Kuka Pjotr Hohlov oli?
Pjotr Hohlov
Pjotr Iljitš Hohlov (; 12. tammikuuta 1910 Jesipovo Moskovan alue, Venäjän keisarikunta − 7. maaliskuuta 1990 Moskova, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliiton ilmavoimien kenraaliluutnantti ja Neuvostoliiton sankari.
Aleksandr Mosolov
Aleksandr Vasiljevitš Mosolov (; 29. heinäkuuta 1900 Kiova – 12. heinäkuuta 1973 Moskova) oli venäläinen säveltäjä. Hänet otettiin Moskovan konservatorioon vuonna 1921, ja häntä opettivat Reinhold Glière ja Nikolai Mjaskovski. Uransa kukoistaessa 1920-luvun lopulla Mosolov keskittyi moderneihin musiikillisiin ideoihin. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianosonaatteja, sinfonioita ja oopperoita. Vuosina 1937–1938 Mosolov oli vangittuna gulagilla, ja vuonna 1942 hän palasi Moskovaan. Myöhemmällä urallaan hän kiinnostui kuorolle säveltämisestä. Hän hyödynsi musiikissaan kansanmusiikin vaikutteita, ja kun Stalinin aikana säveltäjän aiempaa kiinnostusta futurismia kohtaan ei suvaittu, kansanmusiikki veikin hänen kaiken huomionsa. Pjotr Voikov
Käsityöläisperheestä lähtöisin ollut Voikov liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen jo vuonna 1903, mutta vuoteen 1917 saakka hän oli menševikki. Hän asui vuosina 1907–1917 maanpaossa Sveitsissä. Palattuaan Venäjälle hän liittyi bolševikkeihin elokuussa 1917. Lokakuun vallankumouksen myötä Voikovista tuli Jekaterinburgin kaupunginduuman puheenjohtaja. Vuonna 1918 hän toimi Uralin alueen elintarvikehuollosta vastanneena komissaarina. Hän oli osin vastuussa vangitun tsaarin Nikolai II:n ja tämän perheen teloituksesta Jekaterinburgissa sekä näiden ruumiiden hävittämisestä. Tämä teki Voikovista erityisen vihatun Venäjän valkoisten silmissä. Severin Dobrovolski
Dobrovolski oli 1920- ja 1930-luvuilla keskeinen vaikuttaja Suomessa toimineissa venäläisissä emigranttijärjestöissä ja bolševismin vastaisessa toiminnassa. Hän perusti Viipuriin tietotoimiston, joka keräsi tietoja Neuvostoliitosta, ja verkoston, joka salakuljetti sinne neuvostojärjestelmän vastaista kirjallisuutta. Hän toimi myös kolmen ulkomaisen äärioikeistolaisen venäjänkielisen sanomalehden kirjeenvaihtajana ja kiersi luennoimassa Suomen venäläisyhteisön keskuudessa politiikkaan ja kulttuuriin liittyneistä aiheista. Vuodesta 1921 Dobrovolski oli Nikolai Tšaikovskin perustaman "Tsentr dejstvija" (Toiminnan keskus) -nimisen järjestön Suomen osaston johtaja, vaikka ei kannattanutkaan Tšaikovskin puolueen eli sosialistivallankumouksellisten aatetta. Järjestö lähetti vakoojia ja sabotöörejä Suomen kautta Neuvosto-Venäjälle. Dobrovolski vastasi myöhemmin Venäjän fasistien kansallisen järjestön (NORF) toiminnasta Suomessa. Sen sijaan useissa yhteyksissä mainittu tieto, että Dobrovolski olisi johtanut myös Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) Suomen osastoa ei pidä paikkaansa. Dobrovolski ei itse kuulunut ROVS:ään, mutta teki yhteistyötä ROVS:n johtajaksi 1930 kohonneen vanhan esimiehensä kenraali Millerin kanssa ja auttoi järjestöä sen pyrkimyksissä soluttaa agentteja Neuvostoliittoon. Doborovolski järjesti vuosina 1933–1937 toimineen, Suomen kautta Neuvostoliittoon kohdistuneen ROVS:n salaisen tiedustelulinjan, joka toimi Suomen yleisesikunnan tiedustelun suojeluksessa. Tiedustelua johti ROVS:n päämajassa sittemmin kaksoisagentiksi paljastunut kenraali Nikolai Skoblin. Boris Gryzlov
Boris Vjatšeslavovitš Gryzlov (, s. 15. joulukuuta 1950 Vladivostok) on venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän valtioduuman puhemiehenä vuosina 2003–2011. Gryzlov kuuluu maan johtavan puolueen Yhtenäisen Venäjän johtohahmoihin ja häntä pidetään Vladimir Putinin läheisenä liittolaisena. Pjotr Pavlenski
Pjotr Pavlenski (s. 1984) on venäläinen performanssitaiteilija. Hänet tunnetaan erilaisista kansalaisoikeuksia puolustavista tempauksistaan. Vuonna 2012 hän ompeli huulet yhteen, kun Pussy Riot oli saanut vankilatuomion. Marraskuussa 2015 hän kuvasi videon, jossa hän seisoo palavien ovien edessä vastalauseena Venäjän turvallisuusorganisaation FSB:n toiminnalle. Pjotr Svidler
Pjotr Veniaminovitš Svidler (, s. 17. kesäkuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on shakin suurmestari. Svidler on seitsenkertainen shakin Venäjän-mestari (1994, 1995, 1997, 2003, 2008, 2011 ja 2013). Hän saavutti jaetun toisen sijan San Luisin MM-kisoissa vuonna 2005 ja voitti FIDE:n maailmancupin vuonna 2011. Jegor Borisov
Jegor Afanasjevitš Borisov (, s. 15. elokuuta 1954 Tšuraptšy, Jakutian ASNT) on sahalainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Sahan tasavallan kolmas presidentti. Venäjän presidentti Dmitri Medvedev nimitti Sahan pääministerinä toimineen Borisovin virkaa tekeväksi presidentiksi 31. toukouuta 2010, kun aiempi presidentti Vjatšeslav Štyrov oli eronnut tehtävästään henkilökohtaisista syistä. Borisov valittiin Sahan presidentiksi 9. kesäkuuta 2010 Sahan parlamentin Il Tumenin hyväksyessä Venäjän presidentin esityksen asiasta äänin 61–2 ja hän astui virkaansa 17. kesäkuuta 2010. Dmitri Bogrov
Dmitri Grigorjevitš Bogrov (), syntyjään Mordehai Gerškovitš Bogrov () (11. helmikuuta 1887 Kiova - 24. syyskuuta 1911 Kiova) oli Venäjän pääministerin Pjotr Stolypinin murhaaja. Fjodorov
Fjodorov Pjotr Jelfimov
Pjotr Jelfimov (, , s. 15. helmikuuta 1980 Mahiljou, Valko-Venäjän SNT) on valkovenäläinen laulaja, joka edusti Valko-Venäjää Eurovision laulukilpailussa 2009 kappaleella "Eyes That Never Lie", mutta ei edennyt semifinaalista finaaliin. Hän voitti Valko-Venäjällä käydyn euroviisukarsinnan 19. tammikuuta 2009 11 475 äänellään. Viktor Prjažnikov
Viktor Prjažnikov (23. joulukuuta 1933, Elektrostal, Neuvostoliitto – 17. huhtikuuta 2008, Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hän pelasi Krylja Sovetovissa Neuvostoliiton pääsarjassa, jossa hän teki 166 maalia 400 ottelussa. Prjažnikov pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa Ruotsia vastaan 9. tammikuuta 1955 ja saavutti olympiapronssia talvikisoissa vuonna 1960. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekon kunniagalleriaan vuonna 1991. Mihail Hodorkovski
Hodorkovskin ajatuksena oli kouluttaa muutama prosentti Venäjän kansalaisista eliitiksi, jotka saisivat maan talouden pitkällä aikavälillä nousuun. Hodorkovski perusti vuonna 2001 hieman George Sorosin malliin Avoin Venäjä säätiön (Open Russia Foundationin) tukemaan koulutusta ja kulttuuria. Hän hankki sen johtoon merkittäviä tukijoita, kuten Yhdysvaltojen entisen ulkoministerin Henry Kissingerin, lordi Jacob Rothschildin ja Yhdysvaltojen entisen Venäjän-suurlähettilään Arthur Hartmanin. Rantala-tapaus
Suomalainen media keskittyi raportoimaan tapauksen käsittelystä venäläisessä lehdistössä. Tapaus oli varsin pienellä huomiolla siihen asti kunnes Pavel Astahov vieraili Suomessa. Helsingin Sanomien haastattelemien asiantuntijoiden mukaan kyseessä oli luultavasti Venäjän sisäpolitiikkaa ja tapausta johdettiin Moskovasta käsin. Ylen uutisanalyysin mukaan "kyseessä oli vakava kulttuurien törmäys. Suomen viranomaiset uskoivat käsittelevänsä lastensuojelutapausta, kun taas heidän toimiensa oikeellisuutta Moskovasta tutkimaan saapunut Kremlin korkea edustaja teki kansainvälistä politiikkaa." Lisäksi Helsingin Sanomat ja Yle nostivat esille, että Astahov on valmistunut samasta KGB-akatemiasta kuin pääministeri Vladimir Putin. Suomessa otetaan vuosittain ensi kertaa huostaan noin 2 000 lasta, ja kaikkiaan huostassa on yli kymmenentuhatta alle 17-vuotiasta. Venäjällä ei tilastoida perheväkivaltaa, mutta naisia kuolee vuositten sen uhrina tuhansia. Suomessa lastensuojeluviranomaisilla on salassapitovelvollisuus, eivätkä he voi kertoa lastensuojelutapauksista julkisuuteen. Pjotr Nikolajevitš Romanov
Suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanov (10. tammikuuta 1864 Pietari – 17. tammikuuta 1931 Antibes, Ranska) oli venäläinen aatelismies ja keisari Nikolai I:n pojanpoika. Pjotr Jeršov
Pjotr Pavlovitš Jeršov (; 6. maaliskuuta 1815 Bezrukovon kylä, Išimin piirikunta, Tobolskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 30. elokuuta 1869 Tobolsk) oli venäläinen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on saturunoelma "Pieni kyttyräselkäinen hevonen" (). Aleksandr Orlov
Aleksandr Mihailovitš Orlov (, vuoteen 1936 Leiba "Lev" Lazarevitš Feldbin, 21. elokuuta 1895 Babruisk, Venäjän keisarikunta – 25. maaliskuuta 1973 Cleveland, Yhdysvallat) oli Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun NKVD:n agentti ja vakooja. Hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Espanjan sisällissodan aikana vuosina 1936–1938, jonka jälkeen Orlov loikkasi Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1938. Sergei Koroljov
Vuonna 1931 hän tapasi toisen rakettialan pioneerin, Friedrich Zanderin. He perustivat syyskuussa 1931 MosGIRD-ryhmän ("GIRD" = Reaktiomoottoreiden tutkimusryhmä). Koroljov toimi "GIRD"-tutkimusryhmässä, joka rakensi vuonna 1933 kaksi metriä pitkän Neuvostoliiton ensimmäisen nesteajoaineraketin, GIRD-09. Valtio kiinnostui ryhmän toiminnasta ja siltä tilattiin rakettimoottoreille varustettuja liitokoneita ilmavoimille. Koroljovin suunnittelema RP-318 oli Neuvostoliiton ensimmäinen rakettimoottorilla varustettu lentokone. Koroljov ei kuitenkaan noussut suosioon raketti-instituutissa, koska hänen mielenkiintonsa, suuret raketit, oli armeijan lyhyen aikataulun tavoitteiden vastainen. Horst Köhler
Köhler on syntyisin Skierbieszówista, joka oli Saksan Puolan-miehityksen aikainen Heidenstein (1939-1944). Hänen perheensä oli kotoisin Bessarabiasta, Romaniasta, nykyisestä Moldovasta. Perhe siirrettiin asuttamaan Puolaa idän yleissuunnitelman mukaan 1942, kun Bessarabia oli Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti luovutettu Neuvostoliitolle 1940. Toisen maailmansodan lopussa kahdeksanlapsinen perhe pakeni Leipzigiin ja 1953 Ludwigsburgiin paetakseen Itä-Saksan kommunistista järjestelmää. Aleksei Fjodorovitš Orlov
Ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlov (1787–1862), kreivi Fjodor Grigorjevitš Orlovin poika ja Mihail Fjodorovitš Orlovin veli, syntyi 19. lokakuuta (8.10. vanhaa lukua) Moskovassa ja otti osaa kaikkiin Napoleonin sotiin vuodesta 1805 Pariisin valtaukseen. Palvelustaan kaartin ratsuväkirykmentin komentajana vuoden 1825 kapinan aikana hänet aateloitiin kreiviksi. Turkin sodassa 1828–1829 hän yleni kenraaliluutnantiksi. Nikolai Rubinštein
Säveltäjä Pjotr Tšaikovski halusi omistaa ensimmäisen pianokonserttonsa alun perin ystävälleen Nikolai Rubinšteinille. Tšaikovskin soitettua teoksen Rubinšteinille Moskovan konservatorion luokkahuoneessa jouluaattona 1874 Rubinštein kuitenkin haukkui sen hänelle "miltei täysin pataluhaksi". Rubinštein piti teosta mahdottomana esitettäväksi, mutta lupasi soittaa sen julkisesti, mikäli Tšaikovski tekisi siihen määräajassa hänen vaatimansa lukuisat muutokset. Suutuspäissään Tšaikovski pyyhki Rubinšteinin nimen omistussivulta ja kirjoitti tilalle saksalaisen pianistin ja kapellimestarin Hans von Bülowin, joka puolestaan kehui konserttoa kaikin puolin onnistuneeksi ja esitti sen ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1875. Myöhemmin Tšaikovski ja Rubinštein sopivat riitansa; Tšaikovski muokkasi konserttonsa piano-osuutta hieman vaivattomammaksi, ja Rubinštein puolestaan myönsi ensiarvostelunsa olleen epäoikeudenmukainen ja soitti teoksen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Rubinšteinin kuoltua Tšaikovski omisti viululle, sellolle ja pianolle säveltämänsä trion (a-molli, opus 50) "suuren taiteilijan muistolle". Karl Brjullov
Karl Brjullov syntyi Pietarissa ranskalaistaustaiselle Pavel Ivanovitš Brulleaulle ja tämän venäjänsaksalaiselle vaimolle Maria Ivanovna Schroederille.. Carle Brulleau (nimen oikeinkirjoitus ennen 1822) tunsi lapsuudessaan vetoa Italiaan. Huolimatta koulutuksestaan Keisarillisessa taideakatemiassa vuosina 1809-1821, Brjullov ei koskaan omaksunut professoreidensa opettamaa ja veljensä Aleksandr Brjullovin edistämää klassista tyyliä. Ansioiduttuaan lupaavana ja mielikuvituksellisena opiskelijana, hän lähti Venäjältä Roomaan, jossa hän työskenteli vuoteen 1835 asti muotokuva- ja laatukuvamaalarina. Hän sai jonkin verran mainetta historiamaalauksillaan.
Brjullovin tunnetuin taulu "Pompejin viimeinen päivä" (1830–1833) on leveä sommitelma, jota Aleksandr Puškin ja Nikolai Gogol vertasivat Rubensin ja Van Dyckin parhaimpiin teoksiin. Se aiheutti sensaation Italiassa ja kasvatti Brjullovin mainetta. Tämän taulun viimeistelyn jälkeen hän palasi voittoisasti Venäjälle, jossa hänestä tuli useiden aristokraattien ja älykköjen ystävä. Hän sai viran Keisarillisessa taideakatemiassa. Ahti Liedes
Ahti Pellervo Liedes (puoluenimi Willi Bergman, , "Vili Bergman"; 18. toukokuuta 1912 Ii – 6. helmikuuta 2006 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoon asettunut suomalainen kommunisti, joka toimi muun muassa toimittajana ja kirjailijana. Hän työskenteli Moskovassa suomenkielisenä toimittajana ja kirjoitti sekä suomensi monenlaista kirjallisuutta, kuten näytelmiä, runoutta ja asiatekstiä. Hän oli myös mainittava harrastelijakuvanveistäjä sekä 1940-luvun lopussa Yleisradion ensimmäinen Moskovan-kirjeenvaihtaja. Liedeksen 1930-luvun lopulla tekemät ilmiannot olivat mahdollisesti lähellä johtaa Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) Neuvostoliitossa oleskelleen johdon tuhoon, sillä niitä käytettiin välineenä puoluetta vastaan Stalinin puhdistusten aikana. Jarl Fahler
Jarl Ingmar Jungar Gunnarsson Fahler (27. joulukuuta 1925 Maarianhamina – 17. toukokuuta 1990) oli Suomen tunnetuimpia parapsykologeja sekä hypnologeja 1960-luvulta saakka. Fahler oli myös Suomen Hypnoosiyhdistyksen perustajajäseniä, ja hän muun muassa piti kouluissa hypnoosinäytöksiä. Fahler oli myös tunnettu parapsykologian tutkija, joka piti psi-ilmiöitä todellisina. Venäjä
Venäjän kirjallisuutta on pidetty hyvin vaikutusvaltaisena ja monet sen teoksista kuuluvat maailmankirjallisuuden parhaiten tunnettuihin töihin. Venäjän kirjallisuuden historian on ajoitettu alkavan jo 900-luvun tienoilla. Varsinainen kansallinen kirjallisuuden traditio syntyi 1800-luvun alussa. Tämän aikakauden aloitti Aleksandr Puškin, jota pidetään modernin venäläisen kirjallisuuden perustajana. Häntä on usein sanottu ”Venäjän Shakespeareksi”. Venäjän tunnetuimpiin kirjailijoihin ja runoilijoihin 1800-luvulla kuuluivat Anton Tšehov, Mihail Lermontov, Leo Tolstoi, Nikolai Gogol, Ivan Turgenev ja Fjodor Dostojevski. Samoin Ivan Gontšarov, Mihail Saltykov-Štšedrin, Aleksei Pisemski ja Nikolai Leskov jättivät kestävän jälkensä venäläiseen proosaan ja Puškinin ohella Pjotr Jeršov runouteen. Erityisesti Tolstoi ja Dostojevski ovat olleet vaikutukseltaan mammuttimaisia hahmoja, joita monet kriitikot ovat pitäneet kaikkien aikojen suurimpina romaanikirjailijoina.
