Onko munuaisten tehtävänä suodattaa pois verestä kiinteät vesiliukoiset kuona-aineet?
Munuainen
Munuaiset () ovat selkärankaisten virtsanerityselimistöön kuuluvia erityselimiä. Niiden tehtävänä on pitää yllä elimistön nestetasapainoa, happo-emästasapainoa, suolojen (elektrolyyttien) ja muiden kivennäisaineiden oikeita määriä sekä suodattaa pois verestä kiinteät vesiliukoiset kuona-aineet (esimerkiksi urea). Siksi niiden merkitys onkin homeostaasin kannalta tärkeä. Ihmisellä on kaksi munuaista. Munuainen
Munuaiset erottavat verestä kuona-aineet sekä elimistölle vieraat aineet ja poistavat ne elimistöstä virtsan mukana. Poistettavia kuona-aineita ovat mm. valkuaisaineiden hajoamistuote urea ja sappiväriaineet, joita syntyy hemoglobiinin pilkkoutuessa. Munuaiset huolehtivat kuona-aineiden poiston yhteydessä siitä, että elimistölle tärkeitä aineita ei pääse virtsan mukana elimistöstä pois. Näitä ovat esimerkiksi glukoosi ja aminohapot, joita terveen ihmisen virtsa ei tavallisesti sisällä. Veri
Veren tehtävä on kuljettaa happea veren punasoluissa kudoksille ja tarpeetonta hiilidioksidia pois kudoksista keuhkojen kautta. Myös ravintoaineet kuten hiilihydraatit, rasvat ja proteiinit sekä vitamiinit ja hivenaineet kulkeutuvat veren mukana ruoansulatuksesta kaikkiin kudoksiin. Veri pitää elimistön lämpötilan tasaisena, ja sydämen aiheuttama verenpaine muuttaa elimistön yleistä lämpötilaa. Elimistöstä poistettavat kuona-aineet kulkeutuvat veressä munuaisiin, joissa ne suodattuvat pois. Veren mukana kulkeutuvat myös hormonit kudoksiin.
Kreatiniini
Jos munuaiset eivät toimi kunnolla, kreatiniinin suodattuminen heikentyy, mikä ilmenee veren koholla olevina kreatiniinipitoisuuksina. Kun kreatiinipitoisuuden lisäksi otetaan huomioon potilaan, paino, sukupuoli ja ikä voidaan määrittää munuaiskerästen suodattumisnopeus eli niin sanottu GFR-arvo. GFR-arvo on erittäin hyödyllinen väline munuaisten kuntoa arvioitaessa. NMDA-reseptori
Munuaisissa NMDAR:ät ylläpitävät niiden normaalia toimintaa osallistumalla mm. niiden verisuoniston laajentumiseen/supistumiseen, Na takaisin ottoon ja virtsan erityksen säätelyyn vaikuttamalla mm. munuaiskerästen suodatusnopeuteen eli GFR-arvoon. Jatkuvan munuais-NMDAR:ien aktivaation on ehdotettu voivan johtaa munuaisten vajaatoimintaan ja kohonneeseen verenpaineeseen paikallisesti munuaisissa tai laajemmaltikin. Sydämessä NMDAR:illä on keskeinen rooli sen sähkötoiminnan säätelyssä. Jättiläissimpukat
Muilla simpukoilla on yleensä useampia lihaksia, mutta jättiläissimpukoilla on vain kaksi vahvaa lihasta. Suuret munuaiset voivat muodostaa jopa 15 prosenttia niiden sisäelinten massasta. Munuaisten avulla simpukka poistaa vedestä myrkyllisiä raskasmetalleja, kuten elohopeaa ja kuparia. Siksi simpukoita voidaan käyttää meriveden laadun indikaattoreina. Iho
Ihon ensisijaisena tehtävänä on suojata kehoa ulkoa tulevilta uhkatekijöiltä, joita ovat mm. haitallinen säteily, mikrobit ja kemikaalit. Iho toimii myös vesieristeenä, joka estää liiallisen nesteenmenetyksen sekä veden osmoottisen imeytymisen kehoon, kun olemme veden kanssa kosketuksissa. Talirauhasten erittämä tali voitelee ihon notkeaksi ja vettä hylkiväksi. Munuaistulehdus
Munuaistulehdus eli nefriitti on yhden tai kummankin munuaisen tulehdus. Sen tavallisimmat ensioireet ovat värinmuutokset ja veren esiintyminen virtsassa (hematuria). Muita oireita ovat pahoinvointi ja väsymys. Munuaistulehdus pysyy täysin oireettomana 50 % tapauksista. Kroonista munuaistulehdusta sairastavilla oireiden alkaminen voi kestää vuosia. Munuaistulehdukseen voi johtaa muun muassa hoitamaton virtsaputkentulehdus. Lisäksi se voi esiintyä useiden muiden sairauksien komplikaationa (esimerkiksi myyräkuume). Munuaistulehduksella on eri tyyppejä, ja se voi olla joko krooninen tai akuutti. Tautiin sairastuneista aikuisista 60 % ja lapsista noin 90 % paranee täysin ilman jälkitauteja, mutta pahimmillaan tauti voi johtaa kuolemaan. Yleensä oireet asettuvat itsestään parin viikon kuluessa. Joskus munuaistulehdus johtaa kohonneeseen verenpaineeseen ja pysyvään munuaisvaurioon. Akuutilla munuaistulehduksella on mahdollisuus kehittyä krooniseksi. Näin käy aikuisista 30 %:lle ja lapsista 10 %:lle tapauksista. Ruoansulatus
Ruoansulatuksen kannalta merkittäviä elimiä ovat maksa ja haima. Haima erittää suurimman osan ruoansulatusentsyymeistä. Maksa säätelee veren sokeri- ja aminohappopitoisuuksia, varastoi monia aineita sekä valmistaa ravinnosta muun muassa rasvoja ja glukoosia. Aldosteroni
Aldosteroni vastaa noin kahdesta prosentista suodatettujen natriumionien takaisinotosta munuaisissa, mikä on lähes koko veren natriumpitoisuus, kun munuaiset toimivat normaalilla glomerulaarisella suodatusnopeudella. Turvotus
Munuaisten vajaatoiminnassa glomerulusten heikentynyt suodatuskyky aiheuttaa nesteen ja natriumin retentiota, lisääntynyt läpäisevyys taas proteiinien karkaamista virtsaan. Munuaisten hypoperfuusio esimerkiksi ateroskleroottisesti ahtautuneen munuaisvaltimon takia vähentää glomerulussuodoksen määrää ja nesteen eritystä. Vajaatoiminta voi aiheuttaa myös nesteen kertymistä keuhkoihin. Maksa
Maksa () on ruoansulatuselimistöön kuuluva ruoansulatusrauhanen ja elimistön suurin rauhanen. Kuolleen ihmisen maksa painaa noin 1,5 kg, elävän vieläkin enemmän veren takia. Maksa sijaitsee vatsaontelon yläosassa oikealla puolella välittömästi pallean alla miltei täysin kylkiluiden suojassa. Maksa säätelee verensokeria ja aminohappopitoisuutta, muuttaa rasvojen hajoamistuotteita elimistölle sopiviksi, valmistaa sappinestettä, hajottaa hormoneja ja varastoi glykogeenia, verta, vitamiineja ja rautaa. Maksa varastoi raskasmetalleja. Se myös tuhoaa verenkierron mukana tulevia bakteereja ja myrkkyjä, kuten nikotiinia ja etanolia. Sikiöllä maksa toimii verisoluja muodostavana elimenä. Munuainen
Munuaiset tuottavat joitakin hormoneja. Erytropoietiini (EPO) edistää punasolujen muodostumista ja kypsymistä luuytimessä. Hormonin kaltainen reniinientsyymi säätelee angiotensiinihormonin muodostumista. Reniinin käynnistämät mekanismit nostavat tarvittaessa verenpainetta, joka puolestaan lisää alkuvirtsan määrää ja sen myötä myös natriumkloridin määrää. Reniini-angiotensiini-aldosteronijärjestelmä vaikuttaa natrium- ja kaliumionien liikkeisiin ja siten myös vesitasapainoon. Munuaiskeränen
Veri tulee glomerulukseen munuaisvaltimosta haarautunutta tuojasuonta pitkin ja poistuu viejäsuonta pitkin. Kahden valtimon välissä olevassa hiussuonikeräsessä on tarpeeksi korkea verenpaine (noin 60 mmHg), jonka vuoksi plasmaa suodattuu hiussuonten seinämän läpi keräsenkoteloon. Verestä suodattuvat kaikki veren osat lukuun ottamatta verisoluja sekä lähes kaikkia valkuaisaineita. Proteiineja pääsee glomerulussuodokseen vain muutama gramma vuorokaudessa. Verinahka
Verinahka eli dermis muodostuu kahdesta kerroksesta nystykerroksesta ja verkkokerroksesta. Verinahan tärkeimmät tehtävät ovat ihon mekaaninen tukeminen ja pinnallisen ihon ravitseminen. Ylempi suolilievevaltimo
