Milloin Martemjan Rjutin kuoli?
Martemjan Rjutin
Martemjan Rjutin (, 13. helmikuuta 1890 Verhneje Rjutino, Ust-Udinskin alue, Irkutskin kuvernementti – 10. tammikuuta 1937 Moskova) oli venäläinen/neuvostoliittolainen bolsevikki. Hän oli pitkän linjan puoluetyöntekijä ja viimeisiä julkisesti Stalinia vastaan nousseita henkilöitä Neuvostoliitossa. Hänet teloitettiin "suuren puhdistuksen" aikana ja rehabilitoitiin vasta 1988. Martemjan Rjutin
OGPU julisti tuomiot 11. lokakuuta. Rjutin tuomittiin 10 vuodeksi, ja hän vietti neljä vuotta ankarissa erityisvankiloissa Verhneje Uralskissa ja Suzdalissa. 1936 Stalin määräsi Rjutinin tuotavaksi Moskovaan. Rjutin kieltäytyi matkustamasta, joten hänet tuotiin väkivalloin tarkoin vartioidussa erikoisvaunussa. Häntä syytettiin terrorismista. (Vaksberg 1990, s. 62 - 63.) Tarkoitus oli ilmeisesti käyttää häntä tulevassa näytösoikeudenkäynnissä, mutta hän oli ainoa, joka kieltäytyi todistamasta itseään tai muita vastaan. Kun häneltä ei kiduttamallakaan saatu haluttuja lausuntoja, hänet tuomittiin kuolemaan 13. tammikuuta 1937 ja ammuttiin samana päivänä. (Radzinski 2001, s. 366 - 367.)
Mukdenin välikohtaus
Qing-dynastian luhistuttua vuonna 1912 maata hallitsivat paikalliset sotaherrat. 1920-luvulle tultaessa yksi heistä voimakkaimmista oli Mantšuriaa 100 000:n miehen hyvin varustetun Fengtian-armeijansa kautta hallinnut Zhang Zhuolin. Japanin Etelä-Mantšurian rautatietä turvaamassa oli noin 10 000 Guandong-armeijan sotilasta. Monet tämän armeijan upseereista halusivat sytyttää sodan Kiinaa vastaan ja liittää Mantšurian Japaniin samaan tapaan, kuin Korealle oli käynyt vuonna 1910. Monien japanilaisten mukaan Japanin tuli johtaa Aasiaa länttä vastaan ja Mantšurian hallintaa pidettiin välttämättömänä näille suunnitelmille. 4. kesäkuuta 1926 Zhang Zhuolinia kuljettaneen junan alla räjähti erään japanilaisen upseerin asettama pommi ja Zhang sai surmansa. Kansallismielistä hallitusta Nanjingissa johtanut Tšiang Kai-šek ei kuitenkaan ryhtynyt Japanin vastaisiin toimiin, kuten pommin asettajat olivat toivoneet. Valtaan Mantšuriassa nousi Zhangin poika Zhang Xueliang, joka oli uskollinen kansallismieliselle hallitukselle ja toi alueen näin sen vähintään nimellisen vallan alle joulukuussa 1928. Martemjan Rjutin
Moskovassa Rjutin työskenteli puoluekomitean agitprop-osaston hoitajana ja pääsi seuraamaan läheltä puolueen sisäpiirin valtataisteluja. Aluksi hän piti tärkeimpänä tehtävänä taistelua puolueen päälinjan puolesta oppositioryhmittymiä vastaan ja rivien yhtenäistämistä. (Starkov 1992, s. 11.) Martemjan Rjutin
Seuraavaksi Rjutin matkusti keskuskomitean määräyksestä Donin-Rostoviin, missä hänestä tuli puolueen Kaakkoisbyroon agitprop-osaston hoitaja ja ”Sovetski jug”-lehden (’Neuvostoetelä’) päätoimittaja. Tammikuussa 1923 Rjutinista tehtiin myös puolueen aluekomitean sihteeri Kaakkoisen alueen rajalla sijaitsevaan Dagestaniin. Hän edusti Dagestania VKP(b):n 12. edustajakokouksessa huhtikuussa 1923. (Starkov 1992, s. 11.) Neuvostoliittolaisten lentäjien muistolaatta Rutumissa
Onnettomuudessa kuolivat: päälentäjä yliluutnantti (vanhempi luutnantti) A. I. Panfilov (1908), suunnistaja G. S. Boloboško (1906), lentoinsinööri A. G. Gainutdinov (1911), apulaislentoinsinööri V. E. Tjuškin (1910), pommittaja- ja nokka-ampuja luutnantti I. V. Šatrov (1914). Myöhemmin turmasta saamiinsa vammoihin kuoli radisti kersantti V. I. Stanevski (1920). Georges Couthon
Couthonin tuhon sinetöi lopulta Robespierren triumviraatin herättämä pelko muiden poliittisten johtajien keskuudessa. Jakobiiniklubin kokouksessa 21. heinäkuuta 1794 Couthon vaati puhdistamaan kansalliskonventista ”neljä tai viisi rikollista”, minkä jälkeen henkensä edestä pelänneet Collot d’Herbois, Jean Nicolas Billaud-Varenne ja Jean-Lambert Tallien päättivät ottaa riskin ja kukistaa Robespierren. Niin sanotun thermidorin vallankaappauksen yhteydessä 27. heinäkuuta Robespierre, Couthon ja Saint-Just määrättiin vangittaviksi. Heidän ollessaan piiritettyinä Pariisin kaupungintalolla Couthon yritti itsemurhaa, mutta jäi täpärästi henkiin vielä sen jälkeenkin kun vihainen väkijoukko oli paiskannut hänet kadulle ja pahoinpidellyt häntä siellä. Hänet teloitettiin seuraavana päivänä giljotiinillä yhdessä Robespierren, Saint-Justin ja 19 muun henkilön kanssa. Couthon kannettiin giljotiiniin ensimmäisenä. Arthas Menethil
Juuri ennen Kolmatta sotaa Arthas on lähetetty suojelemaan örkkien hyökkäyksen kohteeksi joutunutta Strahnbradin kylää, mutta heidän saapuessaan paikalle suurin osa asukkaista on jo tapettu. Tapettuaan heidän johtajansa ja suuren osan Blackrock-klaanin örkeistä Arthas saa uuden tehtävän tutkia Lordaeronin pohjoisosissa leviävää ruttoa, joka muuttaa tappamansa ihmiset epäkuolleiksi. Matkan varrella hän tapaa taas Jaina Proudmooren ja he alkavat yhdessä selvittää salaperäisen ruton arvoitusta. Paljastuu, että sitä levittää pahaenteinen Cult of the Damned, joka on Lich-kuninkaan komennossa. Arthas tappaa heidän johtajansa Kel'Thuzadin ja alkaa jahdata toista ruton levittäjää, dreadlordia nimeltä Mal'Ganis. Arthas löytää hänet Stratholmen kaupungista, jossa hän on tartuttanut kaikkiin asukkaisiin ruton ja he ovat muuttumassa epäkuolleiksi. Arthas raivostuu tästä ja tappaa kaikki asukkaat ja polttaa Stratholmen kaupungin estääkseen ruttoa leviämästä, samalla kun Mal'ganis yrittää varastaa näiden sieluja onnistumatta siinä. Mal'Ganis pakenee paikalta ja haastaa Arthasia seuraamaan häntä Northrendiin. Mihail Lermontov
Vänrikki Lermontovin vitsien kohteena ollut majuri Nikolai S. Martynov haastoi hänet kaksintaisteluun, joka käytiin 27. heinäkuuta 1841 Mašukvuoren juurella Pjatigorskissa Kaukasiassa. Lermontov kuoli Martynovin ensimmäisestä laukauksesta. Martynovin kuulustelupöytäkirjan mukaan ei kaksintaistelun syynä ollut yksittäinen vitsi tai loukkaus, vaan päättäväinen kieltäytyminen niiden kertomisen lopettamisesta, jolloin Martynov ei nähnyt muuta kunniallista tapaa päättää asiaa kuin kaksintaistelu, joka käytiin 15 askeleen ottamisen jälkeen sekundanttien läsnä ollessa.. Valeri Rjumin
Valeri Viktorovitš Rjumin (, s. 16. elokuuta 1939 Komsomolsk-na-Amure, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen entinen kosmonautti. James Hutton
Royal Society of Edinburgh kutsui Huttonin vuonna 1784 pitämään kaksi luentoa teoriastaan. Ensimmäisen luennon piti 7. maaliskuuta 1785 sairastuneen Huttonin sijasta tämän ystävä Joseph Black. Toisen luennon Hutton piti itse 4. huhtikuuta. Todistaakseen teoriansa myös vastustajilleen Hutteon teki tmänä jälkeen monia matkoja tutkimaan kivimuodostelmia.
