Miksi ihmisiä puhutellaan yleensä etunimellä?
Etunimi
Jos ihmisellä on ainakin kaksi etunimeä, hänen huoltajansa tai hän itse voi valita jonkin nimistä puhuttelunimekseen (kutsumanimekseen). Useimmat ihmiset käyttävät puhuttelunimenä ensimmäistä etunimeään, jotkut käyttävät toista, kolmatta tai neljättä taikka kahta tai kolmea nimeä yhdessä: Maria Kaisa Aula. Jotkut käyttävät nimikirjaimia puhuttelunimenomaisesti tai nimikirjaimia lisänä erotukseksi muista samannimisistä: K. J. Lång, J.-P. Roos, Risto E. J. Penttilä. Etunimi
Etunimi erottaa ihmisyksilön muista yhteisön — erityisesti suvun tai perheen — jäsenistä, joilla on sama sukunimi. Joissain kulttuureissa on käytössä pelkästään etunimi (esimerkiksi Islanti) tai etunimeä käytetään julkisessakin viestinnässä, vaikka sukunimetkin ovat olemassa (esimerkiksi Thaimaa).
Henkilönnimi
Valtaosassa kulttuureista nimenanto tapahtuu lapsen ensimmäisen elinkuukauden aikana. Nimenantajana toimii useimmiten lapsen isä tai äiti tai kummatkin yhdessä. Noin kolmasosassa maailman kulttuureista nimenantaja on joku muu sukulainen tai yhteisössä korkeaa arvostusta nauttiva henkilö. Valtaosassa kulttuureja (noin 75 %) nimenantoon liittyy myös nimenantoseremonia. Maatalousvaltaisissa kulttuureissa nimenantoseremonia suoritetaan lähes aina (noin 99 %). Nimenantoseremoniaan voidaan myös suorittaa erilaisia puhdistus- ja uhrirituaaleja. Islanti
Islannissa ei ole käytössä varsinaisia sukunimiä, vaan jälkimmäinen nimi on matronyymi tai patronyymi (esimerkiksi "Þor Björgólfsson", "Vigdis Finnbogadóttir"). Siksi islantilaiset järjestetään aakkosjärjestykseen etunimen mukaan. Maassa on sopivaa ja suositeltavaakin puhutella ihmisiä etunimellä muodollisissakin tilanteissa. Jesper
Jesper on miehen etunimi, jota käytetään lähinnä Pohjoismaissa. Jesper on pohjoismainen vastine Jasperille. Johanna
Nimien suosion laskuvaihe on yleensä yhtä pitkä kuin nousuvaihekin. Johanna nimen kehityskaari näyttää noudattavan perinteisten nimien kehityskaarta. Nimeämiseen vaikuttaa ihmisten sosiaalinen vaisto. Perinteisten nimien suosio on aaltomaista, koska niihin vaikuttaa niiden aiempi käyttö. Yleensä suurin osa ihmisistä ei halua antaa lapsilleen niitä nimiä, jotka ovat heidän omalla ikäpolvellaan yleisiä ja joihin siksi liittyy liikaa erilaisia henkilömielikuvia. Nimenantajasukupolven etsiessä uusia vaihtoehtoja nimeämiseen päädytään usein samantyyppisiin ratkaisuihin: valtaosa jokaisesta ikäpolvesta saa melko yleiseksi osoittautuneen nimen. Kuten pukeutumista ja musiikkimakua, myös nimenantoa ohjaa ympäröivä kulttuuri ja nimien suosio vaihtelee kausittain. Erik
Erik on skandinaavinen miehen etunimi. Se on muunnos norjalaisesta nimestä Eiríkr, joka tulee sanoista "ei" ’aina’ ja "ríkr" ’hallitsija’. Abel (etunimi)
Abel, Suomessa myös "Aabel", ( on heprealaisperäinen miehen etunimi. Nimi johtuu heprean sanasta, joka tarkoittaa hengitystä. Raamatussa Abel (vanhassa suomennoksessa Aabel) on Aadamin ja Eevan toiseksi vanhin poika, jonka hänen vanhin veljensä Kain murhasi. Tom (nimi)
Tom on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Se on lyhentymä nimestä Thomas, joka johtuu aramean kielen ’kaksosta’ tarkoittavasta sanasta. Näin ollen se on samaa alkuperää kuin suomalainen nimi Tuomas. Toisaalta nimen syntyyn on saattanut vaikuttaa myös ’rehellistä’ tarkoittava heprean sana "tom". Henkilönnimi
Nimenantoperuste vaihtelee myös eri kulttuureissa. Hyvin yleinen peruste on lapsen nimeäminen jonkin lähisukulaisen mukaan. Muita yleisiä perusteita ovat lapsen jokin ominaisuus (olemassa oleva tai haluttu), syntymähetken tapahtuma tai syntymäjärjestys tai -asema perheessä. Lapsen sukupuoli ilmenee aina nimestä vain vajaassa 50 %:ssa kulttuureista. Noin 15 % kulttuureista ei erottele nimissä lainkaan sukupuolta – sukupuoli ilmaistaan tarvittaessa muiden kielellisten keinojen avulla. Nimenantoon vaikuttaa myös samannimisyys. Noin 10 %:ssa kulttuureista henkilönnimi on täydellisen ainutkertainen eli kellään elävällä tai kuolleella ei ole ollut samaa nimeä. Noin 15 % kulttuureista rajoittaa samannimisyyden vain elossa oleviin henkilöihin. Valtaosa kulttuureista sallii kuitenkin samannimisyyden. Tällöin nimenantoon liittyy myös luokittelua – nimenantoperusteena on joku arvostettu tai esikuvallinen henkilö, jonka ominaisuuksien haluttaisiin ikään kuin "tarttuvan" lapseen. Noin joka viidennessä kulttuurissa kaimasuhteeseen liittyy myös erityisiä velvollisuuksia. Suomalaiset nimet
Suomessa kaikki yleisimmät etunimet on merkitty almanakkaan jonkin vuoden päivän kohdalle, jolloin on tämännimisten henkilöiden nimipäivä. Nimipäiväkalenteriin otetaan uusia nimiä viiden vuoden välein, viimeksi vuonna 2015. Suomessa annettujen etunimien suosio vaihtelee noin sadan vuoden kiertona. On kuitenkin myös etunimiä, joiden kantajia on melko paljon kaikenikäisten joukossa. Monet tällaiset jokaiselle sukupolvelle tyypilliset nimet ovat kantajiensa toisia tai kolmansia nimiä, jotka kulkevat suvussa. Suomalaisten etunimikokonaisuudet noudattavat useimmiten viskurilakia, jonka mukaisesti pisin ja painavin aines päätyy loppuun. Niinpä yleensä nimikokonaisuuden viimeinen nimi on yleensä myös pisin, esimerkiksi Pekka Antti Johannes. Mike
Mike on miehen etunimi. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan Suomessa nimi on annettu vuoden 2013 lokakuuhun mennessä noin 296 henkilölle. Mike on myös yleinen lempinimi Michael-nimisille henkilöille englanninkielisissä maissa. Adam
Adam on yleinen etu- ja sukunimi, joka juontaa juurensa Aadamiin, Raamatun mukaan ensimmäiseen Jumalan luomaan ihmiseen. Adam-nimillä ja lyhenteillä tunnetaan myös lukuisia muita asioita. Suomessa nimi on käytössä myös muunnelmana Aatami. Naiset Suomessa
Yleisimmät naisten etunimet ovat Maria, Helena ja Johanna. Maria on erittäin suosittu toinen ja kolmas nimi, mutta ei yleisin naisen kutsumanimenä. Suomen yleisin naisen kutsumanimi on Tuula. Terence
Terence on englanninkielisissä maissa miehen etunimi, joka on johdettu latinankielisestä nimestä Terentius. Nimestä esiintyy usein kutsumanimimuoto "Terry". Sukunimi
Nimenantokäytännöt vaihtelevat maittain ja kulttuureittain. Aluksi ihmisille annettiin vain etunimi. Etunimen lisäksi käytettiin Pohjoismaissa yleisesti isännimeä kuten "Matti Juhaninpoika". Nykyäänkin sellainen esiintyy Suomessa joillakuilla henkilöillä toisena etunimenä. Rodullistaminen
Rodullistaminen eli etnisoiminen on sosiologiassa prosessi, joka kuvaa etnisten tai "rodullisten" identiteettien yhdistämistä sellaisiin suhteisiin, sosiaalisiin käytäntöihin tai ryhmiin, jotka eivät itseään sellaisiksi tunnista. Rodullistaminen ja etnisoiminen tapahtuvat usein ryhmän vuorovaikutuksessa toisen kanssa, jonka identiteettiä se hallitsee ja yhdistää harjoittaakseen pysyvää hallitsemista. Vaikka rodullistaminen syntyy usein hallitsemisesta, rodullistettu ryhmä vähitellen samastuu osoitettuun identiteettiin tai jopa omaksuu sen, ja se alkaa itse kuvata itseään siihen liitetyillä ominaisuuksilla. Tällaiset prosessit ovat olleet yleisiä kautta historian imperialismin, nationalismin sekä rotujen ja etnisissä hierarkioissa.
