Missä Johan Comenius kuoli?
Johan Amos Comenius
Vuonna 1668 painettiin Comeniuksen Englannissa kirjoittama "Via lucis" (Valon tie), jossa pansofinen uudistusohjelma on esitetty tiivistettynä ja jonka hän omisti Lontoon vuonna 1660 perustetulle Royal Societylle. Samana vuonna ilmestyi myös uskonnollinen teos, "Unum necessarium" (Ainoa välttämätön), jota on pidetty Comeniuksen testamenttina jälkimaailmalle. Kirjallisia töitä Comenius jatkoi loppuun asti keräten aineistoa ja pyrkien saamaan pansofisen pääteoksensa valmiiksi. Voimat kuitenkin vähenivät ja lopulta hänen täytyi antaa teoksen painoon saattaminen avustajalleen Kristian Nigrinille ja pojalleen Danielille. Ajatus työn keskeneräisyydestä teki viimeisten viikkojen kärsimykset raskaaksi. Marraskuun 15:ntenä 1670 Comenius kuoli Amsterdamissa ja haudattiin walloonikirkon alle Naardenissa.
Johan August von Essen
Johan August von Essen (s. 11. toukokuuta 1815 Laihia – k. 26. elokuuta 1873 Kaarina) oli suomalainen lehtimies, maanviljelijä, valtiopäivämies ja kuvernööri. Von Essenin isä, Gustaf Johan von Essen oli luutnantti Pohjanmaan jalkaväkirykmentissä. Von Essenin äiti oli Johanna Magdalena Forsman. Von Essen kävi Vaasan triviaalikoulua 31. tammikuuta 1824–1831 ja Turun lukiota 23. elokuuta 1831–29. helmikuuta 1832. Sen jälkeen hän jatkoi Helsingin yliopistossa, josta hän ei kuitenkaan valmistunut. Vuonna 1843 von Essen muutti vaimonsa kanssa Ruotsiin. Ruotsissa von Essen kirjoitti nimimerkillä –S. –N. kaunokirjallisen teoksen "Mordnatten i Kauhajoki", joka perustuu muistitietoihin. Teos kertoo, mitä venäläiset Vasili Orlov-Denisovin kasakat tekivät niin kutsuttuna murhayönä Kauhajoella sijainneen Ala-Knuuttilan tilan asukkaille ja itse tilalle. Von Essenillä oli äitinsä kautta yhteyksiä Ala-Knuuttilaan. Teos suomennettiin vasta vuonna 2008 nimellä "Murhayö Kauhajoella 1808". Ainola
Jean Sibelius kuoli Ainolassa 20. syyskuuta vuonna 1957, ja hänet on haudattu talon puutarhaan. Johan Amos Comenius
Comeniuksen syntymäpaikka ei ole varmasti tiedossa, lähinnä on esitetty Nivnice-nimistä paikkakuntaa tai Uherský Brodia Määrissä, jotka tiedetään hänen lapsuutensa tärkeiksi kasvuympäristöiksi. Nimi Comenius taas juontaa juurensa pienestä Komňa-nimisestä kylästä, jossa hänen perheensä asui (tšekiksi: "Komňa" > "Komenský"; Comenius on latinalaistettu muoto). Nimen latinalaista muotoa Comenius alkoi käyttää myöhemmin, mutta kirjoitti eräissä varhaisissa asiakirjoissa nimensä myös Joannes Amos Nivnicensis. Comeniuksen isoisää kutsuttiin unkarilaisperäisellä nimellä. Perhe oli muuttanut 1500-luvun alussa Slovakiasta, silloisesta Pohjois-Unkarista. Unkarin kieli olikin yksi niistä kielistä hänen äidinkielensä tšekin lisäksi, jotka Comenius hallitsi. Johannes From
Sodan jälkeen Johannes From lähti syyskuussa 1918 Jämsästä Uudellemaalle. Sammatissa hän oli hevosmiehenä eräällä työmaalla, mutta joutui erotetuksi, kun hänen menneisyytensä paljastui. Myöhemmin From avioitui 8-lapsisen leskirouvan kanssa ja viljeli tämän Kirkkonummella omistamaa tilaa Johan Heisto -nimisenä. Vuonna 1928 hän asui Pohjan pitäjässä, muutti sieltä 1930 Nurmijärvelle ja asusti myöhemmin Karkkilassa, Pusulassa ja viimeksi Lohjalla. From kuoli Lohjalla Johannes Heino -nimisenä huhtikuussa 1964. Johnny Thunders
Hänet nähtiin myös MC5-kitaristi Wayne Kramerin Gang War -yhtyeen riveissä. Viimeiseksi levytykseksi jäi vierailu saksalaisen Die Toten Hosen -yhtyeen levyllä. Saksalaispunkkareiden kertoman mukaan Thunders oli niin huonossa kunnossa, että sai omalle legendaariselle Born to Lose -kappaleelleen aikaiseksi vain muutaman ääneen, "sen verran että hänen nimensä kehtasi juuri ja juuri painaa levyn kanteen". Pian tämän jälkeen hän kuoli metadonin yliannostukseen hotellihuoneessa New Orleansissa. Castinus
Flavius Castinus (k. 425) oli roomalainen sotilas ja poliitikko, joka toimi Rooman armeijan ylipäällikkönä ("magister militum") keisari Honoriuksen ja hänen seuraajansa Johanneksen aikana. Hän kaappasi vallan Länsi-Roomassa Honoriuksen kuoltua vuonna 423 ja nimitti keisarillisten notaarien esimiehen Flavius Johanneksen augustukseksi. Johanneksen hallinnon aikana hän oli valtakunnan johdon kakkosmies ja toimi myös konsulina vuonna 424. Itä-Rooman keisarin Theodosius II:n lähettämät sotajoukot kuitenkin syöksivät Johanneksen vallasta vuonna 425 surmaten samalla keisarin, ja samassa yhteydessä myös Castinus surmattiin. Pierre-Joseph Cambon
Cambon vietti tämän jälkeen hiljaiseloa kotiseudullaan Montpellierissä. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana hänet valittiin Napoleonin perustamaan edustajainkamariin, jossa hän äänesti Bourbonien syrjäyttämisen puolesta. Restauraation myötä hänet karkotettiin vuonna 1816 maanpakoon. Hän kuoli vuonna 1820 nykyisessä Belgiassa. Marcus Furius Camillus
Camilluksella oli suuri rooli plebeijien ja patriisien välisen kiistan selvittelyssä. Camillus uudisti myös Rooman armeijaa. 380-luvulla eaa. Camillus kukisti eekvit ja volskit. 367 eaa. Rooman plebeijien ja patriisien välien kiristyessä Camillus vannoi rakentavansa temppelin Concordia-jumalattarelle. Temppeli rakennettiin Capitolium-kukkulan juurelle. Perimätiedon mukaan Camillus kuoli 82-vuotiaana ruttoon vuonna 365 eaa. Johan Amos Comenius
Comeniuksen toiminta Ruotsin koulun hyväksi 1640-luvulla kosketti myös Suomea. Vaikka Comeniuksen koulujen uudistus ei johtanutkaan toivottuihin tuloksiin, oli aika Suomen kannalta merkityksellinen. Tarton yliopistossa kreikan ja itämaisten kielten professorina työskennellyt nuori ruotsalainen kielimies Johannes Gezelius vanhempi tutustui Comeniuksen pedagogisiin ajatuksiin, ja käänsi tämän "Janua linguarum reserata" -oppikirjan Uuden testamentin kreikaksi käyttäen sitä oppimateriaalina. Gezelius kuului Comeniukselta vaikutteita saaneeseen ireeniseen (kreikan "eirene" ’rauha’) reformistipiiriin ja osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovittelemaan pyrkivään kokoukseen, jossa hän on ilmeisesti tavannut Comeniuksen. Georg Calixtus
Georg Calixtus (1586–1656) oli saksalainen luterilainen teologi ja Helmstedtin yliopiston professori. Hänen mukaansa kristinuskon yhdistymiseksi riitti vanhan kirkon opillinen perusta, ja hän pyrki edistämään kirkkokuntien sovintoa kristinuskon viiden ensi vuosisadan uskonperinnön pohjalta. Calixtuksen kantaa vastustettiin, ja hänen oppiaan väitettiin synkretismiksi. Hänen kuuluisin kiistakumppaninsa oli Abraham Calovius. Calixtus oli Suomessa ajan "ekumeenikoista" Johan Amos Comeniuksen ohella tunnetuin. Calixtuksen oppilaina oli myös suomalaisia, esimerkiksi Johannes Terserus. John Mecklin
Mecklin ja Jim Lucas olivat yhdessä valokuvaaja Robert Capan kanssa Time-Lifen toimittajina Indokiinan sodan aikana Etelä-Vietnamissa ja lähtivät ranskalaisen rykmentin kanssa kulkemaan vaarallisen alueen halki. Capa astui miinaan. Hän oli vielä elossa, kun Mecklin ja Lucas löysivät hänet, mutta hän kuoli matkalla sairaalaan. Comenius-puutarha
Puutarha on nimetty kouluopetuksen uudistajan Johan Amos Comeniuksen mukaan. Sen ideoija on tiedehistorioitsija Henning Vierck, ja hän myös vastaa puutarhan konseptista. Puutarhassa on lähipäiväkodeilla omat viljelypalstat, ja puutarhan tietopaja järjestää Max Planck -instituutin kanssa koululaisille projekteja. Jean Sibelius
Johan Julius Christian ”Jean” Sibelius (8. joulukuuta 1865 Hämeenlinna – 20. syyskuuta 1957 Ainola, Järvenpää) oli suomalainen myöhäisromantiikan taidemusiikin säveltäjä. Hänen kansallisromanttinen musiikkinsa oli tärkeässä osassa Suomen kansallisen identiteetin muodostumisessa. Sibelius on kansainvälisesti tunnetuin ja esitetyin suomalainen säveltäjä. Sinfonioiden ja sinfonisten runojen luojana Sibelius oli 1900-luvun merkittävimpiä. John Holmes
Vuonna 1985 Holmes todettiin HIV-positiiviseksi. Suojaamatonta seksiä elokuvissaan harrastanut sekä huumeita käyttänyt näyttelijä kuoli AIDS:iin vuonna 1988, 43-vuotiaana. On kiistanalaista, käyttikö Holmes suonensisäisiä huumeita, sillä sekä Holmesin entinen vaimo että tämän läheinen ystävä Bill Amerson kertoivat Holmesin pelänneen neuloja. Sen sijaan Holmesin tiedettiin käyttäneen kokaiinia ja muita kovia huumeita vuosikausia. Johan Amos Comenius
Suoritettuaan yliopisto-opintonsa 1614 Comenius palasi kotiseudulleen opettaen ensin veljesyhteisön koulussa Preraussa ja toimien myöhemmin myös seurakunnan paimenena ja koulun johtajana Fulnekissa. 1600-luvun eurooppalaisen yhteiskunnan kriisi alkoi kuitenkin pian koskettaa Comeniuksen toimintaa, kun poliittiset ja uskonnolliset jännitteet kasautuivat ristiriidoiksi johtaen lopulta avoimeen vihamielisyyteen protestanttien ja katolisten välillä. Comenius joutui jättämään kotinsa, vaimonsa ja lapsensa ja piileskeli metsissä, sillä pappeja kohtaan viha oli suurimmillaan. Kärsimyksen, kuoleman ja vihan keskellä myös Comeniuksen vaimo ja lapset menehtyivät ruttoon. Comenius kamppaili sisäisissä ristiriidoissa paeten yhä syvemmälle metsiin. Näiden vuosien kahdessa teoksessa "Surujen mies" (1623) ja "Maailman labyrintti" (1623) kuvastuu henkilökohtainen ja yhteiskunnallinen syvä kriisi. Jean Sibelius
Sibelius kuoli aivoverenvuotoon Ainolassa 20. syyskuuta 1957 ollessaan 91-vuotias.
