Mikä on islanninhevosen yleisin säkäkorkeus?
Islanninhevonen
Säkäkorkeudeltaan islanninhevonen on suhteellisen pieni (yleisin korkeus 122–142 cm), mutta kokoonsa nähden se on hyvin vahva, eikä sitä ponikokoisuudesta huolimatta lueta poni- vaan hevosroduksi muun muassa tyypillisistä poneista poikkeavan rakenteensa vuoksi. Normaalikokoinen aikuinenkin pystyy hyvin ratsastamaan islanninhevosella. Tyypillinen islanninhevonen voi kantaa noin 100 kg painoa ja vetää kaksi kertaa oman painonsa verran. Ulkomuodoltaan islanninhevoset ovat vankkoja, joskin jalostuksessa tavoitellaan yhä urheilullisempaa ja kevyempää rakennetta.
Buurinhevonen
Buurinhevonen on Etelä-Afrikasta kotoisin oleva hevosrotu. Lajia käytetään yleisratsuna, askellajiratsastuksessa, näyttelyissä, valjakkoajossa ja maatöissä. Se on älykäs, erittäin vahva ja kestävä sekä kuuluisa tyylikkään korkeasta askelluksestaan. Säkäkorkeus on 147-163 cm. Oldenburginhevonen
Oldenburginhevosen säkäkorkeus on noin 162–178 cm ja se on väriltään yleensä ruunikko tai musta. Sillä on tavallinen mutta viehättävä pää ja pään liittymä on joskus paksu. Sen ilme on rehellinen ja aito. Pitkä ja paksuhko kaula kertoo vaunuhevosalkuperästä. Lavat ovat hyvät, mutteivät yhtä pitkät kuin täysiverisellä eivätkä nämä hevoset ole kovin nopeita. Rintakehä on poikkeuksellisen syvä ja leveä. Selkä on vahva ja lautanen hyvin kehittynyt. Voimakkaan takaosan ansiosta oldenburginhevoset hyppäävät hyvin ja ovat taitavia kouluratsuja. Jalat ovat lyhyet ja vahvat, nivelet suuret ja etusäären ympärysmitta 23 cm. Kaviot ovat hyvälaatuiset. Liikkeet ovat tahdikkaat, joustavat ja suorat. Joillakin oldenburginhevosilla etujalkojen liikkeet ovat yhä vaunuhevosille tyypillisesti korkeat. Luonteeltaan oldenburginhevonen on kiltti ja tottelevainen. Koirarotu
Korkeimpana FCI-rotuna pidetään usein irlanninsusikoiraa, vaikka periaatteessa tanskandoggin minimisäkäkorkeus (narttu 72 cm, uros 79 cm) on korkeampi kuin irlanninsusikoiran minimisäkäkorkeus (narttu 69 cm, uros 78 cm). Maksimisäkäkorkeutta ei kummallakaan ole määritelty, mutta tanskandoggi painaa enemmän. Maailman kaikkein korkeimmat yhä elossa oleva koirarodut ovat bully kutta ja pakistaninbulldoggi - molemmat 91,4-106,7 cm korkeita. Suurin koskaan elänyt koirarotu lienee kreikkalainen sulioottikoira, jonka säkäkorkeus oli 120 cm. Toinen nykyisiä rotuja kookkaampi koira oli "saksalainen villisikakoira", jonka korkeus ylsi vähintään 110 cm:iin. Painavimpana koirarotuna pidetään yleensä mastiffia jonka maksimipaino on 110 kiloa, mutta myös bernhardinkoira (50–91 kg), espanjanmastiffi (60–90 kg), kaukasiankoira (40–100 kg) ja afganistaninmastiffi (maksimissaan 91 kg) lukeutuvat painavimpien joukkoon. Budjonnyinhevonen
Väriltään budjonnyinhevonen on yleensä rautias, mutta voi olla myös ruunikko, musta, mustanruunikko tai kimo. Luonne on lempeä ja rauhallinen, tarvittaessa tarmokas ja eloisa. Rotu on hyvin kestävä. Liikkeet ja erityisesti laukka ovat hyvät. Säkäkorkeus on noin 163 senttimetriä. Pitkäkarvainen hollanninpaimenkoira
Pitkäkarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Karva on koko rungossa pitkää, suoraa ja karkeaa, sen alla on villava pohjavilla. Päässä, korvissa, raajojen etuosassa ja käpälissä on lyhyttä sekä tiheää karvaa. Eturaajojen takaosassa on hapsut, hännän tulee olla tuuhea, takaraajoissa pitkäat karvat muodostavat housut. Karvapeitteen väri on aina brindle eli juovikas. Brindlessä voi olla mustia juovia keltaisella pohjalla (gold brindle) tai harmaalla pohjalla (silver brindle). Musta maski on toivottava. Uroksen säkäkorkeus on 57-62 cm ja nartun 55-60 cm, korkeuteensa nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Rungon pituuden ja korkeuden suhde toisiinsa tulee olla 9:10.
Pitkäkarvainen hollanninpaimenkoira on lempeä ja tottelevainen. Sillä on tyypillinen paimenkoiran luonne ja se on erittäin aktiivinen. Aktiivisuutensa vuoksi koira tarvitseekin paljon kaikenlaista toimintaa ja liikuntaa, tai se voi alkaa purkaa energiaansa epätoivottuna toimintana kuten kodin tuhoamisena ja hillittömiin mittasuhteisiin paisuvana vahtimisena. Snautseri
Snautseri on kooltaan keskikokoinen. Säkäkorkeus on 45–50 cm sekä uroksilla että nartuilla. Yleisvaikutelman tulee olla voimakas, mieluummin tanakka kuin solakka. Snautserin rakenteen tulee olla neliömäinen, eli säkäkorkeus on suunnilleen sama kuin rungon pituus. Pään koko pituus on puolet selän (hännäntyvestä säkään) pituudesta. Pään tulee näyttää suorakaiteen muotoiselta joka suunnasta, kulmakarvat ja parta ovat tuuheat. Korvien tulee olla V:n muotoiset, ylöskiinnittyneet ja eteenpäin ohimon myötäisesti taittuneet siten että korvan sisäreuna on posken myötäinen. Kaulan tulee voimakas ja lihaksikas, jalosti kaareutuva ja tyylikäs. Rungon tulee olla tiivis, lanne on vahva ja syvä ja lantio hieman pyöristynyt. Eturinta on kohtalaisen leveä ja rintalastan kärjen ansiosta selkeästi erottuva. Ylälinja on loivasti taaksepäin laskeva ja alalinjan tulee kaartua rintakehän alaosasta lähtien kauniisti linjassa. Eturaajojen tulee olla vahvat ja suorat, eikä liian lähellä toisiaan. Takaraajat ovat sivulta katsottuna asennoltaan maatapeittävät, takaa katsottuna yhdensuuntaiset, eivätkä liian lähellä toisiaan. Hännän tulee olla luonnollinen; tavoitteena on sapelin tai sirpin muotoinen häntä, joka ei koske selkää. Korvat ja häntä on ollut ennen tapana typistää, mutta nykyään typistäminen on useissa maissa, myös Suomessa, kiellettyä. Lokainhevonen
Lokainhevonen on korkeudeltaan korkeimmillaan noin 150 cm, useammin pienempi ja jopa alle ponirajan, mutta rakenteeltaan ja erityisestä päänsä osalta hevosmainen. Pää on tavanomainen ja nenäpii suora. Kaula on lyhyt ja lihaksikas, lavat kohtalaisen viistot, rintakehä leveä ja syvä, selkä kiinteä ja lyhyenpuoleinen, takaosa lihaksikas. Jalat tapaavat olla voimakkaat ja kuivat, kuitenkin usein asennoiltaan virheelliset; kaviot ovat pienet ja hyvin kestävät. Sealyhaminterrieri
Sealyhaminterrierillä on matalat raajat ja pitkä, mutta vankka runko, joka on suorakaiteen muotoinen, mutta ei neliömäinen. Säkäkorkeus ei saa ylittää 31 cm. Häntä on yleisesti ollut typistetty (Suomessa typistyskielto). Ihanteellinen häntä on pystyasentoinen, keskipitkä ja tasapainoinen suhteessa koiran kokoon, tyvestä paksu ja huippua kohti kapeneva. Sealyhaminterrierin liike on hyvin vapaata ja tarmokasta. Arvostelutilanteessa tärkeimmät kriteerit ovat rakenne, tasapainoisuus, tyyppi sekä rungon tilavuus ja massa. Hevonen