Rodullistaminen tarkoittaa sitä, että ihmisiin liitetään esimerkiksi ihonvärin, uskonnon tai etnisen taustan takia oletuksia, stereotypioita ja ennakkoluuloja. Etunimi
Raamattu kertoo nimen antamisesta Jeesukselle. Nimen antaminen tapahtui juutalaisin menoin: Etunimi
Kristillisissä maissa monet tavalliset etunimet on saatu Raamatusta ja monet niistä ovat heprealaista alkuperää. Suomalaisen almanakan etunimistä noin 40 prosenttia on kirkollista alkuperää (2008). Länsimaissa käytetään myös antiikin kreikkalaisilta ja roomalaisilta saatuja etunimiä (esimerkiksi Markus ja Laura), joista monet ovat samalla pyhimysten nimiä. Yleisiä ovat myös germaaneilta (esimerkiksi Eero ja Emma) ja kelteiltä periytyvät nimet sekä nimet, jotka tarkoittavat jotain asiaa (kuten Satu tai Vuokko). Kansallisromantiikka on toisinaan nostanut esiin myös kansojen vanhoja omia nimiä. Suomessa tällainen nimilähde on ollut Kalevala. Osa suomalaisista muinaisnimistä onkin 1800- ja 1900-luvulla tullut uudestaan käyttöön. Linn
Linn on naisen etunimi. Nimi on toden­näköisesti syntynyt lyhentymänä nimestä Lina tai sen kanta­nimestä Karolina. Folke
Folke on Pohjoismaissa miehen, mutta Saksassa naisen etunimi. Nimi on lyhentymä saksalaisista Volk -alkuisista nimistä, joissa esiintyvä sana Volk merkitsee kansaa tai väkeä. Nimi on ollut käytössä jo keski­ajalla. Muhammad (nimi)
Maailmanlaajuisesti Muhammad on yleisin etunimi, sen nimisiä on kymmeniä miljoonia. Monissa islamilaisissa maissa se on niin yleinen, että se voidaan kirjoittaa käyttäen pelkkää yleisesti tunnettua lyhennystä: Bangladeshissa ja Malesiassa "Md." tai "Md", Somaliassa "M". Olle
Olle on pohjoismainen miehen etunimi. Se kehittyi keskiajalla Olofin lempimeksi ja yleistyi erityisesti 1800-luvulla. Suomessa Olle-nimisiä on Väestö­rekisteri­keskuksen tietojen mukaan ollut vuoden 2009 loppuun mennessä 469. Henkilönnimi
Henkilönnimeen kuuluu kaikissa kulttuureissa yksilöllinen nimi (etunimi). Noin 60 %:ssa kulttuureista henkilönnimeen kuuluu myös lisänimi, joka voi olla esimerkiksi sukunimi, välinimi, patronyymi tai klaaninimi. Juhani
Juhani on Suomen toiseksi yleisin etunimi ja yleisin miehen etunimi (Suomen yleisin etunimi on naisen etunimi Maria). Juhani-nimen suosiota ovat lisänneet "Seitsemän veljeksen" hahmo Juhani sekä kirjailija Juhani Aho. Juhani on ollut 1940-luvulta alkaen joka vuosikymmen Suomen suosituin miehennimi. Ensimmäisenä nimenä se ei kuitenkaan nykyisin ole valtavan yleinen. Ilmeisesti lyhyemmät muunnokset enimmäkseen syrjäyttivät sen ensimmäisenä etunimenä 1900-luvun loppupuolella. Ensimmäisenä nimenä Juhani onkin nykyään alle viidellä prosentilla Juhaneista. Henkilöitä, joilla on Juhani yleisessä käytössä olevana nimenä on hieman enemmän kuin tämän perusteella olettaisi, sillä osalla niistä, joilla Juhani on toinen tai kolmas nimi, se on kuitenkin kutsumanimenä. Juhanin lempinimi on usein Jussi. Etunimi
Etunimi voi olla sidonnainen sukupuoleen. Yhdellä ihmisellä voi olla useampikin kuin yksi etunimi, mutta yleisessä käytössä puhuttelu- eli kutsumanimenä on tavallisesti vain yksi etunimistä, useimmiten ensimmäinen, ja muut nimet merkitään virallisiin asiakirjoihin, hakuteoksiin ja matrikkeleihin. Suomessa nykyisin lapselle on annettava 1–4 nimeä, mutta edellisen nimilain aikana enimmäismääränä oli kolme etunimeä; Suomessa on silti vielä elossa henkilöitä, joilla on tätä edeltäneen lainsäädännön peruina enemmän kuin kolme etunimeä, esimerkiksi Johan Edvin Birger Gustav Hägglund. Etunimi
Käytössä hankaliksi koetaan nimet, joiden oikeinkirjoitus ei ole käyttäjille selvä. Suomalaisen nimikäytännön perusteella ei suositella sellaista kansainvälistä nimeä, jonka äänne- tai tavurakenne on suomen kielelle vieras. Etunimi
Espanjassa vanhan käytännön mukaan etunimet yleensä periytyvät vanhemmilta vanhimmalle pojalle ja vanhimmalle tyttärelle, joskin tämä käytäntö on nyky-Espanjassa muuttumassa. Myös paikallisten pyhimysten nimet ovat vanhastaan olleet yleisiä nimiä, kuten myös nimet Jesús, José ja María. Niitä voidaan yhdistellä: pojan nimeksi esimerkiksi José María ja tytön nimeksi María José. Pidempiä etunimiä lyhennetään usein: Francisco → Paco, María de los Dolores tai Dolores → Lola ja María del Pilar tai Pilar → Pili. Eira (nimi)
Eira on alkujaan muinaisskandinaavinen naisen etunimi, joka johtuu lääkintätaidon jumalan nimestä Eir. Suomessa nimi yleistyi varsinkin sen jälkeen, kun Helsinkiin perustettiin vuonna 1905 Eiran sairaala, jonka mukaan sai nimensä pian kokonainen kaupunginosakin, Eira. Pohjois-Suomessa Eira on aikoinaan ollut käytössä myös miehen etunimenä Eerikin (Eirikin) muunnelmana. 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä nimi on annettu 5 445 naiselle ja alle 10 miehelle. Etunimi
Suomessa kaikki yleisimmät etunimet on merkitty almanakkaan jonkin vuoden päivän kohdalle, jolloin on tämännimisten henkilöiden nimipäivä. Henry (nimi)