Ylempi suolilievevaltimo () haarautuu sisusvaltimorungon alapuolelta vatsa-aortasta, mutta munuaisvaltimoiden yläpuolelta. Se on pariton valtimo, joka vie hapekasta verta haimalle, ohutsuolelle, umpilisäkkeelle, umpisuolelle sekä nousevalle ja poikittaiselle paksusuolelle. Ylemmän suolilievevaltimon veri päätyy porttilaskimoon kierrettyään vatsaontelon elimissä. Porttilaskimosta veri kulkee maksaan puhdistettavaksi eli siitä poistetaan ruuansulatuskanavasta mahdollisesti imeytyneet mikrobit ja vierasaineet. Eläimillä vastaava valtimo on etumainen suolilievevaltimo (). Antidiureettinen hormoni
ADH on tärkein nestetasapainoa ylläpitävä hormoni. Jo pieni pitoisuus aiheuttaa veden takaisinimeytymisen munuaisten distaalisista tiehyistä ja kokoojaputkista. Näiden solujen verenpuoleisella pinnalla on vasopressiinin V2-reseptoreita, joihin vasopressiini sitoutuu. Tämä saa aikaan syklisen adenosiinimonofosfaatin (cAMP) synteesin, mikä aiheuttaa reaktioketjun solun sisällä. Lopputuloksena solujen luminaalipinnan läpäisevyys vedelle lisääntyy ja vettä imeytyy munuaistiehyistä takaisin verenkiertoon. Sen sijaan elektrolyyttien liikkeisiin munuaisissa ADH ei juuri vaikuta. ADH:n munuaisvaikutuksia tehostavia lääkkeitä ovat muun muassa karbamatsepiini, vinka-alkaloidit ja klooripropamidi, jotka voivat siten aiheuttaa vaarallistakin veden kertymistä elimistöön. Lisämunuainen
Lisämunuaiset () ovat umpirauhasia, joiden hormoneilla on tärkeitä stressiin, tulehdusreaktioon, kehitykseen ja verenpaineeseen liittyviä vaikutuksia. Lisämunuaiset sijaitsevat paksun rasvakerroksen sisällä kummankin munuaisen päällä. Talousvesi
Talousveden laadun valvonnasta vastaa kunnan terveydensuojeluviranomainen. Talousveden valvonnalla varmistetaan terveellisen veden jakelu kuluttajille. Veden mikrobeja ja muitakaan aineita ei pystytä havaitsemaan aistinvaraisesti, vaan ne täytyy tutkia laboratoriotutkimuksilla. Joskus juomavedessä voi aistinvaraisesti havaita sameutta tai väriä, jotka voivat aiheutua esimerkiksi verkostosta irronneesta raudasta, joka on sinällään haitatonta. Sosiaali- ja terveysministeriö on asettanut talousveden laadulle mikrobiologisia ja kemiallisia laatuvaatimuksia ja -suosituksia. Nämä laatuvaatimukset ja suositukset perustuvat EU:n juomavesidirektiiviin. Proteiini
Solukalvoissa sijaitsevat proteiinit toimivat kanavina ja pumppuina, joiden avulla kontrolloidaan pienten molekyylien kulkua solusta ulos ja sisään soluun, sekä reseptoreina, jotka välittävät viestejä solun ulkopuolelta solun sisälle. Proteiinit voivat olla ikään kuin molekulaarisia koneita: Solunsisäiset moottoriproteiinit, esimerkiksi kinesiini, huolehtivat molekyylien kuljetuksesta sytoplasmassa ja topoisomeraasit kykenevät muuttamaan DNA:n rakennetta. Proteiinit voivat erikoistua moniin vaihteleviin tehtäviin: Vasta-aineiksi mahdollistamaan elimistölle vieraiden kappaleiden ja solujen, esimerkiksi bakteerien ja virusten, tuhoamisen, toksiineiksi, hormoneiksi, kuten insuliini ja glukagoni, jäätymisenestoproteiineiksi, soluväliaineen elastisiksi säikeiksi tai luminesenssin lähteiksi. Proteiineja muodostuu elimistössä DNA:n koodaamina aminohapoista translaatiossa. Mahaneste
Mahaneste on nestettä, joka sisältää pepsiiniä, limaa, vettä, suolahappoa ja sisäistä tekijää. Valkuaisaineita pilkkova pepsiini erittyy maharauhasten pääsoluista inaktiivisena pepsinogeeninä, joka aktivoituu mahalaukussa pepsiiniksi suolahapon ja valmiin pepsiinin vaikutuksesta. Pepsiini erittyy inaktiivisena, jotta se ei erittyessään ala pilkkoa elimistön omia valkuaisaineita. Tämä suojaa elimistön soluja. Suolahappo erittyy maharauhasten katesoluista. Se mahdollistaa pepsiinin toiminnan mahalaukussa ja torjuu ruoansulatuskanavaan joutuneita pieneliöitä. Lima puolestaan suojaa mahalaukun limakalvoa sen omilta eritteiltä ja tekee ruokamassan liukkaaksi. Limaa erittyy erityisesti mahansuun ja mahan porttiosan maharauhasista. Sisäinen tekijä sitoo B-vitamiinia, jolloin vitamiini saadaan verenkiertoon ohutsuolen loppupäästä. Ammoniakki
Eläinten elimistössä ammoniakkia syntyy aminohappojen normaalin hajoamisen tuloksena. Se on myrkyllistä ja poistuu virtsan kautta. Nisäkkäillä se muuntuu ureaksi, mutta matelijoilla ja linnuilla virtsahapoksi. Detox-kuuri (uskomuslääkintä)
Ravitsemusfysiologian professori Marja Mutasen mukaan paastot ja puhdistukset ovat turhia ja detox-kuurit ovat "höpöhöpöä". Elimistö poistaa kuona-aineet, kuten hiilidioksidin, typen ja virtsan ja ulosteiden mukana poistuvat aineet. Sitä ei voi ruoalla, hieronnalla tai jalkojen suolaamisella nopeuttaa. Kuona-aineet eivät voi varastoitua kehoon aiheuttamaan terveyshaittoja. Virtsakivitauti
Virtsakivitauti on tila, jossa virtsateihin eli munuaisaltaaseen, virtsajohtimiin, virtsarakkoon tai joskus virtsaputkeen muodostuu kiinteitä kappaleita. Virtsatiekivet eli munuaiskivet ovat niukkaliukoisten aineiden muodostamia kasaumia. Virtsakivi voi syntyä jos jokin virtsan niukkaliukoisista aineista, kuten virtsahappo, saostuu. Virtsakivitaudin pääasiallinen oire on kohtauksittain esiintyvä kipu. Muita oireita ovat oksentelu ja joskus kuumeilu. Munuaiskivet ovat yleisimpiä keski-iässä. Suomessa noin yksi kymmenestä ihmisestä saa elämänsä aikana munuaiskiviä. Munuainen
Ihmisen kaksi munuaista sijaitsevat molemmin puolin selkärankaa. Oikeanpuoleinen munuainen on ihmisellä ja sialla hieman vasemmanpuoleista alempana. Muilla nisäkkäillä oikea munuainen on yleensä vasemmanpuoleista ylempänä. Munuaiset sijaitsevat maksan ja pernan alapuolella, alimman rinta- ja kahden ylimmän lannenikaman tasolla. Koska munuaiset ovat arkoja elimiä, niiden yläpuoli on osittain alempien kylkiluiden suojaamana ja lisäksi niitä suojaavat selkälihakset, sidekudoksinen munuaiskotelo ja kaksinkertainen rasvakerros. Antasidit
Antasidien toiminta perustuu ruoansulatuksen ja virtsan pH:n muuttamiseen. Antasidit voivat kuitenkin muuttaa mm. muiden lääkkeiden liukenemis- ja imeytymisnopeuksia, ja nopeutta, jolla munuaiset poistavat muita lääkeaineita elimistöstä. Systeemisten antasidien pitkäaikaista käyttöä tulisikin välttää. Antasidit voivat myös huonontaa raudan ja joidenkin vitamiinien saantia. Munuaispaise
Munuaispaise on munuaisten märkäpesäke. Se voi tulla esimerkiksi munuaistulehduksen yhteydessä. Munuaispaiseen oireita ovat mm. kuume, kipu vatsassa, painon menetys ja pahoinvointi. Potilaalla virtsaaminen voi tuntua kivuliaalta, ja virtsa voi sisältää verta. Munuaispaise hoidetaan suonensisäisillä antibiooteilla. Munuaissyöpä
Munuaissyöpä on munuaisissa esiintyvä syöpä. Suomessa todetaan joka vuosi noin 700 uutta munuaissyöpää. Munuaissyöpää esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla. Noin kolme prosenttia kaikista uusista syöpätapauksista on munuaissyöpiä. Munuaissyövän tyypillisin muoto tunnetaan munuaissolukarsinoomana. Virtsa
