Onko Kanadassa asunut alkuperäiskansoja?
Pohjois-Amerikan intiaanit
Suurin osa Pohjois-Amerikan alkuperäisistä asukkaista on luokiteltu niin sanotuiksi amerintiaaneiksi, jotka muuttivat mantereelle ensimmäisissä ryhmissä. Luoteis-Kanadassa ja Lounais-Yhdysvalloissa elävät athabascan kieliset "na dene"-kansat kuten apassit ja navajot tulivat Amerikkaan myöhemmin. Pohjoisen eskimot, aleutit ja jupikit on perinteisesti nähty intiaaneihin kuulumattomana kolmantena ryhmänä, joka saapui mantereelle viimeisenä..
Haidat
Haidat ovat intiaanikansa Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan kuuluvilla Kuningatar Charlotten saarilla ja Yhdysvaltojen Alaskaan kuuluvan Prince of Wales Island -saaren puolella. Haidat ovat tulleet tunnetuksi taiteistaan, kuten toteemipaaluista. Kanadassa haidoja oli vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan 5 015. Haidat puhuvat isolaattikieli haidaa. Arktis
Saman laskutavan mukaan alueella on yhteensä vähän yli 3 500 000 asukasta. Alkuperäisväestön osuus vaihtelee alueittain muutamasta prosentista lähes sataan prosenttiin. Esimerkiksi Alaskassa alkuperäisväestöä on noin 15 prosenttia koko väestöstä ja Kanadan arktisella alueella osuus on hiukan yli 50 prosenttia. Australian alkuperäiskansat
Eurooppalaisten saapuessa vuonna 1788 aboriginaalit asuttivat koko mannerta ja olivat sopeutuneet kirjaviin ilmasto- ja luonnonoloihin aina kuumankosteista sademetsistä kuiviin autiomaihin. Arviot alkuperäisväestön lukumäärästä vaihtelevat 300 000 ja yli miljoonan välillä. Montreal
Aina 1900-luvulle saakka eurooppalaistaustainen väestö on muodostanut Montrealin asukkaiden suuren valtaosan. Kaupungin kaksi huomattavaa väestönosaa ovat olleet ranskalaisetja englanninkieliset, jotka ovat eri aikoina muodostaneet kaupungin asukkaiden enemmistön. Ranskankieliset ovat olleet enemmistönä vuodesta 1865. Merkittäviä kasvutekijöitä olivat pitkään Kanadan sisäinen muuttoliike ja luonnollinen väestönkasvu. Sittemmin kaupunkiin on asettunut myös maahanmuuttajia muualta maailmasta. Acadia
Acadialaisten kulttuurin vaikutus näkyy erityisesti Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Atlantin rannikkoprovinssien 500 000:n acadialaisen lisäksi arvioidaan, että acadialaisia tai cajuneita asuu miljoona jokaisella seuraavista alueista: Louisianassa, Uudessa-Englannissa ja Quebecissä. Ranskassa acadialaisia tai cajuneita on luultavasti noin . Maailmanlaajuisesti heitä on siten vähintään 3,8 miljoonaa. Valkoinen ylivalta
Alkuperäisväestö, esimerkiksi intiaanit Yhdysvalloissa ja Kanadassa, sekä aboriginaalit Australiassa nähtiin enemmänkin esteenä kuin ihmisolentoina oikeuksineen. Varsinkin Yhdysvaltojen etelävaltioissa valkoisen ylivallan mukaiset aatteet ovat olleet vahvoja, ja vaikka orjuus lakkautettiinkin, ajatus valkoisesta ylivallasta ei alueelta kadonnut. Esimerkiksi Ku Klux Klan harjoitti lynkkausta käytännössä rangaistuksetta aina 1960-luvulle saakka. Yhdysvalloissa ei-valkoisten syrjintä oli hallituksen hiljaisesti hyväksymää aina 1950-luvulle saakka. Valkoisen ylivallan aatteen mukainen rotusortoa kannattavaa hallintojärjestelmä oli Rhodesiassa voimassa vuoteen 1979 ja Etelä-Afrikassa 1990-luvulle asti. Kanadan kivikausi
Kanadan kivikausi oli aikaa, jolloin alkuperäiskansat saapuivat Kanadaan, ja vaelsivat siellä, sieltä ja sinne. Epäillään paleointiaanien kulkeneen nykyisten Yhdysvaltain alueelle ja etelämmäs Kanadan kautta jääkauden lopuilla, jolloin mannerjäätikkö oli jo osin sulanut. Alussa kulttuuri pohjautui pitkälti metsästykseen ja keräilyyn, mutta myöhemmin maanviljely levisi Etelä-Kanadaan. Ottawat
Detroitin alueelta ottawat siirtyivät 1800-luvun alkupuolella Ontarioon ja taistelivat englantilaisten ja shawnee-intiaanien puolella amerikkalaisia vastaan. Kaikki ottawien maat oli luovutettu erilaisten rauhojen yhteydessä Yhdysvalloille vuoteen 1833 mennessä. Tämän jälkeen he liikkuivat reservaateista toiseen hallituksen painostamina osa kansasta päätyi Oklahomaan. Monet sulautuivat myös potawatomeihin. Kanadan puolella asuneet ottawat saivat jo 1850-luvulla maata Michiganjärven itälaidoilta. Maat ovat heidän yksityisessä omistuksessaan. Nykyään ottawat asuvat kolmessa eri paikassa, Oklahomasa, Michiganissa ja Ontariossa, ja heidän yhteismääränsä on noin 15 000. Vaikka suurin osa ottawista puhuu englantia pääkielenään ovat jotkut heistä opetelleet myös alkuperäisen odawa-lielen. Yhdysvaltain historia
Tasangoilla eläneet intiaanit olivat joko Missourijoen ympäristön maanviljelijöitä tai läntisen lyhytheinäpreerian biisoninmetsästäjiä. Vielä ennen 1600-luvun puoliväliä lyhytheinäpreeria oli lähes vailla asutusta. Tasankojen laidoilla elävät heimot tekivät sinne jalkaisin metsästysretkiä biisonien perässä, mutta eivät asuneet siellä. Venezuela
Etniset ryhmät, valkoiset, intiaanit, mustat ja mestitsit eli "pardot" ovat pysyneet paljolti erillään. Kansalliseen perinteeseen on kuulunut valkoisen ryhmän ylemmyys muihin nähden. Valkoiset ja pardot asuvat kaupungeissa, intiaanit Amazonasin alueella ym. syrjäisillä rajaseuduilla ja mustat Karibianmeren rannikolla. Maassa on yhä n. 50 alkuperäiskansaa, ja alkuperäisistä kielistä on yhä elossa n. 30. Alkuperäiskansoista suurin on Paraguanán niemimaalla, osittain Kolumbian puolella asuva wayuu-kansa (guajirot). Vuonna 1999 uudistetun perustuslain myötä Venezuelan alkuperäiskansojen oikeudet paranivat. Oikeuksien, kuten omalla äidinkielellä tarjotun alkuopetuksen toteutumiseen käytännössä on silti vielä matkaa. Alkuperäiskansat ovat kuitenkin ottaneet koulutustaan omiin käsiinsä mm. perustamalla oman yliopiston, Universidad Indígena de Venezuelan. Acadiana
Acadianan asukkaista osa on alkuperältään cadien-nimeä kantaneiden ranskankielisten siirtolaisten jälkeläisiä. He olivat kotoisin Acadiesta, johon kuului alueita Kanadan länsirannikolla, tarkemmin New Brunswickissa, Nova Scotiassa ja Prinssi Edwardin saarella sekä Québecin lähiseutuja ja Mainen osavaltiossa sijaitsevan Saint John -joen varrella. Tämä väestö puhui kieltä, jota kutsutaan acadien-ranskaksi ja asettui 1700-luvun puolivälissä Louisianan etelärannikolle nykyisen Acadianan alueelle. Kanadan historia