Henry on miehen etunimi. Henry on varsinkin englannin­kielisissä maissa käytetty muunnelma muinaissaksan nimistä Heimrich ("heim" ’koti, talo’ ja "rich" ’mahtava’) ja Heinrich ("hagan" ’hovi’ ja "rich" ’mahtava’). Nimestä on eri kielissä paljon muuntumia ja muotoja, esimerkiksi ranskan Henri, englannin Harry, ruotsin Henrik, tanskan Hendrik, saksan Heinz, italian Enrico ja suomen Heikki ja Harri. Englannin Henry-nimisistä kuninkaista käytetään Suomessa yleensä nimeä Henrik. Aleksanteri
Aleksanteri on suomenkielinen muoto useissa kielissä esiintyvästä miehen etunimestä Alexander. Nimi on lähtöisin kreikkalaisesta nimestä Alexandros, joka merkitsee "ihmisen" (andros) "suojelija" tai "puolustaja". Nimi eri muunnoksineen on ollut käytössä antiikin ajoista lähtien. Nimen erikielisiä muunnoksia ovat käyttäneet lukuisat hallitsijat ja kahdeksan paavia, joista suomen kielessä käytetään muotoa Aleksanteri. Nimen muunnelmiin eri kielissä kuuluu muun muassa Alex. Etunimi
Monessa kulttuurissa lapsen on uskottu saavan sielunsa vasta nimenannon yhteydessä. Tätä ennen lapsi on monien moraalisäännöstöjen mukaan voitu surmata. Eeva (nimi)
Eeva on suomalainen muoto kansainvälisestä naisen etunimestä "Eva". Siitä on käytössä myös muunnelma "Eevi". Suomessa on joulukuuhun 2018 mennessä ollut kirjoilla 50 379 Eeva-nimistä naista ja muutama mies. Samaan aikaan on Eva-nimisiä naisia on merkitty rekisteriin 11 920 ja Ewoja noin 440. Paitsi etunimenä nimi Eeva esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Sukunimellä Eeva oli joulukuussa 2018 Suomen väestötietojärjestelmässä 249 nimenkantajaa. Eeva-Liisa, Eeva-Maija ja Eeva-Maria kuuluvat Suomen yleisimpiin yhdysnimiin. Persoonapronomini
Persoonapronominit ovat pronomineja, jotka viittaavat johonkin henkilöön tai ryhmään henkilöitä. Suomen kielen persoonapronominit ovat yksikössä "minä", "sinä", "hän" ja monikossa "me", "te" ja "he". Suomen murteissa ja puhekielessä on persoonapronomineista erilaisia variaatioita: "Minä" ja "sinä" voivat olla "mä" ja "sä", "mää" ja "sää", "mnää" ja "snää", "mie" ja "sie" tai "miä" ja "siä" puhujan kotiseudusta riippuen. "Me" ja "te" voivat olla "myö" ja "työ". "Hän" ja he korvataan joskus demonstratiivipronomineilla "se" ja "ne". Indoeurooppalaisista kielistä poiketen suomessa ja muissa uralilaisissa kielissä yksikön kolmannen persoonan pronomini ei määräydy sukupuolen mukaan. Esim. ruotsin "han" (miehestä) ja "hon" (naisesta) suomennetaan molemmat sanalla "hän" (tai murteellisesti ja puhekielisesti sanalla "se"). Esimerkiksi englannin kielessä persoonapronomineja käytetään laajemmin kuin suomessa, muun muassa joistakin esineistä ja eläimistä. Persoonapronominien käyttö ei suomenkaan kielessä ole täysin rajattu ihmisiin, vaan niitä käytetään myös esimerkiksi jumalolennoista uskonnollisessa kielessä. Suomalaiset nimet
Monet nykyisin Suomessa käytössä olevat etunimet tulivat käyttöön kristinuskon mukana. Ne ovat peräisin Raamatusta ja monet niistä ovat heprealaista alkuperää. Suomalaisen almanakan etunimistä noin 40 % on kirkollista alkuperää. Muissakin länsimaissa yleisiä ovat antiikin kreikkalaisilta ja roomalaisilta saatuja etunimiä (esimerkiksi Markus ja Laura), joista monet ovat samalla pyhimysten nimiä. Yleisiä ovat myös germaaneilta (esimerkiksi Eero ja Emma) ja kelteiltä periytyvät nimet sekä nimet, jotka tarkoittavat jotain asiaa (kuten Satu tai Vuokko). Kansallisromantiikan mukana käyttöön tuli vanhoja nimiä 1800- ja 1900-lukujen taitteessa. Suomessa tällainen nimilähde on ollut Kalevala. 
Jos ihmisellä on useita etunimiä, hänen huoltajansa tai hän itse voi valita jonkin nimistä puhuttelunimekseen eli kutsumanimekseen. Useimmat ihmiset käyttävät puhuttelunimenä ensimmäistä etunimeään, jotkut käyttävät toista tai kolmatta taikka kahta nimeä yhdessä: Maria Kaisa Aula. Jotkut käyttävät nimikirjaimia puhuttelunimenomaisesti: K. J. Lång, J.-P. Roos tai nimikirjaimia lisänä erotukseksi muista samannimisistä: Risto E. J. Penttilä. Eleonora
Eleonora on naisen etunimi. Suomessa se esiintyy myös muodossa "Eleonoora". Nimi johtuu ranskalaisesta nimestä "Eleanor", joka tarkoittaa "toinen Aenor", kun eräällä äidillä ja hänen tyttärellään oli sama nimi. Eleanora taas on muunnos arabialaisesta nimestä Ellinor, joka merkitsee "Jumala on valoni". Suomalaiset nimet
Hyvin monet länsisuomalaiset sukunimet ovat peräisin talojen nimistä. Talonnimeä käytettiin myös asukkaiden lisänimenä, ja sitä kautta siitä tuli sukunimi. Osassa tämä johdin on liitetty johonkin maastoaiheiseen sanaan, esim. Suomen viidenneksi yleisimmässä sukunimessä Mäkelä, joka on Suomen yleisin "-nen"-johdinta sisältämätön sukunimi. Osassa taas "-la" tai "-lä" on liitetty talon isännän etunimeen. Esim. sukunimi Markkula on syntynyt siten, että on nimetty talo liittämällä "-la"-johdin Markku-nimisen isännän nimeen. ja tästä nimestä on tullut myös talon asukkaista käytetty lisänimi ja sitä myötä heidän sukunimensä. Yleisin näistä sukunimistä ja toiseksi yleisin kaikista Suomen "-la"/"-lä"-johtimellisista sukunimistä on Mattila. Harvemmin on saatettu johtaa talon nimi emännän nimestä, joten esiintyy myös naisen etunimestä johdettuja "-la"/"lä"-loppuisia nimiä kuten Maijala. Allan
Allan on miehen etunimi. Etninen profilointi
""6 § Yhdenvertaisuus"
Ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä.
