Kuka oli Socrates?
Sokrates
Sokrates (, 470/469 eaa.–399 eaa.) oli antiikin Kreikassa Ateenassa vaikuttanut filosofi. Hän on yksi kaikkien aikojen merkittävimpiä filosofeja, ja häneen viitataan usein koko länsimaisen filosofian isänä.
Hermokrates
Hermokrates (, 400-luku eaa.) oli Syrakusan armeijan kenraalina ateenalaisten Sisilian sotaretken aikana. Thukydideen mukaan hän esiintyi ensimmäisenä julkisuudessa Gelassa vuonna 424 eaa. pidetyssä kokouksessa, jossa hän piti puheen, joka vaati Sisilian kreikkalaisia sovittelemaan heidän riitansa. Vuonna 415 eaa. hän suositteli liittoumaa, jossa joukko ei-sisilialaisia (jopa ei-kreikkalaisia, kuten Karthago) liittoutuisivat Ateenaa vastaan. Hänet valittiin yhdeksi Syrakusan kolmesta "strategokseksi", mutta jonkun ajan kuluttua tehtävä otettiin häneltä pois, koska hän ei ollut siinä menestyksekäs. Sokraatikot
Tärkeimmät sokraattisista koulukunnista olivat Antistheneen perustama kyyninen koulukunta, Aristippoksen perustama kyreneläinen koulukunta ja Eukleideen perustama megaralainen koulukunta. Megaralaisesta koulukunnasta erkaantui myöhemmin megaralaisen Eubulideen oppilaan Kleinomakhoksen perustama dialektinen koulukunta. Lisäksi Faidon perusti elisläisen koulukunnan, josta on kuitenkin säilynyt vain vähän tietoja. Sócrates
Sócrates pelasi suurimman osan ammattilaisurastaan, vuodet 1978–1984 sãopaulolaisessa Corinthiansissa. Hän pelasi myös italialaisessa Fiorentinassa sekä kotimaassaan Flamengossa ja Santosissa. Aiskhines (sokraatikko)
Aiskhines (, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Sokrateen oppilas ja sokraatikko. Hän oli kotoisin Ateenasta. Sokrateen kuoltua Aiskhines siirtyi Syrakusan tyrannin Dionysios II:n hoviin. Sokrates
Sokrates katsoi kuitenkin omistavansa tietoa ainakin yhdestä asiasta, nimittäin ”rakkauden taidosta” tai ”viisauden rakastamisesta” eli filosofiasta. Ksenofonin "Pidoissa" Sokrates kuvasi tietonsa ja tekemisensä ”parittamisen” taitona – opettajana hänen tehtävänsä on näyttää ihmisille, kuinka ja mistä he voivat saada tietoa, vaikka hän ei itse olekaan se, mitä he etsivät. Muun muassa "Theaitetoksessa" Sokrates kutsuu itseään kätilöksi sanoen, että hän itse on teorioista maho (hedelmätön), mutta että hän voi auttaa muita synnyttämään teorioita itsestään ja päättelemään, ovatko ne minkään arvoisia ja elinkelpoisia. Merkityksellisesti hän kuitenkin sanoo myös, että kätilöt ovat hedelmättömiä ainoastaan iän vuoksi ja että naiset, jotka eivät ole koskaan synnyttäneet, eivät voi olla kätilöitä – todella hedelmättömällä naisella ei ole kokemusta tai tietoa synnyttämisestä eikä hän kykene erottamaan hyviä lapsia niistä, jotka tulisi hylätä (antiikin aikana lasten elinkelpoisuuden koetteleminen ja ei-toivottujen tai heikkojen lasten hylkääminen kuolemaan oli tavallista). Kätilöllä tulee siis olla kokemusta ja tietoa siitä, mitä hän tuomitsee. Länsimaisen filosofian historia
Tiettävästi ensimmäisenä sanoja ”filosofia” ja ”filosofi” käytti Pythagoras. Sokrates ja hänen oppilaansa vakiinnuttivat termien käytön. Sokratesta edeltäneitä filosofeja kutsutaan esisokraatikoiksi. Sokrateen merkittävin oppilas oli Platon, joka kirjoitti joukon filosofisia dialogeja käyttäen opettajansa menetelmiä ongelmien lähestymiseksi. Platonin keskeinen ajatus on ideaoppi, jonka mukaan ikuiset ideat ovat maan päällä havaitsemiamme asioita aidompia ja todellisempia. Platon perusti Ateenan Akatemian. Hänen maineikkain oppilaansa oli Aristoteles. Aristoteles tunnetaan ennen kaikkea metafysiikastaan ja logiikastaan. Sokraattinen ongelma
