Kuka keksi Suomi konepistoolin?
Suomi-konepistooli
Suomi-konepistooli on Aimo J. Lahden vuonna 1922 suunnittelema avoimelta lukolta ampuva massasulkutoiminen konepistooli, jota Tikkakoski Oy valmisti vuosina 1931–1953 kaikkiaan noin 80 000 kappaletta. Lahti suunnitteli sen Bergmann MP18 -konepistoolin pohjalta, ja sitä valmistettiin lisenssillä myös Ruotsissa, Tanskassa ja Sveitsissä. Suomi-konepistooli
Aimo Lahti suunnitteli aseen ensimmäisen mallin Bergmann MP18 -konepistoolin pohjalta vuonna 1922. Asetta valmistettiin lisenssillä myös Ruotsissa, Tanskassa ja Sveitsissä.
Videopelikulttuurin historia Suomessa
ESKO-matematiikkakonetta kehittäneet diplomi-insinööri Hans Andersin kollegoineen rakensi vuonna 1955 Nim-pelikoneen, joka oli lahja Rolf Nevanlinnalle hänen 60-vuotissyntymäpäivänään. Nevanlinna ei laitetta juuri käyttänyt, mutta sitä esiteltiin 1960-luvulla muun muassa Kaapelitehtaalla eletroniikka- ja radioalan messuilla Aapeli-nimellä. Aapeli oli ensimmäinen suomalainen digitaalinen pelilaite, ja myös usealle suomalaiselle heidän ensimmäinen näkemänsä sellainen. 
ESKO-koneen kanssa Suomen ensimmäisestä elektronikoneen tittelistä kilpaili myös Postisäästöpankin IBM 650 -kone Ensi, joka otettiin käyttöön vuonna 1958. IBM toi maahan liikkeenjohdollisia pelejä, joilla valmennettiin yritysjohtoa ja myöhemmin myös opiskelijoita. Pelitapahtumista tuli hyvin suosittuja osallistujien keskuudessa. 1960-luvun lopulla julkaistuissa peleihin liittyvissä oppaissa suositeltiin muun muassa huolehtimaan pelaajien viihtyvyydestä virvokkeita tarjoamalla. Saarikosken ja Suomisen mukaan näistä IBM:n liikkeenjohtopelitapahtumista voi hakea ”yhtymäkohtia myöhempiin roolipelisessioihin ja lähiverkkotapahtumiin, joissa eläytymisellä, viihtymisellä ja -- kilpailullisuudella on suuri merkitys”. Myös puolustusvoimat käytti johtamissimulaattoreita, ja ensimmäinen sotaskenaariopeli esiteltiin vuonna 1973. Vilho Nenonen
Nenonen kutsuttiin ylipäällikkö Mannerheimin joukkoihin Suomeen. Helmikuun alussa Nenosen tykeillä taisteltiin venäläisiä vastaan Oulussa. Hänellä oli käytössään kaksi tykkiä, joista kuitenkin vain toista voitiin käyttää. Kenraali Mannerheim ylensi Nenosen everstiksi ja nimitti hänet tykistön tarkastajaksi. Nenosella oli käytössään tällöin 58 tykkiä. Myöhemmin Tampereen valtauksen sotasaalis oli 42 ja Viipurin valtauksen yli 300 tykkiä. Itsenäisen Suomen tykistön peruskalusto oli koossa. Konepistooli
Konepistoolit otettiin käyttöön ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa lähinnä juoksuhautojen vyöryttämisessä. Toisen maailmansodan aikana jalkaväen tulivoiman tarve lisääntyi nopeasti ja joukkoja aseistettiin lisääntyvässä määrin konepistooleilla. Sittemmin rynnäkkökiväärin käyttöönotto on korvannut lähes kokonaan konepistoolit ja ne ovat jääneet lähinnä erikoisjoukkojen aseiksi. Madsen M50
Madsen M50 on tanskalaisen Dansk Industri Syndikatin suunnittelema ja valmistama massasulkutoiminen 9 mm Parabellum/Luger kaliiperinen konepistooli. Lapin jääkäripataljoona
Sotamarsalkka Mannerheimin lahjoittamat konepistoolit oli tarkoitettu taisteluaseiksi eivätkä miksikään museotavaraksi. Niinpä jo vajaata viikkoa myöhemmin konepistoolien luovuttamisesta, kun jääkäri Reijo Nieminen oli aseveikkojensa kanssa 20.7.-41 partiomatkalla Ilomantsin Leppävaarassa, hän kaatui ja katosi. Hänen mukanaan partiomatkalle jäi konepistooli 16775. Jääkäri Nieminen kuului 1. Komppaniaan, niinpä tuo edellä esittämäni konepistoolien jako eri komppanioille saattaa olla virheellinen. Hyökkäysvaiheen aikana kunniakonepistoolien kantajat vaihtuivat joko kaatumisen tai haavoittumisen myötä. Ainakin 1. Komppanian kersantti Yrjö Nieminen kuoli 23. KSOs:ssa 4.8.1941. Samoin 4. Komppanian jääkäri Arvo Vehmanen kaatui Pertjärven suunnalla 16.10.1941. Kumpikin tiedetään olleen kunniakonepistoolin kantaja. Kummassakaan tapauksessa konepistoolia ei menetetty. Myöskään muita kunniakonepistoolien menetyksiä ei hyökkäysvaiheen aikana tapahtunut. Jali Timari
Tunnetuin Timarin suunnittelemista aseista oli Jatimatic-konepistooli (sanoista Jali Timari Automatic). Timarista tuli Tampereen Asepaja Oy:n (TAP) pääosakas ja johtaja hänen ja toisen tamperelaisen asesuunnittelijan, Torsti Laaksosen tultua yrityksen osakkaiksi vuonna 1976. Yrityksen perustaja Niilo Lahtinen oli kuollut 1968. Tampereen Asepaja alkoi tuolloin suunnitella omaa asevalmistusta. Asepajan tiloissa Hatanpäänvaltatiellä toimi myös toinen Timarin omistama yritys "Muovi ja Muotti Oy" (myöhemmin "Icaplast Ky/Oy"). Muita Timarin suunnittelemia aseita olivat luodikko Finnrifle sekä yhdessä Laaksosen kanssa suunnittellut Finnbiathlon-ampumahiihtopienoiskivääri ja Lakelander-luodikko. PP-2000
PP-2000 (venäjäksi: ПП-2000) on KBP:n kehittämä konepistooli. Se esiteltiin julkisesti ensimmäisen kerran Interpolytech-2004 näyttelyssä Moskovassa. Suomi-konepistooli
Kun Vilho Pentikäinen paljastui vakoilijaksi vuonna 1933, kävi ilmi, että hän oli välittänyt Suomi-konepistoolin mallin Neuvostoliittoon. Suomen Leijona
Suomen Leijona on kertatulta ampuva tarkkuuspienoiskivääri. Se on pisimpään sarjavalmistuksessa ollut suomalainen asemalli, ja sitä valmistettiin vuosina 1930–1979. Eri malleja on noin 20 kappaletta. Kilpa-aseena se oli maailman paras 1930–1940-luvuilla ja käyttökelpoinen kilpa-ase vielä 1980-luvun alkuun. Hyvistä materiaaleista tehtynä sekä oivallisesti suunniteltuna ase kelpaa yhä mainiosti harjoitteluaseeksi. Uziel Gal
Uziel "Uzi" Gal (hepreaksi: עוזיאל "עוזי" גל), oikealta nimeltään Gotthard Glass (15. joulukuuta, 1923 – 7. syyskuuta , 2002) oli saksanjuutalainen asesuunnittelija, joka parhaiten tunnetaan Uzi-konepistoolin kehittäjänä.