Ketään ei saa ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan sukupuolen, iän, alkuperän, kielen, uskonnon, vakaumuksen, mielipiteen, terveydentilan, vammaisuuden tai muun henkilöön liittyvän syyn perusteella.
Lapsia on kohdeltava tasa-arvoisesti yksilöinä, ja heidän tulee saada vaikuttaa itseään koskeviin asioihin kehitystään vastaavasti.
Sukupuolten tasa-arvoa edistetään yhteiskunnallisessa toiminnassa sekä työelämässä, erityisesti palkkauksesta ja muista palvelussuhteen ehdoista määrättäessä, sen mukaan kuin lailla tarkemmin säädetään." Tina (nimi)
Tina on monissa maissa yleinen naisen etunimi. Se on syntynyt lyhentymänä nimestä Christina (Kristiina) tai Martina. Axel
Axel on alun perin Tanskassa keskiajalla käyttöön tullut miehen etunimi, joka on syntynyt muunnoksena heprea­laisesta nimestä Absalom. Nykyisin nimi on käytössä muissakin pohjoismaissa sekä Saksassa. Axel esiintyy myös sukunimenä. Ennakkoluulo
Ennakkoluulolla tarkoitetaan tavallisesti perusteetonta ennakkokäsitystä. Usein sanaa käytetään viittaamaan etukäteen tehtyyn, epäsuotuisaan käsitykseen ihmisryhmästä tai henkilöstä tämän sukupuolesta, poliittisesta mielipiteestä, sosiaalisesta luokasta, iästä, vammaisuudesta, seksuaalisuudesta, rodusta/etnisyydestä, kielestä, kansallisuudesta tai muusta henkilöön liittyvästä ominaisuudesta johtuen. Sillä viitataan usein positiiviseen tai negatiiviseen arvioon henkilöstä sillä perusteella mihin sidosryhmään tämän nähdään kuuluvan. Uljas
Uljas on suomalainen miehen etunimi, joka johtuu rohkeaa, urhoollista ja komeaa tarkoittavasta sanasta "uljas". Uljaksen nimipäivä on nimipäivä on 19. lokakuuta. Suomessa etunimi Uljas on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 2606 henkilölle. Uljas on myös sukunimi. Emmi
Emmi on naisen etunimi. Nimen alkuperäinen muoto on saksalaisperäinen "Emerentia", joka tulee sanoista "ermin" tai "irmin", jotka tarkoittavat suurta ja voimakasta. Nimellä on myös latinalainen alkuperä "Emerentius", joka tarkoittaa ansaitsevaa. Nimen kolmas alkuperä on kreikkalainen. Kreikkalaisen alkuperän mukaan nimi 'Emmi' tarkoittaa ystävällistä ja hellää. Suomessa nimi on vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 11 075 naiselle ja muutamalle miehelle. Eugen
Eugen on miehen etunimi. Nimi oli Suomessa suosittu 1800- ja 1900-luvun vaihteessa sekä Ruotsin vallan aikana. Nykyisin nimi on harvinaisempi. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi on vuoden 2009 loppuun mennessä annettu 1736 henkilölle. Nimet Yhdysvalloissa
Etunimistä jotkut ovat alkuperältään englantilaisia, joko roomalaisia, kelttiläisiä tai germaanisia esikristillisiä tai antiikin kulttuuriin perustuvia nimiä, mutta suuri osa on koko Euroopassa yleisiä kristillisperäisiä nimiä, joiden alkuperä on heprean, kreikan ja latinan kielissä. Edvin
Edvin, myös Edwin, on miehen etunimi. Suomessa nimi Edvin oli 1900-luvun alusta maaliskuuhun 2017 mennessä annettu yhteensä 6939 miehelle ja alle 15 naiselle naiselle sekä nimi Edwin 503 miehelle. Suomessa Edvinin nimipäivää vietetään ruotsin- ja vuodesta 2020 lähtien myös suomen­kielisen kalenterin mukaan 9. maaliskuuta. Paitsi etunimenä nimi Edwin voi englannin kielialueella esiintyä myös sukunimenä. Etunimi
Pelkkä syntyminen ei ole kaikissa kulttuureissa tehnyt lapsesta yhteiskunnan jäsentä. Monissa kulttuureissa vasta nimen antaminen tekee lapsesta yhteisön jäsenen. Suomalaiset nimet
Puhuttelunimen käyttöä ei ole säännelty nimilaissa, vaan siinä on kyse niin sanotusta tavanomaisesta oikeudesta (”maan tavasta”). Puhuttelunimi voidaan kuitenkin ilmoittaa väestötietojärjestelmään. Tällöin viranomaisten on käytettävä ilmoitettua puhuttelunimeä. Lomakkeissa ja hakuteoksissa puhuttelunimi osoitetaan useimmiten kursivoinnilla tai alleviivauksella ("Sauli" Väinämö Niinistö, Taisto Kalevi Sorsa pro Sauli Niinistö, Kalevi Sorsa) tai puhuttelunimi kerrotaan erikseen. Eemi
Eemi on miehen etunimi, Emil-nimen muunnelma. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2009 loppuun mennessä 604 henkilölle. Kiinalainen nimi
Länsimaisten ihmisten voi olla vaikea erottaa kiinalaisten miesten ja naisten nimiä toisistaan ääniasun perusteella. Erot tapahtuvat lähinnä nimien merkityksen mukaan. Miesten nimissä korostetaan oppineisuuteen, vaurauteen ja menestykseen liittyviä sanoja. Naisten nimissä on enemmän niin sanottuja naisellisia hyveitä kuten lempeys, kauneus, kärsivällisyys ja puhtaus, sekä kukkien ja lintujen nimiä. Nykyään länsimaiset etunimet ovat yleistymässä Kiinassakin. Juutalainen nimi
Joutuessaan valitsemaan itselleen sukunimiä juutalaiset ottivat niin hepreankielisiä kuin kansankielisiäkin nimiä. Käyttäessään asuinmaidensa kielten mukaisia nimiä he välttelivät kristinuskoon ja islamiin liittyviä nimiä kuten Kristoffer, Maria ja Johannes, tai Ali, Aiša ja Muhammad. Miehet saivat useammin hepreankielisen etunimen kuin naiset. Tähän oli tärkeimpänä syynä se, että Raamatussa ja rabbiinisessa kirjallisuudessa on suurempi valikoima miehen- kuin naisennimiä. Toisekseen miehet tarvitsivat ”pyhän” hepreankielisen nimen jumalanpalveluksissa, joissa heidät kutsuttiin lukemaan Tooraa. Volter
Volter on miehen etunimi. Volter on Walter-nimen vanha ruotsa­lainen muunnos, joka johtuu nimen
alasaksalaisesta muodosta "Wolter". Nimi oli käytössä jo keskiajalla ja oli Ruotsissa aikoinaan yleisempiin kuin Valter. Ruotsalaiset sukunimet
