Mitä kolonialismi tarkoittaa?
Kolonialismi
Kolonialismi (latinan sanasta "colonia" ’siirtokunta’, ’asutus’) on toimintaa, jossa valtio hallitsee toista valtiota tai aluetta omien alueellisten rajojensa ulkopuolella. Tällaisia maita kutsutaan siirtomaiksi. Syyt siirtomaiden hankkimiseen ovat moninaisia: tarkoituksena on usein hallita alueen työvoimaa, raaka-aineresursseja ja kaupankäyntiä. Siirtomaita hankittiin myös strategisista syistä, arvovallan nostamiseksi ja yksinkertaisesti ennalta ehkäisevästi, jotta toinen valtio ei voisi liittää aluetta siirtomaakseen. Lisäksi usein yritykset sekä paikalliset aktiiviset virkamiehet ja upseerit laajensivat siirtomaita omatoimisesti.
Afrikaanerit
Historioitsija T. Dunbar Moodie on esittänyt, että Broederbondin edustama afrikaanerinationalismi oli eräänlainen kansalaisuskonto, joka yhdisti keskeiset vertauskuvalliset ainekset, kuten afrikaanerien historian, afrikaansin kielen ja kalvinismin. Liike syntyi 1800-luvun loppupuolella reaktiona brittiläiselle imperialismille. Se pyrki yhdistämään Etelä-Afrikan valkoisen afrikaansinkielisen väestön ja piti afrikaanereita ”valittuna kansana”. Afrikaanerinationalismi korosti afrikaanerien kulttuurillista yhtenäisyyttä ja vastusti ”vieraita” aineksia, kuten mustia, juutalaisia ja englanninkielisiä eteläafrikkalaisia. Sen keskeisiin käsitteisiin kuului "Volk", kaikkien valkoisten afrikaansia puhuvien eteläafrikkalaisten muodostama itsenäinen kansakunta. Afrikaanerien historia kuvattiin kärsimysnäytelmänä, jossa toistuivat sellaiset brittien aiheuttamat tapahtumat kuin suuri vaellus ja buurisodat. Afrikaanerinationalismi vaikutti keskeisesti apartheidjärjestelmän syntymiseen, ja sen tärkeimpiä instituutioita olivat Kansallispuolue ja salaseura Broederbond. Bobi Sivén
Syyskuussa 1919 ilmestyi aktivistien "Suunta"-lehden numeroissa 18 ja 19 Sivénin yksi tärkeimmistä kirjallisista tuotoksista, kaksiosainen artikkeli "Imperialismi ja Kauko-Karjalan kysymys", joka on eräänlainen malliesimerkki heimoaatteesta puhtaimmillaan. Sivén tarkoitti imperialismilla valtion omien itsekkäiden etujen tavoittelua ja toisen kansallisuuden sortoa. Artikkelissa Sivén varoitti, että Suomi syyllistyisi imperialismiin, jos se ajattelisi Itä-Karjalan osalta vain sen metsiä, koskia ja runsaita kalavesiä. Suomalaisten Itä-Karjalan politiikalla tuli olla moraalisesti puhtaat perusteet. Suomen tuli auttaa Karjalaa vastineeksi siitä, että se oli saanut siltä aikanaan Kalevalan. Karjalaisten mahtavan kaunis, runollinen, sulosointuinen ja eloisa kieli ja kulttuuri kokisi Suomen yhteydessä "kalevalaisen renessanssin", mutta Venäjän yhteydessä ne kokisivat tuhon. Suomi oli kiitollisuudenvelassa Kalevalan syntykehdolle ja sen tuli auttaa Karjalaa kaikin tavoin. Sivénin mukaan kaikella piti olla moraalisesti puhtaat perusteet. Hänen mielestään Itä-Karjalan politiikkaa ja isänmaallisuutta ei saanut ylläpitää vain hehkuttamalla ryssänvihaa. Vaikka Sivénin työnantaja ja aktivistitoveri E. E. Kaila oli jo tuolloin tunnettu pohjattomasta vihastaan entistä valloittajakansaa kohtaan, Sivénille ryssänviha ei sopinut. Konkistadori
Konkistadori ( ’valloittaja, valtaaja’) tarkoittaa Amerikan mantereen valloittajaa. Kiinnostus uuteen mantereeseen alkoi Kristoffer Kolumbuksen löydöistä 1490- ja 1500-luvulla, jolloin eurooppalaiset valtasivat suurimman osan Etelä- ja Keski-Amerikkaa. Postkolonialistinen kirjallisuus
Postkolonialistisen kirjallisuuden kriitikot torjuvat väitteet kanonisesta länsimaisen kirjallisuuden universaalista ja yrittävät löytää rajoituksia ja puutteita länsimaisen kirjallisuuden tavassa myötäelää kulttuuristen ja etnisten rajojen ulkopuolelle. Oleellista on tutkia muiden kulttuurien kuvaamista kirjallisuudessa. Postkolonialisten kirjallisuuden kriitikot näyttävät usein miten kanoninen länsimainen kirjallisuus sivuuttaa kolonialismiin ja imperialismiin liittyviä asioita. Kritiikissä on myös kehitelty näkökulma, jossa marginaalisuutta ja ulkopuolisuutta tarkastellaan voimavaroina ja mahdollisen muutoksen luojina. 
Postkolonialistinen kritiikki muodostui selkeäksi omaksi alakseen vasta 1990-luvulla. Sen muodostumiseen vaikuttaineita tekstejä kuitenkin kirjoitettiin jo aikaisemmin. Postkolonialistisen kritiikin juuret johtavat Frantz Fanonin 1961 ilmestyneeseen teokseen "Les Damnés de la Terre" suom. "Sorron yöstä"), joka käsittelee Algerian pyrkimystä itsenäistyä Ranskan alaisuudesta. Erityisenä pohdinnan kohteena on kolonialismin vaikutus koko kansan psyykeen ja tämän aiheuttavat ongelmat siirtomaavallasta vapautumiselle. Merkantilismi
Merkantilismi eli merkantiilijärjestelmä oli itsevaltiuden ajan kauppa- ja teollisuuspolitiikkaa, jota toteutettiin 1500-luvulta 1800-luvulle. Tavoitteena oli ylijäämäinen kauppatase, eli viennin oli oltava tuontia suurempi. Tämä saavutettiin monopoleilla, tulleilla ja kauppakielloilla, jotka estävät merkantilismin mielestä haitallista kilpailua. Lisäksi pyrittiin voimakkaasti edistämään teollisuutta, erityisesti tuonnin korvaamiseksi kotimaisella tuotannolla. Merkantilismin taustalla oli käsitys, jonka mukaan maailman varallisuus (ennen kaikkea jalometallivarat) on vakio, ja jokainen itseään kunnioittava valtio pyrkii haalimaan siitä itselleen mahdollisimman suuren osan. 1900-luku
1800-luvun lopulla kolonialismia joudutti edistyneen teknologian mahdollistama Afrikan aiempaa tehokkaampi valloitus – enää eivät taudit nujertaneet eurooppalaisia valloittajia, ja moderni aseteknologia oli täysin ylivoimaista verrattuna paikallisen vastarinnan aseistukseen mahdollistaen menestyksekkään valloituksen suhteellisen pienillä joukoilla. Lopulta Afrikassa oli vain kaksi itsenäistä valtiota: Liberia ja Abessinia eli nykyinen Etiopia. Euroopan siirtomaavaltojen ohella myös Yhdysvallat ja Japani hankkivat itselleen alusmaita. Ylivoimaisesti suurin siirtomaavalta oli Britannia, joka hallitsi Intiaa, suurta osaa Afrikasta ja laajoja alueita muualla maailmassa. Sillä oli myös suurin laivasto. 1900-luvulle tultaessa se oli laajimmillaan, mutta taloudellisesti imperiumin loistokausi oli jo takanapäin. Yhdysvallat ja Saksa kilpailivat sen kanssa tiiviisti. Saksa oli vielä 1867 ollut joukko löyhästi liittoutuneita ruhtinaskuntia, mutta Otto von Bismarckin johdolla maa oli yhdistynyt ja yhtenäinen toinen Saksan keisarikunta perustettiin 1871. Tämän jälkeen Saksa kohosi nopeasti muiden Euroopan suurvaltojen rinnalle. Siirtomaakilpailussa Saksaa ajoi eteenpäin militaristinen keisari Vilhelm II, joka nousi valtaistuimelle 1888. Siirtomaakilpailuun Saksa liittyi kuitenkin verraten myöhään, eikä valloittamattomia alueita enää ollut juuri saatavilla, mikä rajoitti Saksan mahdollisuuksia laajentaa valtaansa. Afrikan jako
Afrikan jako tarkoittaa Afrikan mantereeseen kohdistunutta valloitusta, jakoa ja kolonisaatiota, jonka takana olivat Euroopan senaikaiset suurvaltiot uuden imperialismin aikakaudella 1881–1914. Afrikasta 10 % oli Euroopan vallan alla 1870, ja 1914 osuus oli noussut melkein 90 %:iin. Vain Etiopia (silloinen Abessinia) ja Liberia säilyivät itsenäisinä. Motivaationa valtaamiselle oli Euroopan valtioiden keskinäinen kilpailu, kansallinen maine, uskonnon levittäminen ja Afrikan sisäpolitiikka. Kruununsiirtomaa
Kruununsiirtomaa-nimitystä käytettiin 1800-luvun puoliväliin saakka etupäässä niistä siirtomaista, jotka Britannia oli saanut muita siirtomaavaltoja vastaan käymissään sodissa. Sellaisia olivat esimerkiksi Trinidad ja Brittiläinen Guiana. Tämän jälkeen nimitystä alettiin käyttää lähes kaikista muista siirtomaista paitsi Intiasta sekä Kanadasta, Australiasta ja Uudesta-Seelannista, joissa asui runsaasti Britanniasta muuttaneita siirtolaisia ja joita myöhemmin alettiin nimittää dominioiksi. Myöhemmin kruununsiirtomaista erotettiin omaksi ryhmäkseen protektoraateiksi kutsutut alueet, joissa oli Britannian varuskuntia, mutta joissa alkuperäisväestöllä oli ainakin jonkinasteinen itsehallinto. Kehitysmaa
Kehitysmaa on teollisuusmaihin tai rikkaisiin maihin verrattuna tietyillä indikaattoreilla katsottuna vähemmän kehittynyt valtio. Usealla kehitysmaalla on kolonialistinen menneisyys siirtomaana. Hallinnollinen alue
Antiikin Kreikassa ensimmäiset hallinnolliset alueet olivat kaupunkivaltioita, poliksia. Rooman valtakunnasta tuli Euroopan ensimmäinen suurvalta. Keskiajalla keskeisiä olivat kylät ja feodaaliherrojen hallitsemat alueet sekä kuningaskunnat. Ensimmäiset kansallisvaltiot alkoivat muodostua keskiajan jälkeen uudella ajalla. 