Sibeliuksen kuoleman vuoksi Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous vietti hiljaisen hetken. Puheenjohtaja Sir Leslie Munro lausui muistosanat: ”Sibelius kuului koko maailmalle. Musiikillaan hän rikastutti koko ihmissuvun elämää.” Sibelius haudattiin Suomen valtion kustannuksella Ainolan puutarhaan. Léon Dehon
Isä Dehon alkoi julkaista tammikuussa 1889 lehteä "Le Régne du Coeur de Jésus dans des ames et dans les sociétés" eli "Jeesuksen sydämen valtakunta yksilöissä ja yhteisöissä" ja vuonna 1894 hän julkaisi paavi Leo XIII:n kiertokirjeestä "Rerum Novarum" selityksen "Manuel sociel chrétien" eli "Sosiaalis-kristillinen käsikirja". Léon julkaisi myös käsikirjan jälkeen vuosien 1895 ja 1908 välillä eri yhteiskunnallisia kysymyksiä käsitteleviä julkaisuja. Vuonna 1910 mies vaelsi maailman ympäri, mukaan lukien Yhdysvaltoihin, Japaniin, Koreaan, Kiinaan ja Filippiineille. 1911 isä Dehon vaelsi Roomaan ja tapasi siellä paavi Pius X:n sekä vuonna 1918 paavi Benedictus XV:n. St. Quentinin kaupunki hävitettiin perusteellisesti 1917, mutta vuoden 1919 huhtikuussa isä Dehon palasi kaupunkiin ja sitten Brysselissä olevaan yhteisöönsä. Heinäkuussa 1925 Brysselissä oli suolitulehdusta aiheuttava epidemia, mutta Léon kävi silti tapaamassa sairaita veljeskunnan jäseniä ja sairastui lopulta itsekin kohtalokkaasti menettäen henkensä 12. elokuuta. Hautajaiset vietettiin 19.8.1925 St. Quentinissa Hieronymiitit Uudessa Maailmassa
Hieronymiitit olivat Espanjan kuningashuoneen erikoisessa suosiossa ja vanhastaan Kastilian kuninkaiden rippi-isiä. Ferdinand Katolilainen kuoli vuonna 1516, jonka jälkeen sijaishallitsijana toimi kardinaali Francisco Jiménez de Cisneros (1437-1517). Uudesta Maailmasta saapuneet huolestuttavat uutiset olivat syynä siihen, että kardinaali Cisneros päätti lähettää kolme suurin valtuuksin varustettua hieronymiittiä valvomaan Uuden Maailman tilannetta. Hieronymus
Hieronymus kuoli Betlehemin lähellä 30. syyskuuta vuonna 420. Hänen kuolinpäivänsä kertoo Prosperus Akvitanialaisen teoksessaan "Chronicon". Hänen jäännöksensä, jotka olivat alun perin haudattuina Betlehemiin, kerrotaan myöhemmin siirretyn Santa Maria Maggioren kirkkoon Roomaan. Kuitenkin myös muut paikkakunnat sanovat omistavansa hänen pyhäinjäännöksiään. Herennius Etruscus
Vuoden 251 alussa Herennius korotettiin Deciuksen kanssahallitsijaksi, eli hän sai arvonimen "augustus". Hän oli myös konsulina isänsä kanssa. Saman vuoden keväällä he lähtivät uudestaan sotaretkelle gootteja vastaan. Retki päättyi kuitenkin katastrofiin, kun Herennius sai surmansa nuolesta joko kahakassa ennen taistelua tai sen aikana. Pian myös Deciuksen armeija tuhottiin soisessa maastossa Abrittuksen (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa) kaupungin lähellä. Molempien ruumiit katosivat suolle, eikä niitä koskaan löydetty. Herennius ja Decius olivat ensimmäiset Rooman keisarit, jotka kuolivat taistelussa ulkoista vihollista vastaan. Johan Magnus Salenius
Johan Magnus Salenius (27. tammikuuta 1846 Valkjärvi – 17. tammikuuta 1928) oli suomalainen lyseon lehtori ja historioitsija. Menno Simons
Kun Simonsin oma veli Pieter liittyi kastajaliikkeen väkivaltaiseen haaraan ja menetti henkensä lähellä syntymäkaupunkiaan Witmarsumia, järkyttyi Simons syvästi ja ryhtyi työhön ohjatakseen liikkeen oikeille raiteille. Hän esimerkiksi julkaisi kirjoituksia väkivaltaliikettä vastaan, yhden jopa erikseen liikkeen johtajaa, Jan Leideniläistä, vastaan. Simons itse oli rauhan kannattaja (”Rautaiset keihäät ja miekat jätämme niille, jotka pitävät ihmisverta ja sian verta samanarvoisina”). Kääntymyksensä vuoksi hän joutui jättämään papinvirkansa ja ryhtyi matkasaarnaajan vaaralliseen työhön, monet muut kastajaliikkeen saarnaajat kun nimittäin kokivat marttyyrikuoleman. Aluksi hän piileskeli, meni naimisiin, tutki Raamattua ja kirjoitti teoksiaan, ja tammikuussa 1537 Obbe Philips nimitti hänet vanhimmaksi eli piispaksi Groningenissa. Hänen saarnamatkoistaan ei tiedetä paljoa, sillä vainojen vuoksi hän joutui matkaamaan salassa, keisarikin oli luvannut hänen vangitsemisestaan palkkion. Hän onnistui kuitenkin välttämään kaikki takaa-ajajat niinä 25 vuotena, joina hän kiersi. Vuonna 1542 hän kävi opastamassa Amsterdamin seurakuntaa parempaan suuntaan, sillä seurakunnassa oli Jan Matthysin ja Jan Leideniläisen väkivaltaliikkeen kannattajia. Hän oleskeli Kölnissä vuosina 1544-1546, missä kastajaliike oli taannoin kukistettu väkivalloin, mutta jossa seurakunta oli elpymässä. Vainot alkoivat siellä uudelleen 1550-luvulla, ja seurakunnan johto teloitettiin vuonna 1558. Kuitenkin Menno Simons tuli kaupunkiin kyseisenä vuonna saadakseen aikaan sopimuksen Etelä-Saksan kastajaliikkeen kanssa, mutta hän epäonnistui tässä. Simons oli myös henkilökohtaisesti yhteydessä englantilaisiin kastajaliikkeen jäseniin, jotka olivat paenneet kuningatar Maria Verisen järjestämiä vainoja. Simons kuoli luonnollisen kuoleman Holsteinissa vuonna 1561. Hänen viimeisiä vuosiaan kuitenkin synkensivät liikkeen sisäiset vastakohdat Johan Munster
Munster oli Turun akatemian ensimmäisenä filosofian apulaisena ja akatemian sihteerinä sekä ylimääräisenä filosofian professorina vuodesta 1692. Hänestä tuli käytännöllisen filosofian professori 1694 ja hän toimi samalla palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana vuodesta 1703, Turun suomalaisen seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1707 sekä oli Turun tuomiokapitulin jäsenenä vuodesta 1710. Munster toimi Turun akatemian rehtorina 1700–1701 ja 1708–1709. Munster jäi isovihan alkuaikoina Turkuun ja toimi opetustehtävissä vielä kevätlukukauden 1714. Hän lähti sitten sotatoimia pakoon mutta joutui venäläisten vangiksi Kumlingessa kesällä 1714. Munster kuoli saman kesänä Helsingin lähellä sotavankina ollessaan matkalla Pietariin. Johan Adam Cronstedt
Kreivi Johan Adam Cronstedt (12. joulukuuta 1749 Tukholma, Ruotsi – 21. helmikuuta 1836 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kenraaliluutnantti ja Itä-Götanmaan läänin maaherra, joka tunnetaan parhaiten palveluksestansa Suomen sodassa 1808–1809. Hän komensi sodassa Savon prikaatia everstinä, kunnostautuen Revonlahdella, Lapualla ja Alavudella, jossa haavoittui. Maria Simelius
Kun Jakob Simelius kuoli 40-vuotiaana 1826, hänen 35-vuotias leskensä Maria Simelius sai luvan "J. Simelii Enka" -kirjapainon toimintaa varten. Simelius lisäsi painon henkilökuntaa ja käytössä olevia kirjakelajeja, samoin kuin korvasi puisen painokoneen metallirakenteisella. Painotalo siirtyi 1833 Simeliuksen rakennuttamiin uusiin tiloihin Uudenmaakadulle. Ulkomailta 1838 hankituilla kirjakkeilla painettiin muun muassa Elias Lönnrotin "Kanteletar", M. A. Castrénin ruotsinnos "Kalevalasta" ja J. L. Runebergin "Nadeschda". Viimeksi mainitun julkaisuvuonna 1841 alettiin painaa myös Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran aikakauskirjaa "Suomi". Joseph Conrad
36-vuotiaana vuonna 1894 Conrad lopulta asettui maihin Englantiin. Hän meni naimisiin, sai kaksi lasta ja matkusteli edelleen satunnaisesti. Enimmän aikaa hän kuitenkin kirjoitti, ja ensimmäinen teos, "Almayer’s Folly", ilmestyi 1895. Conrad jatkoi kirjoittamista elämänsä loppuun asti, ja hänen viimeinen romaaninsa, "The Nature of Crime", ilmestyi 1924. Joseph Conrad kuoli vuonna 1924 sydänkohtaukseen. Johan Amos Comenius