Ensimmäiset kanadalaiset olivat suurriistan metsästäjiä. Paleointiaanit alkoivat levittäytyä Amerikkaan, ja mannerjäätikön vetäytyäessä he alkoivat asuttaa yhä pohjoisempia seutuja. Vaikka Wisconsin-jääkauden aikana lähes koko Kanada oli mannerjäätikön alla, niin Kalliovuorten itäpuolella oli jäätön käytävä. Noin 10 000 vuotta sitten paleointiaanit olivat asuttaneet nykyisen Kanadan eteläosat, ja noin 7 000 vuotta sitten mannerjäätikkö oli sulanut. Noin vuonna 4000 eaa. Kanadan pohjoisimpiin osiin muutti metsäasumiseen tottuneita ihmisiä Yhdysvaltain itäosista. Lämpimämpi ajanjakso mahdollisti metsien kasvamisen pohjoisessa, mutta noin vuonna 2000 eaa. alue muuttui uudestaan tundraksi, ja arktiset kulttuurit valtasivat pohjoisosat. Noin vuonna 500 eaa. paleoeskimoiden kulttuurista kehittyi Dorsetin kulttuuri, jonka syrjäytti vuodesta 1000 alkaen Alaskasta tullut inuittien Thulen kulttuuri. Kanadan kilven arkaainen perinne
Kanadan kilven arkaainen perinne (engl. "Shield Archaic Tradition/Culture") oli metsästykseen, kalastukseen ja keräilyyn pohjautunut kivikautinen intiaaniperinne Kanadassa Yläjärven ja Hudsoninlahden välisillä alueilla noin 6500 - 0 eaa. Tämän perinteen on arveltu tulleen eteläisemmiltä metsäalueilta ja olleen myöhempien algonkin-kielisten kulttuurien edeltäjä. Perinteen jäljiltä on kaivausten yhteydessä löydetty erilaisia kiviesineitä kuten kirveitä ja lovettuja keihäänkärkiä. Comanchet
Comanchet eli "komanssit" ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, jonka historialliseen asuinalueeseen kuuluvat itäinen New Mexico, eteläinen Colorado, eteläinen Kansas, koko Oklahoma sekä suuri osa Texasia. Aikoinaan comancheheimon suuruus saattoi olla jopa noin 20 000 henkeä. Nykyään heitä arvioidaan olevan noin 10 000, joista noin puolet asuu Oklahomassa ja loput New Mexicon, Texasin ja Kalifornian osavaltioissa. Grand Canyon
Anasazien muuttoa seurasi yli vuosisadan kestänyt ajanjakso, jolloin kanjonissa ei asunut ihmisiä. Paiutet olivat ensimmäisiä alueen uudelleenasuttajia. 1400-luvulla heitä seurasivat navajot, mutta myöhemmin Yhdysvaltain hallitus pakotti nämä intiaanikansat siirtymään reservaatteihin. Kanjonissa asuu kuitenkin yhä vielä pieni havasupai-intiaanien heimo. Mestitsi
Yhdysvaltain noin 40 miljoonasta latinalaisamerikkalaisesta puolet on mestitsejä. Näiden lisäksi eri ryhmäksi (”mixed-blood”) luokitellaan ei-latinalaisperäiset europidin ja intiaanin jälkeläiset. Kanadassa intiaanien ja eurooppalaisten jälkeläisistä polveutuvan väestön nimitys on "métis", ja heillä on virallinen alkuperäiskansan asema; métis-väestön määrä on noin 300 000. Montreal
Montrealilaisten vuonna 2016 ilmoittamista etnisistä taustoista suurimpia yksittäisiä olivat "kanadalaiset" (488 930), ranskalaiset (334 870), italialaiset (147 015), irlantilaiset (92 145), haitilaiset (79 715), kiinalaiset (66 225) ja skotit (50 740). Alkuperäiskansoihin kuuluvia oli 42 225. Niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin kuului 1 663 225 montrealilaista. Kanadassa käytetty termi sisältää muut etniset ryhmät, kuin valkoiset ja alkuperäisasukkaat. Kanada
Vuonna 2016 1 673 785 kanadalaista eli 4,9 % väestöstä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin. Alkuperäiskansat Kanadassa käsittävät ensimmäiset kansat, métisit ja inuitit. Ensimmäisiin kansoihin kuului 977 230 henkilöä, métiseihin 587 545 ja inuiteihin 65 025. Yli puolet ensimmäisistä kansoista asuu Kanadan länsiosissa. Suhteellisesti eniten heitä oli Luoteisterritorioiden väestöstä (32,1 %) ja määrällisesti eniten Ontariossa (1,8 % provinssin väestöstä, 24,2 % ensimmäisistä kansoista). Métisseistä 80,3 % asui Kanadan länsiosissa ja Ontariossa. Suurin keskittymä heitä oli Ontariossa (120 585). Inuiteista 72,8 % asui inuitien historiallisella asuinalueella, joka tunnetan myös nimellä Inuit Nunangat. Sen alueella inuiteista 63,7 % asui Nunavutissa ja 24,9 % Nunavikissa. Métisit
Métis-kansa on muodostunut cree-, ojibway-, algonquin-, saulteaux- ja menominee- ja intiaaniheimojen ja eurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisistä. He ovat yksi kolmesta tunnustetusta Kanadan alkuperäisväestöryhmästä First Nations -intiaanien ja inuitien ohella. Heidän perinteisiä asuinalueitaan Kanadassa ovat Brittiläisen Kolumbian, Albertan, Saskatchewanin, Manitoban, Ontarion ja Québecin provinssit, Luoteisterritoriot ja osia pohjoisista Yhdysvaltojen osavaltiosta Montana, North Dakota ja luoteinen Minnesota. Kanadanhanhi
Alun perin kanadanhanhi on kotoisin Pohjois-Amerikasta, missä se pesii Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjoisosissa, ja talvehtii muualla Yhdysvalloissa ja Meksikossa. Se on Pohjois-Amerikan yleisin hanhilaji, niitä arvioidaan elävän mantereella 9–10 miljoonaa yksilöä. 1800-luvun lopulla laji oli paikoitellen hyvin uhanalainen, mutta nykyään kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi. Métisit
Kanadassa ei ole tarkkaa laillista määritelmää métiseille. Kanadan perustuslain mukaan he ovat alkuperäiskansa. Jotta henkilö katsotaan métis-ryhmään kuuluvaksi hänellä täytyy olla métisseihin historialliset yhteydet ja yhteisön hyväksyntä. Historiallisia siteitä ei kuitenkaan ole määritelty ja on epäselvää kuinka kaukaista sukua métisseille voi olla jotta saisi alkuperäisasukkaan oikeudet. Kanadanranskalaiset
Kanadanranskalaiset () ovat Kanadassa asuva ranskalainen kansa eli etninen ryhmä, joka muodostuu alueelle 1600-luvulta lähtien muuttaneista ranskalaisista siirtokuntalaisista. He muodostavat Kanadan ranskankielisen väestön pääosan. Kanadanranskalaisella voidaan tarkoittaa myös Kanadassa asuvaa äidinkieleltään ranskankielistä henkilöä, joka ei kuitenkaan etnisesti ole ranskalainen. Arktisen alueen alkuperäiskansat
Arktisen alueen alkuperäiskansat ovat arktisella alueella eläviä alkuperäiskansoja. Arktisen alueen määritelmiä on useita. Alueen noin neljästä miljoonasta asukkaasta noin kymmenesosa kuuluu alkuperäiskansoihin. Arviot lukumäärästä vaihtelevat, sillä alkuperäisyyden määritelmästä käydään keskustelua. Samoin on eri käsityksiä siitä, mitkä ovat erillisiä alkuperäiskansoja. First Nations University
First Nations University (FNUniv, epävirallinen suomennus "Ensimmäisten kansojen yliopisto"; myös muodossa First Nations University of Canada) on Saskatchewanin provinssissa Kanadassa toimiva julkinen yliopisto. Se on hallinnollisesti Saskatchewanin intiaanihallinnon (Indian Governments of Saskatchewan, the Federation of Saskatchewan Indian Nations, FSIN) alainen organisaatio. Se on akateemisesti liittoutunut Reginan yliopiston (University of Regina) kanssa. Abenakit
Suuri osa Kanadan abenakeista on osittain valkoisia ja he ovat pitkälti sulautuneet ympäröivään valtakulttuuriin. Yhdysvalloissa abenakien kulttuuri on säilynyt paremmin. Yhdysvalloissa abenakeja elää pääasiassa Mainen Oldtownin ympäristössä sekä Vermontin pohjoisosissa. Vain Mainen abenakeilla on virallinen intiaaniheimon status, mutta Vermontin abenakit ovat hakeneet samanlaista asemaa. Abenakeilla on yhdessä passamaquodien kanssa edustaja Mainen lainsäätäjäkunnassa. Intiaanireservaatti
