Miten psykoosi määritellään?
Psykoosi
Psykoosi on usein oire vakavasta mielenterveyden häiriöstä kuten skitsofreniasta. Psykoosissa henkilön todellisuudentaju hämärtyy ja vääristyy eli henkilöllä on huomattavia vaikeuksia erottaa tosi epätodesta. Psykoosi voi laueta myös vaikean järkytyksen eli traumaattisen tapahtuman kuten omaisen kuoleman seurauksena tai elimellisestä syystä kuten aivosairauksien, endokriinisten häiriöiden, systeemisten sairauksien, infektioiden ja nestetasapainon häiriöiden sekä lääkkeiden ja päihteiden käytön yhteydessä.
Psykoanalyysi
Psykoanalyysi ( < 'sielu' + άνάλυσις 'erittely') on psykologian tieteenalaan kuuluva teoria. Sitä alkoi kehittää wieniläinen neurologi Sigmund Freud 1900-luvun alussa. Psykoanalyysi perustuu persoonallisuusteoriaan, joka tarkastelee erityisesti ihmisen tiedostamatonta () eli ei-tietoisia psyykkisiä prosesseja ja jossa varhaisen vuorovaikutuksen ja lapsuuden kokemusten merkitystä ihmisen kehitykselle pidetään tärkeänä. Psykoanalyysiin pohjautuvat myös useat syvyyspsykologian koulukunnat. Sanaa "psykoanalyysi" käytetään myös viittaamaan psykoanalyyttiseen psykoterapiaan. Psykoanalyysissa terapeutti pyrkii paljastamaan potilaan neuroottisten oireiden taustalla piilevät sielulliset konfliktit, minkä on tarkoituksena vapauttaa potilas estoistaan ja ahdistuksestaan. Sielulliset konfliktit paljastuvat tulkitsemalla potilaan mielleyhtymiä, unia ja niin sanottuja virhe- ja oiretoimintoja. Apuna voidaan käyttää myös huomion kiinnittämistä potilaalle ominaisiin käyttäytymiseen tai hänen lihasjännityksiinsä. Traumaperäinen stressihäiriö
Traumanjälkeinen stressihäiriö, joka tunnetaan myös nimellä posttraumaattinen stressihäiriö (engl. "post-traumatic stress disorder", "PTSD"), on ahdistuneisuushäiriöihin luokiteltu psykiatrinen häiriö, joka saattaa kehittyä traumaattisen tapahtuman (äkillinen, itsestä riippumaton ja tunteita, mm. avuttomuus ja pelko, herättävä) kokemisen tai todistamisen seurauksena. Traumaattisella tapahtumalla tarkoitetaan tässä tilannetta, jossa henkilön tai hänen läheistensä henki, terveys ja/tai fyysinen koskemattomuus on uhattuna, esimerkiksi sotatila, luonnonkatastrofi, liikenneonnettomuus tai perheväkivalta. Trauman jälkeen on aivan normaalia kokea erilaisia stressioireita, jotka useimmiten lievittyvät itsestään ajan kuluessa. Osalla stressireaktio kuitenkin pysyy ja saattaa vähitellen kehittyä traumanjälkeiseksi stressihäiriöksi. Termiä käytetään psykologiassa ja psykiatriassa. Yksityiskohtaiset kriteerit PTSD:lle on esitetty kansainvälisessä tautiluokituksessa ICD-10 psykiatrian osassa. Psykoterapia
Ratkaisukeskeinen eli voimavarakeskeinen psykoterapia soveltuu monenlaisiin tilanteisiin, erilaisille asiakasryhmille tai sitä voidaan toteuttaa erimuotoisesti. Ajallisesti se voi olla lyhyttä tai pidempikestoista. Pääsääntöisesti terapiat kestävät 1-10 kertaa. Kyseisellä viitekehyksellä voidaan työskennellä yksilöiden, parien, perheiden, ryhmien, työyhteisöjen tai jopa kokonaisten organisaatioiden kanssa. Ratkaisukeskeisyys soveltuu psykiatriaan, psykologiaan, sairaanhoitoon, sosiaalityöhön, lastensuojeluun, sielunhoitoon, kouluihin, neuvoloihin ja työpaikoille. Psykoosi
Psykoosin oireita ovat: Änkytys
Änkytystä on usein pidetty neuroosina, jonka taustalla on tunneperäisiä ristiriitoja. Erityisesti psykoanalyyttisesti suuntautuneet tutkijat selittävät psyykkisten häiriöiden kuvastuvan puheilmaisun häiriintymisenä, änkytyksenä. (Heikkinen ja muut 1981.) Myös Achté ja muut (1981) toteavat monien tutkijoiden pitävän änkytystä neuroottisena konversionomaisena häiriönä, ja että perhetutkimukset ovat osoittaneet, että änkyttävien potilaiden perheissä on häiriöitä, joissa on erityisesti osuutta ihmissuhteiden aggressio-ongelmilla. Toisaalta esimerkiksi Van Riper (1972) toteaa, että monet psykiatrit ja psykologit saattavat pitää änkytystä neuroosin aiheuttamana, koska he työssään todennäköisimmin tapaavat juuri änkyttäjiä, joilla on erilaisia emotionaalisia ongelmia. Van Riper (1972) kirjoittaa: Jos sinä olisit änkyttäjä, mutta kärsisit sen lisäksi emotionaalisista ongelmista, kumman luokse hakeutuisit, psykiatrin vai puheterapeutin? Psykoosi
Ennakko-oireiden tunnistamisesta on hyötyä etenkin uusiutuvissa psykooseissa, jolloin henkilö voi oppia tunnistamaan ne oireet, jotka ennakoivat psykoottisia oireita. Näin henkilö voi hakea oloonsa apua ennen kuin sairauden vaihe pahenee psykoosiin. Psykoosia sairastamattomien ei ole syytä kiinnittää tällaisin ennakko-oireisiin liiaksi huomiota, koska oireet ovat ajoittain hyvin tavallisia jokaiselle. Psyyke
Psyyke (, "psykhē" elämä; henki; sielu) tarkoittaa sielua ja ihmismieltä. Mieltä ja sen osa-alueita, kuten emootioita, kognitiota, älykkyyttä ja persoonallisuutta, tutkiva tiede on psykologia. Psyykkinen toiminta koostuu kognitiivisista toiminnoista, emootioista ja motivaatiosta; näistä käytetään yhteisnimistystä "psyyke". Skitsofrenia
Yksittäinen psykoosi ei välttämättä johdu skitsofreniasta, vaan kyseessä voi olla esimerkiksi järkytyksen aiheuttama niin sanottu reaktiivinen psykoosi tai päihteidenkäytön laukaisema kemiallinen psykoosi. Psikoosi
Psikoosi (CHO) on ketooseihin kuuluva heksoosimonosakkaridi. Luonnossa yhdiste esiintyy harvinaisena ja sillä on jonkin verran käyttöä makeutusaineena vähäkalorisissa tuotteissa. Dissosiatiivinen identiteettihäiriö
Koska dissosiatiivinen identiteettihäiriö on traumanjälkeinen häiriö, potilaalla on käytännössä aina myös traumanjälkeiseen stressihäiriöön kuuluvaa oireistoa sekä kompleksisen trauman aiheuttamia jälkioireita. Häiriöt sekä henkilön toimintakyky voivat vaihdella huomattavasti identiteetistä riippuen. Osa identiteeteistä voi esimerkiksi olla hyvinkin masentuneita tai syömishäiriöisiä toisten voinnin ollessa hyvä ja vakaa. Tällöin henkilön käytös voi olla hyvin ailahtelevaa pirteän ja "terveen sivupersoonan" ja itsetuhoisen ja syömishäiriöisen identiteetin ollessa esillä vuorotellen. Kriisipresentaatio psykiatrisessa päivystyksessä voi myös muistuttaa psykoottista kiihtymystä useiden osien vaihtuessa nopeasti mahdollisesti sisäisten rajojen hajoamisen vuoksi tai psykoottista horrostilaa alistumiseen ja sulkutilaan kiinnittyneen persoonallisuuden osan ollessa esillä. Psykiatrinen sairaala
Pakkohoitoon eli tahdosta riippumattomattomaan psykiatriseen sairaanhoitoon voidaan määrätä vain sillä hetkellä psykoosissa oleva ihminen, jos sairaus muuten pahenisi tai hän ilman hoitoa vaarantaisi omansa tai muiden terveyden tai turvallisuuden. Nuorilla riittää myös syyksi muu vakava mielenterveyden häiriö. Hallusinogeenit
Käsite koostuu kreikan kielen sanoista "ψυχή" ("psyche", "mieli") ja "δηλείν" ("delein", "ilmaista"), ja sillä tarkoitetaan ainetta, joka nostaa esille mielen piilotettuja, mutta todellisia puolia. Käsitteen "psykedeeli" synonyyminä käytetään myös sanoja "psykotomimeettinen" ja "hallusinogeeni", ja kategoriaan lasketaan kuuluvan monia eri sisäiseen maailmaan vaikuttavia aineita, joita ovat esimerkiksi LSD, psilosybiini, DMT, 2C-B, meskaliini ja DOB, ja monet muut tryptamiinit, fenetyyliamiinit ja harvinaisemmat yhdisteet. Myös empatogeenit (esimerkiksi MDMA), kannabinoidit ja dissosiatiivit (esim. ketamiini) lasketaan monesti samaan ryhmään. LSD:tä pidetään yleisesti "psykedeelin prototyyppinä". Viitattaessa LSD:n kaltaisiin psykedeeleihin, tutkijat käyttävät usein ilmaisua "klassiset hallusinogeenit" R. A. Glennonin (1999) määrittämällä tavalla: "Klassiset hallusinogeenit ovat aineita jotka täyttävät Hollisterin määritelmän, sekä (a) sitoutuvat 5-HT2-serotoniinireseptoreihin ja (b) jotka koulutetut koe-eläimet erottavat epäaktiivisista aineista." Kun käsitettä "psykedeeli" käytetään suorana viittauksena LSD:n kaltaisiin aineisiin (eli mainittuihin klassisiin hallusinogeeneihin), tutkimuksen kirjoittajat täsmentävät tarkoittavansa nimenomaan tätä rajoitettua merkitystä (ks. esim. Nichols, 2004). Clara Bow