Imperialismin aikana Euroopan maat jakoivat lähes koko maailman keskenään, esimerkiksi Afrikan rajat päätettiin viivottimella vuoden 1884 Berliinin konferensissa. Yhä edelleen useiden Afrikan maiden rajat noudattavat näitä linjoja, jotka eivät perustuneet esimerkiksi paikallisiin heimoalueisiin. Tämä on myös aiheuttanut useita sotia. Siirtomaasota
Siirtomaasota on siirtomaavallan alaisen siirtomaan alueella käyty sota, jota siirtomaavalta käy joko siirtomaan alkuperäisväestöä, sitä asuttavia kolonialisteja tai toista, kyseistä aluetta havittelevaa kilpailevaa valtiota vastaan. Termiä käytetään yleensä kuvaamaan länsimaiden, lähinnä eurooppalaisten siirtomaavaltojen käymiä sotia Afrikassa, Aasiassa ja Amerikassa. Colonization
Pelin aluksi pelaaja valitsee yhden neljästä siirtomaavallasta pelattavakseen. Pelattavat siirtomaavallat ovat Englanti, Ranska, Espanja ja Hollanti. Millenarismi
Toisen kategorian liikkeitä kutsutaan perinnäisiksi, säilyttäviksi tai nativistisiksi, ja ne pyrkivät uudelleenkonstruoimaan menetetyn sosiaalisen rakenteen. Näiden liikkeiden taustalla on kahden teknologisesti eri tasolla olevan kulttuurin yhteentörmäys. Nativistisia liikkeitä syntyy usein siirtomaavalloitusten seurauksena, kun valloittajat kieltävät perinteiset suku-, maanomistus- ja uskonnolliset instituutiot ja samalla järkyttävät alkuperäisväestön maailmankuvaa omilla raha- ja aikakäsityksillään, kehittyneillä tuotteillaan, sotilaallisella ylivoimallaan ja lähetystyöllään. Tällaisia liikkeitä ovat olleet esimerkiksi tasankointiaanien henkitanssikultti ja melanesialainen lastikultti. Sovinismi
Sovinistiseksi muodoksi voidaan nähdä myös amerikkalainen imperialismi, joka nykyään lähinnä pyrkii Yhdysvaltain mahdollisimman suureen kulttuuriseen, taloudelliseen ja poliittiseen valtaan eri puolilla maailmaa. Alkuperäisemmässä šovinistisessa muodossa amerikkalainen imperialismi esiintyi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, kun Yhdysvallat pyrki valtaamaan ja hankkimaan siirtomaita. Amerikkalaisen imperialismin piirteitä kutsutaan angloamerikkalaisissa teksteissä myös jingoismiksi. Uuskolonialismi
Uuskolonialismi-käsitettä on käytetty myös alkuperäisestä merkityksestä poiketen. William Pfaff esitti vuonna 1995 Foreign Affairs-lehdessä, että Euroopalla on moraalinen velvollisuus pakottaa Afrikka "pyyteettömän uuskolonialismin alle". Pfaffin mukaan Afrikka on niin toivottomassa rappion tilassa, ettei se omin voimin kykene hallitsemaan itseään ja Eurooppa, joka saattoi Afrikan modernisoitumisen tielle, tulisi valvoa, että kehitystä pystytään jatkamaan 
alkuperäisen kolonialismin romahtamisen jälkeen. Kolonialismi
Esimerkiksi Intiassa Britannia määräsi viljelijöille, mitä lajeja tulee viljellä ja pakotti heidät myymään sadon briteille sekä peri kansalta korkeita veroja. Imperialismi
Kolmanneksi suurin siirtomaavalta oli Saksan keisarikunta, joka sai haltuunsa 2,6 miljoonaa neliökilometriä ja 14 miljoonaa alamaista: Saksan Kaakkois-Afrikan, Togomaan, Kamerunin ja Saksan Itä-Afrikan. Ainoat jäljelle jääneet itsenäiset Afrikan valtiot olivat Liberia ja Abessinia (nykyinen Etiopia). Maareformi
Maareformi tai maauudistus tarkoittaa yleensä sitä, että suurtiloja jaetaan niitä viljeleville pientiloiksi yksityisomistukseen. Maauudistuksia on monessa tapauksessa tehty valtioiden itsenäistymisen ja vallankumousten yhteydessä. Tyypillisesti ennen maareformia pieni osa väestöstä on omistanut suurimman osan maasta. Eräissä tapauksissa maanomistajat ovat olleet vanhaa maa-aatelia tai eurooppalaisia kolonialisteja. Maauudistuksessa jaettava maa on hankittu jakamalla käyttämätöntä maata, jonka omistajana on voinut olla valtio, tai maa on takavarikoitu suurmaanomistajilta korvausta vastaan tai vastikkeetta. Afrikaanerinationalismi
"Broederbond" loi myös uuden kansankapitalismin ("volkskapitalisme") käsitteen, jonka avulla pyrittiin saamaan talouselämä pois vieraiden "juutalaisten" ja "brittiläisten" elementtien hallinnasta ja sovittaa se afrikaanerien kansalliseen luonteeseen. "Volkskapitalisme " pyrki parantamaan keskimäärin englanninkielistä valkoista väestönosaa huonommassa taloudellisessa asemassa olevien afrikaanerien tilannetta. Afrikaanerien "taloudellisen vapautumisen" toteuttamisen keinoista käydyssä väittelyssä esitettiin niin utopistisia suunnitelmia poistaa "köyhien valkoisten" ongelman osuuskuntien avulla, kuin maltillisia ehdotuksia rahoituslaitoksista, joissa afrikaaneripääomaa pyrittiin kanavoimaan tuottaviin investointeihin. Vaikka "volkskapitalisme " onnistui kehittämään joitain afrikaanerien omistamia yrityksiä kuten Sanlam ja Volkskas kansallisesti merkittäviksi suuryrityksiksi, ohjelman taloudelliset hyödyt suurimmalle osalle köyhistä afrikaanereista olivat vähäiset. Kolonialismi
Adam Smith kirjoitti teoksessaan "Kansojen varallisuus", että Britannian tulisi vapauttaa kaikki siirtokuntansa. Hän myös huomautti tämän olevan taloudellisestikin edullista Britannian kansalaisille keskimäärin, vaikka merkantilistisia etuoikeuksia saaneet kauppiaat jäisivät tappiolle. Markkinatalous
Kapitalismilla viitataan yleensä taloudelliseen järjestelmään, jossa melkein kaikki on yksityisesti omistettua ja missä kaikki sijoitukset, tuotanto ja tuotteiden hinnoittelu ja palvelut päätetään markkinatalouden kautta. Kapitalismi on ollut käytössä länsimaissa feodalismin jälkeen, mutta joidenkin mielestä termi "sekatalous" on paljon kuvaavampi käsite, sillä nykytaloudet sisältävät sekä yksityisesti että julkisesti omistettuja yrityksiä ja tuottavat monia palveluita verovaroilla. Näin ne yhdistävät piirteitä kapitalismista ja sosialismista tai vastaavasti markkinataloudesta ja suunnitelmataloudesta. Populismi
Oikeistolaista populismia on nativistinen populismi, joka on eurooppalaisen ja pohjoismaisen populismin pääsuuntaus. Sitä edustavien populistipuolueiden tärkein ohjelmallinen tavoite on yleensä vallan palauttaminen eliiteiltä tavalliselle kansalle. Nativistiset populistit haluavat hillitä maahanmuuttoa ja näkevät globalisaatiokehityksen menneen liian pitkälle. Tällaista populismia Euroopassa edustavat esimerkiksi Suomen perussuomalaiset, Ruotsin ruotsidemokraatit, ison-Britannian itsenäisyypuolue UKIP, Ranskan Kansallinen liittouma ja Puolan Laki ja oikeus. Kolonisaatio
Eurooppalainen 1400–1500-luvun kolonialismin taustavaikuttimet olivat käytännössä kahtalaiset. Toisaalta taustalla oli uskonnollinen motiivi levittää kristinuskon evankeliumia tuntemattomien maiden pakanoille. Osittain kysymys oli myös taloudellisen hyödyn tavoittelusta ja etenkin Amerikan löytämisen jälkeen huhut kätketyistä rikkauksista levisivät nopeasti. Kolonisaatio myös ruokki itse itseään, koska siirtokunnat ja myöhemmin siirtomaat olivat arvokasta maa-alaa, joka piti vallata ennen kuin toiset eurooppalaiset mahdit ehtisivät tehdä niin. Ranskalainen historiantutkija Marc Ferro ottaakin esimerkiksi Ranskan Kanadan asuttamisen, jonka nopean etenemisen tärkein syy oli se, etteivät etelämmässä olleet britit ehtisi vallata aluetta. Somalian historia