Nykyhevosten koko vaihtelee jalostuksen ansiosta suuresti. Maailman pienimpien miniatyyrihevosrotujen edustajat ovat pienimmillään vain vajaan puolen metrin korkuisia eli keskimittaisen koiran kokoisia, kun taas maailman suurimman hevosrodun eli shirehevosen edustajat saattavat kasvaa yli kaksimetrisiksi. Tavallisimmin hevosen säkäkorkeus kuitenkin on jotakin väliltä 120–170 cm. Alle 148 cm korkeita hevosia saatetaan kutsua poneiksi, mutta poniksi nimittäminen voi asiayhteydestä riippuen perustua joko säkäkorkeuteen tai rotuun. Tiettyjä pieniä rotuja (esimerkiksi islanninhevonen) ei myöskään koosta huolimatta pidetä poni- vaan hevosrotuina. Säkäkorkeus
Säkäkorkeus on yksi neljällä jalalla seisovien eläinten kokoa kuvaamaan käytetyistä mitoista. Säkäkorkeus mitataan maasta tasajaloin seisovan eläimen lapaluihin kaulan ja selän yhtymäkohtaan eli säkään. Yleisimmin säkäkorkeudesta puhutaan hevosten ja koirien yhteydessä. Gordoninsetteri
Gordoninsetterin säkäkorkeus on tavallisesti uroksilla 60–65 senttimetriä ja nartuilla 58–63 senttimetriä. Gordoninsetterin väitetään usein olevan kookkain ja vankin settereistä, mutta väitteelle ei löydy perustaa vanhoista kuvista ja kirjallisuudesta, joissa gordoninsetterit ovat jopa nykyisiä pienempiä ja kevytrakenteisempia. Koossa ei kuitenkaan tule mennä liiallisuuksiin: ylijalostus on gordoninsetterinkin vaarana. Käyttökoirarodulle metsästykseen soveltuvuus asettaa hyvin ankarat puitteet, joista ei voi tinkiä myöskään ulkomuodon ja rakenteen osalta. Gordoninsetterin tulee olla rakenteeltaan tyylikäs ja sopusuhtainen. Algarvenkoira
Sallitut värit ovat keltainen (vaalea, tumma ja fawn), musta, ruskea (vaalea ja tumma), valkoinen ja kaksivärinen. Viimeksi mainittu sisältää kelta-valkoisen, musta-valkoisen ja ruskea-valkoisen. Uroksen säkäkorkeus on 45-55 cm ja paino 20-25 kg. Nartun säkäkorkeus on 40-50 cm ja paino 15-20 kg. Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Rotumääritelmän mukaan sileäkarvaisen collien rakenne ilmentää vahvuutta ja toiminnallisuutta. Se ei ole kömpelö eikä millään lailla karkea, vaan keskikokoinen ja rakenteeltaan sopusuhtainen koira. Sileäkarvaisen collienartun säkäkorkeus on 51–56 cm ja uroksen 56–61 cm. Pään muoto muistuttaa tylppää kiilaa. Sen korvat ovat levossa taaksepäin taittuneet, mutta kun koira valpastuu, korvat nousevat puolipystyyn. Silloin korvan ylin kolmasosa on eteenpäin taittunut. Häntä on pitkä ja levossa riippuva. Picardienspanieli
Picardienspanielin rotumääritelmän mukaan ihanteellinen säkäkorkeus koirilla on 55-60 cm, ja rotuyhdistys kertoo keskimääräisen painon olevan välillä 20-25 kg. Rotu on siis hieman pienempi kuin englanninsetteri. Spanielityyppisistä mannermaisista kanakoirista säkäkorkeudeltaan suuremmiksi roduiksi kirjataan vain isomünsterinseisoja ja hollanninpeltopyykoira. American curly horse
Nykypäivän curlyt ovat kilttejä, rauhallisia, älykkäitä ja yhteistyöhaluisia. Niillä on hyvä rakenne ja ne voivat olla minkä tahansa värisiä, joskin yleisin väri on rautias. Karva on talvella tavallista kiharampaa ja kesäkarva on normaalisti ennemmin laineista kuin kiharaa, vaikka jotkin yksilöt ovatkin todella kiharakarvaisia ympäri vuoden. Osa pudottaa harjan ja hännän kesäksi. Aivan kaikki rodun edustajat eivät kuitenkaan ole kiharakarvaisia. Curlyt ovat säkäkorkeudeltaan 145–160 cm, keskimäärin 150 cm. Dalesponi
Nykyiset dalesponit ovat hienopiirteisempiä ja niitä käytetään valjakkoponeina. Ne ovat rauhallisia, vahvoja ja varmajalkaisia, joten ne sopivat täydellisesti ratsuiksi. Väri on yleensä musta(tumman)ruunikko, joskus kimo, valkoisista merkeistä sallitaan vain tähti ja pilkku. Säkäkorkeuden tulee olla 137—147 cm. Mudholinvinttikoira
Kaikki värit ja niiden yhdistelmät hyväksytään. Urosten säkäkorkeus on 68-72 cm ja narttujen 64-68 cm. Sorraianponi
Poni on perimästään johtuen hyvin alkukantaisen ja ”karkean” näköinen. Se muistuttaa rakenteeltaan niin paljon hevosta, että sitä voidaan pitää myös pienikokoisena hevosena. Jotkut itse asiassa pitävät poni-nimitystä virheellisenä. Tunnusomaisia piirteitä ovat kyömy profiili ja korkea säkä. Väriltään ponit ovat yleensä hiirakkoja tai hallakkoja. Siimat ovat yleisiä. Säkäkorkeus on noin 122–132 cm. Burgosinseisoja
Karvapeite on lyhyt, sileä ja tiheä. Se muodostuu maksanruskeista ja valkoisista karvoista, jotka muodostavat yhdessä ruskeatäplikkään, harmahtaan maksanruskein laikuin tai maksanruskea-valkoisen kokonaisuuden riippuen siitä, kumpi väreistä on dominoiva. Valkoinen otsalaikku on tunnusomainen piirre monilla koirilla, mutta rotumääritelmä ei kuitenkaan edellytä sitä. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 62–67 cm välillä ja narttujen 59–64 cm. Keskimääräinen paino on 25–30 kg. Sukupuolileiman tulee olla selvä, ja nartut ovat yleensä uroksia virtaviivaisempia. Intianpaariakoira
Pää on kiilanmuotoinen, kuono suippo ja purenta leikkaava. Niska on jalopiirteinen. Tummanruskeat silmät ovat mantelinmuotoiset ja pystyt korvat teräväkärkiset ja matalalle asettuneet. Eturaajat ovat suorat ja takaraajat vain aavistuksen kulmautuneet. Häntä kiertyy selän ylle. Urosten säkäkorkeus on 51-64 cm ja paino 20-30 kg, nartuilla vastaavat mitat ovat 46-58 cm ja 15-25 kg. Ranskanravuri
Sallitut värit ovat ranskanravurilla yksiväriset: rautiaat ja ruunikot ovat yleisimpiä, kimot erittäin harvinaisia. Ranskanravureilla on usein myös valkoisia merkkejä. Säkäkorkeus vaihtelee 165 cm ja 175 cm välillä. Ranskalaiset arvostavat hevosessa kokoa, jota tarvitaan montéssa, joten harva rodun siitosori on alle 160 cm korkea. Kooikerhondje
Kooikerhondje on pienehkö koira, sen rotumääritelmän sallima säkäkorkeus on 35–40 cm. Suurin osa koirista on kuitenkin suurempia. Uroksien keskikorkeus on 40–43 cm, narttujen 38–40 cm. Alankomaissa on jopa lähes 50 cm säkäkorkeudella olevia uroksia. Toisaalta myös kääpiökokoisuutta esiintyy. Koikkeri on väritykseltään soopelinkirjava eli punaruskea ja valkoinen. Punaisen värin tulee olla vallitseva, ei kuitenkaan täysi mantteli. Kolmivärisyys ja mustavalkoisuus eivät ole sallittuja. Mustat korvathapsut eli ”korvakorut” ovat toivottavat. Dartmoorinponi
Dartmoorinponin säkäkorkeus on 118–127 cm. Sillä on pieni pää, pitkät harja- ja häntäjouhet, valppaat korvat sekä ystävälliset silmät. Sen lavat ovat irtonaiset ja liikkeet rennot. Dartmoorinponi on väriltään ruunikko (yleensä tummanruunikko), musta, rautias, kimo tai päistärikkö. Islanninhevonen