Suomen kieli kiinnosti Comeniusta, koska hänelle lahjoitettiin vuonna 1646 kaksi kappaletta ensimmäisen suomenkielisen Raamatun (1642) painoksesta. Tältä ajalta ovat myös peräisin Comeniuksen havainnot suomen ja unkarin kielten yhtäläisyyksistä, jotka hän esittää teoksessaan "Methodus linguarum novissima". Pian arvovaltainen Leibnizin johtama perinne alkoi pitää häntä suomen ja unkarin kielisukulaisuuden keksijänä. Vaikka myöhemmin E. N. Setälä antoi kunnian tästä saksalaiselle Martin Vogelille, Comeniuksen asema suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen innoittajana on yleisesti tunnustettu. James Bruce
Kun Bruce kertoi Lontoossa kokemuksistaan, häntä ei uskottu, sillä hänen eksoottisten tarinoidensa arveltiin olevan vain yksi monista tutkimusmatkahuijauksista, joita oli aiemmin jo nähty paljon. Englantilaiset suhtautuivat Bruceen nihkeästi myös siksi, että hän oli skotti ja lisäksi kertonut löydöistään ensin Ranskan hoville. Hän myös kuvasi Etiopian barbaarimaisena ja julmana maana, mihin ei haluttu uskoa. Muun muassa Samuel Johnson ja James Boswell pilkkasivat häntä julkisesti. Bruce vetäytyi asumaan tiluksilleen Skotlannissa ja ryhtyi vuonna 1780 kirjoittamaan matkakuvausta, joka ilmestyi kymmenen vuotta myöhemmin viisiosaisena nimellä "Travels to Discover the Source of the Nile". Siihen sisältyi myös kuvaus Etiopian varhemmasta historiasta. Teoksesta tuli heti myyntimenestys, mutta kriitikot pitivät edelleen Brucen kertomusta sepitteenä. Se liitettiin jopa samaan sarjaan paroni von Münchhausenin kuvitteellisten seikkailujen kanssa. Bruce kuoli vuonna 1794 kompastuttuaan ja kaaduttuaan portaissa. Myöhempien tutkimusmatkailijoiden kertomukset vahvistivat hänen kuvauksensa Afrikasta todeksi ja hän sai näin kuolemansa jälkeen maineensa takaisin. Nykyisin hänen matkakirjaansa pidetään Afrikkaan sijoittuvan seikkailukirjallisuuden klassikkona. James Cook
Kolmannella matkalla Cook löysi Havaijisaaret. Yritykset löytää Luoteisväylä pohjoisen Tyynenmeren kautta eivät kuitenkaan onnistuneet, ja palattuaan Havaijisaarille talvella 1779 Cook kuoli kahakassa alkuasukkaiden kanssa. Johan Friso
Johan Friso vammautui vakavasti helmikuussa 2012 jäätyään Itävallassa lumivyöryn alle. Hän oli lumen alla 15 minuuttia ja sai aivovaurion vakavan hapenpuutteen takia. Friso vaipui onnettomuuden jälkeen koomaan eikä enää herännyt siitä. Hän kuoli 12. elokuuta 2013 Haagissa Huis ten Boschin kuninkaallisessa palatsissa, johon hänet oli siirretty noin kuukautta aiemmin lontoolaisesta sairaalasta. Carl Johan von Konow
Carl Johan von Konow (2. tammikuuta 1773 Akaa – 23. heinäkuuta 1855 Helsinki) oli suomalainen von Konow -sukuun kuulunut Suomen sodassa taistellut sotilas, joka muistetaan parhaiten J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden runosta "Von Konow ja hänen korpraalinsa". Johan Amos Comenius
1900-luvun loppu ja 2000-luvun alku ovat olleet Suomessa Comenius-harrastuksen ja tutkimuksen viriämisen aikaa. On oivallettu uudelleen Comeniuksen pedagogisten ajatusten merkitys ja ajankohtaisuus. Tulkintoja on laajentanut Comeniuksen pansofisen pääteoksen käsikirjoituksen löytyminen Saksan Hallesta 1930-luvun puolivälissä. Seitsenosaisen suurteoksen neljäntenä osana oleva "Pampaedia" (Universaali kasvatus), esittää ihmisen koko elämän kattavan oppimisen järjestelmän liittyneenä globaaliin tarkasteluun, jossa maailma nähdään koko ihmiskunnan kouluna valtavine, koko ihmiskunnan yhteiseen käyttöön tarkoitettuine voimavaroineen. Viittauksia Comeniukseen ja hänen ajatuksiinsa tapaa aina silloin tällöin kasvatustieteellisessä kirjallisuudessa, mikä myös osoittaa hänen ajattelunsa elinvoimaisuuden Suomessa. Johannes II Komnenos
Vuonna 1118 keisari Aleksios oli vakavasti sairas ja kuolemaisillaan. Hänen vaimonsa Irene halusi tyttärensä Anna Komnenan miehestä Nikeforos Bryennioksesta uutta keisaria, mutta Johanneksen itsensä mukaan Aleksios valitsi kuitenkin poikansa perijäkseen ennen kuolemaansa elokuussa 1118. Bysanttilaisen historioitsijan Niketas Khoniateksen mukaan Johannes, yhdessä joidenkin sukulaistensa ja veljensä Isaakin kanssa, tunkeutui Manganan luostariin, missä hänen isänsä makasi kuolinvuoteellaan, ja otti tämän keisarillisen sinettisormuksen hänen sormestaan. Tämän jälkeen hän ratsasti aseistautuneiden kannattajiensa kanssa keisarilliseen palatsiin Konstantinopoliin, missä väkijoukko huusi hänet keisariksi. Irene yllätettiin täysin eikä hän onnistunut taivuttelemaan Johannesta luopumaan vallasta, tai Nikeforosta toimimaan häntä vastaan. Palatsin vartijat kieltäytyivät aluksi tunnustamasta Johannesta keisariksi ilman todisteita hänen isänsä toivomuksista, mutta väkijoukko pakotti heidät avaamaan palatsin ovet hänelle. Aleksios kuoli seuraavana yönä ja Johannes kieltäytyi osallistumasta hänen hautajaisiin Irenen pyynnöstä huolimatta, koska hänen valtansa oli vielä heikko. Muutamassa päivässä Johanneksen asema oli kuitenkin turvattu. Hän oli 30-vuotias noustessaan keisariksi. Johan Axel Cedercreutz
Cedercreutz teki itsemurhan joulukuussa 1863 ollessaan sukunsa edustajana Helsingissä pidetyillä valtiopäivillä. Hän oli jo viikkojen ajan kärsinyt masennuksesta ja haavoitti itseään puukolla perjantaina 4. joulukuuta Kruununhaan kaupunginosassa sijainneessa Mariankadun saunassa. Paikalla olleet ulkopuoliset onnistuivat saamaan veitsen pois Cedercreutzilta, mutta hän menehtyi saamiinsa vammoihinsa maanantain vastaisena yönä. Tapaus herätti aikoinaan suurta huomiota pääkaupungissa. Joseph Martin Kraus
Joseph Martin Kraus kuoli pian "Symphonie funèbre" -teoksen valmistuttua. Vain kahdeksan kuukautta oli kulunut hänen suojelijansa Kustaa III:n kuolemasta salamurhan uhrina. Krausin kuolinsyy oli tuberkuloosi.Varsinkin saksaksi on ilmestynyt runsaasti säveltäjää käsittelevää kirjallisuutta. Juhani Keto
Pelaajauransa aikoihin varsin isokokoinen, 196-senttinen Keto pelasi tavallisesti ison laitahyökkääjän ja sentterin pelipaikkoja. Hän luki peliä hyvin ja oli maan parhaita ponnistajia.Keto seurasi koripalloa aktiivisesti koko loppuelämänsä ja muun muassa matkusti katsomaan Suomen historiallisia MM-kilpailuotteluita Bilbaoon vuonna 2014. Keto sairastui alkuvuodesta 2018 ja kuoli 70-vuotiaana helsinkiläisessä Suursuon sairaalassa 26. elokuuta 2018. Jovianus
Jovianus () (n. 332–17. helmikuuta 364) oli Rooman keisari vuosina 363–364. Edellinen keisari Julianus Apostata oli kuollut taistelussa Persian Sapor II:sta vastaan. Sotilaat huusivat Jovianuksen keisariksi. Jovianuksen oli pakko tehdä rauha epäedullisin ehdoin. Hän lähti tämän jälkeen kohti kotia. Jovianus oli kristitty, toisin kuin Julianus. Hän kuoli häkämyrkytykseen kahdeksan kuukauden valtakauden jälkeen, ennen kuin ehti palata Konstantinopoliin. Myös ylensyönti ja myrkylliset kalkkihöyryt on esitetty mahdollisina kuolinsyinä. Jean-Marie Collot d’Herbois
Pian Robespierren syrjättämisen jälkeen myös Collot d’Herbois’ta alettiin syyttää hänen osallisuudestaan suureen terroriin ja muun muassa edustaja Laurent Lecointre esitti syytöksiä häntä vastaan Kansalliskonventissa. Collot d’Herbois joutui eroamaan Yhteishyvän valiokunnasta syyskuussa 1794. Pariisissa 1. huhtikuuta 1795 puhjennutta ja nopeasti kukistettua ”Germinalkuun 12. päivän kansannousua” käytettiin tekosyynä useiden jakobiinijohtajien syrjäyttämiseen ja tässä yhteydessä Collot d’Herbois tuomittiin karkotettavaksi Ranskan Guyanaan. Hän kuoli siellä tammikuussa 1796 keltakuumeeseen. Johannes Matthiae Collinus