Ihminen tuottaa keskimäärin 500 litraa virtsaa vuodessa eli vuorokautta kohti 1–2 litraa. Virtsasta on 95 prosenttia vettä ja 2,5 prosenttia virtsa-ainetta eli ureaa, joka on suurina määrinä myrkyllistä. Loput 2,5 prosenttia virtsasta on erilaisia mineraaleja kuten magnesiumia ja kalsiumia. Virtsa sisältää myös virtsahappoa, hippuurihappoa, urobiliiniä sekä fosfori- ja rikkihappoa. Virtsa ei ole myrkyllistä, kuten monissa kulttuureissa uskotaan, mutta nautittuna se saattaa suurina annoksina olla haitallista. Virtsan pH-arvo vaihtelee 4,5:n ja 8:n välillä; normaalisti se on hieman happaman puolella. Voimakkaasti hapan tai emäksinen virtsa on merkki sairaudesta. Verivirtsaisuus
Virtsatessa veren voi nähdä itse, tai sitä voi olla niin vähän, että tarvitaan mikroskooppia sen näkemiseen. Sairauden aiheuttajasta paljastuu usein taudin vakavuus. Jos tauti on lievä, aiheuttajana on eturauhasen hyvänlaatuinen liikakasvu. Jos sairaus on ohimenevä, aiheuttajana on virtsatieinfektiot, munuais- ja rakkokivet tai virtsarakon tulehdus. Virtsa
Virtsa () on eläinkuntaan kuuluvan eliön muodostamaa nestemäistä kuona-ainetta. Virtsa erittyy munuaisissa, jotka suodattavat verta. Verestä suodatettua ainetta kulkeutuu virtsajohtimia pitkin virtsarakkoon, jonka tarpeeksi täytyttyä eliö, myös ihminen, alkaa tuntea virtsaamisen tarvetta. Virtsa poistuu rakosta virtsaputkea pitkin ulos elimistöstä. Orvaskesi
Orvaskesi toimii ihmisen suojana ulkomaailmaa vastaan. Sen happamuus, solujen väliset liitokset (junktionaalinen kompleksi) ja mikrofloora suojaavat elimistöä pieneliöiltä. Lisäksi talirauhasten erittämä tali estää vesiliukoisia aineita tunkeutumasta epiteelin läpi. Orvaskeden kautta poistuu myös pieni määrä kuona-aineita esimerkiksi ihon hilseillessä ja ihon hikirauhasten kautta. Hiussuoni
Hiussuonten tehtävänä on mahdollistaa kaikki veren ja solujen välillä tapahtuva ravintoaineiden, hengitysilman kaasujen ja kuona-aineiden vaihto. Esimerkiksi aminohapot ja monosakkaridit siirtyvät ohutsuolesta hiussuoniin, jotka yhtyvät maksan porttilaskimoon. Keuhkorakkuloiden pinnalla on hiussuoniverkko, jonka kautta happi siirtyy keuhkorakkuloista verenkiertoon. Hiilidioksidi kulkee samalla tavalla vastakkaiseen suuntaan. Ihmisen ruoansulatus
Ohutsuoli jaetaan kolmeen osaan: ensimmäinen on pohjukaissuoli, toinen tyhjäsuoli ja kolmas sykkyräsuoli. Maksa ja haima erittävät ruoansulatusnesteensä pohjukaissuoleen. Haiman erittämiin aineisiin kuuluvat useat ruoansulatusentsyymit ja emäksinen liuos, joka neutraloi mahalaukusta saapuvan happaman ruokasulan. Maksa taas käsittelee kaiken ruoansulatuskanavan läpi imeytyvän ravinnon. Se valmistaa, varastoi ja hajottaa suuren määrän eri aineita. Ohutsuoli erittää itse noin litran vuorokaudessa suolinestettä, mikä on kuitenkin vain pieni osa siitä noin yhdeksästä litrasta nesteitä, joka kulkee ohutsuolessa vuorokaudessa. Urea
Urea on nisäkkäiden ja sammakkoeläinten normaalin proteiiniaineenvaihdunnan lopputuote, joksi aineenvaihdunnassa muodostuva ammoniakki muuttuu. Se poistuu elimistöstä munuaisten kautta virtsaan, eli typpi (typpiyhdiste ammoniakki) poistuu elimistöstä. Linnuilla ja liskoilla sen sijaan typen vie pois virtsahappo. Virtsanerityselimistö
Virtsanerityselimistö jaetaan ylempiin ja alempiin virtsateihin. Ylempiin virtsateihin kuuluvat munuaiset, munuaisaltaat ja virtsanjohtimet. Alempiin virtsateihin kuuluvat virtsarakko ja virtsaputki. Munuaiset suodattavat virtsaa verestä, joka edelleen kulkee virtsanjohtimia pitkin virtsarakkoon. Virtsarakosta virtsa poistuu elimistöstä virtsaputkea pitkin. Puhdistuma
Puhdistuma (formula_1) on farmakokinetiikassa käytetty suure, joka ilmaisee lääkeaineen poistumista verenkierrosta. Tarkalleen ottaen puhdistumalla tarkoitetaan sitä verimäärää tilavuutena, joka tietyssä ajassa kokonaisuudessaan puhdistuu lääkeaineesta. Puhdistuma ilmaistaan siis tilavuutena kulunutta aikaa kohden (ml/min tai l/h). Joskus tämä suhteutetaan vielä potilaan painoon (l/h/kg). Ohutsuoli
Ohutsuolella on kolme pääasiallista tehtävää. Ensinnäkin ruoka pilkkoutuu niin pieniksi osasiksi, että ne voivat imeytyä soluihin. Tapahtumaa, jossa entsyymeiksi kutsutut aineet pilkkovat ruoan sisältämiä rasvoja, hiilihydraatteja, nukleiinihappoja ja valkuaisaineita, kutsutaan kemialliseksi pilkkoutumiseksi. Pilkkoutuneet ravintoaineet imeytyvät ohutsuolen seinämän läpi verenkiertoon ja kulkeutuvat sitä kautta kaikkiin elimistön soluihin. Ravintoaineiden kuljettaminen tapahtuu verisuoniston ja imuteiden välityksellä. Se ruoan osa, jota ohutsuoli ei voi hyödyntää, kulkeutuu paksusuoleen. Ohutsuolen seinämän lihakset supistelevat niin, että ruoka liikkuu suolessa eteenpäin. Aldosteroni
Aldosteroni eli suolahormoni on tärkein lisämunuaiskuoren erittämä mineralokortikoidi, siis eräs kortikosteroidi. Hormonin vaikutuskohde on munuaisten nefronien distaaliset osat, erityisesti kokoojatiehyen solut, joissa se lisää Na-ionien sisäänottoa takaisin vereen sekä K-ionien ja H-ionien eritystä. Seurauksena on veden takaisinotto ja sitä myötä verenpaineen ja veren tilavuuden kasvu. Aldosteroni vaikuttaa myös paksusuolessa, sylkirauhasissa sekä hikirauhasissa. Uremia
Uremia, eli munuaisten vajaatoiminasta johtuva virtsamyrkytys. Elimistöön kertyy aineenvaihdunnan palamistuotteita, joita munuaiset eivät pysty erittämään. Tämän johdosta elimistön suola- ja nestetasapaino on epätasapainossa sekä verenpaine kohoaa. Muita oireita ovat pahointointi, oksentelu ja ruokahalun puute. Diureetit
Diureetit eli nesteenpoistolääkkeet ovat ryhmä lääkeaineita, jotka lisäävät virtsan eritystä eli diureesia ja poistavat siten nestettä elimistöstä. Niiden vaikutusmekanismina on lisääntynyt natriumin ja veden erittyminen virtsaan ja siten veden poistuminen elimistöstä. Diureetteja käytetään esimerkiksi kohonneen verenpaineen, erilaisten turvotustilojen, sydämen vajaatoiminnan, keuhkopöhön ja munuaissairauksien hoidossa. Alkoholi ja kofeiini ovat myös diureetteja, vaikkei näitä pidetä yleensä lääkinnälliseen käyttöön tarkoitettuina diureetteina. Arginiini
Ureasyklissä eli virtsahappokierrossa on tarkoitus poistaa elimistöstä virtsaan aineenvaihdunnassa syntyvää ammoniakkia, joka on myrkyllistä erityisesti aivoille. Ureasyklin häiriöissä, esimerkiksi arginiinisukkiinihappovirtsaisuudessa, on puuttuvia tai huonosti toimivia entsyymejä, jolloin ureasykli ei toimi tehokkaasti. Usein arginiinipitoisuudet veressä ovat matalia. Arginiinilla on keskeinen rooli ureasyklin toiminnassa, ja sen avulla voidaan tehostaa ureasyklin toimintaa ja lievittää oireita. Arginiinin puute voi aiheuttaa häiriön ureasykliin. Verisuoni
Verisuonet () ovat verenkiertojärjestelmän putkimainen osa, jossa veri kiertää. Verisuoniin kuuluvat valtimot, laskimot ja hiussuonet. Sydämestä verta kuljettavat pois valtimot. Laskimot puolestaan tuovat verta sydämeen. Pienen verenkierron laskimoissa on runsashappista verta kun taas ison verenkierron laskimoissa veri on niukkahappista. Joissakin fysiologian oppikirjoissa lasketaan, että valtimoita ja laskimoita on noin 19 000 kilometriä. Hiussuonien mitaksi taas arvioidaan 80 000–97 000 kilometriä. Erityyppisten verisuonten yhteinen pituus on siis osapuilleen 100 000 kilometriä. Alkuvirtsa
Munuaiskerästen suodatusnopeus (GFR) on hiussuonikeräsen kapillaarien läpäisevyyden ja munuaisten suuren läpivirtauksen ansiosta 70 kg painavalla ihmisellä noin 125 ml minuutissa. Koko elimistön plasmamäärä suodattuu siis noin 60 kertaa vuorokaudessa. Munuaisvaltimo