Muista lähteistä merkittävimpiä ovat Ksenofon, Aristofanes ja Aristoteles. Ksenofon tunsi Sokrateen henkilökohtaisesti, mutta sekä hänen teostensa historiallinen luotettavuus että hänen filosofinen ymmärryksensä on kyseenalaistettu usein. Hänen teostensa antama yleiskuva Sokrateesta on kuitenkin jossain määrin yhteensopiva Platonin varhaiskauden dialogien kanssa. Toisaalta Platonin ja Ksenofonin kuvausten välillä on myös ristiriitoja: esimerkiksi Platonin Sokrates kieltää usein, ettei ota rahaa opetuksesta, kun taas Ksenofonin "Pidoissa" Sokrates sanoo selvästi, että hän saa oppilailtaan maksun viisauden opettamisesta ja saa siten elantonsa. Sokrates
Ei ole varmaa tietoa siitä, milloin Sokrates kiinnostui filosofiasta, mutta se vaikuttaa täyttäneen ainakin viimeiset 25 vuotta hänen elämästään. Platonin mukaan Sokrateen elämä Ateenan yhteisöllisen elämän ”paarmana” alkoi, kun hänen ystävänsä Khairefon kysyi Delfoin oraakkelilta, onko kukaan viisaampi kuin Sokrates. Oraakkeli vastasi kieltävästi. Sokrates tulkitsi sen arvoitukseksi, sillä hän ei tuntenut olevansa viisas. Niinpä hän lähti matkalle etsimään itseään viisaampia. Näin Sokrates katsoi filosofisen tutkimuksensa olevan peräisin jumalilta, tarkemmin Delfoin Apollon-jumalalta. Sokrates
Noin 20-vuotiaana Sokrates suoritti kaksivuotisen asepalveluksen. Ateenassa miehiä pidettiin kypsinä julkisiin virkoihin 30-vuotiaana, ja väliin jäävät kymmenen vuotta käytettiin ammatin sekä julkisessa elämässä tarvittavien taitojen, kuten puhetaidon, oppimiseen. Sokrateskin on saattanut saada tällaista opetusta: Platonin dialogeissa Sokrates esitetään keskustelemassa useiden merkittävien tuon ajan opettajien, kuten Protagoraan, Prodikoksen ja Hippiaan, kanssa. Isokrates
Isokrates (436–338 eaa.) oli antiikin kreikkalainen puhetaidon opettaja, yksi kymmenestä attikalaisesta puhujasta. Isokrates ei itse esiintynyt julkisesti, vaan tyytyi opettamaan ja kirjoittamaan puheita toisille. Kerrotaan, että Isokrateella olisi ollut sata oppilasta, joista kukin olisi maksanut opetuksesta tuhat drakmaa. Isokrates sai huomattavia tuloja myös kirjoittamistaan puheista. Hippokrates
Hippokrates Koslainen (, 460–377 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lääkäri. Hän on saanut kunnian tulla kutsutuksi länsimaisen lääketieteen isäksi ja lääkärinvalan eli Hippokrateen valan kirjoittajaksi. José Sócrates
Sócrates vangittiin marraskuussa 2014 ja häntä syytetään korruptiosta, veropetoksesta ja rahanpesusta. Sokrates
Näihin lähteisiin liittyy muutamia ongelmia, joiden vuoksi kaikkea Sokrateehen liittyvää tietoa tulisi pitää vain mahdollisesti mutta ei varmasti totena. Aristofanes esimerkiksi oli komediakirjailija, ja siksi hänen näkemyksensä Sokrateesta on lähinnä pilkallinen eikä historiallisesti luotettava. Myös Ksenofonin kuvausten luotettavuus, samoin kuin hänen filosofisen ymmärryksensä laajuus, on usein kyseenalaistettu. Platon puolestaan halusi välittää Sokrateesta jälkipolville tietynlaisen kuvan, johon hän halusi myös itse samaistua. Hänen dialogejaan, joissa Sokrates esiintyy, ei ole tarkoitettu sanatarkoiksi esityksiksi tämän opetuksista. Sócrates
Sócrates toimi brasilialaisen TV Cultura -televisiokanavan jalkapallo-ohjelman keskustelijana sekä intellektuellipiirien suosiman brasilialaisen Carta Capital -aikauslehden kolumnistina. Euthydemos
Euthydemos (, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen henkilö, joka esiintyy sekä Ksenofonin että Platonin sokraattisissa dialogeissa. Ksenofon kertoo teoksessaan "Muistelmia", kuinka Kritias rakasti nuorta Euthydemosta ja kuinka Sokrates pilkkasi tätä sen vuoksi: ""[...] kun Sokrates huomasi, että Kritias rakasti Euthydemosta ja yritti tehdä hänelle niin kuin tekevät ne jotka nauttivat ruumiillisesta rakkaudesta, hän sanoi ettei ole vapaan miehen arvon mukaista eikä sovi kunnon ihmiselle pyytää ja rukoilla kuin kerjäläinen almua [...] rakastetulta, jonka silmissä tahtoo näyttää jonkin arvoiselta"" ("Muistelmia" I.2). Kritias oli Ateenaa peloponnesolaissodan jälkeen hallinneiden kolmenkymmenen tyrannin johtaja. Aristofanes
