Mikä on suurin kilpikonna laji?
Alligaattorikilpikonna
Alligaattorikilpikonna ("Macrochelys temminckii") on näykkijäkilpikonniin kuuluva vedessä elävä kilpikonnalaji. Se on maailman suurin makeanveden kilpikonna. Alligaattorikilpikonna elää joissa ja järvissä Yhdysvaltojen kaakkoisosissa. Se on raskaasti panssaroitu, hidasliikkeinen ja painaa noin 70–90 kiloa. Se voi kasvaa noin metrin pitkäksi, josta 80 senttiä on kilpeä. Alligaattorikilpikonna hankkii ravintonsa syömällä raatoja sekä vaanimalla saalista. Se houkuttelee kaloja luokseen suupohjan matomaisen ulokkeen avulla. Kun saalis tulee riittävän lähelle, se avaa kitansa, ja kala imeytyy vesivirran mukana syvälle suuhun. Alligaattorikilpikonna syö kalojen lisäksi nilviäisiä, sammakoita, käärmeitä, kotiloita, simpukoita, rapuja, hyönteisiä, vesikasveja, nisäkkäitä ja muita kilpikonnia. Alligaattorikilpikonna elää luonnossa 11–45 vuotta, mutta vankeudessa eräs yksilö eli 70-vuotiaaksi. Se munii noin 10–50 munaa maahan kaivettuun pesäkoloon. Galápagoksenjättiläiskilpikonna
Galápagoksenjättiläiskilpikonna ("Geochelone nigra") on nimensä mukaisesti Galápagossaarilla tavattava maailman suurin maakilpikonna. Se on yksi maailman pitkäikäisimmistä eläinlajeista.
Flynkilpikonna
Flynkilpikonnalla on nahkamainen harmaanvihreä kilpi ja surkastunut valkoinen plastron eli alakilpi. Sen raajat ovat merikilpikonnien tapaan räpylämäiset ja kynsillä varustetut. Nuorilla yksilöillä kilven reuna on sahalaitainen. Flynkilpikonnalla on kärsämäinen kuono ja isot silmät. Eläin on hyvin arka ja yöaktiivinen. Se elää hiekkapohjaisissa joissa, missä on hidas virtaus. Kilpikonna kaivautuu hiekkaan lapioimalla sitä kilpensä päälle eturäpylöillään. Flynkilpikonnan levinneisyysalue kattaa Uuden-Guinean eteläosat ja Australian pohjoisosat. Laji löydettiin Uuden-Guinean saarelta jo 1700-luvulla, mutta Australiasta ensihavainto tehtiin vasta vuonna 1969. Kääpiövesikauris
Kääpiövesikauris ("Hyemoschus aquaticus") on Afrikassa elävä sorkkaeläin. Se on suurin kääpiökaurislaji ja muodostaa heimossa oman "Hyemoschus"-sukunsa. Myskihirvien ja vesikauriin tavoin kääpiövesikauriskoirailla on pidentyneet yläkulmahampaat, joita ne käyttävät taisteluissaan. Sarvet puuttuvat kokonaan. Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Kilpikonnista on tehty kolme animaatiosarjaa, joista ensimmäistä "Turtles – mutanttikilpikonnat" -sarjaa tehtiin vuosina 1987–1996. Seuraavan sarjan tekeminen aloitettiin vuonna 2003. Vanhempi perustuu sarjakuvan lapsille suunnattuun versioon, uudempi pysyy uskollisempana alkuperäisen sarjakuvan tyylille. Vanhemmassa Turtles-hahmot saivat ensimmäistä kertaa eriväriset naamiot, kun alkuperäisissä sarjakuvissa kaikilla hahmoilla oli punaiset naamiot. Harriet (kilpikonna)
Harriet (noin 1830, Ecuadorin Galápagossaaret – 23. kesäkuuta 2006 Australia) oli galápagoksenjättiläiskilpikonna ("Geochelone nigra porteri"), jonka iäksi on arvioitu 175 vuotta. Sitä pidettiin elinaikanaan maailman vanhimpana elossa olleena eläimenä, joskin joitakin muita kilpikonnia on väitetty Harrietiakin vanhemmiksi. Stupendemys
"Stupendemyksen" kilpi oli yli 1,8 metriä pitkä ja se oli myös hyvin leveä. Ainakin 3,3 metrin arvioidulla kilven kokonaispituudella se oli suurin koskaan elänyt kilpikonna, ohittaen jopa "Archelonin". Etelänbastardikilpikonna
Etelänbastardikilpikonna ("Lepidochelys olivacea") on pienehkö merikilpikonna, joka elää maailman lämpimissä merissä ja lisääntyy suurin joukoin tietyillä rannoilla. Litteäselkäkilpikonna
Litteäselkäkilpikonnan elintavat ovat vielä osittain hämärän peitossa. Niiden tiedetään nukkuvan kivien suojissa veden alla, jossa ne voivat olla jopa tunteja ennen kuin niiden tarvitsee käydä pinnalla haukkaamassa happea. Jos kilpikonnat ovat stressaantuneita tai hereillä, ne eivät voi pidättää hengitystä yhtä pitkään kuin muulloin. Litteän kilpensä ja melamaisten eviensä ansiosta litteäselkäkilpikonnat voivat uida jopa 24 kilometrin tuntivauhtia. Litteäselkäkilpikonnien kommunikoinnista ei tiedetä juuri mitään. Ne ovat muiden kilpikonnien tapaan pitkäikäisiä ja voivat elää jopa satavuotiaiksi. Litteäselkäkilpikonnan ravintoa ovat merimakkarat, nilviäiset, meduusat, kalmarit ja katkaravut. Ne syövät kasviravintoa harvoin tai eivät ollenkaan. Kilpikonnat itse ovat suurten haiden, miekkavalaiden ja suistokrokotiilien ravintoa. Nelivarvaskilpikonna
Nelivarvaskilpikonna ("Testudo horsfeldii" syn. "Agrionemys horsfieldii") kuuluu yleisimpiin Suomessa lemmikkinä pidettäviin kilpikonnalajeihin. Tämän kilpikonnalajin alkuperäinen tieteellinen nimi on "Testudo horsfieldii", mutta joidenkin tutkijoiden mielestä se täytyisi siirtää omaan "Agrionemys"-sukuunsa, sillä sen tunnusmerkit (mm. liikkumaton vatsakilpi, etu- ja takakynsien muoto)poikkeavat niin huomattavasti kaikista elävistä tai fossiilisista maakilpikonnista. Alkumonnit
Alkumonnien heimoon kuuluu 2 sukua ja 6 lajia. Lajit ovat "Diplomystes camposensis", santiagonalkumonni ("C. chilensis"), chilenalkumonni ("C. nahuelbutaensis"), pilkkualkumonni ("Olivaichthys cuyanus"), vaalea-alkumonni ("O. mesembrinus") ja täpläalkumonni ("O. viemensis"). Kooltaan heimon kalat ovat keskikokoisia ja kasvavat suurimmillaan 28–32 cm pitkiksi. Alkumonnien heimo on monnikalojen heimoista alkeellisin ja kaikkien muiden monnikalojen sisarheimo. Alkumonneilta muun muassa puuttuvat pään luulevyt, rinta- tai selkäevien terävät piikit ja kuonossa on vain 1 viiksipari. Rasvaevä alkumonnilajeilla on pitkä. Pantestudines
Pantestudines on ryhmä johon kuuluvat kaikki tetrapodit jotka ovat läheisempää sukua kilpikonnille kuin muille eläimille. Se sisältää sekä nykyiset kilpikonnat (Testudines) että kaikki niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset. Jääkarhu
Jääkarhu ("Ursus maritimus") on pohjoisen pallonpuoliskon arktisella alueella tavattava karhulaji. Se on kodiakinkarhun ohella suurin karhu ja suurin maalla elävä lihansyöjä. Anapsidit