Munuaisvaltimot () ovat verisuonia, jotka lähtevät vatsa-aortasta heti ylemmän suolilievevaltimon alapuolelta ja jotka vievät hapekasta verta molempiin munuaisiin. Ne kulkevat munuaisten sisään munuaisportin kautta. Ihmisen ollessa lepotilassa noin neljäs- viidesosa aortassa kulkevasta verestä menee munuaisiin, joten munuaislaskimot ovat sen mukaisesti suuria verisuonia. Munuaisvaltimon vuoto on suurin piirtein yhtä vaarallinen kuin aortassa tapahtuva vuoto. Kiinan maitojauheskandaali
Elimistön proteiineissa (aminohapoissa) on typpeä keskimäärin 16 %. Maidon yhtenä laatukriteerinä pidetään proteiinipitoisuutta, jota mitataan typpipitoisuutena. Lisäämällä maitoon vedellä jatkettua melamiinia (jossa typen massaosuus on huomattavat 69 %), saadaan maidon ”proteiinimäärää” kohotettua ja tuloja kasvatettua, kun maitotuotteiden tilavuutta voidaan huomattavasti kohottaa typpipitoisuuden alentumatta. Melamiini vaurioittaa munuaisia. Esimerkiksi kissoilla melamiini erittyy virtsaan ja saa aikaan polyuriaa (runsasta virtsaneritystä), proteinuriaa (virtsan mukana erittyy liikaa proteiinia), virtsakiteitä, virtsakiviä ja pahimmillaan munuaisten tubulusolujen nekroosin (solukuoleman) sekä uremian (munuaisten vajaatoiminta) ja jopa kuoleman. Maksa
Maksa reagoi tiettyjen aineiden puutteeseen. Maksa kykenee aminohappojen puuttuessa siirtämään aminoryhmän glukoosille transaminaasientsyymin avulla, mutta kaikkia aminohappoja elimistö ei kykene syntetisoimaan (katso välttämättömät aminohapot). Aminohapoista voidaan taas muodostaa glukoosia poistamalla deaminaatiossa aminoryhmiä. Rasvamolekyylin glyserolista maksa voi muokata glukoosia ja rasvahapoista ketoaineita, jotka ovat aivojen tärkeä energianlähde pitkään jatkuneen paaston aikana. Mikäli maksa ei toimi, iho muuttuu keltaiseksi, koska maksa ei pysty poistamaan verestä bilirubiinia. Virtsakivitauti
Jos munuaiskivet ovat pieniä, ne tulevat itsestään ulos useimmiten muutaman päivän kuluessa. Nykyään munuaiskiviä ei poisteta kirurgisesti, vaan ne murskataan ESWL-laitteella (extracorporeal shock wave lithotripsy) eli kehon ulkopuolisella painesysäysaaltohoidolla. Tässä menetelmässä laitteen tuottamat iskuaallot murskaavat munuaiskiven pienemmiksi paloiksi jotka pääsevät tulemaan itsestään ulos. Kiireellisissä tapauksissa kivi poistetaan tähystyksellä. Suurikokoisempia munuaiskiviä voidaan joutua poistamaan kirurgisella toimenpiteellä. Kivi saattaa aiheuttaa munuaisen allassysteemien laajentumaa. Laajentuma näkyy ultraäänikuvassa ja kivi röntgenin varjoainekuvauksissa. Virtsanjohdin
Virtsanjohtimet () ovat kaksi putkimaista rakennetta, jotka vievät virtsan munuaisten munuisaltaista virtsarakkoon. Virtsanjohtimien seinämiä verhoaa uroteeli kuten muitakin virtsanerityselimistöön kuuluvien elimien seinämiä. Ihmisellä virtsanjohdin on noin 25-35 senttimetrin pituinen. Erite
Osa eritteistä tuotetaan vain jonkin kuona-aineen poistamiseksi elimistöstä. Tällaisia eritteitä on esimerkiksi virtsa, jonka mukana poistuu muun muassa ureaa ja erilaisia ylimääräisiä suoloja sekä vettä. Entsyymipitoisista eritteistä mainitaan maksan tuottama sappi, joka paitsi poistaa haitallista bilirubiinia myös tuottaa ruoansulatuksessa tarvittavia entsyymejä. Sylki erittyy erityistä sylkirauhasista ja maito nisistä. Maidossa on myös vauvan tarvitsemia suoja-aineita. Valkosolu
Imusolujen tehtävä on etsiä elimistölle vieraita aineita tai mikrobeja ja merkitä ne, jolloin makrofagi tunnistaa ne paremmin. Mahalaukku
Mahalaukun tuottaman happaman mahanesteen vaikutuksesta ruoka saadaan oikeaan kiinteyteen ja sen avulla elimistö pystyy hajottamaan ravinnon valkuaisaineet. Mahaneste sisältää muun muassa vettä, entsyymejä kuten pepsiiniä, suolahappoa, suoloja ja limaa. Solunulkoiset vesikkelit
Solunulkoisilla vesikkeleillä on useita fysiologisesti tärkeitä tehtäviä muun muassa solujen välisessä signaloinnissa, immuunivasteen säätelyssä, veren hyytymisessä, ja solujen jätehuollossa. Nämä vesikkelit ovatkin kasvavan kiinnostuksen kohteena, mm. kliinisten ja terapeuttisten sovellusten mahdollistajina. Solunulkoisten vesikkelien välittämä vuorovaikutus liittyy myös useiden sairauksien molekyylimekanismeihin. Solunulkoisia vesikkeleitä voidaankin tulevaisuudessa ehkä käyttää biomarkkereina terveyden ja sairauden tilan toteamisessa, taudin ennusteen tekemiseen ja terapiaan. Viiksiympyräsuiset
Sisäelimiltään limaajakalat muistuttavat selkärangattomia. Niillä on osittain avoin verenkierto eli veri pääsee virtaamaan myös verisuonten ulkopuolella. Veren liikuttamisesta vastaa useita sydämiä, joiden toiminnan säätely (jos sellaista edes on) tapahtuu hormonitoiminnan välityksellä. Aineenvaihdunta on erittäin hidasta ja ruokailtuaan kala voi olla syömättä seitsemän kuukautta. Munuaispyramidi
Useiden nefronien distaaliset kiemuratiehyet laskevat samaan kokoojaputkeen. Pienet kokoojaputket yhtyvät suuremmiksi putkiksi, jotka laskevat munuaisnystyn kautta munuaisaltaaseen ulos munuaispyramidista. Alkuvirtsan takaisinimeytymistä tapahtuu ainoastaan munuaispyramidin sisällä, joten munuaisaltaaseen päätyy vain lopullista virtsaa. Kyynelrauhanen
Kyynelrauhanen () sijaitsee silmän yläreunassa ja se erittää silmää huuhtovaa kyynelnestettä. Kyynelnesteen tehtävä on huolehtia sarveiskalvon ravinnonsaannista ja kastella silmän pintaa, jottei se kuivuessaan muuttuisi läpinäkymättömäksi. Lisäksi kyynelneste sisältää mikrobikasvustoa estävää lysotsyymi-nimistä entsyymiä. Kyynelnesteen erityttyä silmän pintaan se poistuu nenän puoleisesta silmäkulmasta kahden kyynelpisteen kautta kyyneltiehyitä pitkin kyynelpussiin. Kyynelpussista kyynelneste siirtyy kyynelkanavaa pitkin nenäonteloon, jossa kyynelkanava aukeaa joko nenäontelon alakuorikon eteen tai sivulle. Kyynelrauhasen toimintaa kiihdyttää parasympaattinen hermosto ja vähentää sympaattinen hermosto. Seitsemäs aivohermo eli kasvohermo toimii muiden toimintojensa ohella kyynelrauhasen parasympaattisena hermona. Farmakologia
Lääkkeiden vaiheet elimistössä (farmakokinetiikka) alkavat sen imeytymisestä. Periaatteessa ruoansulatuskanavassa olevat lääkkeet ovat vielä elimistön ulkopuolella. Jotkin myrkylliset aineet saattavat mennä ruoansulatuskanavan läpi ilman haittoja, jos ne eivät imeydy, esimerkki on nuolimyrkky kurare. Siihen perustuu sen käyttö metsästyksessä, saalis ei ole myrkyllinen syötynä. Imeytymistä seuraava jakautumisvaihe on tärkeä aineen pitoisuuksien kannalta eri elimissä. Monet vesiliukoiset lääkeaineet eivät pääse aivoihin, sellainen on mm. penisilliini. Tämä rajoittaa sen käyttöä keskushermoston tulehdustaudeissa, mutta toisaalta myös suojaa sen keskushermostomyrkyllisyydeltä. Toiset aineet taas ovat hyvin rasvahakuisia, ja isonkin annoksen jälkeen pitoisuudet veressä voivat olla aika pieniä, kun aine hakeutuu kudoksiin ja rasvaan. Tällaisen aineen erittyminen virtsaan voi olla hyvin hidasta, koska munuaiseen pääsee vain pieni pitoisuus, ja siitäkin suuri osa imeytyy munuaistiehyissä takaisin verenkiertoon verrattuna vesiliukoisiin aineisiin. Siksi etenkin maksassa on tehokas entsyymikoneisto, joka pyrkii muuttamaan rasvaliukoiset aineet vesiliukoisiksi ja helpommin erittyviksi. Koska eri ihmisten välillä on entsyymiaktiivisuuksissa suuria eroja, tätä tutkiva farmakogenetiikka on tärkeä tutkimusalue. Munuaisten vajaatoiminta