Gal syntyi Weimarissa, Saksassa. Kansallissosialistien noustua Saksassa valtaan vuonna 1933 Gal muutti Englannin kautta Palestiinaan vuonna 1936. Vuonna 1943 Gal pidätettiin laittomasta aseen hallussapidosta ja tuomittiin kuuden vuoden vankeusrangaistukseen. Hänet vapautettiin vuonna 1946. 7,62 ITKK 31 VKT
1920-luvulla Suomi oli vasta itsenäistynyt, ja suurin osa armeijan kalustosta oli vanhan Tsaarin Venäjän perua. Kalustossa oli vain vähän ilmatorjunta-aseita ja nekin olivat vanhentuneita. Osana suunnitelmaa parantaa ilmatorjunta-aseistusta päätettiin kehittää jalkaväen Maxim-konekivääreitä tehokkaampia erityisesti suunniteltuja ilmatorjuntakonekivääreitä. Vuosien 1930-1934 kehityssuunnitelma määritteli tarpeeksi 125 raskasta 13,2 mm konekivääriä ja 125 7,62 mm konekivääriä. Aseiden suunnitteleminen annettiin Aimo Lahden tehtäväksi. Sten (konepistooli)
Sten on toisen maailmansodan aikana suunniteltu ja valmistettu brittiläinen konepistoolimalli. Se on toimintamekanismiltaan massasulkuinen, avoimelta lukolta kerta- ja sarjatulta ampuva ja 9×19 mm Parabellum/Luger-kaliiperinen. Sten-nimi tulee aseen pääsuunnittelijoitten, "Ministry of Supply"n (varusteluministeriön) Woolwich Arsenalin suunnitteluosaston tarkastajan, majuri Reginald Sheperdin, valtion asetehtaan Royal Small Arms Factoryn (RSAF Enfield) vanhemman suunnittelijan, Harold Turpinin ja asetehtaan tunnuksen ENfield alkukirjaimista; aseen virallinen nimitys oli Machine Carbine N.O.T.40/1. Tikkakoski (yritys)
Vuonna 1930 rauta ja puu jäivät pois yrityksen nimestä. Nimi lyheni Tikkakoski Oy:ksi. Merkittäväksi omistajaksi tuli saksalainen asekauppias Willi Daugs. Tehdasta oli vuodesta 1927 lähtien johtanut Oscar Östman.
Tarkkuuspienoiskivääri Skohan Tikka suunniteltiin ja otettiin tuotantoon 1930 ja Suomi-konepistooli 1931.
Yrityksen nimi vaihtui kaksikieliseksi Oy Tikkakoski Ab:ksi vuonna 1933. Tuotantoon otettiin konekiväärin patruunavyöt ja seuraavana vuonna konekivääri Maxim-09. Suomi-konepistooli
VTT ja Keksintösäätiö ovat arvioineet Suomi-konepistoolin erääksi merkittävimmistä suomalaiskeksinnöistä. Se oli kevyempi, tehokkaampi ja toimi varmemmin kuin edeltäjänsä. Suomi-konepistoolia pidettiin osatekijänä siihen, että Suomen lukumäärältään pienemmät joukot pärjäsivät talvisodassa puna-armeijaa vastaan. Se oli puolustusvoimien käytössä vuodesta 1932 aina rynnäkkökiväärien yleistymiseen saakka. Jakovahvuuksissa ase oli vielä 1990-luvulle asti ja varastoissa vuoteen 2007. Stetškin-pistooli
Stetškin-pistooli on venäläinen automaattipistooli, jolla voi ampua kerta- ja sarjatulta. Pistooli sai nimensä kehittäjältään, Igor Stetškiniltä. Boforsin 40 millimetrin ilmatorjuntakanuuna
Vuonna 1937 suomalainen asiantuntijoista koostuva ryhmä kävi Karlskronan tehtailla tutustumassa Boforsin 40 mm:n ilmatorjuntatykkiin. Suomalaiset olivat suunnitelleet oman tykkitehtaan (Valtion tykkitehdas) perustamista ja sen suunniteltiin aloittavan myös 40 mm:n ilmatorjuntakanuunan valmistamisen. Asiantuntijaryhmä totesi aseen sopivan suomalaisten suunnitelmiin ja Suomi hankkikin samana vuonna aseen valmistuslisenssin. Lahti-Saloranta M/26
Aseen pääsuunnittelijana toiminut Aimo Lahti kehitteli samaan aikaan myös Suomi-konepistoolia, ja aseet muistuttavatkin toimintatavoiltaan hieman toisiaan. Vaikkei Lahti-Saloranta pikakivääri ollut yhtä luotettava kenttäolosuhteissa kuin esimerkiksi venäläinen Degtjarjov DP-27, tutummin ”Emma”, se säilyi Suomen Puolustusvoimain koulutuskäytössä 1970-luvulle asti. PSS-pistooli
PSS-pistooli tai MSS "VUL"  on viimeisin Neuvostoliiton äänettömien pistoolien kehitysprojektin tuotos. Pistooli kehitettiin 1980-luvulla ja ensimmäisenä KGB Spetsnaz sai käyttöönsä kyseisen pistoolin. Jatimatic
Jatimatic (alkuperäinen kirjoitusasu JaTiMatic) on suomalaisen Jali Timarin 1970-luvulla suunnittelema 9 × 19 mm patruunaa käyttävä konepistooli, niin sanottu yhden käden rekyylitön massasulkuase. Jatimaticista tekee erikoisen sen rakenne, joka ehkäisee tehokkaasti rekyylistä johtuvaa piipunsuun nousemista: laukaistessa lukon palautusjousi liikkuu taakse yläviistoon, seitsemän asteen kulmaan piippuun nähden. Tikkakoski (yritys)
Sotavuosina Oy Tikkakoski Ab valmisti konepistooleita ja -kivääreitä sekä kiväärinpiippuja. Yhtiö tuotti "keskikaliiperien" patruunoita lentokoneen konekiväärien 12.7 mm:stä panssarintorjuntakiväärien 20 mm:iin.