Klaanit sukusiteineen ja poliittisine tai sotilaallisine liittoineen toimivat laajan somalialaisen identiteetin pohjana. Kolonialismin aikana siirtomaavallat käyttivät hyväkseen klaanien välisiä erimielisyyksiä hallitessaan Afrikan sarven aluetta hyvin pienellä miesvahvuudella. Brittien, ranskalaisten ja italialaisten siirtomaa-alueet muodostuivat suurin piirtein tiettyjen klaaniliittoutumien alueista. Siirtomaa-ajan aluejako ja kolonialismin vastaisuus estivät klaaniliittoutumien välisiä sotia. Fasismi
Mussolinin mukaan fasismi korvasi ”superkapitalismin” valtiojohtoisella taloudella. Fasistit määrittelivät olevansa ”kolmas asema” kapitalismin ja kommunismin välillä. Fasistit ajoivat kansallista talousjärjestelmää, jota kutsuttiin kansalliseksi korporatismiksi, sosialismiksi tai syndikalismiksi. Kaikki fasistiset liikkeet pyrkivät eliminoimaan ison luokan kapitalismin vapauden, toiset olemassaolonkin. Neekeri
Vielä 1970-luvulla neekeri-sanaa käytettiin suomen kielessä yleisesti sekä tieto- että kaunokirjallisuudessa, myös hakuteoksissa ja koulukirjoissa, mutta Suomessa ei tuolloin juuri ollut afrikkalaistaustaista väestöä, joten sanaa käytettiin lähes yksinomaan vieraista ja kaukaisista maista puhuttaessa. Sanan käyttöyhteyksiin liittyi Suomessakin usein kolonialismille tyypillisiin asenteisiin liittyviä konnotaatioita, joskin sitä saatettiin käyttää silloinkin, kun sellaisia tietoisesti pyrittiin välttämään. Neekeri-sanan käyttöä maahanmuuttajasta voitiin suositella vielä 1980-luvulla peruskoulun rasismin vastaisessa opetuksessa. Maailmankommunismi
Maailmankommunismi on lähellä ilmaisua kansainvälinen kommunismi. Sille voidaan antaa myös uusia ulottuvuuksia kapitalistisen järjestelmän seuraajana, raaka-aineisiin ja kierrätykseen perustuvana taloudellisena systeeminä, jossa ei käytetä rahaa. Tällainen merkitys termille annetaan myös marxilaisessa teoriassa: yhteiskunnan viimeinen ja korkein kehitysaste. Imperialismi
Taloustieteilijä Adam Smith esitti siirtokunnista (tuolloin Pohjois-Amerikka ja Länsi-Intia) luopumista teoksessaan "Kansojen varallisuus" ("The Wealth of Nations" IV:VII, "Of Colonies"). Fabialainen liberaali John A. Hobson esitti kritiikissään ("Imperialism", 1902) imperialismin lähtökohdaksi kapitalismin epäkohdat, jotka johtivat pääoman etsiytymiseen ulkomaille. Imperialismi
Eurooppalaisen imperialismin ensimmäinen aalto alkoi 1500-luvun alussa Kolumbuksen löytöjen myötä. Espanja ja Portugali jakoivat uuden maailman keskenään, mutta niiden siirtomaamonopoli murtui ajan myötä. Kolonisaatio
Kolonisaatio on suppeampaa kuin kolonialismi, johon kuuluu myös vallatun maan väestön hallinta. Imperialismi
Toisen maailmansodan jälkeen alkanut ja kommunismin romahdukseen päättynyt Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton kilpailu eli kylmä sota voidaan nähdä kahden imperialistisen valtion kamppailuna maailman herruudesta, joskin tämä kamppailu käytiin suorien aluevalloitusten sijaan usein epäsuorasti kilpailemalla poliittisesta vaikutusvallasta. Usein tämä konkretisoitui sotilaallisen väliintulon kautta muissa valtioissa niin sanotuissa sijaissodissa. Imperialismi
Imperialismin harjoittamiseen liittyy usein käsite kulttuurisesta ylivoimasta tai kehittyneisyydestä, joka oikeuttaa ”alemmalla kehitysasteella” olevien kulttuuripiirien ja kansojen alistamisen. Samalla kun imperialisti katsoo kehittävänsä ja sivistävänsä hallinnan alaisia alueita, hyödyttävät sen taloudelliset voimavarat imperiumia itseään. Toinen imperialismin perustelu ylivaltaan on pelkästään voimapoliittinen geopolitiikka, jota ei perustella pelkästään sivistyksellisellä ylivoimalla tai korkeammilla arvoilla, vaan käytännöllisillä taloudellis-poliittisilla syillä. Kapitalismi
Globaalissa mittakaavassa kapitalismin kriitikot muistuttavat muiden valtioiden kuin länsimaiden infrastruktuurisesti ja etenkin elintasollisesti kurjista olosuhteista, joiden nähdään olevan osin vuosisatojenkin takaisten kapitalismi-sävytteisten aatteiden toteuttamisen, siis kolonialismin, imperialismin ja uuskolonialismin, epäoikeudenmukainen seuraus. Kapitalismin puolustajien viitatessa teollisten maiden nopeaan kansantalouden ja sitä kautta aineellisen elintason nousuun, kapitalismin arvostelijat huomauttavat tämän lähes poikkeuksetta tapahtuneen jo valmiiksi vähäosaisten maiden työvoimaa, raaka-aineita ym. taloudellisia resursseja riistämällä. Arvostelijat huomauttavat, että nykyään tämä kehitysmaiden taloudellinen alistaminen ei tapahdu enää suoraan valtiollisesti vaan epäsuoremmin mm. ylikansallisten suuryritysten taholta. Tämän niin kutsutun riistokapitalismin torjumiseksi kapitalismin kritiikin keskiössä onkin julkinen pääomittaminen ja taloudellisen sääntelyn lisääminen (muun muassa rahoitusmarkkinavero). Tasavaltalaisuus
Tasavaltalaisuus eli republikanismi on poliittinen aate, joka pyrkii kumoamaan perinnöllisen monarkian ja luomaan sen tilalle tasavallan, jossa valtaa pitävät valitaan vaaleilla. Tasavaltalaisuudella voi alueellisesti olla monia eri merkityksiä johtuen erinäisitä historiallisista syistä ja merkityksistä. Rojalismi
Maassa, jossa kruunulla ei ole todellisia tavoittelijoita, rojalisti voi tarkoittaa lähes samaa asiaa kuin monarkisti. Sen sijaan esimerkiksi 1800-luvun Ranskassa rojalistit olivat jakaantuneet legitimisteihin, orleanisteihin ja bonapartisteihin, jotka kaikki kannattivat eri hallitsijasukuja. Vaikka kaikki edellä mainitut olivat yhdessä monarkisteja, he olivat eri puolta olevia rojalisteja. Arthur de Gobineau
Gobineaun mukaan imperiumit olivat tuhoisia ne luoneelle ylivertaiselle rodulle, sillä ne johtivat vääjäämättä rotujen sekoittumiseen ja degeneraation. Niinpä vaikka hän kiinnittikin suuria toiveita Euroopan vallan laajenemiseen, hän ei kannattanut sellaisten kaupallisten imperiumien luomista, jotka johtaisivat monikulttuurisen ympäristön syntymiseen. Sen sijaan hän piti 1800-luvun lopun imperialismia eurooppalaiselle kulttuurille kohtalokkaana prosessina. Selittäessään Euroopan eri maiden etnografiaa hän viittasi jatkuvasti eurooppalaisten aikaisempiin imperiumeihin ja siihen, että ne olivat johtaneet ei-valkoisen väestön muuttoliikkeisiin Eurooppaan. Globalisaatio
Monesti globalisaatiota tarkastellaan vain taloudellisena ilmiönä. Globalisaatio tosin voidaan ymmärtää myös kulttuurin, informaation, politiikan, ympäristön ja hallinnon tasolla, näiden globalisoitumisprosessina. Asiayhteydestä riippuen globalisaatio on siis joko ihmisten lähentymistä toisiaan kohti, markkinoiden lähentymistä toisiaan kohti tai jopa globaalia hallintoa. Joissain määrittelyissä globalisaatio-termi korostaa kansallisvaltioiden rajojen hämärtymistä ja etenemistä kohti tietynlaista maailmankansalaisuutta. Globalisaatio käsittää siis lähes kaiken ihmisten välisen toiminnan"." Siirtolaisuus
Venäjä on aina ollut yksi siirtolaisuuden kohdemaa. Etelä-Amerikkaan perustettiin usein hyvin idealistisin aattein siirtokuntia, joiden piti olla onneloita, missä ihmiset saattoivat toteuttaa vapaasti omia toiveitaan ja omistaa maata ja tehdä työtä vapaana yhteiskunnan painolastista. Usein ehkäpä juuri melko anarkistinen yhteiskuntamalli ei luonut näistä siirtokunnista erityisen elinvoimaisia, joskin jotkut niistä ovat yhä elossa ja toimivat tavalla tai toisella. Marxismi-leninismi
Karl Marx ei kehitellyt teoriaa imperialismista, vaikka puhui kolonialismista kapitalismin historian osana. Marxilais-leniniläiset ovatkin pitäneet Leninin tärkeimpänä lisänä marxismiin juuri teoriaa imperialismista, jota myös monet ei-leniniläiset marxilaiset ovat arvostaneet. Imperialismi