Taudin oireita ovat muun muassa verenpaineen kohoaminen, väsymys, huimaus, korkea lämpötila. Hoitona ovat ruokavalio ja lääkkeet sekä verenpaineen, kolesterolin ja diabeteksen hoito. Pitkälle edenneen vajaatoiminnan hoitona ovat dialyysi ja munuaisensiirto. Munuaissyöpä
Munuaissyövän oireita ovat muun muassa verivirtsaisuus, ruokahaluttomuus, laihtuminen ja joskus kuume. Sairaus on vaikeasti hoidettava, sillä sen alkuvaiheissa oireita ei yleensä juuri esiinny. Munuaissyöpään ei aina liity samankaltaista kipua, kuten useimpiin muihin syöpiin. Noin 33 % munuaissyövistä tuntuu möykkyinä kylkikaaren alla. Munuaissyöpä lähettää etäpesäkkeitä useimmiten keuhkoihin, aivoihin tai luustoon. Jos potilaalla on etäpesäkkeitä, myös ne aiheuttavat erilaisia oireita. Munuaisallas
Munuaisallas () on munuaisen munuaispoukamassa sijaitseva osa, josta alkavat virtsanjohtimet. Munuaisaltaan tehtävänä on kerätä nefronien tuottama virtsa ja kuljettaa se edelleen virtsanjohtimiin. Naudalta munuaisallas puuttuu ja naudalla virtsa kulkee munuaisnystyistä munuaispikareihin, jotka laskevat virtsanjohtimiin. Hevosella munuaisaltaassa on limaa tuottavia soluja, joiden erite aiheuttaa sen, että hevosella on normaalistikin virtsassa proteiinia, kun taas muilla lajeilla proteiinin esiintyminen virtsassa on yleensä merkki sairaudesta. Ihmisen anatomia
Mahalaukun tuottama mahaneste on tarpeellinen. Sen vaikutuksesta ruoka saadaan oikeaan kiinteyteen ja sen avulla elimistö pystyy hajottamaan ravinnon valkuaisaineet. Mahanesteessä on muun muassa vettä, entsyymejä, suolahappoa, suolaa ym. Entsyymit pystyvät pilkkomaan ruoan ravintoaineita elimistön käytettäviksi. Pepsiini on hyvin tärkeä entsyymi. Se muodostuu pepsinogeenistä, jota on mahanesteessä. Muuttuakseen pepsiiniksi se kuitenkin vaatii suolahappoa. Vasta mahanesteen suolahapon vaikutuksesta voi syntyä pepsiiniä. Pepsiini hajottaa ruoan valkuaisaineita. Elimistö ei kykene käyttämään hyväkseen ruoan ravintoaineita ennen kuin niitä on esikäsitelty. Pepsiinin tehtävänä on pilkkoa valkuaisaineet sellaisiksi aineiksi, jotka voivat imeytyä suolesta. Sitten nämä aineet kuljetetaan elimistön eri osiin ja käytetään rakennusaineiksi ja energiaksi. Munuaisten vajaatoiminta
Munuaisten vajaatoiminta, "insufficientia renalis", on munuaisten sairaus, joka voi ilmaantua äkillisenä vaikean tulehduksen, nestehukan tai elimistöön joutuneen myrkyn vuoksi, tai se voi kehittyä vähitellen, mikä on tavallisempaa. Vähitellen kehittyvän vajaatoiminnan taustalla on yleensä jokin pitkäaikaissairaus, kuten diabetes tai verenpainetauti, mutta sen voivat aiheuttaa myös perinnölliset tekijät. Vaikeaan maksavaurioon liittyvä munuaisten pettäminen tunnetaan nimellä hepatorenaalinen oireyhtymä. Tutkimuksen mukaan nykyisin noin 10 % maailman väestöstä täyttää munuaistaudin kriteerit. Nefroni
Nefroni () on munuaisen toiminnallinen yksikkö, joka suodattaa virtsaa verestä ja säätelee sen määrää sekä koostumusta. Nänni
Nännien fysiologinen tarkoitus on maidon toimittaminen poikaselle imetyksessä. Nänniin avautuu rinnasta noin 15–20 maitotiehyttä, joiden kautta maito virtaa ulos. Myös miehillä ja urospuolisilla nisäkkäillä on nännit, joilla ei kuitenkaan ole tiettävästi erityistä biologista merkitystä. Toisaalta sairauksia kuten kasvaimia, esimerkiksi ihmisen rintasyöpä, voi kehittyä myös uroksille. Nisäkkäiden DNA sisältää ohjeet molempien sukupuolisen rakentamiseksi; ainoa ero on siinä, että naaraalla on kaksi X-kromosomia ja uroksella yksi X- ja yksi Y-kromosomi, joka todennäköisesti on alkuperäisen X:n rappeuma. Näin ollen nisät ovat nisäkkään perusominaisuus, joka eivät ole mitenkään sidoksissa sukupuoleen. Virtsa
Virtsasta on yleensä noin 95 prosenttia vettä. Jäljelle jäävistä kiinteistä aineista on yli puolet (15–30 g/vrk) virtsa-ainetta eli ureaa. Jonkin verran erittyy myös muita typpipitoisia kuona-aineita (kreatiniinia 1–3 g, virtsahappoa 0,5–1 g ja ammoniumioneja 0,5–1 g vuorokaudessa. Natriumioneja erittyy keskimäärin 2–5 g, kalium-ioneja 1–3 g, kalsiumia 0,1–0,3 g, kloridi-ioneja 4–9 g sekä fosforia, lähinnä epäorgaanisina fosfaatteina, gramman verran vuorokaudessa. Aldosteroni
Aldosteroni kasvattaa munuaisten kokoojatiehyen solujen apikaalisen solukalvon Na- ja K-kanavien lukumäärää ja aktiviteettia sekä aktivoi basaalisen solukalvon natrium-kalium pumppuja, mikä lisää Na-ionien poistumista solusta vereen ja K-ionien siirtymistä verestä soluun. Tämä saa aikaan K-ionien diffundoitumisen solusta luumeniin ja sitä kautta virtsaan. Veriplasma
Verinesteestä 90 prosenttia on vettä. Loput 10 prosenttia koostuu ravinto- ja rakenneaineista (esim. rypälesokeri ja aminohapot), hapesta, hiilidioksidista, kuona-aineista, hormoneista, ioneista (esim. natrium, kalsium ja magnesium) ja verinesteen valkuaisaineet eli plasmaproteiinit. Jean Harlow
Harlow’n sairastamaa vakavaa munuaisten vajaatoimintaa ei olisi 1930-luvulla voitu mitenkään parantaa. Akuutin munuaisten vajaatoiminnan kuolleisuus on laskenut 25 prosenttiin vasta antibioottien, dialyysin ja munuaisten siirtoleikkausten myötä. Varoitusmerkkejä sairaudesta olivat olleet Harlow’n harmahtunut ihonväri, toistuvat sairastumiset ja paha palaminen auringossa. Hänen munuaisensa olivat pettäneet hitaasti ja myrkyt, jotka niiden olisi pitänyt poistaa, olivat alkaneet kertyä elimistöön ja altistaneet hänet muille sairauksille. Oireita olivat turvotus, väsymys ja ruokahalun menetys, mutta kerääntyessään elimistöön myrkyt vaikuttavat myös aivoihin ja keskushermostoon. Harlow oli ollut sairaampi ja kärsinyt todennäköisesti pahemmista kivuista kuin oli antanut ymmärtää. On arveltu, että Harlow olisi saanut teini-iässä sairastamansa tulirokon jälkitautina munuaistulehduksen, joka olisi aiheuttanut paitsi korkeaa verenpainetta myös lopulta munuaisten vajaatoiminnan. Hypotalamus
Antidiureettisen hormonin (ADH, Antidiuretic Hormone) vaikutuksesta virtsan nestemäärä vähenee ja virtsa väkevöityy eli tämän avulla elimistö säätelee nestetasapainoa. Munuaisten kokoojaputkissa ja distaalisissa kiemuratieyissä ADH lisää permeabiliteettia, jolloin niiden vedenläpäisykyky paranee ja veden talteenotto lisääntyy. ADH:n erityksen häiriöille voivat altistaa jotkin kasvaimet, keskushermoston ja keuhkojen sairaudet, tietyt lääkkeet ja psyykkiset häiriöt. Mahalaukku
Mahalaukun sisäpintaa verhoaa ohut limakalvo. Limakalvo on erityisen tärkeä ruoansulatuksen kannalta. Limakalvossa on nimittäin erilaisia rauhasia, jotka erittävät mahanestettä. Normaalisti mahanestettä syntyy 2-3 litraa päivässä. Limakalvon rauhasissa on erilaisia soluja, jotka valmistavat erilaisia limoja ja eritteitä mahanesteeseen. Rauhasten niin kutsutut parietaalisolut muodostavat suolahappoa. Nämä solut ovat pääosin pienellä alueella mahalaukun alaosassa.
