Missä joukkueessa William Reid Mitchell aloitti NHL-uransa?
Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Mitchellin ensimmäinen täysi ammattilaiskausi oli kausi 1999–2000, jolla hän pelasi myös ensimmäiset NHL-ottelunsa. Hän pelasi kaksi ottelua Devilsissä ilman tehomerkintöjä. Pääosa kaudesta kului kuitenkin AHL:ssä, jossa hän pelasi 63 runkosarjaottelua ja viisi pudotuspeliottelua. Hän keräsi runkosarjassa yhteensä 19 tehopistettä (viisi maalia ja 14 syöttöpistettä) ja pudotuspeleissä kolme pistettä (maali ja kaksi syöttöpistettä). Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Mitchell sai NHL-varauksen, kun New Jersey Devils varasi hänet numerolla 199 kahdeksannella kierroksella. Ensimmäiset ottelunsa ammattilaistasolla hän pelasi keväällä 1999 Devilsin silloisessa farmiseurassa Albany River Ratsissä AHL:ssä. Hän pelasi River Ratsin paidassa kuusi runkosarjaottelua, joissa syntyi neljä tehopistettä, yksi maali ja kolme syöttöpistettä. Sitä ennen hän oli pelannut kaksi kautta yliopistokiekkoa New Yorkin osavaltiossa sijaitsevan Clarksonin yliopiston jääkiekkojoukkueessa Golden Knightsissa. Vuonna 1998 hänet valittiin ECAC Hockey Leaguen toiseen tähdistökenttään ja palkittiin liigan vuoden tulokkaana (jakoi palkinnon Erik Colen kanssa) ja vuonna hänet valittiin ECAC:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Dave Christian
Christian aloitti uransa Pohjois-Dakotan yliopiston joukkueessa, jossa pelasi kaudet 1977–1979. Winnipeg Jets varasi hänet NHL:ään 1979 varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 40. Syksyllä 1979 Christian nimitettiin USA:n olympiajoukkueeseen. Joukkue voitti 1980 talviolympialaisissa sensaatiomaisesti kultaa. Välittömästi olympialaisten jälkeen Christian aloitti NHL-uransa. Hän pelasi Winnipeg Jetsissä aina vuoteen 1983 saakka, jolloin siirtyi Washington Capitalsiin. Hän pelasi Washingtonissa seuraavat runsaat kuusi kautta, jonka jälkeen siirtyi kesken kauden 1989–1990 Boston Bruinsiin. Bruinsissa pelatun puolentoista kauden jälkeen hän pelasi vielä kauden 1991–1992 St Louis Bluesissa ja kauden 1992–1993 Chicago Blackhawksissa. Kaudella 1993–1994 Christian pelasi enää yhdeksän ottelua Blackhawksissa kauden mennessä pääosin IHL-joukkue Indianapolis Icen paidassa. Kaudet 1994–1996 hän pelasi vielä IHL:ssä Manitoba Moosessa, ennen kuin lopetti uransa. Richie Regehr
Regehriä ei koskaan varattu NHL:ään. Hän teki vapaana agenttina sopimuksen Calgary Flamesin kanssa heinäkuussa 2004. Regehr pelasi koko kauden 2004–2005 sen farmijoukkue Lowell Lock Monstersissa, AHL:ssä, osaksi takia. Hän oli tehoilla 1+6=7 joukkueen tehokkain puolustaja kevään 2005 pudotuspeleissä. Kauden 2005–2006 Regehr pelasi suurimmaksi osaksi Flamesin uudessa farmijoukkueessa, Omaha Ak-Sar-Ben Knightsissa. Hän pelasi kauden aikana myös ssa tehden siinä tehot 1+1=2. Regehr teki myös NHL-debyyttinsä vuoden 2005 lopulla paikatessaan Rhett Warrenerin ja Roman Hamrlíkin loukkaantumisia. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 29. joulukuuta 2005 Minnesota Wildia vastaan ja syötti 4-2-päättyneen ottelussa Steven Reinprechtin tekemän voittomaalin. Yhteensä Regehr pelasi kauden aikana 14 NHL-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2006–2007 hän pelasi vain 22 AHL- ja kuusi NHL-ottelua joulukuussa 2006 tulleen aivotärähdyksen takia. Mike Ridley
Koska Ridleyn taidot tulivat esille melko myöhäisessä vaiheessa, häntä ei ole ikinä varattu NHL:ään. New York Rangers teki Ridleyn kanssa sopimuksen kaudeksi 1985–1986 joukkueen kakkosvalmentajan suosituksesta. Tulokaskaudellaan Ridley iski heti 65 pistettä ja mahtui NHL:n tulokaskentälliseen. Seuraavalla kaudella hänet kuitenkin kaupattiin Washington Capitalsiin yhdessä Bob Crawfordin ja Kelly Millerin kanssa vaihdossa Bob Carpenteriin ja toisen kierroksen varausoikeuteen. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Sopimuksensa Vancouver Canucksin kanssa päätyttyä Mitchellistä tuli rajoittamaton vapaa pelaaja, ja hän teki elokuussa 2010 kaksivuotisen sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Sopimus oli arvoltaan seitsemän miljoonaa dollaria. Toisella kaudellaan Kingsissä hänellä oli joukkueen paras plusmiinustilasto, ja hän teki oman piste-ennätyksensä. Helmikuussa 2012 hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen. Saman vuoden kesäkuussa hän oli voittamassa Kingsissä seuran historian ensimmäistä Stanley Cupa. Kaudella 2012–2013 hän ei pelannut yhtään ottelua työsulun ja joulukuussa leikatun polven takia. Viimeinen kausi Kingsissä päättyi toiseen Stanley Cupiin. Jim Leavins
Leavinsia ei koskaan . Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 1984–1985 IHL-joukkue Fort Wayne Kometsissa, jossa tulokaskausi toi 76 runkosarjaottelussa tehot 5+50=55, joilla Leavins sijoittui IHL:n puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Kauden 1985–1986 hän aloitti AHL-joukkue Adirondack Red Wingsissa. Marraskuussa 1985 Leavins teki NHL-sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan 37 NHL-ottelua tehopistein 2+11=13. Liam Reddox
Kesäkuussa 2006 Reddox teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Edmonton Oilersin kanssa. Hän pelasi ensimmäisen sopimuskautensa 2006–2007 kokonaan ECHL-joukkue Stockton Thunderissa. Toinen sopimuskausi 2007–2008 Reddoxilla kului AHL-joukkue Springfield Falconsissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 16 osumallaan. Hän pelasi kauden aikana myös yhden NHL-ottelun. Reddox teki siellä debyyttinsä 7. joulukuuta 2007 St. Louis Bluesia vastaan ja sai ottelussa jääaikaa 5.55 minuuttia. Kolmannella sopimuskaudellaan 2008–2009 hän pelasi 46 NHL-ottelua tehoin 5+7=12. Reddox aloitti kautensa kuitenkin farmijoukkue Falconsissa, josta hänet nostettiin Oilersiin marraskuussa 2008. Reddox teki NHL-uransa avausmaalin heti toisessa NHL-ottelussaan 15. marraskuuta 2008 Colorado Avalanchea vastaan. Heinäkuussa 2009 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa. Joel Quenneville
Quenneville sai NHL-varauksen vuonna 1978, kun Toronto Maple Leafs varasi hänet numerolla 21 NHL:n uusien pelaajien varaustilaisuuden toisella kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa samana vuonna ja pelasi ensimmäisellä NHL-kaudellaan Maple Leafsin paidassa yhteensä 61 runkosarjaottelua tehoin kaksi maalia ja yhdeksän syöttöpistettä. Osa tulokaskaudesta sujui myös AHL-seura New Brunswick Hawksin riveissä, jossa hän pelasi kuusitoista ottelua tehden yksitoista tehopistettä (maali ja kymmenen syöttöpistettä). Björn Melin
Melin teki toukokuussa 2006 yksivuotisen tulokassopimuksen NHL-seura Anaheim Ducksin kanssa, joka oli ostanut Melinin oikeudet maaliskuussa 2003 New York Islandersilta vaihdossa Dave Rocheen. Hän aloitti kauden farmijoukkue Portland Piratesissa, josta hänet nostettiin NHL:ään tammikuussa 2007. Hän teki NHL-debyyttinsä 7. tammikuuta 2007 kotiottelussa Detroit Red Wingsiä vastaan ja teki samassa ottelussa NHL-uransa avausmaalin. Melin lähetettiin kolmen NHL-ottelun jälkeen takaisin AHL:ään, jossa hän 59 runkosarjaottelua tehoilla 8+14=22. Ville Nieminen
Niemisen ammattilaisura käynnistyi Tapparassa kaudella 1994–1995, ja hän teki lopullisen läpimurtonsa seurassa kaudella 1996–1997, jonka jälkeen NHL-seura Colorado Avalanche varasi hänet NHL:ään numerolla 78. Niemisen ura Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoissa käynnistyi jo seuraavalla kaudella Coloradon farmijoukkueessa, AHL-liigan Hershey Bearsissa. NHL:ssä Nieminen debytoi kaudella 1999–2000, ja jo seuraavalla kaudella hän vakiinnutti pelipaikkansa NHL:ssä ja oli kauden päätteeksi Coloradon mukana voittamassa NHL:n Stanley Cup-mestaruutta. Nieminen pelasi NHL:ssä seitsemän kauden ajan ja edusti Coloradon ohella Pittsburgh Penguinsia, Chicago Blackhawksia, Calgary Flamesia, New York Rangersia, San Jose Sharksia ja St. Louis Bluesia. Rod Gilbert
Gilbert pääsi aloittamaan uransa Rangersissa päätettyään junioripelaamisen Guelph Royals -joukkueen riveissä kaudella 1960–61. Ammattilaisuran alkuvaihetta varjosti selkävaiva, joka vaati kirurgisia toimenpiteitä. 24. helmikuuta 1968 Rod Gilbertin tähti syttyi toden teolla, kun hän teki neljä maalia Montreal Canadiensia vastaan pelatussa ottelussa. Hän pelasi Hadfieldin ja Ratellen kanssa Neuvostoliiton 1972 Summit Seriesissa lyöneessä Kanadan joukkueessa. Jääkiekon MM-kisoissa hän pelasi Kanadan puolesta vuonna 1977. Ville Nieminen