Imperialismin vastaisia liikkeitä voidaan nimittää yhteisnimellä "anti-imperialismi". Riistetyiksi itsensä kokevissa maissa nationalisteilla on ollut usein merkittävä osa tässä toiminnassa. Jotkut (sosiaali)liberaalit ja etenkin sosialistit ovat vastustaneet imperialismia. Reaalipolitiikka on tosin ajoittain ajanut näiden molempien ryhmien edustajia puolustamaan imperialistista politiikkaa. Nationalismi
Kansakunnasta, nationalismin yhdestä perustasta, eri poliittisilla ideologioilla on erilaisia näkemyksiä. Liberaalit näkevät kansakunnan inklusiivisena ja korostavat kansakunnan poliittista kuuliaisuutta. Liberaalien mukaan kansakunta voi olla monirotuinen ja monikulttuurinen. Konservatiivit taas näkevät kansakunnan eksklusiivisena ja korostavat kansakunnan yhteistä kansallista identiteettiä ja historiaa. Fasistit näkevät kansakunnan orgaanisesti yhtenäisenä, joskus rodullisena, yhteiskunnallisena kokonaisuutena, joka antaa yksilön olemassaololle tarkoituksen ja merkityksen. Fasistit myös näkevät kansakunnat toistensa kilpailijoina. Fundamentalisteille kansakunnat ovat uskonnollisia kokonaisuuksia, ”uskovien” yhteisöjä. Fundamentalismi
Fundamentalismi (latinan sanasta "fundamentum" ’perustus, pohja’) on etenkin uskontoon liittyvä ideologia, jossa pyritään palaamaan johonkin alkuperäiseen väittämään ja näkemykseen sekä oikaisemaan sellaiset uudemmat piirteet, joiden katsotaan hämärtävän totuutta. Alkuperältään fundamentalismi on 1900-luvun alussa syntynyt pohjoisamerikkalainen kristillinen protestanttinen liike, joka korostaa Raamatun sanatarkkaa erehtymättömyyttä. Nykyisin fundamentalismia tunnistetaan myös muihin uskontoihin kuin kristinuskoon pohjaavista liikkeistä, kuten islamista, juutalaisuudesta, hindulaisuudesta ja buddhalaisuudesta. Yleisemmällä tasolla fundamentalistinen raamatuntulkinta tarkoittaa niin ikään Raamatun erehtymättömänä pitämistä. Rojalismi
Rojalismi on poliittinen aate, jossa kannatetaan tiettyä monarkkia tai hallitsijasukua tietyn valtion hallitsijaksi. Sen kannattajia kutsutaan rojalisteiksi. Terminä rojalismi eroaa monarkismista siten, että monarkisti kannattaa yleensä kuninkaanvaltaa, kun taas rojalisti asettuu kannattamaan vain tiettyä henkilöä tai sukua. Yleensä termiä käytetään istuvan monarkin tukijasta tai valtiomuodon vaihduttua henkilöstä, joka kannattaa aiemman hallitsijan tai hallitsijasuvun palauttamista valtaan. Rasismi
Siirtomaahallinnot pyrkivät usein pitämään eurooppalaiset ja siirtomaiden alkuperäisasukkaat sekä orjat ja näiden jälkeläiset erillään toisistaan. Tämä politiikka jatkui Etelä-Afrikassa lähes 1900-luvun loppuun saakka. Mustille ja valkoisille oli muun muassa erilliset koulut, sairaalat, paikat linja-autoissa, ravintolat ja käymälät. Myös seka-avioliitot oli kielletty. Suurapartheidin nimellä tunnettu yhteiskuntapoliittinen ohjelma meni vielä pidemmälle. Ohjelman tarkoituksena oli pitää maan ei-valkoinen väestö poissa valkoisten asuttamilta alueilta ja siten ”pelastaa valkoinen yhteisö häviämiseltä”. Sen keskeisenä ajatuksena oli, että rotujen täydellinen erottaminen toisistaan johtaisi vakauteen ja järjestykseen. Uskottiin, että eteläafrikkalaiset ei-valkoiset väestöryhmät hyväksyisivät omien yhteisöjensä tilanteen, kunhan heidän yhteytensä valkoiseen Etelä-Afrikkaan pidettäisiin mahdollisimman vähäisenä. Suurapartheidin tarkoituksena oli myös turvata halvan työvoiman saatavuus ja kuitenkin pitää afrikkalaiset poissa kaupungeista rakentamalla tehtaita mustien heimoreservaattien rajoille. Hallituksen lopullisena tavoitteena oli siirtää kaikki afrikkalaiset bantustanien kansalaisiksi. FreeCol
FreeCol on vuoropohjainen strategiapeli. Se on vuonna 1994 julkaistun "Colonization"-pelin klooni. "FreeCol" on avoimen lähdekoodin projekti ja peliä levitetään GNU GPL -lisenssillä. Peli on ohjelmoitu Java-kielellä. Pelissä on ideana perustaa siirtokunta ja lopuksi julistaa itsenäisyys. Islamilainen fundamentalismi
Islamilainen fundamentalismi tarkoittaa islamin fundamentalistisia tulkintoja, joiden mukaan islam tulee puhdistaa ulkoisista vaikutteista ja islamilaisten on palattava noudattamaan uskonnon alkuperäisiä määräyksiä. Islamilainen fundamentalismi pyrkii tulkitsemaan islamin lähteitä eli Koraania ja Sunnaa kirjaimellisella tavalla ja palaamaan islamiin sellaisena kuin Muhammedin, hänen seuralaistensa ja häntä seuranneiden oikeaanjohdettujen kalifien sitä katsotaan harjoittaneen. Sunnilaista fundamentalismia edustavat nykyään eri muodoissaan esimerkiksi Saudi-Arabian valtionuskonnon muodostava wahhabilainen oppi, Taliban, Muslimiveljeskunta sekä Isisin, Boko Haramin ja Al Qaidan tapaiset terroristiorganisaatiot. Šiialaista fundamentalismia puolestaan edustavat esimerkiksi Iranin vallankumouksesta 1979 alkunsa saanut liike sekä libanonilainen Hitzbollah. Islamilaisen fundamentalismin kannattajat muodostavat islamistisia puolueita ja haluavat muuttaa maansa islamilaiseksi valtioksi. Fundamentalistit tahtovat yhdistää koko islamilaisen maailman ja viime kädessä koko maailman yhdeksi kalifaatiksi; islamia on perinteisen katsannon mukaan pyritty laajentamaan aloittamalla käännytyksestä eli esittämällä jonkin ei-islamilaisen alueen väestölle kutsu ("da’wa") kääntyä islamiin, ja kun kutsusta on kieltäydytty, on islamilaisen valtion päämiehellä eli kalifilla katsottu olevan velvollisuus julistaa pyhä sota ("jihad") aluetta vastaan, ja fundamentalistit pyrkivät seuraamaan tätä ideologiaa kirjaimellisesti. Teollinen vallankumous
1700-luvun lopulla valtiot vielä olivat hyvin merkantalistisia ja protektionismia käytettiin erityisesti maatalouden, mutta myös teollisuuden tukemiseen. Vaikka Britannian merkantilistisen valtiovallan tavoitteena oli teollisuuden tukeminen, ei sen toimin kuitenkaan saatu syntymään paljonkaan teollisuutta 1700-luvulla tai 1800-luvun alussa. Toisaalta puuvillakankaiden tuontikielto käsityöläisten tukemiseksi tai viljatullit maanviljelyn tukemiseksi edistivät välillisesti koneellistumista. Uudella ajattelutavalla, taloudellisella liberalismilla, oli ratkaiseva merkitys teollistumiskehityksen vauhdittumiselle. Liberalismin, jonka isänä pidetään Adam Smithiä, ajatuksena on antaa yrittämisen vapaus kaikille kansalaisille. Valtion kannalta tämä on helpompaa, kun virkamiehet eivät enää vastanneet yritysten syntymisestä. Kun yrittäjän päämääränä on menestys, on hän valmis ottamaan käyttöön kaikkea sellaista uutta tekniikkaa, jonka hän voi olettaa auttavan kohti parempaa taloudellista tulosta. Imperialismi Aasiassa
Ennen teollista vallankumousta itämaisten hyödykkeiden tarve oli eurooppalaisen imperialismin pääsyynä. Tämän vuoksi eurooppalaisten läsnäoloa Aasiassa tarvittiin lähinnä kaupankäynnin suojaamiseen sekä sen tehostamiseen. Teollistumisen myötä myös luonnonvarojen kysyntä Euroopassa kasvoi. 1870-luvun talouslama sai eurooppalaiset valtiot etsimään myös uusia markkinoita omille tuotteilleen. Tämä suuri rakenteellinen muutos käynnisti uudeksi imperialismiksi kutsutun aikakauden, jolloin eurooppalaisten valtiot hankkivat uusia siirtomaa-alueita ympäri maailmaa. Uuden imperialismin seurauksena suurvallat alkoivat epäsuoran vallankäytön sekä kaupankäynnin sijasta keskittyä vallankäytön ekspansioon. Siirtomaista tuli siirtomaavaltojen jatkumoja. 1870-luvun ja ensimmäisen maailmansodan välissä Aasiaa hallinneet Iso-Britannia, Ranska ja Alankomaat laajensivat valtaansa myös Lähi-Idässä, Intian niemimaalla sekä Kaakkois-Aasiassa. Samanaikaisesti myös Japani, Venäjä sekä Yhdysvallat kasvattivat vaikutusvaltaansa itä-Aasiassa sekä Tyynellämerellä. Vastarintaliike