Niin kutsutut pääsolut tuottavat pepsinogeeniä. Se muodostaa suolahapon kanssa pepsiiniä. 
Edelleen on rauhasia, jotka koostuvat ns. limakalvo- eli mukoosasoluista. Nämä rauhaset tuottavat emäksistä limaa, joka suojaa mahalaukun limakalvoa, joka muuten olisi alttiina suolahapon vaikutukselle.
Suolesta imeytyvät useimmat elimistön tarvitsemat ruoan aineosat, mutta osa näistä imeytyy jo mahalaukussa. Muun muassa vesi, alkoholi ja sokeri imeytyvät mahalaukusta suoraan verenkiertoon. Siksi mahalaukussa on runsas verisuonitus, joka imee ravintoaineita kuljettaakseen ne edelleen veren mukana muualle elimistöön, erityisesti maksaan. Nämä verisuonet huolehtivat myös itse ruoansulatuskanavan ravinnon saannista. Varjoaine
Koska varjoaine poistuu elimistöstä munuaisten kautta, ennen kuvausta täytyy varmistaa, että potilaan munuaiset toimivat normaalisti. Allergia varjoaineelle on harvinainen, mutta mahdollinen.
Varjoaine voi aiheuttaa päänsärkyä ja oksentelua, vaikkei olisikaan allerginen varjoaineelle.Jodia sisältävät varjoaineet, jotka kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan V08AA vesiliukoiset munuaishakuiset korkea osmolaaliset varjoaineet: Ihmisen anatomia
Maksalla on useita toimintoja, tärkein toiminto maksassa on erilaisten myrkkyjen pilkkominen, esim. alkoholin. Maksa valmistaa sappihappoja ja pilkkoo hormoneita ja myrkkyjä. Lisäksi maksa varastoi verta, glykogeenia, vitamiineja ja rautaa. Nefroottinen oireyhtymä
Jos potilaan veren rasva-arvot ovat koholla, aloitetaan kolesterolilääkitys sekä pyritään vähentämään ruoasta saatavien kovien rasvojen määrää. Jos potilaalla on ollut verisuonitukos, hänelle annetaan veren hyytymistä estävä lääkitys aina virtsan proteiinimäärän kohotessa nefroottisen oireyhtymän rajan yli. Jostakin syystä ruoan proteiinirajoitus saattaa vähentää virtsaan erittyvän proteiinin määrää ja nostaa veren proteiinitasoa. Nefroottisen potilaan ravitsemuksen suunnittelu on usein monimutkaista ja vaatii ravitsemusterapeutin asiantuntemusta.
Munuaisten toiminnan vähentyessä huomattavasti ja potilaan yleisvoinnin huonontuessa voidaan aloittaa dialyysihoito ja laittaa potilas munuaisensiirtolistalle. Suurin osa nefrooseista ei kuitenkaan etene krooniseen munuaisten vajaatoimintaan asti. Vatsalihakset
Suorien vatsalihasten tehtävänä on koukistaa lonkkanikamia ja lähentää rintakehää kohti lantiota. Lisäksi ne avustavat uloshengityksessä, ulostamisessa ja synnytyksessä sekä säätelevät vatsaontelon painetta. Pinnallisen suoran vatsalihaksen poikki kulkee yleensä kolme valkoiseen jännesaumaan kiinnittyvää jännejuovaa, jotka aiheuttavat suorille vatsalihaksille niiden ominaisen muodon (nk. six-pack). Nisäkkäät
Nisäkkäiden maitorauhaset ovat kehittyneet apokriinisista hikirauhasista tai talirauhasista. Maitorauhasten tehtävänä on erittää maitoa naaraan imetyksen aikana, jotta vastasyntyneet poikaset saisivat ravintoa. Poikaset imevät maitoa ihonpinnalla olevan nisän eli nännin kautta. Maitorauhasia on sekä uroksilla että naarailla, mutta useimmiten ne ovat kehittyneet pidemmälle juuri naaraiden kohdalla. Hiki
Hiki on hikirauhasen erittämää hajutonta suolaliuosta, jonka tärkein tehtävä on osallistua lämmönsäätelyyn. Hien avulla ihminen voi luovuttaa lämpöenergiaa elimistöstään, sillä hiki sitoo lämpöenergiaa haihtuessaan iholta. Lämmönsäätelyn lisäksi hiki erittää ulos elimistöstä kuona-aineita, joiden määrä hiessä on kuitenkin todella pieni. Koska ihminen on tasalämpöinen, elimistö yrittää pitää lämpötilan mahdollisimman vakaana. Ihmisen käyttäessä paljon energiaa syntyy lämpöenergiaa, jolloin iho yrittää tasapainottaa tilannetta erittämällä pienistä hikirauhasista nestettä ihon pinnalle. Tällöin myös verisuonet tuovat lihaksissa lämmennyttä verta kehon sisältä jäähtymään lähelle ihoa ja osallistuvat näin omalta osaltaan lämmönsäätelyyn. Hiki maistuu suolaiselta siinä olevien natrium- kloori- ja kaliumionien takia. Hiki sisältää 0,3–0,4 prosenttia ruokasuolaa, pieniä määriä kaliumkloridia, fosfaatteja, valkuaisaineita, virtsa-aineita, aminohappoja sekä maitohappoa. Munasarjasyöpä
Munasarjasyöpä on syöpä, joka saa alkunsa munasarjoista. Munasarjat ovat naisen sukupuolirauhasia, joiden tehtävä on tuottaa munasoluja ja naishormoneja. Hiilivedyt
Koska DDT-yhdisteet eivät ole vesiliukoisia, niitä kerääntyy elimistöön vaarallisen paljon. Varsinkin nieltynä DDT aiheuttaa nopeasti vakavia ongelmia. Varsinkin vesieliöille nämä yhdisteet ovat vaarallisia. Nisäkkäillä DDT-yhdisteet saavat aikaan häiriöitä hormonitoiminnassa, keskenmenoja ja maksa- ja munuaissairauksia. DDT:n hajoamistuotteen DDE:n on havaittu aiheuttavan linnunmunien kuorien ohenemista, joka saattaa haitata niiden lisääntymistä. Munuaissyöpä
Leikkaus on munuaissyövän pääasiallinen hoitomuoto. Myös sädehoitoa ja sytostaatteja saatetaan kokeilla, mutta ne eivät tämän sairauden kohdalla tehoa erityisen hyvin. Levinnyttä munuaissyöpää, jota ei voi poistaa kirurgisesti, saatetaan hoitaa immunologisten hoitomuotojen yhdistelmällä. Tästä on saatu melko hyviä tuloksia, mutta levinneen taudin ennuste on edelleen melko huono. Paksusuoli
Hyvin tärkeä paksusuolen tehtävä on ottaa suolessa olevasta ruoasta nestettä ja suoloja. Ruokaa työstetään suussa, mahalaukussa ja ohutsuolessa ja siellä imeytyvät myös tärkeimmät ravintoaineet. Kun työstetty ruoka tulee paksusuoleen, siinä on runsaasti vettä, joka poistuu kehosta ulosteen mukana. Jotta elimistö ei menettäisi liian paljon nestettä eikä kuivuisi, on tärkeää, että paksusuoli imee osan ulosteessa olevasta vedestä ja antaa sen takaisin kehoon. Mahalaukku
Mahanesteen pepsiini on proteolyyttinen entsyymi eli se pilkkoo valkuaisaineita. Maharauhasten erittämä pepsiinin inaktiivinen esiaste pepsinogeeni muuttuu mahalaukussa aktiiviseen muotoon suolahapon ja jo muodostuneen pepsiinientsyymin avulla. Mahanesteen happamuus myös tuhoaa ravinnon mukana mahalaukkuun kulkeutuneita bakteereita ja muita mikro-organismeja, joten mahalaukun ja ohutsuolen yläosan sisältö on melko steriiliä.