Bow’lla oli köyhä ja rankka lapsuus, johon sisältyi henkistä ja fyysistä perheväkivaltaa sekä vanhempien jatkuvat riidat. Hänen isänsä oli alkoholisoitunut kapakkalaulaja, joka oli usein kauankin poissa kotoa. Kotona ollessaan hän pahoinpiteli vaimoaan ja tytärtään. Lopulta vanhemmat erosivat ja Clara jäi äitinsä luo. Sarah-äidin mielenterveys alkoi horjua Claran ollessa teini-ikäinen. Hänellä todettiin ”epilepsiasta johtuva psykoosi”, joka johtui vakavasta päävammasta. Psykoosi aiheutti hänelle sekavia ajatuksia, harhaluuloja, vainoharhoja ja aggressiivista käyttäytymistä; hän jopa suunnitteli murhaavansa oman tyttärensä. Sarah kärsi myös kroonisesta masennuksesta. Hän harrasti paljon irtosuhteita ja hankki rahaa prostituoituna. Vuosien 1905 ja 1923 välillä perhe asui neljässätoista eri osoitteessa, mutta harvoin Prospect Heightsin ulkopuolella. Psykoosi
Nykytietämyksen perusteella toiminnallisten psykoosien ajatellaan syntyvän biologisesti syntyneen alttiuden ja stressin yhteisvaikutuksesta (stressi-haavoittuvuusmalli). Psykoosin puhkeamiseen liittyy usein altistavia häiriötekijöitä ja haitallisia elämäntilanteen muutoksia. Psykosomatiikka
Psykosomatiikka on lääketieteellinen ja psykologinen käsite henkisen ja ruumiillisen hyvinvoinnin välisestä yhteydestä. Henkiset sairaudet kuten masennus ja normaalit tunnereaktiot kuten ahdistus voivat aiheuttaa psykosomaattisia fyysisiä oireita. Tajuttomuus
Tajuttomuudella tarkoitetaan tilaa, jossa ihminen on osittain tai kokonaan tiedottomassa tilassa tai ei reagoi aistiärsykkeisiin. Tajuttomuus voidaan jakaa eri tasoisiin tiloihin tokkurasta koomaan. Uni on eräänlainen tajuttomuuden muoto. Tajuttomuutta määritellään Glasgow'n kooma-asteikolla, jossa huomio kiinnitetään potilaan silmien avaamiseen, puheeseen ja liikkumiseen, joita testataan asteittain voimistuvin ärsykkein, puheella, kosketuksella ja kivulla. Syvimmässä tajuttomuudessa potilas ei reagoi kipuun mitenkään. Skitsofrenia
On varmistettava, etteivät oireet johdu masentuneisuudesta eivätkä psykoosilääkkeistä ja lisäksi on huomattava, että kriteerit eivät ole täyttyneet mielialahäiriön kehittymisen jälkeen eikä häiriötä voida pitää elimellisenä aivosairautena eikä alkoholin tai päihteiden tai keskushermoston toimintaan vaikuttavan lääkeaineen käyttöön liittyvänä päihtymistilana, riippuvuutena tai vieroitusoireina. Erotusdiagnostiikassa on otettava huomioon myös erilaiset dissosiatiiviset häiriöt erityisesti dissosiatiivinen identiteettihäiriö eli "sivupersoonahäiriö", jossa on merkittäviä päällekkäisiä oireita psykoosisairauksien kanssa, mutta kuitenkin selkeästi poikkeava kokonaistaudinkuva. Psykoottinen masennus
Vanhuksilla psykoottinen masennus on yleisempi kuin nuoremmilla. Vanhusten kaikista masennustiloista on psykoottisia arviolta 15–20 %. Vanhusväestöstä 1–4 % kärsii masennuksesta, sairaalahoidossa olevista jopa 10–12 % on vaikeasti masentuneita ja kotihoidossa olevista 6–9 %. Vanhenemisen myötä tulevat sairaudet saattavat aiheuttaa masentumista. Psykoosi
Haluttaessa voidaan määritellä seuraavat tyypit: vainoharhainen, oikeutta hakeva, itseen kohdistava, suuruusharhainen, luulotautinen (ruumiillinen), mustasukkainen, erotomaaninen. Psykotismi
Psykotismi tai psykotisismi on yksi kolmesta Hans Eysenckin käyttämästä piirteestä käyttämässään P-E-N-mallissa (psykotismi, ekstraversio ja neurotismi) persoonallisuudesta.
Korkea psykotismin taso liittyi Eysenckin mukaan korkeaan psykoosiin sairastumisen riskiin, kuten skitsofreniaan. Hän uskoi, että myös psykoottien sukulaisilla on korkea psykotismin taso, ja ehdotti ilmiön taustalla olevan jokin geneettinen ominaisuus. Eysenck ehdotti myös, että psykotismin ja luovuuden välillä on korrelaatio.
__notoc__ Autismin historia
Suomenkieliseen tautiluokitukseen autismi löysi tiensä vasta vuonna 1987 nimellä varhaislapsuuden autistinen häiriö. Tilaa pidettiin Suomessa tuolloin vielä psykoosina eli mielisairautena, millä tarkoitettiin vakava-asteista reaktiivista eli lapsuuden kasvuolojen aiheuttamaa mielenterveyden häiriötä. Ajatus autismista mielenterveyden häiriönä hylättiin kuitenkin myöhemmin, ja se siirrettiin monessa maassa omaksi tautiluokakseen vielä 1980-luvun aikana.
Suomessa autismi oli psykoosi-nimikkeen alla kuitenkin vielä vuonna 1994 ja vasta vuonna 1996 julkaistussa kansainvälisen tautiluokituksen kymmenennen version suomenkielisessä laitoksessa se oli viimein otettu pois psykoosien luokasta. Persoonan rakenteellinen dissosiaatioteoria
Dissosiaatiohäiriöihin riittävästi perehtynyt psykiatri osaa erottaa häiriöt muista läheisesti niitä muistuttavista sairauksista ja ohjata oikean hoidon pariin. Oikean diagnoosin saaminen on kuitenkin tärkeää ja saattaa kestää vuosia ennen kuin ne tunnistetaan. Persoonallisuuden rakenteellisen dissosiaation ymmärtämisen kautta oireet ja hoito tulevat kuitenkin helpommiksi lähestyä. Varsinkin erotusdiagnostiikka skitsofrenian ja dissosiatiivisen identiteettihäiriön kohdalla on vaikeaa, jos ei merkittäviä päällekkäisiä oireita psykoosisairauksien kanssa, mutta kuitenkin selkeästi poikkeavaa kokonaistaudinkuvaa osaa erotella toisistaan. Tähän apuna voisi olla traumateorian eri tieteenaloja yhdistävä ymmärrys. Merkittävä panos yhdistävälle otteelle on Suomessa persoonallisuuden rakenteelliselle dissosiaatioteorialle syvempää pohjaa hahmotteleva traumatutkielma Katkennut totuus, tekijänä psykiatri Anssi Leikola. Psykoterapia
Psykoanalyyttisen hoidon huipentuma on transferenssineuroosin purkamisessa. Keskeinen väline tässä työssä on tulkinta. Analyytikko ei tarjoa eikä tuputa potilaalle tulkintoja vaan pyrkii sopivassa tahdissa tekemään potilaan tietoiseksi ongelmista ja saamaan hänet itsensä oivaltamaan syy-yhteydet. Oivallus parantaa aina potilaan toimintakykyä, vaikka se ei aina välttämättä ole mieluinen. Psykoanalyysissa pätee sääntö, että on parempi olla tietoinen kuin epätietoinen. Psykoottinen masennus
0,35 % ihmisistä sairastuu Suomessa elämänsä aikana psykoottiseen masennukseen. Vuoden aikana Suomessa sairastetuista masennustiloista 3,4 % oli psykoottisia. Psykopatia
Sosiopatian toi psykiatrian käsitteistöön DSM:n vuonna 1952 julkaistu ensimmäinen painos, jossa antisosiaalisena käyttäytymisenä ilmenevä häiriö nimettiin "sosiopaattiseksi persoonallisuushäiriöksi". Diagnoosin kriteereinä oli sisäisiä psyykkisiä prosesseja ja persoonallisuuspiirteitä, joiden löytäminen kohdehenkilöstä on vaikeampaa kuin käyttäytymisen arviointi. Niinpä vuonna 1980 julkaistu DSM-III korvasi sosiopaattisen persoonallisuushäiriön "antisosiaalisella persoonallisuushäiriöllä", jonka diagnosoinnissa arvioidaan pikemminkin käyttäytymistä kuin kohdehenkilön sisäistä maailmaa. Psykoosi
M. Harrown 2007 julkaistussa tutkimuksessa ja Lex Wunderinkin 2013 julkaistuissa tutkimuksessa vertailtiin psykoosin hoitojen tuloksia lääkehoidon ja lääkkeen vähennyksen tai kokonaan lääkkeettä olemisen kesken. Tuloksien mukaan ilman lääkkeitä hoidetuilla potilailla on ensimmäisen kahden vuoden ajan paljon enemmän psykoosin oireita, mutta pitkällä aikavälillä 4-15 vuotta he voivat paremmin ja toipuvat sairaudesta useammin. ICD
Mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden osalta ICD-10 on pääosin yhteneväinen Yhdysvaltain psykiatriyhdistyksen APA:n kehittämän eri koulukunnista riippumattoman diagnoosijärjestelmän DSM-IV (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders) kanssa. Oireluokituksista löytyy kuitenkin merkittäviä eroavuuksia, esimerkiksi persoonallisuushäiriöiden ryhmittelyssä sekä neuroosi-käsitteen käytössä (epämääräinen neuroosiluokitus poistettiin DSM:n kolmannessa versiossa, mutta se löytyy edelleen ICD:stä).