Royal Society of Edinburghissa pidetyt luennot ilmestyivat kirjallisessa muodossa vuonna 1788. Niissä ei esitetty Huttonin luentojen jälkeen löytämiään todisteita. Hän kirjoitti itse kaksiosaisen teoksen "Theory of the Earth", joka julkaistiin vuonna 1795. Kolmasosa oli osittain valmis Huttonin kuollessa vuonna 1797. Hänet haudattiin Greyfriars Kirkyardille. Arijoutsi
Heikki Sakari Marttila alias Arijoutsi (1. syyskuuta 1915 Lahti – 31. tammikuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen pakinoitsija ja kirjailija. Hän työskenteli aluksi kotkalaisessa "Etelä-Suomi"-lehdessä ja toimi vuosina 1942–1971 "Helsingin Sanomien" pakinoitsijana. Hän julkaisi myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää "Arijoutsin Pippuri" -pilalehteä. Arijoutsin pakinoita kuvittivat taiteilija Totti Noisniemi ja pilapiirtäjä Kari Suomalainen. Andranik Markarjan
Andranik Markarjan () (12. kesäkuuta 1951 Jerevan, Armenian SNT – 25. maaliskuuta 2007) oli armenialainen poliitikko ja maan pääministeri vuoden 2000 toukokuusta kuolemaansa asti. Markarjan nimitettiin pääministeriksi Sargsjanin veljesten jälkeen. Armenian republikaanipuoluetta edustanut Markarjan nousi ministeriksi 2. toukokuuta 2000 erotetun Aram Sargsjanin jälkeen. Tämä oli ehtinyt olla virassa runsaan puoli vuotta murhatun veljensä Vazgen Sargsjanin jälkeen. Armas Hutri
Hutrin vanhemmat olivat Tuomas Hutri ja Katri Saikkonen. Hän oli naimissa Mirjami Marttisen kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon. Hutri osallistui 17-vuotiaana talvisodassa Viipurin sk-piirin poikapataljoonassa Summan ja Äyräpään taisteluihin ja haavoittui vakavasti. Hän menetti tajuntansa neljäksi vuorokaudeksi ja sai sotasairaalassa herättyään kuulla, että hänen aivoissaan oli 16 sirpaletta, joita ei voitu poistaa, vaan ne jätettiin kapseloitumaan. Hutri kuntoutui jatkosotaan, jossa hän haavoittui vielä kahdesti, mutta lievemmin. Talvisodan vammat alkoivat ärtyä 1943 ja Hutri joutui neljäksi vuodeksi sairaalaan. Hän menetti puhe-, kirjoitus- ja lukemistaitonsa. Päästyään sotasairaalasta vuonna 1947 Hutri pyrki opiskelemaan Ateneumiin, jonne hän pääsi 1949 ja josta hän valmistui 1952. Hänelle myönnettiin professorin arvo vuonna 1976. Hutri piti kunnostamassaan maalaistalossa Perniössä vuosina 1999–2009 taiteilijatalo Pyynpivoa. Krtsanisin taistelu
Itä-Georgia eli Kartlin ja Kakhetin kuningaskunnat olivat olleet Persian vallassa vuodesta 1555. Kun Nadir Šah kuoli vuonna 1747, molemmat valtiot irtautuivat kuitenkin Persian hallinnasta ja yhdistyivät personaaliunionin kautta tarmokkaan kuninkaan Erekle II:n alaisuuteen vuonna 1762. Vuonna 1783 Erekle toi kuningaskuntansa Venäjän suojelukseen Georgijevskin sopimuksen myötä. Rajoitettu venäläinen sotajoukko, joka koostui kahdesta jalkaväkipataljoonasta ja jolla oli neljä tykkiä, saapui Tbilisiin vuonna 1784, mutta vedettiin takaisin georgialaisten kiihkeistä vastalauseista huolimatta vuonna 1787. Vaikka Erekle jäi oman onnensa nojaan, hän unelmoi edelleen vahvan ja yhtenäisen monarkian perustamisesta Venäjän suojeluksen avulla. Kuningaskuntaan liitettäisiin lopulta länsigeorgialainen Imeretin kuningaskunta ja osmaneille menetetyt maakunnat. Jure Francetic
Itsenäinen Kroatian valtio perustettiin 10. huhtikuuta vuonna 1941. Francetić nimitettiin valtion johtajan, "poglavnik" Ante Pavelićin henkivartioston johtajaksi. Hän kaipasi kuitenkin toiminnallisempaa virkaa ja perusti syyskuussa vuonna 1941 taisteluosasto Francetićin, joka tunnettiin paremmin nimellä Musta legioona. Musta legioona taisteli lähinnä Titon partisaaneja mutta myös četnikkejä vastaan. Se niitti nopeasti mainetta armottomuudellaan ja raakuudellaan. Francetić alkoi nopeasti kohota arvoasteikossa ja kesäkuussa 1942 hänet ylennettiin everstiksi. Martemjan Rjutin
Lokakuussa 1928 kommunistisen puolueen keskuskomitean orgbyroossa Rjutinia syytettiin oikeistopoikkeaman suosimisesta johtamassaan Krasnaja Presnjan piirissä ja hän puolestaan syytti Stalinia laittomuuksista. Muutamaa päivää myöhemmin Rjutin erotettiin siihenastisista tehtävistään. Vuonna 1929 hänet siirrettiin armeijan ”Krasnaja svezda”-lehden (’Punatähti’) päätoimittajaksi ja lähetettiin Siperiaan valvomaan kollektivisointia keskuskomitean nimissä. (Vaksberg 1989, s. 45; Serebrjakova 1997, s. 104.) Sergei Artjuhin
Sergei Jevgenjevitš Artjuhin (, 1. marraskuuta 1976 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 12. syyskuuta 2012 Moskova) oli venäläis-valkovenäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja Euroopan mestari. Hän paini pääasiassa 120 kilogramman painoluokassa. Armen Tahtadžjan
Armen Leonovitš Tahtadžjan (, ; 10. kesäkuuta 1910 Şuşa, Jelizavetpolin kuvernementti (Vuoristo-Karabah), Venäjän keisarikunta – 13. marraskuuta 2009 Pietari) oli neuvosto-armenialainen kasvitieteilijä. Hän tuli kansainvälisesti kuuluisaksi ”Tahtadžjanin järjestelmänä” tunnetulla siemenkasvien luokittelujärjestelmällään. Tahtadžjan myös kehitti laajalti käytössä olevan kasvimaantieteellisten alueiden jaottelun. Boris Maljutin
Boris Jevgenjevitš Maljutin (, 1883–1920) oli venäläinen shakkimestari. Bhutanin historia
Ngawang Namgyal kuoli vuonna 1651. Ja jotta Bhutan ei hajoaisi, hänen kuolemansa oli varjeltu salaisuus 54 vuotta. Hänen sanottiin hakeutuneen uskonnolliseen piilopaikkaan Bhutaniin, Sikkimiin tai Tiibetiin. Ngawang Namgyalia seurasivat vallassa hänen poikansa ja velipuolensa vuosina 1651 ja 1680. He aloittivat valtakautensa ollessaan vielä alaikäisiä, ja uskonnolliset ja siviilihallitsijat toimivat sijaishallitsijoina. He käyttivät harvoin valtaa omissa nimissään. Jatkuvuuden lisäämiseksi je khenpo ja druk desi kehittivät reinkarnaation käsitteen, jotta he pystyisivät säilyttämään valtansa jota he olivat kasvattaneet Ngawang Namgyalin aikana. Viimeinen hallitsija, joka miellettiin uudestisyntyneenä Ngawang Namgyalina, kuoli 1700-luvun puolivälissä. Kuitenkin shabdrungin puheen ja mielen uudestisyntyminen oli hyväksytty käsite 1900-luvulle saakka. O du lieber Augustin
Perimätiedon mukaan laulun olisi säveltänyt Wienissä vaikuttanut musikantti ja balladilaulaja Marx Augustin ("lieber Augustin", ”rakas Augustin”) vuoden 1679 ruttoepidemian aikana. Tarinan mukaan hän oli eräänä yönä sammunut humalaisena katuojaan, jolloin häntä luultiin erehdyksessä ruttoon kuolleeksi ja hänet heitettiin joukkohautaan, mutta hän pelastui soittamalla säkkipilliään kunnes hänet kuultiin ja autettiin ylös. Tämän jälkeen hän olisi sepittänyt tragikoomisen laulun kuvaamaan tapahtunutta. Todellisuudessa varhaisin tunnettu versio laulusta on kuitenkin vasta vuodelta 1800, joten todennäköisesti sen on tehnyt joku muu. Tarina Marx Augustinin vastoinkäymisestä yhdistettiin ensi kertaa tähän lauluun vasta vuonna 1865 julkaistussa kirjassa. Itse melodiaa on väitetty lauletun jo vuonna 1670 Kölnin karnevaaleilla. Mathilda Fogman
Laestadiuksen kuoltua vuonna 1861 Mathilda Fogman teki tiivistä yhteistyötä hänen oppilaansa ja seuraajansa Juhani Raattamaan kanssa. Tästä yhteydenpidosta on säilynyt runsaasti kirjeenvaihtoa. Raattamaan näkökyky oli heikentynyt, joten Fogman hoiti 1870- ja 1880-luvulla paitsi Raattamaan myös muiden Lapin vanhinten kirjeenvaihtoa lähes koko herätysliikkeen levinneisyysalueella. Fogman tulkitsi Raattamaalle ruotsinkielisten lehtien kirjoittelua lestadiolaisuudesta ja huolehti ruotsinkielisen herätysalueen yhteydenpidosta. Mario Moretti
