaa käsiinsä. Putin muun muassa lakkautti alueiden suuren vallan, keskitytti tiedotusvälineitä Kremlin käsiin ja ajoi maasta pois tai vangitsi muutamia häntä vastustaneita oligarkkeja. Putin myös säädätti monia markkinatalouden tarvitsemia lakeja. Vuoden 2003 loppuun mennessä valta maassa oli käytännössä Putinin ohjaaman presidentinhallinnon käsissä. Siitä huolimatta monet ongelmat, kuten köyhyys, korruptio ja rikollisuus jatkuivat maassa. Venäjän federaation historia
Venäjän federaation historia on Neuvostoliiton jälkeisen Venäjän historiaa. Venäjän federaatio syntyi Neuvostoliiton hajottua 25. joulukuuta 1991. Presidentti Boris Jeltsinin johtama Venäjä oli hajonneen Neuvostoliiton pääperillinen, ja se peri myös ongelmat, jotka olivat kärjistyneet Neuvostoliittoa uudistamaan pyrkineen Mihail Gorbatšovin aikana. Näitä olivat talousongelmat, korruptio, rikollisuus ja kansallisuusongelmat. Huolimatta vastustajiensa aikeista ja epäsuosion kasvusta taitava poliittinen taktikko Jeltsin pysytteli vallassa vuoden 1999 loppuun asti. Boris Jegorov
Jegorov väitteli lääketieteestä ja erikoistui tasapainoaistiin. Hän oli kolmasti naimisissa ja sai kolme lasta. Hän kuoli vuonna 1994 sydänkohtaukseen. Vuoristo-Karabahin sota
Vuoristo-Karabahista oli tullut nyt osa kansainvälisesti tunnustettua Azerbaidžanin valtiota. Armenia ei halunnut luopua alueesta, muttei myöskään halunnut että sitä syytettäisiin toisen itsenäisen valtion alueen valtaamisesta. Niinpä Vuoristo-Karabahin armenialaiset julistautuivat itsenäiseksi. Vaikka Armeniakaan ei virallisesti tunnustanut maata, se kuitenkin käytännössä hallitsi sen hallintoa ja armeijaa. Boris Jeltsin yritti keväällä 1991 välittää osapuolten välille rauhansopimuksen, mutta yritykset kariutuivat, kun azerbaidžailaisia virkamiehiä kuljettanut helikopteri ammuttiin alas. Tapahtumien jälkeen Bakussa äänestettiin Vuoristo-Karabahin autonomian lakkauttamisesta ja Stepanakert nimettiin uudelleen Xankəndiksi. Vuoristo-Karabahin armenialaiset vastasivat järjestämällä kansanäänestyksen itsenäisyydestä 10. joulukuuta. Azerien boikotoimassa äänestyksessä 99 % äänestäneistä äänesti itsenäisyyden puolesta. Kun vielä Neuvostoliitto lakkautettiin virallisesti 31. joulukuuta sota oli väistämätön. Nikolai II
Ruumiit vietiin pois kuorma-autolla ja heitettiin tyhjään kaivoskuiluun. Kaivosta ei saatu räjäyttämällä sortumaan, ja siksi alastomat ruumiit nostettiin seuraavana yönä ylös ja haudattiin vielä saman yön aikana metsätiehen kohtaan, johon auto upposi ”Sikojen niityllä” (Possunotkossa). Ruumiit löydettiin vasta 1978. Elokuvaohjaaja Geli Rjabov sai Jurovskin pojalta vara-amiraali Aleksandr Jurovskilta tämän isän kirjoittaman raportin ruumiiden hautaamisesta. Raportissa oli tarkka selostus hautapaikasta Koptjakissa "Sikojen niityllä." Tämän tiessä olleen haudan Geli Rjabov ja Jekaterinburgilainen Aleksandr Avdonin löysivät 1978.Haudassa olleet yhdeksän ruumista kaivettiin ylös heinäkuussa 1991 presidentti Jeltsinin luvallaja tunnistettiin DNA-kokeilla kahta vuotta myöhemmin. Haudan kolmantena avauspäivänä tuli ilmi dramaattinen seikka, Aleksein ja yhden naisen luuranko puuttuikin haudasta.Täsmälleen 80 vuotta kuolemansa jälkeen, 17. heinäkuuta 1998, keisariperheen jäännökset, kruununperijä Alekseita ja tytär Mariaa lukuun ottamatta, haudattiin valtiollisin kunnianosoituksin Pietarin-Paavalin linnoituksen kirkkoon Pietarissa. Presidentti Boris Jeltsin piti hautajaisissa hyvin sovinnollisen, joskin selkeästi venäläiskansallisen puheen. Baltian maiden itsenäistyminen 1986–1991
Tammikuussa vuonna 1991 Neuvostoliiton sisäministeriön Omon-joukot valtasivat Riian lehdistötalon. 13. tammikuuta 1991 kuoli 14 ihmistä, kun neuvostoarmeija hyökkäsi Vilnan TV-asemalle. Samana päivänä Venäjän presidentti Boris Jeltsin antoi kuitenkin kirjallisen tukensa Baltian maiden itsenäisyydelle. 20. tammikuuta 1991 Omon-joukot aloittivat vielä yhden verisen yhteenoton Latvian sisäministeriössä, ja viisi ihmistä kuoli. Samana päivänä oli demokraattien mielenosoitus Moskovassa.. Venäjän parlamentin demokraattinen puhemies Boris Jeltsin tuki tammikuun tapahtumissa Baltian maita, koska ajoi itse demokraattista Venäjää. Monet venäläiset sotilaskomentajat kieltäytyivät lähettämästä joukkojaan baltteja vastaan. Tämän takia venäläisten operaatio epäonnistui. Venäjän federaatio 1993–1999
Jeltsinin muistelmien, "Presidentin päiväkirjan" haamukirjoittaja Valentin Jumašev nimitettiin maaliskuussa 1997 presidentinhallinnon johtoon. Hän veti mukanaan apulaisjohtajistoon Putinin, joka oli ollut alun perin talousosastolla. Vuonna 1997 Pietarin pormestari Anatoli Sobtšak pakeni Putinin avustuksella muka sydänleikkaukseen Pariisiin, kun Juri Skuratov oli syyttänyt häntä korruptiosta. Hän sanoi 1997 yksityistämisministeri Tšubaisia Venäjän rosvokapitalismin isäksi. Seitsemän suurta pankkia alkoivat kilpailla poliittisesti keskenään. Kreml tasapainoili "raharuhtinaiden" välillä. Vuonna 1997 Venäjän pohatat kiistelivät kävivät kiistojaan, Berezovski taisteli Tšubaisia ja Potaninia vastaan. Vuonna 1997 Tšetšenian sodan veteraani kenraali Lev Rohlin kehotti muita kenraaleja kapinaan Jeltsiniä vastaan. Rohlin kuoli myöhemmin hämärissä oloissa kesällä 1999. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Kaappaajilla oli noin viisi tuntia aikaa pidättää Jeltsin ja ottaa valvontaansa Valkoinen talo, tai tämänkin jälkeen saartaa se ja katkaista sähköt jne. Myöskään Maneesiaukiota ei saarrettu niin kuin eräässä Gorbatšovin ajan jättimielenosoituksessa. Monet kaappaajat olivat Gorbatšovin työtovereita, ja jopa stalinistiset Ampilov ja Nina Andrejeva vastustivat kaappausta. Kaappausta oli valmisteltu miltei vuosi, ja historiasta löytyi esimerkkejä onnistuneista kaappauksista – muun muassa neuvostojohtaja Nikita Hruštšovin syrjäyttäminen 1960-luvulla. Kaappauksen aikana Jeltsin oli televisiossa useamman kerran. Yksi kaappaajista, Tizjakov, kuului Arkadi Volskin Teollisuusjohtajien liittoon, jolla oli kytköksiä niin Gorbatšovin kuin Jeltsininkin ryhmittymiin. Keskuskomiteaa ei kutsuttu koolle eikä Gorbatshovia virallisesti erotettu. Erään Kommersant-artikkelin mukaan Jeltsin olisi sekaantunut kaappaukseen muka sen puolella olevana, ja sen jälkeen kaatanut kaappauksen. Jeltsin kutsui kansan kadulle, toisin kuin esim. Allende kukistumisensa alla vuonna 1973. Boris Žemtšužin
Boris Aleksejevitš Žemtšužin (, 11. tammikuuta 1897 Pähkinälinna – 9. toukokuuta 1918 Helsinki) oli venäläinen bolševikki, joka toimi Suomessa Neuvosto-Venäjän laivastokomissaarina. Hänet teloitettiin pian Suomen sisällissodan päättymisen jälkeen. Boris Vilkitski
Boris Vilkitski (1885–1961) oli venäläinen meriupseeri ja hydrologi. Hän purjehti vuosina 1913–1915 ensimmäisenä Koillisväylän läpi idästä länteen. Purjehduksella löytyi muun muassa Severnaja Zemlja ja syntyi arvokkaita karttoja. Hän lähti Venäjältä vallankumouksen jälkeen maanpakoon. Hänen mukaansa on nimetty Vilkitskinsalmi. Johannes Lauristin
Neuvostovalta osoittautui tässä vaiheessa väliaikaiseksi, sillä Saksa aloitti kesäkuussa 1941 hyökkäyksen Neuvostoliittoon. Johannes Lauristin esiintyi Viron radiossa viimeisen kerran 22. elokuuta. Neuvostoliitto alkoi evakuoida Tallinnaa laivoilla 27. elokuuta maayhteyden jo katkettua muuhun Neuvostoliittoon. Lauristin menetti tässä yhteydessä henkensä. Hänen kuolemansa on jäänyt epäselväksi. Virallisten tietojen mukaan hän kuoli hävittäjä "Volodarskin" upottua Jumindan niemen miinakentässä matkalla Leningradiin. Jotkut ovat väittäneet, että omat kommunistit surmasivat hänet, koska hän ei olisi ollut yhtä mieltä Stalinin antamista perääntymiseen liittyvistä hävitysmääräyksistä. Vladimir Putin