Vuonna 1901 tuli asetus, joka säänteli, kuinka sukunimiä tulisi antaa. Heidän, joilla ei ollut sukunimeä, tuli sanoa isänsä etunimi päätteen -poika kanssa. Monet olivat kuitenkin alkaneet käyttää sellaista nimeä sukunimenä jo aikaisemmin. Nykyinen -poika-nimi kuvastaa selkeästi 1800-luvun puolivälin nimimuotia: Johan oli tavallisin nimi ja Johansson oli pitkään Ruotsin käytetyin sukunimi. Vuoden 1901 uuden nimilain mukaan alkoi naisten puhuttelu heidän aviomiestensä sukunimellä tai patronyymillä. Herra A. Larssonin vaimo, jota aikaisemmin kutsuttiin nimellä B. Jönsdotter, rekisteröitiin siten B. Larssonina väestönlaskentaan. Tapa käyttää patronyymiä sukunimen sijaan lopetettiin vuoden 1966 ensimmäisen nimilain tuloksena, mutta on sen jälkeen otettu uudelleen käyttöön. Henri
Henri on miehen etunimi. Henri on alkujaan ranskalainen, nykyään myös pohjoismaissa yleinen muoto muinaissaksan nimistä Haimrich (haim = koti, talo + rich = mahtava) ja Heinrich (hagan = hovi + rich = mahtava). Nimestä on paljon muuntumia ja muotoja eri kielissä, esimerkiksi Ruotsin Henry, Englannin Harry, Ruotsin Henrik, Tanskan Hendrik, Saksan Heinz ja Italian Enrico. Ranskan Henri-nimisistä kuninkaista käytetään Suomessa yleensä nimeä Henrik. Suomalaiset nimet
Hieman myöhemmin muotiin tulivat sukunimet, joissa oli vastaavanlainen sana ilman nen-päätettä. Näistä nimistä yleisin on Laine, tätä tyyppiä kutsutaan "Laine-tyypiksi". Etunimi
Jotkin nimet ovat eri maissa eri sukupuolille kuuluvia. Tällaisia nimiä ovat esimerkiksi Nikita (Ranskassa feminiininen, Venäjällä maskuliininen), Kim (Suomessa maskuliininen, englanninkielisissä maissa feminiininen), Anne (useissa maissa feminiininen, Alankomaissa maskuliininen). Nimi Mika taas on Japanissa feminiininen ja Suomessa maskuliininen, mutta Ruotsissa unisex-nimi, sillä se käsitetään lyhenteeksi sekä miehennimestä Mikael että tämän sisarnimestä Mikaela. Etunimi
Muinaiset skandinaaviset ja germaaniset nimet ovat tavallisesti kaksiosaisia ja kertovat taisteluista ja vahvoista eläimistä kuten karhusta tai kotkasta. Viikinkiaika levitti skandinaavista nimistöä myös muualle Eurooppaan. Nimi
Nimi on sana tai sanaliitto, joka viittaa johonkuhun henkilöön, olioon, esineeseen, asiaan tai muuhun sellaiseen yksilönä tai lajinsa edustajana. Useat nimet, esimerkiksi henkilönnimet, ovat erisnimiä. Yleisnimiä ovat esimerkiksi lajinimet, joiden nimiä kutsutaan myös "nimityksiksi". Einari
Einari on suomalainen miehen etunimi. Einari on suomalainen muoto vanhasta pohjoismaalaisesta nimestä "Einar", joka on tarkoittanut 'yksin taistelevaa' (vastaa islantilaista sanaa 'Einheri'). Almanakassa Einari on ollut vuodesta 1929 lähtien ja se on pysynyt yhtenä käytetyimmistä miestennimistä, varsinkin jälkimmäisenä nimenä. Suomessa on Väestö­rekisteri­keskuksen mukaan 1900-luvun alusta marraskuuhun 2018 mennessä 20 565 miestä saanut nimen Einari ja 9 195 nimen Einar. Ihminen
Yleensä ihmiset määrittelevät itsensä johonkin ryhmään rodun ja etnisyyden perusteella, tosin tieteen kannalta rodun käsitteestä ei olla lainkaan yksimielisiä. Luokittelu yleensä perustuu esivanhempiin ja näkyviin ominaisuuksiin, kuten ihonväriin ja kasvonmuotoihin. Etnisesti ihmiset luokittelevat itsensä kielen, kulttuurin, perinteiden, uskonnon tai syntymäpaikan mukaan johonkin ryhmään, mikä lisää yhteenkuuluvuutta. Etnisyyttä voidaan kutsua myös kansallisuudeksi, mutta termit eivät kaikissa tapauksissa ole yhteneväiset. Etnisyys tai kansallisuus on monille tärkeä samaistumisen kohde, ikään kuin laajennettu perhe; sen kautta monet kokevat kuuluvansa perhettä ja sukua laajempaan ryhmään, jolla on merkittäviä yhdistäviä ja muista ryhmistä erottavia tekijöitä. Etnisyyteen tai kansallisuuteen kohdistuva aatteellinen itsetietoisuus ja tiedostava samaistuminen on 1700- ja 1800-lukujen taitteessa kehittynyt nationalismi. Nationalismin eli kansallisuusaatteen vaikutuksesta monet tahtovat etnisen ryhmänsä saavan hallita tiettyä aluetta itsehallinnollisella tai itsenäisenä. Etnisten ryhmien ristiriitaiset aluevaatimukset ovat johtaneet moniin sotiin. Pertti
Pertti on suomalainen miehen etunimi. Se perustuu useiden germaanisten miesten etunimien loppuun -"bert" (näitä nimiä ovat ainakin Albert, Dagobert, Engelbert, Herbert, Hubert ja Robert). Tavallisimmin Pertti liitetään Albertiin, ja siksi Pertin nimipäivä on 24. huhtikuuta, sama kuin Albertilla. Pertistä käytettyjä puhuttelunimiä ovat Pera, Pertsa, Perttu, Pete, Petu ja Pepe. Kauko
Etunimi Kauko on ollut Suomessa yleinen varsinkin 1920- ja 1930-luvuilla. Väestörekisterikeskuksen mukaan nimi oli vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 23 891 miehelle ja ainakin kahdelle naiselle. Patronyymi
Patronyymi eli isännimi on asiakirjassa (tai esimerkiksi sukuselvityksessä) esiintyvä ilmaus, jolla ilmoitetaan, kenen isän poika tai tytär etunimeltä mainittu henkilö on. Patronyymi on tavallaan etunimen attribuutti, tarkentava lisämäärite. Lahtinen (Tuntematon sotilas)
Lahtisen etunimi tulee romaanissa esiin keskustelussa, jossa Lahtinen on juuri esittänyt evoluutiota myötäilevän käsityksen ihmisen alkuperästä eikä väittelyn osapuolena jälleen oleva Hietanen hyväksy sitä: ”Kuulkka poja! Kuulkka, mitä meijä Yrjö poika puhu. Nys sää vast oikke äläkä päästit.” Ron
Ron on etunimi, jolla on kaksi eri alkuperää. Englanninkielisenä miehen nimenä se on syntynyt Ronald-nimen lyhentymänä. Toisaalta nimi johtuu heprean kielen "iloa" tai "laulua" tarkoittavasta sanasta "ron" (רוֹן), ja esiintyy Israelissa sekä miehen että naisen etunimenä. 