Ennen kilpikonnat sijoitettiin perinteisesti anapsideihin, jolloin ne olivat ainoita nykyisin eläviä anapsideja. Nykyään sukulaissuhde kilpikonnien sekä kivihiilikauden ja permikauden anapsidien välillä on kuitenkin yhä epävarma. Useimmat paleontologit uskovat nykyisin, että kilpikonnat polveutuvat diapsideista, jotka menettivät ohimoaukkonsa. Diapsideissa kilpikonnat luetaan nykyisin yleensä Pantestudines-kladiin, ja ne saattavat olla läheisintä sukua joko arkosaureille (Archosauromorpha tai Archelosauria) tai lepidosaureille (Ankylopoda). Gangesinkilpikonna
Gangesinkilpikonna ("Nilssonia gangetica") on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnalaji. Sen selkäkilpi vaihtelee muodoltaan pyöreästä soikeaan ja väriltään oliivinvihreästä vihreään. Sen pituus voi olla 94 senttiä. Gangesinkilpikonna on kaikkiruokainen, ja syö nilviäisten, hyönteisten, kalojen, sammakkoeläinten, sorsalintujen ja raatojen lisäksi myös vesikasveja. Lajia tavataan Pakistanista, Intian pohjoisosista, Bangladeshista ja Nepalin eteläosista. Kilpikonnat
Suomessa lemmikkeinä yleisimmät maakilpikonnalajit ovat kreikankilpikonna ("Testudo hermanni"), nelivarvaskilpikonna ("Testudo horsfieldi" eli "Agrionemys horsfieldii") ja reunuskilpikonna ("Testudo marginata"). Näistä lajeista Suomessa kasvatetaan ainakin nelivarvaskilpikonnia ja kreikankilpikonnia. Useimpia lajeja on myynnissä eläinkaupoissa. Kilpikonnia myyvät myös kasvattajat. Vedessä elävistä lajeista yleisin on punakorvakilpikonna. Nykyisin lemmikkinä tavataan melko paljon myös vaippakilpikonnia, jotka jäävät kooltaan punakorvakilpikonnaa pienemmiksi. Kilkki
Kilkki on Itämeren suurimpia äyriäisiä. Koiras voi kasvaa yli 5-10 sentin mittaiseksi, naaras on koirasta pienempi. Kilkin ruumis on soikea ja harmaanruskea, päältä litteä, noin 3 kertaa leveyttään pidempi. Pyrstökilpi kapenee tasaisesti taaksepäin päätyen terävään kärkeen. Pään etureuna on melko tasainen, molemmilla puolilla on hieman ulostyöntyvät kulmat ja niiden takana pienet lovet. Pienet silmät ovat kokonaan pään yläpuolella. Flynkilpikonna
Flynkilpikonna on makean veden kilpikonna, mutta saattaa elää myös murtovedessä. Flynkilpikonnat voivat kasvaa 20 kilogrammaa painaviksi ja noin 70 senttimetriä pitkiksi. Flynkilpikonnat ovat kaikkiruokaisia. Se munii 15-20 munaa. Liemikilpikonna
Liemikilpikonna ("Chelonia mydas") on jopa 1,5 metrin pituiseksi ja 200 kilon painoiseksi kasvava merikilpikonnalaji. Sen kilpi on väriltään yleensä oliivinvihreä tai tummanruskea, eikä se kykene vetämään päätään kilpensä sisälle. Sitä käytetään kilpikonnaliemen raaka-aineena, mistä se on saanut nimensä. Liemikilpikonnia pyydetään myös kilpien, nahan ja rasvan takia. Carbonemys
Vuonna 2005 Pohjois-Carolinan osavaltionyliopiston jatko-opiskelija nimeltä Edwin Cadena löysiholotyypin kolumbialaisesta hiilikaivoksesta. Se oli noin 1,75 metriä pitkä kuori, joten se oli yksi suurimmista koskaan eläneistä kilpikonnista. Käärmeet
Kaikki eläimet, myös ihminen, uusivat nahkansa, mutta käärmeet ovat niitä harvoja jotka irrottavat sen kerralla kokonaan (muita ovat liskot, tuhatjalkaiset ja lintuhämähäkit). Luotu nahka lähtee kosteana ja venyy 10–20 %, joten luodun nahan perusteella ei voida arvioida alueella asustavan käärmeen ikää tai kokoa. Erityisesti suurikokoisten käärmeiden koko on usein arvioitu virheellisesti luodun nahan perusteella, millä on ollut oma vaikutuksensa taruihin 15–20-metrisistä jättiläiskäärmeistä. Maailman pisimmäksi kasvavien käärmeiden mitaksi on saatu 9–10 metriä. Jättiläismetsäkarju
Jättiläismetsäkarju eli jättiläismetsäsika ("Hylochoerus meinertzhageni") on keskisen ja läntisen Afrikan metsissä elävä elinvoimainen sorkkaeläinlaji. Se on sukunsa "Hylochoerus" ainoa laji. Jättiläismetsäkarjut ovat suurimpia luonnonvaraisia sikoja. Ne voivat kasvaa jopa 210 senttimetriä pitkiksi ja painaa 275 kilogrammaa. Niiden ruumis on tanakka ja pää leveä, mutta jalat ovat lyhyet. Nahkaa peittävät pitkät ja karkeat karvat, jotka nousevat pystyyn eläimen kiihtyessä. Sapelihammaskissat
Tunnetuin laji on "Smilodon", joka oli leijonan kokoinen ja jonka hampaat olivat 20 cm pitkät. Se eli Pohjois- ja Etelä-Amerikassa ja hyökkäsi muun muassa villamammuttien poikasten kimppuun. "Smilodon fatalis" oli painavampi kuin suurin nykyinen kissaeläin, siperiantiikeri., mikä teki siitä yhden suurimmista koskaan eläneistä kissaeläimistä. Sapelihammaskissoja eli vielä 10 000 vuotta sitten, kunnes ne kuolivat sukupuuttoon pleistoseenin lopun joukkotuhossa. Aldabranjättiläiskilpikonna
Aldabranjättiläiskilpikonnalla on harvinaisen pitkä suojeluhistoria. Albert Gunther, joka työskenteli British Museumissa mutta siirtyi Natural History Museum of Londoniin, työskenteli Englannin hallituksen kanssa 1800-luvulla siirtääkseen lajin yksilöitä Mauritiukselle, jossa ne eivät ole alkuperäisiä vaan ihmisen tuomia. Nykyään Seychellien luonnonsuojeluvirasto pitää aldabranjättiläiskilpikonnia ja kahta muuta kilpikonnalajia (seychellienjättiläiskilpikonnia "Dipsochelys hololissa" ja arnoldinjättiläiskilpikonnia "D.arnoldii") vankeudessa kasvatusohjelmissa, joissa yritetään kasvattaa lajien kantoja. Kotelokilpikonnat
Kotelokilpikonnat (engl. box turtles) kuuluvat suokilpikonnien heimoon "Emydidae". Sukuun kuuluu neljä lajia.Kotelokilpikonnat ovat metsänpohjan eläimiä, ne viettävät piilottelevaa elämää kosteahkojen metsien kenttäkerroksessa. Ne pysyttelevät usein veden lähellä. Kotelokilpikonnat ovat omnivoreja, ja syövät kasvimateriaalin lisäksi etanoita, toukkia, kastematoja ja hyönteisiä. Espanjankilpikonna
Espanjankilpikonna ("Testudo graeca") on isokokoinen Euroopan ja Afrikan alueella elävä uhanalainen maakilpikonna. Sen maahantuontiin tarvitaan CITES-todistus. Aldabranjättiläiskilpikonna
Aldabranjättiläiskilpikonna ("Geochelone gigantea") on erityisesti Aldabran atollilla Seychelleillä tavattava yksi maailman suurimmista kilpikonnista. Lajin latinankielinen nimi on useimmiten "Geochelone gigantea", mutta se sijoitetaan nykyisin yhä useammin sukuun "Dipsochelys" lajina "Dipsochelys dussumieri". Aldabranjättiläiskilpikonna