Putinia arvostellut oppositiojohtaja Boris Nemtsov murhattiin helmikuussa 2015. Boris Rybkin
Boris Arkadjevitš Rybkin (; 19. kesäkuuta 1899 Novovitebsk – 27. marraskuuta 1947 Praha, Tšekkoslovakia) oli NKVD:n virkamies. Hän toimi Suomessa Neuvostoliiton suurlähetystössä toisena lähetystösihteerinä nimellä Boris Jartsev. Hän pyrki neuvottelemaan suoraan Suomen hallituksen kanssa 1938 Neuvostoliiton ja Suomen välisestä yhteistyöstä siinä tapauksessa, että Saksa hyökkää. Neuvostoliiton suurlähettiläänä oli tuolloin Vladimir Derevjanski ja ulkoasiain kansankomissaarina anglofiili juutalainen Maksim Litvinov, jonka ulkopolitiikkaa olivat hyökkäämättömyyssopimukset 1930-luvulla. Litvinov vaihdettiin ennen Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen solmimista Vjatšeslav Molotoviin. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Kesällä 1990 Venäjän parlamentin puhemieheksi nousi populistinen demokraatti Boris Jeltsin. Hän ei ollut väleissä Neuvostoliiton presidenttinä toimineen Gorbatšovin kanssa, koska Gorbatšov oli erottanut Jeltsinin vuonna 1987 politbyroosta tämän arvosteltua perestroikaa liian hitaaksi. Tällöin Venäjä julistautui suvereeniksi. Kansan suosikki Jeltsin valittiin Venäjän presidentiksi kesällä 1991. Vuoden 1991 alussa jotkut sisäministeriön ja armeijan joukko-osastot tappoivat Riiassa ja Vilnassa yhteensä nelisenkymmentä henkeä ja onnistuivat jarruttamaan Baltian maiden itsenäistymistä. Boris Jeltsin
Vuonna 1993 alkanut yksityistäminen siirsi omaisuuden lopulta kansalta keinottelijoille, kun yksityistämiskupongit kasautuivat ennestään hyvätuloisten käsiin. Yhdellä kupongilla pystyi inflaation vuoksi lopulta ostamaan yhden vodkapullon. Yksityistämisellä pyrittiin taistelemaan kommunismin uhkaa vastaan. Boris Jeltsin
Boris Jeltsin syntyi 1. helmikuuta 1931 Sverdlovskissa Neuvostoliitossa. Hän kävi Puškinin keskikoulun viimeiset luokat Bereznikissä Permin alueella. Jeltsin menestyi koulussa hyvin, mutta kurittomana luonteena hän oli usein riidoissa opettajien ja isänsä kanssa. Hän myös osallistui katutappeluihin. 12- tai 13-vuotiaana Jeltsin leikki armeijan varastosta viemällään kranaatilla, joka räjäytti hänen vasemman kätensä etusormen ja peukalon. Jeltsin kävi Sverdlovskissa Uralin polyteknistä instituuttia ja opiskeli rakennusalaa. Vuosina 1955–1957 Jeltsin toimi työnjohtajana rakennustyömaalla, josta yleni lopulta eri vaiheitten kautta Sverdlovskin rakennuskombinaatin johtoon 1965. Boris Jeltsin
Jeltsin sääti 1. syyskuuta 1993 asetuksen, joka pidätti virasta varapresidentti Rutskoin. Parlamentin puhemies Ruslan Hasbulatov julisti asetuksen olevan perustuslain vastainen. Jeltsin hajotti vastoin vielä voimassa olevaa Neuvostoliiton lain pykälää hankalan parlamentin 21. syyskuuta 1993. Tämän lain mukaan hajottaminen johtaisi presidentin vallan menetykseen. Tämän jälkeen parlamentin Jeltsiniä vastustava puhemies Hasbulatov ja varapresidentti Aleksandr Rutskoi julistivat neuvostovaltion jälleen voimaan. Rutskoi julistettiin venäläisten saartamassa parlamenttitalossa presidentiksi. Venäjää uhkaisi ”punaruskeitten”, kommunistien ja fasistien valta. Jeltsin onnistui kukistamaan vastustajansa, koska onnistui saamaan puolustusministeri Pavel Gratšovin johtaman armeijan puolelleen. Armeija muun muassa tulitti opposition valtaamaa parlamenttitaloa tykillä. Nursultan Nazarbajev
Heinäkuussa 1991 Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov, Venäjän presidentti Boris Jeltsin ja Nazarbajev tapasivat Moskovassa, jossa keskusteltiin uudesta liittosopimuksesta, jonka solmimisen jälkeen Gorbatšovin piti jatkaa liittovaltion presidenttinä ja Nazarbajevista oli tarkoitus tulla Neuvostoliiton pääministeri. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Toisaalta demokratisoitumisen tuloksena Venäjälle syntyneeseen demokraattisen liikkeen keulahahmoksi nousi vahvaksi vaikuttajaksi Boris Jeltsin, joka piti Gorbatšovin uudistuksia liian hitaina. Baltia itsenäistyi, ja armeija ei saanut maita hallintaansa. Boris Rybkin
Jartsev kuoli auto-onnettomuudessa Tšekkoslovakiassa vuonna 1947. Karjala-kysymys
Venäjän presidentti Boris Jeltsin totesi 18. toukokuuta 1994 Martti Ahtisaaren valtiovierailulla Kremliin, että ”Suomen alueiden vieminen oli Stalinin totalitaarista politiikkaa, ja jokainen Venäjän johtaja tuntee piston sydämessään tehdystä vääryydestä”. Myöhemmin 1997 hän piti rajakysymystä ratkaistuna ja halusi kieltää keskustelun. Vuonna 1998 Venäjän talouskriisin yhteydessä Karjalan tasavallan presidentti Sergei Katanandov piti rajanmuutosta vaarallisena ja ennustamattomana tekona ja ilmoitti tasavallan johdon olevan paitsi rajanmuutosta, myös koko kysymykseen paluuta vastaan. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Kaappausyrityksellä oli laajoja seurauksia, kun Jeltsin kielsi sen jälkeen sekä Neuvostoliiton että Venäjän kommunistiset puolueet. Kaappauksen jälkeiset neljä kuukautta olivat Neuvostoliiton lopun aikaa. Kommunististen puolueiden varat takavarikoitiin. Tämä jätti – hetkeksi vain – Gorbatšoville vain Neuvostoliiton presidentin aseman. Neuvostoliitto
Stalin kuoli vuonna 1953, ja hänen jälkeensä Neuvostoliiton johtoon tuli Nikita Hruštšov. Seurasi sisäpoliittisesti liennytyskausi, ja monet Stalinin aikana petturuudesta tuomitut saivat maineen palautuksen. Hruštšovia kuitenkin arvosteltiin varsinkin talousjohdon tehottomuudesta, ja vallan otti johtotroikka Leonid Brežnev, Nikolai Podgornyi ja Aleksei Kosygin. Pitkäaikaisena ulkoministerinä vaikutti Andrei Gromyko. Neuvostoliiton hajoaminen
Jonkin verran kuolonuhreja tuli tammikuussa 1991 sisäministeriön joukkojen ja joidenkin armeijan yksiköiden hyökättyä Baltian maiden lehdistö- ja televisiokeskuksiin ja vastaaviin vastarintapesäkkeisiin. Monet Neuvostoliiton sotilaskomentajat eivät lähteneet mukaan näihin hyökkäyksiin, jotka tuomittiin pian laajalti niin ulkomailla kuin Venäjälläkin. Jeltsin tuomitsi Baltian kapinoiden kukistamisen tammikuussa 1991 sotilaallisin toimin. Gorbatshovin kannatus romahti entisestään ja 20. tammikuuta kokoontui ainakin 200 000 mielenosoittajaa Moskovan keskustaan vaatimaan Gorbatshovin eroa. Venäjälle alettiin vaatia omaa armeijaa ja KGB:tä. Viihdeohjelma Tukholma
"Cafe Jeltsin" on Venäjän presidentti Boris Jeltsinin (esittää Kivinen) juontama show, jossa vieraana on mm. Jeltsinin neuvonantaja James Potkukelkka. Neuvostoliiton hajoaminen
Helmikuusta 1990 kevääseen 1991 Moskovan keskiluokka osoitti sunnuntaisin mieltään, yleensä mielenosoittajia oli alle 100 000. Helmikuun 5. päivänä pidetyssä mielenosoituksessa 200 000 mielenosoittajaa vaati kommunistipuoluetta pois vallasta, "dinosauruksia eläkkeelle" Moskovassa. Mielenosoitukset nostivat Boris Jeltsinin Venäjän johtoon, kun demokraatit ottivat Jeltsinin keulakuvakseen. Helmikuussa 1990 McDonald's perusti hampurilaisravintolan Moskovaan. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Vuonna 1987 Moskovan pormestariksi ylennyt, politbyroohonkin päässyt rakennusinsinööri Boris Jeltsin riitaantui vanhoillisen Jegor Ligatšovin ja Mihail Gorbatšovinkin kanssa.