Moretti osallistui Cagolin johtamaan operaatioon helmikuussa 1975, jolloin Curcio haettiin pois Casale Monferraton vankilasta. Juhlatunnelmaa ei kuitenkaan kestänyt kauan. Cagol sai surmansa tulitaistelussa karabinieereja vastaan 5. kesäkuuta. Curcio pidätettiin uudelleen 18. tammikuuta 1976 hänen oltuaan vapaalla jalalla 334 päivää. Saman vuoden maaliskuussa pidätettiin toinen Morettin lisäksi vapaalla jalalla ollut prikaatien johtokunnan ("Comitato Esecutivo") jäsen Giorgio Semeria. Prikaatien tavallisesti nelihenkistä johtokuntaa uusittiin, ja se koostui vuoden 1976 kesällä Morettia lukuun ottamatta henkilöistä, joista kukaan ei ollut osallistunut Chiavarin kokoukseen muutamaa vuotta aikaisemmin. Lauro Azzolini, Franco Bonisoli ja Rocco Micaletto olivat kaikki Morettia kokemattomampia ja käytännössä hän oli nyt Punaisten prikaatien johtaja. Ainoaksi mahdolliseksi haastajaksi nousi toinen Chiavarin kävijä ja entinen kommunistipuolueen jäsen Prospero Gallinari karatessaan Trevison vankilasta 2. tammikuuta 1977. Kreikan–Turkin sota (1919–1922)
Turkin Sivasin provinssin kuvernööri Ebubekir Hazim Tepeyran sanoi vuonna 1919 joukkomurhien olevan niin kauhistuttavia, että hänestä oli sietämätöntä raportoida niistä. Hän viittasi kreikkalaisiin Mustanmeren seudulla kohdistuneisiin vainoihin, ja virallisen laskelman mukaan keskusarmeija surmasi 11 181 kreikkalaista vuonna 1921 Nurettin Paššan määräyksestä. Nurettin Pašša tunnetaan myös Smyrnan arkkipiispa Krysostomoksen murhaajana. Muutamat Turkin parlamentin jäsenet vaativat hänelle kuolemantuomiota, ja hän joutuikin syytteeseen, mutta oikeudenkäynti keskeytettiin myöhemmin Mustafa Kemalin puututtua asiaan. Taner Akçam kirjoitti, että erään sanomalehden mukaan Nurettin Pašša oli ehdottanut Anatolian koko kreikkalais- ja armenialaisväestön surmaamista, minkä ehdotuksen Mustafa Kemal hylkäsi. Viktor Ambarzumjan
Viktor Ambarzumjan (; 18. syyskuuta 1908 Tbilisi, Georgia – 12. elokuuta 1996 Byurakan) oli armenialainen tähtitieteilijä ja astrofyysikko. Hän oli eräs teoreettisen astrofysiikan edelläkävijöistä. Ambarzumjan toimi Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsenenä ja Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin puheenjohtajana. Mihail Bakunin
Varsinainen riita tuli kuitenkin Marxin pyrkimyksestä keskittää internationaalin toiminta kansainvälisen keskusneuvoston alaiseksi, kun taas Bakunin olisi halunnut pitää päätäntävallan paikallisella tasolla. Tämä johti lopulta Bakuninin, häntä kannattaneen James Guillaumen sekä muiden anarkistien ulosmarssiin. Vain paria viikkoa myöhemmin he kokoontuivat sveitsiläisten kelloseppien muodostaman Juran federaation kutsumana Saint-Imierissä ja perustivat oman anarkistisen internationaalin. Terveydellisistä ongelmista kärsinyt Bakunin vetäytyi poliittisesta toiminnasta jo vuoden kuluttua ja kuoli Bernissä heinäkuussa 1876. Hänet on haudattu kaupungissa sijaitsevalle Bremgartenin hautausmaalle. Martemjan Rjutin
Vuonna 1925 Rjutin valittiin puolueen Moskovan Krasnaja Presnjan piirikomitean sihteeriksi. Asema oli huomattava, sillä piirin alueella asui neljännes pääkaupungin puoluejäsenistä. Rjutinin läheiseen toveripiiriin kuului lukuisia huomattavia bolsevikkeja, joista osaan hän oli tutustunut jo Siperiassa ja Dagestanissa, esimerkiksi Jemeljan Jaroslavski, Mihail Kalinin ja Anastas Mikojan, ja professoreita puolueen Punaisten professorien instituutista. (Vaksberg 1989, s. 44 - 45; Starkov 1992, s. 12 - 13.) Dagestanissa Rjutin oli ystävystynyt myös Sergei Kirovin kanssa. (Serebrjakova 1997, s. 103.) Luettelo televisiosarjan Uutishuone henkilöistä
Martti kuolee traagisesti Rissalan lentoturmassa vuonna 1978. Tämä muuttaa toimituksen rakenteen rajusti, ja hänen tilalleen nousee Keijo. Hautajaisissa selviää, että Martti on testamentannut koko omaisuutensa Raijalle. Omaisuuden joukosta löytyy myös Martin kirjoittama kirja, joka aluksi vaikuttaa omituiselta tekeleeltä, mutta loppujen lopuksi se paljastuu nerokkaaksi kuvaukseksi vallan ja median suhteesta. Parin kommelluksen jälkeen kirja julkaistaan postuumisti. Jonathan Larson
Larson kärsi elämänsä loppuvaiheissa rintakivuista ja pahoinvoinnista. Koska merkkejä mahdollisesta sydäninfarktista ei löytynyt, oireet tulkittiin vain influenssan tai stressin aiheuttamiksi. Varhain aamulla 25. tammikuuta 1996 hän kuitenkin kuoli aorttansa repeydyttyä; hän oli potenut Marfanin oireyhtymää. "Rent" sai kantaesityksensä tekijänsä ennenaikaista kuolemaa seuranneena yönä. Komitas Vardapet
Vardapet työskenteli vuodesta 1910 Konstantinopolissa, jonne hän perusti 300-henkisen "Gusan"-kuoron. 24. huhtikuuta 1915 armenialaisten kansanmurhan alkaessa turkkilaiset karkottivat Vardapetin Çankırıin, mutta hän sai palata pääkaupunkiin viidentoista päivän kuluttua. Tapahtumat järkyttivät hänen mielenterveyttään. Hän joutui syksyllä 1916 turkkilaiseen sotasairaalaan, ja hänet siirrettiin vuonna 1919 Pariisiin. Hän kuoli mielisairaalassa Villejuifissa 1935. Martemjan Rjutin
Keisarivallan kukistuttua Rjutin valittiin syyskuussa 1917 Harbinin työläisten ja sotilaiden edustajien neuvostoon. Samana vuonna hän johti lisäksi bolsevikkipuolueen Harbinin komiteaa ja työskenteli puolueen ”Borba”-viikkolehden (’Taistelu’) päätoimittajana. (Starkov 1992, s. 6.) Palattuaan Irkutskiin Rjutin nimitettiin Irkutskin sotilaspiirin komentajaksi. Maaliskuussa 1918 hänestä tehtiin Irkutskin toimeenpanevan komitean varapuheenjohtaja. Sisällissodan aikana 1918 – 1920 Rjutin toimi Siperian alueella muun muassa varuskunnan päällikkönä, armeijakunnan esikunnan komendanttina, partisaaniosaston komentajana, Irkutskin maanalaisessa puoluekomiteassa ja puolueen Irkutskin kuvernementtikomitean puheenjohtajana. (Starkov 1992, s. 8 - 10.) Yrjö Ruutu
Ruutu nimitettiin SKDL:n mandaatilla Kouluhallituksen pääjohtajaksi syksyllä 1945 ja keväällä 1946 hänestä tuli myös uuden koulujärjestelmäkomitean puheenjohtaja. Ruudun komitean joulukuussa 1947 valmistuneessa mietinnössä ehdotettiin siirtymisestä niin sanottuun yhtenäiskoulujärjestelmään, jonka pohjana olisi ollut 8-vuotinen oppivelvollisuuskoulu. Useat vanhaan koulujärjestelmään sidoksissa olleet tahot vastustivat esitystä ja lopulta kaikki puolueet paitsi SKDL kääntyivät sen toteuttamista vastaan. Ehdotus henkilöityi Ruutuun, eikä sitä toteutettu. Ruutu erosi Kouluhallituksen johdosta vuonna 1950. Häntä seurannut Reino Oittinen vei vuosia myöhemmin läpi peruskoulu-uudistuksen ja monet muutkin Ruudun komitean esityksistä toteutettiin hänen kuolemansa jälkeen. Ristiretket vendejä vastaan
Vuonna 1173 Valdemar teki ryöstöretken vagrien maille. Alue oli muutaman vuosikymmenen ajan kuulunut Saksin valtapiiriin. Tämän jälkeen Valdemar hyökkäsi myös liutizien maita vastaan, ja vendit ostivat rauhan valtavalla rahasummalla. Sota jatkui silti vuonna 1177. Tällä kertaa Valdemar ja Henrik Leijona tekivät jälleen yhteistyötä. Tanskalaiset ryöstelivät pommerilaisten aluetta kahtena vuonna peräkkäin, ja pommerilaiset maksoivat lopulta suuret lunnaat, jotta tanskalaiset solmisivat heidän kanssaan rauhan. Tämän jälkeen seurasi rauhallisempi kausi. Valdemar alkoi suunnitella uutta sotaretkeä, mutta sairastui ja kuoli vuonna 1182. Samaan aikaan Henrik Leijona oli joutunut vaikeuksiin keisari Fredrik Barbarossan kanssa. Hän kärsi tappion keisaria vastaan ja joutui maanpakoon. Joachim Wilhelminpoika Wargentin
Barthold Ruuth 1685 velkoi everstiluutnantti Martin Cronstiernalta 10 000 hopeataaleria, joita vastaan hänen omistukseensa siirtyi yhteensä 79 tilaa Kiteeltä.Vuonna 1698 Wargentin vuokrasi Mujulan Ruuthilta. Katovuosina omistajat jäivät kuitenkin ilman vuokratuloja, minkä vuoksi Ruuth kirjoitti uuden vuokrasopimuksen 1701.