Suomessa Niemisen seuroja ovat olleet Koovee, Rauman Lukko ja Tappara, jonka liigajoukkueessa hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 1994–1995. Colorado Avalanche kolmannella kierroksella (vuorolla 78) vuonna 1997. Tämän jälkeen hän pelasi kolme kautta AHL:ssä, Hershey Bearsin joukkueessa. Chad Kolarik
Viimeisen yliopistokautensa jälkeen, huhtikuussa 2008 Kolarik teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue San Antonio Rampagen vahvuuteen. Kolarik teki seitsemässä playoff-ottelussa tehot 4+2=6. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä. Kolarik pelasi myös kauden 2008–2009 kokonaan Rampagessa, jossa hänen varsinainen AHL:n tulokaskausi toi 76 runkosarjaottelussa tehot 20+30=50. Kolarik oli joukkueen toiseksi paras pistemies Dave Spinan jälkeen. NHL:n kauden 2009–2010, siirtotakarajalla maaliskuussa 2010 Coyotes kauppasi hänet Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Alexandre Picardiin. Kolarik debytoi loppukaudella myös Blue Jacketsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi kaksi runkosarjaottelua. Kolarik teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 5. huhtikuuta 2010 vieraissa St. Louis Bluesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 4.54 minuuttia. Willie O’Ree
Kauden 1959–1960 O’Ree edusti EPHL-liigan Kingston Frontenacsia. Sieltä hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi takaisin Bruinsiin, missä hän pelasi 43 runkosarjaottelua. O’Ree teki toistamiseen historiaa, kun tammikuussa 1961 hän teki ensimmäisenä tummaihoisena pelaajana maalin NHL:ssä. Koko kauden aikana hän teki lopulta 4 maalia 43 runkosarjaottelussa. Bill Clement
NHL-kaukaloihin tähdännyt Clement ei kuitenkaan murtautunut heti Philadelphian kokoonpanoon, vaan joutui hakemaan aluksi vauhtia Quebec Acesista, joka oli Philadelphian AHL-liigan farmiseura. Quebecissä Clementin taitoja sulavana kahden suunnan hyökkääjänä alettiin arvostaa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Philadelphian joukkueeseen 49 ottelun ajaksi, ja pelasi Flyersin uudessa AHL-farmiseurassa, Richmond Robinsissa 26 ottelua. Kausi kaudelta Clement paransi peliään, ja lopulta oli mukana juhlimassa Stanley Cup-mestaruutta perättäisinä vuosina 1974 ja 1975. Mark Recchi
Pittsburgh Penguins varasi Recchin vuoden 1988 neljännellä kierroksella. Hänen varauksensa jäi vasta neljänteen kierrokseen, sillä NHL-joukkueiden kykyjenetsijät pitivät häntä liian pienenä NHL:ään, mutta Pittsburgh halusi miehen. Recchi aloitti NHL-uransa kaudella Pittsburghissa. Ensimmäisellä kaudellaan hän kuitenkin pelasi pääsääntöisesti IHL-joukkue Muskegon Lumberjacksissa. IHL:ssa Recchi valittiin kauden päätteeksi sarjan kakkostähdistöön ja oli auttamassa Muskegonin sarjan mestaruuteen. Toisen ammattilaiskautensa Recchi aloitti farmissa todella tehokkaasti ja sai pian noston Pittsburghiin. Hänet laskettiin vielä tulokkaaksi ja oli 30 osumallaan lopulta tulokkaiden maalitilaston kakkonen. Calvin Pickard
Pickard aloitti junioriuransa WHL-joukkue Seattle Thunderbirdsissä kaudella 2008-2009. Toisella kaudellaan hän voitti 62 pelaamastaan ottelusta vain 16 torjuntaprosentilla 91,4 ja tuli valituksi vuoden 2010 WHL:n lännen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Ennen varaustilaisuutta hänet rankattiin Pohjois-Amerikan parhaaksi maalivahdiksi. Yhteensä hänet varattiin kolmantena maalivahtina toisella kierroksella numerolla 49 Colorado Avalancheen. Kaudella 2010-2011 Pickard kutsuttiin Kanadan juniorimaajoukkueen leirille, josta häntä ei kuitenkaan valittu lopulliseen kokoonpanoon vuoden 2011 nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin. Mike Sillinger
Detroit Red Wings varasi Sillingerin WHL:sta vuonna koko tilaisuuden yhdentenätoista, jossa hän myös aloitti NHL-uransa. Hän pelasi myöhemmin joukkueissa Mighty Ducks of Anaheim, Vancouver Canucks, Philadelphia Flyers, Tampa Bay Lightning, Florida Panthers, Ottawa Senators, Columbus Blue Jackets, Phoenix Coyotes, St. Louis Blues, Nashville Predators ja New York Islanders. Näistä 12 joukkueesta Sillinger pelasi täysiä kausia vain Detroitissa, Vancouverissa, Columbuksessa ja New Yorkissa. Muihin joukkueisiin hän joko siirtyi kesken kauden, tai hänet kaupattiin niistä pois. Red Wings -aikoinaan hän voitti vuonna 1992 sekä Calder Cupin, että koko liigan maalipörssin Adirondack Red Wingsin joukkueessa ollessaan vielä tulokas AHL:ssa. Ray Sheppard
Sheppard sai NHL-varauksen, kun Buffalo Sabres varasi hänet numerolla 60 kolmannella kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1986 AHL:n Rochester Americansissa, jossa oli voittamassa liigan mestaruutta, Calder Cupia. Hän teki ensiesiintymisensä NHL:ssä kaudella 1987–1988. Hän oli tuolla kaudella Buffalo Sabresin eniten maaleja tehnyt pelaaja (38 maalia 74:ssä runkosarjaottelussa), ja kauden jälkeen hänet valittiin NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen (NHL All-Rookie Team). Hän edusti Sabresiä vielä kaksi seuraavaa kautta, joista jälkimmäisellä pelasi osan kaudesta myös AHL:ssä. NHL:ssä hän pelasi tuolla kaudella 18 ottelua. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Kesällä 2014 Mitchell siirtyi Florida Panthersiin kahden vuoden sopimuksella, jonka arvo on 8,5 miljoonaa dollaria. Willie O’Ree
Willie Eldon O’Ree (s. 15. lokakuuta 1935 Fredericton, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka oli ensimmäinen tummaihoinen NHL-pelaaja. O’Ree pelasi pääosan urastaan alemmissa sarjoissa, muun muassa 13 kautta WHL-liigassa. NHL:ssä hänelle merkittiin yhteensä 45 ottelua Boston Bruinsissa. Michal Sýkora
Kaudeksi 1993–1994 Sýkora otti paikan San Jose Sharksin NHL-kauden avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä 6. lokakuuta 1993 vieraissa Edmonton Oilersia vastaan. NHL-uransa avausmaalin Sýkora teki 23. lokakuuta 1993 Vancouver Canucksia vastaan. Hänet pudotettiin farmijoukkue Kansas City Bladesiin, IHL:ään joulukuussa 1993 ja Sýkora palasi loppukaudella yhteen NHL-otteluun. Hän pelasi NHL:ssä kauden aikana kaikkiaan 22 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5. Tulokaskausi IHL:ssä toi 47 runkosarjaottelussa tehot 5+11=16. Kaudella 1994–1995 Sýkora pelasi NHL:ssä 16 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä. Ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan 1995–1996 hän teki 79 runkosarjaottelussa tehot 4+16=20, jotka ovat Sýkoran NHL:n yhden kauden piste-ennätys. Zack Mitchell
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Wild lähetti Mitchellin taas farmiin. Hänet nostettiin kuitenkin ensimmäisen kerran Wildin NHL-vahvuuteen jo 14. lokakuuta 2017 kauden 2017–2018 neljänteen otteluun Columbus Blue Jacketsia vastaan. Mitchell onnistui tekemään ottelussa NHL-uransa ensimmäisen tehopisteen saatuaan syöttöpisteen Landon Ferraron tekemään maaliin. NHL-uransa avausmaalin hän teki 27. lokakuuta 2017 New York Islandersia vastaan. Mitchellin osuma jäi Wildin 6–4-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi NHL:ssä alkukaudella kaikkiaan 21 ottelua tehopistein 3+2=5, kunnes uudenvuodenpäivänä 2018 Wild asetti Mitchellin siirtolistalle. Kun mikään toinen NHL-seura ei napannut häntä, Mitchell lähetettiin farmiin. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Mitchell on edustanut Kanadan jääkiekkomaajoukkuetta yksissä jääkiekon arvokilpailuissa, maailmanmestaruuskilpailuissa 2004, joissa hän oli voittamassa MM-kultaa. Hän pelasi kisoissa yhdeksän ottelua, joissa hän jäi ilman tehopisteitä. Tom Colley
Colley pelasi juniorina kaudella 1971–72 Niagara Falls Flyersissa. Flyers muutti seuraavaksi kaudeksi Sudburyyn, ja Colley siirtyi mukana. Kesällä Minnesota North Stars vuorolla 57 ja WHA:n New England Whalers vuorolla 38. Colley aloitti ammattilaisuransa syksyllä 1973 AHL:n New Haven Nighthawksissa, joka oli Minnesotan farmijoukkue. Uransa ainoan NHL-pelin Colley pelasi 12. maaliskuuta vuonna 1975. Joni Mitchell