Mahanesteen eritystä säätelevät mm. aivojen autonominen, tahdosta riippumaton hermosto sekä hormonit. Hormonit vaikuttavat sekä mahanesteen muodostumiseen että mahalaukun liikkeisiin ja supistuksiin. Gastriini-hormonilla on suuri merkitys suolahapon synnyssä. Istukka
Istukan tärkein tehtävä on kuljettaa happea ja ravintoaineita äidin elimistöstä lapselle sekä kuljettaa kuona-aineita vastakkaiseen suuntaan. Aineiden vaihto sikiön ja äidin verenkierron välillä tapahtuu nukkalisäkkeiden kautta diffundoitumalla. Sikiön ja äidin verenkierto eivät siis joudu kosketuksiin toistensa kanssa. Detox-kuuri (uskomuslääkintä)
Professori Juhani Knuutin mukaan kehossa ei ole kuona-aineita, joita voisi detox-kuurilla poistaa. Maksa ja munuaiset hoitavat puhdistamisen. Lääketieteellinen "detox" eli myrkynpoisto on eri asia, esimerkiksi metanolimyrkytystä voi hoitaa etanolilla. Detox-kuurilla ei ole mitään fysiologista tai biologista vaikutusta, eikä paastollakaan ei voi hoitaa sairauksia. Vedestä voi olla hyötyä, mutta sitä ei pidä juoda liikaa. Paremman olon saamiseksi on suositeltavampaa detox-kuurin sijaan syödä vähemmän ja terveellisemmin. Ihmisen ruoansulatus
Suun jälkeen ravinto menee nopeasti nielun ja ruokatorven kautta vatsaan. Mahalaukun tehtäviä ovat ruoan varastointi sekä pilkkominen ohueksi velliksi. Mahalaukkuun tullutta ruokaa ei välittömästi siirretä suoleen, vaan ruoka viivähtää hetken mahalaukussa ennen kuin se kuljetetaan pohjukaissuoleen sopivina annoksina. Näin suolisto saa käsiteltäväkseen sopivan määrän ravintoa kerrallaan. Mahalaukussa ruoka vaivataan hienojakoiseksi, jotta se on sopivan kiinteää suolta varten. Sen ohella mahalaukun limakalvo erittää erittäin hapanta mahanestettä, joka sekoittuu ruokaan. Mahaneste sisältää muun muassa suolahappoa ja proteiineja pilkkovaa pepsiiniä. Mahanesteen happamuus on tärkeää, sillä pepsiini toimii vain happamassa ympäristössä. Mahanesteen happamuuden vuoksi mahalaukkua suojaa pintasoluista erittyvä emäksinen erite. Mahassa valmistetaan myös paikallisia hormoneja, joita kutsutaan prostaglandiineiksi. Prostaglandiinit edesauttavat liman muodostumista ja vähentävät suolahapon eritystä eli ne suojaavat limakalvoa suolahapolta ja pepsiiniltä. Ihmisen anatomia
Ihmisen verisuonet jaotellaan kahteen ryhmään; valtimoihin ja laskimoihin. Laskimot tuovat hiilidioksidipitoista ja muita epäpuhtauksia sisältävää verta ruumiin eri osista sydämeen. Valtimot vievät runsashappista ja vähähiilidioksidista verta ruumiin eri osiin, josta ne palautuvat takaisin sydämeen laskimoita pitkin. Poikkeuksena ovat keuhkovaltimot, ne kuljettavat hiilidioksidipitoisen veren sydämestä keuhkoihin. Ihmiskehon päävaltimo on aortta, joka on samalla paksuin verisuoni. Nefrologia
Nefrologia on munuaisten rakennetta ja toimintaa tutkiva lääketieteen ala. Sana tulee kreikan kielen munuaista tarkoittavasta sanasta "nephros". Nefrologia tutkii myös erilaisia munuaisten sairauksia ja niiden hoitoa. Munuaisten ongelmiin erikoistunutta lääkäriä kutsutaan nefrologiksi. Nefrologiaa tarvitaan muun muassa seuraavista syistä: Furosemidi
Furosemidi on diureetteihin eli nesteenpoistolääkkeisiin kuuluva lääkeaine. Furosemidin vaikutusmekanismina on munuaisen Henlen lingon nousevassa osassa olevan Na-K-2Cl-symporttereiden esto, jolloin natriumin reabsorptio estyy ja virtsaan jää enemmän vettä takaisinimeytymisen vähentymisen seurauksena. Goodpasturen oireyhtymä
Useimmilla Goodpasture-potilailla esiintyy oireita sekä munuaisissa että keuhkoissa. Potilaalla saattaa ilmetä esimerkiksi veriyskää, ja pitkään jatkunut keuhkoverenvuoto voi aiheuttaa aneemisia oireita. Sairaus vahingoittaa monesti munuaisten hiussuonikeräsiä. Munuaisvaurio alkaa monesti oireilla vasta, kun munuaistoiminta on heikennyt jo merkittävissä määrin. Mahdollisia oireita ovat esimerkiksi ruokahaluttomuus, pahoinvointi, kohonnut verenpaine ja ödeema. Sairaus todetaan munuaisbiopsian ja verikokeen avulla. Virtsakoe
Virtsakoe on virtsarakon ja munuaisten sairauksien tutkimus, jossa selvitetään virtsan kemiallista koostumusta sekä sen mahdollisesti sisältämiä soluja ja bakteereja. Veripalvelu
Veripalvelu on voittoa tavoittelematon, taloudellisesti riippumaton ja toiminnallisestikin erillinen osa Suomen Punaista Ristiä. Veripalvelu hoitaa keskitetysti koko maan veripalvelutoimintaa. Veripalvelun tehtäviin kuuluu muun muassa verenluovutusten järjestäminen, luovutetun veren testaus, verivalmisteiden tuotanto ja jakelu sekä verivalmisteisiin liittyvä terveydenhoitoalan henkilöstön koulutus ja konsultaatio. Tulonsa Veripalvelu saa valmistamiensa verivalmisteiden myynnistä sekä asiakkailleen tarjoamistaan palveluista, kuten veriryhmä- ja veren hyytymistutkimuksista sekä elin- ja kantasolusiirtoihin liittyvistä kudossopeutuvuustutkimuksista. Veripalvelussa tehdään myös esimerkiksi kaikkien Suomessa raskaana olevien äitien veriryhmävasta-ainetutkimukset. Veripalvelussa toimii lisäksi Kantasolurekisteri. Munuaislaskimo
Munuaislaskimot () ovat verisuonia, jotka vievät verta molemmista munuaisista. Laskimot yhdistyvät alaonttolaskimoon. Munuaissyöpä
Munuaissyöpää pidetään salakavalana tautina. Se ehtii monesti edetä pitkälle ilman merkittäviä oireita, ja kasvain leviää hyvin herkästi muun muassa veriteitse keuhkoihin. Potilaalla saattaa ilmetä hemoglobiinin laskua. Ihmisen anatomia