Aldabranjättiläiskilpikonnia tavataan sekä yksilöinä että ryhminä. Ne ovat kaikkein aktiivisimpia aamuisin, jolloin ne etsivät ruokaa. Vaikka ne ovat tyypillisesti hitaita ja varovaisia, ne pystyvät tuntuvaan nopeuteen. Ne ovat myös hyviä uimaan, mikä on mahdollistanut niiden leviämisen Intian valtamerellä. Ne eivät ole kesyjä, mutta ne eivät näytä pelkäävän ihmisiä. Jotkut yksilöt hakevat jopa ihmisiltä huomiota, esim. haluavat, että niiden päätä taputetaan tai kaulaa rapsutetaan kilven juuresta. Galápagoksenjättiläiskilpikonna
1700-luvulla merirosvot olivat alkaneet käyttää kilpikonnia ravintona. Ne tuotiin laivalle, jossa ne elivät kunnes ei ollut muuta ruokaa. Kilpikonnat katosivatkin enimmäkseen siksi, että niitä metsästettiin ruoaksi. 1800-luvulla kilpikonnia tapettiin enemmän niistä saatavan korkealaatuisen öljyn vuoksi. Väheneminen nopeutui entisestään, kun saarille tuotiin tulokaslajeja. Tulokassiat, koirat, kissat ja rotat söivät tehokkaasti kilpikonnien munia ja pieniä poikasia. Vuohet, aasit ja naudat kalusivat kaiken aluskasvillisuuden, ja kilpikonnien ravinnonsaanti väheni. 1900-luvun alussa kilpikonnia tapettiin vietäväksi museoihin. Bastardikilpikonna
Bastardikilpikonna on uhanalaisin kaikista merikilpikonnista. Pesiviä naaraita on nykyisin vain noin 1000 yksilöä. Vielä 1940-luvulla naaraita pesi 100 000, mutta määrä romahti muutamaan sataan 1980-lukuun mennessä kalastuksen ja munienkeruun takia. Bastardikilpikonna ei ole niin arvostettu ruokana kuin muut merikilpikonnat, mutta sitä jää usein sivusaaliiksi verkkoihin ja ilman valvontaa munienkeruu on laajamittaista. Tehokkaan suojelutyön ansiosta kanta on elpynyt. Kilpikonnia on auttanut etenkin pesimärantojen suojelu Meksikossa ja Yhdysvalloissa. Munia myös haudotaan keinotekoisesti ja kuoriutuneet poikaset päästetään luontoon siten etteivät ne jää maapetojen saaliiksi. Isolentäväkoira
Isolentäväkoira ("Pteropus vampyrus") on suurin noin 170 hedelmälepakkolajista. Sen siipien kärkiväli on yli 1,5 metriä. Lajia tavataan Kaakkois-Aasiassa, Indonesiassa, Malesiassa, Kambodžassa ja Myanmarissa. Isolentäväkoira on kasvinsyöjä, kuten muut heimon lajit. Seychellienjättiläiskilpikonna
Uroksen kilpi on noin 100 cm pitkä, naaraan n. 80 cm. Suurimman painon saavuttanut seychellienjättiläiskilpikonna painoi 254 kg. Yleisväritys on tumma. Laji muistuttaa hieman aldabranjättiläiskilpikonnaa. Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonna
Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonna ("Pseudemydura umbrina") on äärimmäisen uhanalainen kilpikonna, joka elää Australian länsiosissa. Se on Australian uhanalaisin matelijalaji. Länsiaustraliankäärmeenkaulakilpikonnan kuori on melko litteä, ja vaihtelee väriltään kellanruskeasta lähes mustaan elinalueen mukaan. Kiilapyrstökotka
Kiilapyrstökotka ("Aquila audax") on Australian suurin päiväpetolintu. Seychellienjättiläiskilpikonna
Seychellienjättiläiskilpikonna ("Dipsochelys hololissa") on Seychelleillä ennen tavattu, sukupuuttoon luonnosta kuollut jättiläiskilpikonna. Ne laidunsivat marskimaiden ja purojen reunoja. Ne ovat erikoisia sillä ne juovat vettä nenällään. Kilpikonnat
Nykyään kilpikonnien tuonti Suomeen on sallittua, mutta joillain lajeilla täytyy olla asianmukainen CITES-todistus. Näitä lajeja ovat mm. espanjankilpikonna ("Testudo graeca"), leopardikilpikonna, tunisiankilpikonna ja kreikankilpikonna. Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Turtlesin kuuluisimpia ja vaarallisimpina pidettyjä vihollisia ovat:Pitkän työpäivän päätteeksi Laird ja Eastman viettivät aikaa rentoutuen Lairdin luona katsoen televisiota ja piirrellen. Kaksikko alkoi piirtää huvikseen piirroshahmoja ja iltaa kohden Eastman piirsi kaksijalkaisen kilpikonnan, jolla oli nunchakut kiinnitettyinä molempiin käsivarsiin. Hän kutsui piirrostaan ”ninja turtleksi”. Huomattuaan piirroksen Laird kysyi Eastmanilta, miksei sen nimi voisi olla teini-ikäinen mutanttininjakilpikonna. Tämän idean myötä kaksikko alkoi työstää ideaansa vihkoihin. He kirjoittivat syntytarinan, joka parodioi kaksikon suuresti kunnioittaman Frank Millerin tekemiä sarjakuvia Daredeviliä ja Roninia. Varsinaiset skorpionit
Varsinaiset skorpionit (Scorpionidae) on maailman suurimmat skorpionit sisältävä heimo, lajit voivat olla jopa 21 sentin pituisia. Uhkaavasta ulkonäöstään huolimatta suurimmat lajit eivät ole yleensä yhtä myrkyllisiä kuin pienet. Saalistaessaan ne luottavat pääasiassa fyysiseen voimaan ja kaivavat maasta saaliseläimiinsä kuuluvat hämähäkit, liskot ja jopa pienet nisäkkäät. Varsinaiset skorpionit eivät käytä piikkiään ainoastaan uhrinsa lamauttamiseen, vaan saattavat pistää myös kumppaniaan osana monimutkaista pariutumisrituaaliaan. Emo pysyy 30-35 poikasen muodostaman pesueen lähettyvillä vielä jonkin aikaa ensimmäisen nahanluonnin jälkeen. Varsinaisten skorpionien rintalasta on viisisivuinen kun se taas kenttäskorpioneilla on kolmiomainen. Merikilpikonnat
Merikilpikonnat (Cheloniidae) on kilpikonnaheimo johon kuuluu 6 lajia. Heimoon kuuluvat kaikki meressä elävät kilpikonnat samaan Chelonioidea-yläheimoon kuuluvaa merinahkakilpikonnaa lukuun ottamatta. Merikilpikonnia on elänyt maapallolla jo noin 150 miljoonan vuoden ajan. Tiikeripyton
Tiikeripyton ("Python molurus") on yksi kuudesta isoimmasta käärmelajista. Tiikeripyton kuuluu kuristajiin, joten sillä ei ole myrkkyhampaita. Se kuuluu II-CITES-lajeihin. Vapiti
Vapiti eli kanadanhirvi ("Cervus canadensis") on suuri hirvieläimiin kuuluva nisäkäs. Se on hirven ja sambarhirven jälkeen suurin hirvieläin. Vapitia ja saksanhirveä pidettiin pitkään samana lajina, mutta DNA-tutkimukset ovat osoittaneet, että kyseessä on kaksi eri lajia. Vapiti on itse asiassa läheisempää sukua japaninhirvelle kuin saksanhirvelle. Vapitia tavataan lähinnä Pohjois-Amerikassa sekä pohjoisessa ja itäisessä Aasiassa. Merikilpikonnat