Mitchell aloitti laulajanuransa pienissä yöklubeissa Saskatchewanissa ja muualla läntisessä Kanadassa ja sitten katulaulajana Torontossa. Vuonna 1965 hän muutti Yhdysvaltoihin missä jatkuvan keikkailun myötä alkoi saada mainetta itse kirjoittamillaan lauluilla. Muut folk-artistit levyttivät monia niistä (”Urge for Going”, ”Chelsea Morning”, ”Both Sides, Now” ja ”The Circle Game”), minkä ansiosta Reprise Records kiinnitti hänet vuonna 1968 tekemään esikoisalbumia. Mitchell asettui Etelä-Kaliforniaan, ja hänen suositut laulunsa kuten ”Big Yellow Taxi” ja ”Woodstock” olivat tarkasti kiinni ajassa ja kuvastivat hänen sukupolvensa tuntoja. Darryl Maggs
Chicago Black Hawks varasi Maggsin NHL:ään vuorolla 48 neljännellä kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa seuraavana vuonna farmijoukkue Dallas Black Hawksissa CHL:ssä ja valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli kausi 1971–1972. Joulukuussa 1972, kesken kauden 1972–1973, hän siirtyi California Golden Sealsiin, joka antoi Black Hawksille vaihdossa Dick Redmondin sekä WHA:han siirtyneen Bobby Sheehanin NHL-oikeudet. Kevin Marshall
Marshall siirtyi kaudeksi 2009–2010 Philadelphia Flyersin organisaatioon. Hän pelasi koko kauden AHL-joukkue Adirondack Phantomsissa, jossa tulokaskausi toi 75 runkosarjaottelussa tehot 2+7=9. Marshall debytoi Flyersin NHL-joukkueessa kolmannella organisaatiossa viettämällään kaudella 2011–2012, jolloin hän pelasi siellä kymmenen runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Marshall teki NHL-debyyttinsä 21. marraskuuta 2011 Carolina Hurricanesia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.11 minuuttia. Kesken kauden, helmikuussa 2012 Flyers kauppasi Marshallin Washington Capitalsiin vaihdossa Matt Fordiin. Hän pelasi loppukauden AHL-joukkue Hershey Bearsissa. Heinäkuussa 2012 Marshall teki Capitalsin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kauden 2012–2013 hän pelasi osaksi NHL:n työsulunkin vuoksi kokonaan farmissa. Maaliskuussa 2013 Capitals kauppasi Marshallin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Nicolas Deschampsiin. Hän pelasi loppukauden Toronto Marliesin AHL-joukkueessa. Heinäkuussa 2013 Marshall teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Maple Leafsin kanssa. Michael Ryder
NHL-varauksen Ryder sai vuonna , jolloin Montreal Canadiens varasi hänet numerolla 216 uusien pelaajien varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan, kaudella 2000–2001, Ryder pelasi 61 ottelua Canadiensin silloisessa farmiseurassa, AHL-liigan Quebec Citadellesissa, sekä viisi ottelua Tallahassee Sharksissa ECHL:ssä. Seuraava kausi kului niin ikään osaksi Citadellesissa ja osaksi ECHL:ssä, Mississippi Sea Wolvesissa: hän pelasi 50 AHL:n runkosarjaottelua ja 20 ECHL-ottelua. Kaudella 2002–2003 Ryder nosti tasoaan kahdesta aiemmasta kaudesta. Hän teki 69:ssä pelaamassaan AHL-ottelussa 67 tehopistettä, 34 maalia ja 33 syöttöpistettä, ja oli Canadiensin uuden farmiseuran Hamilton Bulldogsin tehokkain maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Jason Wardin jälkeen. AHL:n maalipörssissä Ryder sijoittui jaetulle sijalle kuusi yhdessä kolmen muun pelaajan kanssa. Bob Miller
Robert Michael Miller Jr. (s. 28. syyskuuta 1956 Billerica, Massachusetts) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi NHL:ssä vuosien 1977–1985 aikana. Pelipaikaltaan Miller oli hyökkääjä. Miller pelasi myös kaudella Suomessa, SM-liigassa Oulun Kärpissä. Vuonna Boston Bruins varasi Millerin neljännellä kierroksella, numerolla 70. Ensimmäisen kauden Miller pelasi NHL:ssä kaudella , ja hänet kaupattiin vuonna 18. helmikuuta 1981 Bruinsista Colorado Rockiesiin. Coloradosta Bostoniin siirtyi Mike Gillis. Millerin NHL-ura päättyi kaudella Los Angeles Kingssiin, jonne hän oli tullut vapaa pelaajana. Kausi oli Millerin ainoa seurassa. Lopulta ura päättyi kaudella 1986–1987 Sveitsin liigassa, HC Sierressä. NHL:ssä Miller pelasi 404 ottelua, joissa hän teki 194 tehopistettä. Michal Řepík
Řepíkin kasvattajaseura on HC Vlašim. Hän siirtyi kuitenkin jo ennen C-juniorikää HC Sparta Prahaan ja sijoittui kaudella 2004–2005 NOEN Extraliga U20:n pistepörssissä kolmanneksi tehoilla 26+31=57. WHL-joukkue Vancouver Giants varasi Řepíkin 21. pelaajana . Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2005–2006 ja oli Giantsin kolmanneksi paras maalintekijä 24 osumallaan. Tehopisteitä runkosarjassa syntyi 52. Řepík voitti kauden päätteeksi WHL:n mestaruuden, Ed Chynoweth Cupin. Kaudella 2006–2007 hän oli Giantsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 24+31=55. Řepík voitti myös koko WHL:n kevään 2007 pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 10+16=26 sekä jakoi tehotilaston voiton joukkuetoverinsa Kenndal McArdlen kanssa lukemalla +14. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Giants isännöi kauden päätteeksi Memorial Cup -turnausta, jonka pistepörssin voiton (Ed Chynoweth Trophy) Řepík jakoi Plymouth Whalersin Tom Sestiton ja joukkuetoverinsa Milan Lucicin kanssa. Turnaus päättyi Giantsin mestaruuteen ja hänet valittiin tähdistökentälliseen. Viktor Svedberg
Kaudeksi 2015–2016 Svedberg otti paikkansa Blackhawksin NHL-avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella 9. lokakuuta 2015 vieraissa New York Islandersia vastaan. Svedberg sai ottelussa jääaikaa 16.19 minuuttia. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 15. lokakuuta 2015 vieraissa Washington Capitalsia vastaan. Svedberg teki 15 ottelussa tehot 1+1=2, kunnes hänet lähetettiin farmijoukkue Rockford IceHogsiin marraskuussa 2015. Tony Mitchell
Ennen ammattilaisuraansa Mitchell pelasi yliopistokoripalloa Pohjois-Texasin yliopiston joukkueessa, "North Texas Mean Greenissä". Hän oli jo sitoutunut menemään Missourin yliopistoon, mutta pelikelpoisuusongelmien takia joutui valitsemaan alemman tason joukkueen. Wisconsinissa syntynyt, mutta Dallasin lähistöllä Texasissa kasvanut Mitchell päätti valita lähiseudun yliopiston, North Texasin. Chico Maki
Maki aloitti uransa vuonna 1956 OHA-liigan St. Catharines Teepees joukkueessa, jossa pelasi neljä kautta ennen siirtymistä AHL-liigaan. Jo kaudella 58-59 Maki kävi pelaamassa yhden AHL-ottelun Buffalo Bisonsin joukkueessa ja OHA-uran päätteeksi kaudella 59-60 hän pelasi kolme ottelua samassa joukkueessa. Kaksi seuraavaa kautta menivät pääsääntöisesti AHL:ssa, joskin väliin mahtui NHL-debyytti Chicago Blackhawksin paidassa kauden 60-61 pudotuspeleissä. Ricki Herbert
Herbert aloitti pelaajauransa University Mount-Wellingtonin joukkueessa vuonna 1978. Hän pelasi sekä kotimaassaan että Australian sarjoissa 1980-luvulla voittaen Mount-Wellingtonin joukkueessa Uuden-Seelannin mestaruuden 1980 ja 1982. Vuonna 1984 hän siirtyi englantilaisseura Wolverhampton Wanderersiin. Joukkuetta valmensi tuolloin Sydney Olympicista tuttu Tommy Docherty. Menestys jäi kuitenkin vaatimattomaksi ja Wolves putosi liigasta 1985. Herbert itse jätti seuran maaliskuussa 1986 ja palasi Mount Wellingtoniin, jossa lopetti uransa vuonna 1989. Mark Wells
Wells aloitti uransa Bowling Green Staten yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1975–1979. Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään 1977 varaustilaisuuden 13. kierroksella numerolla 176. Vuonna 1979 hänet valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. 1980 talviolympialaisissa Yhdysvallat ylsi jymy-yllätykseen ja voitti turnauksessa olympiakultaa. Olympialaisten jälkeen Wells aloitti ammattilaisuransa IHL- ja AHL-sarjoissa. Syksyllä 1980 hän teki sopimuksen New York Rangersin kanssa, mutta kausi kului jälleen AHL:ssä New-Haven Nighthawksissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi IHL:ssä ja CHL:ssä, jonka jälkeen lopetti uransa. Neal Broten
Broten aloitti jääkiekkouransa Minnesotan yliopiston joukkueessa kaudella 1978–1979. Minnesota North Stars varasi hänet NHL:ään 1979 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 42. Kauden jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen, joka onnistui seuraavana vuonna talviolympialaisissa sensaatiomaisesti voittamaan olympiakultaa. Kauden 1980–1981 Broten pelasi vielä yliopistosarja NCAA:ta ennen kuin aloitti NHL-uransa. Hän pelasi lyhyttä Saksassa pelattua ajanjaksoa lukuun ottamatta Minnesotassa niin kauan, kunnes joukkue muutti Dallasiin ja vaihtoi nimekseen Dallas Stars. Dallasista Broten kaupattiin kesken kauden 1994–1995 New Jersey Devilsiin, missä hän voitti Stanley Cupin tehden mestaruuden ratkaisseen maalin Detroit Red Wingsiä vastaan finaalisarjan neljännessä ottelussa. Kaudella 1996–1997 hän pelasi vielä Los Angeles Kingsissä ja uudelleen Dallas Starsissa, jonka jälkeen lopetti uransa. Gilles Meloche