Sodan päätyttyä Oy Tikkakoski Ab katsottiin rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti ns. saksalaisomaisuudeksi, joka oli luovutettava Neuvostoliiton haltuun, koska yhtiön omistuksesta merkittävä osa oli saksalaisella Willi Daugsilla. Omaisuuden luovutusta varten perustettiin erityinen toimielin, Ulkomaisen omaisuuden hoitokunta. Pistooli
1900-luvun alussa John Moses Browning suunnitteli ns. keikkapiippumekanismin. Tätä lyhytrekyyliperiaatteeseen perustuvaa ratkaisua käytettiin ensimmäisenä Colt M1911 pistoolissa, joka on nykyaikaisen automaattipistoolin kantaisä. Tätä legendaarista pistoolia valmistetaan edelleen. Viimeisin muutos oli muovin käyttö pistoolin rungon materiaalina. Laajamittaisesti polymeeriseosta käytettiin ensin Glock 17 -pistoolissa. Arvo Ojala
Ojala sai patentin suunnittelemalleen pistoolikotelolle, joka mahdollistaa aseen nopean esiinvedon. Sitä käyttivät keksijän mukaan nopeuskilpailijoiden lisäksi 1960-luvun alussa monet poliisilaitokset Yhdysvalloissa. Stetinin M-16
Suomen ilmavoimat sai käyttöönsä sisällissodassa viisi venäläisten jättämää konetta sekä runsaasti varaosia. Osista koottiin myöhemmin yksi kone lisää. Koneet olivat jo käyttöön otettaessa huonokuntoisia. Luutnantti Väinö Mikkola yritti kuljettaa Stetinin-koneella senaatin puheenjohtajan Svinhufvudin Helsingistä Vaasaan helmikuussa 1918, lento jouduttiin kuitenkin keskeyttämään moottorihäiriön takia. Farmaneiksi Suomessa kutsuttuja koneita käytettiin ilmavoimissa vuoteen 1923 asti. Suomen ensimmäinen laskuvarjohyppy tehtiin 17. kesäkuuta 1922 M-16-koneesta, hyppääjä oli E. Erho. Vakoilu
Suomea vastaan toimineista vakoojista kuuluisin ja aikansa merkittävin vakoilija Neuvostoliitolle oli Vilho Pentikäinen. Hän muun muassa luovutti Suomi-konepistoolin piirustukset Neuvostoliitolle. Pentikäinen paljastui valokuvatessaan salaisia asiakirjoja ja hän loikkasi nopeasti Neuvostoliittoon. Konetykki
Konetykki eli pikatykki on räjähtäviä ammuksia eli kranaatteja ampuva asejärjestelmä, jolla voidaan ampua sarjatulta. Toisin sanoen aseen lataaminen ja laukaiseminen tapahtuu automaattisesti. Raskaammat automaattilatauksella varustetut tykit, kuten esimerkiksi taistelupanssarivaunujen pääaseet eivät ole konetykkejä, sillä niille on tyypillistä yksittäislaukaisu sekä hitaampi tulinopeus. Ensimmäinen konetykki oli Hiram Maximin 1880-luvun lopussa suunnittelema 37 mm Q.F. 1 pounder eli ”pom-pom”. Stetškin-pistooli
Stetškin-pistooli oli alun perin suunniteltu käyttämään 7.62x25mm Tokarev -patruunaa. Suunnittelija Igor Stetškin kuitenkin vaihtoi pistoolin kaliiperin 9mm Makarov kaliiperiin, sillä oli selvää, että 9mm Makarov tulisi olemaan puna-armeijan tuleva "vakiokaliiperi" pistooleille. Vuonna 1951 Stetškin- ja Makarov-pistoolit lisättiin Neuvostoliiton armeijan arsenaaliin korvaamaan jo vanhentuneen Tokarev-pistoolin. Konekivääri
Syntyjään yhdysvaltalaisen, sittemmin Isoon-Britanniaan muuttaneen Hiram Maximin vuonna 1883 keksimää Maxim-konekivääriä pidetään ensimmäisenä varsinaisena konekiväärinä, kun perusteena pidetään sitä, että lataus tapahtuu edellisen laukauksen rekyylistä (automaattisesti), eikä käsin tai mekaanisesti. Koska piippu oli vesijäähdytetty, aseessa ei kuumenemisen takia tarvittu useita piippuja ja siitä saatiin siksi kevyempi. Maximin ase pystyi samaan tulivoimaan kuin sata kiväärimiestä. Owen-konepistooli
Owen on Australiassa toisen maailmansodan aikana valmistettu, Evelyn Owenin (1915 - 1949) vuonna 1939 suunnittelema konepistooli. Owen -konepistoolia valmistettiin Lysaghts Newcastle Worksin tehtaalla Port Kemblassa vuosien 1942 - 1944 välillä Mark 1-42, Mark 1-43 (tai Mark 1 Wood butt (puutukki)) ja Mark 2 malleina noin 50 000 kappaletta. Yrjö Koskinen (jääkäri)
Yrjö Mikael Koskinen () oli suomalainen jääkärimajuri. Hänet tunnetaan asesuunnittelija Aimo Lahden aisaparina, joka suunnitteli muun muassa Suomi-konepistoolin rumpulippaan. Erma Maschinenpistole 1935
Erma Maschinenpistole 1935 (EMP-35) ("tunnetaan myös ranskalaisella nimellä PM Erma Mle 1935 ja espanjalaisella nimellä WFP Mle 41/44") on saksalainen konepistooli. Aseen kehitti saksalainen asesuunnittelija Heinrich Vollmer ja sitä valmisti vuosina 1930 - 1938 asevalmistaja Erma Werke. Asetta valmistettiin lähinnä vientiin ja sitä käyttivät muun muassa espanjalaiset, ranskalaiset ja jugoslavialaiset joukot. Erma Werken lisäksi asetta valmistettiin lisenssillä Espanjassa A Coruñassa sijaitsevassa asepajassa. Ennen toista maailmansotaa asetta käytettiin taistelukäytössä ainakin Espanjan sisällissodassa. Bergmann Simplex
Bergmann Simplex on vuonna 1901 patentoitu itselataava pistooli. Asetta valmistettiin pieni määrä Itävallassa, mutta vuonna 1904 sen lisenssi myytiin Belgiaan, jossa oikeudet ostanut tehdas valmisti sitä huomattavia määriä aina vuoteen 1914 asti, jolloin tuotanto lopetettiin. Aseen suunnitteli saksalainen Theodor Bergmann. Yrjö Koskinen (jääkäri)
Keski-Suomen rykmentissä hän työskenteli yhdessä asemestari Aimo Lahden kanssa Suomi-konepistoolin suunnittelu- ja valmistustyössä. Hänet määrättiin 1. tammikuuta 1927 alkaen ylimääräiseksi ja 17. elokuuta 1928 alkaen vakinaiseksi tavarantarkastajaksi Puolustusministeriön taisteluvälineosaston tavarantarkastustoimistoon. Koskisen omaa suunnittelutyötä on armeijan käyttöönottama konepistoolin rumpulipas. John Taliaferro Thompson
John Taliaferro Thompson (31. joulukuuta 1860 - 21. kesäkuuta 1940) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri, joka tunnetaan parhaimmiten Thompson-konepistoolin luojana. Puukko
Suomalaisen veitsen pohjalta kehitettiin puna-armeijan käyttöön mallin vuonna 1940 tiedustelijan veitsi NP-40 ja armeijan veitsi NA-40, joiden eri mallit olivat Varsovan liiton joukkojen käytössä 1960-luvulle asti. Rynnäkkökivääri
Ensimmäinen rynnäkkökivääriä muistuttava ase oli venäläinen Vladimir Fjodorovin suunnittelema "Avtomat Fjodorova". Se käytti japanilaista 6,5 × 50 millimetrin kivääripatruunaa ja sillä pystyi ampumaan myös sarjatulta. Asetta valmistettiin 3200 kpl ja sitä käytettiin vähäisesti ensimmäisessä maailmansodassa. Näiden varhaisten kokeilujen jälkeen rynnäkkökiväärin kehittäminen jäi joksikin aikaa ja kevyen sarjatuliaseen tehtävä jäi konepistoolille. Heinrich Vollmer
MP-40:n lisäksi Vollmer suunnitteli muun muassa Erma Maschinenpistole 1935 -konepistoolin. Willi Daugs
Daugs hankki vuonna 1930 Oy Transbaltic Ab-nimisen bulvaaniyhtiön lukuun vajaan 40% osuuden Tikkakoski Oy:n asetehtaasta, joka valmisti muun muassa Suomi-konepistooleita. Hän muutti Suomeen asumaan vuonna 1937 ja osti Otto Ehrichin kanssa osake-enemmistön Tikkakoskesta vuonna 1938 Wilhelm Bensowilta ja kauppaneuvos Krogiuksen perikunnalta, jolloin Transbaltic omisti asetehtaasta 77%. Vuonna 1941 hän osti Hämeenlinnan lähellä sijainneen Vanajanlinnan kartanon itselleen asunnoksi. Hänellä oli asunto myös Kulosaaressa, silloisessa Vilho Sjöströmin kuja 3:ssa. Daugs oli jo vuonna 1937 ostanut Inkoosta Lövön saaren, jonka edustalle ankkuroidussa veneessään hän usein vietti aikaa. Daugs oli yhdessä Joseph Veltjensin kanssa järjestämässä Suomen aseostoja Saksasta toisen maailmansodan aikana. Daugs ja hänen vaimonsa Anna-Luisa saivat Suomen kansalaisuuden vuoden 1944 aikana. Siitä huolimatta Daugs pakeni vuoden 1944 välirauhan solmimisen jälkeen Suomesta Ruotsiin ja hänen maahan jäänyt omaisuutensa (muun muassa asetehdas, Vanajanlinna, Lövön saari) luovutettiin saksalaissaatavina Neuvostoliiton haltuun. Mannlicher M1901
Mannlicher M1901 on itävalta-unkarilainen puoliautomaattipistooli, jonka suunnitteli asesuunnittelija Ferdinand von Mannlicher. Steyerin asetehdas valmisti ensimmäiset Mannlicherin suunnitelemat pistoolit vuonna 1894. Asetehdas aloitti M1901:n valmistuksen vuonna 1901. Aseen pohjalta on kehitetty vuonna 1905 Mannlicher M1905 -versio, jota käytettiin Argentiinassa nimellä "Modelo 1905". Vilho Nenonen
Petäjä opetti menetelmää oppilailleen ja tarkistutti sen toimivuuden kovapanosammunnoissa. Hänen esimiehensä, Maaselän Ryhmän tykistökomentaja eversti Eino Honko kävi huhtikuun lopulla Päämajassa esittelemässä menetelmää tykistön tarkastajalle kenraali Nenoselle. Tämä kutsui Petäjän itsensä Päämajaan esittelemään keksintöään. Kenraali Nenonen määräsi tykistökäskyllään nro 11, 12. heinäkuuta 1943 korjausmuuntimen otettavaksi käyttöön. 