1880-luvun tienoilla Venäjän kirjallisuus alkoi muuttua. Suurien romaanikirjailijoiden aika oli ohi ja lyhyempi proosa (novellit) sekä runous tulivat hallitseviksi tyylilajeiksi seuraavien vuosikymmenien ajaksi. Tätä aikaa kutsutaan usein kirjallisuuden hopeakaudeksi. Vuosiksi 1893–1914 symbolismi syrjäytti aiemmin hallinneen realismin. Aikakauden johtavia kirjoittajia olivat Valeri Brjusov, Andrei Belyi, Vjatšeslav Ivanov, Aleksandr Blok, Dmitri Merežkovski, Fjodor Sologub, Anna Ahmatova, Osip Mandelstam, Leonid Andrejev, Ivan Bunin ja Maksim Gorki. Ivar Böhling
Ivar Theodor Böhling (10. syyskuuta 1889 Inkoo – 12. tammikuuta 1929 Viipuri) oli suomalainen painija, joka voitti hopeaa kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa 82,5 kiloa Tukholman kesäolympialaisissa 1912. Sarjan loppuottelussa hän kohtasi Ruotsin Anders Ahlgrenin. Seitsemän tunnin painin jälkeen ottelu keskeytettiin ratkaisemattomana ja molemmille annettiin hopeamitali – kultaa ei jaettu sarjassa ollenkaan. Petăr Mladenov
Petăr Tošev Mladenov (, 22. elokuuta 1936 – 31. toukokuuta 2000) oli bulgarialainen kommunistidiplomaatti ja poliitikko. Venäjän federaatio 1993–1999
Jeltsinin muistelmien, "Presidentin päiväkirjan" haamukirjoittaja Valentin Jumašev nimitettiin maaliskuussa 1997 presidentinhallinnon johtoon. Hän veti mukanaan apulaisjohtajistoon Putinin, joka oli ollut alun perin talousosastolla. Vuonna 1997 Pietarin pormestari Anatoli Sobtšak pakeni Putinin avustuksella muka sydänleikkaukseen Pariisiin, kun Juri Skuratov oli syyttänyt häntä korruptiosta. Hän sanoi 1997 yksityistämisministeri Tšubaisia Venäjän rosvokapitalismin isäksi. Seitsemän suurta pankkia alkoivat kilpailla poliittisesti keskenään. Kreml tasapainoili "raharuhtinaiden" välillä. Vuonna 1997 Venäjän pohatat kiistelivät kävivät kiistojaan, Berezovski taisteli Tšubaisia ja Potaninia vastaan. Vuonna 1997 Tšetšenian sodan veteraani kenraali Lev Rohlin kehotti muita kenraaleja kapinaan Jeltsiniä vastaan. Rohlin kuoli myöhemmin hämärissä oloissa kesällä 1999. Aleksandr Orlov
Britannian ja Ranskan kieltäydyttyä sotilaallisesta avusta oli Neuvostoliitto tasavaltalaisten merkittävin ulkomainen tukija sisällissodassa. Orlov toimi Madridissa, josta käsin hän aluksi organisoi sissitoimintaa kenraali Francon johtamien kansallismielisten selustassa. Lokakuussa 1936 Orlov johti operaatiota, jossa suuri osa Espanjan kultavarantoa siirrettiin Moskovaan vastineeksi tasavaltalaisten saamasta aseavusta. Pääministeri Francisco Largo Caballeron ja finanssiministeri Juan Negrínin päätöksillä Neuvostoliittoon kuljetettiin 510 tonnia kultaa, joka oli yli 70 prosenttia maan koko varannosta. Kulta siirrettiin aluksi salaisesta säilytyspaikastaan panssarijunalla Cartagenan satamaan. Sieltä se lastattiin saksalaisten pommikoneiden ahdistellessa neuvostoliittolaisiin laivoihin, jotka kuljettivat kullan Odessaan. Orlov palkittiin onnistuneesta operaatiosta Leninin kunniamerkillä. Pjotr Wrangel
Pjotr Nikolajevitš Wrangel (, , 27. elokuuta 1878 Novoaleksandrovsk – 25. huhtikuuta 1928 Bryssel) oli venäläinen vapaaherra ja kenraali, joka toimi Krimiltä operoivan valkoisen Etelä-Venäjän armeijan ylipäällikkönä Venäjän sisällissodassa vuonna 1920 Anton Denikinin jälkeen. Etelä-Venäjän armeija taisteli sekä moskovalaismielistä bolševikkien vuonna 1918 perustamaa puna-armeijaa, anarkistista Ukrainan vallankumouksellista kapinallisarmeijaa sekä Ukrainan kansallisia maan itsenäistymiseen pyrkiviä armeijoita vastaan. Wrangel muodosti myös Krimin hallituksen. Myöhemmin hän oli valkoisen emigranttiliikkeen johdossa. Vladimir Petrov
Petrov tuli tunnetuksi kuuluisassa Mihailov–Petrov–Harlamov-hyökkäysketjussa ”troikassa”. Hän oli ketjun keskushyökkääjä. Hän edusti armeijan seuroja TsSKA:ta ja Krylja Sovetovia (Neuvostosiivet). Neuvostoliiton mestaruuksia on 11 vuosilta 1968, 1970–1973, 1975, 1977–1981. Hän voitti yhdeksän maailmanmestaruutta vuosina 1969–1971, 1973–1975, 1978–1979 ja 1981 sekä olympiakultaa vuosina 1972 ja 1976. Neuvostoliiton urheilumestari vuonna 1969. Hän teki 189 maalia 281 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen tehotilaston 4. sijalla. 1990-luvulla Petrov toimi Venäjän jääkiekkoliiton puheenjohtajana. Aleksei Nikolajevitš Tolstoi
Lännessä Tolstoi liittyi kansallisbolševistiseen Smena veh -ryhmään ja vuonna 1923 hän palasi Neuvostoliittoon. 1920-luvun kirjailijaryhmien ulkopuolella pysyteltyään hän nousi 1930-luvulla huomattavaan asemaan toimien Neuvostoliiton kirjailijaliiton puheenjohtajana, tiedeakatemian jäsenenä sekä korkeimman neuvoston kansanedustajana. Tolstoin tyyliltään realistisista teoksista merkittävimpiä on historiallinen romaani "Tsaari Pietari I" ("Pjotr Pervyi", 1929–1945), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1941. Kirjailijan kuoleman jälkeen Stalin-palkinnon sai myös historiaa vääristelevä kaksiosainen näytelmä "Ivan Groznyi" (”Iivana Julma”, 1942–1943). Romaanillaan "Hleb" (”Leipä”, 1937) Tolstoi osallistui Stalinin henkilökultin pystyttämiseen. Hän on kirjoittanut myös lastenkirjoja sekä tieteisfantasioita kuten "Aelita" (1922–1923) ja "Kuoleman säteen salaisuus" ("Giperboloid inženera Garina", 1925–1927). Pjotr Kropotkin
Kropotkin oli jo nuorena omaksunut liberaalin ja uudistushenkisen ajattelutavan ja myöhemmin hän yhdessä veljensä Aleksander Aleksejevitšin kanssa sai Aleksander Herzenin lehtien kautta tietoa tietoa muun muassa Karl Marxin ja Charles Darwinin töistä. Käännekohdaksi hänen elämässään muodostui vuonna 1872 Länsi-Eurooppaan tehty matka, jolloin hän tutustui Sveitsissä Mihail Bakuninin johtamaan anarkistiseen ryhmään ja osallistui hajoamassa olleen ensimmäisen internationaalin toimintaan. Palattuaan Venäjälle Kropotkin luopui virastaan ja sihteerintoimestaan maantieteellisessä seurassa omistautuen vallankumoukselliselle toiminnalle. Hän kuului Sofja Perovskajan kanssa Tšaikovskin piirinä tunnettuun narodnikkien radikaaliin maanalaiseen vallankumousryhmään. Kropotkin pidätettiin maaliskuussa 1874 ja häntä pidettiin vankina Pietari-Paavalin linnoituksessa Pietarissa. Kaksi vuotta myöhemmin hänen onnistui paeta linnoituksen sairaalasta Suomeen ja edelleen Länsi-Eurooppaan. Pölhölä ja Pöhköläinen
Hahmot olivat Hakkapeliitan päätoimittajan Aarno Karimon ideoimia. Karimo piirsi omakätisesti pari ensimmäistä sarjakuvaa, jonka jälkeen piirrostyötä jatkoi Sven Nyström. Nuorena kuolleen Nyströmin jälkeen pääasialliseksi piirtäjäksi tuli Hjalmar Löfving. Vuonna 1936 Pölhölän ja Pöhköläisen tilalle tuli uusi sarjakuva, Erkki Tantun Rymy-Eetu. Boris Mihailov
Hän oli kuuluisan Mihailov–Petrov–Harlamov-ketjun oikea laitahyökkääjä. Hän voitti jääkiekon olympiakultaa vuosien 1972 ja 1976 talviolympialaisissa sekä olympiahopeaa 1980. Hän voitti kahdeksan maailmanmestaruutta, vuosina 1969–1971, 1973–1975 ja 1978–1979, sekä Neuvostoliiton mestaruuden 11 kertaa, vuosina 1968, 1970–73, 1975 ja 1977–1981. Mihailov teki Neuvostoliiton maajoukkueessa 207 maalia 288 maaottelussa. Hän on Neuvostoliiton maajoukkueen tehotilaston 2. sijalla. Mihailov edusti Moskovan TsSKA:ta ja Lokomotiv Jaroslavlia. Neuvostoliiton liigassa hän teki 472 maalia 572 ottelussa. Pjotr Stolypin