Meloche pelasi ennen ammattilaisuraansa kauden 1969–1970 Quebecin QJHL-juniorisarjassa, joukkueenaan Verdun Jr. Maple Leafs. Hänet nimettiin vuonna 1970 liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Chicago Black Hawks varasi hänet NHL:ään numerolla 70 viidennellä kierroksella. Robbie Earl
Kauden 2006–2007 Earl pelasi kokonaan Marliesissa, jossa AHL:n tulokaskausi toi 67 runkosarjaottelussa tehot 12+18=30. Kaudella 2007–2008 hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 14+33=47. Earl debytoi samalla kaudella myös Maple Leafsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi yhdeksän runkosarjaottelua. Earl teki NHL-debyyttinsä 2. helmikuuta 2008 Ottawa Senatorsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 15.03 minuuttia ja teki myös yhden syöttöpisteen, joka jäi Earlin kauden ainoaksi tehopisteeksi NHL:ssä. Kauden 2008–2009 hän pelasi taas kokonaan farmissa. Kesken kauden, tammikuussa 2009 Earl kaupattiin Minnesota Wildiin vaihdossa Ryan Hamiltoniin. Hän pelasi loppukauden Wildin farmijoukkue Houston Aerosissa. Donovan Mitchell
Mitchellin tulokaskausi oli historiallinen: hänet muun muassa valittiin kauden aikana neljä kertaa peräkkäin (joulu–maaliskuu) kuukauden tulokkaaksi. Joulukuun alussa hän heitti New Orleans Pelicansia vastaan 41 pistettä, mikä oli ensimmäinen tulokaspelaajan 40 pisteen ylitys sitten Blake Griffinin vuoden 2011 suorituksen. Mitchellin pistemäärä rikkoi myös Jazzin vuodesta 1981 voimassa olleen tulokkaiden seuraennätyksen. Mitchell onnistui tulokaskaudellaan 187 kertaa kolmen pisteen heitossa, mikä oli NBA:n ennätys. Hän oli ensimmäinen NBA:n tulokaspelaaja sitten kauden 1989–1990 ja David Robinsonin, joka oli yli 45 runkosarjavoittoa kauden aikana ottaneen joukkueen paras pisteidentekijä. Mitchell valittiin kauden päätteeksi . New York Knicks
Kolmen heikon kauden jälkeen Red Holzman erosi päävalmentajan paikalta ja tilalle tuli kaudeksi 1977–1978 Willis Reed. Reed johdatti ensimmäisellä valmentajakaudellaan joukkueen konferenssivälieriin, mutta erosi toisen kautensa alussa jo 14 ottelun jälkeen. Holzman palasi joukkueen päävalmentajaksi ja jatkoi virassa seuraavat kolme kautta aina kevääseen 1982 asti ilman mainittavampaa menestystä. 1970–1980-lukujen vaihteen suurimpina tähtinä Knicksissä pelasivat myöhemmin Hall of Fameen valittu Bob McAdoo ja lahjakas pelintekijä Michael Ray Richardson, joka Knicksissä pelatessaan voitti ensimmäisenä pelaajana sekä syöttö- että pallonriistotilaston samalla kaudella. Richardsonin ura päättyi kuitenkin ennenaikaisesti huumeongelmien takia. Billy MacMillan
MacMillan siirtyi ammattilaiseksi vuonna 1970. Hän pelasi vuosina 1970–1972 NHL:n Toronto Maple Leafsissä. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan hän teki 22 maalia 76 ottelussa. Uusi NHL-seura Atlanta Flames valitsi MacMillanin joukkueeseensa kesän 1972 laajennusvaraustilaisuudessa. Atlantassa hän pelasi kuitenkin vain yhden kauden, sillä toukokuussa 1973 Atlanta myi hänet New York Islandersiin, jossa MacMillan pelasi vuoteen 1977 asti. Viimeisellä NHL-kaudellaan (1976–1977) hän pelasi myös Islandersin farmijoukkueessa, CHL:n Fort Worth Texansissa. Maxim Lapierre
Lapierre varattiin QMJHL:ssä pelaavaan Montréal Rocketiin toisella kierroksella 25. pelaajana. Hän debytoi Quebec Major Junior Hockey Leaguessa kaudella 2001–2002 Rocketin joukkueessa esiintyessään yhdeksässä ottelussa, joissa hän teki kaksi maalia. Ensimmäisellä kokonaisella QMJHL:ssä pelaamallaan kaudella 2002–2003 Lapierre teki 22 maalia ja 43 pistettä 72 pelissään. Hän teki seitsemässä ottelussa pudotuspeleissä neljä pistettä. Lapierren nuniorisarjan tulokaskauden jälkeen Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään 61. pelaajana . Varaustilaisuuden jälkeen Lapierre palasi junioreihin tiputtuaan pois aikaisessa vaiheessa Canadiensin vuoden 2003 harjoitusleiriltä. Hänen joukkueensa QMJHL:ssa oli muuttanut kesän aikana Charlottetowniin, Prince Edward Islandiin, jossa sen nimeksi vaihtui kaudeksi 2003–2004 Prince Edward Island Rocket, lyhennettynä PEI Rocket. Lapierre teki kolmannella kaudellaan Rocketissa uransa parhaat pisteet tehtyään 61 pistettä 67 ottelussa. Hän pelasi junioritasolla vielä neljännen kauden 2004–2005, jolloin teki 69 pelaamassaan ottelussa 52 pistettä. Jan Benda
Ensimmäinen yritys Pohjois-Amerikan ammattilaissarjoihin oli edessä kaudella 1994–1995. Benda aloitti kauden AHL:n Binghamton Rangersin joukkueessa, mutta jo neljän pelatun ottelun jälkeen oli edessä komennus porrasta alemmaksi ECHL-liigaan. ECHL:n Richmondissa Benda tahkosi miltei piste per peli tahtia. Kauden saldoksi merkittiin 21 maalia ja 39 maalisyöttöä 62 ottelussa. Seuraavalle kaudelle tie toi takaisin Eurooppaan.
Toiseen yritykseen vallata paikka NHL:ssä Benda lähti syksyllä 1997 solmittuaan vapaana agenttina sopimuksen Washington Capitals NHL-seuran kanssa. NHL:ssa tilille kertyi yhdeksän ottelua, joissa syntyi kolme maaliin johtanutta syöttöä, mutta muutoin kausi kului AHL-farmijoukkue Portland Piratesin riveissä. AHL:ssa peli sujui varsin mallikkaasti miltei piste per peli tahdissa. Myöskään tämä toinen ja viimeiseksi jäänyt yritys Pohjois-Amerikassa ei kestänyt yhtä kautta pidempään. Warren Rychel
Rychel edusti Blackhawksin ja Kingsin lisäksi myös Toronto Maple Leafsiä, Colorado Avalanchea, jossa oli voittamassa Stanley Cupia pudotuspelikeväänä 1996, ja Mighty Ducks of Anaheimia. Hän lopetti pelaajauransa loukkaantumisten haittaaman kauden 1998–1999 jälkeen. Hän pelasi NHL-vuosinaan yhteensä 406 runkosarja- ja 70 pudotuspeliottelua ja teki runkosarjassa yhteensä 77 tehopistettä, 38 maalia ja 39 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 21 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 13 syöttöpistettä. Rychel osallistui urallaan myös lukuisiin jääkiekkotappeluihin ja hänelle kertyi NHL:n runkosarjassa yhteensä 1 422 jäähyminuuttia sekä pudotuspeleissä 121 jäähyminuuttia. Wayne Maki
St. Louis Blues varasi Makin NHL:ään vuonna 1969. Hän oli pelannut ammattilaistasolla CPHL-liigassa St. Louis Braves -seurassa vuodesta 1964 alkaen. Ennen kauden alkua käydyssä kohtaamisessa Boston Bruinsin kanssa Maki ja Bruinsin puolustaja Ted Green ajautuivat veriseen tappeluun, jossa Green sai iskun päähänsä. Seurauksena oli kallonmurtuma ja aivovaurio. Maki lähetettiin välittömästi Buffalo Bisons -farmiseuraan AHL-liigaan. Steve Eminger
Fyysisestä pelistään tunnettu Eminger aloitti jääkiekkouransa OHL-joukkue Kitchener Rangersissa vuonna 1999. Hänet varattiin ensimmäisellä kierroksella numerolla 12 Washington Capitalsiin . Hän teki Capitalsin kanssa heti sopimuksen. Hän pelasi NHL-dybyyttinsä heti kauden ensimmäisessä ottelussa. Hän pelasi Capitalsissa 17 ottelua, mutta hänet tiputettiin sen jälkeen takaisin alas Kitcheneriin pelaamaan. Tässä tapauksessa oli myös onni onnettomuudessa, sillä Eminger voitti Kitchenerissä Memorial Cupin. Miika Elomo
Elomo aloitti uransa 1994 I-divisioonassa Kiekko-67:n joukkueessa. Kauden lopulla hän siirtyi TPS:n riveihin, jossa pelasi myös kauden 1995–1996. Hänet valittiin NHL:n vuotuisessa varaustilaisuudessa 1995 numerolla 23 Washington Capitalsiin. Robert Nilsson
Elokuussa 2005 Nilsson teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Islandersin kanssa. Hän pelasi kaudella 2005–2006 53 NHL-ottelua tehopistein 6+14=20. Nilsson pelasi tulokaskaudellaan samassa ketjussa Aleksei Jašinin ja Sean Bergenheimin kanssa. Nilsson ei pelannut kaudella 2006–2007 otteluakaan Islandersista, vaan pelasi alkukauden AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersissä, kunnes Islanders myi hänet helmikuussa 2007 Ryan O'Marran ja ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa Edmonton Oilersiin, josta seura sai vaihdossa Ryan Smythin. Nilsson pelasi Edmontonissakin loppukauden enimmäkseen farmijoukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa, mutta hän pelasi myös neljä NHL-ottelua tehden niissä yhden maalin. Kaudella 2007–2008 Nilsson pelasi pisteiden valossa parhaimman kautensa NHL:ssä ja teki 71 ottelussa tehopisteet 10+31=41. Hän oli Edmontonin sisäisen pistepörssin kuudes ja syöttöpörssin kolmas. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