Kaikki islanninhevoset eivät osaa erikoisaskellajeista molempia tai kumpaakaan. Vain tölttäävää hevosta kutsutaan nelikäyntihevoseksi, ja sekä töltin että passin osaavaa taas viisikäyntihevoseksi. Vain normaalit askellajit (käynnin, ravin ja laukan) hallitsevat islanninhevoset eivät ole toivottuja, ja ne karsitaankin jalostuksesta. Joillakin islanninhevosilla tölttitaipumukset puolestaan ovat niin vahvat, että ne vapaanakin liikkuessaan tölttäävät ravaamisen sijasta ja niitä voi olla vaikea saada lainkaan ravaamaan. Nature-lehdessä julkaistu tieteellinen tutkimus on osoittanut, että eri askellajien osaamisen taustalla ovat geneettiset tekijät. Tanskandoggi
Tanskandoggi on irlanninsusikoiran (urokset korkeampia, nartut matalampia) ohella kaikkein korkein koirarotu. Se luokitellaan molossityyppisiin koiriin, ja se on voimakasrakenteinen ja ryhdikäs. Karvapeite on lyhyt, tiheä ja kiiltävä. Säkäkorkeuden on oltava nartulla vähintään 72 cm ja uroksella 80 cm, mutta yleensä nämä mitat ylittyvät selvästi. Narttu painaa tavallisesti 53–75 kg ja uros 67–93 kg. Rungon pituus (rintalastasta istuinluihin) saa uroksilla olla korkeintaan 5 % ja nartuilla korkeintaan 10 % säkäkorkeutta suurempi. Quarterhevonen
Quarterin säkäkorkeus on noin 140–160 cm ja hevonen on yksivärinen, eli varsinaista kirjavuutta ei sallita. Tavallisin väri on rautias. Kirjavat quarterit ja quarter-englannintäysiveriristeytykset luetaan omaksi paint-rodukseen. Haflinger
Haflingerit ovat perusluonteeltaan älykkäitä, ystävällisiä ja yhteistyöhaluisia. Haflinger voi elää vanhaksi ja työskennellä iäkkäänäkin. Haflingerin säkäkorkeus on 135–150 senttimetriä eli se voi olla ponikokoinenkin, mutta haflinger katsotaan suomenhevosen tavoin yleisroduksi, ei poniksi. Haflingerin väri on aina liinakko eli rautias vaaleilla jouhilla, pään merkit ovat yleisiä. Haflingerin rakenteen piirteitä ovat pieni pää, älykäs ilme, isot silmät, pienet korvat ja hieman kyömy sivukuva, voimakas kaula, loivat lavat, vahva, syvä runko, melko pitkä selkä ja lihaksikkaat lautaset, voimakas takaosa, vahvat jalat ja erinomaiset kaviot. Criollo (hevonen)
Criollot ovat pienikokoisia ja niiden säkäkorkeus on keskimäärin 145 cm eli kolmisen senttimetriä alle ponirajan. Rotua on kuitenkin pyritty jalostamaan hieman kookkaammaksi. Criollo on erittäin kestävä ja ketterä, ja sitä käytetään paljon karjahevosena mutta myös harraste- ja maastoratsuna sekä rodeoissa ja matkaratsastuksessa. Criollo tunnetaan erittäin kestävänä hevosena. Väritys on useimmiten hallakko, päistärikkö, ruunikko tai musta. Luonteeltaan criollo on yleensä aulis, älykäs ja järkevä. Latvianajokoira
Latvianajokoira on pieni, tiivisrakenteinen ja pitkänomainen ajokoira. Sen pää on kiilan muotoinen ja huulet tiiviit. Selkä on kaareva ja voimakas, raajat lyhyet ja suorat ja käpälät kissamaiset. Lyhyt, sileä karvapeite on väriltään musta ruskein merkein (black & tan). Karva on noin 2-3 cm pitkää. Uroksen säkäkorkeus on 43-50 cm ja nartun 40-46 cm. Przewalskinhevonen
Przewalskinhevonen on yleensä säkäkorkeudeltaan noin 120–140 cm ja väriltään hallakko. Sen jaloissa on usein seepraraidat ja selässä siima. Przewalskinhevonen on vahvarakenteinen, selkä on lyhyt ja säkä lähes olematon. Pää ja kaviot ovat suuret ja tumma harja sojottaa pystyssä. Harjan jouhet vaihtuvat joka vuosi keväällä. Kesyhevosroduista norjalainen vuonohevonen muistuttaa eniten przewalskinhevosta. Württemberginhevonen
Ihannekorkeus württemberginhevoselle on noin 165 cm. Rodun yleisimmät värit ovat ruunikko, rautias, mustanruunikko ja musta. Pää on keskikokoinen ja profiili suora, kaula hyvä ja säkä selkeä. Rinta on syvä, lavat lihaksikkaat ja hyvässä kulmassa, selkä pitkä ja suora, lanne on kalteva. Jalat ovat lihaksikkaat, kaviot kovat ja hyvänmuotoiset. Islanninhevonen
Islanninhevoset kasvattavat talveksi paksun, vettä, lunta, savea, mutaa ja pakkasta läpäisemättömän talvikarvan. Siksi ne eivät yleensä tarvitse loimitusta kovimmillakaan pakkasilla. Islanninhevosilla on myös pitkät, tuuheat jouhet. Värivaihtelua on paljon: eräitä kirjavuusgeenejä (sabino ja frame overo) sekä tiikerinkirjavuutta lukuun ottamatta rodussa esiintyy lähes kaikkia tunnettuja värigeenejä. Kaikki värit hyväksytään, ja perus- ja erikoisvärejä ja niiden eri sävyjä ja yhdistelmiä on kymmenittäin. Koska islanninhevosia on kotimaassaan varsinkin historiallisesti pidetty paljon laiduntamassa vapaana yhteislaumoissa, monenkirjavat värit ovat auttaneet omistajaa löytämään laumasta nopeasti oman hevosensa. Niinpä monenlaiset, usein näyttävät värit ovatkin islanninhevosten omistajille yhä suorastaan ylpeyden aihe. Irlannincob
Irlannincob on rakenteeltaan jykevä ja sen säkäkorkeus vaihtelee tyypeittäin välillä 110–170 cm. Irlannincobilla on todella runsaasti vuohiskarvoja ja suuret kaviot. Sekä tammoilla että oreilla voi olla "viikset" ylähuulessa. Rodulla sallitaan kaikki muut paitsi "albiinot" (todennäköisesti valkovoikot; albiinoutta ei esiinny hevosilla), mutta yleisimmin ne ovat kirjavia. Irlannincobit ovat erinomaisia perhe-, koulu- ja harrastehevosia, sillä ne ovat rohkeita ja rauhallisia. Islanninhevonen
Islanninhevosta pidetään luonteeltaan tasaisena ja helppona käsitellä. Tämä johtuu osaltaan siitä, että islanninhevoset saavat perinteisesti kasvaa ja elää lajityypillisesti isoissa laumoissa ja ulkoilla runsaasti, jolloin erilaisten käytösongelmien riski on pieni. Yksilökohtaisia eroja esiintyy kuitenkin aivan kuten muillakin hevosroduilla; osa hevosista on herkkiä ja eteenpäinpyrkiviä, osa taas rauhallisia. Islanninhevonen soveltuu yleensä kaikenikäisten ratsastajien käyttöön, mutta osa hevosista vaatii vahvan temperamenttinsa vuoksi aikuisen, kokeneen ratsastajan. Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira
Lyhytkarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Sen turkki on melko karheaa ja lyhyttä villavalla pohjavillalla. Koiralla on kaulus, housut sekä hapsuinen häntä. Karvapeitteen hyväksytty väri on brindle eli juovikas, mutta myös värivirheellisiä syntyy. Juovia on joko (kullan)keltaisella pohjalla ("gold brindle") tai harmaalla pohjalla ("silver brindle"). Musta maski päässä on toivottava. Silmät ovat mantelinmuotoiset, tummahkot, normaalikokoiset eivätkä ulkonevat. Kuonon ja kallon tulisi olla saman mittaiset, otsapenger on vähäinen ja kallo litteähkö. Huulet ovat tiiviit. Runsas musta väri karvapeitteessä ei ole toivottavaa. Uroksen säkäkorkeus on 57-62 cm ja nartun 55-60 cm, korkeuteen nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Koira on hieman korkeuttaan pidempi. Grönlanninkoira