Luokitukseen tulee sisältymään videopeliriippuvuus. Kuolio
Kuolio (nekroosi, necrosis) tarkoittaa jonkin kudoksen tai raajan kuolemista niin, että muut ruumiinosat eivät kuole. Yleensä se on valtimokovettumataudin, diabeteksen, tulehduksen, myrkytyksen, palovamman, paleltuman, verenkierron tukoksen, luunmurtuman tai muun vakavan vaurion seuraus. Kuolioon ei ole parannuskeinoa, vaan kuollut osa joudutaan poistamaan eli amputoimaan. Jos amputaatiota ei tehdä, kuolio jatkaa leviämistä, mistä on lopulta seurauksena kuolema. Verimyrkyt aiheuttavat yleensä nopeasti kuolioita. Kaasukuolio on tyypillisesti "Clostridium perfringens" -bakteerin aiheuttama nopeasti leviävä kuolio. Psykopatia (kirja)
Psykopatia on vuonna 2009 ilmestynyt psykologi Helinä Häkkänen-Nyholmin toimittama kirja, joka käsittelee sitä, mitä psykopatia on ja mistä se voi johtua. Kirjassa kerrotaan arviointimenetelmistä ja psykopatian yhteyksistä muihin psyykkisiin häiriöihin ja sen ilmenemismuodoista. Kirja käsittelee psykopatiaa työ- ja perhe-elämässä, rikostutkinnassa ja oikeusprosessissa sekä myös vankeinhoidon ja psykiatrisen hoidon näkökulmasta. Šokki
Šokki on traumaattisen psyykkisen kriisin ensimmäinen vaihe, joka alkaa heti laukaisevan tilanteen tapahduttua. Se on suojareaktio, joka auttaa suojautumaan yllättävältä ja järkyttävältä tiedolta, jota mieli ei sillä hetkellä pysty käsittelemään. Vaihe voi kestää jopa muutaman vuorokauden ajan. Šokissa ihminen ei pysty käsittämään tapahtunutta tai kieltää sen. Ihmisten reagointi tilanteeseen vaihtelee – moni lamaantuu ja näyttää ulospäin tyyneltä, osa (noin 10–20 % ihmisistä) taas joutuu sekavuustilaan, joka ilmenee esimerkiksi huutona ja itkuna. Jälkeenpäin monet eivät pysty muistamaan vaiheen tapahtumia, mutta usein tyypillistä šokille on, että onnettomuustilanteesta jää aivoihin vahva muistijälki pienimpiä yksityiskohtia myöten, jotka myöhemmin saattavat palautua mieleen takaumina. Tietoisuuden tasossa saattaa tapahtua muutoksia; esimerkiksi aika voi tuntua hidastuvan. Tunteet saattavat šokkitilanteessa kytkeytyä ”pois päältä”, jolloin ihminen kyllä havainnoi ympärillään tapahtuvat järkyttävätkin asiat mutta ne eivät aiheuta esimerkiksi surua tai kauhua. Olo voi tuntua epätodelliselta ja unenomaiselta. Harhaluulo
Ajatusharhoja ilmenee usein psykooseissa. Henkilön ei kuitenkaan katsota olevan harhaluuloinen esimerkiksi sellaisten uskonnollisten käsitystensä perusteella, jotka voidaan nähdä päähänpinttyminä. Uudet, henkilökohtaisesta näkemyksestä poikkeavat asiat voivat olla henkilölle niin voimakas kokemus tai järkytys, että hänelle tulee pakkomielle alkaa "saarnata" niistä. Psykoosi
Hämmentyneisyys on skitsofreenisen häiriön alusta saakka tavallista. Se liittyy usein uskomukseen, että jokapäiväiset tapahtumat sisältävät erityisiä, usein pahaenteisiä, juuri potilaalle tarkoitettuja merkityksiä. Tyypillisessä skitsofreenisessä ajattelun häiriössä kokonaisuuden kannalta merkityksettömät seikat, jotka tavallisesti torjutaan, hallitsevat mieltä tilanteen kannalta merkityksellisten ja asianmukaisten seikkojen sijasta. Näin potilaan ajattelusta tulee epämääräistä, outoa ja epäselvää ja hänen puheestaan joskus muille käsittämätöntä. Potilaan ajatuksenkulussa on yleisesti taukoja, ylimääräisiä seikkoja voi tunkeutua ajatusten väliin ja hän voi kokea, että jokin ulkopuolinen tekijä ottaa ajatuksia pois mielestä. Tunteet saattavat puuttua, ne voivat ailahdella tai olla tilanteeseen sopimattomia. Ailahtelevuus voi ilmetä vitkasteluna, outona kielteisyytenä tai täydellisenä pysähtymisenä. Myös katatonian esiintyminen on mahdollista. Psykiatrian vastaisuus
Erään teorian mukaan psykiatria on kapitalistisen yhteiskunnan kontrollikeino, joka on verhottu hoito-nimityksen alle. Tässä ajattelutavassa psykiatria nähdään vallitsevan kapitalistisen talousjärjestelmän muovaamana. Psykiatrit yrittävät löytää ongelmia ihmisistä eivätkä kulttuurista, taloudesta, sosiaalisesta ympäristöstä tai työstä. Ajattelussa kaikenlaiset ongelmat ovat henkilökohtaisia ja yksilöllisiä. Kyky tehdä työtä on mielenterveyden kriteeri. Sigmund Freud määritteli mielenterveyden kyvyksi tehdä työtä ja rakastaa. Kapitalismi asettaa menestyksen ja epäonnistumisen yksilöstä johtuvaksi. Vastaavasti psykiatria asettaa mielenterveyden yksilöstä johtuvaksi ja etsii yksilökohtaista ratkaisua. Neuropsykiatria
Neuropsykiatrian määritelmästä ei vallitse täyttä yksimielisyyttä. Erään määritelmän mukaan neuropsykiatria tutkii psyykkisiä tai kognitiivisia oireita aiheuttavia aivosairauksia. Tämä määritelmä on sikäli huono, että se ei erottele neuropsykiatriaa muusta psykiatriasta, sillä myös psykiatria tutkii psyykkisiä tai kognitiivisia oireita aiheuttavia aivosairauksia. Psykoottinen masennus
Usein kyyniset ajatukset ovat hallitsevin oire. Masentunut henkilö kärsii yleensä hellittämättömän masentuneesta mielialasta, väsymyksestä, mielihyväkokemusten puutteesta, unihäiriöistä, ruokahaluttomuudesta, joskus lisääntyneestä ruokahalusta, keskittymisvaikeuksista, päättämättömyydestä, syyllisyyden ja arvottomuuden tunteista, toivottomuudesta tai itsetuhoajatuksista.