Johannes Matthiae Collinus (myös Johan Collinus) (1604-1671) oli suomalainen pappi ja kirjailija. Hän toimi Karkun kirkkoherrana. Hänen teoksensa "Ylimmäisen keisarin Jesuxen Christuxen mandati eli käsky" (1643) oli ensimmäinen Suomessa painettu suomenkielinen kirja. Albinus
Decimus Clodius Albinus (25. marraskuuta 147 – 19. helmikuuta 197) oli Rooman keisari. Britannian ja Hispanian legioonat huusivat hänet Rooman keisariksi Pertinaxin murhan jälkeen. Häntä pidetään yleisesti vallananastajana. Cornelis Vreeswijk
Vreeswijk asui Tukholmassa asuntoveneessä Mälarenin laiturissa, josta oli lyhyt matka Söderin ravintoloihin. Kapakkakierroksilla hän tapasi kaikenlaisia ihmisiä ja tämän värikkään kaartin hän kietoi vähitellen myös laulelmiinsa. Hän oli myös kovin mustasukkainen ja alkoholin vaikutuksesta kiivasluonteinen, joten 1975 hän istui taas useampaan otteeseen vankilassa pahoinpitelystä. Ohessa hän ehti tehdä lisää levytyksiä ja levytti oman tuotantonsa lisäksi myös muitten lauluja. Muun muassa hän teki omat tulkinnat Evert Tauben, Povel Ramelin ja Carl Michael Bellmanin lauluista. Hän esiintyi myös Roskilden laulufestivaaleilla ja teki kiertueen Hollannissa. Hän levytti muutamat levynsä myös hollanniksi, mutta ei saavuttanut siellä koskaan samaa suosiota kuin Ruotsissa. Hänen elämäntyylinsä alkoi vähitellen verottaa terveyttä. Hän oli diabeetikko, ja tämän lisäksi hän sairastui maksasyöpään. Hän kuoli Södersjukhusetissa vain 50-vuotiaana. Carl E. Junnelius
Carl E. Junneliuksen puoliso oli Birgitta Christiana Damlin Helsingistä, heillä oli kuusi lasta. Lapsista nuorin John Wiliam Junnelius oli isänsä tavoin merenkulkija. Hän valmistui merikapteeniksi 1876, asui Englannin Liverpoolissa ja purjehti Amerikkaan ja Välimerelle. Hän hukkui Pencobayssa Australiassa Cambrian Monarch -nimisen laivan haaksirikossa 1904. Jean-Jacques Rousseau
Rousseauta vainottiin yhä laajemmin myös Sveitsissä – hänen kotiaan kivitettiin vuonna 1765 – joten hän pakeni filosofi David Humen luo Britanniaan. Puolentoista vuoden kuluttua hän lähti, koska uskoi Humen juonittelevan häntä vastaan. Hän palasi Ranskaan salanimellä ”Renou”, mutta hänen sallittiin virallisesti palata vasta vuonna 1770. Vuonna 1768 hän ja Thérèse menivät naimisiin, ja vuonna 1770 hän palasi Pariisiin. Palaamisen ehdoksi oli asetettu se, ettei hän saanut julkaista uusia kirjoja. Viimeisteltyään teoksen "Tunnustuksia" hän alkoi pitää yksityisiä lukutilaisuuksia. Senkin hän joutui lopettamaan vuonna 1771, ja "Tunnustuksien" ja sitä seuranneiden teosten julkaisu lykkääntyi vuoteen 1782, jolloin oli kulunut neljä vuotta hänen kuolemastaan. Johannes (evankelista)
Patmoksessa ollessaan Johannes sai näyn, jonka hän kirjoitti muistiin. 100-luvulla elänyt Justinus Marttyyri sanoo teoksessaan ”Keskusteluja Tryfonin, juutalaisen, kanssa” (LXXXI), että juuri apostoli Johannes oli kirjoittanut Ilmestyskirjan: ”Meidän kanssamme oli eräs Johannes-niminen mies, yksi Kristuksen apostoleista, joka profetoi hänelle annetun ilmestyksen välityksellä.” Origenes, huomattava 200-luvun raamatunoppinut, sanoi: ”Mitä on sanottava hänestä, joka nojasi Jeesuksen rintaa vasten – –, Johanneksesta, joka jätti jälkeensä vain yhden evankeliumin – –? Hän kirjoitti myös Ilmestyksen.” 
Yleisesti arvellaan, että keisari Domitianus karkotti hänet ja että Domitianuksen seuraaja keisari Nerva (v. 96–98) vapautti hänet. Perimätieto kertoo, että hän meni Efesokseen, missä hän vuoden 98 vaiheilla kirjoitti evankeliuminsa ja kolme kirjettään: 1., 2. ja 3. Johanneksen kirjeen. Perinteisen käsityksen mukaan hän kuoli Efesoksessa keisari Trajanuksen hallituskaudella noin vuonna 100. Klemens II
Klemens oli ollut keisari Henrik III:n kansleri ja Klemens oli tälle kiitollisuudenvelassa, kun hän syrjäytti paavina Gregorius VI:n. Hänen lyhyen virkakautensa ainoa merkittävä tapahtuma oli Sutrumin kirkolliskokous, joka käsitteli kirkollisten virkojen kauppaamista. Klemens kuoli 9. lokakuuta 1047 ja hänet haudattiin Bambergiin. Carus
400-luvulla eläneen roomalaisen kirjailijan Sidonius Apollinariksen mukaan Caruksen armeija hyökkäsi ensin Armenian suuntaan, jonka jälkeen se kääntyi etelään Tigristä pitkin. Persian kuningas Bahram II:lla ei ollut asettaa suuria joukkoja Carusta vastaan, joten roomalaiset pääsivät Persian pääkaupunkiin Ktesifoniin asti. Sotaretki oli menestyksekäs ja Carus otti arvonimen "Persicus Maximus". Yllättäen hän kuitenkin kuoli epäselvissä olosuhteissa heinä- tai elokuussa 283. Useiden historiallisten lähteiden mukaan syynä oli salamanisku, mutta tämä vaikuttaa epätodennäköiseltä, samoin kuin myös se teoria, että hänet salamurhattiin, sillä hän oli juuri saanut merkittävän voiton. Sairaus on todennäköisin kuolinsyy, ja tätä tukee myös se että Caruksen poika Numerianus nousi valtaan rauhanomaisesti. Johan Kunttu
Kunttu saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän kaatui 28. maaliskuuta 1918. Hänet haudattiin Luumäen hautausmaahan. John Keats
John Keats [kiːts] (31. lokakuuta 1795 Lontoo, Englanti – 23. helmikuuta 1821 Rooma, Kirkkovaltio) oli romantiikan viimeisiä suuria runoilijoita. Lordi Byronin ja Shelleyn ohella hän oli keskeisiä hahmoja suuntauksen toisessa sukupolvessa, vaikka hän julkaisi tuotantonsa neljän vuoden kuluessa. Keatsin lyhyen elämän aikana kriitikot eivät arvostaneet hänen tuotantoaan, mutta kuoleman jälkeen hänen vaikutuksensa sellaisiin runoilijoihin kuin Alfred Tennyson ja Wilfred Owen on ollut huomattava. Keatsin runoja luonnehtivat aistilliset kuvat, etenkin oodeja, jotka ovat englantilaisen kirjallisuuden suosituimpia runoja. Hänen kirjeensä ovat englantilaisten runoilijoiden kuuluisimpia kirjeitä. Johan Amos Comenius
Comeniuksen aatteita hyödynsi eniten Suomessa Gezelius. Hänen toimintansa takia Comeniuksella on merkittävä sija suomalaisen kasvatuksen ja koulutuksen historiassa. Comeniuksella oli Suomessa myös kriitikkonsa. Turun akatemian kaunopuheisuuden professori Daniel Achrelius pilkkaisi Gezeliuksen comeniuslaista opinto-ohjelmaa vuosikaudet, eikä sietänyt pakanallisten kirjailijoiden syrjintää, joka tuli esille Comeniuksen teoksissa ja jota Gezeliuskin toteutti hiippakunnassaan. Puhdasoppiset teologit pitivät Comeniusta myös epäilyttävänä kirkkokuntien väliseen sovitteluun tähtäävien pyrkimysten (irenia) vuoksi syyttäen häntä synkretismistä. Kritiikki huipentui kuitenkin vasta 1700-luvulla, jolloin Turun akatemiassa hyökättiin Comeniuksen luonnonfilosofiaa vastaan ja Anders Lundbom laati aiheesta väitöskirjan "De physica Mosaica Comeniana" (Comeniuksen mooseslaisesta fysiikasta, 1753) professori Carl Fredrik Mennanderin johdolla. Comeniuksen didaktiset ansiot kuitenkin tunnustetaan. Kun Mennanderin omassa, opiskeluaikana julkaistussa väitöskirjassa kritisoidaan avoimesti Comeniuksen filosofiaa, voi olla mahdollista, että tämä kriittisyys lisäsi varovaisuutta. Matthias Calonius
Calonius muutti 1793 Ruotsiin, kun hänet kutsuttiin Korkeimman oikeuden jäseneksi. Myös käytännön tuomarintyössä Calonius toimi tasokkaasti. Turkuun hän palasi vuonna 1800, ja vaati Suomen sodan aikana suomalaisilta uskollisuutta Ruotsille. Ruotsin menetettyä Suomen Venäjälle Calonius otti keskeisen roolin Suomen suuriruhtinaskunnan hallitusmuotoa ja lainsäädäntöä valmisteltaessa. Hän toimi ensimmäisenä Suomen prokuraattorina eli oikeuslaitoksen ylimpänä valvojana vuosina 1809–1816. Vuonna 1816 hänet nimitettiin valtioneuvokseksi. Calonius jätti jälkeensä mittavan, noin 3 600 niteen kirjaston. Calonius on haudattu Turkuun, Pyhän Katariinan kirkon hautausmaalle. James Thomson