Samalla keksintö ja sen oikea keksijä julistettiin salaisiksi sodan loppuun saakka. Suomalaiset salasivat korjausmuuntimen myös saksalaisilta kanssasotijoiltaan. Keksintö ei enää ollut salainen Nenosen käskystä 25. huhtikuuta 1945 jälkeen. Carl Gustav m/45
Toisen maailmansodan aikana tapahtunut kehitys konepistoolien massavalmistustekniikassa ja sen myötä niiden yleistyminen jalkaväkiaseistuksessa sai Ruotsinkin etsimään uutta nopeasti ja halvalla suurissa määrissä valmistettavaa konepistoolimallia. Vuonna 1944 koekäyttöön otettiin Carl Gustafs stads Gevärsfaktorin ja Husqvarnan ("FM44 HVA") konepistoolit. Molemmat aseet suoriutuivat hyvin koekäytöstä, mutta vuonna 1945 Ruotsin armeijan uudeksi konepistooliksi valittiin Carl Gustafin ase. Aimo Lahti
Tikkakoski oli tunnettu aseistaan ja sen Suomi-konepistooli oli hyvin tunnettu ja sitä pidettiin aikoinaan yhtenä maailman parhaimmista konetuliaseista, ja se oli merkittävä ase Suomen armeijalle sen taisteluissa talvi- ja jatkosodassa. Suomi-konepistooleita oli kesään 1944 mennessä valmistettu Suomen armeijalle lähes 53 000. Vuosien 1931 ja 1953 välisenä aikana sitä valmistettiin yli 80 000 kappaletta. Suurin sarjanumero on kirjojen mukaan 81 500, mutta niitä löytyy sarjanumeroilla, jotka ovat yli 100 000. Tämä johtuu siitä, että Puolustusvoimat kasasi varikkotyönä Tikkakosken osista Suomi-konepistooleita, koska he olivat huolissaan, saako Tikkakoski tehtyä niitä tarpeeksi. Näissä aseissa numerointi aloitettiin 100 000:sta, jotta Tikkakosken ja asevarikoiden kasaamien aseiden numerointi ei menisi päällekkäin. PPS-43
Sudajevin ensimmäinen konepistoolimalli, PPS-42 oli toiminnaltaan samanlainen kuin Bezrutško-Vysotski 1, mutta ulkoisesti selvästi erilainen. PPS-42:n tuotanto määrättiin aloitettavaksi piiritetyssä Leningradissa Aleksei Sudajevin henkilökohtaisessa valvonnassa. Ensimmäiset sarjatuotantoaseet valmistuivat loppuvuodesta 1942. Vuonna 1943 valmistui 46 572 kpl PPS-42-konepistooleja. Hiram Maxim
Sir Hiram Stevens Maxim (5. helmikuuta 1840 Maine, Yhdysvallat – 24. marraskuuta 1916 Lontoo, Iso-Britannia) tunnetaan ensimmäisen nykyaikaisena pidetyn konekiväärimallin kehittäjänä. Perino Modello 1908
Perino Modello 1908 on Giuseppe Perinon suunnittelema ja ensimmäisessä maailmansodassa Italian kuninkaallisen armeijan käyttämä konekivääri. RPD
Ensimmäiset Suomeen vuonna 1954 kokeiluaseiksi hankitut neljä RPD:tä oli valmistettu Puolan Radomissa. Vuosina 1960 ja 1961 Puolustusvoimat osti 1 000 asetta lisää Neuvostoliitosta, ja asemallin suomalaiseksi nimikkeeksi vahvistettiin 7,62 KVKK 54. RPD oli Suomessa koulutuskäytössä 1970-luvulle asti, jolloin kotimaisten 7,62 KvKK 62-konekiväärien määrä oli noussut riittäväksi varusmieskoulutuksen tarpeisiin. Sampo-konekivääri
Sampo-konekivääri L-41 on Aimo Lahden suunnittelema ilmajäähdytteinen, vyösyöttöinen ja kaasumäntätoiminen kevyt konekivääri. Ase perustui Lahden vuonna 1934 kehittämään Sampo-pikakivääriin, sekä tähystäjä- ja ohjaajakonekivääreihin.
Talvi- ja jatkosodan aikaiset kokemukset osoittivat Suomen puolustusvoimille, että raskas Maxim-tyyppinen konekivääri oli osittain vanhentunut ja liian kömpelö moniin uudenaikaisen sodan vaatimuksiin. Lisäksi venäläistä perua oleva laippakantainen 7,62×53R -kaliiperinen patruuna oli hankala vyösyöttöisessä konekiväärissä. Uutta konekivääriä kehiteltäessä käytettiin metallivyötä, mutta syöttömekanismi oli edelleen Maxim-tyyppinen. Patruuna piti ensin vetää vyöstä taaksepäin, nostaa ylös piippulinjalle ja syöttää patruunapesään. Rakenne toi mukanaan monimutkaisen ja suhteellisen painavan syöttökoneiston – piirteet, jotka olivat tuttuja jo Maxim-konekivääristä. Konepistooli
Ensimmäisen varsinaisen konepistoolin, massasulkuperiaatteella toimivan Bergmann MP18/I:n suunnitteli saksalainen insinööri Hugo Schmeisser vuonna 1916. Sen lippaana käytettiin alun perin Parabellum-pistooliin suunniteltua 32 patruunan rumpulipasta. Saksan armeija ehti käyttää asetta ensimmäisen maailmansodan viimeisenä vuonna 1918. Vilho Nenonen
Vilho Nenonen (oikealta nimeltään Wilho Petter Nenonen, 6. maaliskuuta 1883 Kuopio – 17. helmikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen, niin Suomen armeijassa kuin Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut tykistönkenraali. Häntä pidetään Suomen tykistön merkittävimpänä kehittäjänä, "isänä". Carl Gustav m/45
Ruotsi alkoi vuoden 1935 jälkeen parantaa armeijansa varustusta ja aloitti palveluskäyttöön soveltuvan konepistoolimallin etsinnän. Vuonna 1937 aseeksi valittiin 9x20 mm Browning Long -kaliiperinen Suomi-konepistooli mallimerkinnällä Kulsprutepistol modell 1937 ("Kpist m/37").