"Depressiivinen stupor" tarkoittaa psykoottiseen masennukseen liittyvää sulkutilaa, jossa potilas on täysin pysähtynyt, reagoimaton, puhumaton ja kykenemätön syömään tai juomaan. Pitkittyessään tila on hengenvaarallinen. Masennus
Yleisesti on hyväksytty, että vaikeassa tai psykoottisessa masennustilassa on aina syytä käyttää lääkehoitoa. Psykoottisessa depressiossa masennuslääkkeiden teho on selvästi huonompi kuin ei-psykoottisessa masennustilassa. Psykoottista masennusta hoidetaan lääkkeellisesti usein yhdistämällä masennuslääke ja psykoosilääke. Psykoosilääkkeet yhdistettynä antidepressiiviseen lääkitykseen parantavat merkittävästi psykoottisen depression hoitotuloksia. Meioosi
Ensimmäisen jaon vaiheet ovat profaasi I, metafaasi I, anafaasi I sekä telofaasi I. Profaasi I jakaantuu viiteen osaan: leptoteeni, tsygoteeni, pakyteeni, diploteeni sekä diakineesi. Leptoteenin aikana kromosomit alkavat tiivistyä, tsygoteenissä ne alkavat pariutua, pakyteenissä pariutuminen on valmis, diploteenissä homologiset sisarkromosomit vaihtavat geneettistä materiaalia ns. kiasma-rakenteiden välityksellä, sekä lopuksi diakineesissä sentromeerit muodostuvat. Diploteenissä tapahtuva DNA-materiaalin vaihto on toinen kahdesta tekijästä, jotka aikaansaavat geenivaihtelua meioosissa. Kiasmojen määrä vaihtelee lajeittain (esimerkiksi "Drosophila melanogaster" -banaanikärpäsen uroksilla ei esiinny lainkaan kiasmoja), sekä niiden esiintymistaajuus on yleensä suurempi, mitä lähempänä ollaan kromosomin päitä. Psykopatologia
"Psykoanalyyttinen" eli psykodynaaminen paradigma pohjautuu suurelta osin Sigmund Freudin esittämille ajatuksille. Tässä lähestymistavassa huomio keskitetään alitajuisiin prosesseihin, joiden oletetaan usein kytkeytyvän varhaisen lapsuuden konflikteihin. Psyykkisten konfliktien ja niiden tukahduttamisen oletetaan saattavan liikkeelle alitajuisia psykodynaamisia prosesseja, joista mielenterveyshäiriöiden syitä pyritään etsimään. Tähän paradigmaan kuuluu myös uudempi ego-analysoinnin menetelmä, jossa painotetaan tietoisen minän toimintaa. Paradigman mukaisissa terapioissa painottuvat tukahdutettujen asioiden tiedostaminen ja niihin liittyvien pelkojen käsittely. Keskeinen terapiamuoto on psykoanalyysi. Peliriippuvuus
Euroopassa on ensisijaisesti käytössä Maailman terveysjärjestön International Statistical Classification of Diseases -tautiluokitus (ICD-10), jossa psykiatrinen pelaamishäiriö luokitellaan käytös- ja hillitsemishäiriöihin kuuluvaksi pelihimoksi (luokka F63.0). Pelihimo-diagnoosin kriteereitä ovat tämän tautiluokitusjärjestelmän mukaan mm. seuraavat: pelaamisjaksoja on vähintään kaksi vuodessa, pelaaminen jatkuu haitoista riippumatta, henkilöllä on voimakkaasta tarpeesta johtuva kyvyttömyys lopettaa pelaamista ja pelaamiseen ja peliympäristöön liittyvät mielikuvat hallitsevat henkilön ajattelua. Psykoosi
Skitsofreenisille häiriöille ovat tyypillisiä syvät ajattelun ja havaintokyvyn vääristymät sekä tunnetilojen asiaankuulumattomuus tai latistuminen. Tajunnan selkeys ja älylliset kyvyt tavallisesti säilyvät, tosin vajauksia tiedon käsittelyssä saattaa ajan kuluessa kehittyä. Häiriö vaikuttaa syvästi henkilön kokemukseen itsestään, yksilöllisyydestään ja itsenäisyydestään. Henkilö tuntee usein, että muut tietävät tai jakavat hänen intiimeimmät ajatuksensa, tunteensa ja toimintonsa. Hänelle saattaa kehittyä tilannetta selittäviä harhaluuloja, usein erikoisella tavalla vaikuttavien luonnollisten tai yliluonnollisten voimien olemassaolosta ja vaikutuksista hänen ajatuksiinsa ja toimintoihinsa. Henkilö voi ajatella ja kokea olevansa kaikkien tapahtumien keskipiste. Aistiharhat, erityisesti kuuloharhat, ovat tavallisia ja ne voivat kommentoida henkilön käytöstä tai ajatuksia. Aistihavainnot ovat yleensä vääristyneet myös muilla tavoin: värit tai äänet saattavat tuntua epätavallisen voimakkailta tai muuten muuttuneilta ja merkityksettömät tavallisiin asioihin liittyvät seikat tuntua erityisen tärkeiltä. Antipsykoottiset lääkkeet
Pieninä annoksina psykoosilääkkeitä käytetään unettomuuden, masennuksen, Touretten oireyhtymän ja tunne-elämän epävakauden hoitoon. Skitsofrenia
Elokuvissa psykoosi kuvataan usein yhdistettynä kauhuun ja onnettomaan kohtaloon. Psykoosi
Häiriö voi alkaa äkillisesti voimakkain oirein tai vaivihkaa lisääntyvinä outoina ajatuskulkuina ja käytöksen muuttumisena. Häiriön kulku vaihtelee eikä se suinkaan välttämättä ole krooninen ja rappeuttava (viidettä merkkiä käytetään sairauden kulun määrittelyssä). Osa potilaista paranee täysin tai lähes täysin. Sosiaaliset tekijät ja kulttuuri voivat vaikuttaa ennusteeseen. Häiriötä esiintyy suunnilleen yhtä paljon naisilla ja miehillä, mutta naiset sairastuvat keskimäärin myöhemmin ja heidän ennusteensa on hiukan parempi. Vainoharhaisuus
Psykiatriassa Emil Kraepelin käytti termiä "paranoia" kuvaamaan mielisairautta, jossa harha on pohjana tai kaikkein huomattavimpana osana. Alkuperäisessä mielisairausluokittelussaan Kraepelin käytti termiä "puhdas paranoia" kuvatakseen tilaa, jossa harhaisuus on olemassa mutta sillä ei ole mitään näkyvää vaikutusta henkilön älylliseen kyvykkyyteen ja ilman mitään muita "dementia praecoxin" (myöh. skitsofrenian) oireita. Estyneisyys
Estyneisyys liittyy psykologiassa estoihin, joilla tarkoitetaan henkilön kykenemättömyyttä normaaleiden toimien suorittamiseen. Estyneisyys saattaa liittyä moneenkin eri sairauteen: masennukseen, ikääntymiseen eli iän mahdollisesti mukanaan tuomaan epäluuloisuuteen, eli toisiin ihmisiin liittyvän luottamuksen puuttumiseen liittyen (esim. dementia), ja psykoottisuuteen. Psykiatrisesti estynyt henkilö voi olla sellainen, joka luo omalla mielikuvituksellaan rajoja, joita ei kykene ylittämään. Yleensä estynyt henkilö on samalla heikko luomaan ja ylläpitämään ihmissuhteita. Avoimen dialogin hoitomalli
Kriisitilanteessa pyritään lisäämään asiakkaan ja hänen läheistensä voimavaroja kuuntelemalla – asiakkaan pitäisi pystyä pukemaan sanoiksi vaikeimpia elämänkokemuksiaan. On todettu, että koska psykoottiset harhat eivät vahingoita neurokognitiivista toimintaa, ensimmäisenä hoitotoimenpiteenä ei välttämättä pitäisi olla lääkitys. Skitsofrenia
Skitsofrenia diagnosoidaan ihmisille hyvinkin erilaisin oirein. Keskeisiä oireita ovat todellisuudentajun heikkeneminen eli psykoottisuus, joka johtuu aistiharhoista, harhaluuloista, ajattelutoimintojen häiriintyneisyydestä ja tunteiden latistumisesta. Psykiatri Yrjö Alasen määritelmän mukaan skitsofrenia on ""tavallisesti nuoruudessa tai nuorella aikuisiällä alkava mielisairaus, jolle on tunnusomaista persoonallisuuden toimintojen eheän kokonaisuuden osittainen hajautuminen, kehityksellinen taantuminen, ja taipumus vetäytyä pois suhteista toisiin ihmisiin, subjektiiviseen sisäiseen miellemaailmaan, jota aistinharhat tai harhaluulot enemmän tai vähemmän sävyttävät."" Lääketieteellinen malli
Diagnoosi on yhteisesti sovittu ja määritelty nimi jollekin sairaudelle tai tilalle. Pyrkimyksenä on, että diagnoosi pohjautuisi sairauden syyhyn - eli etiologiaan - kuten streptokokin aiheuttamassa nielutulehduksessa - angiinassa.Etenkin psykkisissä "sairauksissa" joudutaan tyytymään kuvailevaan - deskriptiiviviseen - diagnostikkaan. Tällöin kuvataan potilaan oireita ja tutkijan tekemiä löydöksiä ja kun näitä on määritelmän mukaan riittävästi, voi tilan nimetä sairaudeksi eli tehdä diagnoosin. Psykosynteesi
Psykosynteesi on italialaisen lääkärin ja psykoanalyytikon Roberto Assagiolin kehittämä ihmisen kehittymiseen ja henkiseen kasvuun keskittyvä kokonaisvaltainen psykologian muoto ja osa transpersonaalisen psykologian koulukuntaa. Psykosynteesin mukaan ihminen on holistinen kokonaisuus, jossa sielu, keho, tunteet ja mieli ovat läheisessä vuorovaikutuksessa keskenään. Psykosynteesi keskittyy siihen, mikä ihmisessä on tervettä ja pyrkii vahvistamaan sitä. Keskeinen käsite psykosynteesissä on oma tahto, sen löytyminen ja sen ohjauksessa eläminen. Psykopatia
Psykopatiaa kuvataan useissa romaaneissa ja elokuvissa. Psykopatiaa kuvataan muiden muassa jännitys- ja kauhugenreissä, joissa päähahmon vastustaja (antagonisti) on psykopaatti. Tunnettu esimerkki on sarjamurhaaja ja kannibaali Hannibal Lecterin hahmo "Uhrilampaissa". Joissakin romaaneissa ja elokuvissa päähahmo on psykopaatti, kuten päähahmo Patrick Bateman "Amerikan Psykossa". Psykopatia
Psykopatia-käsitteen historia ulottuu 1800-luvulle. Ranskalainen psykiatri Pinel kuvasi 1809 tilan, jota hän kutsui ”manie sans délire” -nimellä ja joka sisällöltään vastaa pitkälti nykyisen DSM:n (Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders) mukaisen epäsosiaalisen persoonallisuushäiriön ja psykopatian diagnostista sisältöä. 1835 englantilainen Prichard kuvasi tilaa käsittein ”moral insanity” ja ”moral imbecility”. 1888 saksalainen Koch käytti tilasta nimeä ”psychopatische Minderwertigkeiten”. Autismi
Suomenkieliseen tautiluokitukseen autismi löysi tiensä vasta vuonna 1987 nimellä varhaislapsuuden autistinen häiriö. Autismia pidettiin Suomessa tuolloin vielä psykoosina eli mielisairautena, millä tarkoitettiin vakava-asteista reaktiivista eli lapsuuden kasvuolojen aiheuttamaa mielenterveyden häiriötä. Ajatus autismista mielenterveyden häiriönä hylättiin kuitenkin myöhemmin, ja se siirrettiin monessa maassa omaksi tautiluokakseen vielä 1980-luvun aikana.