Syynä oli Jeltsinin puhe, jossa tämä arvosteli Gorbatšovin uudistuksia liian hitaiksi. Populistina Moskovassa esiintynyt Jeltsin erotettiin politbyroosta ja Moskovan pormestarin virasta poliittisen epäkypsyyden ja vastuuttomuuden takia. Venäjän historia
Jeltsin pyrki luomaan maahan demokratian ja markkinatalouden aloittamalla talousuudistuksen vapauttamalla hinnat ja ulkomaankaupan. Jeltsin kannatti lehdistön ja puolueiden toiminnan vapautta, ja antoi alueille suuren vallan. Toisaalta hän johti maata säätämillään asetuksilla. Talousuudistusten alkaessa tammikuussa 1992 alkoi nopea inflaatio, joka aiheutti laajaa köyhtymistä ennestään köyhässä maassa. Tämä vei presidentti Jeltsinin kansansuosiota. Gorbatshovin aikana valitun parlamentin kommunistit juonittelivat Jeltsiniä vastaan. 1990-luvun alkupuolella epävakaassa, köyhtyvässä Venäjässä pelättiin jopa sisällissotaa ja äärioikeistolaisen Vladimir Žirinovskin johtaman liberaalidemokraattisen puolueen nousua. Vuonna 1993 "punaruskeat" kommunistit ja äärioikeistolaiset yrittivät aseellista vallankaappausta epäonnistuen, ja uusi perustuslaki keskitti valtaa Jeltsinille. Gennadi Janajev
Janajevin ja muiden vanhoillisten joukkio, valtion hätätilakomitea, yritti vallankaappausta 19. elokuuta 1991 presidentti Mihail Gorbatšovin ollessa lomalla. Janajev nimitettiin Neuvostoliiton virkaa tekeväksi presidentiksi. Venäjän SFNT:n presidentti Boris Jeltsin ryhtyi kuitenkin toimiin kaappaajia vastaan, joiden suunnitelma romahti parissa päivässä ensimmäisiin vastoinkäymisiin. Yrityksellä oli kuitenkin kauaskantoisia seurauksia, kun Jeltsin kielsi Neuvostoliiton ja Venäjän kommunistiset puolueet ja niiden varat takavarikoitiin. Gorbatšov joutui näin eroamaan kaikista viroistaan puolueessa. Viimeiset neljä Neuvostoliiton kuukautta olivat lähinnä sen saattohoitoa. Stanislav Šuškevitš
Šuškevitš allekirjoitti Venäjän Boris Jeltsinin ja Ukrainan Leonid Kravtšukin kanssa 8. joulukuuta 1991 Belavežkaja Puštšassa julistuksen, jossa Neuvostoliitto julistettiin hajonneeksi ja korvattiin Itsenäisten valtioiden yhteisöllä. Venäjän federaatio 1999–2008
Boris Jeltsin erosi Venäjän presidentin virasta aivan 31. joulukuuta 1999, ja suositteli seuraajakseen Putinia, josta tuli jo ennen vaaleja virkaa tekevä presidentti. Putin saikin hieman yli 50 % äänistä presidentin vaaleissa, ja voitti vaalit. Päästyään valtaan Putin alkoi laatia lakeja ja asetuksia, jotka keskittivät valtaa Kremlin käsiin ja vakauttivat markkinataloutta. Putin näytti suosivan virkanimityksissään Pietarista kotoisin olevia turvallisuusvirkamiehiä, upseereita ja lakimiehiä. Monet olivat Putinin ja hänen liittolaistensa koulu- ja työtovereita. Virkanimitykset olivat venäläisille kulttuurille tyypillistä ystävien auttamista. Hän on nimittänyt tärkeille paikoille merkkihenkilöiden sukulaisia. Akateemikot ovat valtion virassa harvinaistuneet, ja turvallisuusviranomaiset yleisempiä kuin kommunistien aikaan. Sergei Stepašin
Presidentti Boris Jeltsin nimitti Stepašinin liittovaltion turvallisuuden varaministeriksi 1991–1993. Stepašin tuki Jeltsinia korkeinta neuvostoa vastaan 1993, kun panssarit hajottivat parlamentin. Hän sai mainetta "haukkana" ja Jeltsinin liittolaisena. Maaliskuussa 1994 Jeltsin nimitti hänet vastavakoilun johtoon (FSK, vuodesta 1995 FSB), missä virassa Stepašin yritti kaataa Džohar Dudajevin separatistisen tšetšeenihallituksen. Jeltsin kuitenkin erotti hänet 1995 tšetšeenijoukkojen hyökättyä Budennovskiin. Vuodesta 1997 maaliskuuhun 1998 hän toimi jälleen Tšernomyrdinin nimittämänä oikeusministerinä ja nimitettiin sisäministeriksi Primakovin hallitukseen huhtikuussa 1998. Stepašin on ollut 1994–1995 ja 1997– turvallisuusneuvoston jäsen. Boris Gryzlov
Boris Vjatšeslavovitš Gryzlov (, s. 15. joulukuuta 1950 Vladivostok) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän valtioduuman puhemiehenä vuosina 2003–2011. Gryzlov kuuluu maan johtavan puolueen Yhtenäisen Venäjän johtohahmoihin ja häntä pidetään Vladimir Putinin läheisenä liittolaisena. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Georgialaisen epäilyn mukaan Gorbatšov olisi itse ollut mukana hankkeessa, jonka tavoitteena olisi ollut Neuvostoliiton hajoamiskehityksen pysäyttäminen. Gorbatšovin paluun jälkeen Jeltsin syrjäytti Gorbatšovin ja Neuvostoliitto purettiin 25. joulukuuta 1991. Boris Berezovski
Boris Abramovitš Berezovski (, 23. tammikuuta 1946, Moskova – 23. maaliskuuta 2013, Lontoo) oli venäläinen oligarkki. Hän aloitti liiketoimintansa Neuvostoliiton perestroikan aikana ja pääsi presidentti Boris Jeltsinin lähipiiriin neuvonantajaksi. Berezovski tuki uuden presidentti Vladimir Putinin valintaa, mutta ajautui sittemmin poliittisiin ristiriitoihin. Berezovski lähti vapaaehtoiseen maanpakolaisuuteen ensin Ranskaan ja myöhemmin Isoon-Britanniaan. Venäjän perustuslaillinen kriisi 1993
Vuonna 1993 Venäjän presidentti Boris Jeltsin päätti jättää Neuvostoliiton aikana valitun parlamentin, korkeimman neuvoston, istumaan alkuperäisen toimikautensa loppuun asti. Parlamentti vastusti tässä asiassa Jeltsiniä. Tämä johti siihen, että muun muassa varapresidentti Aleksandr Rutskoi alkoi ajaa omaa linjaansa. Parlamentissa ja hallituksessa oppositioryhmien politiikka käytti vaatimuksiensa tukena etenkin Venäjän talousuudistusten epäonnistumista, jotka johtivat kansan köyhtymiseen. Boris Jeltsin
Hänet valittiin Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtajaksi eli presidentiksi toukokuussa 1990. Samoihin aikoihin kommunistisen puolueen johtava asema purettiin, ja monipuoluejärjestelmä perustettiin. Venäjän julistauduttua itsenäiseksi Jeltsin erosi Neuvostoliiton kommunistipuolueesta heinäkuussa 1990. 12. kesäkuuta 1991 järjestetyssä presidentinvaalissa Jeltsin sai 57 prosenttia äänistä, ja hänestä tuli Venäjän ensimmäinen presidentti 10. heinäkuuta 1991. Venäjän federaatio 1991–1993
Kun kommunismi romahti Venäjällä elokuussa 1991, poliittiset puolueet saivat nyt täydellä teholla kilpailla vallasta. Presidentti Boris Jeltsin piti kuitenkin valtaa Kremlissä, ja hallitsi maata asetuksillaan. Kremlin politiikkaa tuntevan Boris Kagarlitskin mukaan Jeltsin oli demokraattia näytellyt Venäjän uusi ei-demokraattinen johtaja. Adolf Hitlerin kuolema