Pjotr Arkadjevitš Stolypin (; 14. huhtikuuta 1862 Dresden, Saksin kuningaskunta – 18. syyskuuta 1911 Kiova, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen konservatiivinen valtiomies, joka toimi Venäjän keisarikunnan pääministerinä vuosina 1906–1911. Hänet tunnetaan voimatoimistaan vallankumouksellisia kohtaan, suuresta maatalousuudistuksestaan eli niin sanotusta Stolypinin reformista ja Suomessa toisen sortokauden aloittamisesta. Hänet salamurhattiin kesken virkakautensa. Mihail Šolohov
Šolohov liittyi puolueeseen 1932 ja pysyi sille uskollisena koko uransa. Hän oli vuodesta 1937 korkeimman neuvoston jäsen, seurasi Nikita Hruštšovia tämän ulkomaanmatkalle 1959 ja valittiin keskuskomiteaan 1961. Hänestä tuli tiedeakatemian jäsen 1939. Hän oli kaksinkertainen sosialistisen työn sankari ja palkittiin sekä Leninin että Stalinin palkinnolla Nobelin lisäksi. Ivan Tšehovitš
Tšehovitš pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016, jolloin hän voitti pronssia. Tšehovitš pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Tšehovitš oli Venäjän paras pistemies tehoilla 4+3=7. Hän pelasi myös alle 19-vuotiaiden World Junior A Challengessa vuonna 2016, jolloin Tšehovitš voitti pronssia. Hän jakoi tehoilla 3+6=9 koko turnauksen syöttöpörssin voiton Canada Westin Jordan Kawaguchin kanssa. He jakoivat myös pistepörssin toisen sijan edellään vain Tšehovitšin joukkuetoveri Andrei Svetšnikov. Pjotr Voikov
Voikov toimi 1919 keskusosuuskunta Tsentrosojuzin ja vuosina 1921–1924 valtion omistaman Severoles-yhtymän varapuheenjohtajana. Hänet nimitettiin elokuussa 1924 Neuvostoliiton lähettilääksi Varsovaan. Valkoinen emigrantti Boris Koverda ampui hänet rautatieasemalla Varsovassa kesäkuussa 1927. Murhaa pidettiin kostona Voikovin osallisuudesta tsaariperheen surmaamiseen, mutta se heikensi myös Neuvostoliiton ja Puolan suhteita. Voikov haudattiin Kremlin muuriin Moskovassa. Koverda sai Puolassa elinkautisen vankeustuomion, mutta hänet armahdettiin 1937. Pjotr Sokolov
Talvisodan aikana Sokolov palveli kapteenina Suomen armeijan esikunnan propagandaosasto majuri Kalle Lehmuksen alaisuudessa. Päivittäin radiossa hän puhui "Suomen äänenä". Hän käsitteli ja luki raportteja etulinjaan. Muokattua vankien "North sana" sanomalehteä hän toimitti syyskuuhun 1944 asti. Sokolov vieraili toistuvasti sotavankileireillä Suomessa ja Karjalassa. Sokolov puolusti taistelua bolševismia vastaan ja osallistui henkilökunnan valintaan Neuvostoliittoa vastaan. Hänen peitenimiään olivat: "Kolberg", "Simolin" ja "Sokolovsky". Sokolov tietäen NKVD:n työtavat esimerkiksi Bazhanov, Boris G. entinen Stalinin henkilökohtainen sihteeri tapasi hänet Helsingissä ja yritti taivutella häntä yhteistyöhön Andrei Vlasovin liikkeessä, mutta hän ei suostunut. Pjotr Bolotnikov
Bolotnikov kuoli 20. joulukuuta 2013, 83-vuotiaana. Hotelli Pohjanhovi
Talvisodassa Pohjanhovi toimi sotasairaalana. Jatkosodan aikana Pohjanhovissa pidettiin useita suomalaisten ja Pohjois-Suomessa toimineiden saksalaisten joukkojen sodanjohdon välisiä neuvotteluja. Hotellissa vierailivat sodan aikana muun muassa marsalkka C. G. E. Mannerheim, presidentti Risto Ryti, kenraalieversti Eduard Dietl, Hitlerin esikuntapäällikkö Alfred Jodl ja SS-valtakunnanjohtaja Heinrich Himmler. Hotelli Pohjanhovi tuhoutui kuitenkin Lapin sodan yhteydessä 10. lokakuuta 1944, kun saksalaiset joukot räjäyttivät sen maan tasalle. Erään silminnäkijän mukaan koko Pohjanhovi hypähti räjäytyksessä ilmaan ikkunat ehjinä ja sitten lysähti alas rauniokasaksi. Pohjanhovista säilyi vain maanalainen kellari, johon sodan päätyttyä perustettiin ravintola. Pohjanhovi rakennettiin uudelleen ja avattiin jälleen vuonna 1947. Pjotr Irklis
Pjotr Andrejevitš Irklis (; 15. tammikuuta 1887, Riika – 9. syyskuuta 1937, Levassova Leningradin lähellä) oli neuvostoliittolainen poliitikko. Peter Ahola
Peter Kristian Ahola (s. 14. toukokuuta 1968 Espoo) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on Kiekko-Espoon kasvatti ja uransa aikana hän pelasi muun muassa SM-liigassa Espoo Bluesissa sekä Turun Palloseurassa ja Los Angeles Kingsissä NHL:ssä. Nykyään Ahola toimii MTV3:n jääkiekkoasiantuntijana, ja hän on ollut useasti kommentaattorina Champions Hockey Leaguen tv-otteluissa. Ahola toimi Espoon Bluesin apulais-GM:na vuosina 2012—2016. Tämän jälkeen hän on toiminut NHL-seura Vegas Golden Knightsin scouttina. Pohjola-aktivismi
Vaikka aktivistien toiminta ei suurempaa julkisuutta juuri osakseen saanut, keräsi idea ympärilleen varsin nimekkään kannattajajoukon. Hornin lisäksi keskeisimpiä aktivisteja oli esim. urheilumies Lauri Pihkala, joka kirjoitti myös saatesanat vuonna 1969 ilmestyneeseen "Pohjolan turvallisuus"-kirjaseen. Aktivisteista suuri osa oli entisiä ammattiupseereja, muuan muassa kenraalit Lennart Oesch ja Armas-Eino Martola sekä eversti Valo Nihtilä olivat toiminnassa mukana. Kuitenkin myös SDP:n ns. asevelisiiven vaikuttajat, kuten Väinö Tanner ja Väinö Leskinen, suhtautuivat aktivisteihin myönteisesti. Jarkko Vesikansan mukaan “aktivisteja yhdisti kauna [Urho] Kekkosta ja hänen harjoittamaansa ulkopolitiikkaa kohtaan”. Pohjola-aktivisteilla oli laajat kontaktit niin Suomen kuin Ruotsinkin puolustusvoimiin, esimerkiksi Ruotsin puolustusvoimien komentajana 1961-1970 toiminut Torsten Rapp mainitaan Walter Hornin yhteydenottoluetteloissa. Ulkomaisista poliittisista kontakteista merkittäviä oli esimerkiksi Ruotsin pääministerinä 1946-1969 toiminut Tage Erlander sekä Norjan pitkäaikainen pääministeri Einar Gerhardsen. Pohjola-aktivismin rahoitus tuli pääosin erinäisiltä tukijoilta, toiminnan alkuvaiheissa näitä olivat esimerkiksi SOK, KOP, Suomen paperiyhdistys ja STK. Myös Horn ja Pihkala itse kantoivat suurta henkilökohtaista taloudellista vastuuta ja toiminnan hiivuttua suuret velat jäivät heidän kontolleen. Wolfgang Köhler
Wolfgang Köhler (21. tammikuuta 1887 Rääveli, Venäjän keisarikunta – 11. kesäkuuta 1967 Lebanon, New Hampshire, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Köhler tunnettiin erityisesti hahmopsykologian uranuurtajana yhdessä aikalaistensa ja työtovereittensa Max Wertheimerin ja Kurt Koffkan kanssa. Nikolai Tihonov (poliitikko)
Nikolai Aleksandrovitš Tihonov (; 14. toukokuuta 1905 Harkova, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1. kesäkuuta 1997 Petrovo-Dalneje, Moskovan alue, Venäjä) oli ukrainalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko ja Neuvostoliiton valtiomies kylmän sodan aikana. Hän toimi Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1980–1985. Hänet nimitettiin 2. syyskuuta 1976 Neuvostoliiton apulaispääministeriksi. Hän toimi virassa vuoteen 1980 asti. Hänen tilalleen Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtajaksi tuli Nikolai Ryžkov vuonna 1985. Pjotr Struve
Struve opiskeli historiaa ja taloustiedettä Pietarin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Opiskeluaikanaan hänestä tuli marxilainen ja hän saavutti kuuluisuutta Venäjän vasemmistoälymystön piirissä vuonna 1894 julkaisemallaan teoksella "Krititšeskije zametki k voprosu ob ekonomitšeskom razviti Rossii" (”Kriittisiä huomioita Venäjän taloudellisesta kehityksestä”), joka sisälsi marxilaisen analyysin kapitalismista Venäjällä. Hän oli saanut 1893 viran Venäjän valtiovarainministeriöstä, mutta jouduttuaan seuraavana vuonna ensimmäisen kerran pidätetyksi poliittisista syistä hänet erotettiin virastaan. Struve julkaisi muitakin yhteiskunnallisesti painottuneita taloustieteellisiä tutkielmia ja toimitti useita marxilaista maailmankatsomusta edustaneita lehtiä, joista tärkeimmät olivat vuonna 1897 "Novoje Slovo" ja vuonna 1899 "Natšalo". Struve osallistui Sosialistisen internationaalin kongressiin Lontoossa vuonna 1896. Hän tutustui muun muassa Georgi Plehanoviin ja Vladimir Leniniin. Struve laati pyynnöstä ohjelmajulistuksen vuonna 1898 perustetulle Venäjän sosiaalidemokraattiselle työväenpuolueelle. Vuonna 1901 Struve vangittiin ja hän joutui maansisäiseen karkotukseen Tveriin. Seuraavana vuonna hän asettui maanpakoon. Nikolai Kovaljov