Suomessa autismi oli psykoosi-nimikkeen alla kuitenkin vielä vuonna 1994 ja vasta vuonna 1996 julkaistussa kansainvälisen tautiluokituksen kymmenennen version suomenkielisessä laitoksessa se oli viimein otettu pois psykoosien luokasta. Skitsotyyppinen häiriö
Skitsotyyppinen häiriö tai skitsotyyppinen persoonallisuus (skitsotypaalinen häiriö; psykoosipiirteinen persoonallisuus, ICD-10-luokituksessa F21), on psykiatrian alaan kuuluva diagnoosi, joka tarkoittaa persoonallisuushäiriön ja skitsofreenisen psykoosin välimuotoa. Skitsotyyppinen persoonallisuus kuuluu osana ns. skitsofrenian kirjoon ja luokitellaan nykyisin psykoosiryhmään. Sosiaalinen eristäytyminen, outo käytös ja ajattelu sekä epätavanomaiset uskomukset ovat tyypillisiä, samoin kuin kylmä, asiaton tai outo käyttäytyminen (esimerkiksi vainoharhat). Myös pakkomielteet ja ajatusten sekä havaintojen häiriöt ovat tyypillisiä. Psykoottisia oireita sen sijaan esiintyy korkeintaan väliaikaisesti ja ohimenevästi. Dissosiaatiohäiriö
Dissosiaatiolla (erottuminen tai hajoaminen) tarkoitetaan psykiatriassa prosessia, jossa osaa keskushermostoon saapuvasta tiedosta ohjataan erilleen muusta informaatiosta. Ajatuksia, tunteita, aistimuksia ja tekoja ei yhdistetä toisiinsa mielekkääksi kokonaisuudeksi, ja vain osa tästä informaatiosta pääsee henkilön tajuntaan. Dissosiaation sanotaan purkautuvan, kun erilleen ohjattu informaatio liitetään takaisin muuhun keskushermostossa olevaan tietoon, eli kun erillään olleet tunne- ja aistikokemukset yhdistetään toisiinsa, ja kokonaisuus viedään normaalin muistiaineksen joukkoon. Psykiatrian vastaisuus
Biokemiallista epätasapaino- ja reseptoriteoriaa on arvosteltu. Teoriaa käytetään lääkehoidon pohjana, vaikka joidenkin lähteiden mukaan vaikuttaa siltä, että useimmat ihmiset joilla on biokemiallisia epätasapainoja tai reseptoripoikkeavuuksia ovat itse asiassa terveitä eivätkä psykiatrisesti sairaita. Asiaa ei ole kuitenkaan ole kunnolla tutkittu, mikä osoittaa psykiatrisen tutkimuksen ajattelun keveyden. Myöskin kun lääkehoitoja joskus lopetetaan on entisillä potilailla vielä poikkeavuuksia aivoissa vaikka he eivät käyttäydy enää mielisairaasti. Skitsofrenian ja psykoosien syyksi on esitetty niin kutsuttua dopamiiniteoriaa, mutta sen paikkansapitävyydestä ei ole varmuutta ja sitä on kyseenalaistettu. Dopamiiniteoria kehitettiin 1950-luvulla samaan aikaan kun lääketeollisuus löysi antipsykoottisen lääkeaineen, jonka vaikutusmekanismista ei ollut varmuutta mutta sillä saatiin aikaan ”kemiallinen lobotomia”. Ensimmäinen antipsykootti oli 1950-luvulla Ranskassa leikkauspotilaiden kivun lievittämiseen ja sokkitilan estämiseen kehitetty klooripromatsiini. Lääkkeen todettiin tekevän leikkauspotilaista välinpitämättömiä leikkausta kohtaan ja tekevän heistä väsyneitä. Teho psykoosioireisiin vahvistettiin ensin kokeilemalla ja myöhemmin lukuisissa kaksoissokkoutetuissa tutkimuksissa. Psykoosi
Diagnostiset kriteerit: Psykoosi
Psykoosin taustalla oletetaan yleensä olevan aivojen epätasapaino dopamiinin, serotoniinin tai glutamiinin määrissä ja antipsykoottiset neuroleptilääkkeet vaikuttavat pääasiassa näiden aineiden reseptoreihin aivoissa. Lääkkeet kuitenkin hoitavat vain välitöntä psykoosioiretta eivätkä ne korjaa tai poista psykoosin aiheuttanutta tekijää. Eturauhasen syöpä
Sairastumisen jälkeen potilaan itsehallinnantunne voi järkkyä ja seurauksena voi olla kriisi. Henkisessä kriisissä akuuttivaihetta seuraa asioiden jäsentelyn vaihe, jonka kautta saavutetaan psyykkinen tasapainotila. Psyykkisen kriisin vaiheita ovat šokki, kieltäminen, reaktiovaihe, läpityöskentelyvaihe ja integraatio, jossa potilas hyväksyy itselleen tapahtuneen ja psyykkinen kasvu alkaa. Psyykkiseen oireiluun liittyvät ahdistuneisuus, mielialojen oireet ja uniongelmat. Sairastumisen aiheuttamiin psyyken ongelmiin voidaan hakea ammattitukea, jota syöpäpotilaille on tarjolla muun muassa klinikoilla. Glukoosi
Glukoosi eli rypälesokeri (CHO), on yksi yleisimmistä sokereista. Se on monosakkaridi ja kuuluu aldooseihin sisältämänsä aldehydiryhmän vuoksi. Glukoosi taipuu vesiliuoksessa rengasmaiseksi rakenteeksi, jossa aldehydiryhmän happi liittyy toiseksi viimeisen hiilen OH-ryhmään. D-glukoosista käytetään usein nimeä dekstroosi. Skitsofrenia
Ennakko-oireet voivat kestää muutamista päivistä vuosiin, ja niitä voi olla vaikea yhdistää psykoosisairauteen. Potilaat ja heidän perheensä eivät kovin helposti tunnista vähitellen tulevia oireita. He saattavat myös yhdistää poikkeavan ajattelun ja käyttäytymismuutokset päihteiden väärinkäyttöön, stressiin tai muihin asioihin. Tavallisesti potilaissa aluksi havaittavat ennakko-oireet ovat vähemmän dramaattisia muutoksia, kuten tarkkaavaisuuden häiriöitä, sosiaalista vetäytymistä ja ruumiillista kömpelyyttä. Ennakko-oireita ovat esimerkiksi ahdistuneisuus, levottomuus, ärtyneisyys, vihaisuus, masennus, motivaation puute, passiivisuus, mielihyvän puute, itsetuhoiset ajatukset, mielialan heilahtelut, apaattisuus, keskittymiskyvyttömyys, heikentynyt käsitteellinen ajattelu, ajatuksiin vaipuminen, ruokahaluttomuus, univaikeudet, pakkoajatukset ja -toiminnot, puheen outous, havaintovääristymät, vetäytyminen sosiaalisista suhteista, koulunkäynnin tai työnteon heikkeneminen. Psykoosi
Myös pitkäaikainen unettomuus tai lääkkeistä vieroittautuminen voi joskus johtaa psykoosiin. Suomessa käytetään ICD-10-tautiluokitusta, jossa on määritelty diagnostiset kriteerit eri syistä johtuvalle psykoottiselle oireilulle. Kolmella prosentilla suomalaisista esiintyy elämänsä aikana vähintään yksi psykoosijakso, joista 0,9 prosenttiyksikköä liittyy skitsofreniaan, 0,4 prosenttiyksikköä alkoholin liialliseen käyttöön, 0,35 prosenttiyksikköä vakavaan masennukseen ja 0,32 prosenttiyksikköä skitsoaffektiiviseen häiriöön. Sotapsykoosi
Sotapsykoosi on sodan tai sen odotuksen aiheuttama kiihottunut mieliala. Sotapsykoosia on esimerkiksi pelko, sekaannus, pakokauhu tai jokin muu vastaavanlainen kiihottunut mieliala. Psykoosi
Psykoottisen ihmisen hoidon tarve vaihtelee oireiden vaikeusasteen ja haitallisuuden mukaan. Psykoosin hoito riippuu paitsi psykoosin vaiheesta ja oireiden vakavuudesta myös hoitojärjestelmästä ja -mallista. Vaikka useimmiten pyritään hoitamaan psykoosit avohoidossa, niin melko usein alkuvaiheessa tai pahenemisvaiheessa tarvitaan sairaalahoitoa. Joskus, tarkkaan lainsäädännössä määriteltyjen kriteerien täyttyessä, psykoottinen ihminen voidaan määrätä tahdosta riippumattomaan hoitoon eli niin sanottuun pakkohoitoon. Psykopatia
Lapsuudessa ja nuoruudessa psykopatiaan usein liittyy eläinten kiduttamista tai pyromaniaa. Alle 18-vuotiasta ei kuitenkaan diagnosoida psykopaatiksi, sillä se voisi vaikuttaa negatiivisesti hänen kehitykseensä. Alle 18-vuotiaita joilla epäillään psykopatiaa, käytetään pehmeämpää diagnoosia käytöshäiriö (engl. "conduct disorder"). Impulsiivisuus selittää psykopaatin taipumusta väkivaltarikollisuuteen. Päihteiden ongelmakäyttö psykopaateilla liittyy aivojen palkitsevuusmekanismeihin, jotka ovat psykopatiasta kärsivällä erilaiset ja päihteen käytön palkitsevuus lisää todennäköisyyttä tulla päihderiippuvaiseksi. Psikoosi