Uusi sopimus oli nelivuotinen ja siinä määriteltiin Wargentinin velvoitteet pääkohdittain seuraavasti:
Sopimuksessa ennakoitiin juuri alkaneen Suuren pohjansodan vaikutuksia. Sekasorron vuosina talonpojat ja nälkää näkevät ryöstivät veronkerääjiä, ja myös Mujula ryöstettiin. Wargentin sai kiinni tekijät ja toimitti heidät Käkisalmeen, missä heitä odotti kuolemantuomio. Artur Tšerep-Spiridovitš
Artjomi (Artur) Ivanovitš Tšerep-Spiridovitš (; 1858 – 22. lokakuuta 1926 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen kreivi, joka muutti Yhdysvaltoihin lokakuun vallankumouksen jälkeen. Hän oli keisarillisen armeijan kenraali ja lojaali Venäjän valkoiselle armeijalle. Yhdysvalloissa hän edisti aktiivisesti panslavismia ja oli mukana venäläisen yhteisön kulttuuritoiminnassa ja ritarikunnissa. Tšerep-Spiridovitš tunnetaan kirjastaan "Tainoje mirovoje pravitelstvo (Skrytaja ruka)" (”Salainen maailmanhallitus (kätketty käsi)”), jossa hän väitti 300 juutalaisen suvun muodostavan suuren salaliiton. Tšerep-Spiridovitšin teokset ovat olleet kiisteltyjä ja niiden on usesti esitetty olevan mielikuvituksen tuotetta. Hän oli naimisissa ja hänelle syntyi kaksi poikaa. Kreivi kuoli vuonna 1926 hotellissa Staten Islandilla. Kuolinsyyksi on epäilty itsemurhaa. Hänet on haudattu Saint Maryn katolilaiselle hautausmaalle Richmondiin. Martemjan Rjutin
Seuraavina kuukausina tilanne muuttui ratkaisevasti. Stalin lopetti NEP-politiikan ja aloitti radikaalit toimet maan teollistamiseksi, maatalouden pakkokollektivisoimiseksi ja keskusjohtoisuuden lisäämiseksi. Oikeisto-oppositio Nikolai Buharinin johdolla nousi pakkokollektivisointia vastaan. Rjutin asettui tukemaan Buharinia, vaikka pitikin tätä miehenä, joka ”väsyy nopeasti eikä pysty pitkälliseen taisteluun vakavasti otettavaa vihollista vastaan”. (Radzinski 2001, s.259 – 265, 269 – 270.) Juri Artjuhin
Artjuhin väitteli Neuvostoliiton ilmavoimien koulussa tekniikan tohtoriksi ja erikoistui sotilastietoliikenteeseen. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen vuonna 1963. Hän lensi Sojuz 14 -avaruusaluksella vuonna 1974. Martemjan Rjutin
Martemjan Nikititš Rjutin syntyi 13. helmikuuta 1890 köyhään talonpoikaisperheeseen Irkutskin kuvernementin Ust-Udinskin alueen Verhneje Rjutinossa. 13-vuotiaana hän meni tehdastyöhön Irkutskiin. Huolimatta 10 – 11-tuntisista työpäivistä hän jatkoi koulunkäyntiä ja pääsi Siperiaan karkotetun sosiaalidemokraatin B. V. Markovinin avulla opiskelemaan Irkutskin opettajaseminaariin. (Starkov 1992, s. 4.) Marko Marulić
Marulićin emrkittävin kansankielinen runoelma oli "Istoria sfete udovice Judit u versih harvacchi slozena", joka tunnetaan usein vain nimellä "Judita". Hän kirjoitti sen 1501, ja se julkaistiin 1521. Se oli ensimmäinen kroaatiksi kirjoitettu julkaistu teos, ja se käsitteli heprealaisen Judit-nimisen sankarittaren kautta oman kansansa taistelua turkkilaisia vastaan. Teos nosti kroatian kirjallisuuden kieleksi, ja siinä Marulić yhdisti kroatialaista runoperinteitä italialaisen kirjallisuuden koulutukseensa. Se olikin merkittävä kroatialaisen kirjallisuuden peruskivi. Jevgeni Artjuhin (painija)
Jevgeni T. Artjuhin (, 17. kesäkuuta 1949 Širjajevka, Tambovin alue, Venäjän SFNT – 2008) oli Neuvostoliittoa urheilu-urallaan edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja maailmanmestari. Hän paini pääasiassa yli 100 kilogramman painoluokassa. Maailma vailla loppua
Merthinin tullessa takaisin Englantiin rutto tulee hänen mukanaan. Todella suuri osa Kingsbridgeläisistä kuolee, muun muassa pelkurimaisesti metsäluostariin piiloon lähtenyt Godwyn ja Shiringin jaarli. Rutto tulee useissa aalloissa tappaen niitäkin, jotka selvisivät edellisestä, mutta lopulta musta surma on ohi. Ralph ylenee jaarliksi entisen kuoltua kaikkine perillisineen. Hän saa vaimoksi kuninkaan käskystä myös jaarlin entisen vaimon, johon Ralph oli ollut pitkään ihastunut. Arijoutsi
Arijoutsin veli oli kustannuspäällikkö Viljo Marttila (nimimerkki Jukka H. Puntari). Johannes Troglita
Johannes Troglita (, ) oli 500-luvulla elänyt itäroomalainen sotapäällikkö. Hän osallistui vandaalisotaan vuosina 533–534 ja toimi "duxina" Pohjois-Afrikassa, ennen kuin lähetettiin Persian vastaiselle rajalle Mesopotamiaan. Vuonna 546 keisari Justinianus lähetti Troglitan Pohjois-Afrikkaan, missä Itä-Rooman asema oli huonontunut maurien noustua kapinaan roomalaisia vastaan. Troglita kukisti maurit Byzaciumissa, nykyisen Tunisian alueella, vuonna 546 tai 547, mutta kärsi seuraavana kesänä tappion Tripolitanian mauriheimoja vastaan. Troglita organisoi armeijansa uudelleen ja löi maurien joukot kesällä 548 käydyssä Caton kenttien taistelussa, jonka jälkeen rauha palasi joksikin aikaa takaisin Pohjois-Afrikkaan. Metro 2033 (romaani)
Sattuman kautta toinen metrotunneliverkosto löytyy, raketit löydetään ja ne asetetaan valmiuteen. Ennen niiden laukaisemista Artjom ehtii vierailla kotiasemallaan VDNH:lla, jota mutanttien toistuvat hyökkäykset ovat kohdelleet kaltoin. Monet ovat kuolleet tai paenneet, mutta Artjom löytää kuitenkin isäpuolensa Suhoin, joka pitää pystyssä viimeistä eloonjääneiden linnaketta ja on valmis kuolemaan asemaa puolustaessaan. Tälle ei kuitenkaan ole tarvetta, sillä mustien tuhoaminen ohjuksilla onnistuu. Juuri ennen ohjusten laukaisua Artjom saa kuitenkin mielessään merkillisen yhteyden mustiin mutantteihin, jotka kertovat hänelle, etteivät ole tappaneet ihmisiä tahallaan, vaan yrittäneet ainoastaan saada keskusteluyhteyden ihmisiin. Heidän aikeensa eivät ole siis olleet pahat, vaan heiltä on vain puuttunut kunnollinen keskusteluväylä ihmisen kanssa kommunikoimiseen, ja he haluaisivat elää sovussa ihmisten kanssa. Artjom ymmärtää, että mustat ovatkin vain ihmisiä kehittyneempiä uudenlaisia elämänmuotoja, jotka ovat sopeutuneet menestymään muuttuneessa elinympäristössä. Artjomin ollessa juuri kertomaisillaan tästä ohjuksen laukaisijoille, on kuitenkin jo liian myöhäistä perua käskyä ja pesä tuhoutuu. Teos loppuu siihen, kun Artjom palaa pettyneenä takaisin metrotunneleihin. Antti Marjoniemi
Marjoniemen tapaus nousi vielä kerran lehtien otsikoihin, kun Suomeen salaa tullut Toivo Antikainen pidätettiin marraskuussa 1934 Kirkkonummella. Antikaista vastaan alkoi helmikuussa 1935 oikeudenkäynti, jossa häntä syytettiin valtiopetoksesta ja Marjoniemen murhasta. Oikeudenkäynnin aikana esitettiin jopa väite, että Antikaisen joukko olisi syönyt nuotiolla paistuneen Marjoniemen lihaa ja tämän perusteella oikeistolehdet vaativat kuolemanrangaistusta Antikaiselle. Kaksi vuotta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen Antikainen tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksesta ja elinkautiseen vankeuteen Marjoniemen murhasta. Antikainen luovutettiin talvisodan jälkeen Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli lento-onnettomuudessa lähellä Arkangelia lokakuussa 1941. Chrétien Guillaume de Lamoignon de Malesherbes
Vuonna 1787 Ludvig XVI kutsui Malesherbesin takaisin Ranskan hallitukseen. Malesherbes laati ediktin, joka antoi kansalaisoikeudet Ranskan ei-katolisille. Uudistus oli tarkoitettu erityisesti protestanttien aseman parantamiseen, mutta hyödytti myös juutalaisia. Malesherbes vetäytyi eläkkeelle ennen vallankumouksen puhkeamista vuonna 1789. Kun Ranskan kansalliskonventti tasavallan perustamisen jälkeen asetti joulukuussa 1792 Ludvig XVI:n oikeuteen maanpetoksesta, iäkäs Malesherbes ilmoittautui tämän asianajajaksi. Konventti totesi kuitenkin kuninkaan syylliseksi ja tuomitsi tämän kuolemaan. Malesherbes itse vangittiin joulukuussa 1793 ja vallankumoustuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan vastavallankumouksellisena. Hänet teloitettiin giljotiinilla huhtikuussa 1794 yhdessä tyttärensä ja lastenlastensa kanssa. Martti Miettinen (oikeusneuvos)
Martti Emil Miettinen (31. elokuuta 1922 Viipuri – 17. maaliskuuta 1996) oli korkeimman oikeuden jäsen eli oikeusneuvos ja oikeustieteen kunniatohtori. Burundi
Majuri Pierre Buyoya syrjäytti Bagazan ja kaappasi vallan armeijan avulla 3. syyskuuta 1987. Hutujen ja tutsien väliset jännitteet purkautuivat jälleen vuonna 1988 väkivaltaisina yhteenottoina hutuopposition, armeijan ja kovan linjan tutsien välillä johtaen noin 150 000 ihmisen kuolemaan. Buyoya hyväksyi vuonna 1991 uuden demokraattisen perustuslain ja vuoden 1993 vaaleissa nousi valtaan maan ensimmäinen hutupresidentti, FRODEBU-puolueen Melchior Ndadaye. Armeijan tutsiupseerit murhasivat Ndadayen lokakuussa 1993. Maa syöksyi jälleen sisällissotaan, joka vaati kymmeniätuhansia kuolonuhreja. FRODEBU:n johtama hallitus onnistui kuitenkin säilyttämään valtansa ja nostamaan uudeksi presidentiksi Cyprien Ntaryamiran helmikuussa 1994. Ntaryamira sai kuitenkin surmansa lento-onnettomuudessa 6. huhtikuuta 1994 yhdessä Ruandan presidentin Juvénal Habyarimanan kanssa. Sineus
Sineus ja Truvor olivat legendaarisen varjagin, Rurikin veljiä. Nestorin kronikan mukaan slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot riitelivät keskenään eivätkä päässeet sopuun keskenään, joten vuonna 862 he lähettivät valtuuskunnan rusien maille. He pyysivät varjageja saattamaan järjestyksen maahan. 3 varjagiveljestä: Rurik, Sineus ja Truvor saapuivat maahan. Rurik asettui Novgorodin alueelle ) sloveenien hallitsijaksi, Sineus Belozerskiin (Valkeajärvelle) tsuudien on hallitsijaksi.