Viimeisinä vuosinaan Thomson asui Richmondissa, ja siellä hän kirjoitti viimeisen teoksensa "The Castle of Indolence", joka ilmestyi juuri ennen hänen ennenaikaista kuolemaansa 27. elokuuta 1748. Johnson kirjoittaa Thomsonin kuolemasta: "Vilustuttuaan jokimatkalla Lontoosta Kewiin hän sairastui ja tauti paheni kuumeeksi, joka päätti hänen elämänsä". Jakob Karl Emil Chydenius
Chydenius sai Ruotsin tiedeakatemian Lindbomin palkinnon Huippuvuorten astemittausmahdollisuuksia käsitelleestä tutkimuksestaan. Hänen työnsä ei tosin ollut vaatinut syvällisempää tieteellistä asiantuntemusta ja sillä oli heikkoutensa, sillä hän oli sekoittanut eräitä havaintopisteinä käyttämiään maantieteellisiä kohteita toisiin. Kun suunniteltu astemittaus vuosina 1898–1902 lopulta toteutettiin, retkikunta seurasi kuitenkin saarten pohjoisosassa pitkälti Chydeniuksen suunnittelemaa reittiä. Chydeniuksen oli tarkoitus osallistua myös vuoden 1864 tutkimusmatkaan Huippuvuorille, mutta hän kuoli ennen sitä. Hänen vuoden 1861 tutkimusretkestä kirjoittamansa kertomus julkaistiin vuonna 1865. Jakob Simelius
Hän avioitui 1820 Maria Simeliuksen kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä: Helena Kristina (1821–1889) ja Jacobina Maria (1822–1895). Hänen leskensä Maria Simelius jatkoi kirjapainon toimintaa kuolemansa 1843 asti. Simeliuksen hauta on Helsingin Vanhassa kirkkopuistossa. Johannes Vermeer
Vermeerin kuoleman jälkeen Catharina ei pystynyt maksamaan velkoja, ja hän vetosi Haagin tuomaristoon saadakseen lykkäystä velkojen maksuun. Perinnön hoitajaksi tuli Anton van Leeuwenhoek, joka myi huutokaupalla Vermeerin 26 teosta. Silloin Catharinan omaisuuteen kuului vain kaksi maalausta: "Maalaustaide" ja "Helmirivi". Vuonna 1681 Catharina muutti Bredaan ja asui siellä kahdeksan lapsensa kanssa. Hän kuoli vuoden 1687 lopulla. John Bauer
John Bauer (4. heinäkuuta 1882 Jönköping, Ruotsi – 20. marraskuuta 1918) oli ruotsalainen taidemaalari ja kuvittaja. Hänet tunnetaan parhaiten joulukirjasta "Bland tomtar och troll" ("Tonttujen ja peikkojen joukossa"). Bauer kuoli vuonna 1918 Vätternillä höyrylaiva Per Brahen onnettomuudessa. Thomas Gage (dominikaani)
Gagen matkakuvausta voidaan pitää paljastusteoksena, jossa valmistellaan Britannian imperiumin suuruutta Espanjan kustannuksella. Oliver Cromwell halusi Gagen Länsi-Intian saarille suuntautuvalle valloitusretkelle, koska oletti Gagen tietävän paljon noista seuduista, vaikka Gagen tiedot koskivat etupäässä Meksikoa ja Guatemalaa. Hispaniolan valloitusyritys epäonnistui surkeasti, vaikka Gage oli Lontoossa vuonna 1648 julkaistussa kirjassaan todistanut espanjalaisten olevan rappeutuneita ja täysin taistelukyvyttömiä, Espanjan siirtomaiden väestön vain odottaessa englantilaisten saapumista ja vapautumista espanjalaisten ikeestä. Gage kuoli Jamaikalla 1656. Erik Johan Leivo
Kuolemantuomioita ei kuitenkaan enää pantu täytäntöön, vaan ne muutettiin elinkautisiksi. Kuolemaantuomitut jäivät tammikuussa 1920 annetun uuden armahduslain ulkopuolelle, mutta heidät armahdettiin myöhemmin 1920-luvun aikana. Johan Salomon Keino sen sijaan kuoli Suomenlinnan vankileirillä huhtikuussa 1919. Alexander Halosen toimittamaan "Suomen luokkasota" -teokseen kirjoittaneen J. A. Lehtosaaren mukaan Leivo ryhtyi Tammisaaren vankileirillä ilmiantajaksi yhdessä veljensä Alfredn ja sihteerinsä Karl Emil Nurmen kanssa. Sextus Julius Africanus
Sextus Julius Africanus (noin 160 – noin 240) oli kristitty matkailija ja historioitsija. Hänen merkittävin teos "Chronographiai" käsitti maailmanhistoriaa luomisesta (Sextuksen mukaan 5549 ennen ajanlaskun alkua) vuoteen 221. Tämä teos ei ole säilynyt, mutta tiedetään myöhempien historioitsijoiden, kuten Eusebioksen käyttäneen tätä ensimmäistä kristillisen kirkon kronologiaa kirkkohistoria teoksessaan. Sextus Julius Africanuksen elämästä ei tiedetä paljokaan. Jonkin verran on näyttöä, että hän on kiertänyt laajasti Egyptissä, Lähi-idässä ja Italiassa. Myöhemmin hän eli Emmaus Nicopolisissa, jota on ehdotettu tarkoittavan samaa paikkaa kuin raamatun Emmaus. Rooman keisarin Severus Alexanderin palveluksessa hän oli lähettiläänä Roomassa vuonna 222. Johan Ludvig Runeberg
Runeberg kuoli 6. toukokuuta 1877, ja hänet haudattiin Näsinmäen hautausmaan korkeimmalle kummulle. Kallioon louhittu hautaholvi somistettiin kasvein. Runebergin hautajaiset 12. toukokuuta 1877 olivat suuret ja juhlalliset. Helsingistä tuli kolme junavaunullista hautajaisvieraita ja hautajaisiin osallistuivat koko valtiopäivät. Hautajaissaaton reitti Runebergin kotitalolta oli peitelty kuusenhavuilla ja reunustettu pikkukuusilla. Kuusenhavuilla oli koristeltu myös Porvoon rakennuksia, kaupungin kaupat olivat kiinni koko päivän ja Helsingissäkin kolme tuntia. Kulkue oli niin pitkä, että sen alkupää oli jo haudan äärellä eivätkä viimeiset olleet vielä päässeet lähtemään vainajan kotitalolta. Kulkuetta johtivat Suomen Kaartin soittokunta ja Ylioppilaskunnan Laulajat, joka lauloi haudalla Fredrik Paciuksen johdolla Runebergin sanoittaman Maamme-laulun. Hautapuheen koko kansan puolesta piti J. V. Snellman, myös Zachris Topelius ja kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Georg Wallgren puhuivat. Runebergin vaimo, kirjailija Fredrika Runeberg haudattiin miehensä rinnalle vuonna 1879, hänen nimensä on muistomerkin toisella puolella.
Hautamuistomerkin saamiseksi järjestettiin pian Runebergin kuoleman jälkeen kansalaiskeräys ja vuonna 1879 suunnittelukilpailu, joka oli lajissaan Suomen ensimmäinen. Kilpailu jouduttiin uusimaan vuosina 1880 ja 1885, koska ensimmäisen kilpailun voittanut ruotsalaisen kuvanveistäjä Per Hasselbergin ehdotus osoittautui liian kalliiksi toteuttaa ja toisella kerralla palkintolautakunta ei ollut tyytyväinen jätettyihin ehdotuksiin. Kolmannen kilpailun voitti kuopiolainen arkkitehti Ferdinand Öhman. Muistomerkki paljastettiin lopulta 5. toukokuuta 1888. Se on korkea musta graniittipaasi, jonka etusivua koristaa tähti ja takasivua tähti ja lyyra. Siihen on kirjoitettu sanat "”Fosterlandet reste vården”". Johanneksen ilmestys
Pedon seitsemän päätä on usein tulkittu kuvaavan seitsemää Rooman keisaria. Heistä viiden on ajateltu olevan kukistuneita: Augustus, Tiberius, Caligula, Claudius ja Nero. Nero kuoli vuonna 68. Kirja sanoo kuudennen "olevan", mikä voisi tarkoittaa Vespasianusta (70–79). Seitsemäs ei ollut vielä tullut, mutta hänen aikansa olisi oleva lyhyt. Se voisi tarkoittaa Titusta, joka hallitsi kaksi vuotta (79–81). Kahdeksas keisari oli Domitianus (81–96). Hänen voi katsoa olevan peto itse. Quintus Pedius
Octavianus liittoutui pian Marcus Antoniuksen ja Lepiduksen kanssa, muodostaen toisen triumviraatin. Pedius ehdotti senaatissa lakia joka armahti Antoniuksen ja Lepiduksen jotka oli nimitetty isänmaan vihollisiksi. Kun Roomassa saatiin triumvirien suunnittelemista proskriptioista, Pedius huolestui ja yritti tyynnytellä mielialoja kaupungissa. Rasitus oli kuitenkin liikaa Pediukselle, joka kuoli seuraavana yönä. Pompeius