Suomessa Ron on Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan annettu syyskuuhun 2018 mennessä nieksi hieman yli 240 henkilölle. Vuodesta 2020 lähtien Ronin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 5. syyskuuta, joka ennestäänkin on muun muassa Ronaldin nimipäivä. Mikael
Suomessa Mikael on kaikkien aikojen kymmenenneksi yleisin miehen nimi, kun mukaan lasketaan kaikki etunimet. Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan nimi Mikael on toukokuun 2017 loppuun mennessä annettu 123 526 miehelle ja alle 47 naiselle. Koska Mikael on ollut erittäin suosittu toisena ja kolmantena nimenä, näistä vain pieni osa on annettu ensimmäiseksi nimeksi. Erisnimi
Erisnimet kirjoitetaan latinalaisia aakkosia käyttävissä puheissa lähtökohtaisesti isolla alkukirjaimilla. Tältä osin käytäntö kuitenkin vaihtelee eri kielissä eräiden sellaisten sanaryhmien osalta, joita voidaan pitää eris- ja yleisnimien rajatapauksina. Näitä ovat kielten samoin kuin kuukausien, viikonpäivien ja vuotuisten juhlapäivien nimet, jotka kirjoitetaan muun muassa suomessa ja ruotsissa pienellä, englannissa sen sijaan isolla alkukirjaimella. Samoin on laita eräiden erisnimestä johdettujen sanojen kuten asukkaiden nimien. Useimmista muista kielistä poiketen kuitenkin saksassa kirjoitetaan kaikki substantiivit isolla alkukirjaimella.
Suomen kielessä erisnimiksi luettavat sanat kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. Poikkeuksia ovat mm. julkishallinnon sekä valtion liikelaitosten nimet joita kirjoitetaan sekä isolla tai pienellä alkukirjaimella
(esimerkkejä: valtiovarainministeriö, arvonimilautakunta, Finanssivalvonta, Kansallisarkisto, keskusrikospoliisi, Kotimaisten kielten keskus, Puolustusvoimat, suojelupoliisi, Säteilyturvakeskus, tekijänoikeusneuvosto, Tulli, ylioppilastutkintolautakunta). Emanuel
Emanuel on miehen etunimi, heprealaisperäisen Immanuel-nimen muunnos. Nimi on ollut muun muassa kahdella Portugalin kuninkaalla. Paul
Paul on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Nimi on lyhentymä roomalaisesta sukunimestä Paulus, joka merkitsee latinaksi "pientä" tai "nöyrää". Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi apostoli Paavali (Paulus), alkuperäiseltä nimeltään Saul, joka otti tämän nimen käännyttyään kristinuskoon. Jimi
Jimi on miehen etunimi, Jaakob-nimen muunnelma kuten myös englannin­kielisissä maissa yleiset nimet Jim ja Jimmy. Alvar
Alvar on ruotsalainen miehen etunimi. Suomessa nimestä on käytössä myös muunnos "Alvari" sekä harvinaiset "Alwar" ja "Alwari". Onnittelu
Onnittelu tai onnentoivotus on kohtelias toivotus, joka kohdistuu menestyksen, saavutuksen, merkkipäivän tai muun vastaavan kokeneeseen henkilöön. Ihmiset onnittelevat esimerkiksi tutkinnon suorittamisen, kilpailun voittamisen, syntymäpäivän, naimisiinmenon tai lapsen saamisen johdosta. Yleisiä onnittelulausahduksia ovat esimerkiksi "onnea", "onneksi olkoon" ja "paljon onnea". Kasvotusten onnitellessa usein kätellään ja joskus saatetaan halata. Onnitella voi myös kortin, runon tai puheen välityksellä. Adolf
Adolf on miehen etunimi, joka on käytössä pääasiassa Keski- ja Pohjois-Euroopassa. Suomen kielessä nimeä käytetään myös muodossa Aadolf. Se on vanha germaaninen nimi, joka esiintyy muualla maailmassa myös muodoissa "Adolph" ja "Adolphe". Nimen alkuperäismerkitys on ”jalo susi”. Toisesta maailmansodasta lähtien Adolf-nimen suosio väheni huomattavasti Adolf Hitlerin vaikutuksesta, mutta Suomessa sen suosio vähän nousi 2000-luvun alussa. Sukunimi
Sukunimiä ei edelleenkään käytetä kaikkialla, kuten Tiibetissä, Jaavassa ja Islannissa. Perinteisesti islantilaisilla on vain etunimi ja sen lisäksi patronyyminimi, Kuuluisia sukunimettömiä henkilöitä ovat muiden muassa Indonesian entiset johtajat Suharto ja Sukarno. Laine (sukunimi)
Suomessa sukunimi Laine on saatu vastaavasta suomen kielen appellatiivista "laine". Sitä otettiin varsinkin 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa aikana, jolloin otettiin paljon sukunimiä, jotka on saatu jostakin luontoaiheisesta sanasta liittämättä niihin johdinta. Laine on näistä nimistä yleisin. Muita ovat esimerkiksi Aalto, Aho, Alho, Joki, Järvi, Lahti, Mäki, Niemi, Rinne ja Salo. Sirkka Paikkala nimittää kirjassa "Sukunimet" tätä nimityyppiä siihen kuuluvista nimistä yleisimmän mukaan "Laine-tyypiksi". Nämä nimet tulivat muotiin sellaisten nimien jälkeen, joissa luontoaiheiseen sanaan, ei silti eläinlajin nimeen, on liitetty -nen-pääte, joka saatiin vanhojen itäsuomalaisten -nen-loppuisten nimien esikuvan mukaisesti. Tätä nimityyppiä Paikkala kutsuu "Virtanen-tyypiksi".Laine on muun muassa seuraavien henkilöiden etunimi: Lisänimi
Lisänimi on henkilölle annettu nimi, joka kuvaa jotain tämän ominaisuutta tai saavutusta. Lisänimiä annetaan yleensä vasta nuoruus- tai aikuisiässä. Lisänimeä saatetaan käyttää henkilön oman nimen rinnalla tai sen sijasta. Ne voivat olla myös pilkallisia. Yleisnimi
Periaatteessa kaikki muut nimet kuin erisnimet ovat yleisnimiä. Tosin on olemassa nimiä, joita käytetään kummallakin tavalla. Tällaisten tapausten erittelemiseksi toisistaan yleisnimi kirjoitetaan monissa kielissä aina pienellä ja erisnimi isolla alkukirjaimella. Erisnimi