Vastarintaliikkeitä on ollut historiassa aikaisemminkin, muun muassa kolonialismin ajalla eurooppalaisia miehittäjiä vastustettiin aseellisesti. Uuden testamentin tarinat kertovat juutalaisten organisoituneen Rooman valtaa vastaan. Intian itsenäistymisessä Mohandas Gandhin johtama brittiläisen siirtomaavallan vastustus perustui rauhanomaiseen vastarintaan. Useimmat siirtomaiden vapautusjärjestöt olivat vastarintaliikkeitä. Kiraalisuus
Kiraalisuus ( 'käsi') eli kätisyys on stereokemiassa kaikkien epäsymmetristen molekyylien ominaisuus, joka ilmenee siten, että keskenään kiraaliset molekyylit ovat toistensa peilikuvia kuten oikea ja vasen käsi. Kiraalisten molekyylien peilikuvia ei voi niitä kääntelemällä asettaa rakenteellisesti täysin päällekkäin siten, että samanlaiset atomit ovat samassa kohtaa hieman kuten avointa oikeaa ja vasenta kättä ei voi kääntelemällä asettaa rinnakkain siten että molemmissa peukalot, muut sormet ja kämmenselät ovat yhtä aikaa samoihin suuntiin. Kiraalisuuden laajemmassa merkityksessä se onkin käsien ja kaikkien muiden epäsymmetristen kappaleiden ominaisuus. Nationalismi
Nationalismi on poliittinen oppijärjestelmä, jonka tunnepitoinen perusta on isänmaallisuus eli patriotismi, joka tarkoittaa rakkautta tai omistautumista omaa maata kohtaan. Isänmaallisuus on nationalismin kaikkien muotojen taustalla. Kaikki patriootit eivät kuitenkaan ole nationalisteja, sillä isänmaallinen voi olla ilmankin että näkee kansakunnan välineenä esittää poliittisia vaatimuksia. Nationalismi
Nationalismin doktriini levisi 1900-luvulla myös Aasiaan ja Afrikkaan, missä kansat nousivat kolonialismia vastaan. Toisen maailmansodan jälkeen eurooppalaisten siirtomaat alkoivat itsenäistyä kun nationalistiset liikkeet joko neuvottelivat siirtomaille itsenäisyyden tai kävivät voittoisia itsenäisyyssotia. Kehittyvissä maissa syntyi samalla omia muunnelmiaan nationalismista. Kiinassa, Vietnamissa ja joissain Afrikan maissa nationalismiin liittyi marxilaisuus, ja nationalismi nähtiin poliittisen tavoitteen lisäksi myös yhteiskunnallisen vallankumouksen osana. Muissa kehittyvissä maissa nationalismi on ollut lännenvastaista ja torjunut liberaalin demokratian ja vallankumouksellisen sosialistisen käsitykset kansakunnasta. Tämä on näkynyt selkeimmin uskonnollisen nationalismin ja uskonnollisen fundamentalismin nousussa. Imperialismi
Imperialismiin on siirtomaavaltojen purkautumisen aikana 1950–1970-luvuilla liittynyt yleisesti kielteinen sävy, minkä vuoksi valtiot eivät ota toisia valtioita enää suoraan hallintaansa, vaan pyrkivät aikaansaamaan valtioihin itselleen ystävällismieliset hallitukset. Distributismi
Jotkut radikaalinationalistiset liikkeet näkevät distributismin alkuperäisenä kansakunnan nationalistisena järjestelmänä. Distributismi on heille alkuperäinen nationalistinen järjestelmä, jonka olisi pitänyt jo aikanaan syntyä, ellei feodalismia ja siitä johtanutta kehitystä olisi syntynyt. Tähän yhdistyy 1900-luvun alun ajatus kansallisesta talonpoikaisvaltiosta, jossa jokainen omistaisi omat peltonsa ja suuromistus olisi lakkautettu lähes kokonaan. Radikaalinationalistinen aate "kansallisanarkismi" näkee nationalismin toteutuvan todellisena juuri ruohonjuuritason kansallisvaltiossa, jota distributismi heidän näkemystensä mukaan tavoittelee. Musta ylivalta
Maailman mustaihoisten tieteellinen ja kulttuurillinen alennustila selitetään muiden ryhmien harjoittamalla historiallisella sorrolla, esimerkiksi kolonialismilla sekä eurooppalaisten ja arabien käymällä orjakaupalla. Mustan ylivallan ideologialle ovat ominaisia hyvin kiistanalaiset historian tulkinnat, esimerkiksi muinaisten egyptiläisten tai useiden suurten tiedemiesten, kuten Eukleides, väitetään olleen mustaihoisia. Mustan ylivallan varhainen hahmo Marcus Garvey näki asian seuraavasti: ”"Jokainen puolueeton historian opiskelija tietää, että neekerit kerran hallitsivat maailmaa, kun valkoiset ihmiset olivat vielä villejä barbaareita asuen luolissaan. Tuohon aikaan tuhannet neekeriprofessorit opettivat Aleksandrian yliopistoissa tietoa, jonka muinainen Egypti jakoi maailmalle, ja jonka kreikkalaiset ja roomalaiset varastivat sekä väittivät omakseen."” Kolonialismi
Portlandin yliopiston politiikan tutkimuksen professori Bruce Gilleyn todistelun mukaan kolonialismi oli useimmille alueille hyödyllistä ja pitkälti alkuperäisväestön hyväksymää. Se tarjosi hyvinvointia ja paremman hallinnon. Esimerkkejä tästä ovat Kongon itsenäisyysjohtaja Patrice Lumumban ja nigerialaiskirjailija Chinua Acheben puheenvuorot siirtomaahallinnosta. Sen sijaan kolonialismin vastainen aate ja taistelu ovat aiheuttaneet kurjuutta ja estävät vieläkin kehitystä. Singapore, Belize ja Botswana ovat rakentaneet maansa siirtomaavallan pohjalta ja menestyneet. Siksi Gilleyn mielestä hauraiden maiden pitäisi ottaa oppia siirtomaahallinnosta. Kohun jälkeen Third World Quarterly ilmoitti poistavansa artikkelin verkkoversion, koska päätoimittajaa oli uhkailtu väkivallalla. Colonization
Colonization (koko nimeltään Sid Meier's Colonization) on Sid Meierin ja Brian Reynoldsin kehittämä strategiapeli. Pelin on julkaissut Microprose vuonna . Peli on vuoropohjainen strategiapeli, joka keskittyy eurooppalaisten suurvaltojen siirtomaakauteen uuden mantereen, Amerikan, alueella vuosien 1492 – 1850 välillä. Peli julkaistiin alun perin MS-DOS-käyttöjärjestelmälle, ja se käännettiin myöhemmin Windowsille, Amigalle ja Macintoshille (1995). Yhdysvaltain siirtokunta-aika
Amerikkalaisten tehtävänä oli tuottaa emämaalle raaka-aineita kun englantilaiset pyrkivät Pohjois-Atlantin kaupalliseen hegemoniaan. Vastikkeeksi amerikkalaiset saivat brittiläisiä manufaktuurituotteita. Merkantilististen oppien mukaisesti siirtokuntien ja emämaan välinen merenkulku ja kauppa oli monopolisoitu amerikkalaisten ja englantilaisten yksinoikeudeksi, ja ulkomainen kilpailu oli kielletty. Tämä asetti tiettyjä esteitä siirtokuntien talouselämän kehitykselle, vaikka se takasikin hyvät markkinat amerikkalaisille tuotteille. Amerikkalaiset kävivät myös salakauppaa espanjalaisten ja ranskalaisten kanssa Länsi-Intian saarilla. Postkolonialistinen kirjallisuus
Postkolonialistisella kirjallisuudella tarkoitetaan kirjallisuutta ja tekstejä, jotka ovat osa kolonialistista diskurssia, tai jotka ovat syntyneet reaktiona tähän diskurssiin. Kolonialismia on esiintynyt läpi maailmanhistorian, mutta nykyinen postkolonialistinen kirjallisuus ja kritiikki keskittyy nimenomaan "uuden imperialismin" synnyttämiin ilmiöihin. Postkolonialistinen kirjallisuus on siis suurilta osin kirjallisuutta, joka liittyy ennen kaikkea useiden eurooppalaisten valtioiden 1800- ja 1900-luvuilla harjoittamaan siirtomaapolitiikkaan ja sen seurauksiin. Komodaalisuus