Hän kannatti Marcus Aemilius Lepidusta konsuliksi vastoin Sullan tahtoa, mutta joutui sitten Sullan kuoltua kukistamaan tämän suunnitteleman kapinan. Pompeiuksen voitettua Lepiduksen tämä kuoli myöhemmin Sardiniassa. Tämän jälkeen Pompeius vaati itselleen prokonsulin valtaa Hispaniassa, tarkoituksenaan kukistaa siellä Mariuksen tukija Quintus Sertorius. Johtavat piirit alkoivat huolestua nuoren miehen yritteliäisyydestä. Jälleen Pompeius turvautui uhkailemaan legioonillaan. Kun Hispaniassa Sertoriusta vastustanut Sullan kannattaja Quintus Caecilius Metellus Pius oli lisäksi vaikeuksissa, senaatti lopulta suostui pitkin hampain hänen teknisesti ottaen laittomaan toiveeseensa. Pompeius lähti siis Hispaniaan. Lovis Corinth
Corinth valittiin vuonna 1911 Liebermannin tilalle Berliinin sesessionistien ryhmän puheenjohtajaksi. Myöhemmin samana vuonna hän sai pahan sairauskohtauksen, jonka seurauksena hänen vasen puolensa halvaantui. Hän onnistui seuraavana vuonna palauttamaan työkykynsä ja palasi Berliinin sesessionistien puheenjohtajaksi 1915. Corinth sai 1917 Berliinin taideakatemialta professorin arvonimen. Vuonna 1918 hän muutti asumaan Baijerin Walchensee-järven rannalla sijaitsevaan Urfeldiin, jonne rakennutti vuonna 1919 talon ja vietti siellä seuraavina vuosina suuren osan ajastaan. Corinth kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 1925 Hollannissa, jonne hän oli matkustanut tutustumaan Rembrandtin ja Frans Halsin teoksiin. Corinth kirjoitti useita omaelämäkertoja. Juho Komu
Johan Alfred (Juho tai J.A.) Komu (10. joulukuuta 1877 Haapavesi – 16. joulukuuta 1928 Pietari) oli suomalainen toimittaja ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) kansanedustaja. Johannes II Komnenos
Johannes Komnenos syntyi Konstantinopolissa 13. syyskuuta 1087. Hänen äitinsä oli mahtavan Dukas-suvun jäsen, Irene Dukaina ja hänen isänsä oli keisari Aleksios Komnenos, joka oli vuonna 1081 kaapannut keisariuden itselleen. Aleksios oli ensin nimittänyt entisen keisarin Mikael VII:n Dukaksen pojan Konstantinoksen perijäkseen, mutta Johanneksen synnyttyä hän menetti asemansa. Vuonna 1092 Aleksios teki Johanneksesta perijänsä ja kanssahallitsijansa. Fredrik Helsingius
Helsingius osallistui talvisotaan toimistoupseerina Päämajan tykistöosastolla, josta hänet siirrettiin myöhemmin sotilasasiamiehen apulaiseksi Tukholmaan ja Kööpenhaminaan. Välirauhan aikana ja jatkosodan puhkeamisenkin jälkeen hän toimi edelleen sotilasasiamiehen apulaisena aina vuoteen 1943 saakka, jolloin hänet siirrettiin Päämajaan toimistoupseeriksi ulkomaanosastolle, missä olikin aina sodan päättymiseen saakka, jolloin siirtyi kamreeriksi Tammisaaren kaupungille ja oli tehtävässä vuoteen 1956 saakka. Hänet haudattiin Vallentunaan Ruotsiin. Johan Amos Comenius
Comeniuksen toiminta Ruotsin koulun hyväksi 1640-luvulla oli merkittävä aika Suomelle, koska vuonna 1664 Johannes Gezelius valittiin Turun hiippakunnan piispaksi. Gezelius oli käytännön pedagogi ja uudistaja, joka tehokkaasti sovelsi ja toteutti Comeniuksen pedagogisia aatteita hiippakunnassaan. Tässä hänta auttoi oma kirjapaino ja mittava kirjallisuuden kustannustoiminta, johon hän käytti myös suuren osan omista varoistaan. Kirjallisuuden painattamisessa ja levittämisessä piispa puuhaili elämänsä loppuun asti ja hänen kirjoittamiaan kirjoja luettiin vielä 1800-luvullakin ("Yxi paras Lasten Tawara" ja "Grammatica graeca"). Suomen kansanopetuksen isän kunnianimen Gezeliukselle antoivat jälkipolvet ja he muistavat hänet erityisesti paitsi kirjallisuudestaan, myös sisälukutaidon opetuksen aloittamisesta Suomessa, sekä edistyksellisen kansanopetuksen kehittämisestä. Gezelius muokkasi lähteitään omiin tarpeisiinsa. Yhteydet Comeniuksen didaktiikkaan, varsinkin "Opera didactica omniaan" ovat selvät teosten esipuheissa, sekä hänen hiippakuntaa varten laatimissaan säädöksissä. Comeniuslaisuus ilmenee selvästi hiippakunnan koulujärjestyksessä "Methodus informandi" (Opetuksen menetelmä, 1683), jossa Gezelius hahmottelee kiinteisiin kouluihin perustuvan kansanopetuksen, jonka opetusohjelma oli aikaan nähden yllättävän laaja sisältäen lukutaidon oppimisen lisäksi myös kirjoitusta ja aritmetiikkaa. Triviaalikoulujen ja kaupunkipedagogioiden keskeiseksi teokseksi Gezelius otti kuvitetun "Orbis sensualium pictus" oppikirjan, jonka rakenne oli laadittu pansofisten periaatteiden mukaan esittämään maailman kokonaisuutta. Yliopisto-oppikirjansa "Encyclopaedia synoptica" (1672), joka oli filosofisten tieteenalojen yleiskatsaus, pedagogisen idean Gezelius tulkitsee hyödyntämällä Comeniuksen "Didactca magna" -teoksessa käyttämiä kielikuvia. Quintus Caecilius Metellus Numidicus
Quintus Caecilius Metellus Numidicus (noin 160 eaa. – 91 eaa.) oli Rooman senaatin konservatiivisen siiven edustaja ja Gaius Mariuksen vastustaja. Vuonna 109 eaa. hänet valittiin konsuliksi ja Rooman joukkojen ylipääliköksi Numidiaan, Jugurthan sotaan, kunnes Marius otti hänen paikkansa. Vuonna 102 eaa. hänestä tuli kensori. Kensorina hän vastusti edelleen Mariusta ja yritti saada Mariuksen tukijan, Saturninuksen pois senaatista, kuitenkaan siinä onnistumatta. Lopulta, poliittisten vastustajiensa painostuksesta, hän joutui vetäytymään politiikasta ja siirtymään omaehtoiseen maanpakoon. Metellus pääsi palaamaan Roomaan vuonna 99 eaa. Viimeiset vuotensa Metellus vietti poissa julkisuudesta. Ciceron keräämien aikalaishuhujen mukaan Metellus kuoli myrkytettynä vuonna 91 eaa. Matthias Hallenius
Matthias Hallenius (1699–1748) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän oli vuodesta 1737 Turun akatemian heprean ja kreikan kielten dosentti, jumaluusopin apulainen vuodesta 1738. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1737 oli "De Borea-Fennica", ja siinä hän esitti gootin kielestä sanoja, joilla on muoto- ja merkitysvastineet suomen kielessä. Halleniuksen rinnastuksista useimmat pitävät paikkansa. Hänellä oli kuitenkin aikakauden yleisiä näkemyksiä muun muassa siitä, että gootit olisivat germaanistunut suomalainen kansa ja että heprea on suomen kantakieli sekä että muun muassa saamen kieli, viro ja slaavilaiset kielet polveutuvat suomen kielestä. Mons Somby
Mons Aslaksen Somby (13. helmikuuta 1825 Koutokeino- 14. lokakuuta 1854) oli eräs Koutokeinon kansannousun johtajista. Somby kuului radikaaliin lestadiolaiseen Koutokeinon hurmos-liikeeseen. Kuten kapinan toinen johtaja Aslak Hætta, Sombykin oli pitkään pidätettynä vuoden 1851 kesällä tapahtuneesta yhteenotosta. Hän kannatti innokaasti kapinan aloittamista ja hänen ideansa oli sytyttää kapinan aikana kuolleen viinakauppiaan talo tuleen. Aslak Hættan tavoin hänet tuomittiin kuolemaan 14. lokakuuta 1854. Konstantinus Suuri
Konstantinus haudattiin Pyhien Apostolien kirkossa (Apostoleion) todennäköisesti osin säilyneeseen porfyyrisarkofagiin. Piispan hautajaissanat Konstantinukselle lausuttiin sittemmin yli tuhannen vuoden ajan Bysantin keisarien hautajaisissa:
Konstantinuksen kuollessa vuonna 337 hänen kolme poikaansa Konstantinus II, Constans ja Constantius II jakoivat isänsä valtakunnan hallinnan. Konstantinus II sai Gallian, Britannian ja Hispanian hallittavakseen. Alaikäinen Constans sai hallittavakseen Italian, African ja Illyrian, mutta Konstantinus II nimitettiin hänen holhoojakseen. Constantius II sai puolestaan valtakunnan itäosat hallittavakseen. Constansin tullessa täysi-ikäiseksi vuonna 340 Konstantinus II ei kuitenkaan halunnut luopua veljelleen kuuluvista alueista vaan hyökkäsi veljeään vastaan. Constans kukisti veljensä taistelussa ja otti haltuunsa koko valtakunnan länsiosan. Constans kaatui kuitenkin taistelussa usurpaattori Magnentiusta vastaan. Constantius II kukisti kuitenkin Magnentiuksen ja hallitsi tämän jälkeen valtakuntaa yksin kuolemaansa asti.