Ulkonäöltään grönlanninkoira on tyypillinen pystykorva: korvat ovat kolmionmuotoiset ja pystyt, turkki tuuhea ja häntä kiertynyt selän päälle. Se on voimakasrakenteinen, kestävä ja sopeutunut ankaraan työhön arktisissa olosuhteissa. Kuono on vahva. Kaikki värit ja väriyhdistelmät ovat sallittuja albiinoa lukuun ottamatta. Säkäkorkeus on uroksilla vähintään 60 cm ja nartuilla vähintään 55 cm. Australianbulldoggi
Australianbulldoggi on tanakka keskikokoinen rotu, jolla on pienempi pää, pidempi kuono, pienempi rintakehä, pidemmät raajat ja leveämpi lantio kuin englanninbulldoggilla. Väritys voi olla brindle valkoisin merkein, punainen valkoisin merkein tai fawn valkoisin merkein. Sen säkäkorkeus on 40–50 cm ja paino 25–35 kg. Suomenhevonen
Rodun yleisin väritys on rautias, mutta muutkin värit hyväksytään. Suomenhevosilla on yleensä tuuheat jouhet, ja vuohiskarvat ovat hieman pitkät. Rodun keskikorkeus on 155 cm. Ponikokoisia eli alle 148 cm korkeita suomenhevosia jalostetaan erillisenä alatyyppinään. Bretagnenhevonen
Bretagnenhevosen postier-tyyppi on tiivisrakenteinen. Pää on sopusuhtainen, kaula kaartuva. Jalat ovat kuivat ja liikkeet vilkkaat. Postier-tyyppi on 152-163 cm korkea. Työtyyppinen bretagnenhevonen on raskastekoisempi ja 152-157 cm korkea. Dobermanni
Dobermanni on keskikokoinen, lihaksikas ja voimakasrakenteinen. Rodun ihannekoira on linjoiltaan elegantti, uljasryhtinen, olemukseltaan temperamenttinen ja ilmeeltään päättäväinen. Säkäkorkeuden tulee olla uroksilla 68–72 cm ja nartuilla 63–68 cm. Rungon pituuden tulee erityisesti uroksilla olla lähellä säkäkorkeutta. Pää on voimakas, kuono pitkähkö, korvat ovat keskikokoiset ja katse valpas. Kaula on pitkähkö verrattuna päähän ja runkoon. Kaulan asento on ryhdikäs ja jalo. Raajat ovat voimakkaat ja tassut lyhyet sekä tiiviit. Paino on uroksilla noin 40–45 kg ja nartuilla noin 32–35 kg, keskikoko on toivottava. Kaspianponi
Kaspianponille tyypillisiä piirteitä ovat nopeat ja jalot liikkeet. Se näyttää usein pienikokoiselta arabianhevoselta. Luonteeltaan se on pirteä, mutta säyseä ja hellä sekä utelias. Kaspianponia käytetään ratsastukseen ja ajoon, se on myös lapsille sopiva poni. Sen säkäkorkeus on 102–121 cm. Freiberginhevonen
Rakenteeltaan freiberginhevoset ovat melko raskaita. Niillä on vahvat ja lyhyet jalat, työhevoselle ominainen leveä ja lihaksikas takaosa ja pieni pää. Säkäkorkeus on noin 150 cm, väritys yksivärinen. Rodussa esiintyy myös harvinaisena dominanttivalkoista väritystä. Amerikanshetlanninponi
Amerikanshetlanninponin pää on hienopiirteinen, usein pitkä, kaula kaartuva ja lihaksikas, säkä suhteellisen korkea. Selkä on pitkä ja kapea, takaosa leveä ja lihaksikas. Lavan loiva kulma sallii liioitellut liikkeet. Jalat ovat pitkät ja ohutluiset. Säkäkorkeus on korkeintaan 117 cm, väreistä sallitaan kaikki yksiväriset. Merkityt versiot -kokeilu/Testisivu 4
Nykyhepposten koko vaihtelee jalostuksen ansiosta suuresti. Maailman pienimpien miniatyyrihepposrotujen edustajat ovat pienimmillään vain vajaan puolen metrin korkuisia eli keskimittaisen koiran kokoisia, kun taas maailman suurimman hepposrodun eli shirehepposen edustajat saattavat kasvaa yli kaksimetrisiksi. Tavallisimmin hepposen säkäkorkeus kuitenkin on jotakin väliltä 120–170 cm. Alle 148 cm korkeita hepposia saatetaan kutsua poneiksi, mutta sana poni voi asiayhteydestä riippuen perustua joko säkäkorkeuteen tai rotuun. Tiettyjä pieniä rotuja (esimerkiksi islanninhepponen) ei myöskään koosta huolimatta pidetä poni- vaan hepposrotuina. Havannankoira
Havannankoiran mittasuhteet on määritelty hyvin tarkasti. Rodun ihannesäkäkorkeus on 23-27 cm (sallittu 21-29 cm). Muita tärkeitä mittasuhteita ovat kuonon pituus, joka on sama kuin etäisyys otsapenkereestä niskakyhmyyn. Lisäksi rungon pituuden (lapojen kärjestä istuinluun kärkeen) suhde säkäkorkeuteen on 4 : 3. Pää on muodoltaan litteä ja leveä, kuono on kapeneva. Pään ja rungon pituuden suhde säästä hännän tyveen mitattuna on 3 : 7. Irlanninvesispanieli
Irlanninvesispanieli on väritykseltään syvän maksanruskean värinen ja karva on kiharaa ja keskipitkää. Karvapeite ei ole lainkaan villavaa, vaan luonnostaan öljyistä. Päässä ja kaulassa on lyhyempää karvaa, ja samoin myös rodulle ominaisessa ”rotanhännässä” eli ylhäältä alas voimakkaasti ohenevassa hännässä on lyhyt karva. Otsalla on rodulle tyypillinen top-knot, eli kihara ”etutukka”. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 53-59 cm ja nartut 51-56 cm. Rotu on rakenteeltaan voimakas- ja tiivisrunkoinen ja sillä on tynnyrimäinen rintakehä, joka tekee liikkeistä rullaavat. Pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Collien säkäkorkeus on rotumääritelmän mukaan nartuilla 51–56 cm ja uroksilla 56–61 cm. Urokset ovat siis selvästi suurempia. Pitkäkarvaisella colliella on huomiota herättävä, pitkä ja erittäin tiheä karvapeite. Peitinkarva on suoraa ja karkean tuntuista, pohjavilla pehmeää ja tuuheaa sekä hyvin tiivistä. Eturaajat ovat hyvin hapsuiset ja häntäkarvat erittäin runsaat. Collien pää kapenee tasaisesti ja pehmeästi kirsua kohti. Collien askeleiden tulisi olla kohtuullisen pitkät, kevyet ja vaivattomilta näyttävät. Skotlanninhirvikoira
Pienin toivottu säkäkorkeus uroksella on 76 senttimetriä, paino noin 45,5 kiloa; nartulla 71 senttimetriä ja noin 36,5 kiloa. Koiran turkki on karheaa, noin 8–10 senttiä pitkää. Karva voi olla väriltään tumman siniharmaa, tumman- tai vaaleanharmaa, juovikas, keltainen tai hiekan- / kellanpunainen. Skotin karkea turkki suojaa kosteudelta sekä koleudelta ja on ulkonäöstään huolimatta helppohoitoinen. Italianseisoja
Italianseisoja on rakenteeltaan vahva ja tasapainoinen koira, jonka metsästysominaisuudet ovat erinomaiset. Väriltään se on valkoinen, jossa on erikokoisia oransseja tai tumman meripihkanvärisiä merkkejä, valko-vaaleaoranssi päistärikkö tai valkokastanjanruskea kimo (ruskea-roan). Symmetriset merkit päässä ovat toivottavia. Koiran raajat ovat jäntevät, ääriviivat selväpiirteiset ja lihakset hyvin kehittyneet. Uroksien säkäkorkeus on 58–67 cm, narttujen 55–62 cm. Italianseisojat painavat täysikasvuisina 25–40 kg säkäkorkeudesta riippuen. Häntä typistetään yleensä 15–25 cm:n pituiseksi, mutta Suomessa typistäminen on kiellettyä. Itävallanpinseri
Itävallanpinseri on keskikokoinen koira. Sen säkäkorkeus on 42–50 cm (urokset 44 – 50 cm ja nartut 42 – 48 cm). Turkin pituus vaihtelee lyhyestä puolipitkään ja karva on sileää. Sallittuja värejä ovat ruskeankeltainen, sämpylänkeltainen, peuranpunainen ja musta ruskein merkein (black & tan). Valkoiset merkit ovat sallittuja. Gotlanninruss