Truvor meni Izborskiin krivitšien hallitsijaksi. Vuonna 864 Sineus ja Truvor kuolivat, jolloin Rurik ryhtyi yhdistyneen kolmen ruhtinaskunnan valtiaaksi. Ieronim Ponjatski
Vuodesta 1792 lähtien hän toimi igumenina Smolenskin Pyhän kolminaisuuden luostarissa, vuodesta 1794 lähtien Nižni Novgorodin Taivaaseenastumisen luolaluostarissa sekä Nižni Novgorodin hengellisen seminaarin rehtorina; 17.1.1799 lähtien hän toimi Uuden Jerusalemin luostarin arkkimandriittana, ja kuolemansa jälkeen hänet haudattiin sinne. Hänen haudallaan on valurautainen hautamuistomerkki reliefeineen sekä teksti: “Tähän on haudattu tämän stauropegiaalisen Uuden Jerusalemin Ylösnousemuksen luostarin entinen igumeni, arkkimandriitta Ieronim, joka kuoli Herrassa. Tämä tapahtui 4. kesäkuuta 1802. Hän eli 52 vuoden ja 7 kuukauden ikäiseksi.Ieronimin saarnoista on julkaistu seuraavat:Julkaistu on myös hänen runonsa ja puheensa ylipäällikkö Fjodor Ivanovič Glebovin kunniaksi, Pietari, 1776. Julius Kuperjanov
Tilanne Viron valkoisten ja punaisten välillä oli jäätynyt saksalaismiehityksen aikana, mutta 11. marraskuuta Saska solmi aselevon ja osapuolet valmistuivat saksalaisten vetäytymistä seuraavan valtatyhjiön muodostumiseen. Saksa antoi "de facto" -tunnustuksen Viron hallitukselle vallanluovutussopimuksella Riiassa 19 .marraskuuta. Maata uhkasi kuitenkin bolševikien hyökkäys. Vladimir Leninin oli hallitus oli mitätöinyt Brest-Litovskin rauhansopimuksen 13. marraskuuta ja laajan rintaman hyökkäys kohti Viroa alkoi saman kuun lopussa. Kupejanov johti ensin marraskuussa perustamansa Tartonmaan suojelupataljoonaa ja myöhemmin Tarton vapaaehtoispataljoonaa. Myöhemmin tammikuussa 1919 pataljoonasta oli tehty Tarton sissipataljoona. Pataljoonansa komentajana Kuperjanov piti yllä ankaraa kuria kieltäen esimerkiksi alkoholin ja korttipelit alaisiltaan. Mainetta Kuperjanov sai hänen osallistuttuaan Tarton valtaukseen. 14. tammikuuta Kuperjanovin joukot ja valkoisten panssarijunat iskivät punaisia vastaan ajaen ne Äksistä ja Mustveen kartanolta. Panssarijunat ajoivat Tartoon, joka puhdistettiin punaisista nopeasti. 31. tammikuuta Kuperjanovin joukot ottivat yhdessä suomalaisten Pohjan Poikien kanssa osaa Pajun taistelun Kuperjanov haavoittui ja hän kuoli Tartossa 2. helmikuuta. Martemjan Rjutin
Rjutin kutsuttiin takaisin Moskovaan helmikuussa 1930 ja nimitettiin kansantalouden korkeimman neuvoston jäseneksi ja johtamaan elokuvateollisuuden hallintoa. (Radzinski 2001, s. 304.) Rjutin kirjoitti politbyroolle perusteellisen kirjeen Siperian-kokemuksistaan kuvaillen maatalouden tuhoamista ja lähes sisällissodan partaalla olevaa maaseutua. Kaunistelemattomat kuvaukset raivostuttivat Stalinin. (Serebrjakova 1997, s. 104 - 105.) Elokuussa Stalin kutsui Rjutinin luokseen Sotšiin, mutta tämä ei edelleenkään suostunut osoittamaan julkista katumusta tai tuomitsemaan oikeisto-oppositiota. (Serebrjakova 1997, s. 104 - 105; Radzinski 2001, s. 304.) Neuvostoliiton avaruusohjelma
Neuvostoliitto kehitti R-7-ohjuksesta 16 kantorakettiversiota, muun muassa Molnija ja Sojuz. Uuden sukupolven Sojuz-ohjelman avaruusaluksen suunnittelu alkoi vuonna 1962. Sojuzin ensimmäisellä miehitetyllä koelennolla 23. huhtikuuta 1967 yksin lentänyt kosmonautti Vladimir Komarov kuoli ensimmäisenä ihmisenä avaruuslennon aikana. Tämä oli koelentoon liittynyt menetys, mutta paljasti myös ohjelman laatuongelmat. Tästä huolimatta Sojuzista kehittyi erittäin luotettava miehitetty avaruusalus, joka on käytössä 2010-luvulla. NASAn sukkulan poistuttua käytöstä vuonna 2011, Sojuz on ainoa kulkuväline ISS-avaruusasemalle joidenkin vuosien ajan. Vladimir Vasjutin
Vladimir Vasjutin (; 8. maaliskuuta 1952 Harkova, Ukrainan neuvostotasavalta – 9. heinäkuuta 2002) oli neuvostoliittolainen kosmonautti. Martti Rautanen
Martti (Martin) Rautanen (10. marraskuuta 1845 Tikanpesä, Inkerinmaa – 19. lokakuuta 1926 Olukonda, Namibia) oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon lähetystyön pioneeri. Rattus (yhtye)
Lokakuussa 1981 Rattus kiersi Suomea englantilaisen punklegenda The Exploitedin kanssa. 
Vuonna 1983 alkoi Rattus etsiä laulajaa Jaken halutessa keskittyä kitaran soittoon yhtyeessä. Alkuun harjoituksissa kävi keuruulainen Astro Lihjamo, mutta hommasta ei Lihjamon omin sanoin tullut oikein mitään. Yhteistyö poiki yhden kappaleen eli "Rumia ruumiita", joka on merkitty kokonaan Lihjamon nimiin. Lihjamon hardcore punk-yhtye Hiljainen Kevät levytti kappaleen vuonna 2001 "Raippatanhut"-CD-EP:lleen. Mihail Herzenstein
Mihail Jakovlevitš Herzenstein (, "Mihail Jakovlevitš Gertsenštein"; 30. huhtikuuta 1859 Voznesensk, Hersonin kuvernementti – 31. heinäkuuta 1906 Terijoki) oli venäläinen professori, taloustieteilijä ja liberaalipoliitikko, jonka murhasi Terijoella venäläinen äärioikeistolainen Musta sotnia -järjestö. Herzenstein kuului liberaaliin kadettipuolueeseen, ja hän oli Venäjän duuman jäsen. Hänet tunnettiin duuman maatalousasiantuntijana ja maareformin kannattajana. Martemjan Rjutin
Maaliskuussa 1921 Rjutin osallistui Venäjän kommunistisen puolueen (bolsevikit) 10. edustajakokoukseen Moskovassa ja lähti muiden edustajien tavoin mukaan kukistamaan kesken edustajakokouksen alkanutta Krondstadtin kapinaa. Toukokuussa keskuskomitean Siperian-byroo lähtti hänet puoluetyöhön ensin Kuzbasiin ja sieltä Tomskiin. (Starkov 1992, s. 8 - 10.) Marlon Roudette
Marlon McVey-Roudette (s. 5. tammikuuta 1983 Lontoo, Englanti) on brittiläinen muusikko. Hän tuli alun perin tunnetuksi Mattafix-duosta, jonka Roudette muodosti yhdessä Preetesh Hirjin kanssa. Duo lopetti vuonna 2010, Roudetten siirryttyä soolouralle. Musta käsi
Mustaa kättä johti Serbian yleisesikunnan tiedustelutoimiston päällikkö, eversti Dragutin Dimitrijević, joka oli jo vuonna 1903 osallistunut upseerisalaliittoon, joka surmasi Serbian kuninkaan Aleksanteri I:n ja hänen puolisonsa Draga Mašinin. Järjestö pyrki myös vaikuttamaan hallituksen ulkopolitiikkaan, jossa se onnistuikin hyvin, kun sen toiminnan ansiosta Serbia osallistui vuosien 1912–1913 Balkanin sotiin, joissa Serbia sai huomattavia alueita haltuunsa. Georgi Babakin
Vuonna 1960 Semjon Lavotškin kuoli ilmailunäyttelyssä Babakinin viereen. Toimiston johtoon tuli Vladimir Tšelomei. Siitä tuli itsenäinen yksikkö jälleen vuonna 1965, jolloin Babakin nousi sen johtoon. Sergei Koroljov luovutti Babakinille miehittämättömien kuu- ja planeettaluotainten kehittämisen, koska tarvitsi omat resurssinsa N-1-kuurakettiin. Rūdolfs Blaumanis
Blaumanis pysyi naimattomana ja asui satunnaisesti muiden vieraana, hotelleissa ja vuokra-asunnoissa hankkimatta pysyvää asuinpaikkaa. Hän vuokrasi viimeisinä Latvian-aikoinaan huonetta taiteilija Janis Rozentālsin asunnosta Riiasta. Rozentālsin suomalaisen vaimon Ellin avustuksella hän matkustin vuonna 1908 hän Suomeen Takaharjun parantolaan hoidattamaan tuberkuloosiaan, mutta hän kuoli hoitolassa 4. syyskuuta samana vuonna. Hänen ruumiinsa siirrettiin ja haudattiin Riikaan. Albin Koponen (apteekkari)
Albin Koponen kuoli 1917 ja hänet on haudattu Joensuuhun. Koposen perustama lääkelaboratorio jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1960 saakka jolloin sen osake-enemmistö siirtyi lääketehdas Orionin haltuun. Nurmijärvellä tehtaan toiminta päättyi 1964. Matolääkkeen raaka-aineena käytetty kivikkoalvejuuri valittiin vuonna 1996 Nurmijärven nimikkokasviksi.