Psikoosia esiintyy "Streptomyces hygroscopicus"-bakteerin tuottamissa nukleosidiantibiooteissa psikofuraniinissa ja dekoyiniinissa, joista sitä saadaan hydrolyysin avulla. Sitä esiintyy myös eräissä kasveissa, kuten "Itea"-suvun kasvien lehdissä, joissa se esiintyy 6-fosfaatti- ja 1,6-bisfosfaattijohdannaisina ja pieniä määriä sokeriruo'osta saatavassa melassissa. Luonnossa esiintyy ainoastaan D-enantiomeeria. Psykoosi
Psykooseja hoidetaan Suomessa tavallisimmin pysyvällä antipsykoottisella lääkityksellä, vaikka psykoosilääkkeet eivät vähennä psykoosin uusimisriskiä pitkällä aikavälillä. Torniossa psykoosien hoidossa käytetään niin sanottua avoimen dialogin hoitomallia, jossa hoito perustuu lääkkeiden sijaan tasa-arvoiseen keskusteluun, johon osallistuvat potilaan, lääkärin ja muun hoitohenkilökunnan lisäksi myös potilaan läheiset. Tämä malli on osoittautunut lääkehoitoa selvästi tehokkaammaksi pysyvän työkyvyttömyyden ja psykoosin uusimisen ennaltaehkäisemisessä. Narsismi
Psykiatriassa narsistinen persoonallisuushäiriö on persoonallisuushäiriöihin kuuluva psyykkinen häiriö. Se hyväksyttiin psykiatriseen diagnostiseen DSM-järjestelmään vuonna 1980. Kansainvälisestä tautiluokituksesta ICD-10:stä puuttuu tämä häiriö, ja se luokitellaan muuksi persoonallisuushäiriöksi. Vuonna 2017 tulevaan ICD-11 luokitukseen Narsistinen persoonallisuushäiriö on kuitenkin tämän hetkisten tietojen mukaan tulossa. Narsistinen häiriö ei ilmene älyllisinä tai suoritusongelmina eikä myöskään mielenterveysongelmina. Se ilmenee sosiaalisessa käyttäytymisessä, ja kun ihmiseltä puuttuvat tietyt hillitsevät mekanismit, esimerkiksi syyllisyyden- ja häpeäntunteet, hän voi suoriutua älyllisesti keskimääräistä paremmin. Hän ei kykene myöntämään epäonnistumista, mikä voi antaa harhaanjohtavasti kuvan vahvasta itsetunnosta. Tilastollisesti miehillä on narsistinen persoonallisuushäiriö useammin kuin naisilla. Narsistisen persoonallisuushäiriön arvellaan olevan eri lähteiden mukaan 1–9 prosentilla väestöstä. Itsemurhat ja vakava masennus ovat keskimäärin yleisempiä narsistisen diagnoosiryppään potilailla. Psykopatologia
Psykopatologia on oppi mielenterveyshäiriöiden eli psyykkisten häiriöiden ilmenemismuodoista. Psykopatologia käsittää siten tällaisten häiriöiden tieteellisen tutkimuksen. Psykopatologisen tutkimuksen lähestymistapoja ovat biologinen, psykoanalyyttinen, behavioraalinen ja kognitiivinen paradigma. Parafilia
Psykologisessa tautiluokituksessa parafiliat kuuluvat seksuaalisiin käyttäytymis- ja kohdehäiriöihin (ICD-tautiluokituksessa luokka F65) ja ne tarkoittavat erotoseksuaalista ja psykologista tilaa, jossa yksilö on toistuvasti ja pakkomielteisesti riippuvainen jostakin epätavallisesta tai sosiaalisesti ei-hyväksyttävästä ärsykkeestä seksuaalisen mielihyvän kohteena tai välineenä. ICD-tautiluokituksen kolmannessa painoksessa osa luokan F65 koodeista on poistunut käytöstä. Psykopatia
Psykopatia on viralliseen tautiluokitukseen kuulumaton luonnehäiriö, jota voidaan mitata luotettavasti. Sille ominaisia piirteitä ovat pinnallinen viehätysvoima, itsekeskeisyys sekä myötäelämiskyvyn, syyllisyydentunnon ja pidäkkeiden puute. Psykopaatille tyypillisiä ovat julmuus, epäsosiaaliset teot, alkoholin ja huumeiden käyttö, vastuuttomuus ja moraalittomuus. Kokonaisväestöstä noin yksi prosentti voidaan kategorisoida psykopaateiksi. Psykopatiasta kärsivää henkilöä kutsutaan "psykopaatiksi". Psykopatia
Tutkija Taina Laajasalon mukaan ”psykopatian ja epäsosiaalisen persoonallisuushäiriön suhde on asymmetrinen: vaikka suurin osa psykopaateista täyttääkin antisosiaalisen persoonallisuushäiriön kriteerit, merkittävä osuus antisosiaalisista ei ole psykopaatteja”. Psykopatiaa ja sosiopatiaa käytetään toisinaan synonyymeinä, toisinaan käsitteet erotellaan eri ilmiöiksi sen pohjalta, pidetäänkö tilaa ensisijaisesti sisäsyntyisenä (psykopatia) vai ympäristön vaikutuksesta syntyneenä (sosiopatia). Itsetuhoisuus
Itsetuhoisuus on itsensä tahallista vahingoittamista tai halua vahingoittaa itseään. Itsetuhoisuutta esiintyy usein erilaisten mielenterveysongelmien, esimerkiksi masennuksen, ahdistuneisuushäiriöiden, kaksisuuntaisen mielialahäiriön ja psykoosisairauksien, yhteydessä. Psykoosisairauksissa itsetuhoisuus liittyy usein psykooseihin, joissa esimerkiksi potilas saattaa kuulla ääniä, jotka kehottavat häntä vahingoittamaan itseään. Usein muissa tapauksissa itsetuhoisuus liittyy hankalaan tilanteeseen, johon henkilö saattaa hakea ratkaisua/mielihyvää itseään vahingoittamalla. Itsetuhoisuus saattaa olla myös avunhuuto, jolla henkilö yrittää saada huomiota ja täten apua ongelmaansa. On kuitenkin näyttöä siitä, että itsetuhoisuudella, joka on oire psyykkisistä vaikeuksista, ei välttämättä ole selkeää kommunikatiivista merkitystä. Hypnoosi
Hypnoosin olemuksesta ei toistaiseksi ole olemassa yksimielisyyttä ja myös sen määritelmä riippuu siitä viitekehyksestä, jota määrittelijä edustaa. Eri näkemyksiä edustavat tutkijat ovat kuitenkin päätyneet "kompromissimääritelmään", siten että kutsutaan hypnoosiksi sitä sosiaalista vuorovaikutusprosessia, joka ilmiöön tyypillisesti liittyy ja kuvataan se mahdollisimman selkeästi. Skitsofrenia
Skitsofrenia on yksi psykoosisairauksista. Se on psykoosisairauksista yleisin. Väestötasolla skitsofrenian esiintyvyys on maailmassa noin 0,4 %, mutta Suomessa ja useissa muissa länsimaissa noin 1 %. Suomessa on siten noin 50 000 skitsofreniaa sairastavaa henkilöä eli "skitsofreenikkoa". Psyykkinen trauma
Psyykkinen trauma tai psyykkinen järkytys on pitkäaikainen mielenterveyteen vaikuttava haitta, joka on syntynyt traumaattisisten ärsykkeiden ylittäessä tietyn sietokyvyn asteen. Trauman seurauksena yksilö ei kykene selvittämään traumaattiseen tapahtumaan liittyviä ajatuksia eikä tunteitaan. Sen voivat aiheuttaa monenlaiset tapahtumat, mutta on olemassa muutamia yleisiä tekijöitä. Traumaattisessa tapahtumassa on usein kyse täydellisestä avuttomuuden tunteesta, minkä aiheuttaa todellinen tai mahdollinen uhka henkeä, ruumiillista koskemattomuutta tai mielenterveyttä kohtaan. Yksilön normaalia ajatusmaailmaa järkytetään, mikä altistaa hänet hämmentyneeseen ja turvattomaan tilaan. Psykoosi
Aistiharhat, oudot tunnekokemukset ja niiden selityksiksi muodostuvat harhaluulot vääristävät todellisuutta ja aiheuttavat usein ongelmia ihmissuhteissa. Oudot ja usein pelottavat kokemukset voivat johtaa siihen, että henkilön kyky ilmaista tunteitaan heikkenee, hän vetäytyy ihmissuhteista tai eristäytyy omaan sisäiseen maailmaansa. Joskus, mutta harvoin, psykoottiset oireet aiheuttavat aggressiivista tai impulsiivista käyttäytymistä. Psykoosia sairastavilla on myös muita oireita, kuten pelkoja, ahdistusta, masennusta ja unettomuutta. Psykoottinen häiriö ei välttämättä vaikuta kaikkeen psyykkiseen toimintaan, joten joillakin elämän alueilla henkilö voi suoriutua normaalilla tavalla. Psykoosin hoito koostuu erilaisista psykoterapeuttisista hoidoista, sosiaalisesta kuntoutuksesta ja lääkehoidosta. Psykopatia