SMERŠ-yksikkö (neuvostoliittolainen vastavakoilun yksikkö 79. kivääriarmeijakunnasta), jolle oli annettu tehtäväksi paikallistaa Hitlerin ruumis, löysi nämä osittain palaneet jäännökset puutarhasta. Johtava patologi tohtori Faust Šerovski suoritti ruumiinavauksen. Käyttäen Hitlerin hammaslääkärin Hugo Blaschken tietoja, Hitler tunnistettiin hammaskarttojen avulla. Kaksi Blaschken pidätetyistä apulaisista (Fritz Echtmann ja Kaethe Hausermann) vahvistivat tietojen luotettavuuden. Ruumiinavauksessa havaittiin syanidijäämiä molemmissa ruumiissa ja viralliseksi kuolinsyyksi vahvistettiin syanidimyrkytys – ampumahaavoja ei mainittu. Neuvostoliitto julkisti havainnot 16. toukokuuta 1945, mutta sekä läntiset että neuvostoviranomaiset kyseenalaistivat ne nopeasti bunkkerista vangittujen väitettyä Hitlerin ampuneen itsensä. Marsalkka Žukov ilmoitti 9. kesäkuuta 1945, ettei Hitlerin jäännöksiä ole löydetty, ja hän saattaa olla vielä elossa. Venäjän federaatio 1991–1993
Kesäkuussa 1992 uudistajat hävisivät taistelunsa parlamentin kanssa. Syksyllä 1992 Venäjä oli melkein hyperinflaation tilassa. Hasbulatov käynnisti maalis-huhtikuussa 1993 parlamentissa täyden hyökkäyksen Boris Jeltsiniä vastaan. Syksyllä 1993 Boris Jeltsin määräsi hallitusta vastaan niskuroivan parlamentin hajotettavaksi vastoin maan lakeja. Tämä takia Hasbulatov julisti Aleksandr Rutskoin presidentiksi ja Jeltsinin erotetuksi, ja neuvostovallan voimaan. Hasbulatovin ja Rutskoin kannattajat linnoittautuivat parlamenttiin, joka pian joutui Venäjän sotilaiden ja poliisin piirittämäksi. Vladimir Putin
Jeltsin kertoi Putinille 14. joulukuuta 1999 aikovansa erota presidentinvirasta tarkalleen vuodenvaihteessa, jolloin pääministeri Putin nousisi hänen tilalleen 90 päiväksi ennen presidentinvaaleja. Putin suostui, ja hänestä tuli Venäjän virkaatekevä presidentti 31. joulukuuta 1999. Putin kutsui koolle turvallisuusneuvoston ja kertoi sille aloittavansa Venäjän sotilasasioissa uuden ajan, johon kuului aseistuksen parantaminen ja asevelvollisten sosiaalisiin ongelmiin puuttuminen. Putinin ensimmäinen uudenvuodenpuhe näytettiin televisiosta uudenvuodenpäivänä. Siinä hän vannoi jatkavansa maan palauttamista lain ja järjestyksen piiriin. Putinin ensimmäinen allekirjoittama määräys myönsi eronneelle Jeltsinille muun muassa erilaisia etuoikeuksia sekä syytesuojan. Uudenvuodenpäivänä Putin lensi vielä Dagestaniin rohkaisemaan siellä taistelevia joukkoja. Neuvostoliiton hajoaminen
Kaappauksen jälkeen Moskovassa kaadettiin kommunistijohtajien patsaita samaan aikaan kun vapautettu Gorbatšov puhui kansalle perinteistä liturgiaa marxismi-leninismin erinomaisuudesta. Gorbatšov oli menettänyt valtansa ja erosi pian kommunistipuolueen johdosta. Jeltsin oli Venäjän alueella maan todellinen johtaja. Turvallisuuspalvelu KGB:n johtajan Feliks Dzeržinskin patsaan kaatamiseen tarvittiin kaupungin nosturiauto. Kommunistien arkistot avautuivat, ja ne kertoivat rikollisen neuvostohallinnon toimista. Kaappauksen takia kaikki tasavallat itsenäistyivät. Jeltsin julisti kommunistipuolueen laittomaksi, takavarikoi sen omaisuuden ja lupasi Venäjän alueille vapautta niin paljon kuin ne tarvitsevat. Gorbatšov erotettiin kaikista puoluetoimistaan, mutta hän oli yhä muodollisesti maan presidentti. Kommunistipuolueen omaisuutta oli onnistuttu siirtämään turvaan ulkomaille. Ukraina itsenäistyi joulukuussa 1991 Neuvostoliitosta. Baltian maat, Ukraina, Valko-Venäjä, Uzbekistan ja Kirgisia itsenäistyivät 6. syyskuuta 1991 Leningradin nimi muutettiin Pietariksi ("Sankt-Peterburg"). Syyskuussa 1991 Neuvostoliitto tunnusti Baltian maat itsenäisiksi, Armenia ja Tadžikistan itsenäistyivät, lokakuussa myös Azerbaidžan ja Turkmenistan itsenäistyivät. Vjatšeslav Molotov
Vjatšeslav Mihailovitš Molotov (; 9. maaliskuuta 1890 – 8. marraskuuta 1986) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja diplomaatti. Molotov oli Aleksandra Kollontain ja Josif Stalinin itsensä ohella ainoita bolševikkien johtohahmoja, jotka selvisivät hengissä 1930-luvun suurista puhdistuksista. Boris Šahlin
Boris Anfijanovitš Šahlin (, 27. tammikuuta 1932 Išim, Venäjän SFNT – 30. toukokuuta 2008 Kiova, Ukraina) oli neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja moninkertainen olympiavoittaja. Šahlin on Nikolai Andrianovin ohella ainoa miesvoimistelija, joka on voittanut kuusi kultamitalia yksilölajeissa. Vuosien 1956 ja 1964 välillä hän voitti kaikkiaan 13 olympiamitalia (seitsemän kultaa, neljä hopeaa ja kaksi pronssia) – enemmän lajin olympiamitaleita on ainoastaan Larisa Latyninalla (18) ja Andrianovilla (15). MM-kilpailuissa Šahlin voitti kaikkiaan kymmenen mestaruutta. Pravda
Jeltsin myi lehden Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen 22. elokuuta 1991. Lehden osti kreikkalainen Giannikosin perhe. Lehti lakkasi jälleen ilmestymästä 1. elokuuta 1996, kun perhe riitautui vanhoillisen toimituksen kanssa ja sillä oli myös taloudellisia vaikeuksia levikin romahdettua. Se jakautui sitten kahtia, kommunistisen puolueen lehdeksi Pravda ja muutamien alkuperäisen Pravdan toimittajien perustamaksi verkkolehdeksi Pravda.ru. Osapuolet kävivät oikeudessa kiistaa nimen omistusoikeudesta, ja oikeuden päätöksen mukaan molemmat saivat käyttää nimeä Pravda. Neuvostoliiton hajoaminen
Toukokuussa 1990 Boris Jeltsin nimitettiin Venäjän parlamentin puhemieheksi eli hänestä tuli käytännössä maan johtaja. Jeltsin erosi kommunistisesta puolueesta heinäkuussa 1990. Boris Jeltsin
Jeltsin oli kommunistisen puolueen jäsen vuodesta 1961 heinäkuuhun 1990. Hänestä tuli 1976 Sverdlovskin alueen puoluejohtaja. Vuonna 1977 hänet määrättiin toteuttamaan Venäjän viimeisen keisarin Nikolai II:n murhapaikan Ipatjevin talon purkaminen. Myöhemmin Jeltsin on kuvaillut tapahtumaa vastenmieliseksi historian peittelyksi. Neuvostoliitto
Gorbatšov sai nimellisen asemansa Neuvostoliiton presidenttinä takaisin, mutta hän huomasi, että yleinen mielipide ja valtakoneisto oli siirtynyt täysin kannattamaan Jeltsiniä. Baltian maat julistautuivat itsenäisiksi. Myös Ukraina äänesti itsenäisyyden puolesta joulukuussa, vaikka olikin aikaisemmin sopinut pysyvänsä Neuvostoliitossa. 8. joulukuuta Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän johtajat tapasivat, perustivat IVY:n ja kiistivät Neuvostoliiton olemassaolon. Lopulta Gorbatšovinkin oli taivuttava tähän päätökseen, ja hän erosi 25. joulukuuta 1991. Seuraavana päivänä Neuvostoliitto lakkasi olemasta. Venäjän presidentinvaali 2000