Kanadassa vuoden 1876 intiaanilaki teki intiaanien hallinnosta kansallisen ja rajoitti provinssien oikeuksia määrätä alkuperäiskansojen asioista. Vähitellen Kanadan hallitukset painostivat eri reservaatteja ja heimokuntia hyväksymään ja omaksumaan eurooppalaistyyppiseen edustukselliseen demokratiaan perustuvan vaaleilla valitun neuvoston ylimmäksi hallintoelimekseen. Näillä on kuitenkin yleensä vain neuvoa-antava asema, sillä ylin päätäntävalta on ministeriössä. Vuoden 1951 intiaanilain nojalla heimot saivat aiempaa enemmän itsehallinto-oikeuksia, mutta ministeriöllä on yhä veto-oikeus reservaattihallitusten päätöksiin. Virallisesti Kanada kunnioittaa reservaattien itsehallintoa. York Factory First Nation (York Landing)
York Factory First Nation on intiaanireservaatti Kanadassa, Manitoban provinssissa York Landingin kylässä. Reservaatin asukkaat asuivat alun perin York Factoryssä. Vuonna 1957 Hudson's Bay Companyn suljettua toimipisteensä, alueen asukkaat siirrettiin uuteen reservaattiin nimeltä York Landing. Kylässä oli vuonna 2006 suoritetussa väestönlaskennassa 416 asukasta ja 116 asuntoa. Kanadan kivikausi
Noin 1000 eaa. maanviljely levisi etelästä Kanadan eteläosiin. Monet kansat lienevät asettuneen nykyisille paikoilleen joskus 500 eaa. – 1000 jaa. Noin 300 eaa. – 500 jaa. kumpuja rakentaneen Hopewell-kulttuurin vaikutus ulottui eteläiseen Kanadaankin Yhdysvalloista. Monetkaan kansat eivät olleet Kanadan alueella asuneet tuhansia vuosia alueellaan, kuten jo hävinneiden beothukien esimerkki osoittaa. Pohjois-Amerikan intiaanit
Pohjoisten ylätasankojen ja Brittiläisen Kolumbian intiaanit olivat alun perin kalastajia, jotka asuivat suurissa kylissä jokien varsilla. Kesäisin kylien asukkaat hajaantuivat vuoristoihin pieninä ryhminä ravinnonkeruuta ja metsästystä varten. Tämän kulttuuripiirin asumustyyli vaihteli asuinalueen mukaan. Pohjoisimmat kansat käyttivät puoliksi maanalaisia asumuksia, joissa asui korkeintaan kaksi perhettä. Lähempänä tasankoja asuneiden yhteisöjen majat muistuttivat itäisten metsäintiaanien wigwameita. Ylänköjen kansoista tunnetuimmat olivat nez percet ja salishit. Itäisimmät ryhmät omivat 1700-luvun aikana monia piirteitä pohjoisten tasankojen kulttuurista ja 1800-luvun alussa ylängön heimoilla oli enemmän hevosia kuin pohjoisten tasankojen heimoilla. Ylänköintiaanit asuivat pitkään eristyksissä eurooppalaisista ja heidät kartoitettiin vasta vuosina 1805-1806, jolloin Lewisin ja Clarkin tutkimusretkikunta ylitti ylängöt ja purjehti alas Columbiajokea Tyynellemeren rannalle. Mustajalat
Mustajalat () on algonkin-kieliryhmään kuuluva intiaanikansa. Alun perin he olivat Länsi-Kanadan ja Yhdysvaltain pohjoisosien preerioilla asustaneita nomadeja. Kanadan maantiede
Kanada jakautuu kymmeneen provinssiin ja kolmeen territorioon. Maan tilastokeskuksen mukaan 72,0 % Kanadan väestöstä asuu 150 kilometrin säteellä Yhdysvaltain vastaiselta maarajalta, ja 60 % Suurten järvien ja St. Lawrence -joen läheisyydessä Ontariossa sijaitsevan Windsorin ja Québecin kaupungin välillä. Näin ollen suurin osa Kanadan maapinta-alasta on hyvin harvaan asuttua erämaata, ja maan väestötiheys onkin yksi maailman alhaisimpia, 3,5 as./km². Tästä huolimatta 79,7 % Kanadan väestöstä asuu kaupunkialueilla, joissa väestötiheydet ovat kasvussa. Kanaaninmaa
Kanaanilaiset olivat Raamatun mukaan maan alkuasukkaita, todennäköisesti foinikialaisia ja muita seemiläisiä, jotka saapuivat maahan ennen amorilaisia, israelilaisia ja aramealaisia. Wappinger-intiaanit
Wappinger-intiaanit ovat eräs Yhdysvaltain kadonneista alkuperäiskansoista. Heidän määränsä oli alun perin yli 8 000 henkeä, ja he edustivat algonkinien kieliryhmää. Heihin kuului varsinaisten wappingerien lisäksi seitsemän itsenäistä heimoa. Kanadan kivikausi
Joidenkin alkuperäiskansojen väitetään asettuneen nykyisille alueille jo hyvin varhain. Joka tapauksessa suuria kansainvaelluksia tapahtui vuosituhansien kuluessa ennen eurooppalaisten tuloa. Brittiläisessä Kolumbiassa Fraserin jokilaaksossa asui arkeologisten löytöjen tulkinnan mukaan "S'ólh Téméxw" -kansa ehkä jo holoseenikauden alusta noin 10 000–9000 eaa. alkaen. Algonkinit
Nykyään Québecissä ja Ontariossa asuu 11 000–12 000 algonkinia, joista puolet elää Kanadan valtion tunnustamissa reservaateissa (ks. taulukko). Algonkinit ovat perustaneet myös muita yhteisöjä, joita Kanadan valtio ei ole virallisesti tunnustanut. Tällaisia yhteisöjä ovat esimerkiksi Ardoch Algonkin First Nation ja Bonnechere Algonquin First Nation. Eskimot
Jääkaudella Kanadaa peitti jäätikkö, joka erotti sen eteläpuolelle asettuneet nykyisten intiaanien esivanhemmat jäätikön pohjoispuolella asuneista eskimoiden esivanhemmista. Nykyisen Beringinsalmen paikalla oli Beringinsalmen maakannas, joka yhdisti Aasian ja Alaskan, ja eskimoiden esivanhemmat olivatkin kulttuurisesti ja etnisesti aasialaisia. Beringinsalmi täyttyi vedestä noin 13 000 vuotta sitten. Paleoeskimot levittäytyivät joskus vuosien 4000–2000 eaa. välillä Länsi-Alaskasta koko Amerikan mantereen pohjoisosiin ja Grönlantiin sekä etelään Aleuttien saariketjun päähän. Eskimokielet ja aleuttilaiset kielet erkanivat toisistaan noin 4 000 vuotta sitten, ja eskimoita ja aleutteja pidetäänkin eri kansoina. Creet
Cree-intiaanit ovat Kanadassa asuva Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa. Creen kielet muodostavat algonkin-kieliryhmään kuuluvan alaryhmän, johon alun perin kuului useita toisistaan erottuvia murteita. Creitä oli historiallisen kauden alussa arvioiden mukaan 30 000 henkeä ja he kansoittivat laajoja alueita Kanadassa Hudsoninlahden etelä- ja länsipuolella Albertassa, Manitobassa, Ontariossa, Quebecissä ja Saskatchewanissa. Idässä rajana lienee ollut Michiganjärvi. Severn River (Hudsoninlahti)
Kanadan alkuperäiskansojen asutuskeskukset ja reservaatit Sandy Lake, Bearskin Lake ja Fort Severn sijaitsevat joen varrella. Reservaatit muodostettiin paikkoihin, joissa turkiskaupan aikakaudella oli sijainnut kauppapaikkoja ja asutusta. Whitehorse
Vuoden 2016 väestönlaskennassa kysyttiin myös Kanadalaisten etnistä taustaa. Whitehorsessa suurimmat ryhmät olivat englantilaiset (7 520), kanadalaiset (6 800), skotit (6 260), irlantilaiset (5 100), saksalaiset (3 815) ja ranskalaiset (3 695). Alkuperäiskansoihin (intiaanit, inuitit ja métisit) kuului 4 530 henkilöä. Kanadassa muut kuin valkoiset ja alkuperäisasukkaat käsittäviin näkyviin vähemmistöihin kuului 2 665 henkilöä ja heistä suurin ryhmä olivat filippiiniläiset (1 045). Kanadan alkuperäiskansat