William Reid Mitchell (s. 23. huhtikuuta 1977 Port McNeill, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa NHL-seura Florida Panthersia. Mitchell on puolustava puolustaja, jonka vahvuuksia ovat hyvä liike ja taklauspeli. Mike Richter
Ennen ammattilaisuraansa Richter pelasi Northwood high schoolin jääkiekkojoukkueessa. New York Rangers varasi Richterin varaustilaisuuden toisella kierroksella numerolla 28. Richter pelasi kolme kautta Wisconsinin yliopistossa, Yhdysvaltain maajoukkueessa ja IHL:ssä ennen ensimmäistä NHL-otteluaan Rangersissa vuoden 1989 pudotuspeleissä. Seuraavina kausina hän jakoi torjuntavastuun joukkueen toisen maalivahdin, John Vanbiesbrouckin kanssa, mutta oli jo vuonna 1991 ehdolla Vezina Trophyn voittajaksi. Jim Craig
Craig pelasi kaudella 1979–1980 Yhdysvaltojen maajoukkueessa, joka valmistautui Lake Placidin talviolympialaisiin. Hän pelasi olympialaisissa kaikissa Yhdysvaltojen otteluissa maalivahtina ja voitti otteluista kuusi ja pelasi yhden tasan. Ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan Craig torjui 39 kertaa ja Yhdysvallat voitti ottelun 4–3. Yhdysvallat voitti yllättäen olympiakultaa. Yllättävää voittoa kutsutaan nimellä "Miracle on ice". Craigista tuli olympialaisten jälkeen suuri kuuluisuus Yhdysvalloissa. Hän solmi NHL-sopimuksen kolme päivää olympiakullan voiton jälkeen ja pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 1. maaliskuuta 1980 Atlanta Flamesissä. Craig torjui ottelussa 24 kertaa ja Atlanta voitti ottelun 4–1. Craig oli Sports Illustrated -lehden kannessa 10. maaliskuuta. Hän pelasi Atlantassa loppu kauden aikana vielä kolme ottelua, jotka joukkue hävisi. Seuraavana kesänä Atlanta myi Craigin Boston Bruinsiin, josta se sai vaihdossa toisen ja kolmannen kierroksen varausoikeuden. Alain Lemieux
St. Louis Blues varasi Lemieuxin viidennellä kierroksella vuonna . Hän debytoi NHL:ssä kaudella 1981–82. Kaudella 1984–85 Lemieux siirtyi Bluesista Quebec Nordiquesiin. Tuo kyseinen kausi oli Lemieuxin NHL-uran pisin hänen pelatessa 49 ottelua, joissa kertyi tehot 15+13=28. Rick Middleton
Middletonin NHL-ura päättyi vuonna 1988, jolloin Boston Bruins osti hänen sopimuksensa ulos, vaikka sitä olisi ollut jäljellä vielä vuosi. Vuonna 1989 hän pelasi vielä kaksi kuukautta Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ennen kuin lopetti peliuransa lopullisesti. Rick Middleton pelasi NHL-urallaan 1005 runkosarjaottelua tehoin 448 maalia ja 540 syöttöpistettä. Eniten pisteitä hän teki kaudella 1983–1984, jolla hän keräsi 105 tehopistettä (47 maalia ja 58 syöttöpistettä) pelattuaan täydet 80 ottelua. Pudotuspeleissä hän esiintyi 114 ottelussa ja teki sata pistettä, 45 maalia ja 55 syöttöä. Bill Muckalt
Muckalt aloitti ammattilaisuransa kaudella 1998–1999 NHL-seura Vancouver Canucksissa, joka oli varannut hänet vuorolla 221 yhdeksännellä kierroksella. Tulokaskausi jäi pisteiden valossa hänen ammattilaisvuosiensa parhaaksi. Hän sijoittui tulokkaiden pistepörssissä kuudenneksi ja tulokkaiden maalipörssissä kolmanneksi tehtyään 73:ssa ottelussa tehot 16+20=36. Joulukuussa 1999 hän siirtyi kesken kauden 1999–2000 New York Islandersiin osana pelaajakauppaa, jossa Islanders sai hänen lisäkseen hyökkääjä Dave Scatchardin ja maalivahti Kevin Weekesin, ja jossa Canucksiin siirtyivät maalivahti Félix Potvin sekä kaksi varausvuoroa. Tammikuussa 2000 hän sai olkapäävamman, joka piti hänet sivussa koko loppukauden. Kauden 2000–2001 alkupuolella Muckalt oli sivussa yli 20 ottelua niin ikään olkapäävamman vuoksi. Kevan Miller
Miller sopi Bruinsin kanssa vuoden jatkosta. Kauden 2013–2014 Miller aloitti jälleen Providencessa, josta hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran urallaan NHL:ään 20. marraskuuta 2013. Hän pääsi tekemään NHL-debyyttinsä St. Louis Bluesia vastaan. 28. marraskuuta Miller palasi Providenceen, josta hänet nostettiin kuitenkin heti 2. joulukuuta. Daniel Winnik
Kahden OPJHL-joukkue Wexford Raidersissa vietetyn kauden jälkeen Winnik siirtyi pelaamaan yliopistojääkiekkoa New Hampshiren yliopistossa. Sieltä Winnik varattiin NHL:ään numerolla 265. Pelattuaan kolmen vuoden sopimuksensa loppuun New Hampshiressä, Winnik allekirjoitti ensimmäisen NHL-sopimuksensa Phoenix Coyotesin kanssa 31. maaliskuuta 2006. Hän pelasi kaksi vuotta Coyotesin farmijoukkue San Antonio Rampagessa, AHL:ssä. Keith Allen (jääkiekkoilija)
Keith Allen pelasi vuosina 1940–1941 juniorina Saskatoon Quakersin joukkueessa ja liittyi sen jälkeen EAHL-liigassa pelanneen Washington Eaglesin riveihin. Washingtonin vuoden jälkeen Allen siirtyi AHL-liigan Buffalo Bisonsin riveihin kaudeksi 1942–1943. Tässä vaiheessa toinen maailmansota katkaisi Allenin ammattilaisuran muutamaksi vuodeksi ja hän pelasi Saskatoonissa laivaston joukkueessa ja WCSHL-liigassa Saskatoon Elksin seniori-joukkueessa. Syksyllä 1946 Allen palasi AHL-liigaan Springfield Indiansin riveihin, jossa pelasi seuraavat viisi kautta. Syksyllä 1951 Allen siirtyi Springfieldistä Syracuse Warriorsin riveihin pelaten siellä seuraavat kaksi ja puoli kautta. Helmikuussa 1954 Warriorsin omistaja Eddie Shore yritti siirtää Allenin pelaamaan nyt Quebecin liigassa pelanneen Springfieldin riveihin, mutta Allen ja muutama muu pelaaja kieltäytyivät siirrosta ja heidät asetettiin pelikieltoon. Kaksi viikkoa myöhemmin Allen myytiin NHL joukkue Detroit Red Wingsiin, jossa hän pelasi 10 runkosarjan ottelua ja 5 ottelua pudotuspeleissä saaden näin nimensä Stanley Cup -pokaalin kylkeen. Allen pelasi vielä seuraavalla kaudella 18 ottelua Red Wingsin joukkueessa mutta pääosa kaudesta sujui farmiliiga WHL:n Edmonton Oilersin riveissä. Seuraavan kauden Allen pelasi WHL:n Brandon Regalsin joukkueessa ennen kuin siirtyi Seattle Americansin pelaaja-valmentajaksi. Allen lopetti pelaajauransa kevääseen 1957 ja siirtyi päätoimiseksi valmentajaksi. Todd Reirden
Reirden varattiin New Jersey Devilsiin 12. kierroksella 242. pelaajana . Ennen tätä hän pelasi neljän kauden ajan Bowling Greenin osavaltionyliopistossa, josta siirtyi myöhemmin pelaamaan ECHL:ään ja IHL:ään ennen kaudella 1998–1999 Edmonton Oilersissa tekemäänsä NHL-debyyttiä. Lyhyen Oilersissa vietetyn ajan jälkeen Rierdeb siirtyi vapaana agenttina St. Louis Bluesiin, jossa pelasi pisteiden valossa tehokkaimman kautensa saaden tilastoihinsa 25 tehopistettä. Seuraavana vuonna Reirden oli suurimman osan kaudesta loukkaantuneena ja pelasi vain 38 ottelua St. Louisissa. Kaudeksi 2001–2002 Reirden siirtyi Atlanta Thrashersiin. Viimeisellä NHL-kaudellaan 2003–2004 hän pelasi seitsemän ottelua Phoenix Coyotesissa. Robert Reichel
Reichel aloitti pääsarjauransa jo 16-vuotiaana Tšekkoslovakian pääsarjassa kaudella 1987–1988. Hän pelasi HC Litvínovissa 36 ottelua ja teki niissä 27 pistettä. Reichel pelasi lopulta kolme kautta Litvínovissa. NHL-seura Calgary Flames varasi hänet NHL:ään varausvuorolla 70. Kaudella 1989–1990 Reichel teki 18-vuotiaana eniten maaleja ja pisteitä Tšekkoslovakian pääsarjassa. Hän teki 43 maalia ja voitti maalintekijätilaston 13 maalin erolla Ľubomír Kolníkiin. Pisteitä Reichelille kertyi 71, 13 enemmän kuin pistepörssin toiseksi sijoittuneella Jiří Doležalilla. Shay Mitchell
Mitchell aloitti uransa mallina. Hän toimi eri muotimerkkien mainoskasvona Bangkokissa, Hongkongissa ja Barcelonassa, ennen kuin palasi takaisin Kanadaan opiskellakseen näyttelemistä. Mitchellin debyytti televisiossa oli kanadalaisessa nuorten draamasarjassa "". Hänellä oli myös vierailevat roolit televisiosarjoissa "Nuoret poliisit" ja "Aaron Stone". Craig Rivet
Rivet pelasi vuodet 1991–1994 OHL-joukkue Kingston Frontenacsissa. Ensimmäinen OHL-kautensa jälkeen Montreal Canadiens varasi Rivetin 3. kierroksella numerolla 68. Ensimmäiset aikuisten pelinsä Rivet pelasi kauden 1993–1994 aikana AHL-joukkue Fredericton Canadiensissa, mutta pelasi vielä suurimman osan kaudestaan OHL:ssä. Heti seuraavalla kaudella 1994-1995 Rivet pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa Montreal Canadiensissa. Montrealin vakio kokoonpanoon hän nousi kaudella 1997–1998. Kaudella 2000–2001 hän loukkasi olkapäänsä ja pelasi kaudella vain 26 ottelua. Hän pelasi Montrealissa kauteen 2006–2007 saakka, yhteensä 12 kauden ajan. David McIntyre