Komodaalisuus (englanniksi co-modality) on termi, jonka Euroopan komissio esitteli ja otti käyttöön vuonna 2006 eurooppalaisessa liikennepolitiikassa. Termin avulla määritellään eri kuljetusmuotojen ja niiden yhdistelmien kokonaisvaltaisuus. Euroopan Komission mukaan komodaalisuus viittaa "eri kuljetusmuotojen käyttämiseen sekä itsenäisesti että yhdisteltyinä", jotta voitaisiin saavuttaa "resurssien optimaalinen ja kestävän kehityksen mukainen hyödyntäminen". Asuttaminen
Kolonisaatioon kuuluu yleensä asuttamista, jossa uudisasukkaat siirtyvät uusille alueille jonkun ryhmän tai yhteisön jäseninä tai lähettäminä, tarkoituksenaan valloittaa alue. Uudisasukkaiden asuttama alue on siirtokunta. Siirtokuntaan voi siirtyä myöhemminkin ihmisiä, mutta tämä ei enää ole asuttamista, vaan esimerkiksi siirtolaisuutta tai maahanmuuttoa. Kapitalismi
Marxilaisen näkemyksen mukaan kapitalismi kehittyi alun perin käsi kädessä käsityöläisperinteestä nousevan teollisuustuotannon kanssa, ja kapitalismi edusti uudenlaista tuotantotapaa suhteessa orjayhteiskunnan ja feodalismiin maanviljelyyn ja maanomistukseen. Euroopassa harjoitetussa feodalismissa vasallit olivat lääninherran alaisuudessa ja työstivät maapaloja jotka lääninherra oli osoittanut. Kaikki vasallit eivät sopeutuneet järjestelmään, ja pakenivat metsiin, joissa he törmäsivät muihin karkureihin. Nämä feodalismin vastustajat perustivat metsiin omia kommuuneitaan, ja perustivat jotakin uutta. Nämä feodalismiin sopeutumattomat karkurit ja heidän perustamansa kommuunit ja tuotanto olivat kapitalismin pohja. Afrikan talous
Yksi tapa tutkia sitä, mikä vaikutus kolonialismilla on ollut Afrikan eri maiden talouksiin, on vertailla kahta erilaista siirtomaapolitiikkaa ja niiden tuloksia. Ryöstötalouden kohteeksi joutuneet alueet, kuten Leopold III:n Kongon vapaavaltio, eivät ole pärjänneet. Portugalin pitkään jatkunut haluttomuus siirtomaidensa luovuttamiseen ja siitä seuranneet pitkät itsenäisyyssodat vaikuttivat kielteisesti Mosambikin ja Angolan talouteen. Ranskan hallinnassa olleilla mailla on mennyt paljon paremmin, ja entiset brittiläiset siirtomaat ovat menestyneet kaikkein parhaimmin. Epäsuhtaisuuden voidaan kuitenkin nähdä myös johtuvan muusta syystä. Britannia oli Afrikan valloituksen aikaan maailman mahtavimpia valtioita ja kykeni täten poimimaan maanosan tuottavimmat alueet itselleen. Suuri merimahti Ranska kykeni myös valtaamaan tuottavia alueita, ja Belgia joutui tyytymään talouden kannalta epäedullisiin sisämaan alueisiin. Afrikan kolonisaatio
Vielä 1880-luvun alussa Afrikassa oli siirtomaita vain rannikoilla, mutta muutamassa vuosikymmenessä lähes koko manner joutui siirtomaavaltojen hallintaan. Pääosin Afrikan jakamisesta sovittiin vuonna 1885 Berliinin konferenssissa, mutta monista alueista käytiin kiistoja vielä pitkään. Siirtomaita valloittivat Ranska, Saksa, Belgia, Italia ja Britannia. Portugali laajensi vanhoja siirtomaitaan Angolaa ja Mosambikia sisämaahan päin, ja myös Espanjalla oli jo ennestään muutamia siirtomaita Afrikan länsirannikolla. Mantereelle jäi lopulta vain kaksi itsenäistä valtiota, jotka olivat Yhdysvaltojen tukema Liberia ja Etiopia. Kolmantena oli vuoteen 1912 saakka Marokko, mutta lopulta sekin joutui Ranskan alaisuuteen. Imperialismi
Laajassa merkityksessä imperialismi on maailmanvaltiopolitiikkaa, joka tähtää aatteellisiin, alueellisiin, taloudellisiin ja poliittisiin tavoitteisiin. Imperialismin ilmenemismuotoja ovat sotilaallinen, aatteellinen ja siirtomaaimperialismi (kolonisaatio). Afrikaanerinationalismi
1920–1930-luvuilla pieni joukko "Broederbond"-järjestön jäseniä ryhtyi tietoisesti muodostamaan "kristillis-nationalistista" identiteettiä kaikille valkoihoisille afrikaansia puhuville eteläafrikkalaisille. Kansallisen identiteetin edistämisen yksi motiivi oli luoda maahan "volkskapitalisme" eli kansankapitalismi, jolla pyrittiin poistamaan englannin- ja afrikaansinkielisten valkoisten välistä selkeää taloudellista eriarvoisuutta. Uuden afrikaaneri-identiteetin omaksuminen oli kuitenkin hidasta ja se oli laajasti omaksuttu vasta vuoden 1961 tienoilla, jolloin Etelä-Afrikasta tuli tasavalta ja se erosi Kansainyhteisöstä. Imperialismi
Eurooppalaisen imperialismin toinen kausi alkoi Saksan yhdistymisestä 1871 ja päättyi ensimmäisen maailmansodan alkamiseen 1914. Tätä aikakautta leimaa kilpailu maailman vielä jakamattomien alueiden valtauksesta, pääasiassa rotuun perustuvien argumenttien avulla. Alempiarvoisilla roduilla ei nähty olevan oikeutta itsehallintoon. Brittiläisessä kirjallisuudessa aikakaudesta on käytetty muun muassa nimityksiä ”Era of Empire for Empire’s sake” ja ”The Scramble for Africa”. Euroopan valtiot lisäsivät tuolloin 20 prosenttia maapallon pinta-alasta omiin valtakuntiinsa etenkin jakamalla Afrikan keskenään, mutta myös Kaakkois-Aasiassa, missä Japani osallistui samanlaiseen kilpailuun. Markkina-anarkismi
Ensimmäinen klassinen liberaali John Locke sanoi, että kun ihminen sekoittaa työtään omistajattomaan maahan (esim. pellonraivaus tai ennen löytämättömän luonnon marjaikon hoitaminen), tämä maa muuttuu hänen omaisuudekseen. Lisäksi toisilta voi saada näiden omaisuutta lahjaksi tai vaihdossa (kaupalla). Rothbardilaiset noudattavat tätä Locken liberaalia "valtausperiaatetta". He katsovat, ettei keltään voi koskaan ottaa pois omaisuutta vastoin tämän tahtoa. Anarkokapitalistit luonnollisesti hyväksyvät kaikki vapaaehtoisesti muodostuneet omistusmuodot yhteisomistaminen mukaan lukien. Myös agorismin perustaja Samuel Edward Konkin III on rothbardilainen. Imperialismi
Imperialismin perinteisen ja kapeimman määritelmän mukaan imperialismina pidetään valtion pyrkimystä väkivaltaisesti laajentaa omaa aluetta tai vaikutusaluetta. Imperialismi voidaan määritellä myös suurvaltapolitiikaksi, jossa tavoitteena on mahdollisimman laaja vaikutusvalta maailmassa. Beninin kirjallisuus
"L’Esclave" on selvästi kolonialistinen romaani, mutta kuten Couchoro kirjoitti myöhemmin, hänellä on etuasema verrrattuna Ranskan kolonialistisiin kirjailijoihin. Olemalla afrikkalainen hän kirjoittaa kokemansa Afrikkaa koskevan tiedon tulevan hänen sisältään. Uusi imperialismi
1900-luvun alkupuolella marxistit näkivät imperialismin olevan taloudellista ja poliittista hallintaa siirtomaissa ”monopolistisen finanssipääoman” avulla, eli se nähtiin kapitalismina. Immanuel Wallerstein
Yksi tärkeä seikka maailmanjärjestelmässä on, että se ei ole imperiumi. Imperiumit ovat poliittisesti yhtenäisiä ja vahvan keskustan dominoimia, kun taas maailmanjärjestelmä on vain taloudellisesti yhtenäinen. Poliittisen keskushallinnon puute antaa kapitalistien toisaalta vapaammin akkumuloida varallisuutta ja samalla pahentaa varallisuuden epätasaista jakautumista globaalilla tasolla (kun taas imperiumissa on poliittisia paineita jakaa varallisuutta tasaisemmin). Kapitalistit käyttävät eri alueiden välisiä varallisuuseroja hyväkseen ilman pelkoa paineista redistribuution. Kapitalistien toiminta periferiassa perustuu yleensä luonteeltaan pakonomaiseen työvoiman käyttöön, jossa työläiset saavat suhteellisen pienen korvauksen työstään, mikä lisää globaalia epätasa-arvoa. Epätasa-arvo koko järjestelmän tasolla säilyy, koska eri alueilla on tehtävänään tuottaa eri hyödykkeitä. Järjestelmän keskusalueet pitävät omasta etuoikeutetusta asemastaan kiinni historiasta juontuvan taloudellisen ja poliittisen ylivoimansa turvin. Tasavalta