Tehdasrakennus jäi tyhjilleen ja hylätyksi; se vaurioitui pahasti ilkivallan vuoksi 70-luvun lopuilla ja lopulta purettiin vähin äänin. Ririkumutima
Vanha kuningas Mwezi IV kuoli 1908, ja Rirukumutima halusi varmistaa, että yksi hänen pojistaan perisi kuninkuuden. Näytti kuitenkin siltä, että toisen vaimon, Ntibahinyan, poika Mbukije olisi nousemassa valtaan. Hän järjesti kilpailijansa murhan ja kuulututti ympäri valtakuntaa olevansa oikea kuningataräiti. Hän ei ollut Mbukijen biologinen äiti, mutta petos meni kaikkialla läpi. Hän pääsi näin Mutaga IV Mbikijen lyhyen kauden sijaishallitsijaksi ja toimi myös Mwambutsa IV:n kauden alun sijaishallitsijana. Emmanuel Fréteau de Saint Just
Seuraavaksi häntä syytettiin valtion turvallisuutta uhkaavasta juonittelusta. Kun hänelle ei sallittu minkäänlaista puolustusta, Fréteau de Saint Just tuomittiin ja teloitettiin giljotiinilla 26. prairial-kuuta vallankumouksen vuonna II, (26. kesäkuuta 1794). Martemjan Rjutin
Vielä loppuvuodesta 1927 Rjutin vaikutti kovan linjan stalinistilta. Hän osallistui marraskuussa vallankumousjuhlien yhteydessä vasemmisto-opposition viimeisen julkisen mielenosoituksen vaientamiseen ja otti jopa nyrkein yhteen mielenosoittajien kanssa. (Abramovitch 1962, s. 354; Radzinski 2001, s. 250.) Hän oli muun muassa politbyroon Moskovan-komitean jäsen ja tuli joulukuussa puolueen 15. edustajakokouksessa valituksi keskuskomitean ehdokasjäseneksi. (Starkov 1992, s. 14.) Jure Francetic
Elokuussa 1942 Francetić oli kaikkien Ustašan taisteluosastojen päällikkö. Joulukuussa vuonna 1942 hän osallistui taisteluun partisaaneja vastaan ja haavoittui päähän. Partisaanit ottivat hänet sotavangiksi ja hän kuoli vammoihinsa partisaanien tukikohdassa. Francetićin kuoleman johdosta Itsenäiseen Kroatian valtioon julistettiin maansuru ja hänet ylennettiin postuumisti kenraaliksi.. Giljotiini
Läntisessä Saksassa käytettiin viimeisen kerran giljotiinia 1949, jolloin murhasta tuomittu Berthold Wehmeyer teloitettiin. Samana vuonna kirjoitetusta Saksan liittotasavallan perustuslaista kuolemantuomio poistettiin. Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä ja Saksan demokraattisessa tasavallassa käytettiin giljotiinia vuoteen 1961. Siellä jotkin giljotiinit olivat kuorma-auton lavalla liikuteltavaa mallia. Maria Temrjukovna
Iivanan kerrotaan olleen mieltynyt Maria Temrjukovnan kauneuteen, mutta ensisijaisesti avioliitolla oli poliittiset perusteet, sillä Iivana pyrki vahvistamaan solmimansa liittolaissuhteen Temrjukovnan isän kabardiruhtinas Temrjukin kanssa. Avioliitosta syntyi yksi poika, mutta tämä kuoli vain muutaman kuukauden ikäisenä. Temrjukovna kuoli itsekin nuorena, vain noin 25-vuotiaana. Temrjukovnaa ei koskaan hyväksytty Moskovan Venäjän hovissa ja kansan keskuudessa, vaan häntä pidettiin taustaltaan pakanana ja etnisyydeltään tataarina, joita kohtaan venäläiset tunsivat kaunaa. Jälkeenpäin häntä on syytetty asioista, jotka hänen miehensä hallinnossa on nähty ikävinä, kuten esimerkiksi opritšninan perustamisesta. Arijoutsin Pippuri
Arijoutsin Pippuri oli Heikki Marttilan eli nimimerkki Arijoutsin kustantama ja toimittama pilalehti, joka ilmestyi vuosina 1947–1972. Kote Mardžanišvili
Myöhempinä vuosinaan Mardžanišvili toimi Moskovassa Korš-teatterissa (1931–1932), Maly-teatterissa ja Operettiteatterissa (1933). Hänen uusi ohjelmistonsa oli pääosin venäläistä ja sopeutui bolševikkien doktriineihin, ja hän saikin palkintoja Moskovan draamaolympialaisissa vuonna 1930. Neuvostoliiton lehdistöön ilmestyi kuitenkin pian uhkaavia, Mardžanišvilia vastustavia syytöksiä. Hän kuoli 17. huhtikuuta 1933 sairauteen, ennen kuin huonontuva poliittinen tilanne johti Stalinin suureen puhdistukseen, joka vei hengen Mardžanišvilin aiemmalta kumppanilta ja kilpailijalta Sandro Akhmetelilta vuonna 1937. Siperian jäätyneet mammutit
Syksyllä 2012 11-vuotias nenetsipoika Javgeni Salinder kulki Taymyrn niemimaalla Jenisein suiston lähellä Sopkargassa ja haistoi oudon hajun sekä huomasi maassa mammutin jäänteet. Niinpä tutkijat kaivoivat esiin "Zhenjan", joka oli kuollessaan 15 tai 16 vuotta vanha mammuttiuros. Mammutin pehmeistä kudoksista oli säilynyt puolet, ja luuranko kokonaan. Mammutti kuoli lyhyestä turkista päätellen luultavasti kesällä, mutta se oli ehtinyt hankkia itselleen suuren rasvakerroksen. Sopkarginskyn mammutti on parhaiten löydetystä tutkijoiden käsiin päätyneistä toiseksi parhaiten säilynyt, mutta vielä paremmin säilynyt oli vuonna 1901 löydetty Berezovkan mammutti. Uusien ajoitusten mukaan mammutti on noin 37 000–45 000 vuotta vanha. Matrjona Rasputina
Matrjona Grigorjevna Rasputina (27. maaliskuuta 1898 Pokrovskoje, Venäjän keisarikunta – 27. syyskuuta 1977 Los Angeles) oli keisarillisen Venäjän viimeisen tsaarin Nikolai II:n hovissa suuren vaikutusvallan saaneen mystikon, profeetan ja kansanparantajan Grigori Jefimovitš Rasputinin vanhempi tytär. Hän syntyi osapuilleen vuonna 1898 pienessä, Tura-joen rantamilla sijaitsevassa Pokrovskojen kylässä Länsi-Siperiassa. Matrjona, jota yleisesti myöhemminkin kutsuttiin Mariaksi tai Maškaksi, oli sisaruksista kuuluisaksi tulleelle isälleen läheisin ja osallisena Romanovien tsaariperheen tarinassa.