Venäjän presidentinvaali 2000 pidettiin 26. maaliskuuta 2000. Vaalit voitti silloinen pääministeri ja virkaa tekevänä presidenttinä toiminut Vladimir Putin. Boris Jeltsin oli eronnut 31. joulukuuta 1999. Virallisesti puolueista riippumattoman, FSB-taustaisen Putinin lisäksi ehdolla olivat kommunistien Gennadi Zjuganov, Jabloko-puolueen Grigori Javlinski, Amangeldy Tuleyev, äärikansallinen Vladimir Žirinovski, Konstantin Titov, Ella Pamfilova, Stanislav Govoruhin, Juri Skuratov, Aleksander Podberyozkin ja Umar Džabrailov. Näistä vain kommunistien Zjuganov sai merkittävästi ääniä, 29,21 %. Länsimielisenä pidetty Javlinski sai 5,80 %, ja muista esimerkiksi räyhäkansallinen Žirinovski 2,70 %. Clara Zetkin
Zetkin avasi elokuussa 1932 Saksan valtiopäivät ikäpuhemiehen ominaisuudessa ja uhmasi kansallissosialisteja vallankumoushenkisellä puheellaan. Kansallissosialistien noustessa Saksassa valtaan tammikuussa 1933 Zetkin oli juuri matkustanut Neuvostoliittoon, johon hän asettui pysyvästi maanpakoon. Hän kuoli parantolassa Moskovan lähellä saman vuoden kesäkuussa. Hänen tuhkansa haudattiin Moskovan Kremlin muuriin. Ipatjevin talo
Ipatjevin talo () oli rakennus Jekaterinburgissa Venäjällä, jossa Romanovien hallitsijasuvun viimeinen hallitsija keisari Nikolai II perheineen ja palveluskuntineen teloitettiin heinäkuussa 1918. Talo purettiin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean politbyroon käskystä Boris Jeltsinin ollessa kaupungin (silloinen Sverdlovsk) puoluejohtajana 1977, koska neuvostojohtajat pelkäsivät, että paikasta tulee keisarivaltaa kannattavien muistelupaikka. Jeltsin itse ilmaisi myöhemmin pitäneensä talon purkamista vastenmielisenä historian peittelynä. Jakov Sverdlov
Sverdlov toimi yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean puhemiehenä eli Neuvosto-Venäjän nimellisenä valtionpäämiehenä marraskuusta 1917 aina maaliskuussa 1919 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. Hänen virallinen kuolinsyynsä oli influenssa. Sverdlovin kuoleman jälkeen Jekaterinburgin nimi vaihdettiin hänen kunniakseen Sverdlovskiksi. Boris Jeltsinin aikana nimi kuitenkin palautettiin muiden nimipalautusten mukana Jekaterinburgiksi, mutta ympäröivä alue kantaa kuitenkin yhä neuvostoaikaista nimeään Sverdlovskin alue. Lavrenti Berija
Lavrenti Pavlovitš Berija (; ; 29. maaliskuuta 1899 Merheul, Gruusia, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1953 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kommunistijohtaja ja turvallisuuspäällikkö. Hän vastasi Neuvostoliiton sisäisestä turvallisuudesta ja toimi NKVD:n johtajana vuodet 1938–1953. Hänet muistetaan erityisesti Josif Stalinin suurten puhdistusten toimeenpanijana 1930-luvulla, vaikka oli vastuussa vain ”loppusiivouksesta” 1938–39. Hänen valtansa oli vahvimmillaan toisen maailmansodan aikana ja sen päätyttyä. Stalinin kuoltua hänet syrjäytettiin ja Stalinin seuraajat teloittivat hänet. Venäjän federaatio 1993–1999
Lokakuussa 1998 Jeltsin siirtyi pois valtion juoksevien asioiden hoidosta. Marraskuussa 1998 murhattiin liberaali parlamentaarikko Galina Starovoitava. Oligarkkien välinen valtataistelu jatkui ja heidän valtansa kasvoi. Vuonna 1999 kullakin suurella oligarkilla oli oma ehdokkaansa Venäjän presidentiksi. Boris Jefimov
Boris Jefimovitš Jefimov (, 28. syyskuuta 1899 Kiova, Ukraina – 1. lokakuuta 2008 Moskova) oli neuvostoliittolainen taiteilija. Hän tuli tunnetuksi poliittisista karikatyyreistään, jotka hän teki toisen maailmansodan aikana, ja sitä ennen Adolf Hitleristä ja muista natseista. Hänen vanhempi veljensä oli lehtimies Mihail Koltsov. Venäjän federaatio 1999–2008
Vuosina 1998–1999 puhuttiin yleisesti Venäjän hajoamisen uhasta, ja oligarkit kilpailivat yhä keskenään. Jeltsinin kansansuosio oli mitätön, ja duuma hätyytteli Jeltsiniä syytellen häntä muun muassa korruptiosta. Jeltsin joutui elokuussa 1999 pahaan pulaan Juri Skuratovin harjoittamissa Mabetex-tutkimuksissa ja samana vuonna myös duumassa syytettiin Jeltsiniä korruptiosta. Jeltsin oli nimittänyt Sergei Stepashinin seuraajaksi Vladimir Putinin pääministeriksi, ja erottanut kokeneen, kyvykkään Jevgeni Primakovin, mikä oli monen idänpolitiikan tuntijan mielestä yllätys. Neuvostoliiton historia
Josif Stalin kuoli 5. maaliskuuta 1953 74 vuoden iässä. Hänen hautajaisensa järjestettiin saman kuukauden aikana. Stalinin hautajaiset oli merkittävä tapahtuma, johon osallistui tuhansia. Stalinin palsamoitu ruumis haudattiin Leninin mausoleumiin, josta se myöhemmin vuonna 1961 siirrettiin Kremlin muuriin. Neuvostoliiton hajoaminen
Neuvostoliiton hajoaminen ajoittuu Mihail Gorbatsovin hallintokaudelle. Johtavien kommunistien mediaani-ikä oli noussut 70:een ja verrattain nuori Gorbatsov nousi johtajaksi Breznevin kuoltua vuonna 1982, Andropovin vuonna 1984 ja Tšernenkon vuonna 1985. Gorbatsov toteutti uudistuksia, ja talous alkoi luhistua komentojärjestelmän purkautuessa. Demokratisointi poisti poliittisen valvonnan ja nosti kansallismielistä liikehdintää eri osatasavalloissa. Kommunismi alkoi murtua Itä-Euroopassa sen jälkeen, kun Gorbatšov oli vuonna 1988 luopunut Brežnevin opista. Itä-Euroopan maissa tapahtui sarja vallankumouksia 1988–1989. Vuonna 1991 Venäjällä järjestettiin kansanäänestys Neuvostoliiton jatkamisesta. Boris Nemtsov
Reilut kaksi viikkoa ennen murhaansa 10. helmikuuta 2015 Sobesednik-uutissivustolle antamassaan haastattelussa Nemtsov oli pelännyt tulevansa tapetuksi sanomalla: "Pelkään, että Putin tappaa minut". Ukrainan presidentti Petro Porošenkon mukaan Nemtsov oli keskustellut hänen kanssaan muutamaa viikkoa aikaisemmin. Nemtsov oli kertonut toimittavansa selkeitä todisteita Venäjän asevoimien osallisuudesta sotatoimiin Ukrainassa. Oppositioliike oli suunnitellut laajaa Itä-Ukrainan sodan vastaista mielenosoitusta sunnuntaille. Presidentti Putinin tiedottajan mukaan kuolema vaikuttaa palkkamurhalta. Boris Jeltsin
Gorbatšovin valta oli mennyttä. Vaikka hän palasikin Neuvostoliiton presidentiksi, poliitikot eivät enää totelleet häntä. Syksyllä 1991 Venäjä valtasi ministeriön toisensa jälkeen ja marraskuussa 1991 Jeltsin kielsi kommunistipuolueen Venäjällä. Ukraina erosi Neuvostoliitosta kansanäänestyksellä joulukuun alussa 1991, jonka jälkeen Jeltsin tapasi neuvostotasavaltojen johtajat Belavežkaja Puštšassa Valko-Venäjällä. Kokouksessa perustettiin Itsenäisten valtioiden yhteisö ja neuvostotasavallat tunnustivat toisensa itsenäisiksi. Gorbatšov erosi 25. joulukuuta 1991 ja Neuvostoliitto virallisesti lakkasi olemasta. Venäjä