Kanadan alkuperäiskansat ovat Kanadan alkuperäisasukkaita. Heidät jaetaan kolmeen ryhmään, "ensimmäisiin kansakuntiin" ( ), inuiitteihin ja métisseihin. Ensimmäisiin kansakuntiin luetaan kaikki alkuperäisasukkaat, jotka eivät ole arktisilla alueilla asuvia inuiitteja eivätkä osittain eurooppalaisperäisiä métissejä. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että he olisivat kielellisesti tai kulttuurisesti keskenään samaa alkuperää. Kanadan historia
Kanadan alkuperäisasukkaiden historiasta ennen eurooppalaisten saapumista tiedetään hyvin vähän. Intiaanit olivat jakautuneet 12 kieliryhmään, ja ne voitiin jakaa edelleen poliittisesti ja kulttuurisesti. Kanadanranskalaiset
1700-luvun puolivälissä Ranskan Kanadassa syntyneitä uudisasukkaita siirtyi asumaan myös Pohjois-Amerikan muihin osiin, kuten Alabamaan, Louisianaan, Mississippiin, Missouriin, Illinoisiin, Detroit-Windsorin alueelle ja Kanadan preerialle erityisesti Etelä-Manitobaan. 1840- ja 1930-lukujen välillä 900 000 kanadanranskalaista muutti Uuteen-Englantiin, kuten Gall Riveriin ja New Bedfordiin. Yhdysvaltojen puolelle jääneet, kuten Acadian ranskalaisväestö, muodostivat lopulta suuren amerikanranskalaisen yhteisön. Samaan aikanaan lukuisia kanadanranskalaisia muutti Etelä-, Pohjois- ja Itä-Ontarioon. Nämä muodostavan ontarionranskalaisen yhteisön. Pohjois-Amerikan intiaanit
Erityisen tiheästi asuttuja seutuja olivat Kalifornia, Luoteisrannikko, jotkut lounaan maanviljelysalueet ja itäinen metsäalue. Harvinta asutus oli subarktisilla ja arktisilla alueella sekä Suurilla tasangoilla ja Great Basinissa.. Esimerkiksi Columbiajoen ylätasangolla väestötiheys oli keskimääräinen 0,01–1 as/100 km2. Intiaanien määrä oli alimmillaan juuri intiaanisotien päätyttyä vuosina 1890–1910, jolloin lukema oli alta 250 000. Vuonna 1980 tehdyn väestönlaskennan mukaan Yhdysvaltain ja Kanadan intiaaneja ja valkoisten ja intiaanien jälkeläisiä oli vähintään 1,5 miljoonaa ja vuoden 2010 väestönlaskenta kertoo intiaanien määräksi lähes kolme miljoonaa. Kanadan kivikausi
Noin 9000–8000 eaa. metsästäjien Plano-kulttuurit levittäytyivät muun muassa Nova Scotian jäästä vapautuneelle alueelle. Albertaan kehittyi erityinen Plano-kulttuurien traditio, joka teki Albertan kärkiä. Noin 8000 eaa. ilmasto oli suunnilleen sama kuin nykyinen, mutta jäätä vielä laajoilla alueilla. Jään vielä ollessa Hudsonin lahden yllä Aasiasta saapui na dene -ryhmä noin 8000 eaa levittäytyen Alaskasta Länsi-Kanadaan. "Wendat"-ihmiset saattoivat asettua Eramosa-jokea pitkin eteläiseen Ontarioon jo 8000–7000 eaa. Kanadan länsirannikolle syntyi 7000–5000 eaa. monia erikoistuneita lohenpyyntikulttuureja. Atlantin rannikolle syntyi niin sanottu Maritime archaic -kulttuuri, joka kukoisti 7000–1500 eaa. Okan selkkaus
Okan tapahtumien jälkeen Kanadan hallitus asetti vuonna 1991 kuninkaallisen komission selvittämään alkuperäiskansojen asemaa. Komissiossa oli seitsemän jäsentä, joista neljä oli intiaaneja. Maista kiisteleviin ryhmistä ei kuitenkaan ollut lautakunnassa yhtään jäsentä. Komission raportissa vuodelta 1996 suositeltiin alkuperäiskansojen tunnustamista poliittisina toimijoina ja pysyvän maakiistoja hoitavan elimen perustamista. Australian alkuperäiskansat
Australian alkuperäiskansat ovat Australian alkuperäistä väestöä. Vuoden 2006 väestönlaskennassa Australian alkuperäisasukkaiden eli aboriginaalien määrä oli yhdessä Torresinsalmen saarten alkuperäisasukkaiden kanssa 455 031, joka on 2,3 prosenttia Australian väkiluvusta. Kanada
Kanadan kulttuurin monimuotoisuutta lisää se, että Britannian ja Ranskan siirtomaavaikutus on ollut myös moninainen. Brittiuudisasukkaiden joukossa oli englantilaisia, irlantilaisia, walesilaisia ja skotteja. Ranskalaiset puolestaan jakautuivat 1760-luvulla kanadanranskalaisiin ja acadialaisiin. Lisäksi britit ja ranskalaiset sekoittuivat alkuperäisasukkaisiin, ja näin syntyivät métisit. Alkuperäiskansat ovat lisäksi jakaantuneet useisiin kulttuuriryhmiin, ja 1800-luvun puolivälistä lähtien maahan on muuttanut runsaasti maahanmuuttajia myös muista maista. Kanadan historia
Ranskalainen tutkimusmatkailija Jacques Cartier saapui 1534 Saint Lawrencen lahdelle ja julisti maat kuuluvaksi Ranskalle. Seuraavana vuonna hän purjehti pidemmälle Saint Lawrence -jokea pitkin. Cartier’n löydöt innoittivat Ranskan kuningas Frans I:stä haastamaan Espanjan uuden maailman herruudesta ja perustamaan siirtokunnan. Jean-François Robervalin johdolla ranskalaiset perustivat 1541 Charlesbourg-Royalin Stadaconan intiaanikylän lähelle. Sinne muutti noin 150 siirtolaista, mutta ensimmäisenä talvena suhteet intiaaneihin heikkenivät ja he surmasivat yli 30 siirtokunnan asukkaista. Seuraavana keväänä hengiinjääneet palasivat Ranskaan. Englantilaiset eivät olleet paljoakaan kiinnittänet huomiota Kanadaan, vaikka Cabot olikin käynyt rannikolla. Kuitenkin vuonna 1583 Humphrey Gilbert julisti nykyisen St. John’sin alueen kuuluvaksi Englannille. Sault Ste. Marie (Kanada)
Ojibway-intiaanien tiedetään asuneen alueella kahdeksannelta vuosituhannelta eaa. lähtien. Orjaintiaanit
He ovat Kanadan subarktisen vyöhykkeen keskiosissa asuneita na dene/pohjoiseen athabasca-ryhmään kuuluneita intiaaneja, joiden asuinalue ulottui MacKenzie-joelta ja Suurelta Orjajärveltä Fort Normaniin.
Näitä intiaaneja lienee ollut alkujaan noin 2000. Tasankointiaanit
Coronadon retkikunnan jälkeisten runsaan sadan vuoden ajalta ei tasangoilla biisoneja metsästävistä intiaaneista ole yhtään luotettavaa mainintaa. Useimmat tutkijat ovat tulleet siihen tulokseen, että kaikki suurten tasankojen biisoninmetsästyksen elämäntavakseen valinneet intiaanikansat ovat tulleet sinne muualta ja muuttoliike on alkanut useimpien kohdalla 1600-luvulla ja jatkunut seuraavan vuosisadan. Vaikka tasangoilta on löydöksiä vanhoistakin kulttuureista, niitä ei ole kyetty luotettavasti yhdistämään alueiden myöhempiin asukkaisiin. Tosin Nebraskan ja Kansasin alueella on etelästä suuntautuneen muuttoliikkeen seurauksena ollut pawneiden ja arikarain kyliä jo esihistoriallisella kaudella, mutta heidät on luokiteltu tasankojen maanviljelijöiksi. Monet intiaanitutkijat uskovat Saskatchewanin lakeuksien mustajalkojen ja Pohjois-Dakotan mandanien olleen ensimmäisiä pohjoisten tasankojen asukkaita 1500- tai 1600-luvulla, mutta heidänkin juurensa ovat alun perin olleet toisaalla.