Saatuaan vaikutusvaltaa tsaari Nikolai II:n hovissa Rasputin otti vuonna 1910 molemmat tyttärensä, Marian ja tämän nuoremman sisaren Varvaran asumaan luokseen Pietariin, jossa tytöt kävivät koulunsa Steblin-Kamenskajan yksityiskymnaasissa. Isänsä roolista johtuen molemmat tyttäret tutustuivat aikanaan myös keisariperheeseen ja olivat erinomaisissa väleissä keisarillisten lasten kanssa. Antti Marjoniemi
Paluumatkalla Antikainen alkoi ensimmäisessä yöpymisleirissä kuulustella Marjoniemeä, joka ei kuitenkaan paljastanut mitään tietojaan. Tästä suuttuneena Antikainen pakotti Marjoniemen pistimien avulla palavaan nuotioon istumaan, jossa hän sitten paloi kuoliaaksi. Antikaisen joukossa mukana ollut Hjalmar Front kertoi muistelmissaan kuulleensa Marjoniemen tuskanhuudot, vaikkei hän ollut itse silminnäkijänä. Myös toinen Antikaisen joukon mukana ollut suomalainen Ludvig Arajärvi kertoi myöhemmin, että Marjoniemi poltettiin. Antikaisen retkellä mukana olleen Toivo Vähän elämäkerran kirjoittaja Oleg Tihonov taas on esittänyt, että Vähä surmasi Antikaisen käskystä Marjoniemen ja pari muuta vankia katkaisemalla näiden kaulavaltimot puukolla. Vladimir Vasjutin
Hän siirtyi kenraaliluutnanttina eläkkeelle terveyssyistä. Hän toimi sen jälkeen Gagarinin ilmailuakatemian varajohtajana. Hän siirtyi eläkkeen 25. helmikuuta 1986. Hän kuoli syöpään vuonna 2002. Hän oli naimisissa ja perheessä oli kaksi lasta. Mardaitit
Mardaitit (, ) oli nimitys Amanusvuorten asukkaille. Heidät tunnetaan historiallisissa lähteissä etenkin sotilaspalveluksestaan Bysantin valtakunnassa arabeja vastaan käytyjen sotien aikana. Arabit valloittivat heidän tukikohtansa Jurjuman vuonna 707/8, minkä jälkeen heidät siirrettiin eri puolille Syyriaa. Kurmanžan Datka
Vuonna 1906 Carl Gustaf Emil Mannerheim, Venäjän armeijan eversti, vieraili Kurmanžan Datkan luona. Mannerheim teki Keski-Aasiaan ja Kiinaan ratsain tutkimusretken, joka kesti kaksi vuotta (1906–1908) ja jonka aikana hän keräsi noin 1 200 esinettä ja 1 500 kuvaa. Mannerheim kuvasi myös Kurmanžania ja oli yllättynyt siitä, että 96-vuotias musliminainen suostuu kuvattavaksi ja vielä hevosen selässä. Kuusi kuukautta myöhemmin Kurmanžan kuoli. Hänellä oli kuollessaan elossa kaksi poikaa ja kaksi tytärtä, 31 lastenlasta ja 57 lastenlastenlasta, joilla oli vielä 6 lasta. M. G. Ramachandran
Marudhur Gopalan Ramachandran (tamil. எம். ஜி. இராமச்சந்திரன், (17. tammikuuta 1917 Nawalapitiya, Ceylon – 24. joulukuuta 1987 Chennai, Intia), tunnetaan myös nimikirjaimilla MGR, oli intialainen tamilielokuvien näyttelijä ja tuottaja sekä poliitikko. Ramachandran syntyi brittiläisessä Ceylonissa, nykyisessä Sri Lankassa. Hän näytteli lukuisissa elokuvissa ja ohjasi itse neljä elokuvaa. Hjalmar Marttinen
Hjalmar Marttinen (1. huhtikuuta 1884 Helsinki – 3. maaliskuuta 1918 Antrea) oli suomalainen voimistelija, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Helsingin Jyryn urheilijoista kootun Jyryn komppanian päällikkönä. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli maalari. Matrjona Rasputina
Aikanaan hän ansaitsi elantonsa työskentelemällä kotiopettajattarena ja sittemmin hän toimi villieläintenkesyttäjänä kuuluisassa Ringling Brothers -sirkuksessa, jolloin häntä mainostettiin "legendaarisen hullun munkin, Grigori Rasputinin tyttärenä". Vuonna 1937 Maria Rasputina muutti Yhdysvaltoihin. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1945. Maria asettui Los Angelesiin Kaliforniaan vuonna 1965. Elämänsä aikana hän kirjoitti paljon isästään ja elämästään Venäjällä sekä vallankumouksen ajoista apunaan ystävättärensä toimittaja Patte Barham. Mahdollisesti tunnetuin hänen teoksistaan on "Rasputin – the man behind the myth". Maria Rasputina kuoli vuonna 1977, mihin asti hän ehti pitkään toimia eräänlaisena vaihtoehtoisena tietopankkina niille, joita kiinnostivat keisarien Venäjän luhistumiseen johtaneet dramaattiset tapahtumat ja varsinkin Rasputinin rooli niissä. Hänet on haudattu Angelus Rosedalen hautausmaalle Los Angelesiin. Trajanus
Matkallaan Babyloniin Trajanus sai kuitenkin kuulla, että parthialaiset olivat nousseet kapinaan roomalaisia vastaan. Kapinaa johti Osroeen veljenpoika Samatrukes. Parthialaiset kukistivat lyhyessä ajassa useita roomalaisia varuskuntia ympäri Mesopotamiaa ja Armeniaa. Muun muassa Mesopotamian maaherra T. Julius Maximus kuoli taistelussa kapinallisia vastaan. Roomalaiset saivat pian vallattua takaisin useita kaupunkeja, ja Edessan ja Seleukeian he polttivat kostoksi. Lopulta roomalaiset kukistivat Samatrukeen joukot Ktesifonin lähettyvillä käydyssä taistelussa, jossa myös Trajanus saattoi olla mukana. Samatrukes kuoli taistelun jälkeen jokseenkin epäselvissä olosuhteissa. Hänen poikansa Vologases johti kuitenkin toista armeijaa, joka uhkasi Armeniaa. Pian Vologases ehdotti rauhaa sitä vastaan, että saisi pitää osan Armeniasta. Trajanus suostui tähän heti. Rauhoittaakseen tilannetta Trajanus nimitti Osroeen pojan Parthamaspateen Parthian nukkehallitsijaksi ja kruunasi itse hänet Ktesifonissa kuninkaallisella diadeemilla. Parthamaspates siis esiintyi julkisesti Trajanuksen alamaisena. Juli Martov
Juli Osipovitš Martov (myös "Julius Martov", , alun perin Zederbaum, ; 24. marraskuuta 1873 Konstantinopoli – 4. huhtikuuta 1923 Schömberg, Schwarzwald, Saksa) oli venäläinen vallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko. Hän oli yksi Venäjän sosiaalidemokraattisen liikkeen perustajia ja merkittävämpiä menševikkien johtajia. 
Martov oli keskiluokkaisten juutalaisvanhempien lapsi ja syntyi Istanbulissa. Hän joutui lähtemään 1800-luvun loppuvuosina maanpakoon poliittisten mielipiteidensä takia, ja liittyi Venäjän sosialidemokraattiseen puolueeseen. Jo toisessa puolue­kokouksessa vuonna 1903 puolue jakaantui Martovin kannattajiin ja Leninin kannattajiin. Martovin ryhmä vastusti Leninin päämäärää kehittää puolueesta pienen vallankumouksellisen ryhmän puolue ja kannatti eurooppalaisten sosialististen puolueiden suuren jäsenmäärän mallia. Vaikka Leninin johtama ryhmittymä hävisi äänestyksen, heitä nimitettiin kuitenkin bolševikeiksi (enemmistö), koska he olivat voittaneet äänestyksen puoluelehti Iskran toimittajakunnan kokoonpanosta. Fjodor Tjutin
Kaudella 2004–2005 Tjutin palasi toistamiseen SKA Pietariin NHL-kauden peruunnuttua vuoksi. NHL-pelien jatkuttua Tjutin kuului kolmen kauden ajan Rangersin runkomiehistöön kunnes heinäkuussa 2008 hän ja Christian Bäckman siirtyivät Columbus Blue Jacketsiin vaihdossa Nikolai Žerdeviin ja Dan Fritscheen. Martti Piha
Martti Valdemar Piha (21. lokakuuta 1916 Punkalaidun – 7. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän käytti salanimiä "Paul Lupano", "Timo Vuori", "Timo Wuori", "Valdemar", "Waldemar" ja "Wald. Piha". Tunnetuin hänen säveltämänsä ja sanoittamansa laulu on ""Iltanuotiolla"", jonka hän teki vuonna 1957 Punaisen Ristin nuorisoleiriä varten. Hän sävelsi myös iskelmiä, kuten Veikko Tuomen menestyslevyksi nousseen valssin ""Lehdetön puu"". Piha oli koulutukseltaan insinööri ja toimi pitkään Pohjoismainen Sähkö Oy:n musiikkiosaston johtajana ja levytuottaja-levytyspäällikkönä. Al-Murabitoun
Al-Murabitounin perustajana pidetään ennen Islamilaisen Maghrebin al-Qaidan johtohahmoihin kuulunutta algerialaista Mokhtar Belmokhtaria. Belmokhtarin välit al-Qaidan kanssa rikkoutuivat vuoden 2012 loppupuolella ja tammikuussa 2013 puolella hän tuli tunnetuksi In Aménasin panttivankikriisistä. Myöhemmin samana vuonna Belmokhtarin johtamat joukot yhdistyivät Mujao-nimisen toisen terroristijärjetön kanssa. Järjestön virallista johtajaa ei nimetty ranskaksi julkaistussa perustamisjulistuksessa, mutta Belmokhtarin uskotaan olevan nykyisin järjestön johdossa Mujaon johtaja Ahmed Ould Amerin ja Ranskan viranomaisten al-Murabitounin johtajaksi epäilemän Abu Bakr al-Nasrin kuoltua Ranskan armeijan operaatioissa Malissa vuonna 2014. Pjotr Rumjantsev
Venäjän–Turkin sodassa 1787–1792 Rumjantsev epäili Potjomkinin hidastelevan hänen armeijansa huoltamista ja ennen pitkää erosi komennuksestaan. Puolan sotaretkellä 1794 hän toimi jälleen armeijan ylipäällikkönä, joskin hänen kilpailijansa Aleksandr Suvorov johti varsinaisesti joukkoja taisteluissa. Rumjantsev ei viitsinyt edes lähteä Ukrainassa olevasta kartanostaan, jonka hän oli rakennuttanut varsinaiseksi linnoitukseksi. Hän kuoli 8. joulukuuta 1796, samana vuonna keisarinnansa kanssa. Hänet haudattiin Kievo-Petšerskin lavraan. Kamratposten
Stina Quint kuoli vuonna 1924, ja lehteä jatkaneet eivät aluksi oikein onnistuneet korvaamaan Quintin innostunutta otetta. Uusia aiheita ei tahdottu keksiä, vaan sama juttu saatettiin julkaista myöhemmin uudelleen. Lehdessä ei myöskään juuri käsitelty tosielämän tapahtumia, kuten toista maailmansotaa, vaan lehti halusi pitää lapset omassa pienessä maailmassaan. Vuonna 1930 lehden kustantajaksi tuli Åhlén & Åkerlunds, ja vuosikymmenen aikana lehti julkaisi vielä tuntemattoman Astrid Lindgrenin ensimmäisiä tarinoita. Vazgen Sargsjan