Kesäkuussa 2011 Devils kauppasi McIntyren Minnesota Wildiin vaihdossa Maxim Noreauun. Hän pelasi kauden 2011–2012 suurimmaksi osaksi farmijoukkue Houston Aerosissa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä McIntyre oli Justin Fontainen kanssa 16 osumallaan. Hän teki kauden aikana myös NHL-debyyttinsä. McIntyre pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 28. marraskuuta 2011 Tampa Bay Lightningia vastaan. Hänen NHL-uransa avausmaali syntyi 14. tammikuuta 2012 vieraissa St. Louis Bluesin Jaroslav Halákin taakse. Kaikkiaan McIntyre pelasi kauden aikana seitsemän NHL-ottelua tehopistein 1+1=2. Heinäkuussa 2012 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Wildin kanssa. Kauden 2012–2013 McIntyre pelasi kokonaan AHL:ssä. Hän voitti Aerosin sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Heinäkuussa 2013 McIntyre teki vapaana agenttina vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Grand Rapids Griffinsin kanssa. Hän osallistui syksyllä 2013 myös NHL-joukkue Detroit Red Wingsin harjoitusleirille, mutta McIntyre pelasi kauden 2013–2014 kuitenkin sopimuksensa mukaisesti Griffinsissa. Keith Yandle
Yandle teki toukokuussa 2006 tulokassopimuksen Phoenix Coyotesin kanssa. Hän pelasi kauden 2006–2007 pääasiassa AHL:ssä San Antonio Rampagessa, jossa oli tehoilla 6+28=34 joukkueen tehokkain puolustaja. Yandle teki NHL-debyyttinsä 11. lokakuuta 2006 vieraissa Detroit Red Wingsiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana seitsemän runkosarjaottelua NHL:ssä tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2007–2008 Yandle sai enemmän vastuuta NHL:ssä pelaten 43 runkosarjaottelua tehoilla 5+7=12. Hän teki NHL-uransa avausmaalin 18. joulukuuta 2007 vieraissa Philadelphia Flyersia vastaan. Yandle pelasi kaudella myös AHL:n tähdistöottelussa. Kirk Maltby
Maltby vietti juniorivuotensa OHL-seura Owen Sound Platersissa. NHL-seura Edmonton Oilers varasi hänet vuoden 1992 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 65. Maltby pelasi koko tulokaskautensa AHL-seura Cape Breton Oilersissa. Hänen ensimmäinen NHL-kautensa oli 1993–1994, jonka aikana hän keräsi 68 ottelussa 11 maalia ja 8 maalisyöttöä sekä 74 jäähyminuuttia. Hän jatkoi Oilersissa vielä kaksi kautta kunnes siirtyi Detroit Red Wingsiin kaudella 1995–1996. Bill Klatt
Klatt aloitti ammattilaisuransa vuonna 1969 Central Hockey Leaguen Oklahoma City Blazersissä, mitä ennen hän oli pelannut kolme kautta Minnesotan yliopiston joukkueessa Golden Gophersissa yliopistosarja Western Collegiate Hockey Associationissa. Vuonna 1972 hän siirtyi World Hockey Associationin Minnesota Fighting Saintsiin, jossa pelasi kahden kauden aikana yhteensä 143 runkosarja- ja 17 pudotuspeliottelua. Hän teki WHA:n runkosarjassa 78 tehopistettä, 50 maalia ja 28 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä yhdeksän tehopistettä, neljä maalia ja viisi syöttöpistettä. Rich Peverley
Peverley oli varaamaton NHL-pelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005, jolloin pelasi ECHL:ssä South Carolina Stingraysin riveissä ja myös yhden ottelun AHL:ssä Portland Piratesin joukkueessa. Ennen tuota kyseistä kautta Peverley pelasi neljä edellistä kautta yliopistosarja NCAA:ta St. Lawrencen yliopistojoukkueessa, jossa kaudella 2000–2001 tuli ECAC:n mestaruus. Kaudeksi 2005–2006 Peverley siirtyi Nashville Predatorsin organisaatioon ja pelasi lähes koko kauden AHL-joukkue Milwaukee Admiralsissa. Hänelle kertyi myös 11 ottelua ECHL:n Reading Royalsista. Rem Murray
Murray pelasi vuodet 1996–2004 NHL:ssä Edmonton Oilersissa, New York Rangersissa ja Nashville Predatorsissa. Kausi 1998–1999, jolloin Murray pelasi Edmontonissa, on miehen NHL-uran paras. Hän teki 78 pelissä 21 maalia ja antoi 18 maaliin johtanutta syöttöä. Murray joutui lopettamaan uransa vuonna 2005, kun hänellä diagnisoitiin harvinainen niskaongelma (yksi dystonian muodoista). Murray kuitenkin palasi kaudeksi 2005–2006, mutta ei onnistunut saamaan pelipaikkaa Detroit Red Wingsistä koeajalla. Hän pelasikin lähes koko kauden AHL-liigan Houston Aerosissa, kunnes sai loppukaudesta pelipaikan Edmontonista. John Mitchell (jääkiekkoilija)
Mitchell varattiin OHL:ään Plymouth Whalersiin ensimmäisellä kierroksella 19. pelaajana. Hän pelasi viimeisellä kaudellaan Whalersissa joukkueen kapteenina. Willie O’Ree
O’Ree palasi kaudeksi 1956–1957 Ontariosta Quebeciin. Hän pelasi yhteensä kolme kautta Quebec Hockey Leaguen Quebec Acesissa. Aces teki kaudeksi 1957–1958 yhteistyösopimuksen NHL-joukkue Boston Bruinsin kanssa. Sen ansiosta O’Ree pääsi tekemään tammikuussa 1958 NHL-debyyttinsä, jolloin hänestä tuli NHL:n ensimmäinen tummaihoinen pelaaja. Roman Wick
Wickin pääsarjaura alkoi kaudella 2002–2003 kun hän pääsi pelaamaan Kloten Flyersin edustusjoukkueessa yhdeksän runkosarjaottelua. Kauden 2003–2004 Wick pelasi vielä Klotenissa ennen siirtymistään Pohjois-Amerikkaan WHL:n Red Deer Rebelsiin. Ottawa Senators varasi Wickin NHL:ään viidennellä kierroksella varausvuorolla 156. Ensimmäisellä kaudellaan Red Deerissä Wick teki tehot 32+38=70 66:ssa ottelussa. John Mitchell (jääkiekkoilija)
John Mitchell (s. 22. tammikuuta 1985) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Colorado Avalanchessa. Hän on Toronto Maple Leafsin viidennen kierroksen varaus . Rick Green
Green varattiin kaikista ensimmäisenä Washington Capitalsiin vuoden 1976 NHL-amatöörivarauksessa. Quebec Nordiques varasi hänet WHA-liigaan myös vuonna 1976 ensikierroksella, kymmenentenä. Hän voitti OHA 1976 Max Kaminsky Trophy -palkinnon liigan toimitusjohtajien äänestyksessä puolustajana. Hän on pelannut OHA:n London Knightsissa, sekä NHL:ssä seuroinaan Washington Capitals, Montreal Canadiens, Detroit Red Wings ja New York Islanders. Apuvalmentaja hän on ollut New York Islandersissa, Los Angeles Kingsissä ja Montreal Canadiensissa. Stanley Cupin hän voitti Montrealin kanssa 1986. Milan Michálek
Michálek sai NHL-varauksen vuonna , kun San Jose Sharks varasi hänet numerolla kuusi varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Hän teki debyyttinsä NHL-kaukaloissa syksyllä 2003, jolloin hän pelasi kaksi ottelua Sharksin riveissä ja teki maalin Edmonton Oilersia vastaan pelatussa avausottelussaan. Michálekin ensimmäinen kausi Pohjois-Amerikassa meni kuitenkin pilalle hänen toisessa NHL-pelissään saamansa polvivamman vuoksi. Hän yritti palata kentille vuoden 2004 alussa Sharksin silloisen farmijoukkueen Cleveland Baronsin riveissä AHL-liigassa, mutta joutui uudelleen sivuun seitsemän ottelun jälkeen polvivamman uusiuduttua. Bill Russell
William Felton ”Bill” Russell (s. 12. helmikuuta 1934 Monroe, Louisiana) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija ja koripallovalmentaja. Hän pelasi ammattilaisena NBA-seura Boston Celticsissä saavutettuaan sitä ennen olympiakultaa. Keskushyökkääjä Russell jäi joukkuepelien historiaan etenkin voittamiensa 11 ammattilaissarjan mestaruuden ansiosta: pohjoisamerikkalaisessa huippu-urheilussa hänen kanssaan tasoissa mestaruuksien määrässä on NHL:ssä pelannut jääkiekkoilija Henri Richard, joka voitti Montreal Canadiensin pelaajana 11 Stanley Cupia. Bill Russell voitti viidesti NBA:n arvokkaimman pelaajan palkinnon ja tuli valituksi 12 kertaa sarjan tähdistöön. Russell johti joukkueensa Celticsin 11 mestaruuteensa vain 13 kauden kuluessa. Bill Clement
Ennen seuraavaa kautta Philadelphia kauppasi Clementin Washington Capitalsiin vaihdossa ensimmäisen kierroksen avausvaraukseen, joka tulisi kyseisenä vuonna olemaan Mel Bridgman. Clement sai Capitalsissa kuitenkin vastuuta, ja hänet valittiin seuran kapteeniksi. 46 runkosarjaottelun jälkeen Clementin matka jatkui kuitenkin jälleen uuteen seuraan, tällä kertaa Atlanta Flamesiin vaihdossa Gerry Meehaniin. Atlantan joukkuemenestys ei ollut parhaalla mahdollisella tasolla, mutta Clement pelasi seurassa kenties NHL-uransa parhaimmat vuodet: hänet valittiin tuolloin kahdesti un, ja kaudella 1977-78 hän takoi NHL-uransa yhden kauden piste-ennätyksen tehtailemalla runkosarjassa tehopisteet 20+30=50. Tosin kaudella 1975-76 Clement teki yhteensä 54 tehopistettä, mutta kahdessa eri seurassa. 