Rotumääritelmän mukaan kantakirjattavat yksilöt ovat säkäkorkeudeltaan 115–130 cm. Kolmivuotiaan korkeus on oltava 115–128 cm. Väreistä sallitaan rotumääritelmän mukaan kaikki paitsi valkovoikko, kimo, hallakot, päistäriköt sekä tobianokuviot eli selänpuoleinen kirjavuus. Moni suomalainen russi on rekisteröity väriltään ruunihallakoksi tai hiirakoksi, mutta kyseessä on (lähinnä voikkoväristen ponien) virheellinen värintunnistus, ei todellinen hallakkovärisyys. Rodussa esiintyy splashed white -kirjavuutta sekä harvinaisena myös tiikerinkirjavuutta. Jalostustavoitteena on rakenteeltaan vahva, lasten ja aikuisten käyttöön sopiva poni, jolla on hyvä luonne ja joka sopii monipuoliseen ratsastus-, ravi- ja ajokäyttöön. Russit ovat yleensä luonteeltaan kilttejä. Trakehneninhevonen
Trakehneninhevonen on säkäkorkeudeltaan noin 160–170 cm ja väriltään (usein tumma) yksivärinen tai kimo. Sillä on vahva, mutta hienostunut rakenne, ja luonteeltaan se on innokas, älykäs ja vilkas, mutta tasainen ja miellyttämishaluinen. Trakehneninhevonen on edelleen huippuluokan kilparatsu: erinomaiset liikkeet tekevät siitä mainion kouluhevosen, vahva takaosa, nivelet ja lihakset hyvän hyppääjän, ja kevyen rakenteensa ansiosta trakehneninhevonen menestyy muita puoliverirotuja paremmin myös kenttäkilpailuissa. Länsigöötanmaanpystykorva
Länsigöötanmaanpystykorvan ruumiinrakenne on vankka. Se on korkeuttaan pidempi (säkäkorkeuden suhde pituuteen on ihannetapauksessa 2:3). Matalaraajaisen koiran ihannesäkäkorkeus on uroksilla 33 cm, nartuilla 31 cm; poikeama: +2 cm, -1 cm ihannekoosta on sallittu. Turkki on lyhyt ja kova, alusvilla tuuheaa ja pehmeää. Yleisimmät värit ovat harmaa, harmaanruskea, kellanruskea, punaisenruskea tai punaisenkeltainen. Selässä ja kyljissä on tummempaa peitinkarvaa. Lapojen päällä on rodulle tyypillinen valjaskuvio. Valkoinen on sallittu: rajoitettu kaulus, jaloissa saa olla valkoista kunhan valkoinen ei mene oli polven, rinnassa saa olla valkoista ja päässä voi olla ohut piirto. Koiralla tulisi olla poskikuviointi (kuten suden tai jämtlanninpystykorvan kasvoissa). Länsigöötanmaanpystykorva muistuttaa suuresti saksanpaimenkoiraa, mutta on huomattavasti pienempi. Poni
Rakenteeltaan ison hevosen tyyppisten rotujen edustajat voivat jäädä ponikokoisiksi. Esimerkiksi arabianhevosen säkäkorkeus on usein vain 140–150 cm, mutta arabit ovat silti hevosia ja niillä on hevosen rakenne ja ominaisuudet. Muutkin täysiveriset saattavat jäädä ponikokoisiksi. Niin kutsuttujen ratsuponien jalostus perustuu poni-hevosristeytyksiin, joilla tavoitellaan ponikokoista, mutta hevosmaista ja laadukasta urheiluponia. Säännönmukaisesti ponikokoisiksi jääviä hevostyyppisiä rotuja kutsutaan joissakin maissa pienhevosroduiksi. Tennesseenwalker
Tennesseenwalkerin keskimääräinen säkäkorkeus noin 155 cm. Kaikki värit paitsi tiikerinkirjava värit sallitaan, ja rodussa esiintyy esimerkiksi voikkoja, päistärikköjä ja lehmänkirjavia. Jyllanninhevonen
Jyllanninhevonen on jalostettu rauhalliseksi ja voimakkaaksi työhevoseksi. Liikkeet ovat tarmokkaat ja irtonaiset. Pyöreä runko ja massiivinen takaosa on peritty suffolk punchilta. Selvin ero näiden rotujen välillä on jyllanninhevosen pitkät vuohiskarvat. Säkäkorkeus on noin 150–160 cm. Hevosen rakenne
Yleisrakenteen kuvaus käsittää hevosen ulkonäön kuvauksen ja käsittää yleensä seuraavat osat:
Pään profiili kuvastaa usein myös hevosen vartalon mittasuhteita.
Hevosten korkeus vaihtelee suuresti. Jotkin miniatyyrihevosrodut eivät ylitä edes aikuisina 50 cm korkeutta, kun esimerkiksi shirehevoset voivat olla jopa kaksi metriä korkeita. Hevosen korkeus mitataan sä'än kohdalta. Pienimmillään se on metrin luokkaa, kuten falabellalla ja shetlanninponilla. Kaikkien aikojen kookkain tunnettu hevonen on vuonna 1846 syntynyt shirehevonen Sampson, joka oli 219 cm korkea.
Aikuinen ratsuhevonen painaa keskimäärin 500 kg, mutta raskaat kylmäveriset, erityisesti shirehevoset voivat painaa kg. Hevoseläinten paino on yleensä suhteessa niiden mittasuhteisiin siten, että pitkärunkoiset ovat kevyitä ja lyhytrunkoiset ovat painavia. Painon lisäksi puhutaan rakenteeltaan kevyistä, keskipainoista ja raskaista roduista. Kevytrakenteisen hevosen luusto on siro ja lihaksisto kevyttä, raskasrakenteisen luusto on jykevää ja lihakset suuret. Irlanninsusikoira
Irlanninsusikoira on maailman korkein koirarotu. Irlanninsusikoira ei ole ruumiinrakenteeltaan yhtä raskas ja massiivinen kuin tanskandoggi, ja muistuttaa paljon skotlanninhirvikoiraa. Uroksen vähimmäiskorkeus on 79 senttimetriä, joskin on toivottavaa saada keskimääräinen säkäkorkeus vakiintumaan uroksilla 81–86 senttiin, narttujen vähimmäiskorkeus on 71 senttimetriä. Urosten vähimmäispaino on 54,5 kiloa ja narttujen 40,5 kiloa. Karvapeite on karkea ja väriltään harmaa, brindle, puhtaanvalkoinen, musta, punainen, fawn tai jokin muu skotlanninhirvikoiralla sallittu väri. Galicianseisoja
Galicianseisoja on keskikokoinen lintukoira. Se on vahvarakenteinen ja leveärintainen. Uroksen säkäkorkeus on 55–60 cm ja nartun 50–55 cm. Ohut karva on ihonmyötäistä. Värivaihtoehtoja on useita: a) yksivärinen – keltainen, pähkinänruskea tai musta b) valkoinen pohjaväri – valkoinen oranssein, kanelinruskein, pähkinänruskein tai mustin merkein c) kolmivärinen – valkoinen pähkinänruskein tai mustin merkein, jolla tulenpunaiset posket ja kulmakarvat. Newforestinponi
Newforestinponeilla on erinomainen ratsuponin rakenne. Monista risteytyksistä huolimatta rotu on yhtenäinen. Yleisilmeeltään newforestinponin tulisi olla sopusuhtainen, vankkarakenteinen ja ratsutyyppinen. Ponin säkäkorkeus ei saa ylittää 148 cm korkeutta. Alarajaa ei ole, mutta ponit ovat hyvin harvoin alle 120 cm korkeita. Newforestinponeilla sallitaan kaikki muut värit paitsi valkovoikko (BEC) ja kirjava. Voikkovärit sallitaan tammoilla ja ruunilla, mutta "sinisilmäisiä voikkoja" (BEC tai blue-eyed cream) ei hyväksytä. Ruunikko ja sen eri sävyt ovat tavallisimmat värit. Valkoiset merkit ovat sallittuja ainoastaan päässä ja jaloissa, eivätkä ne saa ylittää kintereitä tai polvia. Lewitzinponi
Lewitzerien säkäkorkeus on 138-148 cm. Ne ovat usein lehmänkirjavia, mutta myös yksiväriset rekisteröidään. Niillä on suurehko pää sekä suora tai aavistuksen kyömy profiili. Kaula on hyvin muotoutunut, ja säkä on selkeä. Selkä ja takaosa ovat leveitä, ja jalat ovat vahvat ja kaviot kovat. Lewitzerillä kuuluisi olla tahdikkaat ja joustavat liikkeet. Itäsiperianlaika