Ensimmäiset aseista valmistettiin Tikkakosken tehtaalla, mutta sen jälkeen Husqvarna aloitti aseen lisenssivalmistuksen. Vz. 61 Škorpion
Vz. 61 Škorpion (; konepistooli malli 1961) on tšekkoslovakialainen, Miroslav Rybářin suunnittelema konepistooli. Česká zbrojovka Uherský Brod on valmistanut sitä eri kaliiperisina malleina vuodesta 1959. Ase suunniteltiin korvaamaan esimerkiksi ajoneuvomiehistöjen ja laskuvarjojoukkojen käyttämät pistoolit. Škorpionia on valmistettu myös Jugoslaviassa. Konepistooli m/44
Tikkakoski Oy:n saksalainen pääosakas Willi Daugs vei aseen piirustukset mukanaan Espanjaan sodan loputtua. Espanjassa asetta valmistettiin Oviedon asetehtaalla DUX-53-nimellä. Myös Länsi-Saksassa Sauer & Sohn ja Anschütz valmistivat DUX-53 ja DUX-59 -konepistooleja Länsi-Saksan rajavartiostolle. Mors-konepistooli
Mors wz. 39 osoittautui testeissä toimivaksi aseeksi ja Puolan armeija tilasi ensimmäisen erän asetta maaliskuussa 1939. Saksan hyökkäys Puolaan alkoi kuitenkin jo saman vuoden syyskuussa jolloin asetta oli ehditty valmistaa Varsovassa sijaitsevassa Fabryka Karabinówin tehtaassa ainoastaan 39 kappaletta. Sodan syttyessä kaikki valmiina olevat kappaleet jaettiin yhdelle jalkaväen yksikölle joka käytti konepistooleja menestyksekkäästi Varsovan taistelussa. Konepistooli m/44
Konepistooli m/44 (lempinimeltään "Peltiheikki" tai "Pelti-kp") on neuvostoliittolaisen massasulkutoimisen PPS-43-konepistoolin suomalainen 9×19 mm Parabellum -kaliiperinen kopio. Suomi-konepistooli
9 mm KP/-31 (I) Gatling
Gatling on menestyksekkäin nykyaikaista konekivääriä edeltänyt sarjatuliase. Yhdysvaltalainen keksijä Richard J. Gatling patentoi aseen 9. maaliskuuta 1862. Tuomas Pohjanpalo
Tuomas Pohjanpalo (vuoteen 1906 Friis, 3. maaliskuuta 1861 Kalajoki – 27. helmikuuta 1933 Kokkola) oli ensimmäinen suomalainen, jolle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi, vuonna 1931. Hän perusti yhdessä veljensä Juhanin kanssa konepajan Weljekset Friis Oy, jonka johtajana hän toimi. Pohjanpalon puoliso oli 7. elokuuta 1884 alkaen Neena Merenoja (30. kesäkuuta 1860 Kalajoki – 6. tammikuuta 1943 Kokkola), jonka isä oli valtiopäivämies Jaakko Merenoja. Tuomas Pohjanpalo toimi myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–09 valittuna Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä. MAC-10
Ingram MAC-10 ("Military Armament Corporation Model 10") on yhdysvaltalainen konepistooli. Gordon B. Ingramin suunnittelema ase tuli markkinoille vuonna 1970. Enimmäkseen prässätystä teräslevystä valmistetun aseessa on niin kutsuttu teleskooppilukko ja terästangosta valmistettu teleskooppiperä. Aseessa on kiinteä, 100 jaardin (91 m) etäisyyteen asetettu tähtäin. Perä poistettuna tai sisääntyönnettynä aseen pituus on vain 269 mm. MAC-10 ei menestynyt kaupallisesti hyvin, vaikka jotkut erikoisjoukot kiinnostuivatkin siitä. Lapin jääkäripataljoona
Konepistoolit jaettiin siten, että 1., 2. ja 3. Komppania saivat kukin 3 kpl ja Kk-komppania 1 kpl. Jokainen komppania sai itse nimetä taistelijat, joille nämä kunniakonepistoolit luovutettiin. Jääkäripataljoona l:n eri komppanioitten sotapäiväkirjoista ei löydy tietoja siitä, ketkä olivat ne 10, jotka ensimmäisinä saivat nämä kunniakonepistoolit. Tiedossa on kaikkiaan 29 henkilöä, jotka sodan aikana saivat kunnian kantaa näitä Mannerheimin lahjoittamia konepistooleita. Erma Werke
Erma Werke (alkuperäiseltä nimeltään Erfurter Maschinenfabrik) oli saksalainen asevalmistaja, jonka Berthold Geipel perusti vuonna 1922 Erfurtissa. Yritys tuli tunnetuksi erityisesti valmistamastaan MP-40 konepistoolista. Wehrmacht otti aseen käyttöön vuonna 1940, ja toisen maailmansodan loppuun mennessä niitä oli valmistettu 1,2 miljoonaa kappaletta. MP-40:n lisäksi Erfurter Maschinenfabrik valmisti myös muita konepistooleja. Hugo Schmeisser
Schmeisser kehitteli ja valmisti veljensä kanssa MP-40:sta uuden mallin, MP41-nimellä tunnetun puisella tukilla varustetun konepistoolin, joka on suorassa sukujatkumossa MP18, MP28 ja MP-40:n kanssa. Konepistooli
Tunnetuimpia toisen maailmansodan aikaisia konepistooleja ovat yhdysvaltalainen Thompson M1, saksalainen MP-40, brittiläinen Sten, suomalainen Suomi-konepistooli ja neuvostoliittolainen PPŠ-41. Talvisodassa puna-armeija käytti mallia PPD-34. PPS-43
PPS-konepistoolin historia juontuu I.K. Bezrutško-Vysotskin (Безручко-Высоцкий) suunnittelemiin prototyyppikonepistooleihin mallia Bezrutško-Vysotski malli 1 ja Bezrutško-Vysotski malli 2. Bezrutško-Vysotskin konepistooleita ei syystä tai toisesta otettu sarjatuotantoon, mutta sen sijaan Aleksei Sudajeville suositeltiin että hän hyödyntäisi Bezrutško-Vysotskin kehittämiä teknisiä ratkaisuja uuden konepistoolinsa suunnittelutyössä. Tämän vuoksi sekä PPS-42:n että PPS-43:n toimintaperiaatteet olivat samanlaiset kuin Bezrutško-Vysotski 1:n ja Bezrutško-Vysotski 2:n. Hugo Schmeisser
Hugo Schmeisser (s. 24. syyskuuta 1884 – 12. syyskuuta 1953) oli saksalainen asesuunnittelija, joka tunnetaan konepistoolin ja rynnäkkökiväärin kehittäjänä. Lapin jääkäripataljoona
Runsas pari vuotta ennätti kulua konepistoolien jaosta ja ensimmäisen kunniakonepistoolin menetyksestä. Syyskesällä 1943 Pataljoona oli Lempäälässä, kun silloin 1. Komppanian joukkueenjohtajana toiminut Vilho Kepponen sai taas käskyn mennä Pataljoonankomentajan puheille. Komentaja tiedusteli häneltä, miksi kunniakonepistoolit ovat kirjanpidossa, ei ne siellä saa olla. Samalla ilmenee, että yksi konepistooli on menetetty viholliselle. Konepistooleita pitää olla 10 kappaletta. Hoitakaa asia. Käskyn saatuaan Kepponen meni vääpeli Juho Hämäläisen luokse "Kuti korsuun", käski tämän hakemaan hyvän konepistoolin, viilaamaan vanha numero pois ja stanssata tilalle menetetyn konepistoolin 16775 numero. Helsingistä kotoisin oleva kersantti Kauko Häkkinen pantiin lomalle ja mukaan malliksi hopeinen omistuslaatta. Taas Tillanderilla kaiverrettiin uusi laatta ja niin oli jälleen käytössä 10 kunniakonepistoolia. Suomi-konepistooli
9 mm KP/-31 SJR (II) Suomen ilmavoimat