Vazgen Sargsjan (, 5. maaliskuuta 1959 – 27. lokakuuta 1999) oli armenialainen poliitikko, maan pääministeri vuonna 1999. Hänet murhattiin aseistetussa hyökkäyksessä parlamenttiin. Sargsjan oli monien muiden Armenian poliitikkojen tavoin kunnostautunut Vuoristo-Karabahin sodassa Azerbaidžania vastaan. Suomen kirkkohistoriallisen seuran vuosikirja
Seuran apulaissihteerinä toiminut ylioppilas Martti A. Ruuth, sittemmin tohtori Martti Ruutu, auttoi julkaisusarjan uuteen nousuun 1930-luvun aikana. Hän toimitti nopeassa tahdissa 1920-luvulla rästiin jääneitä niteitä. Martti Ruudun kauden jälkeen vastuu julkaisusarjan toimittamisesta palasi muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta pitkäksi aikaa seuran sihteerille. Erityisen pitkään, lähes neljännesvuosisadan, toimittajana oli seuran sihteeri Hannu Mustakallio, joka jätti tehtävän vuonna 2003 siirtyessään Joensuun yliopiston kirkkohistorian professoriksi. Marbod
Marbod hylkäsi Teutoburgissa roomalaiset lyöneen Arminiuksen yhteistyötarjouksen, ja vuonna 17 markomannit sotivat Arminiuksen keruskeja vastaan. Sota Arminiusta vastaan sekä markomannien ylimystön kasvava tyytymättömyys johtivat Marbodin kukistumiseen vuonna 19, jolloin gootteihin kuulunut Catualda syrjäytti hänet. Marbod pakeni Ravennaan, jossa hän kuoli vuonna 37. Mommilan veriteot 1917
Maanviljelysneuvos Alfred Kordelin on viettämässä 49-vuotissyntymäpäiväänsä omistamassaan Mommilan kartanossa Hausjärvellä 6. marraskuuta 1917. Vieraana on muiden muassa hänen asianajansa Risto Ryti, tuleva Suomen tasavallan presidentti. Kesken syntymäpäivien saadaan tieto, että joukko venäläisiä matruuseja on matkalla kohti Mommilaa. Kordelin soittaa Lahteen, josta pyytää apuun suojeluskuntalaisia. Muutama mies saapuukin illalla. He ilmoittavat, että loput suojeluskuntalaisista ovat tulossa seuraavana päivänä. 7. marraskuuta kartanon pihaan ilmestyy suuri joukko matruuseja. Suojeluskuntalaiset piilottavat aseensa ja tekeytyvät Kordelinin vieraiksi matruusien astuessa sisään. Matruuseihin on liittynyt myös suutari Johan Skott, jonka ”herraviha” kohdistuu pääasiassa Kordeliniin. Kordelin yrittää puolustautua sanomalla olevansa köyhien ystävä: ”Minä en ole ikinä varastanut kansalta. Sen minkä olen ottanut, olen ottanut rikkailta.” Kordelinia ei kuitenkaan kuunnella, vaan häntä ja muita miespuolisia vieraita lähdetään kuljettamaan kohti Lahden rautatieasemaa. Matkalla suojeluskunnan joukot kuitenkin yllättävät saattueen. Matruusi ampuu Kordelinin ja isännöitsijä Paul Petterssonin vaunuihinsa. Skott kuolee suojeluskuntalaisten ampumana taistelussa. Muut vieraat pääsevät karkuun. He palaavat yksitellen Mommilan kartanoon, jota kartanon työväestö pitää vallassaan. Martemjan Rjutin
Vapauduttuaan Rjutin työskenteli Sojuzelektron ekonomistina (Martirolog) ja aloitti maanalaisen Stalinin-vastaisen toiminnan. Maaliskuun alussa 1932 hän sai valmiiksi parisataasivuisen ohjelmanjulistuksen nimeltä ”Stalin ja proletariaatin diktatuurin kriisi” sekä sen pohjalta lyhyemmän "Vetoomuksen kaikille puolueen jäsenille". (Starkov 1992, s. 27.) Kirjoitukset levisivät monisteina kädestä käteen, ja Rjutin kutsui koolle joukon vanhoja bolsevikkeja, jotka perustivat 21. elokuuta Golovinossa Moskovan lähellä Marxisti-leninistien liiton hänen esittämiensä ajatusten pohjalta. Ohjelmanjulistuksessa tuomittiin jyrkästi laittomuudet ja valtiollinen väkivalta, Stalinin henkilödiktatuuri, nälänhätään johtanut pakkokollektivisointi ja ylipäänsä tavallisten ihmisten elämää kurjistava politiikka. (Vaksberg 1989, s. 43 - 46.) Dragutin Dimitrijević
Dragutin Dimitrijević (, salanimi Apis; 17. elokuuta 1876 Belgrad – 27. kesäkuuta 1917 Thessaloniki, Kreikka) oli serbialainen upseeri ja tiedustelujohtaja, joka toimi kiihkokansallismielisen Musta käsi -salaseuran puheenjohtajana. Hänen ja eräiden muiden upseerien yhteys 28. kesäkuuta 1914 Sarajevossa tapahtuneeseen Itävalta-Unkarin kruununprinssi Frans Ferdinandin salamurhaan johti ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen. Serbian hallitus suojeli pitkään Dimitrijevićiä, mutta kääntyi vuonna 1917 häntä vastaan, jolloin hänet tuomittiin näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Nāgārjuna
Nāgārjuna (Telugu: నాగార్జునా; hanzi: 龍樹) (n. 150–250), intialainen filosofi, jonka opeille rakentuu Mahāyāna-buddhalaisuuden suuntaus nimeltä Madhyamaka (keskitie). Nagarjunaa pidetään toisinaan merkittävimpänä buddhalaisena ajattelijana heti Siddhartha Gautaman jälkeen ja jotkut nimittävät häntä jopa ”toiseksi Buddhaksi”. Erityisen tärkeä asema Nāgārjunalla on skolastisessa Tiibetin buddhalaisuudessa, jossa erilaiset tulkinnat hänen ajattelustaan elävät yhä rinta rinnan. Nāgārjuna vaikuttaa kuitenkin myös monissa muissa Mahāyānan suuntauksissa; muun muassa zen laskee hänet osaksi perimyslinjaansa. Dragutin Dimitrijević
Dimitrijevićin uskotaan olleen merkittävässä roolissa arkkiherttuan murhan suunnittelussa vuonna 1914. Serbian pääministeri Nikola Pašić sai vihiä suunnitelmasta ja yritti estää sen toteutumisen varoittamalla Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta hänen varoitusviestiään ei ymmärretty. Pašićin antamasta pidätysmääräyksestä huolimatta kolmekin salaliittolaista pääsi livahtamaan Serbiasta rajan yli Bosniaan Frans Ferdinandin vierailun alla. Murhan toteutti lopulta bosnialainen serbiopiskelija Gavrilo Princip, joka oli Mustan käden jäsen. Itävallan viranomaiset saivat pian selville, että attentaatilla oli salaseuran kautta yhteyksiä Serbian sotilasjohtoon ja myös Dimitrijevićin nimi tuli heidän tietoonsa. Seurauksena oli Itävalta-Unkarin ja Serbian välinen selkkaus, joka johti edelleen maailmansodan syttymiseen, sillä Pašićin hallitus kieltäytyi luovuttamasta mahdollisia epäiltyjä Itävaltaan vedoten Serbian suvereeniuteen. Martemjan Rjutin
Rjutinin pojista Vasili (s. 1910) kuoli 1937 Lefortovon vankilassa ja Vissarion (s. 1913) ammuttiin samana vuonna leirillä Keski-Aasiassa. Vaimo Jevdokia M. Rjutina kuoli leirillä Karagandassa 1947. Myös Rjutinin veli ammuttiin. Rjutinin tytär Ljubov jäi ainoana perheestä eloon. Hän yritti saada isänsä rehabilitoiduksi jo Hruštšovin aikana, mutta ei onnistunut. (Opablog.)http://inevitablehistoricity.blogspot.com/2016/03/ (”Vetoomus kaikille puolueen jäsenille”, englanninkielinen käännös Annette Vogtin saksankielisestä käännöksestä). Edvard Kardelj-Sperans
Hän toimi myös YK:ssa ja Pariisin rauhankokouksessa 1946 Jugoslavian ulkoministerinä. Hänen merkittävimpiä kirjojaan olivat "Slovenian kansallisuuskysymysten kehittäminen" (1939) ja "Vaihtoehtoinen kommunistiohjelma" vuonna 1958, joka huononsi uudelleen suhteita Neuvostoliittoon. Kardeljin oli osasyyllinen puoluetoveri Aleksandar Rankovicin kukistumiseen vuonna 1966. Kardelj kuoli Ljubjanassa. Kardelj oli Tiede- ja taideakatemian jäsen (SAZO) ja oli virallisesti kunnioitettu kansallissankari. Plocen rannikkokaupunki eteläisessä Kroatiassa oli uudelleen nimetty Kardeljoksi hänen kunniakseen vuosina 1950–1954 ja 1980–1990. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Mammutti hävisi ensin etelästä, myöhemmin pohjoisesta. Euroopan viimeiset löydetyt mammutit elivät Virossa ja Venäjällä noin 10000 radiohiilivuotta sitten. Tällöin viime jääkausi oli juuri päättynyt. Mammutti sinnitteli vielä tämän jälkeenkin Pohjois-Siperiassa Wrangelin saarella. Mammuttia suosinut ruohopitoinen heinää ja marunaa kasvanut arotundra kuivine ilmastoineen hävisi viimeistään holoseenin alussa. Ljubov Tjurina
Tjurina voitti Neuvostoliiton joukkueessa myös maailmanmestaruuden vuonna 1970, MM-hopeaa 1974 ja Euroopan mestaruuden vuonna 1967. Hänen uutisoitiin kuolleen 72-vuotiaana 23. lokakuuta 2015. Gondor
1636 Kolmatta Aikaa saapui Mordorista rutto, joka pyyhkäisi koko Keski-Maan yli. Jopa pohjoisessa eläneet Arnorin ihmiset ja Konnun hobitit kärsivät suuresti. Gondorissa kuningas Telemnar kuoli lapsineen ja varsinkin Osgiliathissa kuoli paljon ihmisiä. Minas Anorissa Valkoinen Puu kuihtui ja kuoli, mutta Gondorin ihmiset kasvattivat tilalle uuden. Rutto tappoi myös paljon Gondorin vihollisia, kuten itäläisiä ja "haradrim"ia. Sairaus sai nimekseen Suuri Rutto. Suuren Ruton takia kaikki Mordorin vartioasemat, kuten Hammastornit, Durthang ja Cirith Ungolin Torni hylättiin lopullisesti ja ne joutuivat Sauronin örkkien haltuun. Professori Martensin lähtö
Professori Martensin lähtö () on virolaisen kirjailijan Jaan Krossin vuonna 1984 ilmestynyt historiallinen romaani. Teos kertoo omaelämäkerralliseen tyyliin virolaissyntyisen Venäjän keisarikunnan palveluksessa työskennelleen diplomaatin ja oikeustieteilijän Friedrich Martensin (1845–1909) elämästä.