Itäsiperianlaika on yleisvaikutelmaltaan voimakasrakenteinen. Luusto on voimakas ja lihakset ovat hyvin kehittyneet. Runko hieman korkeutta pidempi. Pää on kiilanmuotoinen ja kallo-osa leveä. Huulet kuivat ja tiiviit. Silmät väriltään tummat. Korvat ovat pystyt. Lanne lihaksikas ja hieman kaartunut. Rintakehä syvä, leveä ja lihaksikas. Häntä kiertyneenä tai sirpinmuotoisena lanteelle tai reidelle, ojennettuna ulottuu kintereille. Eturaajat pidemmät kuin puolet säkäkorkeudesta. Lavan ja olkavarren välinen kulmaus 90-100°. Takaraajat hyvin kulmautuneet. Karva on pitkää, pohjavilla tiheää ja pehmeää. Turkinlaatu on kuitenkin verrattain helppohoitoinen. Väreistä sallitaan pippuri ja suola, pilkullinen, täplikäs, valkoisen, harmaan, mustan, punaisen ja ruskean eri vivahteet. Pienet pilkut raajojen pohjavärissä ovat sallittuja. Säkäkorkeus uroksilla 55–64 cm ja nartuilla 51–60 cm. Harrieri
Harrieri on englantilaisperäinen koirarotu. Se on eräs niistä roduista, joista on kirjoitettu jo vuosisatojen ajan. Sitä on alkujaan käytetty jäniksen ajoon, ja rodun harrastajat sanovatkin sen olevan juuri siihen sopiva. Rotua näkee harvoin Britanniassa, harrierin kotimaassa. Englannin kennelliitto ei ole hyväksynyt sitä viralliseksi roduksi. Rotu on kuitenkin FCI:n hyväksymä. Myös Yhdysvaltain kennelliitto on hyväksynyt rodun virallisesti, mutta sillä ei ole mainittavaa menestystä näyttelyissä. Harrierin säkäkorkeus on beaglen ja englanninkettukoiran väliltä eli noin 48–55 cm, ja yleisesti ottaen siinä on piirteitä hieman molemmista roduista. Fyysisesti ja henkisesti se on enemmän englanninkettukoiran kaltainen, samoin jäljestys ja ajotaipumukseltaan. Kotikoiraksi harrieri sopii hyvin, etenkin lapsiperheisiin. Parsonrussellinterrieri
Parsonrussellinterrieri on vankkarakenteinen koira, jonka ihannesäkäkorkeus on uroksilla 36 cm ja nartuilla 33 cm. Parsonrussellinterrierit painavat 5–8 kg. Parsoneita on sekä karkea-, puolikarkea- että sileäkarvaisia. Pääväri on valkoinen, jossa voi olla mustia, punaruskeita ja keltaisia merkkejä. Korvat ovat eteenpäin taittuneet. Suomessa häntää ei saa typistää, kuten rodun syntymaassa Isossa-Britanniassa tehdään. Rodun todennäköinen elinaika on 13–14 vuotta. Provencenajokoira
Karvapeite on pääväriltään aina punainen, ja siitä on kolme eri vaihtoehtoa: a) yksivärinen punainen, b) punainen, jolla on musta satula, c) punainen, jolla on mustat karvankärjet (riistanvärinen). Rotumääritelmän mukaan säkäkorkeus on uroksilla 50-55 cm ja nartuilla 44-50 cm. Molemmilla sukupuolilla sallitaan 2 cm vaihtelu suuntaan tai toiseen. Balinvuoristokoira
Balinvuoristokoiran väri vaihtelee, mutta niistä tyypillisin on tricolour. Muita tavallisia värejä ovat kullanruskea, punainen ja musta. Myös kaksivärisiä esiintyy. Monista vaihtoehdoista huolimatta ainoa Indonesian Kennelliiton virallisessa rotumääritelmässä sallittu väritys on valkoinen (mieluiten keksinvärisin korvin), ja täten muunväriset yksilöt karsitaan nykyisin pois puhdasrotuisten balinvuoristokoirien jalostuksesta. Uroksen keskimääräinen säkäkorkeus on 45–55 cm ja paino 15–17 kg, kun taas nartulla vastaavat mitat ovat 40–50 cm ja 13–15 kg. Maremmanhevonen
Maremmanhevonen on rakenteeltaan suhteellisen kevyt lämminverinen, jonka säkäkorkeus on 160–172 cm. Väriltään se on musta tai yleensä tummasävyinen ruunikko. Sen rakenne on tukeva: sillä on pitkänomainen ja hiukan kyömy pää, leveä kaula, korkea ja lihaksikas säkä, leveät ryntäät ja vahvat lautaset, ja sen jalat ovat kestävät ja hyvärakenteiset. Luonteeltaan nykyinen maremmanhevonen on varsin säyseä ja paljon esi-isiään helpompi, ja sen katsotaan sopivan niin aikuisten kuin lastenkin ratsuksi. Sileäkarvainennoutaja
Rodun ihannesäkäkorkeus vaihtelee 56–61 sentin ja paino 25–35 (nartuilla) ja 30–40 (uroksilla) kilon välillä. Sileäkarvainennoutaja on rakenteeltaan keskivahva, voimakkuudeltaan suunnilleen irlanninsetterin ja kultaisennoutajan välistä. Turkki on keskipitkä, tiheä ja kiiltävä. Ihanteellisesti sen pitäisi olla sileä ja suora. Taipumusta aaltomaiseen karvaan ilmenee silloin tällöin rotua kutsuttiin aluksi "pitkäkarvaiseksi noutajaksi", mutta myöhemmin turkki silottui ja samalla nimi muuttui nykyiseen muotoon. Väri on joko musta tai maksanruskea, ensin mainittu on yleisempi. Sileäkarvaisellanoutajalla on lihaksikaat leuat ja suuri kuono sekä korostumaton otsa. Korvat ovat veltot ja suhteellisen lyhyet. Doninhevonen
Doninhevoset ovat tyypillisesti 155–160 cm korkeita ja väriltään yleensä rautiaita, joskus myös ruunikoita, mustia tai kimoja. Rodulle tyypilliseen rakenteeseen kuuluu kuiva pää jossa on suora tai kovera profiili. Kaula on lihaksikas, hyvän muotoinen ja hyvin liittyvä, säkä selkeä ja leveä, rintakehä syvä. Lapa on toisinaan pysty ja askelta lyhentävä. Selkä on pitkä ja suora, lanne pitkä ja laskeva. Jalat ovat pitkät, lihaksikkaat ja kuivat kookkain nivelin, nivelet ja kaviot ovat lujat ja kestävät. Vuohiset saattavat olla pystyt ja kintereet käyrät. Furioso
Furioso on nykyisin lahjakas yleisratsu, joka on hieman raskaampi kuin täysiveriset esivanhempansa. Rodun ihanne säkäkorkeus on 160 cm, ja väreinä sallitaan kaikki paitsi kirjavat. Rodulle ominaisia piirteitä ovat loivat lavat, vahva selkä ja jalat sekä hyvin muodostunut säkä. Friisiläinen (hevosrotu)
Friisiläishevoset ovat säkäkorkeudeltaan noin 150–170 senttimetriä, oriit ovat kookkaampia kuin tammat. Kantakirjattavan oriin tulee olla yli 160 cm korkea. Friisiläishevosen väri on aina musta, joka tosin saa haalistua auringossa mustanruskean näköiseksi. Valkoiset merkit eivät ole haluttuja ja niistä hyväksytään korkeintaan pieni tähti otsalla. Rotuun syntyy silloin tällöin myös rautiaita, joiden jälkeläisiä ei kuitenkaan hyväksytä. Jouhet ja vuohiskarvat ovat tuuheat ja yleensä hieman kiharat. Friisiläishevonen on kookas ja sopii luonteensa ansiosta monille ratsastajille. Friisiläishevonen omaa yleensä isot ja ilmavat liikkeet. Friisiläisen jalat ja selkä ovat vahvat. Suffolkinhevonen
Suffolkinhevoset ovat yleensä 165–178 cm korkeita ja painavat 900–1000 kiloa. Rotu on väriltään aina rautias. "Suffolk Horse Society"n yhä käyttämä perinteinen kirjoitustapa värin englanninkieliselle vastineelle ("chestnut") on t-kirjaimeton "chesnut". Rodulla esiintyy useita eri rautiaan sävyjä tummasta vaaleaan ja punaiseen. Valkoiset merkit ovat harvinaisia ja yleensä pieniä. Kirjailija Marguerite Henry kuvaa rotua seuraavasti: "Sen väri on kirkas rautias – kuin tulenlieska mustaa kynnöstä vasten, vihreitä maissinlehtiä vasten, keltaista vehnää vasten, sinistä horisonttia vasten. Se ei koskaan ole toista väriä." Prahanrottakoira