Nikolai Dmitrijevitš Kovaljov (, s. 6. elokuuta 1949 Moskova) on armeijakenraali ja Venäjän valtakunnanduuman jäsen, joka oli Boris Jeltsinin presidenttikaudella vuosina 1996–1998 FSB:n johtaja ennen Vladimir Putinia. Juri Orlov
Juri Fjodorovitš Orlov (s. 13. elokuuta 1924) on venäläinen ydinfyysikko ja ihmisoikeusaktivisti sekä entinen neuvostoliittolainen toisinajattelija. Hän perusti Moskovan Helsinki-ryhmän vuonna 1976 valvomaan Helsingin päätösasiakirjan ihmisoikeuksia koskevien kohtien eli kolmannen korin toteutumista Neuvostoliitossa. Hänet tuomittiin seitsemäksi vuodeksi pakkotyöleirille ja viideksi vuodeksi Neuvostoliiton sisäiseen maanpakoon toimintansa vuoksi. Vankeudessa Orlovin terveys heikkeni ja hänelle sanottiin, ettei hän tule elämään vankeusaikansa loppuun asti. Peter Drucker
Drucker päätyi neljän Lontoon vuoden jälkeen lopulta vuonna 1937 Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli toimittaja ja professori. Kirjailija George Orwellin mukaan Drucker oli yksi harvoista kirjailijoista, jotka aavistivat Saksan ja Neuvostoliiton Molotov–Ribbentrop-sopimuksen, joskin Druckerkin oli odottanut osapuolten täysimittaista liittoutumista. Vuonna 1943 hänestä tuli Yhdysvaltojen kansalainen. Pjotr Šuvalov
Pjotr Andrejevitš Šuvalov (27. kesäkuuta 1827 Pietari – 22. maaliskuuta 1889 Pietari) oli venäläinen kreivi, sotilas, diplomaatti ja Venäjän turvallisuushallintoa johtanut virkamies, joka käytti suurta valtaa keisari Aleksanteri II:n valtakaudella. Šuvalov pyrki estämään vapaamielisten uudistusten toteuttamisen Venäjällä. Nikolai Andrejevitš Orlov
Nikolai Andrejevitš Orlov (; 26. helmikuuta 1892 Jelets, Orjolin kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 31. toukokuuta 1964 Grantown-on-Spey, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli venäläinen pianisti, jota arvostettiin erityisesti Frédéric Chopinin ja Robert Schumannin teosten tulkitsijana ja joka esitti myös Aleksandr Skrjabinin ja Jean Sibeliuksen musiikkia. Pjotr Zaharov
Pjotr Vadimovitš Zaharov (, s. 27. heinäkuuta 1982 Severodvinsk, Neuvostoliitto) on venäläinen jääpalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Zorki Krasnogorskia. Pjotr Romanovski
Pjotr Arsenjevitš Romanovski (; 29. heinäkuuta 1892 Pietari – 1. maaliskuuta 1964 Moskova) oli venäläinen shakin kansainvälinen mestari sekä kirjailija. Wolfgang Köhler
Köhler siirtyi Frankfurt am Mainiin vuonna 1910, missä hän toimi assistenttina yhteistyössä Wertheimerin, Koffkan, Adhémar Gelbin ja Kurt Goldsteinin kanssa. Köhler ja Koffka toimivat tutkimuskohteina Wertheimerin kokeessa, mikä johti hahmopsykologian koulukunnan syntyyn. Suoritettuaan habilitaatiotutkinnon 1911 Köhler siirtyi Teneriffalle Preussin tiedeakatemian tutkimusaseman johtajaksi vuosiksi 1913-1920. Hänet nimitettiin kokeellisen psykologian ja filosofian professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Göttingenin yliopistoon 1921. Hän siirtyi edelleen Berliinin yliopiston professoriksi ja psykologisen instituutin johtajaksi Stumpfin jälkeen vuosiksi 1922-1935, jossa hän oli samanaikaisesti Wertheimerin kanssa vuoteen 1929 saakka ja siitä eteenpäin Kurt Lewinin kanssa vuoteen 1932. Köhler joutui eroamaan viroistaan Saksassa kansallissosialismin vallitessa jouduttuaan epäsuosioon natsien politiikan vastustajana. Saksasta hän siirtyi Harvardin yliopiston vierailevaksi professoriksi 1934-1935, josta hän siirtyi Swarthmore Collegen psykologian ja filosofian professoriksi vuosiksi 1935-1948 ja tutkimusprofessoriksi vuosiksi 1946-1958. Hän perusti aikakauslehden "Psychologische Forschung" toimien myös sen toimittajana 1921-1938. Hän toimi myös vierailevana professorina useissa yliopistoissa ja valittiin vuonna 1959 American Psychological Associationin presidentiksi. Hänet nimitettiin myös Freie Universität Berlinin emeritusprofessoriksi vuonna 1959 ja hän vieraili siitä lähtien entisessä kotimaassaan vuosittain. Pjotr Hohlov
Hohlovin epäillään olleen sen SB-2-lentokoneen päällikkö, joka välirauhan aikana kesällä 1940 pudotti suomalaisen matkustajakone Kalevan Suomenlahteen.. Pjotr Krasnov
Toisen maailmansodan aikana Krasnov toimi yhteisyössä Natsi-Saksan kanssa ja organisoi valkoisista emigranteista ja venäläisistä sotavangeista muodostettavia joukkoja. Marraskuussa 1944 hän kuitenkin kieltäytyi liittymästä kenraali Andrei Vlasovin johtamaan Venäjän vapautusarmeijaan. Sodan lopussa Krasnov ja tämän joukot antautuivat Britannian armeijalle Itävallassa. Heille luvattiin, ettei heitä valkoisina emigrantteina luovutettaisi Neuvostoliittoon. 28. toukokuuta 1945 Krasnov kuitenkin luovutettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulin yhteydessä. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin yhdessä Andrei Škuron kanssa. Pjotr Tolstoi (diplomaatti)
Pjotr Andrejevitš Tolstoi (1645 – 1729 Solovetskin saari, Valkoinenmeri) oli venäläinen kreivi, diplomaatti ja valtiomies Pietari Suuren aikana. Pjotr Suškin
Suškin oli akateemikko ja johti Neuvostoliiton tiedeakatemian lintutieteellistä osastoa Pietarissa vuosina 1921–1928. Hän työskenteli usealla lintutieteen alalla, kuten taksonomian, faunistiikan, soveltavan anatomian ja lintumaantieteen. Akateemikon arvon hän sai vuonna 1923. Hän julkaisi myös ihmislajin alkuperää käsitteleviä kirjoituksia ja tutki perhosia ("Lepidoptera"). Pjotr Krasnov
Pjotr Nikolajevitš Krasnov (; 22. syyskuuta 1869 Pietari — 17. tammikuuta 1947 Moskova) oli venäläinen kenraaliluutnantti ja eräs valkoisen armeijan johtajista Venäjän sisällissodassa. Jakov Protazanov
Jakov Aleksandrovitš Protazanov (; 23. tammikuuta 1881 Moskova – 8. elokuuta 1945 Moskova) oli venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen töidensä joukossa ovat mykkäelokuvat "Aelita" (1924) ja "Pyhän Yrjön juhla" (1930). Fjodor Vasiljev
Vasiljev kuoli Jaltassa 6. lokakuuta (24. syyskuuta juliaanista kalenteria) 1873 kahdenkymmenenkolmen vuoden iässä. Hänen postyymi näyttelynsä Pietarissa oli menestys ja kaikki hänen teoksensa myytiin ennen näyttelyä. Hänen teoksillaan oli voimakas vaikutus Venäjän seuraavaan maisemamaalarisukupolveen. Nikolai Ge sanoi, "hän löysi meille taivaan". Monet taidehistorioitsijat painottavat fjodor Vasiljevin vaikutusta Isaak Levitaniin, Valentin Seroviin, Viktor Borisov-Musatoviin. Aleksandr Hohlatšov
Aleksandr Igorevitš Hohlatšov (; s. 9. syyskuuta 1993 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue SKA Pietarissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Hohlatšovin vahvuudet ovat maalintekotaito, luistelu ja luovuus. Hiipivä skitsofrenia
Vieraillessaan Helsingissä vuonna 1977 neuvostoliittolainen professori Georgi Morozov totesi, että ""Yhteiskuntajärjestelmien eroilla on yhteyttä neurooseihin... Neuvostojärjestelmä on on onnistunut takaamaan kansalaisten perusturvallisuuden. On työtä, asuntoja ja humaaneja ihmissuhteita."" Hän myös mainitsi, että itsemurhien ehkäisemiseksi tehtävä työ on turhaa. Samoin kiellettiin alkoholismin syiden tutkiminen, sillä itsemurhia eikä alkoholismia esiintynyt kommunistisessa yhteiskunnassa. . 