Lääketieteessä vallitsee konsensus, että psykopatiaa ei voi hoitaa. Sen lisäksi aikuisiän psykopatiaa ei pitäisi ryhtyä hoitamaan, sillä ryhmäterapiassa psykopaatti ammentaa muista informaatiota, jota hän käyttää myöhemmin hyväkseen muille haitallisella tavalla. Hoitomotivaatio myös puuttuu, koska psykopaatti ei koe että hänessä on mitään korjattavaa. Psykopaatit ovat usein vankilassa tai muissa rikosseuraamusmenettelyissä. Naisten psykopatiaan liittyy nuorena harjoitettua prostituutiota. Narsismi
Psykoanalyysissa käsite on määritelty eri tavoin: se liittyy joko ihmisen terveisiin ominaisuuksiin tai poikkeavuuksiin. Narsismi terveenä ominaisuutena tarkoittaa mielikuvia ja käsityksiä, joita ihmisellä on itsestään. Yleisimmin käsitteellä tarkoitetaan kuitenkin jonkinasteista häiriötä. Amfetamiinipsykoosi
Amfetamiinipsykoosi kuuluu stimulanttipsykooseihin, joita aiheuttaa myös esimerkiksi kokaiini. Amfetamiinin aiheuttama psykoosi voi olla huomattavasti vakavampi kuin kokaiinin aiheuttama. Eri päihteiden sekakäyttö nostaa amfetamiinipsykoosin riskiä. Psykoaktiivinen aine
Psykoaktiivinen aine tai psykotrooppinen aine tarkoittaa sellaista kemiallista yhdistettä, joka ylittää veri-aivoesteen ja vaikuttaa ihmisen keskushermostoon muuttaen aivotoimintaa ja tajunnantilaa tavanomaisesta. Psykoaktiivisia yhdisteitä sisältävät muiden muassa kahvi (kofeiini), suklaa (teobromiini), tupakka (nikotiini), alkoholi (etanoli) ja huumeet sekä monet lääkkeet. Monet psykoaktiiviset yhdisteet ovat kemialliselta rakenteeltaan alkaloideja. Barry Loukaitis
Koulukiusattu Loukaitis kärsi jo 14-vuotiaana psykoosioireista. Hänellä oli myös hyvin ongelmainen suhde itsemurhalla uhkailleeseen, avioeron kokeneeseen äitiinsä. Skitsofrenia
Skitsofrenialla diagnoosina on myös poliittinen ulottuvuutensa. Esimerkiksi psykiatri Thomas Szasz on kutsunut skitsofreniaa psykiatrian "pyhäksi symboliksi", jonka avulla se perustelee psykiatrian statusta lääketieteen haarana ja hoidon kohteiden perusoikeuksia rajoittavien ja vahingoittavien pakkohoitotoimenpiteiden oikeutusta. Hänen mukaansa skitsofrenia terminä on niin tyhjä ja epämääräinen, että sillä voidaan viitata ihmisessä lähes mihin tahansa häiritsevään ja epämiellyttävään käyttäytymis- ja reagointitapaan. Skitsofreniadiagnoosia on käytetty myös esimerkiksi Neuvostoliitossa poliittisten vastustajien nujertamiseen. Rat Park
1800-luvulla päihdeaddiktiota pidettiin merkkinä akrasiasta, moraalittomuudesta tai tahdonvoiman heikkoudesta. 1900-luvun aivotutkimuksen myötä uudeksi malliksi muodostui käsitys addiktiosta sairautena. Mallin mukaan päihdeaddiktio on päihdeaineen kemiallisen rakenteen sivuvaikutus. Sosiaalipsykologi Stanton Peelen mukaan sairausmallissa "toleranssi, vieroitusoireet ja himo nähdään tiettyjen päihdeaineiden ominaisuuksina, ja tietyn rajan ylittävien käyttömäärin uskotaan vievän organismin kyvyn toimia muilla kuin aineeseen riipuvaisille ominaisilla tavoilla". Tällaista käsitystä päihdeaddiktiosta ilmentävät mm. huumeiden vastaisen sodan toimintamallit, ja sellaiset iskulauseet kuin "Heroiini on uskomattoman hyvää. Pysy kokonaan erossa siitä." ja "Crack-kokaiini aiheuttaa välittömän addiktion". Hallusinaatio
Kuitenkaan vahvaakaan hallusinaatioihin liittyvää uskomusta ei pidetä harhaluulona, jos uskomus on luonteeltaan henkilön kulttuurissa tai alakulttuurissa yleisesti ilmenevä uskonnollinen vakaumus tai maailman selitys. Siksi esimerkiksi kuuloharhojaan enkeleiksi tai kuolleiksi omaisiksi uskovia ihmisiä ei määritellä psykoottisiksi eli todellisuudentajultaan heikentyneiksi. Ihmisen rajaaminen sairaaksi tai terveeksi sillä perusteella sattuvatko hänen harhansa noudattamaan ympärillä olevien harhoja johtuu uskonnon vahvasta yhteiskunnallisesta valta-asemasta maailmassa. Alkoholivieroitusoireyhtymä
Alkoholivieroitusoireyhtymäksi nimitetään tilaa, jonka aiheuttaa pitkään kestäneen runsaan alkoholinkäytön katkeaminen tai merkittävä väheneminen. Se on ohimenevä tila, mutta kestää pitempään ja oireilee voimakkaammin kuin tavanomainen krapula. Pahin vaihe paranee itsestään muutamassa vuorokaudessa. Jotkin oireet, kuten ahdistuneisuus ja unettomuus voivat kuitenkin jäädä päälle viikoiksi. Mahdollisten muiden oireiden joukkoon lukeutuvat hikoilu, pulssin kohoaminen ja vapina. Joskus esiintyy hetkellisiä aistiharhoja. Kuitenkin vain harvalle kehittyy vakava psykoosi, kuten juoppohulluus eli delirium tremens. Psikoosi
Psikoosi liukenee veteen ja alkoholeihin ja esiintyy vesiliuoksessa pääasiassa rengasrakenteisina furanooseina ja pyranooseina ja avoketjuista ketoheksoosia on vain hyvin vähän. Eri muotojen suhteet ovat seuraavat: 39 % α-furanoosia, 24 % β-pyranoosia, 22 % α-pyranoosia ja 15 % β-furanoosia. Psikoosin vesiliuoksen ominaiskiertokyky on +4,7 °. Mutarotaatiota ei juurikaan esiinny. Psykiatria
Psykiatria on lääketieteen erikoisala, joka tutkii sairauksia ja häiriöitä, jotka aiheuttavat mielenterveyteen, käyttäytymiseen, tiedonkäsittelyyn tai motorisiin toimintoihin taikka seksuaalitoimintoihin liittyviä oireita ja monesti myös elimellisiä muutoksia aivoissa. Tällaisia sairauksia ja häiriöitä ovat esimerkiksi ADHD, alkoholismi, anoreksia, Aspergerin oireyhtymä, erektiohäiriö, lukihäiriö, matematiikan erityisvaikeus, masennus, pakko-oireinen häiriö, paniikkihäiriö, skitsofrenia, Touretten oireyhtymä, vaskulaarinen dementia, älyllinen kehitysvammaisuus ja ääntämishäiriöt. Psykopatologia
"Biologisen" paradigman mukaan psyykkiset häiriöt ovat seurausta epänormaaleista somaattisista, biologisista tai ruumiillisista prosesseista. Lähestymistavan mukaista teoreettista viitekehystä kutsutaan usein "sairausmalliksi". Poikkeavaa käyttäytymistä kutsutaan patologiaksi, joka luokitellaan eli diagnosoidaan oireiden avulla. Terapioiksi kutsutuilla menetelmillä pyritään muuttamaan potilaan käyttäytymistä, ja mikäli poikkeava käyttäytyminen katoaa, voidaan puhua paranemisesta. Biologista paradigmaa on sovellettu menestyksellisesti muun muassa skitsofrenian periytyvyyden ja masennuksen aivokemiallisen epätasapainon tutkimuksessa sekä käyttäytymisgenetiikassa. Ganserin oireyhtymä
Ganserin oireyhtymä on häilyvä käsite; se saattaa kuvastaa mm. huomion tai hoidon halua (ks. Münchhausenin oireyhtymä). Rikollisilla esiintyvää syyntakeettomaksi tekeytymistä nimitetään "vankilapsykoosiksi". Yleensä tila ilmenee persoonallisuushäiriöistä kärsivillä. Psyko (vuoden 1960 elokuva)
Elokuvan lopussa Marionin auto nostetaan suosta, johon se on upotettu. Varastetut rahat ovat edelleen autossa. 