Atlanta Flamesin kaikkien aikojen pistetilastoissa Clement on sijalla kahdeksan, sillä hän on Atlantassa pelaamissaan 297 ottelussa nakuttanut tehopisteet 69+107=176. Micheal Haley
Haley siirtyi 19. toukokuuta 2008 vapaana agenttina kahden suunnan sopimuksella New York Islandersiin. Kauden 2009–2010 aikana Haley teki debyyttinsä NHL:ssä New Jersey Devilsiä vastaan 10. huhtikuuta 2010. Hän tappeli ottelussa Rod Pelleytä vastaan. Ensimmäisen maalinsa NHL:ssä Haley teki 11. helmikuuta 2011 Pittsburgh Penguinsin maalivahti Brent Johnsonia vastaan. Saman ottelun aikana hän keräsi 39 rangaistusminuuttia. Michael Hutchinson
Hutchinson oli Winnipegin kakkosmaalivahtina kahden viikon ajan ennen NHL-debyyttiään 7. huhtikuuta 2014 Minnesota Wildia vastaan. Minnesota voitti ottelun 1–0. Hutchinson toimi Winnipegin aloittavana maalivahtina vielä kahdessa ottelussa. Hän sai tililleen uransa ensimmäisen voiton NHL:ssä, kun Winnipeg kukisti 10. huhtikuuta 2014 Boston Bruinsin rangaistuslaukauskilpailussa 2–1. Pudotuspeleihin hän palasi IceCapsin aloittavaksi maalivahdiksi, kun joukkue saavutti seurahistoriansa ensimmäisen finaalipaikan. Josh Hamilton
Hamiltonin baseballura alkoi alun perin Tampa Bay Raysin aloittelijajoukkueessa Princeton Raysissa vuonna 1999. Hän kuitenkin joutui ongelmiin huumeriippuvaisuuden ja loukkaantumisten kanssa, minkä seurauksena Hamilton vietti muutamia vuosia pelaamatta baseballia. Vuonna 2007 Hamilton valittiin Chicago Cubsiin, joka myi hänet edelleen Cincinnati Redsille. Hamilton ensimmäinen kausi Major Leaguessa oli menestyksekäs, ja hänet vaihdettiin kauden päätteeksi Texas Rangersiin Edinson Volquezia ja Daniel Ray Herreraa vastaan. Richard Šmehlík
Buffalo Sabres varasi Šmehlíkin viidennellä kierroksella, 97. varauvuorolla. Hän aloitti NHL:ssä kaksi vuotta myöhemmin ja edusti Sabresiä yhdeksän kautta, vuoteen 2002 asti. Kausista toisella (1993–1994) hän oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja uransa ennätyspisteillä (41 tehopistettä, 14 maalia ja 27 syöttöpistettä, 84:ssä runkosarjaottelussa) ja kausista kuudennella (1998–1999) hän pääsi pelaamaan Stanley Cupin loppuotteluissa. Mestaruus meni Dallas Starsille otteluvoitoin 4–2. Kaudella 1995–1996 Šmehlík oli kokonaan pelaamatta polvivammasta johtuen. Mike Ribeiro
Ribeiro jääkiekkoilijan ura alkoi QMJHL-liigan Rouyn Noranda Huskiesin joukkueessa. Kahden kauden jälkeen Ribeiro käväisi AHL:n playoffseissa. Joukkue oli Fredericton Canadiens. Playoffsien jälkeen Ribeiro palasi Rouyn Noranda Huskiesin joukkueeseen. Siellä hän kerkisi pelata vain kaksi ottelua, kunnes hän siirtyi Quebec Rempartsiin. Puolikkaan kauden jälkeen Ribeiro palasi takaisin AHL:ään, Quebec Citadellesin joukkueeseen, jossa Ribeiro pelasi vain kolme ottelua, kunnes Montreal Canadiens nosti Ribeiron edustusjoukkueeseensa. Wayne Simmonds
Los Angeles Kings varasi Simmondsin NHL:ään numerolla 61 toisella kierroksella ja hän aloitti ammattilaisuransa kaudella . Hän pelasi ensimmäisen NHL:n runkosarjaottelunsa 11. lokakuuta 2008, jolloin Kings kohtasi vierasottelussa San Jose Sharksin. Hän sai ottelussa peliaikaa 12 minuuttia ja kaksi sekuntia. Ensimmäisen NHL-maalinsa hän teki 14. lokakuuta Kingsin kotiottelussa Anaheim Ducksia vastaan. Simmonds teki Kingsin 1–2-kavennusmaalin ottelussa, joka päättyi joukkueen voittoon maalein 6–3.
Simmonds edusti Los Angeles Kingsiä kolme kautta. Näistä tilastojen valossa paras oli runkosarjakausi , jolla hän teki 40 tehopistettä, 16 maalia ja 24 syöttöpistettä, 78:ssa ottelussa ja saavutti plus-miinus-tilastossa joukkueensa parhaan lukeman, +22. Hänen on myös arvioitu olleen tuolla kaudella yksi joukkueensa parhaista puolustavista hyökkääjistä. Kesäkuussa 2011 Simmonds siirtyi Philadelphia Flyersiin osana pelaajakauppaa, jossa Flyers sai hänen lisäkseen Brayden Schennin ja toisen kierroksen varausvuoron , ja jossa Kingsiin siirtyivät Flyersin kapteenina toiminut Mike Richards ja Rob Bordson. William Schneider
Schneider aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1972–1975. Pittsburgh Penguins varasi hänet NHL:ään 1974 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 98. Samana vuonna Minnesota Fighting Saints varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 73. Vuonna 1975 Schneider liittyi Yhdysvaltojen maajoukkueeseen ja pelasi 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Kaudella 1976–1977 hän pelasi WHA:ssa, AHL:ssä, CHL:ssä ja SHL:ssä. Kaudet 1977–1979 hän pelasi kokonaan Milwaukee Admiralsissa IHL:ssä. Willie O’Ree
Bruins kauppasi O’Reen kesällä 1961 Montreal Canadiensiin. Hän pelasi vain EPHL-liigan Hull-Ottawa Canadiensissa, ja Montreal myi hänet marraskuussa 1961 WHL-liigassa pelanneeseen Los Angeles Bladesiin. Bladesia O’Ree edusti kuuden kauden ajan. Hän oli pelannut uransa alun vasempana laitahyökkääjänä, mutta Bladesin valmentaja Alf Pike siirsi hänet kaudella 1964–1965 oikeaan laitaan. Hän teki tuolla kaudella henkilökohtaisen maaliennätyksensä, 38 maalia. Mitch Mitchell
Alun perin lapsinäyttelijänä mainetta saanut Mitchell ryhtyi jazz- ja rhythm and blues -rumpaliksi soittaen muun muassa yhtyeissä Riot Squad ja Georgie Fame & The Blue Flames. Vuoden 1966 syksyllä hänelle tarjottiin paikkaa vasta perustetussa The Jimi Hendrix Experiencessä. Mitchellin ketterä ja omaperäinen rumputyöskentely vaikutti merkittävästi yhtyeen ainutlaatuisen soundin muotoutumiseen. Mitchelliä pidetäänkin yhtenä oman sukupolvensa parhaista rockrumpaleista ja yhtenä fuusiotyylin edelläkävijöistä. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Ensimmäisen täyden NHL-kautensa Mitchell pelasi 2001–2002. Puolustavan puolustajan roolissa pelaava Mitchell pelasi Wildin paidassa 68 runkosarjaottelua ja keräsi keskimääräisellä jääajalla mitaten kolmanneksi eniten vastuuta kaikista Wild-pelaajista Filip Kuban ja Ľubomír Sekerášin jälkeen, noin 21 ja puoli minuuttia ottelua kohden. Pisteitä hän sai 2001–2002 tililleen 13, kolme maalia ja kymmenen syöttöpistettä. Seuraavalla kaudella hän sai keskimääräisellä jääajalla mitaten neljänneksi eniten jääaikaa Minnesotan pelaajista (kokonaispeliajalla mitattuna toiseksi eniten Kuban jälkeen ja ennen kaksi ottelua vähemmän pelannutta Andrei Zjuzinia sekä 11 ottelua vähemmän pelannutta Brad Bombardiria). Tehopisteitä hän keräsi 69 pelaamassaan runkosarjaottelussa 14 (kaksi maalia ja 12 syöttöpistettä), ja plusmiinustilastossa hän sijoittui Wildin sisällä sijalle kolme Pascal Dupuis'n ja Bombardirin jälkeen lukemalla +13. Dale Mitchell
Kauden 2009–2010 Mitchell aloitti Toronto Maple Leafsin organisaatiossa ja farmijoukkue Toronto Marliesissa, mutta hän palasi kuitenkin yhdeksän ottelun jälkeen vielä Spitfiresiin, jonka varakapteeniksi Mitchell nousi. Hän voitti kauden päätteeksi jälleen sekä OHL:n mestaruuden että Memorial Cupin. Michael Raffl
31. toukokuuta 2013 Raffl teki vuoden mittaisen tulokassopimuksen Philadelphia Flyersin kanssa. Hänet siirrettiin harjoitusleirin päätteeksi AHL-joukkue Adirondack Phantomsin vahvuuteen, mutta vain kahden siellä pelatun ottelun jälkeen Raffl kutsuttiin takaisin Flyersin NHL-miehistöön, jossa hän teki NHL-debyyttinsä 12. lokakuuta 2013 Detroit Red Wingsia vastaan. NHL-uransa avausmaalin Raffl teki 9. joulukuuta 2013 Ottawa Senatorsin Craig Andersonin taakse. Kaikkiaan hän teki tulokaskautensa 2013–2014 aikana 68 runkosarjaottelussa tehot 9+13=22 ja seitsemässä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Maaliskuussa 2014 Raffl teki kaksivuotisen ja 2,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen Flyersin kanssa. Robert Reichel
Reichel pelasi NHL:ssä yhteensä 830 ottelua neljässä eri seurassa. Ennen NHL-uraansa hän ehti pelata myös kolme kautta Tšekkoslovakian pääsarjassa. Lisäksi hän kiekkoili urallaan myös Saksan DEL-liigassa ja Tšekin Extraligassa. Reichel lopetti uransa kesällä 2010. Hänen viimeinen joukkueensa oli Tšekin HC Litvínov, jossa hän myös aloitti uransa. Miles Wood