Karvepeite on lyhyttä ja kiiltävää. Yleisin väritys on musta punaruskein merkein eli black&tan, joka on myös rodun alkuperäinen väri kuten myös keltainen väri, jota kuitenkin esiintyy paljon vähemmän. Muita värejä: ruskea punaruskein merkein eli brown&tan, sininen merkein eli blue&tan, violetti merkein eli lilac&tan, keltainen, punainen ja sekä merle jossa erikseen vielä sininen- eli bluemerle ja ruskea- eli brownmerle. Enimmäis-säkäkorkeus on 24cm. Ihannekorkeus on 20-23 cm. Aikuispaino on 1,5-3,5 kg, ja ihannepaino 2,6 kg. Italianajokoira
Italianajokoira on neliömäinen: rungon pituuden tulee vastata säkäkorkeutta. Säkäkorkeus vaihtelee 48-60 cm:iin paitsi sukupuolesta, myös muunnoksesta riippuen karkeakarvaisen ollessa aavistuksen verran kookkaampi. Paino on molemmilla muunnoksilla 18-28 kg. Afganistaninmastiffi
Rotu on äärimmäisen kookas. Sen lihakset ovat voimakkaat ja leuat vahvat. Niskan ja pään löysän kaulanahkan tarkoituksena on ollut suojella koiraa tappelussa. Häntä on korkealle kiinnittynyt ja selän ylle kiertynyt. Lyhyt, tiheä ja runsas karvapeite voi olla joko erittäin tumma, lähes mustaan vivahtava ruskea (ns. tummasävyinen soopeli) tai brindle Vain erittäin pienet valkoiset merkit sallitaan. Koska koirilla on erittäin samanlainen karvapeite, tappeluissa niiden häntään täytyy maalata eriväriset merkit jotta tiedettäisiin kumpi puoli voitti. Säkäkorkeus on noin 86,5 cm ja maksimipaino 91 kg, mikä tekee rodusta yhden sekä maailman kookkaimmista että painavimmista. Esimerkiksi bernhardinkoiran maksimipaino on niin ikään 91 kg, ja sekä tanskandoggi että irlanninsusikoira yltävät säkäkorkeudeltaan keskimäärin samoihin mittoihin afganistaninmastiffin kanssa. Islanninhevonen
Vaikka islanninhevoset ovat kuin luotuja maastoratsastukseen, niitä näkee yhä useammin myös koulu- ja esteradoilla. Islanninhevosesta on tullut suosittu harrastehevonen niin aikuisille kuin nuorillekin sopivan kokonsa ja monipuolisuutensa ansiosta. Itävallanajokoira
Väritys on rodulle hyvin tärkeä: sen pitää olla musta pienin, selvästi erottuvin merkein, joiden sävy vaihtelee vaaleasta tummaan punaruskeaan. Silmien yläpuolella täytyy olla punaruskeat merkit. Karvapeite on sileää, tiivistä ja lyhyttä (noin 2 cm pitkää). Pitkä häntä on hieman kaareva. Korvat ovat keskipitkät ja kärjistään pyöristyneet. Säkäkorkeus on 48–56 cm. Hertsegovinanvuoristokoira
Hertsegovinanvuoristokoira on massiivinen ja vahvaluustoinen, joskin ketterämpi kuin muut samantyyppiset balkanilaiset rodut. Se on leveäpäinen ja melko pitkäkuonoinen. Sen korvat ovat korkealle asettuneet ja koiran ollessa valppaana häntä kiertyy selän päälle. Rintakehä on leveä ja syvä. Karvapeite on pitkä, tiheä ja karhea. Tavallisin väritys on valkoinen eri värisin tummemmin merkein. Säkäkorkeus on noin 68,5 cm. Shetlanninponi
Shetlanninponi on pienestä koostaan huolimatta vahva poni, joka jaksaa kantaa noin 60-kiloista ratsastajaa. Ratsastaja voi olla korkeintaan noin 150–160 cm pitkä. Riippuen poniyksilön iästä ja koosta ratsastajan suositeltava koko voi olla pienempikin. Perussääntönä ratsastajan maksimipaino on 10–15 % ponin normaalipainosta, eli esimerkiksi 200-kiloisella ponilla voi ratsastaa korkeintaan 30 - 35-kiloinen lapsi. Liian painava ratsastaja voi vahingoittaa ponin ristiselkää. Liian pitkä ratsastaja taas ei voi istua luontevasti pienen ponin selässä, ja jalat voivat käytännössä raahata maata. Shetlanninponi saavuttaa täyden mittansa vasta 6–7-vuotiaana, joten sen ratsukoulutus aloitetaan useimpia muita rotuja myöhemmin, noin neljäntenä ikävuotena. Italianratsuhevonen
Sen säkäkorkeus on 152-170 cm. Kaunis ja sopusuhtainen pää, pitkä ja hyvärakenteinen kaula, vahva keskipitkä selkä, lihaksikas takaosa, laskeva lautanen, pitkät ja sirot jalat. Leonberginkoira
Yleisvaikutelma: Alkuperäistä käyttötarkoitustaan vastaavasti leonberginkoira on hyvin suuri, voimakas ja lihaksikas mutta silti tyylikäs koira. Sille on tunnusomaista tasapainoinen ruumiinrakenne ja itsevarma rauhallinen, mutta valpas luonne. Uroksen säkäkorkeus on 72-80 cm, nartun 65-75 cm. Runko on säkäkorkeutta jonkin verran pidempi. Pää mieluummin pitkänomainen kuin lyhyt, leveyttään korkeampi. Kuono ja kallo yhtä pitkät. Päässä ei ryppyjä. Kallo hiukan kupera, ei takaosastaan oleellisesti leveämpi kuin silmien kohdalta. Otsapenger selvä, mutta ei liioiteltu. Kuononselkä leveä, vähän kupera. Huulet tiiviit väriltään mustat. Kirsu musta. Säännöllinen. tasainen ja täydellinen leikkaava purenta, tasapurenta sallittu. Silmät ruskeat, soikeat, luomet eivät roiku. Korvat korkealle kiinnittyneet, riippuvat, melko isot ja paksut. Kaula pitkähkö, kaareva, ei löysää kaulanahkaa. Säkä korostunut. Selkä suora ja leveä. Lantio melko pitkä. Rintakehä syvä ja leveä. Raajaluusto huomattavan vahva. Käpälät tiiviit, melkein pyöreät. Kulmaukset voimakkaat. Liikunta pitkällä askeleella ja hyvällä takaraajojen työnnöllä. Berberihevonen
Berberihevosen risti on jyrkkä, häntä on matalalle kiinnittynyt ja pää on karkeatekoinen joka viittaa alkukantaisiin hevosrotuihin. Berberihevonen on kuitenkin hyvin kestävä ja sisukas. Berberihevonen on myös hyvin ketterä ja nopea lyhyillä matkoilla. Se on myös helppohoitoinen ja hyvä yleisratsu. Säkäkorkeus noin 147-157cm Stabijhoun
Stabijhoun on ruumiinrakenteeltaan vankka, korkeuttaan pidempi koira. Ihannesäkäkorkeus on uroksilla 53 cm ja nartuilla 50 cm. Karva on pitkää ja suoraa, korkeintaan hieman aaltoilevaa. Karva ei koskaan saisi olla kiharaa erotukseksi muuten samantyyppisestä rodusta wetterhounista. Päässä karva on lyhyempää. Sallittuja pohjavärejä on kolme: musta, oranssi ja ruskea valkoisin merkein. Valkoisessa värissä voi myös olla pisteitä tai pieniä pilkkuja, mutta kolmivärisyys ei ole sallittua. Ylämaanponi
Ponien säkäkorkeus on 132–147 cm. Väreinä ovat pääasiassa ruunikot ja mustat sekä näiden hallakko- ja kimosävyt. Ylämaanponilla on leveä otsa, lihaksikas kaula. Runko on raskas, luusto vahva ja massakas. Takaosa on voimakas ja häntä kiinnittyy korkealle. Jalat ovat tanakat ja kaviot hyvät. Englanninspringerspanieli
Tyypillinen englanninspringerspanieli on vahva, sopusuhtainen, ryhdikäs koira. Sen rintakehä on syvä ja tilava ja raajat vankat. Pää on sopusoinnussa runkoon ja korvat ovat silmien tasolla. Kuonon tulee olla voimakas mutta ei liian suuri/pieni päähän nähden. Springerillä hyväksytään ainoastaan saksipurenta. Liikkeet ovat vapaat ja maatavoittavat. Karvapeite on suora ja tiivis sekä säänkestävä. 
Häntä ei saa nousta selkälinjan yläpuolelle. Springerin ihanne säkäkorkeus on keskimäärin 51 cm. Näyttelylinjassa nartut ovat kuitenkin yleisesti ottaen 47–52 cm korkeita ja urokset 51–55 cm korkeita. 