Merikilpikonnia tavataan pääasiassa trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla, mutta niitä vaeltelee usein pohjoisemmas etenkin Atlantissa. Välimeressä merikilpikonnia tavataan paljon, vaikka ne lisääntyvät muualla. Etelä-Amerikka estää Atlantin ja Tyynen valtameren lajeja sekoittumasta, silti jotkut lajit voivat mahdollisesti siirtyä mereltä toiselle Afrikan eteläkärjen kautta. Siten monia lajeja voi tavata kummallakin alueella, usein omana alalajeinaan. Mustakondori
Mustakondori ("Coragyps atratus") on Etelä-Amerikassa ja Pohjois-Amerikan kaakkoisosissa elävä suurikokoinen petolintu. Se ei ole kovinkaan läheistä sukua Euroopassa ja Aasiassa elävälle mustalle munkkikorppikotkalle. Jyrsijät
Jyrsijät ("Rodentia") on nisäkkäiden lahko. Jyrsijät ovat nisäkkäistä suurin ja monimuotoisin eläinryhmä. Jyrsijöihin kuuluu 2 277 eri elossa olevaa lajia (Wilson & Reeder, 2005), mikä on lähes tasan kaksinkertainen määrä seuraavaksi suurimpaan nisäkäslahkoon lepakoihin verrattuna. Nisäkäslajeista noin 42 prosenttia on jyrsijöitä. Jyrsijöihin kuuluu niin maan alla eläviä lajeja, kuten myyrät, kuin maanpinnalla ja puissa eläviä ja jopa liitokykyisiäkin lajeja. Jotkin lajit ovat tottuneet myös uimaan. Pääosa jyrsijöistä on pieniä, enintään 20 cm pitkiä. Suurin jyrsijä on kapybara, joka kasvaa 1,3 metrin pituiseksi. Jyrsijöillä on tärkeä rooli luonnon kiertokulussa. Jyrsijöiden nopean lisääntymisnopeuden ansiosta ne ovat monien pienikokoisten petoeläinten tärkein ravinnonlähde. Galápagoksenjättiläiskilpikonna
Galápagoksenjättiläiskilpikonnat ovat täysikasvuisina keskimäärin 1,2 metriä pitkiä ja jopa yli 300 kilogramman painoisia. Väritys vaihtelee alalajien kesken, mutta kilpikonnien kuori on vihreähkö tai ruskeahko, ja iho on joko vaaleanruskea tai vihreänruskea. Kilven muoto vaihtelee alalajeilla satulamaisesta kupolimaiseen. Arraukilpikonna
Arraukilpikonna on harvinaistunut ihmisen toiminnan takia. Erityisesti kilpikonnan munia arvostetaan ja paikalliset keräävät niitä omiin tarpeihinsa, koska ne ovat hyvää ruokaa ja niistä saa erinomaista polttoöljyä. Munia kerätäänkin vuosittain suuria määriä. Paikallisten keräily ei ole uhannut kantaa, mutta kaupallinen keräily on huventanut niiden määrää. Nykyään kilpikonnien monet lisääntymisrannat on suojeltu. Kilpikonnia on myös tarhattu, jonka jälkeen niitä on vapautettu luontoon. Laji on IUCN:n punaisessa kirjassa luokiteltu uhanalaiseksi. Galápagoksenjättiläiskilpikonna
Galápagoksenjättiläiskilpikonnia on 13 alalajia (vaikka jotkut erottavat niitä 16), joista 11 on yhä elossa. Viisi näistä asustaa Isabelan saarella ja loput kuusi asustavat Santiagossa, Santa Cruzissa, Pinzónissa, Españolassa ja San Cristóbalissa, kukin eri saarella. Jokainen alalaji on erilainen, jotta se pystyisi vastaamaan saaren luonnon asettamiin vaatimuksiin. Joillain alalajeilla on esimerkiksi kilven etureuna ylempänä, jotta kilpikonna voisi kurkottaa korkeammalle. Kaikki alalajit ovat kehittyneet yhteisestä kantaisänä toimineesta lajista, jonka yksilöitä saattoi ehkä ajelehtia saarille. Koska sieltä puuttuivat kilpikonnien luonnolliset viholliset, kilpikonnat saattoivat kasvaa niin suuriksi ja vanhoiksi. Lähin sukulainen galápagosinjättiläiskilpikonnille on "Geochelone chilensis", pieni kilpikonna, jota tavataan Chilessä. DNA-analyyseillä on todettu, että galápagosinjättiläiskilpikonnat eriytyivät "Geochelone chilensiksestä" noin 6–12 miljoonaa vuotta sitten. Merinahkakilpikonna
Merinahkakilpikonna ("Dermochelys coriacea") on Dermochelyidae-heimon ainoa jäljellä oleva laji. Se on äärimmäisen uhanalainen. Niitä on ollut maailmassa jo yli sata miljoonaa vuotta. Merinahkakilpikonna voi nopean aineenvaihduntansa ansiosta pitää ruumiinlämpönsä jopa 18 astetta ympäröivän veden lämpötilaa ylempänä, kun muut kilpikonnat ovat matelijoina vaihtolämpöisiä. Merinahkakilpikonnat ovat maailman syvimmälle sukeltavia matelijoita. Etelänbastardikilpikonna
Etelänbastardikilpikonnan kuori kasvaa korkeintaan 75 senttiä pitkäksi, mutta se voi painaa 45 kiloa. Selkäkilpi on pyöreähkö ja heikosti kupera ja siinä on matala keskiharjanne. Selkäkilven kyljissä on yleensä 6-8 sarveislevyä, mutta niiden määrä voi vaihdella jopa saman yksilön eri kyljillä. Bastardikilpikonnalla levyjä on enintään 5, mikä on paras tuntomerkki. Kyljen levyjen määrä vaihtelee populaatioittain. Reunalevyjä on 12-14. Selkäkilpi liittyy vatsakilpeen neljän sisäreunuslevyn välityksellä. Sisäreunuslevyissä on takareunan kohdalla useita pieniä huokosmaisia aukkoja. Etelänbastardikilpikonnan melamaisten raajojen kärjissä on kaksi kynttä. 
Kilpikonnan pää on leveä ja sen otsassa on kaksi paria suomuja. Sarveisnokka on pehmeä ja tasareunainen. Koiraalla häntä on paljon pidempi kuin naaraalla. Naaraalla se jää kilven alle, mutta uroksella häntä työntyy selvästi ulos. Aikuisten kilpikonnien raajat, kaula ja häntä ovat oliivinvihreitä, yläosasta tummempia. Vatsakilpi on vaaleankeltainen, selkäkilpi on tumma. Kondorit
Kondorit ("Cathartidae") on vanha päiväpetolintuheimo, jonka seitsemän lajia ovat vanhan maailman korppikotkia muistuttavia raadonsyöjiä. Kondoreille on ominaista paljas pää ja kaula, pitkä ja vankka koukkunokka ja liitolentäjän laajat siivet. Kondoreja elää yksinomaan Pohjois- ja Etelä-Amerikan mantereilla, ja niitä kutsutaan usein uuden maailman korppikotkiksi. Sukuja on viisi ja niissä yhteensä seitsemän lajia. Lajien joukossa on myös nykyajan suurin lentävä lintu, andienkondori ("Vultur gryphus"). Andienkondori on valkeaa kaularöyhelöä lukuun ottamatta musta. Sen pituus on noin 115 cm, paino 10 kg ja siipien kärkiväli 3 m. Kaliforniankondori ("Gymnogyps californianus") on hävinnyt luonnosta, mutta 1980-luvulla alkaneiden tarhausten avulla se yritetään istuttaa uudelleen. Muita heimon lajeja ovat mustakondori eli gallinatso ("Coragyps atratus") ja kondorien suku "Cathartes". Ne syövät lähes yksinomaan raatoja. Kondorien ja korppikotkien yhtäläisyydet johtuvat konvergenssista eli mukautumisesta samantapaisiin elintapoihin. Erikoispiirteenä kondoreilla on sierainten väliseinän puuttuminen. Kondorien hajuaisti on hyvin tehokas ja niiden rasvarauhanen on paljas. Munkkikorppikotka