Marxismi rohkaisi ihmisiä luomaan valtionorganisaatioita, joilla oli kylmän sodan synkimpinä vuosina vain harvoja yhtymäkohtia länsimaiden demokratioiden kanssa, vaikka Marxismin ja kommunismin tarkoitus oli vahvistaa proletariaattia. Fidel Castron kommunistisella tasavallalla on monia julkisia komiteoita, joihin kansalaisilla on mahdollisuus osallistua aivan "ruohojuuritasolta" alkaen, mutta he eivät saavuta sillä paljoakaan poliittista valtaa. Tällaista demokratian tulkintaa kutsutaan perusdemokratiaksi, vaikkakin käsite on kiistanalainen: Alkuperäinen tarkoitus löytyy jostakin suoran demokratian ja ruohonjuuridemokratian väliltä, mutta painotukset vaihtelevat. Esimerkiksi Pakistanissa "perusdemokratian" käsite sitoutuu sotilasdiktatuurin kauteen. Kolonisaatio (lääketiede)
Kolonisaatio tarkoittaa lääketieteessä tilannetta, jossa mikrobi asettuu lisääntymään normaaliflooraan tautia aiheuttamatta. Esimerkiksi MRSA-kolonisaatio tarkoittaa, että iholla tai limakalvolla on bakteeria sen kuitenkaan aiheuttamatta oireita. Kannibalismi
Termi ”kannibaali” tulee espanjasta. Kristoffer Kolumbus oletti saapuessaan Amerikkaan, että Haitin asukkaat olisivat Kiinan suurkaanin alamaisia. Valmistautuessaan tapaamiseen hänellä oli mukanaan arabian ja heprean taitajia. Kuullessaan nimen Caniba tai Canima hän oletti sanan viittaavan Mendevillen kuvaamiin koirapäisiin ihmisiin (cane-bal). Samuel Purchas on väittänyt sanan tarkoittavan ”uljaita miehiä” karibien kielellä. Richard Hakluyt toi sanan englantiin ja Shakespeare käytti sitä näytelmässään "Myrsky" Caliban-hirviön nimenä. Colonization
Peli alkaa vuodesta 1492. Alkuvalikoiden jälkeen pelaajan laiva on saapunut jonnekin Uuden Maailman itäisille rannoille. Pelaajan tavoitteena on perustaa siirtokunta ja kehittää sen toimintoja, ja vähitellen laajentaa merentakaista valtakunnan osaa perustamalla lisää siirtokuntia. Espanjan siirtomaiden kolonisaatio
Espanjan siirtomaiden kolonisaatio oli Espanjan siirtomaiden asuttamista emämaan asukkailla. Espanjalla oli siirtomaita etenkin Amerikassa, mutta vähäisempiä myös Afrikassa, Aasiassa ja Oseaniassa. Komodaalisuus
Määritelmän on tarkoitus olla uudenlainen lähestymistapa eurooppalaiseen liikennepolitiikkaan. Lähestymisessä ei pyritä, kuten vuoden 2001 valkoisessa kirjassa, asettamaan eri kuljetusmuotoja vastakkain, toisin sanoen asettamaan maantiekuljetuksia vaihtoehtojaan vasten, vaan mieluumminkin pyritään löytämään optimaalinen tapa hyödyntää vaihtoehtoisia kuljetusmuotoja ja niiden yhdistelmiä kokonaisuutena. Kommunismi
Kommunismi on sosiaalis-taloudellinen tai poliittinen järjestelmä, joka ajaa luokatonta, tasa-arvoista ja yhteisomistukseen perustuvaa yhteiskuntamallia. Kommunismin kannattajat näkevät aatteensa usein sosialismia seuraavana yhteiskuntamuotona. On paljon kiistelty siitä, miten sosialismi ja kommunismi eroavat toisistaan, esimerkiksi kommunismin teoreetikko Karl Marx käytti käsitteitä samaa tarkoittavina, mutta nykyään sosialismia pidetään liberalismi-kommunismi-kirjon välimuotona. Alkuperäisen marxilaisen määritelmän mukaan kommunistinen yhteiskunta on paitsi luokaton yhteiskunta, myös valtioton ja rahaton yhteiskunta. Käsiterealismi
Realismin ja nominalismin vastakkainasettelu kehittyi keskiajan universaalikiistan aikana universaalien ongelmasta käydyistä väittelyistä. Universaalit ovat termejä tai ominaisuuksia, joita voi soveltaa moniin asioihin, sen sijaan että ne määrittäisivät jonkun yksilöolion — esimerkiksi punainen, kaunis, viisi tai koira; vastakohtana esimerkiksi ”Sokrateelle” tai ”Ateenalle”. Käsiterealismilla tarkoitetaan sitä näkemystä, että universaalit ovat todella olemassa, itsenäisesti ja jollain tavalla maailmaa edeltävinä. Konseptualismilla tarkoitetaan käsitystä, että universaalit ovat olemassa, mutta ainoastaan siinä määrin kun ne ovat toteutuneet yksilöolioiden ilmentymissä; universaalit eivät ole olemassa erillisinä. Nominalismilla tarkoitetaan käsitystä, jonka mukaan universaalit eivät ole lainkaan olemassa, vaan ne ovat ainoastaan sanoja, joita käytämme kuvaamaan joitakin olioita, mutta ne eivät itsessään nimeä mitään. Ulkopolitiikka
Realisteiksi itseään kutsuvat ajattelevat, että idealismin tavoitteita ei voi saavuttaa, vaan tarvitaan vallan tasapaino (kauhun tasapainoksikin kutsuttu) joka on nollasummapeliä: jos joku hyötyy, aina toinen häviää. Siirtomaa
Alun perin antiikin Kreikassa "apoikia", kolonisaatio tarkoitti uuden kaupungin tai asutuksen perustamista, usein väkivaltaisin keinoin, kuten Ateenan asuttaessa uudelleen Melosin edellisten asukkaiden surman jälkeen. Roomalaiset perustivat siirtokuntia eri puolelle Eurooppaa turvatakseen valloituksensa. Esimerkiksi saksalaisen kaupungin nimi Köln tulee latinan sanasta 'colonia'. Myös Karthago oli alun perin foinikialaisten siirtokunta. Toinen maailmansota
Toinen maailmansota vaikutti osaltaan vuosisatoja kestäneen imperialismin ja kolonialismin sekä erityisesti eurooppalaisten siirtomaavallan päättymiseen. Liittoutuneet olivat korostaneet sodassa kansojen itsemääräämisoikeutta ja vapautta, joten länsivaltojen oli vaikea perustella siirtomaavaltaansa. Lisäksi sodan aikana esimerkiksi Britannia oli luvannut monille siirtomaille itsenäisyyden sodan jälkeen. Sota oli rasittanut siirtomaita ja ne joutuivat rahoittamaan emämaidensa uudelleenrakentamista. Emämaiden politiikka herätti närää siirtomaissa, joissa toisen maailmansodan katsottiin pääasiassa olevan Euroopan sota, eikä heidän sotansa. Aasialaisen Japanin keisarikunnan menestys toisessa maailmansodassa oli myös osoittanut, etteivät eurooppalaiset siirtomaaisännät ole voittamattomia, mikä osaltaan rohkaisi siirtomaita vaatimaan itsenäisyyttä. Euroopan siirtomaiden itsenäistymispyrkimykset aloittivat 1900-luvun loppuun asti jatkuneen dekolonisaation Aasiassa ja Afrikassa. Vielä 1900-luvun alussa kukoistaneen Brittiläisen imperiumin lopullinen murtuminen johtui paitsi sodan taloudellisista menetyksistä myös siirtomaiden dekolonisaatiosta. Itsenäistymisen jälkeen Brittiläisen imperiumin entiset siirtomaat kuitenkin päättivät liittyä Kansainyhteisöön, jonka Britannia ja sen eräät jo aikaisemmin itsenäistyneet entiset siirtomaat olivat perustaneet vuonna 1931. Colonization
Pelimekaniikka on hyvin samankaltainen Civilization-pelin kanssa. Pelaaja mm. perustaa ja kehittää siirtokuntia, kouluttaa uusia yksiköitä, käy kauppaa ja sotii muita siirtomaavaltoja sekä alkuperäisasukkaita vastaan. Pelin lopullisena päämääränä, ja ainoana tapana voittaa peli, on itsenäiseksi julistautuminen emovaltiosta. Siirtomaa
Siirtomaa eli kolonia on varsinaisen valtion ulkopuolinen maa-alue, joka on isäntämaan kontrollissa. Toinen siirtomaan määre on, että siirtomaahan emämaasta muuttaneet siirtolaiset säilyttävät yhteytensä emämaahan ja voivat edelleen olla sen lakien alaisia. Kielitoimiston sanakirjan mukaan siirtomaa on "jonkin valtion hallinnassa oleva mutta sen rajojen ulkopuolinen (usein merentakainen) alue, jonka väestö koostuu emämaasta muuttaneista ja alkuperäisväestöstä". Valtiososialismi