Neuvostoliiton hajoamisen aikana ja sen jälkeen tehtiin pitkälle meneviä talousreformeja, kuten laajoja yksityistämisohjelmia sekä markkinoiden ja kaupan vapauttamista. Tänä aikana Venäjän talous ajautui suureen kriisin. Tätä aikakautta kuvastivat tuotannon raju supistuminen (teollisuustuotanto puolittui) sekä bruttokansantuotteen pieneneminen noin 50 prosentilla vuosien 1990 ja 1995 välillä. Lokakuussa 1991 Jeltsin ilmoitti, että Venäjä ottaa käyttöönsä rajun šokkiterapiaksi kutsutun talousuudistusohjelman, jota Yhdysvallat ja Kansainvälinen valuuttarahasto suosittelivat. Hintojen säätely lakkautettiin ja yksityistäminen aloitettiin. Miljoonat ihmiset putosivat köyhyyteen. Maailmanpankin mukaan Neuvostoliiton ajan lopussa 1,5 prosenttia ihmisistä eli köyhyydessä kun taas vuoden 1993 puolivälissä peräti 39–49 prosenttia väestöstä oli köyhiä. Palkkojen maksujen viivästymisestä tuli pysyvä ongelma, kun miljoonien ihmisten palkat maksettiin kuukausia tai jopa vuosia myöhässä. Venäjä sai vastuulleen Neuvostoliiton ulkoisen velan maksamisen, vaikka sen väestö oli vain puolet Neuvostoliiton väestöstä. Yksityistäminen siirsi yritysten johtamisen pois valtion toimielimiltä yksityishenkilöiden ryhmille, joilla oli yhteyksiä sekä hallitukseen että Venäjän mafiaan. Väkivaltaiset rikollisryhmät saivat usein haltuunsa valtionyritykset käyttäen salamurhia ja kiristystä. Hallituksen virkamiesten korruptiosta tuli osa päivittäistä elämää. Monet vastarikastuneet gangsterit ja liikemiehet siirsivät miljardiomaisuuksiaan rahassa ja muussa muodossa ulos maasta, joka tarkoitti valtavaa pääomapakoa. Äkillinen ja pitkä lama lamautti laajemmin koko yhteiskuntaa. Sosiaalipalvelut romahtivat, syntyvyysaste putosi ja kuolleisuusaste ampaisi rajuun nousuun. 1990-luvun alku ja keskivaiheet olivat laittomuuksien aikaa. Rikollisjengit ja järjestäytynyt rikollisuus sekä murhat ja muut väkivaltarikokset riistäytyivät hallinnasta. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Uudistuksia pelkäävät vanhoilliset kommunistit kaappasivat vallan vähäksi aikaa elokuussa 1991, jolloin Venäjän johtaja Jeltsin asettui näkyvästi vastustamaan kaappausta, ja voitti vanhoilliset. Tämä suisti Gorbatšovin vallasta. Niinpä uudistukset ja kansallisuuskiistat johtivat lopulta maan hajoamiseen 25. joulukuuta 1991, ja Neuvostoliiton seuraajaksi tuli Venäjän federaatio sekä monta muuta aikaisempaa neuvostotasavaltaa. Venäjän sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta
Kesäkuussa 1990 neuvostotasavallan korkein neuvosto antoi julistuksen valtiollisesta suvereenisuudesta ja vuoden 1991 alussa luotiin Venäjän presidentin toimi, jolle siirrettiin korkeimman neuvoston toimeenpanovalta. Ensimmäisen presidentinvaalin voitti korkeimman neuvoston puhemiehenä toiminut Boris Jeltsin kesäkuussa 1991. Korkein neuvosto hyväksyi Neuvostoliiton lakkauttaneen sopimuksen Itsenäisten valtioiden yhteisöstä joulukuussa 1991 ja myöhemmin viralliseksi nimeksi tuli Venäjän federaatio. Sergei Mihalkov
Neuvostoliiton hymnin käyttäminen Mikhalkovin sanojen kanssa jatkui vuoteen 1991, jolloin presidentti Boris Jeltsin vetäytyi virastaan sen jälkeen, kun Neuvostoliitto hajosi. Venäjän Helsingin-suurlähetystö
Neuvostoliiton aikana suurlähetystön rakennus toimi myös Neuvostoliiton johtajien majoituspaikkana heidän vieraillessaan Suomessa. Siellä ovat yöpyneet muun muassa Nikita Hruštšov, Leonid Brežnev, Mihail Gorbatšov sekä Venäjän presidentti Boris Jeltsin vuonna 1992. Neuvostoliiton suurlähetystössä vuosittain lokakuun vallankumouksen vuosipäivänä 7. marraskuuta ja YYA-sopimuksen vuosipäivänä 6. huhtikuuta järjestetyt vastaanotot olivat varsinkin suomettumisen aikana tärkeitä tapahtumia, joihin tärkeimmät suomalaiset poliittiset päättäjät kutsuttiin. Kutsun saamista pidettiin osoituksena henkilön nauttimasta hyväksynnästä. Mihail Lesin
Mihail Lesin (11. heinäkuuta 1958 Moskova – 5. marraskuuta 2015 Washington, DC) oli venäläinen poliitikko ja Vladimir Putinin neuvonantaja. Hän oli RT-uutispalvelun (entinen Russia Today) perustaja. Lesin toimi mediaministerinä 1999–2004 ja Venäjän presidentin neuvonantajana 2004–2009. Vuonna 2013 hän nousi Gazprom-Median johtoon. Neuvostoliitto
Elokuussa 1991 joukko kovan linjan kommunisteja varapresidentti Gennadi Janajevin johdolla yritti tehdä vallankaappauksen. He tahtoivat estää enempien maata hajaannuttavien ja epävakauteen johtavien muutosten jatkumisen Neuvostoliitossa. Vallankaappauksen aikana Gorbatšov vangittiinkin kolmeksi päiväksi Krimin niemimaalle valtion loma-asunnolleen. Kaappaus kuitenkin kuihtui kokoon, kun Boris Jeltsin keräsi kansalaisia ja sotilaita puolelleen vastustamaan vallankaappausta. Vallan ottanut poikkeustilakomitea edusti ylintä laillista valtaa: varapresidentin lisäksi pääministeri, puolustusministeri, sisäasiainministeri, KGB:n puheenjohtaja, puolustusneuvoston varapuheenjohtaja ja presidentinviraston päällikkö olivat poikkeustilakomitean jäseniä. Neuvostoliiton hajoaminen
Lopulta monet tasavallat halusivat irtautua Neuvostoliitosta. Baltian maat antoivat ensin itsenäistymisjulistuksen. Valta alkoi luisua Gorbatšovilta tasavalloille. Käytännössä parlamentin puhemies Boris Jeltsinin johtama Venäjäkin julistautui suvereeniksi kesällä 1990. Vanhoilliset sotilaat ja kommunistit vastustivat Neuvostoliittoa uhannutta hajoamista ja Gorbatšovin uudistuksia. Näin Gorbatšov joutui poliittisesti Jeltsinin demokraattien ja vanhoillisten väliin. Vanhoilliset kaappasivat vallan elokuussa 1991. Kaappaus kukistui pian Jeltsinin vastarintaan, ja Krimillä kotiarestissa ollut Gorbatšov menetti lopunkin valtansa. Tasavaltojen johtajat hajottivat Boris Jeltsinin johdolla Neuvostoliiton, joka lakkasi virallisesti olemasta 25. joulukuuta 1991. Neuvostoliiton kansainvälisen aseman peri Venäjän federaatio. Mihail Gorbatšov
Neuvostoliiton valtion laillinen seuraajavaltio on Venäjän federaatio. Venäjän federaation johtajaksi ja yleisesti Gorbatšovin seuraajaksi tuli hänen entinen poliittinen kilpailijansa Boris Jeltsin. Klement Gottwald
Gottwald kuoli vuonna 1953, vain yhdeksän päivää Stalinin kuoleman jälkeen ja vain muutama kuukausi maan näytösoikeudenkäynnissä tuomittujen teloituksen jälkeen. Tiettävästi kuolinsyynä oli keuhkokuume, jonka hän sai Stalinin hautajaisissa. Hänen seuraajakseen Tšekkoslovakian presidenttinä nousi Antonín Zápotocký. Gottwaldin ruumis balsamoitiin ja asetettiin näytteille Prahan keskustaan Vítkovin kansallismuistomerkkiin, joka muutettiin hänen mausoleumikseen. Kun Neuvostoliiton johtaja Nikita Hruštšov 1950-luvun lopulla tuomitsi Stalinin ja destalinisaation aika alkoi, stalinisti Gottwaldin jälkimaine muuttui kiistanalaiseksi, ja vuonna 1962 hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin pois mausoleumista. Gottwaldin ruumis tuhkattiin ja haudattiin Olšanyn hautausmaalle Prahaan. Vuonna 1963 Slánský ja Clementis rehabilitoitiin. Jan Berzin (diplomaatti)