Arkeologiset todisteet viittaavat vahvasti siihen, että Kalliovuorilta laskeutuneet shoshonit tekivät jalkaisin pitkiä matkoja Montanan tasangoilla jo kauan ennen ratsujen käyttöönottoa. He eivät asuneet tasangolla, mutta tunsivat seudut ja todennäköisesti pyydystivät biisoneita tai antilooppeja. Lounaisesta Albertasta Kanadasta löytyy paikka, josta biisonit ajettiin varmaan kuolemaan yli jyrkänteen. Paikka tunnetaan nykyään nimellä Head-Smashed-In Buffalo Jump. Monet tasankojen intiaanit käyttivät vastaavia surmanloukkuja vielä ratsastuskulttuurin aikakaudella aina vuoteen 1850 asti. Intiaanit
Kanadassa intiaanikansoja, joilla on tunnustettu asema, kutsutaan nimellä First Nations (”ensimmäiset kansat”). 1960-luvulle saakka intiaaneja yritettiin sulauttaa kanadalaiseen valtakulttuuriin, kunnes seuraava vuosikymmen muutti käytäntöä. Tuolloin Kanadan intiaanien kansallinen veljesjärjestö (NIB) ehdotti Amerikkojen ulkopuolelle yltävää kansainvälisestä järjestöä, joka pyrkisi alkuperäiskansojen aseman parantamiseen YK:n välityksellä. Monivaiheisten valmistelujen jälkeen järjestö loi yhteydet Australian ja Uuden-Seelannin alkuasukkaisiin sekä saamelaisiin. Rivière-du-Loup
Asukkaiden suuri valtaosa, yhteensä 18 905 henkilöä, puhui vuonna 2016 äidinkielenään ranskaa. Vuonna 2016 kysyttiin myös kanadalaisten etnistä taustaa. Rivière-du-Loupissa 14 940 henkilöä ilmoitti taustakseen kanadalaisen ja 4 930 ranskalaisen. 570 henkilöä ilmoitti kuuluvansa alkuperäiskansoihin ja 290 niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin, joka Kanadassa käsittää muut etniset ryhmät, kuin valkoiset ja alkuperäiskansat. Algonkinit
Arkeologiset löydökset osoittavat, että algonkinien esi-isiä asui Ottawajoen ja sen sivujokien varrella jo kahdeksantuhatta vuotta ennen eurooppalaisten löytöretkeilijöiden saapumista Pohjois-Amerikkaan. Algonkinit eivät muodostaneet yhtenäistä kansakuntaa vaan useita itsenäisiä kyläkuntia, joista merkittävimmät olivat Weskarini, Abitibi ja Temiskaming. Kyläkunnat olivat suhteellisen pieniä ja pitkien metsätaipaleiden erottamia, mutta niillä oli yhteinen kieli ja kulttuuri. Algonkinit omaksuivat paljon vaikutteita tapoihinsa ja uskomuksiinsa naapuriheimoiltaan, joita olivat montagnaiset idässä ja ojibwat lännessä. Montagnaiset olivat myös heidän liittolaisiaan heimosodissa irokeesejä vastaan. Australian alkuperäiskansat
Alkuperäisasukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä, jotka eivät viljelleet maata tai kesyttäneet eläimiä, lukuun ottamatta dingokoiraa, joka saapui Australiaan noin 3 000–5 000 vuotta sitten. He olivat tämän johdosta hyvin riippuvaisia luontaisesta elinympäristöstään. Maaomistuksen katsottiin olevan uniajassa ennalta määrättyä, eikä sitä täten pystytty muuttamaan. Kotiseututunne omaa maa-aluetta kohtaan oli hyvin voimakas. Useimman osan ajasta väki oli kuitenkin jaettu pienempiin tavallisesti kahdesta tai useammasta perheestä koostuviin ryhmiin, jotka etsivät ruokaa ja vettä sekä omalta maa-alueeltaan että sen lähettyviltä. Ryhmien koko ja muoto saattoi vaihdella hyvinkin helposti aina tilanteen mukaisesti. Sen sijaan ydinperhe oli kulttuurissa tietyntyyppinen sosiaalinen ja taloudellinen perusyksikkö, joka muun muassa aina valmisti ruoan ja söi muista ruoankeruuryhmän perheistä erillään. Tiettyinä aikoina vuodesta, ruokavarojen niin salliessa, muodostettiin järjestelmällisiä suuria keräilijäryhmiä. Tälle lyhyelle aikajaksolle ajoittui myös suurin osa sosiaalisesta ja uskonnollisesta kanssakäymisestä. Kanadan kilven arkaainen perinne
Läntisessä perinteessä jatkettiin vuodenaikojen mukaan liikkumista ja vesistöihin tukeutuvaa elämää. Näiden ihmisten jäljiltä on löydetty monia useassa vaiheessa rakennettuja hautakumpuja muun muassa Long Saultista. Rainy Riverin hautakumpupitoisella alueella näkyi eteläisemmän Hopewellin vaikutus ja siellä oli suuren väentiheyden mahdollistavaa villiriisiä. Tällä alueella oli nähtävissä shamaanien suuri vaikutusvalta ja selvä jakaantuminen rikkaisiin ja köyhiin. Vesireitit olivat läntiselle perinteelle tärkeitä niin kuin sen edeltäjällekin. Noin 1500-500 eaa ilmaston lisääntynyt viileys ja kosteus ajoi suurten tasankojen asukkaita ja eläimiä pois perinteisiltä alueiltaan Saskatchewanissa. Läntiset Kanadan kilpeä edustaneet metsästäjien ja kalastajien ryhmät valtasivat tasankointiaanien jäljiltä tyhjiksi jääneet alueet. Jotkut tutkijat uskovat Läntisen kilven perinteen ihmisten olleen ojibwojen ja läntisten cree-intiaanien esi-isiä. Gros ventresit
Kanadan ja Montanan rajamailla, jossa nykyisin leviää Glacial Nation Park tapasi Matthew Cocking miehineen gros ventrein ja mustajalkain kylissä ranskalaisia turkiskauppiaita, jotka olivat omaksuneet heimokulttuurin ja ottaneet vaimoikseen intiaaninaisen. Nämä ranskalaiset olivat Glacial Nation Parkin ensimmäiset pysyvät eurooppalaiset asukkaat. Seka-avioliitot olivat gros ventrein ja valkoisten keskuudessa kuitenkin paljon harvinaisempia kuin creiden ja assiniboinien. Maahanmuutto Kanadaan
Kanada on tunnettu varsin vapaasta maahanmuuttopolitiikasta. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Kanadassa on 34 etnistä ryhmää, joihin kuuluu vähintään 100 000 henkilöä. Näistä kymmeneen kuuluu yli miljoona henkilöä. 16,2% väestöstä kuuluu näkyviin vähemmistöihin. Suurimmat ryhmät ovat etelä-aasialaiset (4,0%), kiinalaiset (3,9%) tummaihoiset (2,5%) filippiinit (1,1%). Suurimmat maahanmuuttajaryhmät ovat kuitenkin saksalaiset (10,18%) ja italialaiset (4,63%).