Munkkikorppikotka ("Aegypius monachus") on tumma, maailman suurin korppikotka ja Euraasian suurin päiväpetolintu. BirdLife Suomen hyväksymän luokittelun mukaan se on "Aegypius"-suvun ainoa laji, mutta jotkin lähteet luokittelevat samaan sukuun myös korvakorppikotkan ("Torgos tracheliotus"). Merikilpikonnat
Merikilpikonnien koko vaihtelee lajeittain. Heimon suurin laji on liemikilpikonna, jonka kilpi on 150 cm pitkä ja jonka paino on 35–200 kiloa. Heimon pienin laji on puolestaan bastardikilpikonna, jonka kilpi on 70-senttinen ja jonka paino on 5–40 kiloa. Merikilpikonnat ovat muutoin hyvin samanlaisia. Kaikki merikilpikonnalajit ovat sopeutuneet hyvin merielämään. Niiden selkä- ja vatsakilven välissä on vanhaa perua olevat sisäreunuslevyt. Lajien verraten suuri kallo on täysin luutunutta ja sen takaosassa on matala painauma. Yläleuassa on sarveisaineen muodostama kärki, joka on koukkumainen, alaspäin kaartuva. Selkäkilpi on matala, jotta vedenvastus olisi mahdollisimman pieni. Vatsakilpi ei ole kovin laaja ja se on vain osittain luutunut, eivätkä kylkiluiden päät kiinnity siihen. Kilpi on rakenteeltaan muutoin samantapainen kuin muillakin kilpikonnilla. Merikilpikonnien raajat ovat muuntuneet melamaisiksi, ja niissä on yksi tai kaksi kynttä kussakin. Merikilpikonnat uivat pitkillä eturaajoillaan melomalla ja takaraajat toimivat peräsimenä. Maalla merikilpikonnat liikkuvat vaivalloisesti. Ne käyttävät kaikkia raajojaan ja tekevät äkillisiä ponnahduksia, mutta eteneminen on hidasta. Merikilpikonnat eivät pysty kunnolla vetämään päätään kuoren sisään. Punakorvakilpikonna
Punakorvakilpikonna on alun perin kotoisin Yhdysvaltojen eteläosasta, missä niitä esiintyy virtaamattomissa, pehmeäpohjaisissa vesissä. Karanneet lemmikit ovat villiintyneet vieraslajiksi monin paikoin maailmassa. Punakorvakilpikonna on luokiteltu maailmanlaajuisesti sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon. Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat
Kilpikonnien arkkivihollinen on Jalkaklaanin johtajaksi ryhtynyt Oroku Saki, joka myöhemmin otti käyttöönsä Silppurin identiteetin. Silppurin lisäksi heillä on liuta muita vihollisia, ja he pyrkivät pysäyttämään jokaisen pienen luokan rötöstelijän aina suurempiin rikollisneroihin asti. Vuosien mittaan sarjaan on tuotu myös joitain sivuhahmoja, joista pitkäikäisimmät ovat kilpikonnien ensimmäinen ihmisliittolainen, April O’Neil sekä alun perin Raphaelin kanssa eripuraan ajautunut oman käden oikeudella rikollisia rankaiseva Casey Jones. Valaat
Suurin valaista on sinivalas, joka on suurin maapallolla koskaan elänyt eläinlaji. Se voi kasvaa 30 metrin pituiseksi ja painaa 180 tonnia. Suurin yksilö painoi 200 tonnia ja oli yli 30 metrin suuruinen. Se voi syödä jopa 40 miljoonaa krilliä päivässä. Kultapanda
Kultapanda ("Ailurus fulgens") eli pikkupanda tai kissakarhu on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäslaji. Kultapanda on kaikkiruokainen eläin, mutta sen pääravintona on bambu. Kultapanda on noin puolen metrin pituinen, hännän kanssa noin metrin. Kultapanda on vaarantunut eläinlaji. Sitä tavataan luonnonvaraisena ainoastaan Himalajan alueella, aivan eteläisessä Kiinassa ja Pohjois-Myanmarissa. Kultapandoja arvioidaan olevan noin 2 500 yksilöä, mutta määrä vähenee jatkuvasti elinympäristön pirstoutumisen ja metsästyksen vuoksi. Kultapanda on sukunsa ja heimonsa ("Ailuridae") ainoa nykyisin elävä laji. Se jakautuu kahteen alalajiin. Punakorvakilpikonna
Punakorvakilpikonnan kuori on sen kuoriutuessa noin kaksisenttinen, eläinkaupasta ostettaessa halkaisijaltaan yleensä noin viisi senttiä. Neljässä vuodessa se kasvaa 15-20 sentin mittaiseksi. Aikuinen naaraskilpikonna on noin 25-30 cm pitkä, uros 15 cm. Sen pääväri on vihertävän ruskea keltaisin juovin ja sen korvanseutu on punainen. Gorilla
Gorilla ("Gorilla gorilla") on Afrikassa elävä apinalaji ja nykyisin elävistä kädellisistä suurin. Gorilla kuuluu ihmisapinoihin ja on orankien ja simpanssien ohella yksi geneettisesti ihmistä eniten muistuttavista eläinlajeista. Gorilla elää päiväntasaajan lähettyvillä Afrikan mantereella, ja se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi. Luettelo digimoneista P–R
Qinglongmon (eng. Azulongmon) on Digimaailman pisin, valtava pyhä lohikäärme, yksi neljästä suojelueläimestä ja itäisen alueen Toivon ja Valon vartija ja Mega-tason Digimon, jonka hyökkäyksiä ovat Aurora Force, Lightning Whip ja Raijin no Mai. Pimeyden valtiaat vangitsivat hänet ja toiset vartijat Zhuqiaomonin, Ebonwumonin ja Baihumonin pitkän taistelun jälkeen. Valitut lapset tuhosivat Pimeyden valtiaat ja rikkoivat sinetin lapsien tunnuksien voimalla. Takerun ja Hikarin tunnukset vapauttivat Qinglongmonin. Tämä tarkoitti myös sitä etteivät lasten digimonit voineet enää kehittyä Ultimate- tai Mega-tasolle ilman hänen apua vain äärimmäisessä tilanteessa. Sarjassa "Digimon Zero Two" Digimonkeisarin luomat Pimeät Tornit estivät digimoneja kehittymästä, jolloin Qinqlongmon ja muut vartijat joutuivat etsimään digimoneja, jotka pystyivät Armor-digivoitumaan. Kun Takeru ja Hikari löysivät Toivon ja Valon Digieggit, heidän lähestyessään niitä heidän Digivicet loistivat kirkkaasti ja Qinglongmon muutti ne uusiksi ja haarniskoinutti Patamonin ja Tailmonin ennen kuin Takeru ja Hikari ottivat oman Tunnuksen Digi-Eggit, joiden avulla he pystyivät haarniskoitumaan (). Elokuvasarjan "Digimon Adventure tri." takaumakohtauksissa Qinglongmon oli yksi ennen Taichi Yagamin ja muiden aikaa toimineiden Valittujen lasten kumppanidigimonien Mega-muodoista, joka taisteli Pimeyden valtiaita vastaan ennen tulemistaan yhdeksi Digimaailman neljästä vartijasta. Kannuskilpikonna
Kannuskilpikonna, nykyiseltä kutsumanimeltään Sahelinsuurkilpikonna, "Centrochelys" "sulcata (ent. Geochelone sulcata") on maakilpikonnalaji, joka elää Saharan lounaisosissa Afrikassa. Se on kolmanneksi suurin maakilpikonnalaji ja kannuskilpikonnat ovat yleensä 60-80 cm pitkiä ja painavat 45-91 kg. Ne elävät yleensä 30-50 vuotta. Kannuskilpikonna on kasvinsyöjä ja suurimmaksi osaksi niiden ruokavalio koostuu lehdistä ja ruohosta, mutta joskus myös hedelmistä. Ruokavaliossa on hyvin paljon kuituja ja kalsiumia, mutta hyvin vähän proteiinia, sillä liika proteiinipitoisuus voi aiheuttaa ongelmia kuoren muodostumisessa. Kilpipyrstökäärmeet