Berzin johti Neuvosto-Venäjän valtuuskuntaa vuonna 1920 Suomen kanssa käydyissä Tarton rauhanneuvotteluissa. Maiden solmittua diplomaattisuhteet hän oli helmikuusta heinäkuuhun 1921 myös Neuvosto-Venäjän ensimmäisenä virallisena lähettiläänä Suomessa. Sen jälkeen hän oli Neuvostoliiton vara-asiainhoitajana Isossa-Britanniassa ja 1925–1927 lähettiläänä Itävallassa. Vuodesta 1929 Berzin työskenteli historiallisten asiakirjojen julkaisun parissa. Hänet nimitettiin 1932 Neuvostoliiton keskusarkiston johtoon ja hän toimitti "Krasnyi arhiv" -aikakauskirjaa, jossa julkaistiin vallankumoushistoriaan liittyneitä dokumentteja. Hänet vangittiin Stalinin vainojen aikana joulukuussa 1937 ja teloitettiin elokuussa 1938. Hänet rehabilitoitiin 1956. Neuvostoliiton hajoaminen
Gorbatshovin politiikka herätti enenevää vastustusta monissa kommunistijohtajissa, jotka kannattivat Brežnevin aikana noudatettua perinteistä linjaa. Toisaalta yksi keskuskomitean jäsen, populistinen Boris Jeltsin, piti Gorbatšovin uudistuksia liian hitaina ja joutui eroamaan. Josip Broz Tito
Josip Broz (7. toukokuuta 1892 Kumrovec, Kroatia – 4. toukokuuta 1980 Ljubljana, Slovenia), tunnetumpi nimellä Tito, oli jugoslavialainen partisaanijohtaja, kommunistipolitiikko ja marsalkka. Toisen maailmansodan aikana vastarintataistelua johtanut Tito toimi Jugoslavian pääministerinä 1945–1953 ja presidenttinä 1953–1980. Grigori Zinovjev
Grigori Jevsejevitš Zinovjev (, oikea nimi Ovsel-Geršon Aronovitš Radomyslsky, tunnettu myös nimellä Hirsch Apfelbaum; 23. syyskuuta 1883 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen internationaalin eli Kominternin ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1919–1926 sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Leningradin-johtajana vuosina 1918–1926. Zinovjev oli yksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimmista johtajista Vladimir Leninin sairauden ja kuoleman aikoihin vuosina 1922–1925. Hän muodosti Josif Stalinin ja Lev Kamenevin kanssa puoluetta johtaneen troikan, jolla oli ratkaiseva merkitys Lev Trotskin ja vasemmisto-opposition syrjäyttämisessä. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 sekä Zinovjevin että Kamenevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Neuvostoliiton hajoaminen
Kesäkuun 1991 presidentinvaaleissa valittua Jeltsiniä kannatti 54 % äänestäjistä. Ne olivat Venäjän ensimmäiset demokraattiset presidentinvaalit. Heinäkuussa lakkautettiin Varsovan liitto. Neuvostoliiton hajoaminen
Gorbatšov näytti historiaan siirtyvän vanhan vallan edustajalta, Jeltsin uudistajalta. Gorbatsovin vuoden 1991 toimet ärsyttivät entisestään vanhoillisia muutosten vastustajia. Boris Jeltsin
Vuoden 1989 vapaissa vaaleissa Jeltsin esiintyi marttyyrinä ja kritisoi perestroikaa sen epäonnistumisessa parantaa ihmisten elämänlaatua. Jeltsin valittiinkin selvästi kansanedustajien kongressiin. Kreml oli aloittanut jopa Jeltsinin vastaisen parjauskampanjan, mikä ei kuitenkaan horjuttanut Jeltsinin kansansuosiota. Kansa oli tyytymätön maan johdon politiikkaan. Boris Jeltsin
Presidentti Putin julisti Venäjälle Jeltsinin kuolinpäivänä kansallisen surupäivän Boris Nemtsov
Vähän ennen kuolemaansa Nemtsov oli kertonut aikovansa julkaista valmistelemansa "Putin ja sota" -raportin Venäjän osuudesta Donbassin sotaan. Raportti valmistui hänen kuolemansa jälkeen ja julkaistiin toukokuussa 2015. Twilight: 2000
Pelin seikkailut sijoittuvat tyypillisesti ydinsodan jälkeiseen Keski-Eurooppaan. Pelaajat voivat yleensä valitsevat haluavatko hahmojensa jatkavan sotaa, yrittävän päästä kotiinsa tai toimivan palkkasotureina. GDW:n viimeisessä, vuonna 1993 julkaistussa versiossa, Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 päättyi Boris Jeltsinin surmaamiseen KGB:n agenttien toimesta ja kommunistihallinnon jatkumiseen. Juri Gagarin
Gagarin kuoli 27. maaliskuuta 1968 MiG-15UTI-harjoitushävittäjän lennolla koelento-olosuhteissa (painottomuuden simulointeja) lähellä Kiržatšin kaupunkia. Vladimir Serjoginin ohjaama lentokone syöksyi maahan tultuaan jyrkässä kulmassa kolmikilometrisen pilvikerroksen läpi pyrkien koneen oikaisuun vasta pilvikerroksen loputtua 600 metrin korkeudella. Pilvikerros ulottui kuitenkin alemmas ja koneen oikaisuun ei riittänyt tilaa. Vuonna 2013 kosmonautti Aleksei Leonov julkaisi uusia tietoja tapahtumasta. Leonovin mukaan onnettomuuden aiheutti Su-15-hävittäjä, joka lensi niin läheltä Gagarinin MiG-15-konetta, että tämä kääntyi nurin, joutui syvään kierteeseen ja syöksyi maahan. Boris Gorbatov
Boris Leontjevitš Gorbatov (; 15. heinäkuuta 1908 Petromarjevskin kaivos, nykyinen Luganskin alueen Pervomaisk – 20. tammikuuta 1954 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Aleksandr Rutskoi
Boris Jeltsin valitsi populistisen sotasankarin varapresidenttiehdokkaakseen vuoden 1991 presidentinvaaleihin. Rutskoi toimi Venäjän varapresidenttinä 10. kesäkuuta 1991 – 21. syyskuuta 1993. Boris Jeltsin
Jeltsin valittiin presidentiksi toisen kerran kesän 1996 presidentinvaaleissa. Jeltsinin kansansuosio oli ennen vaaleja vain noin 10 %. Aluksi nykyaikainen, virtaviivaistettu kommunistijohtaja Gennadi Zjuganov näytti olevan varma voittaja, ja Jeltsin sai ensimmäisellä kierroksella vain 35 % äänistä. Venäjän suurliikemiehet, oligarkit pelkäsivät vaalien ennakkosuosikin kommunisti Zjuganovin voittavan vaalit. Mihail Hodorkovski
Neuvostoliiton purkauduttua 1991 ja Boris Jeltsinin tultua Venäjän presidentiksi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen asettamat rajoitukset markkinauudistuksille alkoivat poistua. Menatep järjesti osakeannin ensimmäisenä venäläisenä pankkina sitten vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen. Venäläisittäin kehittyneenä pankkina Menatep sai hoitoonsa myös julkishallinnollisten laitosten varoja. Juri Skuratov
Juri Iljitš Skuratov (, s. 3. heinäkuuta 1952) on venäläinen lakimies ja poliitikko, joka vuonna 1999 tutki Venäjän silloisen presidentin Boris Jeltsinin korruptiota. Skuratov oli Venäjän yleinen syyttäjä vuonna 1995–1999 ja joutui eroamaan seksiskandaalin takia.