Stalinin johdattelema suunta ei koskenut pelkästään psykiatriaa, vaan eri alojen tieteenharjoittajia erotettiin, vangittiin ja katosi ja kuoli muun muassa Gulag-leirijärjestelmän pyörteisiin. Tieteen tekeminen alistettiin totalitaariselle valtaideologialle, samoin kuin natsi-Saksassa, ja tästä seurasi perustavalla tavalla tuhoisa jakso molempien maiden tieteelle. Käytännössä poliittinen taho määritteli, mikä oli oikeanlaista tiedettä, ja muun muassa yliopistoissa vallitsi poliisivaltion ilmapiiri, jossa opiskelijat vakoilivat salaisen poliisin laskuun toisiaan ja professoreja. Tyypillisiä syytöksiä tieteenharjoittajia vastaan oli vastavallankumouksellisuus, anti-materialismi ja anti-pavlovilaisuus. Kozlov
KozlovKozlova Pjotr Lavrov
Pjotr Lavrov ryhtyi hallituksenvastaisiin toimiin, liittyi maanalaiseen järjestöön ja toimitti maanalaista sanomalehteä. Hänet pidätettiin ja karkotettiin 1867. Hän pakeni Pariisiin, jossa hän ehti osallistua Pariisin kommuuniin 1871. Myöhemmin hän muutti Lontooseen, jossa hän ystävystyi Karl Marxin ja Friedrich Engelsin kanssa. Vladimir Fjodorov
Fjodorov oli taustaltaan sotilas ja puna-armeijan everstiluutnantti. Jätettyään sotilasuran hän työskenteli vuosina 1954–1989 virkailijana Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) kansainvälisen osaston Suomen-osastolla. Hän opetteli suomen kielen. Vuosina 1967–1973 hän asui Suomessa ja toimi lähetystöneuvoksena Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystössä. Hänen tehtävänään oli valvoa Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) toimintaa. Lempinimellä "Roffi" tunnettu Fjodorov kuului Neuvostoliiton suurlähettiläs Aleksei Beljakovin ja SKP:n neuvostomielisen vähemmistön eli niin sanottujen taistolaisten tukijoihin. Fjodorov tuli myöhemmin tunnetuksi muun muassa kirjailijana ja toimittajana. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hänen artikkeleitaan julkaistiin runsaasti suomalaisessa "Tiedonantaja"-lehdessä. Fjodorov kirjoitti muistelmansa, jotka julkaistiin suomeksi vuonna 2001. Venäläinen romaaniperinne ja Neuvostoliiton kirjallisuus
Lokakuun 1917 vallankumous sekoitti kirjallisuuden. Vladimir Majakovski, Isaak Babel, Aleksei Tolstoi ja niin edelleen ottivat johtavan aseman Gorkin tuotannon jatkuessa. Teatterin puolella esiintyi Prolekultin kaltaisia suuntauksia. 1920-luvun NEP-kaudella sekasortoinen kirjallisuus alkoi painottua työn ja työläisten kuvauksina, kirjojen niminä olivat esimerkiksi "Sementti", "Tehdas metsässä" ja "Vesivoimalaitos". Myöhemmin kirjat alkoivat kuvata viisivuotissuunnitelmiin liittyvä tarinoita. Mihail Šolohov esimerkiksi kirjoitti teoksen "Aron raivaajat". Osa näistä kirjoista oli vuoteen 1940 mennessä käännetty saksaksi, englanniksi ja ruotsiksi, mutta ei ymmärrettävistä syistä juurikaan suomeksi, poikkeuksena esimerkiksi 1930 Gummeruksen kustantamana Aleksei Tolstoin "Tsaari Pietari I". 1930-luvulla kärkeen nousivat uudestaan Gorki ja Mihail Šolohov Neuvosto-Venäjän sisällissotaa kuvaavalla romaanillaan "Hiljaa virtaa Don". Aleksandr Ptuško
Ptuškon 1930-luvun töistä merkittävin on Neuvostoliiton ensimmäinen pitkä nukkeanimaatio "Uusi Gulliver" ("Novyi Gulliver", 1935), joka herätti huomiota myös ulkomailla. Jonathan Swiftin teokseen perustuvan elokuvan sankari on neuvostoliittolainen pioneeri Petja, joka matkustaa unessa lilliputtien maahan ja nostaa sen kansan kapinaan hallitsijoitaan vastaan. Petjaa esittävä näyttelijä on yhdistetty trikkikuvauksen avulla puoleentoistatuhanteen nukkehahmoon. Nukke-elokuvaa ja näyttelijöitä yhdistelee myös Aleksei Tolstoin satuun perustuva "Kultainen avain" ("Zolotoi kljutšik", 1939). Nikolai Ježov
Ježov oli lojaali Josif Stalinin seuraaja. Vuonna 1935 hän esitti idean, että poliittinen oppositio johtaa väistämättä väkivaltaan ja terrorismiin ja oli siksi kukistettava. Tästä tuli Stalinin puhdistusten ideologinen perusta. Ježov nimitettiin sisäasiain kansankomissaariksi NKVD:n johtoon 1936. Tässä ominaisuudessa hän johti terrorikampanjaa. Ježovin aikana noin puolet Neuvostoliiton poliittisista ja sotilasjohtajista vangittiin tai teloitettiin, lisäksi sadat tuhannet muut, joita epäiltiin epälojaaliudesta tai taloudellisesta sabotaasista. Ježov oli tähän aikaan jo huumeriippuvainen. Ester Ståhlberg
Ester Ståhlberg (ent. Hällström, o.s. Elfving, 17. helmikuuta 1870 Vaasa – 21. heinäkuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, opettaja ja toimittaja ja tasavallan presidentti Kaarlo Juho Ståhlbergin puoliso vuodesta 1920 lähtien. Ester Ståhlberg perusti vuonna 1922 Pelastakaa lapset -järjestön. Aleksandr Kotov
Aleksandr Aleksandrovitš Kotov () (12. elokuuta 1913 – 8. tammikuuta 1981) oli venäläinen shakin suurmestari sekä kirjailija. Hän oli Neuvostoliiton mestari sekä kaksinkertainen ehdokas. Kotov työskenteli myös Neuvostoliiton shakkiliitossa. Sergei Koroljov
Sergei Pavlovitš Koroljov (; , "Serhi Pavlovytš Korolov", 12. tammikuuta 1907 Žytomyr, nyk. Ukraina – 14. tammikuuta 1966 Moskova) oli Neuvostoliiton johtava raketti-insinööri ja avaruusalusten suunnittelija avaruuskilpajuoksun aikoina 1950- ja 1960-luvuilla. Elinaikanaan hänet tunnettiin yksinkertaisesti "pääinsinöörinä". Hän alkoi kehittää raketteja 1930-luvun alussa ja täten kuuluu alan pioneereihin.
Koroljov opiskeli ensin Kiovassa ja sitten Moskovassa lentokoneinsinööriksi. Hän suunnitteli ja rakensi ensimmäisen K-5-liitokoneensa jo 17-vuotiaana, vuonna 1924. Hän valmistui Moskovan teknillisestä korkeakoulusta (MVTU) vuonna 1929. Siellä hän suunnitteli SK-4-liitokoneen. Kuten moni muukin Neuvostoliiton raketti-insinööreistä, hän hylkäsi lentokoneiden suunnittelutyön Konstantin Tsiolkovskin avaruustekniikan kirjojen innostamana. Lokakuussa 1929 hän matkusti tapaamaan Tsiolkovskia ja keskusteli tämän kanssa stratosfääriin noususta (moottoroidulla) purjelentokoneella. Keskustelu Tsiolkovskin kanssa suuntasi Koroljovin tavoitteet uudelleen. Pjotr Nikolajevitš Romanov
26. heinäkuuta vuonna 1889 Pjotr nai Militza Petrovic-Njegosin, Montenegron kuninkaan Nikola I Petrović Njegošin tyttären. Hänen veljensä Nikolai puolestaan nai Militzan sisaren Anastasian vuonna 1907. Molemmat olivat hartaita ortodokseja ja montenegrolaiset olivat myös panslavisteja. Avioliitosta syntyi 4 lasta.Perheellä oli vaikutusvaltainen asema keisarillisessa hovissa 1900-luvun alussa. Helmikuun vallankumouksen jälkeen 1917 Pjotr ja Militza siirtyivät Krimille ja myöhemmin 1919 pakenivat Etelä-Ranskaan, jossa Pjotr kuoli vuonna 1931. Militza kuoli Aleksandriassa, Egyptissä vuonna 1951. Pjotr Tšaikovski
Pjotr Iljitš Tšaikovski ( () 7. toukokuuta 1840 Votkinsk, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta 1893 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen romantiikan ajan säveltäjä. Hän on Venäjän tunnetuimpia ja 1800-luvun merkittävimpiä säveltäjiä, jonka kunniaksi Moskovassa järjestetään joka neljäs vuosi Tšaikovskin mukaan nimetty Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu. Pjotr Uslar
Pjotr Karlovitš Uslar (; 1. syyskuuta 1816 Tverin läänin Kurovon kylä – 20. kesäkuuta 1875 Kurovo) oli paroni, Venäjän armeijan kenraali ja kaukasialaisten kielten tutkija. Pjotr Sokolov
Vuodesta 1923 toimi Venäjän vastavakoilussa Suomessa. OGPU:n huomion herättänyt. Sokolov oli yksi ROVS:n aktiivisimmista jäsenistä Suomessa. Vuonna 1927, kun oikeudenkäynti 26. Anglo-Suomen vakoojia vastaan käynnistyi Leningradissa, Neuvostoliiton hallituksen pyynnöstä, Sokolovin oli pakko lähteä ja asettua Terijoen Perkjärvelle.