Kauden 2015–2016 Wood pelasi Boston Collegen yliopistojoukkueessa. Kauden jälkeen, huhtikuussa 2016 hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Wood teki NHL-debyyttinsä heti runkosarjan päätöskierroksella 9. huhtikuuta 2016 Toronto Maple Leafsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.06 minuuttia. Bill Clement
Clementin ura alkoi junioriliiga Ontario Hockey Leaguen Ottawa 67's:ssä, jossa hän pelasi yhteensä kolme kautta. Viimeisellä juniorikaudellaan Ottawassa Clement takoi 54 ottelussa tehopisteet 19+36=55, joten hyvin sujuneen kauden jälkeen Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään toisella kierroksella varausnumerolla 18. Dale Mitchell
Toukokuussa 2012 Mitchell oli ystävänsä Brett Parnhamin kanssa viikon koeajalla SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksen jääleirillä. Hän jäi kuitenkin ilman jatkosopimusta ja siirtyi kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan Dornbirner EC:hen. Mitchell oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+26=39. Kauden 2013–2014 kynnyksellä hän teki sopimuksen ECHL-joukkue San Francisco Bullsin kanssa. Kesken kauden, helmikuussa 2014 Mitchell siirtyi sieltä South Carolina Stingraysin riveihin. Willie O’Ree
O’Ree alkoi pelata jääkiekkoa kolmevuotiaana, ja seuratoimintaan hän liittyi viisivuotiaana. Hän innostui lajista ja pelasi säännöllisesti takapihansa kaukalossa. O’Ree oli 14-vuotias, kun hän seurasi parikymppistä isoveljeänsä ensimmäiseen joukkueeseensa. O’Ree pelasi 15-vuotiaana Fredericton Falconsissa New Brunswickin amatööriliiton pudotuspeleissä. Richard Matvichuk
Matvichuk sai NHL-varauksen vuonna 1991, kun Minnesota North Stars varasi hänet numerolla kahdeksan ensimmäisellä kierroksella. Ensimmäisellä NHL-kaudellaan, 1992–1993, hän esiintyi North Starsin kokoonpanossa 53:ssa NHL:n runkosarjaottelussa, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Plusmiinustilastossa hän jäi pakkasen puolelle lukemalla –8. Seuraavat kaksi kautta Matvichuk pelasi pääosin Dallas Starsin (North Stars siirtyi vuonna 1993 Dallasiin) silloisessa farmiseurassa, IHL-liigan Kalamazoo Wingsissä, jonka riveissä hän oli pelannut ensimmäiset ottelunsa jo kaudella 1992–1993. Doug Messier
Messier aloitti pelaajauransa Edmontonissa Oil Kings -joukkueessa Western Canada Junior Hockey Leaguessa vuonna 1954. Vuosina 1956—1961 Messier pelasi amatöörikiekkoa Central Alberta Hockey Leaguessa ensin Edmonton Oil Kingsien ja myöhemmin Lacombe Rocketsien riveissä. Vuodesta 1960 alkaen Messier siirtyi pelaamaan ammattilaisena Western Hockey Leaguen Seattle Totemsin riveihin. Seattlessa pelejä kertyi tilille vain viisi kappaletta. Täysipainoisesti ammattilaisura alkoi sykysyllä 1961 Edmonton Flyersin riveissä. Siellä Messier pelasi kaksi täyttä kautta ennen siirtymistään AHL:n Pittsburgh Hornetsin riveihin. AHL:ssa Messier pääsi pelaamaan kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä. Tilille kertyi myös 16 ottelua Indianapolis Capitolsin ja Cincinnati Wingsien riveissä CPHL:ssa ennen paluuta länsirannikolle. Messier pelasi kauden loppuun Portland Buckaroosin riveissä. Myös viisi seuraavaa kautta kuluivat Portlandissa. Kauden 1969—1970 Messier toimi Alberta Senior Hockey Leaguen Edmonton Monarchsien pelaaja-valmentajana ja lopetti sitten peliuransa. Seuraavalla kaudella Messier toimi joukkueen täysiaikaisena päävalmentajana. Zack Mitchell
Mitchell pelasi kaudella 2008–2009 Toronto Marlborosin junioreissa, jonka jälkeen Guelph Storm varasi hänet 71. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2009. Mitchell siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2009–2010. Hänen ensimmäinen kautensa toi siellä runkosarjassa kymmenen tehopistettä. Kaudella 2010–2011 Mitchell teki runkosarjassa 19 tehopistettä. Kaudella 2011–2012 hän oli tehoilla 37+38=75 Stormin paras pistemies ja maalintekijä. Mitchell myös jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Matthew Finnin kanssa. Kaudella 2012–2013 hän nousi Stormin varakapteeniksi ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 22+34=56. Rick Hampton
St. Catharinesin nuori joukkue kuitenkin hajosi, kun NHL ja WHA päättivät keskinäisen kilpailunsa vuoksi varata myös alaikäisiä pelaajia kesällä 1974. Kansas City Scouts varasi Paiementin toisella vuorolla ja California Golden Seals Hamptonin kolmannella. Hampton siirtyi heti ammattilaiseksi vain 18-vuotiaana ja lokakuussa 1974 hän pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä Sealsissä. Hän pelasi kaudella 78 ottelua ja kauden päätteeksi hänet valittiin joukkueensa suosituimmaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella Hampton pelasi 73 peliä, joissa teki 51 tehopistettä. Seals oli kuitenkin NHL:n huonoimpia joukkueita, ja sillä oli taloudellisia vaikeuksia. Kesällä 1976 joukkue muutti Clevelandiin ja otti uudeksi nimekseen Cleveland Barons. Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
NHL-kauden peruuttaneen työsulun jälkeen Mitchell palasi kentille kaudella 2005–2006 ja aloitti kauden Minnesota Wildissa. Maaliskuussa 2006, 64 Wildin riveissä pelatun runkosarjaottelun jälkeen, hänen pelaajaoikeutensa siirtyivät Dallas Starsille kaupassa, jossa Stars sai lisäksi toisen kierroksen varausvuoron vuonna ja jossa Wildiin siirtyivät Martin Škoula ja Shawn Belle. Yhteensä Mitchell pelasi kaudella 2005–2006 80 NHL:n runkosarjaottelua, joissa syntyi kymmenen tehopistettä, kaksi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä, ja viisi pudotuspeliottelua, joissa hän jäi ilman tehomerkintöjä. Hänen jääaikakeskiarvonsa oli runkosarjassa neljännen kerran peräkkäin yli 20 minuuttia, 20 minuuttia ja 50 sekuntia. Dwight Helminen
Helminen liittyi 15-vuotiaana NAHL-liigan Detroit Compuware Ambassadorsin joukkueeseen, ja pelasi kaksi vuotta ennen yliopistouraansa USHL-junioriliigan USNTDP-ohjelmassa. Helminen pelasi Michiganin yliopiston joukkueessa yliopistosarjassa, jossa hänet valittiin sarjan parhaaksi puolustavaksi hyökkääjäksi . Edmonton Oilers varasi Helmisen vuoden NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 244. Sittemmin hänet myytiin New York Rangersiin vaihdossa Petr Nedvědiin ja Jussi Markkaseen Rangersin saadessa lisäksi Stephen Valiquetten ja toisen kierroksen varausoikeuden . Helminen aloitti ammattilaisuransa Rangersin farmijoukkueissa Charlotte Checkersissä (ECHL) ja Harford Wolf Packissa (AHL) . Willie Mitchell (jääkiekkoilija)
Kesällä 2006 Mitchell siirtyi vapaana pelaajana kotiprovinssinsa seuran Vancouver Canucksin riveihin nelivuotisella sopimuksella. Ensimmäisellä runkosarjakaudellaan Canucksissa hän pelasi keskimäärin yli 22 minuuttia ottelua kohden, mikä oli joukkueen kolmanneksi suurin lukema yli 24:n minuutin jääaikakeskiarvon saavuttaneiden Mattias Öhlundin ja Kevin Bieksan jälkeen. 20 ottelua runkosarjassa sivussa ollut Mitchell keräsi kauden aikana 11 tehopistettä, maalin ja 10 syöttöpistettä. Keväällä 2007 hän pelasi kolmannen kerran urallaan NHL:n pudotuspeleissä. Hän pelasi Canucks-vuosinaan pudotuspeleissä myös kaudella 2008–2009. Hän saavutti tuolla kaudella myös NHL-uransa silloisen piste-ennätyksen, 23 tehopistettä (kolme maalia ja 20 syöttöpistettä), ja plusmiinusennätyksen, +29. Canucks pääsi pudotuspeleihin seuraavan kerran kaudella 2009–2010, mutta Mitchell ei niissä pelannut tammikuussa 2010 saamansa aivotärähdyksen vuoksi. Nick Leddy
Kauden 2009–2010 Leddy pelasi Minnesotan yliopistojoukkueessa. Helmikuussa 2010 Minnesota Wild kauppasi hänen oikeudet sekä Kim Johnssonin Chicago Blackhawksiin vaihdossa Cam Barkeriin. Leddy teki heinäkuussa 2010 kolmivuotisen ja 2,7 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen Blackhawksin kanssa. Hänen kautensa 2010–2011 on kulunut pääasiassa AHL-joukkue Rockford IceHogsissa, mutta Leddy on debytoinut myös Blackhawksin NHL-joukkueessa. Hän teki NHL-debyyttinsä 8. lokakuuta 2010 Colorado Avalanchea vastaan ja ensimmäinen NHL-maali syntyi 11. lokakuuta 2010 Buffalo Sabresia vastaan. Yhteensä Leddy pelasi NHL:ssä 46 runkosarjaottelua tehoin 4+3=7 sekä seitsemän playoff-ottelua ilman tehopisteitä.