Kanadassa on tapahtunut neljä suurta maahanmuuttoaaltoa. Viides aalto on meneillään. Kanadan historia
John Diefenbaker nousi yllättäen pääministeriksi 1957. Hänen aikanaan hallinnon huomio siirtyi Luoteisterritorioihin, jotka olivat olleet pitkään pääasiassa intiaanien, inuittien ja Hudson’s Bay Companyn hallussa. Kylmän sodan myötä arktisista alueista tuli strategisesti tärkeitä, sillä sinne Yhdysvallat ja Kanada rakensivat muun muassa valvontajärjestelmä DEW:n. Kanadassa pääteltiin, että arktisten alueiden omistusoikeus kuuluisi, sillä jonka kansalaisia siellä oli pisimpään asunut. Kanadalaisia inuitteja asui laajoilla alueilla, mutta aivan pohjoisessa heitä ei ollut. Hallitus siirsikin 1950-luvulla asukkaita Ellesmerensaarelle. Myöhemmin osa asukkaista muutti takaisin, ja liittovaltio joutui maksamaan korvauksia. Berens River First Nation
Berens River First Nation on Berens Riverin kylän tuntumassa ja Berensjoen varrella Manitoban provinssissa Kanadassa sijaitseva First Nations -intiaanireservaatti. Reservaatti sijaitsee Winnipegjärven pohjoisaltaan itärannalla noin 270 kilometriä pohjoiseen Winnipegistä. Intiaanireservaatin väkiluku on noin 1 300 asukasta, lisäksi varsinaisen reservaatin ulkopuolella elää noin 700 asukasta. Reservaatin pinta-ala on 2 795 hehtaaria. Ahousaht
Ahousahtin ensimmäiset kansakunnat on ensimmäisten kansakuntien hallitsema alue joka sijaitsee Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa Vancouverinsaarella. Ahousahtit ovat osa Nuu-chah-nulth kyläneuvostoa. Yellowknife
Vuonna 2016 kysyttiin myös väestön etnistä taustaa. Suurimmat ryhmät Yellowknifessä olivat kanadalaiset (5 905), englantilaiset (5 070), skotit (4 280), irlantilaiset (3 545), ranskalaiset (2 660) ja saksalaiset (2 415), métisit (1 285) ja filippiiniläiset (1 170). Alkuperäiskansoihin (intiaanit, inuitit, métisit) kuului yhteensä 4 520 henkilöä. Australian alkuperäiskansat
Vuonna 2002 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan alkuperäiskansojen kulttuuri ei ole erityisemmin elpynyt vuodesta 1994. Hieman yli puolet alkuperäisväestöstä kokee kuuluvansa johonkin klaaniin, heimoon tai kieliryhmään. Perinteisillä asuinalueillaan asuvien määrä on vähentynyt. Myöskään perinteisten kielten puhuminen kotona ei ole lisääntynyt (noin 1/8). Syrjäisillä alueilla kulttuurillinen elpyminen oli ollut voimakkaampaa. Beothukit
Beothukit (beothukin kielellä "ihmiset", "hyvät ihmiset" tai "suku") olivat intiaaneja, jotka asuivat Newfoundlandin saarella Kanadassa. Beothukit asuivat alkujaan tuohesta tehdyissä kodissa ja kiertelivät vuodenaikojen mukaan ravinnon saannin kannalta sopiville seuduille muun muassa kalastaen ja karibua metsästäen. Irokeesit
Irokeesit on ryhmä itäisen Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoja. Laajassa mielessä irokeeseihin kuuluivat irokeesien kieliperhettä edustaneet kansat, joiden asuinalueet ulottuivat nykyisestä Quebecistä ja Montrealista länteen Ontario- ja Huronjärvelle sekä etelään nykyisen New Yorkin osavaltion alueelle ja vielä edemmäs osaan Appalakkien vuoristoa. Näihin kansoihin kuuluivat mm. pohjoisen huronit ja etelän cherokeet. Mohawkit
Nykyään yli puolet irokeeseista on mohawkeja. Heitä asuu yksinomaan Kanadassa noin 30 000 ja Yhdysvaltain puolella lähes 20 000. Vaikka suuri osa heistä polveutuu valkoisista, niin oma kieli ei ole kadonnut. Vuonna 1993 uuden ajan kasinotoimintaa ja vanhoja perinteisiä arvoja puolustavat mohawkien ryhmät riitaantuivat. Jälkimmäinen ryhmä osti maata Mohawkjoen rannalta New Yorkissa ja perusti Kanatsiohareken kommuunin. Sen asukkaat puhuvat mohawkia, pitävät traditionaalisia seremonioita ja harjoittavat perinteistä maanviljelyä, erilaisia käsitöitä sekä majoitustoimintaa. Myöhemmin vanhaa kulttuuria on elvytetty muidenkin mohawkien keskuudessa ja irokeesien liittokunnan perinteinen yhtenäisyys on palautettu. Päällikköjen neuvosto vastaa kahdeksan tämänhetkisen mohawk-kommuunin poliittisista, sosiaalisista ja kulttuurillisista asioista. Amerikan maantiede
Pohjois-Amerikan kahdessa suuressa valtiossa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, asuu yhteensä 348 miljoonaa ihmistä (2012). Pääasiallinen kieli on englanti, lukuun ottamatta ranskankielistä Quebeciä Kanadassa. Vähemmistökielinä ovat säilyneet jotkut Amerikan intiaanikielet. Yhdysvaltojen eteläisissä, aikaisemmin Meksikoon kuuluneissa osavaltioissa, Kaliforniassa, New Mexicossa ja Texasissa, latinoväestö puhuu espanjaa ja Meksikosta ja Kuubasta tapahtuneen muuttoaallon myötä espanjan kielen merkitys on kasvanut Yhdysvalloissa, varsinkin Floridassa ja New Yorkissa. Pohjois-Amerikan valtioissa valtauskonto on kristinusko, Kanadassa suurin uskontoryhmä on roomalais-katolilaiset, joita on 42,6 prosenttia väestöstä. Yhdysvalloissa protestantit ovat enemmistönä 51,3 prosentilla. Kanadansuomalaiset
Kanadansuomalaiset ovat kanadalaisia, joilla on suomalaiset sukujuuret. Kanadan historia
Viikinkien jälkeen Kanada sai olla käytännössä rauhaassa eurooppalaisvierailijoilta yli 400 vuotta. Muutamia kävijöitä on kuitenkin väitetty olleen, mutta varmoja todisteita on hyvin vähän. Todennäköisesti ainakin lukuisat eurooppalaiskalastajat vierailivat Newfoundlandin matalikoilla jo 1400-luvulla, mutta eivät kertoneet matkoistaan, koska pelkäsivät menettävänsä hyvät kalavedet. Toronto
Toronton asukkaiden valtaosa on historiallisesti ollut peräisin Britteinsaarilta, mutta tilanne on muuttunut maahanmuuton myötä. Britit jäivät vähemmistöksi vuonna 1961. Vuonna 2016 Toronton asukkaista 1 288 855 oli eurooppalaista alkuperää. Suurimpia eurooppalaisia etnisiä ryhmiä olivat englantilaiset (331 895), irlantilaiset (262 965), skotit (256 255), italialaiset (182 495), saksalaiset (130 895) ranskalaiset (122 610), puolalaiset (114 530) ja portugalilaiset (100 415). Eurooppalaisten jälkeen suurin ryhmä olivat aasialaiset, joita oli yhteensä 1 079 290. Heistä itä- ja kaakkois-aasialaisia oli 586 510, etelä-aasialaisia 350 040 ja keski-aasialaisia tai lähi-itäläisiä 152 055. Suurimpia yksittäisiä ryhmiä olivat kiinalaiset (332 825), itäintialaiset (202 675) ja filippiiniläiset (162 600). Afrikasta oli peräisin 146 870 henkilöä, Karibialta 165 735 ja Latinalaisesta Amerikasta 113 815. 323 180 ilmoitti etniseksi taustakseen kanadalaisen. Alkuperäiskansoihin kuuluvia oli 35 630. Kaikkiaan 1 385 850 Toronton asukasta kuului niin sanottuihin näkyviin vähemmistöihin, joka Kanadassa terminä sisältää muut ryhmät, kuin valkoiset ja alkuperäisasukkaat. Kanadan historia
Espanjan kruunun alaisuudessa seilannut Kristoffer Kolumbus löysi 1492 Amerikan uudelleen etsies sään meritietä Aasiaan. Pian muutkin monarkit alkoivat lähettää retkikuntia. Venetsialainen Giovanni Cabotto, eli englantilaisittain John Cabot saapui 1497 Kanadan rannikolle bristolilaista kauppiaiden ja kalastajien sekä todennäköisesti myös Englannin kuninkaan rahoittamana. Hän teki alueella kaksi matkaa ja tutki Labradorin, Newfoundlandin ja ehkä myös Nova Scotian rannikoita. Cabot löysi rannikon kalaisat vedet, ja pian portugalilaiset, ranskalaiset ja espanjalaiset kalastajat saapuivat alueelle. Heitä seurasivat baskivalaanpyytäjät, joista monet pitivät päämaajaansa Labradorin Red Bayssä, josta tuli 1500-luvun suurin valassatama. Huronit