Narttu painaa n. 18–23 kg ja uros 23–30 kg. Pieni amerikanpaimenkoira
Pieni amerikanpaimenkoira on sopusuhtainen, hieman korkeuttaan pidempi pienikokoinen koirarotu. Urosten tavoiteltu säkäkorkeus on 35,5 - 46 cm ja narttujen vastaavasti 33 - 43 cm. Paino suhteutuu säkäkorkeuteen ja on noin 9-18 kg. Häntä voi olla pitkä tai luonnollisesti töpö, Suomessa hännän typistäminen ei ole sallittua. Knabstrupinhevonen
Knabstrupinhevonen on tanskalainen hevosrotu. Knabstrupinhevonen on peräisin 1800-luvulta. Väriltään hevonen on tiikerinkirjava (erikokoisia ruskeita tai mustia täpliä yleensä valkoisella pohjalla). Kavioissa on myös usein tummia pystyjuovia. Knabstrupinhevosen säkäkorkeus on hevosilla vähintään 148 ja poneilla alle 148 senttimetriä. Knabstrupinhevosen erikoinen väritys sekä sen ystävällinen ja älykäs ilme tekevät siitä myös hyvin suositun sirkushevosen. Suomenhevonen
Suomenhevosen kantakirja jakautuu neljään jalostussuuntaan, jotka pyrkivät kehittämään rotua eri tyyppeinä: raskaanpuoleisena työhevosena, kevyenä ravurina, monipuolisena ratsuhevosena sekä sopusuhtaisen pienenä pienhevosena. Jalostussuunnille yhteinen rotumääritelmä määrittelee suomenhevosen voimakkaaksi, monipuoliseksi ja miellyttäväluonteiseksi. Rodun keskikorkeus on 155 senttimetriä ja tyypillisin väritys on rautias, usein liinakko valkoisin merkein. Holsteininhevonen
Holsteininhevonen on tyypiltään kevyt lämminverinen. Säkäkorkeudeltaan se on noin 160–170 cm ja väriltään yleensä yksivärinen: yleisin väri on ruunikko, mutta myös esimerkiksi mustia ja kimoja esiintyy. Holsteininhevosta käytetään lähinnä ratsuna ja vaunuhevosena. Holsteininhevoset ovat yleensä hyviä hyppääjiä ja niillä on hyvä laukka. Tunnettu ori "Landgraf I" symboloi uutta urheilukäyttöön jalostettua holsteininhevosta. Hollannintyöhevonen
Hollannintyöhevosella on iso pää, lyhyet korvat ja suora profiili. Kaula on lyhyt ja paksu, rinta lihaksikas. Runko on tanakka, tiivis, lihaksikas, selkä lyhyt. Sillä on erittäin voimakas ja leveä takaosa. Jalat ovat vahvat ja lyhyet, hyvin kehittyneet. Vuohisissa on runsaasti karvoitusta, kaviot ovat vahvat. Säkäkorkeus vaihtelee 163–170 cm välillä. Unkarinpuoliverinen
Väreiksi sallitaan kaikki tasaiset värit sekä kaikki merkit. Unkarinpuoliveriset ovat säkäkorkeudeltaan yli 148cm, ylärajaa ei ole. Korkeimmillaan ne ovat kuitenkin 170cm kohdalla. Ne soveltuvat hyvin este, koulu- ja kenttäratsuiksi. Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira
Karkeakarvainen hollanninpaimenkoira on sopusuhtainen ja lihaksikas koira. Karva on paksua, karkeaa, kovaa ja pörröistä, ja siinä on vielä tiheä ja villava pohjavilla. Kuonossa ja kulmakarvoissa tulee olla pystyä karvaa. Päässä ja korvissa karva ei ole yhtä runsasta kuin muualla rungossa. Hännässä on runsas karvapeite. Karvapeitteen väri on aina brindle eli juovikas. Brindlessä voi olla mustia juovia keltaisella pohjalla (gold brindle) tai harmaalla pohjalla (silver brindle). Musta maski on toivottava. Aikaisemmin karkeakarvalle hyväksyttiin väreiksi myös siniharmaa ja pippuri&suola. Uroksen säkäkorkeus on 57-62 cm ja nartun 55-60 cm, korkeuteensa nähden koiran tulee olla painoltaan sopusuhtainen. Rungon pituuden ja korkeuden suhde toisiinsa tulee olla 9:10. Camarguenhevonen
Vaikka camarguenhevonen on ponikokoinen, säkäkorkeudeltaan noin 135–150 cm, se luokitellaan hevoseksi ja se jaksaa kantaa aikuista ratsastajaa. Väriltään se on aina ruunikkona tai mustana syntyvä kimo. Camarguenhevosia käytetään perinteisesti lähinnä ratsuina ja kuormahevosina, nykyään myös esimerkiksi kouluratsastuksessa, valjakkoajossa ja sirkuksessa. Ratsastus
Kansainvälisten hevosurheilusäännösten mukaan poneiksi lasketaan kaikki säkäkorkeudeltaan enintään 148 cm korkeat hevoset.. Poniratsastajiksi ikänsä puolesta luettavat ratsastajat voivat osallistua niillä "poniluokkiin", tätä vanhemmat ratsastajat muihin luokkiin mikäli ratsukko on sopusuhtainen. Esimerkiksi Suomen ratsastuskilpailusäännöissä jaetaan poneja myös korkeintaan 140 cm korkeisiin "pieniin poneihin" ja 140–148 cm korkeisiin "isoihin poneihin", joille voi olla omia kilpailuluokkiaan. Englanninvinttikoira
FCI:n rotumääritelmän mukainen ihannekorkeus englanninvinttikoiraurokselle on 71–76 cm, nartulla 68–71 cm. Koiran turkki on lyhyt ja sileä. Värejä ja niiden yhdistelmiä on paljon, esimerkiksi valkoinen, fawn (vaaleanruskea), punainen, musta, sininen ja erilaiset brindlen (tiikerijuovaisen) sävyt. Lisäksi mainitut sävyt voivat yhdistyä valkoisen kanssa (esimerkiksi valko-fawn, valko-brindle). Eestinhevonen
Nykyään eestinhevosia käytetään lähinnä ratsuina ja työhevosina. Ne sopivat myös reen tai kärryjen eteen.Väriltään eestinhevonen on yleensä yksivärinen (vaikkakin sabinogeeniä esiintyy), ja yleisimpiä ovat perusvärit (ruunikko, rautias ja musta) sekä kimo ja hallakko. rodussa kuitenkin esiintyy melko runsaasti voikko- ja hopeavärejä. Säkäkorkeudeltaan eestinhevonen on noin 135–165 cm, minkä vuoksi sitä on toisinaan kutsuttu eestinponiksi. Islanninhevonen
Islanninhevoset ovat maastovarmuutensa ansiosta mainioita vaellusratsuja. Etenkin kotimaassaan Islannissa perinteiseen tapaan kasvaneet hevoset ovat tottuneet liikkumaan ympäri vuoden vaihtelevassa ja hankalassa maastossa ja ovat erityisen varmajalkaisia. Rodoksenvinttikoira
Rodoksenvinttikoira on keskikokoinen alkukantaista tyyppiä edustava vinttikoira. Karvamuunnoksia on kaksi: lyhyt- ja hapsukarvainen. Näistä ensiksi mainitun karvapeite on äärimmäisen lyhyt ja sileä, ja jälkimmäisen samankaltainen kuin salukilla. Väritys vaihtelee vaaleasta fawnista tumman punaruskeaan, ja musta on kaikkein harvinaisin vaihtoehto. Urosten säkäkorkeus on 56-64 cm ja narttujen 47-52 cm, urosten paino 12-16 kg ja narttujen 8-12 kg. Tanskanpuoliverinen
Tanskanpuoliveriset tunnetaan jaloina, säyseinä ja tehokasliikkeisinä hevosina. Säkäkorkeudeltaan hevonen on noin 160–173 cm. Tanskanpuoliverinen on yleensä väriltään ruunikko, mutta kaikkia tasaisia värejä esiintyy. Poni
Suomessa noudatetaan nykyisin aina alkuperämaan käytäntöä rodun poniksi määrittelemisen osalta. Suomen käytännön vuoksi islanninhevosia, haflingereita ja vuonohevosia kutsutaan meillä hevosiksi, tarkemmin sanottuna ponikokoisiksi hevosiksi eikä poneiksi kuten Keski-Euroopassa. Aiemmin niitä sanottiin islanninponiksi ja vuonoponiksi.
Kansainvälisten hevosurheilusäännösten mukaan poneiksi luetaan kaikki hevoset, joiden säkäkorkeus on enintään 148 cm (brittiläisittäin 14,2 "hands" eli kämmenenleveyttä). Tämän poni/hevonen -jaottelun lisäksi poneja jaetaan säkäkorkeuden perusteella myös eri kokoluokkiin: esimerkiksi Suomen ratsastuskilpailuissa ponit jaetaan pieniin (alle 140 cm) ja isoihin poneihin (140–148 cm) ja poniraveissa A-kategoriaan (alle 107 cm) ja B-kategoriaan (107,1–130 cm). Kilpailuyhteyksissä yli 148 cm korkea hevosyksilö lasketaankin hevoseksi ja alle 148 cm korkea poniksi rodusta riippumatta. Hevosurheilukilpailujen poniluokat ovat yleensä rodusta riippumatta avoinna kaikille ponikokoisille (tai kooltaan tiettyyn ponikorkeusryhmään kuuluville) yksilöille, ja näissä yhteyksissä niitä myös kutsutaan poneiksi.