Constantius II:n jälkeen keisariksi nousi Konstantinus Suuren puoliveljen poika Julianus, joka tunnetaan parhaiten siitä, että hän yritti elvyttää vanhoja pakanakultteja. Julianuksesta tuli Konstantinuksen perustaman hallitsijasuvun viimeinen jäsen. Fredrik VIII
Vuonna 1912 Fredrik oli ollut lomalla Nizzassa ja pysähtyi Hampuriin, jossa hän asui inkognito hotelli Hamburger Hoffissa. Illalla hän lähti tuntemattomana kävelylle Jungfernstiegelle, jossa hän sai yllättäen heikkokohtauksen. Hän vaipui puistonpenkille, josta eräs poliisi löysi ja vei hänet Hafenin sairaalaan, jossa kuningas kuoli. Sairaalassa Fredrikin kuolinsyyksi todetiin halvauskohtaus. Hänet haudattiin Roskilden katedraaliin Kööpenhaminaan. Johan Paulinus
Johan Paulinus, nimi 1690 tapahtuneen aateloinnin jälkeen Johannes Pauli á Lillienstedt (14. kesäkuuta 1655 Pori – 26. syyskuuta 1732 Diwitz, Pommeri) oli suomalaissyntyinen kreivi, valtaneuvos ja maaherra. Hänet tunnetaan hänen 22-vuotiaana maaliskuussa 1678 Uppsalassa pitämästään kreikankielisestä ylistyspuheesta "Magnus Principatus Finlandia, epico carmine depicta" (Oraatio Suomen Suurruhtinaskunnan ylistykseksi). Katolinen kirkko Suomessa
Legendan mukaan Piispa Henrik osallistui Ruotsin kuninkaan Eerik Pyhän järjestämään ristiretkeen Suomeen vuonna 1156 ja jäi sen jälkeen maahan. Pyhä Henrik koki marttyyrikuoleman, kansanrunon mukaan Lallin kirveeniskun seurauksena Köyliönjärven jäällä. Hänen maalliset jäännöksensä siirrettiin 18. kesäkuuta 1300 Turun tuomiokirkkoon. Jo tätä ennen, vuonna 1229, paavi antoi luvan siirtää Suomen piispanistuin. Tämän otaksutaan tarkoittaneen siirtoa Nousiaisista Koroisille. Arkeologiset kaivaukset ovat osoittaneet, että Koroistenniemelle on rakennettu kivikirkko ja kaksi kolmikerroksista kivirakennusta. Kahta muuta rakennusta nimitetään piispan palatsiksi ja puolustustorniksi. Kirkosta ja sen pohjoispuolelta on löydetty 300 hautaa. Kirkkoon on haudattu kolme 1200-luvulla elänyttä piispaa. Viimeisin heistä oli piispa Catillus. Maankohoamisen myötä suurempi kauppapaikka kasvoi nykyisen Turun tuomiokirkon kohdalle, ja vuonna 1290 myös piispanistuin siirrettiin sinne. Koroisten kirkko toimi vielä 1300-luvulla piispan toisena asuntona, kunnes vitaaliveljet tuhosivat sen vuonna 1396. Koroistenniemellä on nykyään nähtävissä 1200-luvun piispankirkon kiviperustuksia. Karl Heinrich Bergius
Bergius palveli Preussin armeijan ratsuväessä Napoleonin sodissa, ja hänelle myönnettiin rautaristi. Myöhemmin hän opiskeli farmasiaa Berliinissä. Täällä hän kiinnostui kasvitieteestä ja perehtyi siihen Martin Lichtensteinin johdolla Berliinin Eläinmuseossa. Lichtenstein rohkaisi häntä lähtemään Etelä-Afrikkaan Kapmaahan. Bergius saapui Kapkaupunkiin 1815 toimiakseen apteekkarin apulaisena ja kerätäkseen näytteitä Eläinmuseolle. Hän kuoli tuberkuloosiin tammikuussa 1818. Henrik Johan Gummerus
Gummeruksen vanhemmat olivat komministeri Henrik Gummerus vanhempi ja Johanna Bäcksten. Hän valmistui papiksi 1799 ja toimi Suomen sodan alkaessa apulaisena Ahvenanmaalla Finströmissä. Siellä hän liittyi nimismies Erik Arénin toveriksi vapauttamaan ahvenanmaalaisia venäläisistä. Hänen johdollaan noin 450 kalastajaa ja talopoikaa kävi 10. toukokuuta 1808 parituntisen taistelun Kumlingessa samansuuruisen venäläisjoukon kanssa. Gummerus onnistui miehineen vangitsemaan venäläiset, jotka vietiin Tukholmaan. Palkkioksi teostaan hän sai Miekkatähdistön nauhassa kannettavan mitalin ja hovisaarnaajan arvon. Gummerus toimi sitten Ahvenanmaalla olevien joukkojen sotarovastina, mutta muutti 1810 Ruotsiin ja tuli 1812 Högbyn kirkkoherraksi Öölantiin, jonne hänet on haudattu. Ludwig van Beethovenin elämäkerta
24. maaliskuuta 1827 Beethoven vaipui koomaan ja kuoli kaksi päivää myöhemmin. Kerrotaan, että ulkona riehuneen lumimyrskyn keskellä välähti yhtäkkiä salama ja kuului voimakasta jyrinää. Tällöin Beethoven avasi silmänsä, kohotti nyrkkiin puristetun oikean kätensä, laski sen jälleen vuoteelle ja menehtyi pian sen jälkeen. Tällaiset romanttiset tarinat säveltäjän kuolemasta olivat tyypillisiä 1800-luvulla, jolloin luovien ihmisten koko elämän ja vielä kuolemankin nähtiin heijastelevan epätavallisuutta ja neroutta. Beethovenin kuolinaamuna hänen vaatekaappinsa salalokerosta löytyivät Heiligenstadtin testamentti, kirje Kuolemattomalle rakastetulle ja useita naisten muotokuvia. Testamentissaan hän määräsi Karlin ainoaksi perillisekseen. Beethovenin viimeiset kirjoittamat rivit, joissa hän nimitti Karlia serkukseen, kuuluivat seuraavasti: Krzysztof Komeda
Krzysztof Komeda (alk. Krzysztof Trzciński; 8. huhtikuuta 1931 Poznań – 23. huhtikuuta 1969 Varsova) oli puolalainen elokuvasäveltäjä ja jazzpianisti. Hän sävelsi musiikin Roman Polańskin elokuviin "Rosemaryn painajainen", "Veitsi vedessä" ja "Umpikuja". Komedan jazzyhtyeet olivat merkittävimpiä 1960-luvun eurooppalaisia jazzkokoonpanoja. Yhtyeissä soittivat muun muassa Zbigniew Namysłowski, Tomasz Stańko ja Michał Urbaniak. Wilhelm Hemprich
Marraskuussa 1824 he purjehtivat Punaisenmeren rannikkoa pitkin ja tutustuivat muun muassa Jeddaan. Lopulta he päätyivät Massawaan Eritreaan tarkoituksenaan nousta Etiopian ylängölle. Hemprich kuitenkin kuoli kuumetautiin Massawassa, ja Ehrenberg hautasi hänet Toalulin saarelle. Ehrenberg matkusti takaisin Eurooppaan ja julkaisi vuonna 1828 "Symbolae Physicae" -nimisen yhteenvedon heidän tutkimuksistaan, molempien nimellä. Tutkimusmatkan näytekokoelma sijoitettiin Berliinin museoon, ja se käsitti 46 000 kasvinäytettä 3000:sta lajista ja 34 000 eläinnäytettä 4000:sta lajista. Kokoelmassa oli runsaasti tieteelle uusia lajeja. Commodus
Kun Marcus Aurelius kuoli 17. maaliskuuta 180 sotaretkellä germaaneja vastaan, Commoduksesta tuli Rooman keisari ja hän omaksui uuden nimen Marcus Aurelius Commodus Antoninus. Hän kuitenkin luopui isänsä valloitusretkistä, vaikka hän pitikin Roomassa triumfin, jonka aikana hän tarinan mukaan jatkuvasti suuteli vaunuissaan ollutta orjaa. Samana iltana hän teki kierroksen Rooman kaupungin ilotaloissa. Michał Kleofas Ogiński
Loppuvuosina Ogiński kaipasi perhettään ja hän oli pitänyt säännöllistä kirjeyhteyttä Ameliaan sekä Ireneusziin. Vuonna 1827 hän kirjoitti ensi kertaa myös Emmalle, joka muutti miehineen Italiaan alkuvuodesta 1833. Syyskuussa säveltäjä sai nähdä ainakin yhden lapsenlapsistaan, Emman Helena-tyttären. Sukutarinan mukaan Ogiński murhattiin huvilansa terassilla Firenzessä 1833, mutta tarinaa ei ole voitu osoittaa todeksi. Andrzej Zaluskin mukaan Ogiński sairastui ja kuoli lokakuussa vähemmän dramaattisesti ja suhteellisen kivuttomasti, kun otetaan huomioon hänen aiempi kihtisairautensa. Hänen hautansa sijaitsee Capella del Santissimossa Santa Crocen kirkossa, jonne hänen vaimonsa pystytti myös marmorisen hautamuistomerkin. (Eräiden lähteiden mukaan tosin Ogińskin hauta olisi Firenzen Santa Maria Novella -kirkossa.) Johan Amos Comenius
Johan Amos Comenius ( , , , ) (28. maaliskuuta 1592 – 15. marraskuuta 1670) oli tšekkiläinen kasvatusajattelija, teologi, opettaja, filosofi, kasvattaja ja kirjailija. Itseään hän piti etenkin teologina, vaikka jälkimaailma on oppinut tuntemaan hänet enemmän pedagogina, kasvatusajattelijana ja koulujen uudistajana. Jussi Reinikainen
Lähes 81-vuotiaaksi elänyt Jääkäri-Jussi oli yksi viimeisistä Suomen kalterijääkäreistä. Nämä olivat aikaisemmin keskusteluissaan sopineet, että jokainen, joka keksii ja haluaa, jättää jälkeensä jonkinlaisen muiston jääkäriaatteesta. Jääkäri-Jussi rakensi omalle maalleen Iivanansaareen hautakammion, mikä on kopio hänen muinaisesta vankisellistään Špalernajan vankilassa. Reinikainen sanoi vihkiäispuheessaan kammion tulevan symboloimaan koko maanpuolustusaatetta, jonka eräs alkumuoto jääkäriliike oli. Kammioon liittyy myös saman järven mantereenpuoleisella rannalla oleva Simpeleen reserviupseerikerhon maja, Junkkarikämppä, johon tarvittavan maa-alan Reinikainen lahjoitti ja tuki voimakkaasti myös itse majan rakentamista. Stefanus IX
Stefanus osoitti suurta tarmoa gregoriaanisen reformin toteuttamisessa selibaattilupauksen suhteen ja loi suurimittaisia suunnitelmia normannien häätämiseksi Italiasta ja veljensä nostamiseksi keisariksi. Tämä suunnitelma jäi toteutumatta, kun hän sairastui vakavasti eikä täysin toipunut sairaudesta. Hän kuoli Firenzessä 29. maaliskuuta 1058. Hänen jälkeensä paaviksi tuli Benedictus X, joka julistettiin vastapaaviksi ja jonka Nikolaus II pian syrjäytti. John Cade
John Frederick Joseph Cade (8. tammikuuta 1912 – 16. marraskuuta 1980) oli australialainen psykiatri, jonka suurin saavutus oli litiumin innovointi. Cade aloitti tutkimuksensa ruiskuttamalla maanisten potilaiden virtsaa kaniineihin. Tohtori Cade keksi ruiskuttaa kaniineihin yksinomaan litiumia, mikä teki ne uneliaiksi sekä passiivisiksi. Joachim Jungius