Valtiososialistista yhteiskuntaa kutsutaan myös valtiokapitalismiksi. Valtionmonopolien katsotaan mm. itävaltalaisen taloustieteen mukaan riistävän työläisiä kapitalistien tavoin. Yleensä kapitalismilla kuitenkin tarkoitetaan tuotantovälineiden yksityisomistukseen perustuvaa talousjärjestelmää. Valtiokapitalismin käsitettä käyttävät lähinnä trotskilaiset. Multilateralismi
Multilateralismi tarkoittaa monenkeskistä yhteistyötä ja päätöksentekoa. Käsitettä käytetään esimerkiksi maailmankaupan ja maailmanpolitiikan yhteydessä. Multilateralismin vastakohta on unilateralismi. Colonia
Colonia oli alkujaan roomalainen kolonia, joka perustettiin vasta vallatulle alueelle. Myöhemmin "coloniat" menettivät sotilaallisen tarkoituksensa ja "colonia" alkoi tarkoittaa kaupunkien hierarkiassa korkeinta tasoa, "municipiumin" yläpuolella. Imperialismi
Henry Stanleytä kiinnosti erityisesti Afrikan tarjoamat taloudelliset mahdollisuudet. Hän kirjoitti artikkeleita, taivutteli rikkaita ja puhui julkisissa tilaisuuksissa lausuen muun muassa: ”Koskien tuolla puolen on 40 miljoonaa alastonta ihmistä, ja Manchesterin puuvillankehrääjät odottavat tilaisuutta vaatettaa heidät”. Hän kehotti myös kaatamaan sivistystä Afrikan barbarismiin ja liittämään nuo ”kurjat” kristilliseen seurakuntaan. Afrikaanerinationalismi
Afrikaanerinationalismi () on 1800-luvun loppupuolella syntynyt liike, joka katsoi afrikaanerien olevan ”valittu kansa” ja jonka tarkoituksena oli yhdistää Etelä-Afrikan valkoihoinen afrikaansia puhunut väestö vastareaktiona brittiläiselle imperialismille. Afrikaanerinationalismi korosti kaikkien afrikaanerien kulttuurillista yhtenäisyyttä ja vastusti ”vieraita” aineksia, kuten mustia, juutalaisia ja englanninkielisiä eteläafrikkalaisia. Sen keskeisiin käsitteisiin kuului "Volk", kaikkien valkoisten afrikaansia puhuvien eteläafrikkalaisten muodostama itsenäinen kansakunta. Afrikaanerinationalismi oli keskeinen vaikuttaja apartheid-järjestelmän syntymisessä. Afrikaanerinationalismin keskeisiä instituutioita olivat Kansallispuolue, joka hallitsi maata vuodesta 1948 aina vuoteen 1994 asti sekä salaseura "Broederbond". Acadia
Osaa Acadian ranskankielisestä eliitistä uhkasi sulautuminen anglosaksiseen enemmistöön. Vuosien 1880 ja 1940 välillä syntyi erilaisia kolonialistisia liikkeitä. Liikkeet yrittivät hillitä kansan maaltamuuttoa ja saada acadialaisia pois kalastusteollisuuden parista, joka kuului suurimmalta osin ulkomaalaisille yrityksille. Lisäksi kolonialistiset liikkeet yrittivät auttaa perheitä pärjäämään vaikeina 1930-luvun laman aikoina, sillä lama koetteli aluetta pahoin. Uusmerkantilismi
Kirjassaan Kansojen varallisuus (1776) klassinen liberaali Adam Smith oli merkantilismin tunnetuin arvostelija ja esitti vapaakaupan olevan yleinen etu, merkantilismin hyödyntävän vain niitä kauppiaita, joita valtio suosi. Kirjassa hän myös vastusti kolonialismia vastaavin perusteluin. Smithin mukaan Britannia oli jo tuolloin kilpailijoitaan paljon vähemmän merkantilistinen, ja siksi mm. kallista kolonialismia harrastaneiden Espanjan ja Portugalin vauraus virtasi Britanniaan. Siirtomaavallan purkautuminen
Siirtomaavallan purkautuminen eli dekolonisaatio tarkoittaa Euroopan valtioiden muualla maailmassa omistamien siirtomaiden itsenäistymistä. Siirtomaiden itsenäistyminen tapahtui useassa vaiheessa. Yhdysvallat itsenäistyi jo vuonna 1776, ja suurin osa Latinalaisen Amerikan valtioista 1800-luvun aikana. Aasian ja Afrikan siirtomaiden itsenäistyminen alkoi pääosin toisen maailmansodan jälkeen ja huipentui 1950–1960-luvuilla. Jotkin entiset siirtomaat kuuluvat yhä entisiin emämaihinsa niin sanottuina merentakaisina alueina, kuten esimerkiksi Ranskan Guayana. Karlismi
Karlismi on konservatiivinen liike, joka alun perin ajoi Carlos V:stä periytyvän Bourbonien sukuhaaran oikeutta Espanjan kruunuun ja absoluuttisen monarkian palauttamista Espanjaan. He eivät hyväksyneet naispuolista hallitsijaa, ja vetosivat siinä keskiaikaiseen "Lex Salica" -sääntöön. Kolhoosi
Kolhoosi (, ) eli yhteistoimintatila on maatila, jota yhteisö viljelee valtion valvonnassa ja joka toimii osuustoimintaperiaatteella. Neuvostoliitossa kolhoosien määrä kasvoi ensimmäisen viisivuotissuunnitelman aikana, kun viljelijöitä kannustettiin ja lopulta jopa pakotettiin liittymään yhteen. Täysimittainen kollektivisointi alkoi yhtäkkiä vuonna 1929. Stalin antoi selitykseksi toiminnan kiivaudelle keskivarakkaiden talonpoikien halukkuuden liittyä kolhooseihin, mutta myönsi samalla vallankumouksen alkaneen ylhäältä joukkojen vain kannattaessa ideaa. Afrikan kolonisaatio
Afrikan kolonisaatio merkitsi lähes koko Afrikan joutumista valtioiden siirtomaiksi. Kolonisaatio tapahtui pääosin 1800-luvun lopulla. Nomadit
Nomadit ovat ihmisiä, jotka eivät asetu vakinaiseen asuinpaikkaan vaan liikkuvat esimerkiksi laiduntavien eläinten mukana. Monet kulttuurit ovat olleet perinteisesti nomadisia, mutta nomadismi on maatalous- ja edelleen teollisuusyhteiskunnissa yhä harvinaisempaa. Nomadeista tunnetuimpia ovat paimentolaiset eli pastoraaliset nomadit, jotka paimentavat karjaa ja liikkuvat sen perässä, kun entinen alue ei enää elätä sitä, ja metsästäjä-keräilijät, jotka liikkuvat riistan, kalan ja ravintokasvien perässä esimerkiksi vuotuiskierron mukaisesti. Nomadismin vastakohta on sedentismi, paikoillaan asuminen. Kolumbiaaninen vaihto
Kolumbiaaninen vaihto tarkoittaa uudella ajalla tapahtunutta kasvi- ja eläinlajien mannertenvälistä siirtymistä Uuden ja Vanhan maailman välillä sekä siihen liittyneitä massiivisia ekologian, maatalouden ja kulttuurin muutoksia – erityisesti viljelykasvien, karjan, ihmisten (orjat mukaan lukien) ja tartuntatautien siirtymisestä seuranneita muutoksia. Nämä muutokset johtivat ekologiseen ja kulttuurivallankumoukseen niin Amerikassa kuin Euroopassa. Uusi yhteyksien aika alkoi vuonna 1492 Kristoffer Kolumbuksen ensimmäisestä purjehduksesta Amerikkaan, mistä juontuu nimitys ”kolumbiaaninen”. Uuskolonialismi
Uuskolonialismi tai neokolonialismi tarkoittaa länsimaiden harjoittamaa kehitysmaiden hallintaa taloudellista hyötyä varten. Termin otti käyttöön Ghanan ensimmäinen presidentti ja panafrikanisti Kwame Nkrumah. Nkrumah kuvasi sillä toisen maailmansodan jälkeen tapahtunutta muutosta aikaisemmasta suorasta imperialistisesta vallankäytöstä kohti epäsuoraa vallankäyttöä, jossa entisten siirtomaiden johtajien ja eliitin kautta käytettiin niin taloudellista kuin poliittistakin valtaa ja maat pidettiin taloudellisesti riippuvaisina. Kolonialismi
Jyväskylän yliopiston tutkija Timo Särkän mukaan imperiumien tuodessa länsimaista oikeuskäytäntöä ja rakentaessa rautateitä, terveydenhuoltoa, koulutusta ja asuntoja, alkuperäisväestön hyvinvointi oli toissijainen tavoite ja oma hyöty ensisijainen. Taloustieteilijät William Easterly ja Ross Levine osoittivat eurooppalaisten tuoneen inhimillistä pääomaa, joka ajan mittaan koitui siirtomaiden eduksi. Mitä suurempi osuus alueen väestöstä oli eurooppalaisperäistä siirtomaa-aikana, sitä paremmin valtiolla nykyisin menee. Taloustieteilijät Leander Heldring ja James Robinson puolestaan arvioivat, että ilman kolonialismia Afrikalla olisi mennyt paremmin. Tampereen yliopiston professori Jukka Pirttilä kertoo monen pohtineen, voisiko nykyäänkin romahtanut valtio tuoda hallintoa ulkomailta.