Kilpipyrstökäärmeet ("Uropeltidae") ovat pienikokoisia ja kaivautuvia, Intiassa ja Ceylonilla eläviä käärmeitä. Nimensä ne ovat saaneet useimmilla lajeilla olevasta, pyrstön kärkeä ympäröivästä piikikkäästä kilvestä. Myös kilpipyrstökäärmeiden kallon luut liittyvät toisiinsa tiiviimmin kuin kehittyneillä käärmeillä. Kallon rakenteessa on muitakin alkeellisia piirteitä. Vasen keuhko on oikeaa pienempi. Vatsakilvet eivät kilpipyrstökäärmeillä eroa muista ruumista peittävistä suomuista. Pienet silmät ovat suomujen peitossa. Ravinnokseen kilpipyrstökäärmeet käyttävät pääasiallisesti toukkia ja matoja. Jättiläiskalmarit
Jättiläiskalmarit ("Architeuthidae") ovat kalmarien lahkoon kuuluvia mustekaloja, jotka ovat kolossikalmarin jälkeen maailman toiseksi suurikokoisimpia selkärangattomia eläimiä. Jättiläiskalmarien heimossa on vain yksi suku, Architeuthis, mutta lajien lukumäärä on epäselvä. Suvun tunnetuin ja mahdollisesti ainoa laji on jättiläiskalmari ("Architeuthis dux"). Litteäselkäkilpikonna
Litteäselkäkilpikonna on saanut nimensä litteästä kilvestä, joka on väritykseltään oliivinvihreä. Kilpi on sileä ja ohut, mistä johtuen se vahingoittuu helposti. Sen päällä on keratiinikerros, joka suojaa kilpeä ja räpylöitä, mutta ne ovat siitä huolimatta hyvin herkät. Selkäkilven reunat ovat ylöspäin kääntyneet. Kilpi on muodoltaan soikea ja sen alapuoli on vaaleankeltainen. Kilven pituus on 102–125 senttimetriä ja koko kilpikonnan paino on noin 70 kilogrammaa. Naaraat ovat koiraita kookkaampia, mutta koiraiden häntä on pidempi. Pää on pyöreä ja on yleensä kilven tapaan oliivinvihreä. Hämähäkkiapinat
Hämähäkkiapinat ("Atelidae") ovat suurikokoisimpia uuden maailman apinoiden heimoista. Aikaisemmin heimo luettiin kierteishäntäapinoihin. Flynkilpikonna
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee flynkilpikonna erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Uudessa-Guineassa elää noin 90 prosenttia flynkilpikonnista, mutta siellä lajin populaatioita uhkaa metsästys, sillä paikalliset käyttävät ravinnoksi sen munia, joita myös viedään kansainvälisille markkinoille. Jättiläiskilpikonnat
Jättiläiskilpikonnat ovat "Geochelone"-sukuun kuuluvia kilpikonnia. Niistä tunnetuimmat ovat Galápagossaarten jättiläiskilpikonnat ("Geochelone nigra"). Se voi elää 200-vuotiaaksi ja painaa jopa 250 kiloa. Galápagosin lisäksi jättiläiskilpikonnia tavataan esimerkiksi Madagaskarilla. Jättiläiskilpikonnien kuori on erittäin kova, mutta ne ovat hyvin hidasliikkeisiä. Siksi ne olivatkin helppoa saalista kivääreillä varustetuille eurooppalaisille, jotka saapuivat niiden elinalueille. Nykyään suurin osa jättiläiskilpikonnalajeista on uhanalaisia. Espanjankilpikonna
Espanjankilpikonna kasvaa jopa yli 30 cm pitkäksi. Se on levinnyt Etelä-Eurooppaan, Iraniin, Egyptiin, Libyaan sekä Marokkoon. Sillä on myös neljä alalajia. Aldabra
Aldabra on Seychelleihin kuuluva atolli Intian valtameressä. Sen eläimistö on ainutlaatuinen. Atollilla elää muun muassa maailman suurin jättiläiskilpikonnien ("Geochelone gigantea") populaatio, noin 152 000 yksilöä. Siellä elää myös Intian valtameren viimeinen lentokyvytön lintu, sepelmetsähuitti "Dryolimnas cuvieri", joita on jäljellä noin viisi tuhatta yksilöä. Batagurkilpikonna
Batagurkilpikonna elää Etelä-Aasian joissa, erityisesti Malesiassa Kedahin, Perakin ja Terengganun osavaltioiden joissa, jotka ovat myös se n tärkeimpiä lisääntymisalueita. Batagurkilpikonnat ovat vähentyneet voimakkaasti niiden metsästyksen ja laittoman maasta kuljetuksen vuoksi. Lisäksi kilpikonnia on perinteisesti käytetty ravintona, muun muassa Kambodžassa batagurkilpikonnan munat ovat suurta herkkua, ja kansanlääketieteen parissa. Kiljukotka
Kiljukotka ("Clanga clanga", syn. "Aquila clanga") on suuri petolintu. Se on noin 65 cm pitkä ja sen siipienväli on 160 cm. Vanha lintu on kokonaan lähes musta tai hyvin tummanruskea. Nuoret linnut ovat useimmiten myös hyvin tummia ja siiven peitinhöyhenissä on suuret valkoiset pisaratäplät. Kiljukotka muistuttaa hyvin paljon muita kotkia, erityisesti pikkukiljukotkaa. Kreikankilpikonna
Kreikankilpikonna ("Testudo hermanni") on yksi kolmesta Välimeren Euroopan puoleisilla rannoilla elävistä kilpikonnalajista. Sen nimeäminen ja taksonomia on keskustelun alla; englanniksi "Testudo hermanni" on Herman's Tortoise kun taas Greek Tortoise (Testudo graeca graeca) on suomalaisilla Konnamaa-sivuilla espanjankilpikonna. Myös nimitystä "Eurotestudo hermanni" näkyy kirjallisuudessa. Kaiken kaikkiaan Välimeren seudun kilpikonnien taksonomiaa tutkitaan ja muutoksia lienee tulossa. Norsut
Norsut eli elefantit ("Elephantidae") ovat suurimpia maalla eläviä nisäkkäitä. Norsut on norsueläinten ("Proboscidea") lahkon viimeinen elossa oleva heimo, ja siihen kuuluu nykyisin kolme lajia: aasiannorsu eli intiannorsu ("Elephas maximus"), savanninorsu eli pensasnorsu ("Loxodonta africana") ja metsänorsu ("Loxodonta cyclotis"). Norsujen heimoon luetaan myös sukupuuttoon kuollut mammuttien suku ("Mammuthus"). Rupikonna
Rupikonna ("Bufo bufo"), puhekielessä joskus rupisammakko tai korpisammakko, on konnalaji, jota tavataan lähes koko Euroopassa, Irlantia, Pohjois-Skandinaviaa ja joitakin Välimeren saaria lukuun ottamatta. Rupikonna esiintyy yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, pohjoisessa harvalukuisempana. Rupikonna on Euroopan yleisimpiä sammakkoeläimiä ja se hyväksyy asuinpaikakseen hyvin monenlaiset ympäristöt metsistä puutarhoihin ja niittyihin. Rupikonna on Suomessa rauhoitettu laji. Kotelokilpikonnat
Ulkomaisessa kirjallisuudessa kotelokilpikonniin sekoitetaan usein myös "Cuora"-suvun rasiakilpikonnat. "Cuora"-suku eroaa täysin kotelokilpikonnista ollen lähes täysin vesieläimiä. "Cuora"-suvun kilpikonnat elävät Aasiassa.