Veri on nestemäistä kudosta, jonka tarkoituksena on siirtää happea, hiilidioksidia, ravintoa ja muita tärkeitä elementtejä ruumiin eri osiin. Veri koostuu verisoluista, verisoluja ovat: punasolut, valkosolut ja verihiutaleet. Verisolujen lisäksi verestä 55 % on plasmaa. Ihmiskehossa verta ihmiskehosta riippuen yleensä n. 4-6 litraa.Ihmisen veri voidaan jakaa erilaisiin ryhmiin punasolujen ominaisuuksien perusteella. Luokitteluun käytetään niin sanottua ABO-järjestelmää. Järjestelmä on perustettu, koska huomattiin, että verensiirrossa kuoli useita ihmisiä. Tietylle veriryhmälle voi käyttää vain tiettyjä veriryhmiä. Suomessa yleisin veriryhmä on A, mutta maailmalla yleisin ryhmä on O.Ruoansulatus eli digestio huolehtii ravinnon pilkkoutumisesta pienemmiksi ja näin antaa ne muotoon jota solut voivat käyttää. Hiilihydraatit pilkkoutuvat yksinkertaisiksi sokereiksi (ennen kaikkea rypälesokeriksi eli glukoosiksi), jotka ovat solujen tärkein energianlähde. Proteiinit eli valkuaisaineet hajoavat aminohapoiksi, jotka puolestaan käytetään elimistön rakennusaineiksi. Rasvat kulkeutuvat soluihin rasvahapoiksi ja glyseroliksi pilkkoutuneina. Sitten nämä aineosat yhdistyvät uudelleen ja rasva käytetään joko solujen rakennusaineeksi tai se jää ravintovarastoksi rasvasoluihin. Ravinnon käsittely tapahtuu ruoansulatuskanavassa. Lukuun ottamatta niitä elimiä joiden kautta ravinto kulkee suusta suoliston loppuun asti, ruoansulatuselimistöön kuuluu joukko ruoansulatusrauhasia, kuten sylkirauhaset, mahanesterauhaset, suolinesterauhaset, haima ja maksa, jotka erittävät ruoansulatusnesteitä. Nämä sisältävät entsyymejä, joiden avulla ravinnon pilkkoutuminen käyttökelpoiseen muotoon tapahtuu nopeasti. Ruoansulatuselimistö alkaa suusta ja päättyy peräsuoleen: Vanadiini
Ihmisen kehossa on keskimäärin 1 mg vanadiinia. Ihmiselimistön tarvitsema vanadiinimäärä on hyvin pieni, eikä sitä tarvitse ottaa lisäravinteena, sillä sitä tulee riittävästi ravinnosta. Vanadiinin tehtävä elimistössä on edistää kudosten kasvua. Se alentaa myös verensokeria ja osallistuu punaisten verisolujen tuotantoon. Ihminen saa vanadiinia ruoastaan mm. kaloista ja äyriäisistä, juurivihanneksista, maksasta ja oliiviöljystä. Lääkeainemetabolia
Lääkeainemetabolia on prosessi, jonka myötä elolliset oliot muokkaavat lääkeaineita. Tyypillisesti lääkeaine muokataan entsyymien toimesta sellaiseen muotoon, että elimistö pystyy poistamaan sen. Yleisemmin vierasainemetabolia on joukko aineenvaihdunnan reaktioketjuja, jotka muokkaavat vierasaineita eli sellaisia aineita, joita ei normaaliolosuhteissa esiinny eliön elimistössä, esimerkiksi myrkkyjä ja lääkeaineita. Ihmiselimistössä tärkein vierasaineita metaboloiva elin on maksa. Farmakokinetiikka on tieteenala, joka tutkii lääkeaineiden muokkautumista elimistössä. Verenkierto
Verenkierron humoraalinen eli ainevälitteinen säätely perustuu muun muassa elimistön tai verisuoniston erittämiin aineisiin ja kuona-aineisiin. Verisuonia supistavia aineita ovat vasopressiini, adrenaliini, noradrenaliini, endoteelisolujen erittämät endoteliinit sekä verenvuodon yhteydessä tromboksaani ja serotoniini. Verisuonia laajentavia aineita ovat kaliumionit, tietyt hapot (esimerkiksi maitohappo), hiilidioksidi, histamiini ja typpioksidi. Myös hapen vähyys aiheuttaa verisuonten laajenemista. EDTA
Lääketieteessä EDTA:ta käytetään muun muassa tutkittaessa munuaisten toimintaa. Potilaaseen ruiskutetaan EDTA:n ja radioaktiivisen kromi-51-isotoopin seosta. Kudosneste
Koska kaikki veren osatekijät eivät pääse kudokseen, veren ja kudosnesteen sisällöt poikkeavat toisistaan. Punasolut, verihiutaleet ja veriplasman proteiinit eivät läpäise hiusverisuonten seinämiä, joten kudosneste koostuu pääosin veriplasmasta. Osa valkosoluista kuitenkin pääsee kudokseen, jossa ne torjuvat tulehduksia. Munuainen
Munuaiset pitävät solunulkoisen nesteen (kudosneste, veriplasma ja imuneste) osmoottisen paineen vakaana. Ne säätelevät myös solunulkoisen nesteen määrää. Koska solunulkoisen nesteen osmolaliteetti on lähes vakio, nesteen määrää voidaan säädellä suolapitoisuutta muuttamalla. Säädeltäviä ioneja ovat muun muassa natrium-, kalium-, kalsium- ja magnesiumionit sekä kloridi, sulfaatti ja fosfaatti. Elimistön happo-emästasapainon ylläpitämiseen munuaiset osallistuvat säätelemällä vety- ja bikarbonaatti-ionien eritystä. Virtsa
Glomerulussuodos siirtyy keräsestä proksimaaliseen tubulukseen. Tubuluksen verisuonituksesta huolehtii munuaiskeräsestä lähtevä "vas efferens". Sen sisältämä veri on luovuttanut glomerulussuodokseen vettä ja tähän liuenneita pienimolekyylisiä aineita ja väkevöitynyt siksi erittäin suuresti. Nyt siihen imeytyy takaisin eli reabsorboituu hyvin suuri osa samoista aineista, jotka poistuivat verestä glomeruluksessa. Esimerkiksi vedestä imeytyy proksimaalisen tubuluksen alueella takaisin 75-85 %. Samoin imeytyy takaisin natrium-, kalium-, kloridi- ja fosfaatti-ioneja. Osittain aktiivisen, osittain passiivisen imeytymisen johdosta suodoksesta siirtyy vereen myös glukoosia, aminohappoja ja useita muita orgaanisia aineita. Proteiinimolekyylit poistuvat suodoksesta tubulussolujen pinosytoimina. C-vitamiini
C-vitamiinilla on elimistössä useita eri tehtäviä, joista monet liittyvät sen kykyyn pelkistää muita aineita (eli toimia antioksidanttina). Se edistää muun muassa kalsiumin ja ei-hemiraudan (kasviksista ja maitotuotteista saatavan raudan) imeytymistä, ehkäisee rasvahappojen sekä A- ja E-vitamiinin hapettumista, on välttämätön B12-vitamiinin ja foolihapon imeytymisessä, vaikuttaa steroidihormonien synteesiin ja sappisuolojen muodostumiseen kolesterolista ja ehkäisee nitrosoamiinien muodostusta. Kudokset tarvitsevat C-vitamiinia kollageenin muodostamiseen, josta riippuu muun muassa verisuonten, luiden, hampaiden ja kaikkien sidekudosten lujuus. Lipaasi
Lipaasi on vesiliukoinen entsyymi, joka katalysoi esterisidosten hydrolyysia lipidisubstraateilla. Ihmiselimistössä lipaasia tuottavat haima ja suolinesterauhaset, ja entsyymi vaikuttaa lähinnä ohutsuolessa. Lipaasi hajottaa rasvoja, ja hajoamistuotteena syntyy monoglyseridejä ja rasvahappoja. Ihmisellä tärkeimmät lipaasit ovat haiman tuottamat HPL ja PLRP2. Myös monet muut eliöt, kuten bakteerit ja sienet, tuottavat omia lipaasejaan. Kavitaatio
Kavitaatiota käytetään hyödyksi myös lääketieteessä. Esimerkiksi ESWL-hoidoissa (Extracorporeal Shock Wave Lithotripsy = kehon ulkopuolinen painesysäysaaltohoito), jossa munuaiskiviä murskataan fokusoiduilla paineaaltoiskuilla jotka murentavat virtsateissä olevat kiteytymät. Vaikutus perustuu akustisen impedanssin eroon pehmytkudoksen ja "kiven" välillä. Energia purkautuu kiveen ja murentaa sen. Toinen vaikutusmekanismi on kavitaatio. Kiven pinnalle syntyy kavitaatiokuplia nopeiden paineenmuutosten ansiosta. Kuplat luhistuvat ja murentavat kiven pintaa. Syntyvät murut huuhtoutuvat virtsan mukana ulos. Hoidot suoritetaan erityisesti siihen suunnitelluilla ESWL-laitteilla, useimmiten päiväkirurgisesti. Hoito on munuaiskivien hoitamisessa ns. "gold standard", eli yleisin ja turvallisin hoitomuoto.