Ruotsalainen kreivi Eric von Rosen lahjoitti Suomen tasavallan joukoille Morane-Saulnier Parasol -lentokoneen ruotsalaisen Enoch Thulins Aeroplanfabrikin lentokoulun käytössä olleen muunnoksen Thulin Typ D. Luutnantti Nils Kindberg lensi sen Uumajasta Vaasaan 6. maaliskuuta 1918. Lahjoittaja von Rosen oli koneessa matkustajana. Tämäkin kone tuotiin Suomeen vastoin Ruotsin virallista linjaa. Se ei ollut saanut lähtölupaa Ruotsista ja Kindberg sai 100 kruunun sakon luvattomasta poistumisesta maasta. Tätä konetta pidetään Suomen ilmavoimien ensimmäisenä lentokoneena, koska aiemmin saapunut ja pian rikkoutunut N.A.B. Albatross oli korjattavana eikä täten vielä palveluskäytössä. Thulin Typ D sai tunnuksen F1 tuhoutuen kuitenkin pian miehistöineen huhtikuussa 1918 putoamiseen Näsijärveen Tampereella. Raivo Roosna
Keskiviikkoaamuna 17. huhtikuuta 1985 kaksi siististi pukeutunutta miestä käveli Aleksanterinkatu 48:n sisäpihalle. Siellä he kaivoivat urheilukassista esille konepistoolin. Toinen miehistä laittoi konepistoolin takkinsa alle ja toinen sujautti Parabellum-pistoolin takkinsa sivutaskuun. Tämän jälkeen miehet siirtyivät Tillanderin kultasepänliikkeen läheisyyteen varmistuen siitä, että liikkeessä ei sillä hetkellä ollut asiakkaita. Reittien harjoittelu etukäteen mahdollisti nopean liikkumisen. Pistoolikotelo
Ensimmäiset pistoolikotelot olivat merirosvojen kehittelemiä tuppikoteloita, jotka sijoitettiin vyölle. Merirosvot kantoivat taistelutilanteissa useita pistooleita ja kotelot mahdollistivat monen pistoolin kantamisen käyttövalmiina. Merirosvojen käyttämä kotelotyyppi ei juurikaan suojannut asetta vaan mahdollisti nopean käytön ja mukana pitämisen. Kotelot valmistettiin joko puusta tai nahasta ja olivat käyttäjiensä valmistamia. Pistooli
Samuel Colt kehitti rullarevolverin 1800-luvun alkupuolella, saaden idean kertomansa mukaan laivan ruorirattaasta. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Revolveri tuli tuotantoon ja yksi ensimmäisistä oli Yhdysvaltain laivaston tilaama Colt 1851 Navy Revolver. Błyskawica
Błyskawica () oli konepistooli, jonka puolalainen vastarintaliike Armia Krajowa kehitti vuonna 1943. Aseen suunnitteli puolalainen Wacław Zawrotny. Asetta tuotettiin Puolan vastarintaliikettä varten. Se perustuu löyhästi brittiläiseen Sten-konepistooliin. Asetta käytettiin toisessa maailmansodassa. Błyskawicaa tehtiin noin 700 kappaletta. Syvyyspommi
Lentokoneesta pudottaminen on suomalainen keksintö. Keksijä oli ilmavoimien kapteeni, Mannerheim-ristin ritari Birger Ek vuonna 1942. Hän havaitsi, etteivät tavalliset lentopommit pystyneet venäläisten sukellusveneiden vahvoihin painerunkoihin. Eräs laivaston upseeri kertoi hänelle syvyyspommeista ja monen mutkan jälkeen niitä saatiinkin käyttöön. Keksintö oli alusta alkaen menestys. Suomesta se levisi pian ulkomaillekin ja esimerkiksi Britanniassa sitä kehitettiin edelleen. Tärkein ero entiseen oli siinä, että näiden pommien laukeamissyvyyden saattoi säätää tarpeen mukaan lennon aikana erillisellä reperterikellolla. Suomalaisiin syvyyspommeihin syvyydet laitettiin jo varikolla eikä niitä voinut lennolla enää säätää. Keksintö oli avainasemassa, kun Atlantin saattueille järjestettiin Islannista käsin jatkuva lentovartio, ja sillä on merkittävä osuus Atlantin taistelun voitossa. Walther PP
Vuonna 1929 Walther esitteli kyseisestä prototyypistä edelleen kehitetyn, Fritz Waltherin suunnitteleman ja patentoiman nimensä mukaisesti poliisiaseeksi suunnitellun Walther PP -pistoolin, josta tuli ensimmäinen menestyksekäs kaksitoiminen pistoolimalli, sen miljoonas kappale valmistui vuoden 1938 huhtikuussa. Ase otettiin poliisikäyttöön Saksassa, jossa se säilyi käytössä 1970-luvulle asti, ja monissa muissa maissa, muun muassa Ruotsissa, jossa sitä käytettiin uudempien palveluspistoolien rinnalla noin vuoteen 2004 saakka. Rahapeliautomaatti
Ensimmäiset klassisen rahapeliautomaatin, ns. yksikätisen rosvon, mallit kehitettiin Kaliforniassa 1890-luvun lopulla. Varsinaisen yksikätisen keksijänä pidetään Charles Fey -nimistä keksijää, joka rakensi ensimmäisen modernin rahapeliautomaatin, jossa kolme rullaa lähtee pyörimään kahvasta vetämällä.
Suomessa Veikkaus (ennen vuotta 2017 Raha-automaattiyhdistys) omistaa monopolin rahapelitoimintaan. Suomessa tunnettuja entisen RAY:n pelejä ovat esimerkiksi Pokeri ja Keno. Laitteet antavat rahaa siten, että ne palauttavat pitkällä aikavälillä nähtynä aina jonkin tietyn prosentin syötetystä rahasta takaisin. Internetissä toimivat nettikasinot tarjoavat myös rahapeliautomaattien kaltaisia pelejä. Näitä pelejä voi nykyään pelata myös älypuhelimella tai tablettilaitteella. Usein näiden nettikasinojen pelien palautusprosentti on parempi kuin Veikkauksen tarjoamilla peleillä. Vasili Degtjarjov
Vasili Aleksejevitš Degtjarjov (, 2. tammikuuta 1880, Tula – 16. tammikuuta 1949, Moskova) oli neuvostoliittolainen asesuunnittelija, joka suunnitteli useita puna-armeijan 1920-luvun lopulta lähtien käyttämiä konepistooli-, konekivääri- ja panssarintorjuntakiväärimalleja. Tunnetuin ja valmistetuin Degtjarjovin suunnittelemista aseista on Degtjarjov DP-27 -pikakivääri. Lapin jääkäripataljoona
Tällä hetkellä kunniakonepistooleita on tallella 8 kappaletta. Joten sodan loppuvaiheitten aikana niitä vielä 2 kappaletta menetettiin. Se tiedetään, että kantajansa alikersantti Martti Heponiemen mukana Muurilan taistelun tykistötulessa 17.6.1944 tuhoutui konepistooli 16771. Miten, missä ja milloin on kadonnut tämä syyskesällä 1943 uudelleen stansattu konepistooli 16775. Siitä ei tänä päivänä tunnu kenelläkään olevan tietoa. Tosiasia kuitenkin on, että näin on tapahtunut, sillä nyt vielä tallessa olevien kunniakonepistoolien joukossa tätä numeroa ei ole. Yksi näistä sotamarsalkka Mannerheimin lahjoittamista hopealaatoin varustetuista kunniakonepistooleista on Sotamuseossa Helsingissä, toinen on Jalkaväkimuseossa Mikkelissä ja kolmas Jääkäriprikaatin perinnehuoneessa Sodankylässä. Lapin Jääkäripataljoona luovutti perinnepäivänään 11.3.1996 ensimmäisen kerran yhden näistä kunniakonepistooleista jatkuvasti kiertäväksi kiertopalkinnoksi edellisen vuoden parhaalle perusyksikölle. Aimo Lahti