Vuoden 1930 lopussa hän meni Helsinkiin. Sokolov työskenteli tupakkatehdas Fennian kuormaajana. Sokolov oli Suomen viranomaisten tarkassa valvonnassa. Vuodesta 1936 Sokolovista tuli Suomen kansalainen. Pietari (kaupunki)
Fjodor Dostojevski (1821–1881) oli tarkka Pietarin köyhälistön ja kaupungin vaarallisen puolen kuvaaja. Pietarissa järjestetään nykyisin "kaupunkikierroksia", joissa voi tutustua sekä kirjailijaan että Rikos ja rangaistus -romaaniin liittyviin rakennuksiin. Nikolai Gogol (1809–1852) vaikutti suuren osan urastaan Pietarissa. Hän ei pitänyt kaupungista, mikä käy ilmi myös kokoelmasta "Pietarilaisnovelleja", jossa kaupunki esitetään pienen ihmisen kannalta painostavana ja järjettömänä. Pjotr Šuvalov
Šuvalov palveli Venäjän armeijassa vuodesta 1845 ja osallistui Krimin sotaan. Hänen diplomaattiuransa alkoi vuonna 1856 yhtenä Venäjän delegaation jäsenenä Pariisin rauhankongressissa. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Pietarin kaupungin ylipoliisimestariksi. Šuvalov oli 1860–1861 Venäjän sisäministeriön sisäisestä turvallisuudesta vastanneen osaston johtajana. Hän vastusti maaorjien vapauttamista. Šuvalov toimi Itämerenmaakuntien eli Baltian alueen kenraalikuvernöörinä 1864–1866. Vuosina 1866–1874 hän oli Venäjän santarmijoukkojen esikuntapäällikkö ja samalla keisarillisen kanslian kolmannen osaston eli tosiasiassa salaisen turvallisuuspoliisin johtaja. Tässä asemassa Šuvalovista tuli keisari Aleksanteri II:n tärkeä neuvonantaja. Hän kannusti keisaria jarruttamaan jo luvattujen poliittisten uudistusten toteuttamista ja nimittämään vanhoillisia henkilöitä tärkeisiin virkoihin. Poliittiset vastustajat kutsuivat häntä pilkkanimillä ”varakeisari” ja ”Pietari IV”. Hän sai 1872 ratsuväenkenraalin arvon Venäjän armeijassa ja 1874 nimityksen Venäjän valtakunnanneuvoston jäseneksi. Titolaisuus
Titolaisuus oli kommunismin eräs oppi ja haara, jonka Stalinin johtama Neuvostoliitto väitti 1948 alkaen Jugoslavian puoluejohtaja Josip Broz Titon kehittäneen. Titon Jugoslavia pyrittiin kääntämään takaisin Neuvostoliiton käskyvaltaan 1940-luvun lopulla tässä onnistumatta, mistä oli seurauksena Jugoslavian ja Neuvostoliiton välirikko. Titolaisuutta pidettiin Neuvostoliitossa omiin riveihin pesiytyneenä vastavallankumouksellisuutena ja Titon väitettiin olevan amerikkalaisen imperialismin kätyri. Kominform kehotti myös muiden maiden kommunistisia puolueita kitkemään titolaiset riveistään. Viktor Tihonov
Viktor Vasiljevitš Tihonov (; 4. kesäkuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto – 24. marraskuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja ja yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä valmentajista. Hän valmensi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkuetta sen menestysvuosina. Grigori Orlov
Kreivi Grigori Grigorjevitš Orlov (, 17. lokakuuta 1734 – 24. huhtikuuta 1783 Moskova) oli Novgorodin kuvernöörin Grigori Orlovin poika, Aleksei Grigorjevitš Orlovin ja Fjodor Grigorjevitš Orlovin veli. Hän sai koulutuksensa kadettikoulussa Pietarissa, aloitti sotilasuransa seitsenvuotisessa sodassa ja haavoittui Zorndorfin taistelussa. Palvellessaan 1760-luvun alussa pääkaupungissa tykistöupseerina hän ihastui saksalaiseen prinsessaan, suuriruhtinatar Jekatarina Aleksejevnaan ja oli veljensä kanssa järjestämässä kaappausta, jossa suuriruhtinattaren aviomies, keisari Pietari III syrjäytettiin 1762. Tihon (patriarkka)
Patriarkka Tihon ("ven." Патриарх Тихон, oik. Vasili Ivanovitš Bellavin, "ven." Василий Иванович Беллавин, 31. tammikuuta 1865, pogost Klin, Toropetsin kihlakunta, Pihkovan kuvernementti – 7. huhtikuuta 1925, Moskova) oli venäläinen ortodoksikirkon munkkipiispa, joka toimi Venäjän ortodoksisen kirkon johdossa Moskovan ja koko Venäjän patriarkkana neuvostovallan alkuvuosina 1917–1925. Rudolf Holsti
Ulkoministerinä Holsti tuki reunavaltiopolitiikkaa mutta suhtautui epäillen heimosotiin, vaikka oli Ison-Britannian linjoilla ulkopolitiikassa, jossa oleellista oli pelata aikaa ja olla tekemättä Neuvosto-Venäjän kanssa rauhansopimusta liian varhain, jotta Venäjän interventio vaikuttaisi neuvostohallituksen tappioksi. Samaa passiivista Britanniaa ymmärtävää linjaa edusti myös K. J. Ståhlberg, joka vuoden 1919 valtiosäännön mukaan presidenttinä määräsi ulkopolitiikasta. Heimosotakriittisyyden ja samalla englantilaismyönteisyyden vuoksi oikeistokriitikot nimittivät Ståhlbergia Plootuvuoreksi ja Muurmannin legioonan Suomeen palautettuja entisiä punakaartilaisia ”Holstin jääkäreiksi”. Konstantin Stoilov
Stoilov kävi koulunsa Konstantinopolin amerikkalaisessa koulussa Robert Collegessa ja väitteli myöhemmin oikeustieteen tohtoriksi Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Bulgarian itsenäistyttyä hän oli vuonna 1879 jäsenenä Tărnovossa kokoontuneessa komissiossa, joka laati luonnoksen maan uudeksi perustuslaiksi, sekä valtuuskunnassa, joka tarjosi Bulgarian kruunua Battenbergin prinssi Aleksanterille. Stoilovista tuli sen jälkeen ruhtinas Aleksanterin kansliapäällikkö, ja hän oli yksi tämän tärkeimpiä neuvonantajia aina vuoteen 1881, jolloin ruhtinas peuutti perustuslain. Konservatiivinen Stoilov vaikutti siihen, että Aleksanterin ja liberaalien hallitseman kansalliskokouksen välille syntyi kitkaa. Vuosien 1881–1883 poikkeushallinnon aikana Stoilov oli ajoittain ministerinä ja perustuslain palauttamisen jälkeen 1883–1884 oikeusministerinä. Oleg Prudius
Kozlov sai WWE-mestaruusottelun Triple H:ta vastaan Survivor Seriesiin 6. marraskuuta voittamalla The Undertakerin hylkäyksellä. Survivor Seriesissä Triple H hävisi mestaruutensa, ei kuitenkaan Kozloville vaan Vickie Guerreron ilmoittamalle Edgelle. 2008 Armageddonissa Kozlov voitti ensimmäisen pay-per view ottelunsa selättämälla ECW-mestari Matt Hardyn. 2009 Royal Rumblessa Kozlov tuli sisään kuudentena, mutta putosi kehästä jo neljäntenä. No Way Outissa Kozlov selätettiin ensimmäistä kertaa sitten Undertakerin Last Riden. Hän oli silti voittamaton yksi vastaan yksi otteluissa. 2. maaliskuuta Kozlovilla oli ottelu Shawn Michaelsia vastaan, jonka voittaja haastaa The Undertakerin WrestleMania XXV:ssä. Shawn Michaels voitti ja Kozlovin voittoputki päättyi siihen. 13. maaliskuuta Kozlov hävisi Undertakerille jälkeen Tombstonen. 20. maaliskuuta SmackDownin 500. jaksossa Kozlov hävisi jo kolmannen kerran ja tällä kertaa Triple H:lle. 13. huhtikuuta WWE:n draftissa Kozlov siirtyi ECW-brändiin. 30. kesäkuuta Kozlov ja juuri ECW debyyttiä tehnyt William Regal voittivat tag team matsissa ECW mestarin Tommy Dreamerin ja Christianin, josta hän sai tilaisuuden Number 1# matsiin mutta hävisi sen Christianille. 18. elokuuta ECW:ssä Ezekiel Jackson ja ECW mestarin Christian ottelivat Kozlovia ja ykköshaastajaa ECW mestaruudesta William Regalia vastaan, mutta Jackson petti Christianin ja liittyi Regaliin ja Kozloviin. He muodostivat tiimin The Ruthless Roundtable:n. Kozlov ja Jackson olivat monissa Regalin ECW mestaruus otteluissa, mutta Regal ei koskaan pystynyt voittamaan mestaruutta. 15. joulukuuta Kozlov kohtasi Jacksonin ECW Homecoming karsinta ottelussa, missä Kozlov hävisi Regalin vedettyä häntä jalasta ringin ulkopuolelta ja Jackson teki hänelle vielä Chokeslamin. 16. helmikuuta 2010 ECW viimeisessä jaksossa Kozlov runteli monia ECW tähtiä ja lopuksi paiskasi Shelton Benjamin kanssa kättä. Kozlov painii nykyään Raw:ssa. Georgi Pjatakov