Elokuvassa Norman Batesin kotitalo toimii myös hänen oman mielensä arkkityyppisenä kuvana. Jo talon uhkaava ja groteski ulkomuoto alleviivaa Normanin psykoottisuutta, talon ylähuoneet yliminää ja hedelmäkellari alitajuntaa. Uhkaavat täytetyt eläimet kuvaavat aggressiivista uhkaa ja ansaan joutumisen kokemusta. Freud kirjoitti talosta unien symboliikkaa käsittelevässä artikkelissaan, ja hänen oppilaansa C.G.Jung analysoi ihmisen mieltä talokuvalla syvällisesti omassa psykologiassaan. Psilosybiinisienet
Toinen mahdollinen riski on pidempikestoisen psykoottisen episodin laukeaminen. Useimmat tunnetut tapaukset vaikuttavat liittyvän jo aiemmin olemassa olleisiin henkisiin sairauksiin. Tarkkoja kausaalisuhteita on vaikea määritellä. Riskialtteimpia ovat ilmeisesti ihmiset, joilla on ennestään psyykkisiä ongelmia tai perinnöllistä alttiutta sellaisiin. Riskiryhmän ulkopuolella psykoosit ovat harvinaisempia; tutkituista 1200 terveestä vapaaehtoisesta, joilla testattiin tryptamiineja, yksikään ei sairastunut psykoosiin. Yhdellä koehenkilöllä, jolla oli skitsofreniaa sairastava identtinen kaksonen, psykoottinen reaktio kesti enemmän kuin 48 tuntia. Hallusinaatio
Psykoosi tarkoittaa, että ihmisen todellisuudentaju on heikentynyt, eli hän ei tajua psykoosin laukaisemia kuulo- tai muita harhoja harhoiksi. Psykoosisairauttakin sairastava henkilö voi hyvin tajuta äänet harhoiksi kun ei ole psykoosissa. Joskus kuuloharhat jäävät psykoosin loputtua päälle. Psykoosi
Skitsofreniadiagnoosia ei pitäisi tehdä, jos henkilöllä on runsaasti masennuksen tai manian oireita, jollei ole selvää, että skitsofreeniset oireet ovat esiintyneet ennen mielialahäiriötä. Skitsofreniaa ei pitäisi diagnosoida myöskään ilmeisen aivosairauden eikä myrkytys- tai vieroitusoireiden aikana. Skitsoaffektiivinen häiriö
Taudinmääritys perustuu henkilön itsensä kertomiin kokemuksiin ja käytöksen poikkeavuuksiin, joista perheenjäsenet, ystävät tai yhteistyöhenkilöt kertovat kliinisen arviointijakson aikana psykiatrille, psykiatriselle sairaanhoitajalle, sosiaalityöntekijälle tai psykologille. Diagnosointia varten on laadittu luettelo kriteereistä, joiden pitää täyttyä ennen kuin taudinmääritys voidaan tehdä. Näihin kuuluvat tiettyjen tunnusmerkkien ja oireiden ilmeneminen ja kesto. Psykoaktiivinen aine
Psykoaktiivisten vaikutusten vuoksi näitä aineita käytetään myös päihtymistarkoituksessa, jolloin kyseisiä psykoaktiivisia aineita nimitetään päihteiksi. Laissa kiellettyjä päihteitä kutsutaan huumausaineiksi. Huume on päihteen alakäsite, eli huumeet kuuluvat päihteisiin, jotka ovat huumausaineita tai niihin rinnastettavissa olevia aineita. Huumeen käsite sisältää sellaiset päihteet, jotka muistuttavat huumausaineita mutta joita ei ole vielä ehditty tehdä laittomiksi (tavallisesti muuntohuumeita). Edellä kuvattu jaottelu perustuu suomalaiseen kulttuuriin, eikä aineiden ominaisuuksiin. Esimerkiksi englannin kielessä kaikista näistä voidaan käyttää sanaa "drug". Skitsoaffektiivinen häiriö
Diagnoosia varten vaaditaan, että potilaalla on ollut vakava masennus- tai maniajakso ja sen lisäksi vähintään kahden viikon jakso, jolloin ilmenee psykoottisuutta ilman samanaikaisia mielialaoireita. Mikäli harhaluulot tai aistiharhat liittyvät koko ajan vakaviin mielialaoireisiin, kyseessä on diagnostisesti psykoottinen vakava masennus- tai maniajakso. Jako masennustyyppisiin tai bipolaarisesti oireileviin perustuu tietoon siitä, onko potilaalla ollut koskaan maanisia, hypomaanisia tai molempia oiretyyppejä yhtä aikaa. Skitsoaffektiivisen häiriön oireet alkavat yleensä varhaisaikuisuudessa, joten ennen 13. ikävuotta tehdyt diagnoosit ovat harvinaisia. Psykoosi
Harhaluuloisuushäiriöt ovat ryhmä häiriöitä, joille on ominaista joko yhden ainoan harhaluulon tai toisiinsa liittyvien, tavallisesti jatkuvien ja joskus elinikäisten harhaluulojen kehittyminen. Harhaluulon tai harhaluulojen sisältö on hyvin vaihteleva. Usein ne ovat vainoavia, luultuun ruumiilliseen sairauteen liittyviä tai suuruusharhoja. Muuta psykopatologiaa ei yleensä esiinny; ajoittaiset masennusoireet ovat mahdollisia, ja haju- tai tuntoharhoja voi joissakin tapauksissa kehittyä. Masennus
Depressiopotilas on muita alttiimpi päätymään itsemurhayritykseen – jopa itsemurhaan ja ääritapauksissa muiden murhaamiseen. Vaikea-asteista psykoottista depressiota sairastava henkilö voi tulkita oman tilanteensa täysin toivottomaksi, ja äärimmäisissä tapauksissa hän voi tulkita tilanteen niin toivottomaksi, etteivät lapset tai läheiset pärjäisi ilman häntä hänen kuolemansa jälkeen, jolloin seurauksena voi olla jopa niin kutsuttu laajennettu itsemurha, jossa tekijä tappaa ensin muita (esimerkiksi perheensä) ja lopuksi itsensä. Psykoanalyysi
Varsinaisen psykoanalyysin ohella psykoanalyyttisen teorian ja kokemuksen tietoja hyödynnetään myös psykoterapiassa, jolloin voidaan puhua joko psykoanalyyttisesta tai psykodynaamisesta terapiasta. Termien erot ovat lähinnä vivahteissa. Psykoanalyysi on dynaaminen näkemys persoonallisuudesta. Sillä tarkoitetaan, että ihmisen mielessä vaikuttavat erilaiset voimat, kuten vietit ja halut, joiden voimasuhteet ovat koko ajan muuttuvia eli dynaamisia. Psykoanalyyttisen persoonallisuusteorian rinnalle syntyi monia hoitomuotoja, jotka kaikki pohjaavat yhteen perusideaan: siihen että käsittelemättömät menneisyyden traumat (vuorovaikutuksen häiriöt) ovat jääneet tai muuttuneet jostakin tärkeästä syystä tiedostamattomiksi. Tiedostamattomina ne aiheuttavat oireita, joita voidaan kutsua myös mielen häiriöiksi. Psykofysiikka
Psykofysiikan keskeinen käsite on aistimuskynnys, joka voi olla joko absoluuttinen kynnys tai erotuskynnys. Absoluuttisella kynnyksellä tarkoitetaan pienintä fysikaalisen ärsykkeen voimakkuutta, jolla henkilö voi luotettavasti tunnistaa ärsykkeen esiintyneen. Erotuskynnyksella taas tarkoitetaan pienintä kahden ärsykkeen välistä fysikaalista eroa, jonka henkilö luotettavasti erottaa.