Aimo Johannes Lahti (28. huhtikuuta 1896 Viiala – 19. huhtikuuta 1970 Jyväskylä) syntyi "Evert Wilhelminpoika Lahden" ja "Ida Sofia Kallentytär Viitasen" vanhimmaksi pojaksi viiden veljeksen perheeseen. Hän oli suomalainen itseoppinut asesuunnittelija. Hänen kehittelemistään aseista tunnetuin on Suomi-konepistooli. PPS-43
Špaginin suunnittelema PPŠ-41-konepistooli oli neuvostojoukkojen pääasiallinen konepistoolimalli koko toisen maailmansodan ajan, mutta koska siinä ei ollut taittoperää, se ei soveltunut parhaalla mahdollisella tavalla erikoishenkilöstön, kuten panssarivaunumiehistöjen, tiedustelu, laskuvarjo- ja hiihtojoukkojen käyttöön. Fyysisten ominaisuuksien lisäksi haluttiin entistäkin paremmin massatuotantoon soveltuva asemalli. Kesällä 1942 neuvostoliittolaisille asesuunnittelijoille annettiin tehtäväksi suunnitella uudet vaatimukset täyttävä konepistooli. Aleksei Sudajevin suunnittelema prototyyppi osoittautui selvästi parhaaksi suunnittelukilpailuun osallistuneista asemalleista. Thompson-konepistooli
Thompson-konepistooli on yhdysvaltalainen konepistooli, josta on valmistettu useita eri malleja 1920-luvulta alkaen. Kenraali John Taliaferro Thompsonin suunnitteleman aseen tärkeimmät mallit ovat M1921, M1928, M1928A1, M1 ja M1A1. Aseen kaliiperi on .45 ACP (Automatic Colt Pistol). Konekivääri
Ensimmäisen konekiväärityyppisen aseen rakensi yhdysvaltalainen Richard J. Gatling vuonna 1861. Hän hyödynsi uusia pronssihylsyisiä ammuksia, jotka mahdollistivat aseen automaattisen lataamisen. Gatlingin konekiväärissä oli 6–10 lukollisen piipun ryhmä. Kun piipustoa pyöritettiin kammesta vääntämällä, kukin piippu latasi ja ampui luodin joka kierroksella. Gatling uskoi aseensa olevan niin tehokas, että se poistaisi suurten armeijoiden tarpeen ja siten vähentäisi sodassa kuolleiden määrää. Gatling-tyyppisessä aseessa ei tarvita jäähdytystä, koska kukin piippu ampuu vuorollaan, jolloin lämpöä syntyy vähemmän ja koska pyörivän liikkeen ilmavirta jäähdyttää piippuja. ZK-383
ZK-383 on massasulkuinen konepistooli, jonka suunnitelivat Brnossa asuvat Kouckýn veljekset vuonna 1930. Bulgarian armeija sekä Tšekkoslovakia käyttivät asetta toisessa maailmansodassa, minkä jälkeen saksalaiset jatkoivat aseen valmistusta vallatuaan Tšekkoslovakian. Ase toimi saksalaisten SS-joukkojen käytössä. Myöhempinä vuosina aseesta valmistettiin myös muunnettua ZK-383-P -versiota poliisikäyttöön. Kis-konepistooli
Kis-konepistooli () on puolalainen konepistooli. Aseen suunnittelivat Jan Piwnikin johtamaan vastarintajoukkoon kuuluneet insinöörit ja sen rakenne perustui englantilaiseen Sten-konepistooliin. Konepistooli
Konepistooli on pistoolin patruunoita ampuva kerta- ja sarjatuliase. Konepistoolit ovat kooltaan yleensä pistooleja suurempia mutta kivääreitä pienempiä. Hugo Schmeisser
Hän työskenteli isänsä Louis Schmeisserin kanssa Bergmannin asetehtaalla ja kehitteli ensimmäisen konepistoolin prototyypin 1916. Ase, joka otettiin käyttöön 1918, sai nimen Bergmann MP18/I tehtaan omistajan Theodor Bergmannin mukaan. Suomi kesäolympialaisissa 1960
Suomen ampujista Pentti Linnosvuo saavutti hopeaa olympiapistoolilla. Sten (konepistooli)
Ensimmäinen englantilainen konepistooli Lanchester, oli tukin muotoa ja englantilaista pistimenkiinnikettä lukuun ottamatta saksalaisen Schmeisser MP28-II:n suora kopio: umpiteräksestä työstetty, hitaasti ja kalliisti valmistettava laatuase, jolla ei ollut mahdollista täyttää konepistoolien nopeaa ja suurta tarvetta. 
Tämän tarpeen täytti Sten, joka käytännössä on mahdollisimman yksinkertaisesti (vähimmillään 47 osaa), halvalla (alkujaan 2,5 puntaa kappale) ja nopeasti (noin viidessä miestyötunnissa) valmistettava MP28; jopa aseitten lippaat ovat vaihtokelpoiset keskenään. Myös Stenin lippaan sivukiinnitys periytyy saksalaisesta esikuvasta. Makarov-pistooli
9 mm Pistolet Makarova, lyh. PM () on Nikolai F. Makarovin suunnittelema neuvostoliittolainen massasulkuinen itselataava pistooli. PM hyväksyttiin Neuvostoliitossa sotavarusteeksi vuonna 1951. Se ei ole enää Venäjän asevoimien tai poliisin pääasiallinen palvelusase, mutta sen tuotanto jatkuu edelleen. Väinö Markkanen
Rajavartiolaitoksessa työskennellyt Markkanen sai ensimmäisen oman pistoolinsa vuonna 1951 ja ryhtyi jo tuolloin kunnolla harjoittelemaan ampumista. Vuonna 1958 hän voitti ensimmäiset Suomen-mestaruutensa, sotilaskiväärin täysottelussa ja pystyammunnassa. MM-kilpailuissa hän oli mukana ensimmäisen kerran Kairossa 1962, jossa hän sijoittui vapaapistoolin henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Vuonna 1963 Markkanen ampui vuoden alkupuolella kovia tuloksia ja voitti isopistoolilla Suomen-mestaruuden mutta jäi Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa isopistoolin pronssille eikä menestynyt Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Sulo Kolkka (sotilashahmo)
Kolkan kerrotaan ampuneen talvisodan 105 päivän aikana yli 400 vihollisen sotilasta. Hän käytti Mosin-Nagant-kivääriä avotähtäimellä. Hän vei sodan usein venäläisten takalinjoihin jossa aiheutti paljon pelkoa ja turhautumista. Kolkan kerrotaan olleen kiinnostunut myös konepistooleista, ja ampuneen kaikkiaan noin 200 venäläistä konepistoolilla. Useat venäläiset tarkka-ampujat yrittivät tappaa Kolkkaa, mutta kaikki epäonnistuivat. Hänen kerrotaan surmanneen vihollisen tarkka-ampujan avotähtäimellä varustetulla kiväärillä 500 metrin päästä, yhdellä yksittäisellä laukauksella päivien takaa-ajon jälkeen. FN Browning High Power
Aseen prototyyppimallit 1922 ja 1923 suunnitteli yhdysvaltalainen asesuunnittelija John Moses Browning ja hänen kuoltuaan vuonna 1926 belgialainen Dieudonne J. Saive viimeisteli pistoolin "Modele 1928" -prototyypin pohjalta tuotantovalmiiksi vuonna 1929. Yleismaailmallinen talouslama kuitenkin lykkäsi aseen sarjavalmistuksen aloittamista kuudella vuodella vuoteen 1935, jolloin se valittiin Belgian armeijan palveluspistooliksi. Willi Daugs