Erisnimien kirjoitusvirheet ovat kirjoitetussa suomen kielessä melko yleisiä erityisesti erisnimen sisältävissä yhdyssanoissa. Suomen kielessä erisnimi ja sitä määrittävä substantiivi muodostavat yhdyssanan, jota ei kirjoiteta erikseen. Tällaisen yhdyssanan osat erotetaan yhdysmerkillä, esimerkiksi "Finlandia-talo", "Nokia-matkapuhelin" ja "Markus-setä". Paitsi että tällaisia yhdyssanoja ei kirjoiteta erikseen, ei erisnimen sisältävän yhdyssanan osien väliin myöskään sijoiteta sinne kuulumattomia sanoja, kuten adjektiiveja ja genetiiviattribuutteja. Ne on kirjoitettava ennen yhdyssanaa, esimerkiksi "punainen Ford-auto" ja "miesten Tunturi-polkupyörä". William
William on etupäässä englanninkielisissä maissa yleinen miehen etunimi, saksalaisperäisen Vilhelm-nimen vastine. Suomalaiset nimet
Läntisessä Suomessa ihmiset tunnettiin ennen sukunimiä etunimen lisäksi patronyymilla eli isän nimen genetiivistä ja sanasta poika tai tytär muodostetulla nimellä, kuten esimerkiksi "Juho Juhonpoika" tai "Maria Juhontytär". Isännimiä käytettiin kuitenkin lähinnä virallisissa yhteyksissä eikä niinkään arkikäytössä, eikä Suomessa isännimistä ole juuri tullut sukunimiä. Kirjoihin nimet merkittiin ruotsalaisessa asussa, esim. Johan Johansson, vaikka rahvaan suomenkielisessä käytössä nimi kuuluikin Juho Juhonpoika. Poikkeuksena olivat aviottomat lapset. Heistä käytettiin patronyymin asemesta matronyymia eli äidin nimen genetiivistä ja sanasta poika tai tytär koostettua nimeä. Patronyymin ja matronyymin lisäksi saatettiin merkitä asumuksen nimi. Tämä länsisuomalainen lisänimikäytäntö muistutti suuresti Ruotsissa samaan aikaan vallinnutta käytäntöä, mutta patronyymit eivät Suomessa tulleet sukunimiksi, vaikkakin patronyymista alkuperää on sellainen länsisuomalainen sukunimityyppi kuin Pentinmikko, Matinolli. Vielä 1800-luvun puolivälin jälkeensuomenkielisiä sukunimiä oli melkein pelkästään itäsuomalaisilla talonpoikais- ja työläissuvuilla. Länsi-Suomessa, samoin kuin monessa muussa Euroopan maassa useimmilla talonpojilla ja työläisillä perheineen ei ollut vielä sukunimeä. Jo sana "sukunimi" oli Länsi-Suomen maalaisväestölle vielä 1800-luvun loppupuolella vieras. Thomas
Thomas on englanninkielisissä maissa sekä esimerkiksi Ranskassa, Saksassa ja Ruotsissa esiintyvä miehen etunimi, joka esiintyy eri maissa myös sukunimenä. Ruotsin kielessä etunimi voidaan kirjoittaa myös muodossa Tomas. Nimen muunnelmia eri kielissä ovat muiden muassa Tom ja Tommy. Ernest
Ernest on miehen etunimi. Nimi on peräisin germaanisen kantakielen "vakavaa" ja "totista" tarkoittavasta sanasta "eornost". Eero
Eero on yleinen suomalainen miehen etunimi. Se on jokseenkin koko Suomessa vanhastaan tunnettu muunnos skandinaavisesta nimestä Erik, jonka merkitys on ’yksin hallitseva’ tai 'hallintoalue'. Kansanvalistusseuran kalenterissa Eero esiintyi vuonna 1883, ja Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien. Väestörekisterikeskuksen mukaan Eero-nimen on 12. kesäkuuta 2017 mennessä saanut 44 939 miestä. Puolan kieli
Kun halutaan teititellä muita henkilöitä, siihen ei käytetä persoonapronominia "wy", vaan siihen viitataan substantiiveilla "pan" ('herra'), "pani" ('rouva'), "panowie" ('herrat'), "panie" ('rouvat') ja "państwo" ('sekalainen ryhmä ihmisiä'). Näihin substantiiveihin viitataan yksikössä ja monikossa kolmannella persoonalla. Sen lisäksi kohteliaisuussanan jälkeen liitetään yleisimmin sukunimi. Myös titteliä tai ammattia voidaan käyttää tätä ennen. On myös olemassa niin sanottu rajapinta sinuttelun ja teitittelyn välillä. Tällöin käytetään kohteliaisuussanaa, jonka jälkeen liitetään etunimi. Piltti
Piltti on suomalainen etunimi. Sitä on käytetty myös sekä tyttöjen että poikien nimenä. Piltti on ollut käytössä nimenä jo ennen 1900-lukua, ja sen käyttö on jatkunut 2000-luvulle saakka. Nimi oli yleisimmillään aikavälillä 1940–1959, jolloin se annettiin yhdeksälle tytölle ja alle viidelle pojalle. Albert
Albert on miehen etunimi. Nimen alkuperä on saksalaisessa Adalbert-nimessä, joka voidaan suomentaa 'aateluudella loistava'. Kalenjinit
Lapsen syntyessä etunimi annetaan yleensä niiden olosuhteiden ja/tai senhetkisen sijainnin perusteella, jotka syntymähetkellä vallitsevat. Muutaman kuukauden päästä syntymästä lapselle annetaan isovanhemmilta peritty nimi, jota käyttävät vain lähimmät sukulaiset – ja yleensä samoihin aikoihin annetaan myös raamatullinen nimi. Ihmisrotu
Ihmisrotu on ihmisryhmien erotteluun ja luokitteluun esimerkiksi ulkoisten piirteiden, maantieteellisen alkuperän tai perimän perusteella aikaisemmin käytetty termi. Sanan rotu määritelmät olivat ja ovat edelleen hyvin kirjavia, samoin kuin rotuihin luokiteltaessa sovelletut perusteet, mutta rodullisten ominaisuuksien ajatellaan periytyvän vanhemmilta jälkeläisille. Myöskään siitä, mitä ilmaisulla ihmisrotu tarkoitetaan tai mitä sillä pitäisi tarkoittaa, ei ole yksimielisyyttä. Vuosituhannen alussa tehdyt tutkimukset ja ihmisen genomin avaaminen antoivat viitteitä, että eri alkuperää olevat ihmispopulaatiot ovat DNA-rakenteeltaan hyvin samanlaisia. Nykytyökaluin tehdyt tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, että geeniperimän erojen yhteys moniin nykyisiin rodullisiin rakenteisiin on täysin todellinen. Geenitutkimukset ovat esimerkiksi osoittaneet eri rotujen poikkeavan toisistaan paitsi ihonvärin osalta, myös mutkikkaampien ulottuvuuksien ja sairaustaipumusten osalta. Rotu-termin käyttöä on kuitenkin huomattavasti vähentänyt sen poliittisesti epäkorrekti käyttö. Tutkijat käyttävät ihmisistä puhuttaesaan mieluummin sanaa "populaatio", jolla tarkoitetaan keskenään lisääntyvien yksilöiden joukkoa eikä se sisällä erilaisuuden käsitettä. Unesco suositteli jo vuonna 1950 rotu-käsitteestä luopumista ihmisistä puhuttaessa. Ruotsalaiset sukunimet