Myös muutamalla muulla kilpikonna-lajilla on samantyyppinen puolustusmekanismi kuin kotelokilpikonnilla. Esimerkiksi "Kinixys"-suvun kilpikonnilla on myös sarana kilvessään, mutta "Kinixys"-suvun lajeilla sarana sijaitsee yläkilven taka-osassa, ja näin ne voivat sulkea kilpensä taka-aukon. Kyproksen maantiede
Muinaisina aikoina saarella on elänyt paljon kauriita ja villisikoja. Nykyisin ainoa suurikokoinen nisäkäs on muflonin sukuinen agrino ("Ovis orientalis ophion"). Uhanalaiset valekarettikilpikonna  ja liemikilpikonna pesivät saarella. Kilpikonnat
Kilpikonnia tavataan kaikilla mantereilla ja valtamerillä napa-alueita kuten Etelämannerta lukuun ottamatta. Ne puuttuvat myös aavikkoalueilta kuten Arabiasta ja Australian sisäosista, Kaspianmereltä, Mustaltamereltä ja Pohjois-Amerikan suurilta järviltä sekä joistakin vuoristoista kuten Andeilta ja Pyreneiden pohjoisosasta. Jättikameleontti
Jättikameleontti ("Furcifer oustaleti") on kameleonttien heimoon kuuluva liskolaji. Se on suurin kameleonttilaji ja kotoperäinen Madagaskarilla. Anakondat
Anakondat ("Eunectes") on eteläamerikkalainen käärmeiden suku, johon kuuluu neljä lajia. Ne ovat maailman suurikokoisimpia käärmeitä ja voivat kasvaa jopa kymmenmetrisiksi. Pituudeltaan verkkopython kasvaa vielä muutaman metrin pidemmäksi, mutta anakondat ovat paljon painavampia. Pisin mitattu anakondayksilö on ollut 11,0 metriä pitkä, ja se painoi arviolta 400 kg. Jättiläiskäärme löydettiin vuonna 1944 Venezuelasta Orinoco-joen lähettyviltä. Kyseinen anakonda pääsi karkuun sen pyydystäjiltä, vaikka he ampuivat sitä päähän .45-kaliiperisella automaattikiväärillä. Tapaus on kuitenkin jäänyt hieman kyseenalaiseksi. Kertomusten mukaan lähemmäs 20-metrisiäkin anakondia on tavattu, mutta tarinat saattavat perustua anakondien luomiin nahkoihin, jotka nahanluonnin yhteydessä voivat venyä kaksikymmenmetrisiksi. Asiaa tuntematon voisi näistä nahoista helposti päätellä, että on kaksikymmenmetrisiä anakondia. Nykyään kuitenkin yli kuusimetrisetkin yksilöt ovat erittäin harvinaisia. Näin suuret anakondat ovat poikkeuksetta naaraita, sillä urokset eivät juuri kasva kolmea metriä pitemmiksi. Raphael (sarjakuvahahmo)
Vuoden 2014 Teenage Mutant Ninja Turtles -elokuvassa Raphael on ryhmänsä äkkipikaisin, isokokoisin ja toiseksi vanhin kilpikonna. Hän käyttää aseinaan kahta saita. Raphael oli yksi tohtori O'Neilin ja Eric Sacksin koe-eläimistä, kun kaksikko yritti luoda jotain mullistavaa. Tulipalon sattuessa April pelasti kaikki koe-eläimet ja jätti heidät viemäriin, jossa he mutatoituivat ja saivat ihmismäisiä piirteitä. Tikku opetti kaikille ninjitsua ja antoi Raphaelille aseiksi sait, koska ne kuvastavat hänen äkkipikaista ja kärkästä luonnetta. New Yorkin joutuessa Jalkaklaanin rikollisaallon uhriksi ja Silppurin noustua esille katalalla juonellaan, nousivat Turtlet Leonardon johdolla pysäyttämään heidän pahat aikeet. Hahmoa näytteli motion capturena Alan Ritchson, joka vastasi myös hahmon äänestä. Viheranakonda
Viheranakonda eli aiemmalta nimeltään anakonda ("Eunectes murinus") on jättiläiskäärmeiden heimoon kuuluva käärme. Vihreää anakondaa pidetään paljon vankeudessa, niin kotioloissa kuin eläintarhoissa. Laji on lisätty CITES-sopimuksen Appendix II -liitteeseen. Laji on maailman painavin käärmelaji. Se ei ole kuitenkaan yleisen uskomuksen vastaisesti maailman pisin käärme, pisin on aasialainen verkkopyton. Kiinanherhiläinen
Kiinanherhiläinen, suomalaisissa uutislähteissä kutsuttu nimellä ”Aasian jättiherhiläinen”, ("Vespa mandarinia") on maailman suurin herhiläislaji. Herhiläislajin vartalo voi kasvaa 50 millimetrin mittaiseksi ja siipien väli 76 millimetriin. Lajin pistin on noin 6 millimetrin pituinen. Laji tuottaa erittäin voimakasta hermomyrkkyä, ja sen pistot voivat olla ihmisille tappavia. Esimerkiksi Japanissa kuolee vuosittain noin 40 ihmistä kiinanherhiläisen pistoon. Quinkana
Quinkana oli muiden krokotiilien tavoin kovien suomujen peitossa. Pienin laji, "Q. melbordi", kasvoi kaksi metriä pitkäksi ja suurin, "Q. fortitrostrum", viidestä kuuteen metriä pitkäksi.
"Quinkana" on suurimpia krokotiilieläimiä, joita maapallolla on elänyt. Se saalisti "Megalanian" tavoin suuriakin saaliita. Nimi ”quinkana” tulee aborginaalien myyteistä. Pystykorva
Pystykorvista suurimpia ovat esimerkiksi amerikanakita, akita, alaskanmalamuutti ja kanadaneskimokoira. Kahta viimeksi mainittua rotua käytettiin rekikoirina 1800-luvulle asti, minkä jälkeen pienemmän siperianhuskyn käyttö yleistyi Kanadassa ja Alaskassa. Sittemmin pystykorvia on alettu jalostaa puhtaasti seurakoiriksi: esimerkiksi kääpiöpystykorva eli pomeranian oli alkuaan paljon suurempi koira. Sen sijaan jotkut työkoirina pidetyt alkukantaiset rodut, kuten karjalankarhukoira, eivät sovellu lainkaan seurakoiriksi. Kiina
Kiina on eurooppalais-siperialaisen ja kaakkoisaasialaisen eläimistön ja kasvillisuuden kohtaamispaikka. Kiinassa elää hirviä ja ilveksiä, mutta myös apinoita ja alligaattoreita. Kiinassa elää 18 apinalajia, joista suurin osa lauhkealla vyöhykkeellä, mikä on melkein ainutlaatuista. Tunnetuimmat apinat ovat karhumakaki, lumiapina ja muut pystynenäapinat, joista monia on metsästetty hienon turkin takia. Eräs pystynenäapinalaji elää vuoristossa havumetsävyöhykkeellä kolmen tuhannen metrin korkeudessa. Kiinan ikonisimmat nisäkkäät ovat kultapanda ja isopanda, mutta niitä tapaa enää lähinnä Länsi-Kiinan syrjäisessä vuoristossa. Vuoristojen syvissä laaksoissa on kehittynyt muutamia erikoisia eläimiä, kuten maamyyräpäästäinen. Suuria kasvissyöjänisäkkäitä on vain vähän ja monet hirvieläimet ovat pienikokoisia, kuten kiinanmuntjakki, japaninpeura, myskihirvi ja lyyrysarvi. Hieman suurempia ovat serovi, härkägemssi, tupsuhirvi, goraali ja valkonaamahirvi. Tiibetin alueilla elää myös jakkeja. Luettelo Pokémon-lajeista (1–20)
Se näyttää kilpikonnalta, mutta sen iho on sininen. Se on 50,8 cm pitkä ja painaa 9 kg. Se on hyvä tuli-, maaperä- ja kivityyppien pokémoneja vastaan, mutta sähkö-, ruoho- ja lohikäärmepokémonit ovat sille hankalia vastuksia. Egyptinkilpikonna
Egyptinkilpikonna ("Testudo kleinmanni") on äärimmäisen uhanalainen kilpikonnalaji. Siitä arvioidaan olevan jäljellä alle kahdeksantuhatta yksilöä, jotka asuvat Libyassa kahdessa eristäytyneessä populaatiossa. Egyptistä on löydetty viime vuosina enää silloin tällöin muutamia yksilöitä, mutta niitä ei ole niin paljoa että niistä muodostuisi lisääntymiskykyinen kanta. Manún kansallispuisto