Daugs vei mukanaan Suomesta Tikkakoskella kehitetyn uuden 9 mm:n M44-konepistoolin piirustukset ja alkoi sodan jälkeen valmistaa piirustusten pohjalta Espanjassa DUX-merkkisiä konepistooleja, joita vietiin 1950-luvulla jonkin verran Länsi-Saksaan. Pistooli
Kirjasuomeen pistooli (bistooli) ilmestyy ensimmäisen kerran vuonna 1642 Hartikka Speitzin Kustaa II Aadolfin sota-artiklojen suomennoksessa. Carl Gustav m/45
Kulsprutepistol m/45 ("Kpist m/45"), yleisimmin tunnettu nimellä Carl Gustav m/45 ja Yhdysvalloissa Swedish K, on 9mm Parabellum/Luger kaliiperinen ruotsalainen konepistooli. Avoimelta lukolta ampuvan, massasulkuisen aseen suunnitteli "Carl Gustafs stads Gevärsfaktori"n asesuunnittelija Gunnar Johnsson ja se otettiin Ruotsin puolustusvoimien palveluskäyttöön vuonna 1945. Vuonna 1954 valmistukseen tuli paranneltu m/45B malli. Kpist m/45 poistui lopullisesti Ruotsin puolustusvoimien käytöstä vuonna 2007, jolloin Hemvärnet korvasi sen AK4B -kivääreillä. Yksityisomistuksessa olevia konepistooleita käytetään edelleen ruotsalaisessa kilpa- ja reserviläisammunnassa. Suomen paperiteollisuus
Suomen ensimmäinen paperikone aloitti toimintansa Thomasbölessä lähellä Tammisaarta 1667. Se oli käsipaperikone. Paperikoneen omisti piispa Johan Gezelius vanhempi. Tuotannosta vastaavana paperimestarina toimi Uppsalan paperitehtaalta palkattu Bertil Obenher. Tehdas toimi vuoteen 1713. Perushankintaohjelma
Pahimpana jarruna oli koko 1930-luvun ajan jatkunut kiistely aseiden tyypeistä ja niiden tulevaisuudesta. Esimerkiksi konepistooli nähtiin ohimenevänä ilmiönä eikä sen merkitystä taistelukentällä osattu nähdä. Erinomaisia Suomi-konepistooleja oli käytettävissä vain runsaat 4 000 kappaletta talvisodan alkaessa. Tykistön tyyppikysymyksessä ei ollut päästy sen pidemmälle, ja kalusto oli kirjavaa. Tykistö oli ikääntynyttä ja pienikaliiperista, ja sille ei ollut riittävästi ammuksia. Tykistön asetyyppikomitean vuonna 1936 tekemästä esityksestä huolimatta tykkien kaliiperia ei muutettu. Kranaattien puute johti myöhemmin talvisodassa suoranaiseen kriisiin, kun tykistöä ei voitu käyttää Neuvostoliiton joukkojen täysin avoimesti suorittamiin ryhmityksiin. Leonard Lindelöf
1900-luvun alussa Lindelöfin konetehdas erikoistui tupakkateollisuuden käyttämien savukkeenvalmistuskoneiden valmistamiseen. Lindelöfin konetehdas sai runsaasti sotatarviketilauksia molempien maailmansotien aikana ja se valmisti osia konekivääreihin ja konepistooleihin. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lindelöfin konetehdas valmisti myös suuret määrät automaatti-, revolveri- ja kärkisorveja Venäjän armeijalle. Suomen itsenäistymisen jälkeen tehtaan erikoisalaksi tuli asevalmistus. Lindelöf teki itse monia asetekniikkaan liittyviä keksintöjä ja hän kehitti muun muassa parannuksia Maxim-konekiväärin lukkoon. Toisen maailmansodan aikana konetehdas valmisti myös varaosia autoihin. Sotien jälkeen valmistettiin koneita erikoistarkoituksiin sekä erilaisia työkaluja. MP-40
Wehrmachtin aseistuksesta vastannut "Heereswaffenamt" (HWA) totesi 1930-luvun puolivälissä panssariajoneuvojen miehistöjen ja laskuvarjojoukkojen tarvitsevan kompaktia konepistoolia. "Erfurter Maschinenfabrik Gmbh" (Erma) aloitti HWA:n hankintaerittelyä vastaavan aseen kehittelyn saman yhtiön "Erma MP-36" -prototyypin pohjalta. MP-36 oli metallisella taittotukilla ja aseen alle kiinnittyvällä lippaalla varustettu versio puutukkisesta Erma EMP:stä. Aseen lipaskuilu sijaitsi aseen vasemmassa kyljessä Schmeisser MP18- ja MP28-konepistoolien mallin mukaisesti. MP-36 oli kerta- ja sarjatulta ampuva. Edellisen pohjalta muutamassa kuukaudessa kehitetty, rakenteeltaan yksinkertaistettu MP-38, ampui sen sijaan vain sarjatulta. MP-38:n sarjatuotanto alkoi vuoden 1938 kesällä, ensin Erman, myöhemmin myös C.G. Haenelin tehtaalla.
Kaksi vuotta myöhemmin MP-38:n korvasi valmistusteknisesti yksinkertaistettu MP-40. Merkittävä osa aiemmalle mallille tyypillisistä koneistetuista osista valmistettiin nyt teräslevystä prässäämällä, näkyvimpänä osana aseen runko. Suunnilleen neljä vuotta kestäneen valmistuksen aikana MP-40:n osia edelleen yksinkertaistettiin, sekä kustannusten säästämiseksi että valmistuksen nopeuttamiseksi. Suomen sisällissota
Ruotsista saapui kreivi Eric von Rosen lahjoittama Morane-Saulnier Parasol kone, johon hän oli maalannut siniset hakaristit , tämä kone numeroitiin 1:seksi ja kone oli Mannerheimin armeijan ensimmäinen lentokone. Kone tuhoutui 16.4.1918 murskauduttuaan Näsijärven jäähän, moottorin pysähdyttyä, koneen ruotsalainen lentäjä ja suomalainen mekaanikko kuolivat. Ruotsista saatiin myös kolme kaksitasoista N.A.B. Albatros -konetta helmikuun lopulla 1918. Albatros-koneista kaksi saatiin lahjoituksena ja kolmas ostettiin. Tarkoituksena oli käyttää lentokoneita valkoisten tukena, mutta ne eivät olleet siviilikoneina sopivia sisällissodan olosuhteisiin. Patentti
Vaikka Suomessa oikeus patenttiin kirjattiin lakiin vuonna 1898, ensimmäinen numeroitu patentti myönnettiin jo 29. kesäkuuta 1842 silloisen Manufaktuurijohtokunnan esityksestä. Sen sai mekaanikko L. G. Ståhle raudansulatusmasuunin lisälaitteeseen. Ståhlelle annettiin tuolloin lupa ja yksinoikeus viiden vuoden ajan ainoana Suomessa valmistaa kyseessä olevaa laitetta eli puhallinkonetta. Suomen suuriruhtinaskunnassa patentteja myönnettiin myös tilanteissa, joissa nykyisin puhuttaisiin erikoisoikeudesta eli konsessiosta, esimerkiksi patentti höyrylaivaliikenteen harjoittamiseen Saimaalla. Konepistooli m/44
Suomen Puolustusvoimat tilasi 20 000 m/44-konepistoolia Tikkakoski Oy:ltä elokuussa 1944. Sodan loputtua syyskuussa tilausmäärä supistettiin 10 000 kappaleeseen; aseet valmistettiin vuoden 1945 aikana. Konepistooli oli Suomen Puolustusvoimien koulutuskäytössä 1970-luvulle saakka. Lisäksi Suomen Rajavartiolaitos ja Suezin kriisin aikaiset YK-joukot ovat käyttäneet m/44-konepistoolia. Pistooli
Vuonna 1893 saksalais-amerikkalainen Hugo Borchardt keksi itselataavan pistoolin.
Tästä eriytyivät revolveri ja pistooli omiksi käsiasetyypeikseen.