Joachim Jungius (s. 22. lokakuuta 1587 Lyypekki, k. 23. syyskuuta 1657 Hampuri) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi. Jungius oli 1600-luvun merkittävimpiä tieteen ja Baconilaisen (vaikkakin puolusti matemaattista metodia luonnontieteissä) empirismin puolestapuhujia. Robert Capa
Capa liittyi 25. toukokuuta Time-lehden John Mecklinin kanssa ryhmään, jonka tarkoituksena oli tuhota kaksi Punaisenjoen suistossa sijaitsevaa pientä etuvartioasemaa. Ranskalaisten saattue joutui pysähtymään useita kertoja tiesulkujen ja tulituksen takia. Erään pysähdyksen aikana Capa päätti ottaa kuvia korkeassa heinikossa etenevästä joukosta. Lähtiessään ylittämään tien ja penkereen välistä aluetta hän astui maamiinaan. Capan vasen jalka silpoutui, ja hän sai pahan haavan rintaansa. Muutaman minuutin päästä paikalle saapui ranskalainen lääkintämies, joka totesi tilanteen toivottomaksi. Capa nostettiin kuitenkin paareilla ambulanssiin ja vietiin läheiseen kaupunkiin, jossa vietnamilaislääkäri totesi hänet kuolleeksi. Johan Cajanus
Johan Andreae (Juhana) Cajanus vanhempi (19. joulukuuta 1626 Paltamo – 13. toukokuuta 1703 Paltamo) oli Paltamon kirkkoherra ja suomalaisen kansanperinteen tallentaja. Cajanus oli ankaran kirkkokurin ylläpitäjä ja häntä kutsuttiin sen vuoksi Kainuun kansan keskuudessa "Lylyhampaaksi". Cajanus käytti ensimmäisenä "Kainuu" nimeä nykyisestä Kainuun maakunnasta vuonna 1663 kirjoittamassaan Paltamon pitäjänkertomuksessa. Constantius II
Constantius joutui 350-luvun loppupuolella jälleen taistelemaan ulkoisia vihollisia vastaan, ensin Tonavan rintamalla ja sitten jälleen Persian vastaisella rajalla, jossa Shapur II:lla oli jälleen valloitusaikeita. Ollessaan idässä keskittymässä Persian vastaisiin operaatioihin, sai Constantius tiedon, että Julianus oli Germaniassa julistautunut keisariksi. Constantius lähti kohti Germaniaa kukistaakseen petollisen serkkunsa, mutta kuoli matkalla kuumetautiin. Johan Amos Comenius
Comenius sai paljon kutsuja eri puolilta, ja myös Ranskassa oltiin kiinnostuneita hänen ajatuksistaan. Comenius tapasi filosofi René Descartesin, joka oli varsin eri kannoilla teologian ja filosofian välisissä suhteissa pitäen nämä alueet tarkasti erillään toisistaan. Comenius ei hyväksynyt myöskään Descartesin väitettä, jonka mukaan eläimet ovat täysin tunnottomia ja vaistonvaraisia olentoja. Comenius vastasi myönteisesti ruotsalaisten esittämään kutsuun ja matkusti Norrköpingiin Ruotsiin keskustellen koulunuudistusasiasta kansleri Axel Oxenstiernan kanssa, joka oli varsin hyvin perillä koulua ja kasvatusta koskevista kysymyksistä, vaikka suhtautuikin varsin kriittisesti pansofiaan. Comeniuksen tukija Ruotsissa oli rikas teollisuusmies, Louis de Geer, joka rahoitti hänen toimintaansa ja jolta Comenius toivoi ruotsalaisilta apua tšekkiläisille veljilleen uskonvapauden asioissa. Comeniuksen sai tehtäväkseen laatia oppikirjoja kouluille, joka liittyi parhaillaan käynnissä olevaan koulunuudistukseen. Hänen toimipaikakseen osoitettiin Elbingin kaupunki, joka kuului Ruotsin Itämeren takaisiin alueisiin. Alkoi varsin raskas kuuden vuoden jakso, sillä Comeniuksen mielessä oppikirjatyön lisäksi kehkeytyi suuri pansofinen haave ihmiskunnan johtamisesta rauhan tilaan. Suunnitelman hän puki seitsenosaisen teoksen muotoon, jolle antoi nimen "De rerum humanarum emendatione consultatio cathoica" (Yleinen neuvottelu inhimillisten asioiden parantamisesta). Tästä idealismista ruotsalaiset eivät olleet kiinnostuneita ja koska Comenius vielä osallistui Thornin uskonnollisia ristiriitoja sovitteleviin neuvotteluihin (1645), alkoivat välit Comeniukseen viiletä ja lopulta Oxestierna tahtoi toteuttaa ruotsalaisen koulunuudistuksen vanhan suunnitelman pohjalta. Comenius tunsi työnsä valuneen hukkaan, vaikka tältä ajalta on peräisin eräs hänen didaktisen osaamisensa merkittävimpiä teoksia "Methodus linguarum novissima" (Kielten uusin menetelmä). Comenius-puutarha
Comenius-puutarha () on yleisölle avoin puutarha Berliinissä, Neuköllnin kaupunginosassa, lähellä entisen Böhmisch-Rixdorfin kylän keskustaa. Puutarhan ylläpitäjä on yhdistys nimeltä "Förderkreis Böhmisches Dorf in Berlin-Neukölln e. V.", jota tukee Berliinin osavaltio. Puutarhan suojelijoita ovat Prahan ylipormestari ja Berliinin hallitseva pormestari. Theodor von Heuglin
Von Heuglin palasi Eurooppaan loppuvuodesta 1864. Vuosina 1870 ja 1871 hän suoritti useita matkoja Huippuvuorille ja Novaja Zemljalle. 1875 hän matkusti jälleen Koillis-Afrikkaan, Beniin, Ameriin ja Pohjois-Abessiniaan. Hän oli suunnittelemassa tutkimusretkeä Sokotran saarelle, kun hän kuoli Stuttgartissa. Jacob Hübner
Jacob Hübner (20. kesäkuuta 1761 – 13. syyskuuta 1826) oli saksalainen hyönteistieteilijä. Hänen pääteoksensa "Sammlung Europäischer Schmetterlinge" oli alan perusteos, jossa on kuvattu 2627 eurooppalaista perhoslajia. Teoksessa on perhoset ja niiden toukat on esitelty yksityiskohtaisin värikuvin, jotka Hübner maalasi elävästä mallista korostaen niitä piirteitä, jotka ovat tärkeitä lajien tunnistamisen kannalta. Hypatius
Hypatiuksen mieliala koheni, kun hän sai kuulla huhun, että Justinianus olisi paennut Konstantinopolista. Todellisuudessa Justinianuksen hermot olivat kyllä melkein pettäneet, mutta Theodora oli saanut hänet jäämään kaupunkiin. Justinianus antoi hänelle uskollisille Belisariukselle ja Mundukselle, jotka sattumalta olivat kaupungissa, käskyn kukistaa kapinan. Justinianukselle uskolliset joukot hyökkäsivät kapinallisten kimppuun, ja kerrotaan, että 30 000 henkilöä menetti henkensä Hippodromissa tuona päivänä. Sotilaat tunkeutuivat keisarilliseen aitioon, vangitsivat Hypatiuksen ja veivät hänet ja Pompeiuksen keisarin eteen. Justinianus olisi halunnut armahtaa Hypatiuksen, mutta keisarinna Theodora vaati hänen teloittamistaan. Hypatius ja Pompeius teloitettiin seuraavana päivänä (19. tammikuuta), minkä jälkeen Hypatiuksen ruumis heitettiin Bosporiin. Ruumiin rantauduttua Justinianus määräsi, että se haudattaisiin Hypatiuksen sukulaisten kanssa Pyhän Mauran kirkkoon. Tiedetään kuitenkin, että Hypatiukselle valmistettiin kenotafi, mikä viittaisi siihen, ettei hänen ruumistaan löydetty. Homeros
Nämä kertomukset koottiin hellenistisen ajan Aleksandriassa joukoksi "Homeroksen elämä" -nimisiä teoksia. Lisäksi tunnettiin runoelma nimeltä "Homeroksen ja Hesiodoksen kilpa". Yleisimmän version mukaan Homeros oli syntyisin joko Joonian Smyrnasta, Vähästä-Aasiasta, tai Khioksen saarelta, ja hän kuoli Ioksen saarella Kykladeilla. "Homēreōn" oli Ioksella erään kuukauden nimenä. Yhteys Smyrnaan vaikuttaa olevan peräisin legendasta, jonka mukaan Homeroksen alkuperäinen nimi oli Melesigenes, "Meles-joella syntynyt". Runojen sisäinen todistusaineisto tukee yhteyttä jonkin verran: paikannimet ja maantieteelliset yksityiskohdat osoittavat alueen tuntemusta, ja monet vertaukset herättävät mielikuvia paikallisista näkymistä. Scondia illustrata
Scondia illustrata (alaotsikoltaan Seu Chronologia de Rebus Scondi, Hoc Est, Sueci, Dani, Norvegi, Atque Una Islandi, Gronlandi Que, Tam Ecclesiasticis Quam Politicis) on historioitsija Johannes Messeniuksen 15-osainen Ruotsin historia, jonka hän kirjoitti 1616–1636 ollessaan maanpetturuuden vuoksi vangittuna Kajaanin linnassa. Messenius kuoli marraskuussa 1636, ja teoksen julkaisi yli 60 vuotta myöhemmin vuosina 1700–1705 ruotsalainen antikvaari ja historiantutkija Johan Peringskiöld. Se painettiin Olof Enaeuksen kirjapainossa Tukholmassa. Johan Wallenius
Johan Wallenius (1698–1746) oli suomalainen teologian tohtori ja Turun akatemian logiikan ja metafysiikan professori. Kun piispa Jonas Fahlenius pakeni pikkuvihan aikana Ruotsiin Wallenius toimi piispan sijaisena. Johan Fredrik Wallenius
Johan Fredrik Wallenius kuoli Turussa naimattomana vesipöhöön 12. tammikuuta 1836 ja haudattiin 27. tammikuuta 1836. Johann Schobert
Johann Schobert (n. 1720 – 28. elokuuta 1767) oli saksalainen säveltäjä ja klavikordisti. Hänen syntymäpaikastaan ei ole varmuutta, mutta hän eli elämänsä viimeiset seitsemän vuotta Pariisissa. Schobertin tuotanto koostuu pääosin sonaateista klavikordille. Schobert kuoli Pariisissa vuonna 1767 syötyään myrkyllisiä sieniä. Häntä kyllä varoitettiin niistä mutta hän ei uskonut että ne olivat myrkyllisiä ja sai muutkin uskomaan että ne ovat syötäviä. He söivät niistä valmistetun aterian kohtalokkain seurauksin. Hänen poikansa, piika ja neljä ystäväänsä kuolivat sienimyrkytykseen. Måns Hedström
Måns Erik Hedström (26. lokakuuta 1943 Helsinki – 21. elokuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen teatterilavastaja, pukusuunnittelija ja graafikko. Koulutukseltaan hän oli sisustusarkkitehti. Hän oli yksi Kom-teatterin perustajista ja vaikutti suuresti teatterin alkuaikojen visuaaliseen ilmeeseen. Hänet tunnetaan myös erityisesti Love Records -yhtiölle suunnittelemistaan äänilevynkansista.