Alueella elää Amerikan suurin kotkalaji harpyija, suurikokoinen haikara jabiru, ja vaaleanpunainen ruusukapustahaikara. Jokivarsilla tavataan myskisorsa, ja amazonianhanhi ("Neochen jubata") sekä Perun kansallislintuna pidetty tuliharjakotinga. Nisäkäslajeihin kuuluvat mustahämähäkkiapina ja harmaavilla-apina eli humboldtinvilla-apina ("Lagothrix lagotricha"), jättiläissaukko, jaguaari, oselotti, silmälasikarhu ja andienhirvi. Intiantähtikilpikonna
Intiantähtikilpikonna ("Geochelone elegans") on jättiläiskilpikonnien sukuun kuuluva laji. Plitvice
Plitvicen kansallispuistossa elää noin 50 nisäkäslajia. Puiston tunnetuin nisäkäs lienee karhu. Alueen muita lihansyöjiä ovat ilves, villikissa, susi, kettu, mäyrä, näätä, kivinäätä, lumikko, kärppä ja saukko. Suuriin kasvinsyöjäeläimiin kuuluvat metsäkauris, saksanhirvi ja villisika. Pienemmistä nisäkkäistä puistossa elää 14 jyrsijä- ja 21 lepakkolajia. Niistä tyypillisiä Alppien ja läntisten Dinaaristen Alppien lajeja ovat jugoslaviantunnelimyyrä, alppipäästäinen ja lumimyyrä sekä lepakkolajit "Plecotus macrobullaris", pitkäsormisiippa ja välimerenhevosenkenkäyökkö. Matamata (kilpikonna)
Matamata ("Chelus fimbriata") on Etelä-Amerikan Amazoniassa elävä kilpikonnalaji. Se on sukunsa Chelus ainoa laji. Kilpikonnat
Vaikka osa kilpikonnista viettää suuren osan elämästään veden alla, ovat ne kuitenkin ilmaa hengittäviä matelijoita. Niiden täytyy siis tulla pinnalle hengittämään tietyin väliajoin. Kilpikonnat myös viettävät aikaa maalla, useat lajit munivat rantahiekkaan. Maalla elävät kilpikonnat ovat kasvinsyöjiä. Maakilpikonnat ovat rauhallisia eläimiä, jotka eivät tee mitään pahaa ihmisille, mutta jotkin vesikilpikonnat voivat olla aggressiivisia ihmistä kohtaan. Liemikilpikonna
Liemikilpikonna on erittäin uhanalainen laji. Sillä on pesimäalueita Afrikassa, Intiassa, Kaakkois-Aasiassa, Australiassa ja Amerikan mantereella. Pesiviä naaraita on arviolta 203 000. Keltainenmutakilpikonna
Keltainenmutakilpikonna ("Kinosternon flavescens") on myskikilpikonnalle sukua oleva kilpikonnalaji. Keltaisenmutakilpikonnan alalajeja ovat "K. f. flavescens", "K. f. stejnegeri" ja illinoisinkeltainenmutakilpikonna ("K. f. spooneri"). Amazonin sademetsä
Amazonin sademetsissä elää myös noin 30 apinalajia, vaikka Afrikan sademetsissä tavattavia suuria ihmisapinoita ei Etelä-Amerikassa olekaan. Eteläamerikkalaiset apinat ovat kynsiapinoita ja kierteishäntäapinoita. Kynsiapinoihin kuuluvat muun muassa sakit, marmosetit, silkkiapinat ja tamariinit sekä erittäin harvinainen kultaleijona-apina. Kierteishäntäapinoita ovat notkeat hämähäkkiapinat ja mölyapinat. Mölyapinat ovat häntä mukaan laskettuna n. 150 cm pitkiä, ja siten Etelä-Amerikan apinoista kookkaimpia sekä myös äänekkäimpiä. Pienin Amazonian apinalaji lienee kääpiömarmosetti. Kaljupääuakari sen sijaan on erikoisen kaljupäinen apinalaji. Karettikilpikonna
Karettikilpikonna kasvaa noin 90 senttimetrin pituiseksi ja jopa 100 kilon painoiseksi. Karettikilpikonnan kilpi on ohut, joustava ja värikäs. Suokilpikonnat
Yleisin lemmikkieläimenä pidettävä laji on punakorvakilpikonna ("Trachemys scripta elegans"). Saatavilla on myös niin sanottuja keltakorvakilpikonnia ("Pseudemys scripta troosti") ja juovakilpikonnia ("Chrysemys picta dorsalis"). Isopanda
Isopanda ("Ailuropoda melanoleuca"), jota kutsutaan myös nimillä bambukarhu, panda, pandakarhu ja jättiläispanda, on Kiinassa elävä nisäkäslaji. Se luokitellaan yleensä karhujen heimoon ja oli aiemmin erittäin uhanalainen laji. Vuonna 2016 isopandan uhanalaisuusluokka muutettiin vaarantuneeksi (Vu, Vulnerable). Isopanda on uhanalaisten eläinten suojelua ajavan Maailman luonnonsäätiön eli WWF:n tunnus. Karettikilpikonna
Karettikilpikonnaa tavataan laajalla alueella trooppisissa ja subtrooppisissa merissä. Lajin tärkeimmät elialueet ovat Itä-Atlantti Ranskasta Etelä-Afrikkaan, Lähi-idän kautta Intiaan ja Intiasta Indokiinan kautta Kiinaan. Karettikilpikonnaa tavataan myös Indonesian ja Australian vesillä. Musta kilpikonna
Musta kilpikonna (玄武 pinyin: xuánwǔ, kirjaimellisesti tumma soturi; japani: kanji 玄武, hiragana げんぶ; korea: 현무; vietnam: Huyềnvũ) on yksi neljän kiinalaisen tähdistön symboleista, neljästä eläimestä. Sitä kutsutaan myös nimellä "Pohjoisen tumma soturi" (北方玄武 běifāng xuánwǔ), koska sanaa "kilpikonna" käytetään päivittäisessä kielenkäytössä ilmaisemaan kielteisiä seksuaalisväritteisiä asioita ja näin sen käyttöä puheessa pidetään hyvien tapojen vastaisena. Se on pohjoisen, talven ja keskiyön symboli. Pytonkäärmeet
Pytonkäärmeet (Pythonidae) on käärmeiden heimo. Siihen kuuluu yhdeksän sukua, joita kaikkia tavataan vain vanhassa maailmassa. Aikaisemmin pytonit luokitetiin jättiläiskäärmeiden Pythoninae-alaheimoon. Muista kynsikäärmeistä pytonit eroavat siten, että ne munivat. Kaikki muut kynsikäärmeet synnyttävät eläviä poikasia. Pytonnaaraat myös hautovat muniaan kiertymällä niiden ympärille. Pytonien välileuanluu on hampaallinen, alaheimossa se on hampaaton. Kookkaimmat pytonlajit ovat kaakkoisaasialainen verkkopyton, jonka tiedetään saavuttaneen lähes yhdeksän metrin pituuden, ja kalliokäärme, joka voi kasvaa 7,5 metrin mittaiseksi. Eräät muutkin pytonlajit voivat kasvaa yli 5 metriä pitkiksi. Burmilla
Burmilla kuuluu lyhytkarvakissoihin ja sen värit on jaettu kahteen ryhmään: Ryhmä 1 (ei oranssiset): musta-, sininen-, suklaa-, lila-, kaneli- ja beige shaded silver tai chinchilla. Ryhmä 2 (oranssiset): punainen-, creme-, kilpikonna-, sinikilpikonna-, suklaakilpikonna-, kanelikilpikonna- ja beigekilpikonna shaded silver tai chinchilla. Viljakäärme
Viljakäärme ("Pantherophis guttatus", aik. "Elaphe guttata") on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva pohjoisamerikkalainen käärmelaji. Se on kuristajakäärme, eikä sillä siten ole myrkkyhampaita. Viljakäärme kasvaa noin 90–150 senttimetriä pitkäksi. Viljakäärmeellä esiintyy normaalin eli luonnonmukaisen lisäksi monia jalostettuja värimuotoja kuten amelanistinen, anerytristinen, snow, hypomelanistinen, okeetee, käänteinen okeetee, sunglow, caramel, ghost, bloodred, miami phase, candycane, charcoal, pewter ja creamsicle. Yhteensä niitä on noin 70 erilaista. Viljakäärme elää keskimäärin 15–20-vuotiaaksi; ennätys on 23 vuotta.