Vielä 1600-luvulla sukunimellä ei ollut suurta käytännön merkitystä ja etunimeä käytettiinkin useimmissa tilanteissa. Prepositio
Prepositio eli etusana on ennen nominia käytettävä sana, joka ilmaisee aikaa, paikkaa, tapaa tms. (vrt. adverbi). Suomen kielessä prepositioita on vähän, ja niiden asemesta käytetään useimmiten sijamuotoja ja postpositioita. Koska monesti samaakin sanaa voidaan käyttää sekä pre- että postpositiona, niistä käytetään usein yleisnimitystä adpositio. Prepositioina niitä käytetään usein vakiintuneissa sanonnoissa tai arkaaisessa, runollisessa kielessä. Sitä vastoin prepositiot ovat yleisiä esimerkiksi germaanisissa ja romaanisissa kielissä. Monia vieraiden kielten prepositioita vastaavat suomen kielessä myös sijapäätteet. Simone
Simone on yleensä naisen, Italiassa kuitenkin miehen etunimi. Miehen nimenä se on Simon -nimen italian­kielinen muunnos, naisen nimenä taas saman nimen alun perin ranskalainen nais­puolinen vastine. Conny
Conny on alun perin englantilainen miehen etunimi, joka on syntynyt lyhentymänä nimestä Conrad, mahdollisesti myös nimestä Constantin. Suomessa nimi esiintyy myös kirjoitettuna Konni, joka sekin on lyhentymä nimestä Konrad tai Konstantin. Eija
Eija on naisen etunimi. Nimi on todennäköisesti muodostettu hengellisessä kielessä, muun muassa eräissä virsissä esiintyvästä huudahduksesta "eijaa". Eijan nimipäivä on ollut almanakassa vuodesta 1950 lähtien 19. helmikuuta. Ortodoksisessa kalenterissa nimipäivä on 9. marraskuuta. Suomessa nimi Eija on 1900-luvun alusta vuoden 2015 loppuun mennessä annettu 24 569 naiselle ja alle kymmenelle miehelle. Pääosa Suomen Eijoista on syntynyt 1940–1950-luvulla. Ruotsissa Eija on etunimenä 1 282 naisella. Norjassa Eija on etunimenä 26 naisella. Joonatan
Joonatan ja "Jonatan" ovat miehen etunimiä. Joonatan on nimen suomenkielinen muoto, monissa muissa kielissä nimi esiintyy muodossa Jonatan tai "Jonathan". Suomessa nimi on ollut harvinaisena käytössä jo 1800-luvulla, mutta on yleistynyt vasta 1980-luvulta lähtien. Vuoden 2018 loppuun mennessä nimi Joonatan on Suomessa annettu noin 7 680, Jonatan noin 1 750 ja Jonathan noin 3 030 henkilölle. Hyperpersoonallisuus
Ihmiset tutustuvat verkkoyhteisöissä nopeammin kuin reaalimaailmassa. He kertovat verkossa toisilleen nopeammin intiimejäkin tietoja. Verkkokommunikaatiossa myös sellaiset vähäpätöiset seikat kuin kirjoitusvirheet, pisteiden käyttö ja sanavalinnat voivat vaikuttaa merkittävästi siihen, millaisen vaikutelman keskustelukumppanit toisistaan saavat. 
Olennaisesti ilmiöön liittyy myös se, että verkkokommunikaatiossa puutteellisesta informaatiosta huolimatta viestin vastaanottaja kuvittelee ja täydentää viestin yleensä positiiviseen sävyyn, tosin myös negatiiviset viestin tulkinnat ovat yleisiä. Lisäksi vastaanottaja luottaa usein lähettäjän rehellisyyteen täysin. Hyperpersoonallisuuden avulla voidaan selittää se, miksi verkkoyhteisöissä tapahtuu usein yhteisön "hyökkäys" yhden jäsenen kimppuun. Erisnimi
Erisnimi on nimisana, jolla yksilöidään jokin kohde erotukseksi muista vastaavaan luokkaan tai lajiin kuuluvista jäsenistä. Erisnimet ovat yksiviitteisiä eli niillä on vain yksi tarkoite. Joskus erisnimen ja yleisnimen välinen raja ei ole selvä. Ilmauksen tehtävästä käy kuitenkin useimmiten ilmi, onko kyseessä erisnimi vai yleisnimi. Esimerkiksi lause ”Hän on oikea einstein.” ei yksilöi henkilöä vaan luokittelee hänet Albert Einsteinin kaltaiseksi neroksi. Erisnimen määritelmä voi myös riippua kielestä: esimerkiksi saksalaisille tutkijoille kielten kansallisuuksien nimitykset ovat erisnimiä. Tyypillisiä erisnimiä ovat paikan- ja henkilönnimet sekä tuotemerkit Jon
Jon on monessa maassa yleinen miehen etunimi. Nimi on todennäköisesti syntynyt lyhentymänä nimestä Jonas tai Jonatan, mutta se saattaa myös olla muunnos Johannes-nimen englanninkielisestä muodosta John. Islannissa nimi esiintyy muodossa Jón. Etiäinen
Etiäinen (myös eeliänen) on kansanuskomusten mukaan ihmisen kuvajainen, kaksoisolento tai aistittava vaikutelma, joka kulkee hänen edellään ja tekee tai on tekevinään edellä samoja asioita, jotka asianosainen myöhemmin itse tekee. Etiäiseksi voidaan kutsua myös kokemusta tällaisen "olennon" kohtaamisesta. Etiäinen voi kuulua, joskus näkyäkin. Sukunimi
Sukunimi on henkilönnimi, joka periytyy suvussa. Sukunimet ovat harvinaisempi ilmiö kuin etunimet, joita käytetään yleisesti kaikissa tunnetuissa kulttuureissa. Suomalaiset etunimet Aadasta Yrjöön
Kirjassa on yli 2 000 nimiartikkelia, ja nimistä mainitaan myös eri muunnokset ja kirjoitusasut. Nimistä kerrotaan lyhyesti niiden alkuperä ja historia sekä suosion kehitys ja huippukohdat eri vuosikymmeninä. Artikkeleissa mainitaan nimipäivä, jos nimi on suomalaisessa nimipäiväkalenterissa. Artikkelien lopussa on luetteloita nimien lempinimistä ja tunnetuista suomalaisista kantajista. Naisten ja miesten nimet käsitellään eri osioissa. Kirjan kannet on suunnitellut Jani Pulkka.