Georgi (Juri) Leonidovitš Pjatakov (18. elokuuta 1890 Tšerkassyn kihlakunta, Kiovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 30. tammikuuta tai 1. helmikuuta 1937 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut poliitikko ja talousasiantuntija. Hän oli yksi Ukrainan kommunistisen puolueen perustajista ja varhaisista johtajista. Pjatakov teloitettiin Stalinin vainoissa. Venäläinen kirjallisuus
Myöhemmin myös romantiikka nosti esille Aleksandr Puškinin ja Vasili Žukovskin kaltaisia nimiä. Tunnetuimpiin kirjailijoihin kuuluivat tuolloin Nikolai Gogol ja Ivan Turgenev sekä myöhemmin etenkin Fjodor Dostojevski ja Leo Tolstoi. Vuosisadan vaihteessa ja 1900-luvun alussa Anton Tšehovin novellit ja Anna Ahmatovan runous edustavat ehkä viimeisiä klassisen, vanhan venäläisen kirjallisuuden saavutuksia. Mihail Tšehov
Mihail Tšehov (29. elokuuta 1891 Pietari – 30. syyskuuta 1955 Los Angeles) oli venäläinen näyttelijä ja teatteripedagogi. Hän oli Anton Tšehovin veljen, kirjailija-toimittaja Aleksandr Tšehovin poika. Venäjällä Mihail Tšehovia on pidetty aikansa etevimpänä näyttelijänä. Bror Hjorth
Bror Hjorth (tai Hjort, 22. huhtikuuta 1894, Älvkarleby, Upsalan lääni – 1968) oli ruotsalainen kuvanveistäjä, taidemaalari ja piirtäjä. Hän opiskeli Pariisissa vuosina 1921–1924, ja siellä hän arvioiden mukaan opettajaltaan sai taipumuksen arkkitehtoniseen yksinkertaisuuteen, rytmiseen jännitykseen sekä pintakäsittelyn karkeuteen ja ilmaisuvoimaisuuteen. Pariisissa Hjorthiin vaikuttivat myös primitiivinen taide, naivismi sekä kubismi, varsinkin Pablo Picasso. Hjorthin taide liittyy kuitenkin ennen kaikkea ruotsalaiseen kansanelämään ja talonpoikaiskulttuuriin. Kansanelämää hän kuvasi rehevän naivistisesti. Hän sai merkittäviä vaikutteita Ruotsin kansantaiteesta. Hänen pelkistetyt veistoksensa ja maalatut puureliefinsä ovat monumentaalisia ja rytmisesti rakenteellisia. Hjorth teki myös Jukkasjärven kirkon alttariptyykissä olevat Lars Levi Laestadiuksen herätystyötä kuvaavat puukohokuvat. Hän oli Tukholman taidekorkeakoulun piirustuksen professori vuosina 1949–1959 ja vuonna 1956 perustetun Upsalan kuvanveistokoulun opettaja. Pjotr Kahovski
Pjotr Grigorjevitš Kahovski (; 1797 Smolenskin kuvernementissä – 25. heinäkuuta 1826 Pietari) oli venäläinen upseeri ja dekabristikapinallinen. Kenraali Gogol
"Octopussy – mustekalassa" Gogol vastustaa kenraali Orlovin suunnitelmaa hyökätä Länsi-Saksaan. Bondin ansiosta Gogol saa tietää Orlovin salakuljettaneen jalokiviä Venäjän aarteistosta ja nuhtelee Orlovia tämän kuollessa Gogolin eteen. Gogol pyytää myöhemmin Bondia palauttamaan Orlovin varastaman Romanovin tähden. Miikul Pahomov
Miikul Pahomov (myös Pahomovan Miikul, Obraman Fed'uun Miikul, Obraman Fedjuun Miikul; suomeksi myös Niko Pahomov, Nikolai Pahomov, Kaj Kuujärvi, Kai Kuujärvi, s. 14. helmikuuta 1967 Petroskoi) on lyydiläinen kirjailija, lyydin kielen kehittäjä, tutkija ja opettaja, lyydin- ja suomenkielinen runoilija, lehtimies, kääntäjä ja kieliaktivisti. Walter Horn
Walter Horn oli mukana 1940-luvun lopulta aina 1960-luvun lopulle saakka ns. Pohjola-aktivistien toiminnassa ja julkaisi tähän liittyen vuonna 1948 "Europeisk politik"-nimisen pamfletin. Pohjola-aktivistien tavoitteena oli perustaa koko Pohjolan tai ainakin Norjan, Ruotsin ja Suomen muodostama puolustusliitto, jota varten Norja olisi eronnut Natosta ja Suomi irtaantunut Neuvostoliiton kanssa tehdystä YYA-sopimuksesta. Pohjola-aktivistien toiminnassa oli mukana upseereita, kuten kenraalit Jorma Järventaus ja Armas-Eino Martola sekä siviilipuolella muun muassa Tahko Pihkala, Kauko Kare, Paavo Viding, Matti Virkkunen ja Väinö Tanner. Aktivisteilla oli yhteyksiä Norjan Ja Ruotsin upseerikuntaan ja he esittivät ajatuksiaan myös Länsi-Saksassa ja Yhdysvalloissa saamatta niille kuitenkaan varsinaista kannatusta. Aktivistit toimittivat muistioitaan puolustusliitosta myös presidentti Urho Kekkoselle, joka oli ns. pyjamantaskupuheessaan 1952 kaavaillut pohjoismaisen puolueettomuusliiton perustamista. Kekkonen sanoutui kuitenkin jyrkästi irti näistä kaavailuista helmikuussa 1962 silloiselle ulkoministerille Ahti Karjalaiselle lähettämässään kirjeessä, koska piti niitä Suomen kannalta vaarallisina. Pjotr Mašerov
Mašerov nousi Valko-Venäjän kommunistisen puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi maaliskuussa 1965. Virkakaudellaan hän panosti Valko-Venäjän raskaaseen teollisuuteen, mikä osaltaan paransi alueen taloutta. Samaan aikaan kuitenkin maan venäläistyminen ja neuvostolaistuminen kiihtyi. Miltei koko nuoriso kuului Komsomoliin ja joka yhdestoista kommunistiseen puolueeseen. Mašerov kuoli auto-onnettomuudessa 4. lokakuuta 1980 ollessaan matkalla Baranavitšystä Minskiin. Hänen kuolemansa jälkeen syntyi huhuja siitä, että Leonid Brežnev oli ehkä määrännyt hänet tarkoituksellisesti surmattavaksi kilpailijana. Vaikka Mašerovin virkakaudella toteutettiin esimerkiksi valkovenäjän opetuksen lopettaminen kouluissa, hänellä oli etenkin kuolemansa jälkeen maine kansan johtajana ja "hyvänä kommunistina". Hugo Jalava
Hugo Jalava (3. helmikuuta 1874 Pietari – 28. huhtikuuta 1950 Petroskoi) oli pietarinsuomalainen veturinkuljettaja, joka teki myös pitkän uran Neuvostoliiton kommunistisen puolueen hallinnollisissa tehtävissä. Hänet tunnetaan eritysesti Venäjän vallankumouksen tapahtumien yhteydestä, jolloin Jalava auttoi V. I. Leniniä aluksi pakenemaan Suomeen heinäkuussa 1917 ja myöhemmin palaamaan takaisin Pietariin juuri ennen lokakuun vallankumousta. Lenin teki molemmat matkat Jalavan kuljettamassa veturissa lämmittäjäksi naamioituneena. Pavel Kohout
Kohout toimi 1950-luvulta alkaen Tšekkoslovakian kommunistipuolueessa. Hän kannatti Prahan kevään uudistuksia 1968. Sen jälkeen hän oli 1970-luvulla toisinajattelija ja demokratiaa ja kansalaisvapauksia ajavan Peruskirja 77 -liikkeen perustajajäseniä, kunnes hänet karkotettiin Itävaltaan. Kohoutilta on suomennettu muun muassa Prahan kevättä kuvaava "Tšekkiläinen päiväkirja" ja nuortenkirja "Kysytään Klaaralta" (1980) ja "Hirttäjätär: Banaali romaani" vuodelta 1978. Mykola Azarov
Mykola Janovytš Azarov syntyjään Nikolai Pahlo (, s. 17. joulukuuta 1947 Kaluga, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen Alueiden puolueen poliitikko. Hän oli Ukrainan pääministeri maaliskuusta 2010 tammikuuhun 2014, jolloin presidentti erotti hänet itsenäisen Ukrainan väkivaltaisimpien mielenosoituksien myötä. Azarov on aiemmin toiminut Ukrainan talousministerinä ja varapääministerinä. Pjotr Mašerov
Mašerov syntyi maanviljelijäperheeseen ja opiskeli Vitebskin pedagogisessa instituutissa valmistuen vuonna 1939. Opiskeluiden jälkeen hän toimi fysiikan opettajana vuoteen 1941 saakka. Elokuussa 1941 hän oli mukana perustamassa partisaaniliikettä Vitebskin alueella. Seuraavan vuoden lokakuussa hän sai komentoonsa oman yksikkönsä ja prikaatin maaliskuussa 1943. Lokakuussa 1943 hän siirtyi puolueen töihin. Neuvostoliiton joukkojen vallattua Vilnan alueen Mašerov toimi Komsomolin puheenjohtajana Maladzetšnan ja Vileika hallintopiireissä. Sodan jälkeen hän toimi kommunistisen puolueen töissä muun muassa Brestin kaupungissa ja myöhemmin koko maan kattaneissa viroissa. Vasili Blohin
Vasili Mihailovitš Blohin (7. tammikuuta 1895 – 3. helmikuuta 1955) oli neuvostoliittolainen kenraalimajuri, joka toimi NKVD:n pääteloittajana Stalinin vainojen ja toisen maailmansodan aikana. Hänen on arvioitu ampuneen omakätisesti 7 000 puolalaista sotavankia Katynin joukkomurhassa ja ehkä useita tuhansia muita Neuvostoliiton sisäisissä puhdistuksissa. Blohin on Guinnessin ennätystenkirjan mukaan kaikkien aikojen tuotteliain pyöveli. Hän on eniten yksitellen tehtyjä murhia toteuttanut henkilö maailmanhistoriassa.