Nykypäivän huronit Kanadassa lasketaan wyandoteihin. Quebecin seuduilla asustaa noin 3 000 huron-wyandotia. Lisäksi heitä löytyy niin Kansasista kuin Michiganistakin. Vuonna 2001 tehdyn väestönlaskennan mukaan asuu Pohjois-Amerikan mantereella lähemmäs 8 000 wyandotia. Abenakit
Abenakit ovat Kanadan Québecissä sekä Yhdysvaltojen Mainessa ja Vermontissa asuva intiaanikansa. Vuoden 1982 arvion mukaan heitä oli kokonaisuudessaan 1 800. Abenakin kieli on nykyisin jo lähes hävinnyt ja sillä on vain viisi tunnettua puhujaa. Abenakit puhuvat pääasiassa ranskaa ja englantia. Ottawat
Varhaisten aikalaisten mukaan ottawat olivat eräs raa'immista Kanadan alkuperäiskansoista. Heidän käytöstään on kuvailtu julmaksi ja barbaariseksi. Ottawien on lähes varmasti tiedetty harjoittaneen myös kannibalismia. Heidän keskinäiset suhteensa huroneihin muokkasivat heistä kuitenkin älyllisempiä ja saivat heidät matkimaan huronien urhoollisuutta. Kanadan maantiede
Québecin ja Ontarion eteläosat, joissa sijaitsevat muun muassa Suuret järvet ja pieni Saint Lawrencen jokilaakso, ovat erityisen rikasta, kerrostunutta tasankoa, jonka hedelmällinen maaperä syntyi alueen ollessa merenpohjaa. Ennen länsimaista asuttamista ja kaupungistumista intiaanit harjoittivat alueella viljelyä, ja alueella oli suuria sekametsiä, jotka kattoivat pääosin tasaisen Appalakkien ja Kanadan kilven väliin jäävän alueen. Suurin osa tästä metsästä on nykyään jo hakattu maanviljely- ja puunhakkuukäytössä, mutta jäljellä olevat metsät ovat pääosin tarkasti suojeltuja. Alueella sijaitsevat useimmat Kanadan tärkeimmistä kaupungeista, suurin osa teollisuudesta, sekä osa tuottavimmista viljelymaista. Choctawit
Choctawit ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka historiallisella ajalla asui Yhdysvaltain kaakkoisosissa, nykyisten Mississippin, Alabaman ja Louisianan osavaltioiden alueelta. Choctawien alkuperäinen lukumäärä on arvioiden mukaan saattanut olla jopa 25 000 henkeä. Myöhäispaleoliittinen kausi
Muun muassa Kanadassa ja Alaskassa elävien eskimojen, aleuttien ja metsästyksellä elävien Kanadan subarktisen alueen athabasca-ryhmän intiaanien elämäntapa oli ennen eurooppalaisten tuloa käytännössä myöhäispaleoliittinen Myöhäispaleoliittista traditiota edustivat myös Itä-Siperian alkuperäiskansat, tšuktšit, ostjakit ja evenkit ennen poronhoitoa sekä Suomen metsäsaamelaiset. Uskonto oli totemistinen. Uskottiin heimon polveutuvan kantaisästä, eläimestä. Muita myöhäispaleoliittista muistuttavia alkuperäiskansoja ovat Australian aboriginaalit, Afrikan bushmannit ja pygmit ilman eurooppalaisvaikutusta sekä saarilla Indonesiasta itään asuvat tasadait. Alkuperäiskansa
Alkuperäiskansa on (vähemmistönä oleva) kansallisuus, joka on jonkin alueen alkuperäistä väestöä. Alkuperäiskansat muodostavat noin 6 prosenttia maailman väestöstä, ja pelkästään Intiassa on yli 100 miljoonaa alkuperäiskansoihin kuuluvaa ihmistä. Big Bear
1870-luvulla Kanadan parlamentti ryhtyi vaatimaan tasankointiaaneilta sopimuksia, joiden tarkoituksena oli siirtää intiaanit reservaatteihin. Big Bear suhtautui kanadalaisiin epäluuloisesti uskoen näiden ajavan vain uudisasukkaiden etuja, vaikka intiaaneille oli luvattu mahdollisuus vaikuttaa reservaattien sijaintiin. Hän kampanjoi intiaanien keskuudessa kanadalaisia vastaan ja neuvotteli muiden intiaanipäällikköjen kanssa, jotta he vaatisivat yhtenäistä intiaaniterritoriota. Kun Big Bear vuonna 1884 isännöi suurta paikallisten heimojen juhlatapahtumaa Saskatchewanissa, Kanadan ratsupoliisit puuttuivat tilaisuuteen, ja hajottivat kokoontumisen. Big Bear joutui lopulta myöntymään valkoisten vaatimuksiin turvatakseen ruoka-avun kansalleen, joka kärsi nälänhädästä biisonien määrän romahdettua. Kanadan kivikausi
Kanadan luoteisin osa saatettiin asuttaa jo joskus 12000 kalenterivuotta eaa., jolloin ilmasto lämpeni. Paleointiaanit vaelsivat vuoteen 11500 eaa. mennessä Yhdysvaltain alueelle ehkä Kanadaan avautunutta jääkäytävää pitkin, tai luultavammin pitkin Kanadan länsirannikkoa, josta jää suli melko pian pois, jo noin 13000 eaa. Tämän jälkeen Kanadaa alettiin asuttaa etelästä ja ehkä myös pohjoisesta Alaskasta käsin.
Varhaisin jääkäytävän kohdalta tehty löytö on Charlienluolaan liittyvä esineistö. Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikassa asui vuonna 2000 noin 462 miljoonaa ihmistä, joka on 8 % koko maailman väestöstä. Suurin väestöryhmä ovat eurooppalaisten uudisasukkaiden jälkeläiset, jotka ovat enemmistönä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja joissakin Keski-Amerikan maissa. Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä on määrällisesti eniten Yhdysvalloissa ja suhteellisesti enemmistönä Belizessä ja joillain Karibian saarilla kuten Haitilla. Maanosan alkuperäisasukkaita ovat intiaanit ja eskimot. Intiaaneja asuu suhteellisesti eniten Meksikossa ja muualla Väli-Amerikassa. Karibian intiaanit ovat jo kadonneet. Arktisen alueen alkuperäiskansat
Arktisen alueen alkuperäiskansoja ovat muun muassa Pohjois-Euroopassa saamelaiset, Venäjällä nenetsit, hantit, evenkit ja tšuktšit, Alaskassa aleutit, jupikit ja inuitit (iñupiat), Kanadassa inuitit (inuvialuit) ja Grönlannissa inuitit (kalaallit). Alkuperäiskansa
80 prosenttia maapallon biodiversiteetistä on alkuperäiskansojen alueella. Alkuperäiskansojen laajemmat maaoikeudet hillitsevät tutkimuksen mukaan ilmastonmuutosta, ja ovat taloudellisin keino suojella metsiä ja siten sitoa hiilidioksidia. Alkuperäiskansat harjoittavat metsissään usein perinteistä ja kestävää elämäntapaa. Amerikan alkuperäiskielet
Yhdysvalloissa ja Kanadassa puhutaan 200:aa alkuperäiskieltä. Niistä vain muutama kymmenen on enää siirtymässä lapsille, ja loput katoavat pian. Pohjois-Amerikan suurin alkuperäiskieli on navaho, jolla on puhujia noin 150 000. Kanadansuomalaiset
Nykyään Thunder Bayssa, Ontarion provinssissa on maailman suurin Pohjoismaiden ulkopuolinen suomalaisväestö, ja kaupungissa onkin huomattavan paljon suomalaista toimintaa. Thunder Bayssä toimii myös suomalainen ja Kanadan vanhin, vuonna 1918 perustettu, osuuskuntaperiaatteella toimiva ravintola, The Hoito. Kanadansuomalaisia on noin 131 040 (2006). Yhdysvaltain historia
Kanadaan oli asettunut ranskalaisia ja itärannikolle turkiskauppaa hallitsevia hollantilaisia. Englantilaiset siirtokunnat saivat kuitenkin tukea emämaastaan ja olivat siksi kilpailijoitaan elinvoimaisempia. Englannin hallituksen tavoitteet Pohjois-Amerikassa olivat sekä taloudellisia että uskonnollisia, kun kiusalliset eriuskoiset kuten puritaanit ja kveekarit muuttivat Uuteen-Englantiin. Lähtijät tavoittelivat aluksi lähinnä uskonnonvapautta, mutta myöhemmin tulijat etsivät myös vapaan ja vauraan elämän ehtoja, joita Eurooppa ei kyennyt antamaan.