Se liittyi juoneen, jolla Jeltsiniä tukevat tahot halusivat estää Jeltsinin lähipiiriin kohdistuvat korruptiotutkimukset. Boris Jeltsin
Epäonnistunut vallankaappausyritys 18. elokuuta 1991 pyrki Mihail Gorbatšovin ja Jeltsinin syrjäyttämiseen. Jeltsin oli mukana käännyttämässä armeijan joukkoja vallankaappaajia vastaan. Kansanjoukot puolustivat Valkoista taloa asettumalla ihmiskilviksi Venäjän parlamentin ympärille, ja Jeltsin piti kansalle puheen panssarivaunun päältä. Vallankaappaajat pakenivat 21. elokuuta Moskovasta. Kaappausyrityksen päätyttyä Jeltsiniä pidettiin sankarina. Pjotr Kropotkin
Kropotkin eli vuodet 1876–1917 maanpaossa Sveitsissä, Ranskassa ja Englannissa, minä aikana hän kirjoitti päätuotantonsa ja nousi Bakuninin jälkeen anarkismin johtavaksi teoreetikoksi. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän pääsi 1917 viimein palaamaan Suomen kautta Venäjälle, mutta riitaantui bolševikkien kanssa sillä vastusti keskusjohtoista valtiota. Kropotkin kuoli Dmitrovin kylässä Moskovan lähellä vuonna 1921. Seuraavana vuonna hänen syntymäkotinsa Moskovassa muutettiin hänen elämäntyötään esitteleväksi museoksi. Neuvostohallinto sulki museon ja takavarikoi sen aineistot Kropotkinin lesken kuoltua vuonna 1938. Boris Jeltsin
Jeltsin lähti kuitenkin vaaleihin ja hyvin suunniteltu massiivinen vaalikampanja ja valtamedia, kuten oligarkki Boris Berezovskin mediaimperiumin tuki käänsi 54 % kansasta äänestämään Jeltsiniä. Jeltsin nähtiin tanssimassa televisiossa nykymusiikin tahdissa. Toisella kierrokselle Jeltsin saikin yli puolet äänistä. Jo marraskuussa 1996 Jeltsin joutui nelinkertaiseen ohitusleikkaukseen ja oli sairaalassa kuukausia. Venäjän federaatio 1991–1993
Jeltsinin noustessa valtaan ei järjestetty uusia parlamenttivaaleja, ja Gorbatšovin aikainen kansanedustajien kongressi jäi valtaan. Jeltsin alkoi luoda maahan markkinataloutta. Jeltsin oli vuonna 1991 valinnut pääministerikseen nuoren taloustieteilijä Jegor Gaidarin. Yksityistämistä johti Anatoli Tshubais. Uudistuksissa oli mukana läntisiä talousasiantuntijoita, esimerkiksi Jeffrey Sachs ja Anders Åslund. Jeltsin ja Gaidar aloittivat niin sanotun šokkiterapian, joka riistäytyi pian käsistä. Jeltsin vapautti tammikuun alussa hinnat, osan ulkomaankaupasta ja muutti ruplan käytännössä vapaasti vaihdettavaksi valuutaksi Uudistus ei edennyt läntisten ajatusten mukaan, koska Venäjän talous, politiikka, yhteiskunta ja kulttuuri eivät olleet valmiita näin rajuun muutokseen. Hintojen vapauttaminen ennen yksityistämistä aiheutti sen, että säästöille ei ollut sijoituskohteita niin kuin normaalissa kapitalismissa. Näin Puolan malliin toteutetussa šokkiterapiaksi sanotussa 100 päivän talousohjelmassa oli enemmän šokkia kuin terapiaa. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Jo vuonna 1989 vanhoilliset kokosivat kasvavan rintaman uhkaavaa Neuvostoliiton hajoamista vastaan. Kesällä vuonna 1990 nousi Venäjän parlamentin johtoon Gorbatšovin vastustaja, kommunistisesta puolueesta erotettu Boris Jeltsin, josta tuli vuoden päästä presidentti. Vuoden 1990 lopussa oli laajaa tavarapulaa komentotalouden osittaisen hajoamisen takia, ja pula käsitti nyt ruoan, vaatteet ja muut perustarvikkeet. Neuvostoliiton vanhoilliset tukivat Baltian maissa interliikettä, joka pyrki pitämään maat Neuvostoliitossa. Interliike ei onnistunut tavoitteessaan. Vuoden 1991 tammikuussa vanhoillisten komentamat neuvostoarmeijan ja sisäministeriön joukot taistelivat Baltian maissa ja kymmeniä kuoli. Rajoitettu hyökkäys ei kukistanut niitä.
Elokuussa 1991 vanhoilliset kaappasivat vallan vähäksi aikaa. Gorbatšovin valta mureni kaappauksen jälkeen lopullisesti, ja Neuvostoliitto hajosi. Viktor Vladimirov
Jäätyään eläkkeelle Vladimirov ryhtyi valmistelemaan myös kriittistä tutkielmaa Suomen ja Neuvostoliiton suhteista vuosina 1938–1948, mutta vielä 1980-luvulla sensuuri esti sellaisen julkaisemisen Neuvostoliitossa. Vasta Neuvostoliiton hajottua hänen työnsä pääsi vauhtiin. Kolmiosaiseksi suunnitellusta teoksesta ehti kuitenkin valmistua vain ensimmäinen osa, sillä Vladimirov menehtyi vatsasyöpään helmikuussa 1995. Kyseisen teoksen julkaisi Suomessa Otava nimellä "Kohti talvisotaa". Boriss Pugo
Separatistisen mielialojen kasvaessa erityisesti Baltiassa Gorbatšov nimitti Pugon sisäministeriksi. Hän yritti välittömästi palauttaa järjestystä Vilnassa, mutta huonosti organisoitu yritys kaatui kansan vastustukseen, eikä Gorbatšov asettunut tukemaan sitä. Elokuussa 1991 Pugo liittyi Valtion hätätilakomitean yritykseen estää uuden liittosopimuksen hyväksyminen vangitsemalla Gorbatšov huvilalleen Krimille. Kaappausyritys kaatui kuitenkin huonoon organisointiin ja Venäjän suositun presidentti Boris Jeltsinin vastatoimiin. Pugo teki itsemurhan vaimonsa kanssa 22. elokuuta. Anatoli Golitsyn
Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotilaskollegio tuomitsi heinäkuussa 1962 Golitsynin ja hänen vaimonsa poissaolevina kuolemaan. KGB:llä oli suunnitelma salamurhata Golitsyn vuonna 1967 Montrealin maailmannäyttelyssä Kanadassa. Uskotaan, että vastuu operaatiosta kuului Viktor Vladimiroville, joka operoi tuolloin KGB:n sabotaasin ja salamurhaosasto Osasto 13:n päällikkönä. Yritys kuitenkin epäonnistui, koska Golitsyn ei mennyt koko näyttelyyn.