Pohjois-Amerikan itärannikolle oli 1740-lukuun mennessä muodostunut kolmentoista brittisiirtokunnan ketju pohjoisen New Hampshirestä etelän Georgiaan. Rannikosta 150 kilometriä sisämaahan oli asuttua aluetta; sen takana oli intiaanien ja ranskalaisten maata. Florida kuului tuolloin Espanjalle ja Kanada Ranskalle. Englanti ja Ranska kilpailivat Pohjois-Amerikan herruudesta lähes kahden vuosisadan ajan. Suuren siirtomaasodan 1756–1763 jälkeen Pariisin rauhassa Ranska joutui luopumaan kaikista Pohjois-Amerikan omistuksistaan, ja se menetti Mississippin itäpuoliset alueet ja Kanadan Britannialle. Kanadalainen kulttuuri
Kanadalainen musiikki on pääasiallisesti syntynyt maahan muuttaneiden kansojen perinnemusiikista, mutta se on kehittynyt omaan suuntaansa. Kanadalainen musiikki yhdisteleekin usein elementtejä eri kulttuurien perinnemusiikista. Oma lukunsa on maan alkuperäiskansojen musiikki. Tärkeimmät vaikutteet ovat tulleet englantilaisesta, ranskalaisesta (erityisesti Québecissä), irlantilaisesta ja skotlantilaisesta musiikista, sekä intialaisten ja inuitikansojen musiikista. Churchill (Kanada)
Alueella on asunut ja metsästänyt useita arktisia kansoja. Thule-kansa siirtyi alueelle lännestä noin vuonna 1000, ja myöhemmin kehittyivät nykyiseksi inuit-kulttuuriksi. Dene-kansan jäsenet saapuivat alueelle noin vuonna 500 pohjoisesta. Ennen eurooppalaisten saapumista alueella asusti lähinnä Chipeywan-intiaaneja. Kanadan kivikausi
Inuitien uskotaan saapuneen täysin muista alkuperäiskansoista erillään noin vuonna 1200 jaa. Kanada
Suurin osa Kanadan väestöstä asuu maan eteläosassa lähellä Yhdysvaltain rajaa. Kanadalaisista kaksi kolmasosaa asuu 100 kilometrin säteellä Yhdysvaltojen rajasta. Alue käsittää vain 4 % koko pinta-alasta. Väestö on siirtynyt Kanadan historian aikana kohti länttä ja vuonna 2016 Manitoban, Saskatchewanin, Albertan ja Brittiläisen Kolumbian alueella asui noin kolmasosa maan väestöstä. Suurimmat väestökeskittymät ovat Quebecin ja Windsorin välinen noin 1 150 kilometriä pitkä käytävä, jossa asuu noin 60 prosenttia Kanadan väestöstä, Vancouverin metropolialue Brittiläisessä Kolumbiassa, sekä Calgaryn ja Edmontonin välinen käytävä Albertassa. Kaupungeissa asuu noin 80 prosenttia väestöstä. Stanley Park (Vancouver)
Ennen eurooppalaisten saapumista alueella on asunut ainakin viimeisen 3000 vuoden ajan mahdollisesti useitakin intiaaniheimoja, mutta varmuudella tiedetään rannikon salisheihin kuuluvin sḵwx̱wú7mesh intiaanien asuneen puiston alueella. Heidän luonaan vieraili vuonna 1792 tutkimusmatkailija George Vancouver kartoittaessaan Kanadan länsirannikkoa. Algonkinit
Kun ensimmäiset ranskalaiset saapuivat Kanadaan 1600-luvun alussa, Ottawajoen laaksossa ja pohjoisten sivujokien varsilla eli 3 000–6 000 algonkinia. Ranskalaisista tuli heille ensin tärkeitä kauppakumppaneita ja myöhemmin sotilaallisia liittolaisia. Turkisten kaupankäynti uudisasukkaiden kanssa johti mohawkien vastaiseen sotaan, jonka algonkinit voittivat ranskalaisten tuella. Saulteauxit
Saulteauxit ovat Pohjois-Amerikassa asustava alkuperäisväestöön kuuluva ryhmä. Heidän asuinalueensa käsittää eritoten seuraavat Kanadan provinssit: Ontario, Manitoba, Saskatchewan, Alberta ja Brittiläinen Kolumbia. Kanadan historia
Ensimmäiset amerikkalaiset saapuivat Aasiasta Beringinsalmen ylittänyttä Beringian maakannasta pitkin 20 000–40 000 vuotta sitten. New Mexicon Clovisista löydettyjen nuolenkärkien perusteella maakannas ylitettiin noin 16 000 vuotta sitten. Clovisin nuolenkärjet ovat vanhin varmistettu todiste ihmisistä Pohjois-Amerikasta, mutta vanhempiakin, epävarmempia löytöjä on tehty ympäri Pohjois-Amerikkaa. Yukonista Old Crow Flatsin eläinten luut ovat yli 80 000 vuotta vanhoja, mutta tutkijat eivät ole varmoja, ovatko luut ihmisten käsittelemiä. Jicarillat
Jicarillat ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiseen väestöön kuuluva intiaanikansa. Heidän varhaiset juurensa ovat Kanadassa, mutta historiantutkijoiden arvelujen mukaan 1300- tai 1400-luvulla alkanut suuri kansanvaellus toi athapaskan-kielisiä intiaaneja monina eri ryhminä kohti etelää. Kalliovuoria myötäillen nämä kansat kulkeutuivat Arizonaan,Coloradoon, Teksasiin, Kansasiin ja Uuteen-Meksikoon. Ensimmäiset Euroopasta tulleet löytöretkeilijät kohtasivat vuonna 1541 Coloradossa ja Kansasissa athapaskaa puhuvia biisoninmetsästäjiä, joita nimittivät "quarechoiksi". Myöhemmin on arveltu, että quarechot olivat jicarilloja. Espanjalaiset käyttivät heistä myös nimeä "vaqueros." Alkuperäisasukasjäljittäjät
Alkuperäisasukasjäljittäjät olivat Australian aboriginaaleja, jotka palvelivat Ison-Britannian alaisuudessa jäljittäjinä ja poliisijoukkoina. He olivat erinomaisia jäljittäjiä johtuen heidän kiertelevästä elämäntavastaan, Australian rajaseutusodissa he osoittautuivat tehokkaiksi yksiköiksi toiminnassa muita aboriginaaleja vastaan, tosin he syylistyivät useisiin verilöylyihin aboriginaaleja vastaan kohdistettujen kostotoimenpiteiden aikana. Australian alkuperäiskansat
Osa Australian alkuperäiskansoista on muista nykyisistä alkuasukkaista fyysisesti selvästi poikkeavia negriittejä. Heitä on kutsuttu myös pygmeiksi, sillä miesten keskipituus on 140–150 cm ja naisten 15–30 cm vähemmän. Heitä asuu edelleen Pohjois-Queenslandissa, mutta viime vuosikymmeninä heidän yhteisönsä ovat sekoittuneet muihin alkuasukaskansoihin. Joidenkin tutkijoiden mukaan nämä negriittikansat ovat Australian ensimmäisten asukkaiden jälkeläisiä ja vanhempaa perua kuin muut, vasta kolmannessa muuttoaallossa saapuneet alkuasukkaat, jotka tultuaan syrjäyttivät negriitit. Joidenkin mukaan kysymys siitä, tapahtuiko Australian asuttaminen yhdessä vai kolmessa vaiheessa, ja se, ketkä olivat maanosan ensimmäisiä asukkaita, politisoitui 1960-luvulla yhtenäisyyttä korostavan aboriginaalien poliittisen liikkeen synnyn myötä. Ranskan Guayana
Suurin osa Ranskan Guayanan asukkaista on sekoittunut etniseltä taustaltaan. CIA:n julkaiseman The World Factbookin mukaan vuonna 2006 alueen asukkaista 66 % oli taustaltaan mustia tai mulatteja, 12 % valkoisia, 12 % alkuperäiskansoihin kuuluvia, sekä intialais- ja kiinalaistaustaisia ja 10 % muun taustaisia. Alkuperäiskansoihin kuuluvien kokonaismäärä on noin 4 000. Toinen merkittävä vähemmistö ovat karanneista orjista polveutuvat maroonit, jotka asettuivat alueen sisämaahan. Intiaanireservaatti
Intiaanireservaatit ovat intiaanien tai eskimojen hallitsemia alueita Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Reservaatit saivat alkunsa 1800-luvulla, kun eurooppalaislähtöiset uudisraivaajat ottivat intiaanien maat itselleen. Kanada
Kanadan nimen uskotaan tulleen irokeesien sanasta "kanata", joka tarkoittaa ’kylää’ tai ’asutusta’. Vuonna 1535 paikalliset asukkaat käyttivät sanaa kertoakseen Jacques Cartierille, missä Stadacona, nykyisen Québecin kaupungin alue, sijaitsee. Cartier viittasi sanalla "Canada" Stadaconan lisäksi Stadaconan heimopäällikkö Donnaconan vallan alaisiin alueisiin. Vuonna 1547 kartoissa alettiin käyttää samaa nimeä alueesta ja sen ympäristöstä. Lopulta nimitys vahvistui käsittämään suurin piirtein nykyistä Kanadaa, kun Britannian Pohjois-Amerikan siirtomaat yhdistettiin 1867 Kanadan dominioksi.