Toinen Aristofaneen tunnetuimmista näytelmistä on "Pilvet", jossa irvaillaan sofisteille ja filosofi Sokrateelle. Osansa saavat myös aikalaisaristokraatit, jotka haluavat kouluttaa pojistaan vallanpitäjiä. Näytelmässä Sokrates kuvataan sofistiksi vaikka Platon myöhemmin kertoo Sokrateen juuri vastustaneen sofistien oppeja. "Pilvissä" voidaan nähdä myös yksi sovellus myöhemmin Platonin nimiin laitetusta ideaopista, kun Sokrates pyrkii tavoittamaan auringon ideaa pilvien takaa. "Pilvet"-näytelmän teema jatkuu myös näytelmässä "Ampiaiset". Sokrates
Sokrateella oli useita oppilaita, mutta hän ei itse perustanut omaa koulukuntaa. Sen sijaan monet kreikkalaisen filosofian merkittävimmät koulukunnat ovat kehittyneet hänen oppilaidensa perustamista oppisuunnista, ja Sokrateen vaikutus on välittynyt niihin erilaisten opettaja-oppilas-ketjujen kautta. Platon
Platonin varhaisimpia dialogeja kutsutaan sokraattisiksi dialogeiksi. Niissä Sokrates on merkittävässä roolissa, ja hänet esitetään käyttämässä omaa sokraattista menetelmäänsä, toisin sanoen esittämässä kysymyksiä oppilailleen ilman että hän itse ottaa mihinkään myönteistä kantaa. Sokrateen kiinnostus on ennen kaikkea käytännöllisessä etiikassa, eivätkä keskustelut noudata mitään valmista muotoa. Platonin dialogit kuitenkin muuttuivat suuresti Platonin elämän aikana. Tutkijat ovat yleisesti sitä mieltä, että Platonin varhaisemmat dialogit perustuvat läheisemmin Sokrateen ajatteluun, kun taas myöhemmissä dialogeissa hän erkaantuu mestarinsa näkemyksistä ja esittelee Sokrates-nimisen henkilöhahmon kautta oman filosofiansa. Niissä Sokrates käsittelee kaikkia filosofisia aiheita ja esittää niihin myönteisiä kannanottoja. Siinä missä varhaisemmat dialogit päättyvät usein ratkaisemattomaan tilanteeseen ("aporia"), myöhemmät dialogit ovat sävyltään dogmaattisempia. Samoin dialogimuoto, jota hän aiemmissa teoksissa käyttää draamallisen vaikutelman luomiseksi, on edelleen mukana myöhemmissä teoksissa mutta vailla erityistä käyttöä: muut henkilöhahmot eivät osallistu keskusteluun juuri muutoin kuin sanomalla Sokrateelle "kyllä", "varmasti" ja "olet aivan oikeassa". Myöhäisvaiheen dialogeissa Sokrates on joko poissa tai hiljaa. Sokraattinen ongelma
Sokraattinen ongelma on Sokrateen henkilöön liittyvä ongelma, jossa on kyse siitä, missä määrin Platonin dialogien Sokrateessa on historiallista Sokratesta. Ongelma on seurausta siitä, ettei Platonin teoksista ole mahdollista päätellä varmuudella, mitkä Sokrateen nimiin laitetut opetukset ovat Sokrateen omia ajatuksia ja mitkä Platonin ajatuksia, jotka on esitetty Sokrateen kautta. Sokrates (täsmennyssivu)
Sokrates (; ; ) on kreikkalainen nimi. Om Begrebet Ironi med stadigt Hensyn til Socrates
Kierkegaardin opinnäyte käsittelee ironiaa ja erityisesti sokraattista ironiaa. Ensimmäisessä osassa Kierkegaard katsoo Aristofaneen kuvauksen Sokrateesta näytelmässään "Pilvet" olevan oikeellisin kuva tästä filosofista. Siinä missä Ksenofon ja Platon esittivät Sokrateen vakavamielisesti, Kierkegaard katsoi Aristofaneen ymmärtäneen parhaiten sokraattiseen ironiaan sisältyneen monisyisyyden. Lisäksi Kierkegaard käsittelee Sokrateen ajatusta omasta "daimonionistaan" sekä filosofin saamaa tuomiota. Agora (Ateena)
Ajan myötä Agorasta tuli kaupungin vapaiden miesten sosiaalisen elämäntavan, keskustelujen ja oikeudenkäyntiharrastuksen symboli. Agora tunnetaan myös kaupungin filosofisen toiminnan keskuksena. Sokrates keskusteli ja opetti Agoralla muun muassa Zeuksen stoassa sekä Simonin talossa, ja kuoli Agoran lähellä sijainneessa Ateenan kaupunginvankilassa. Monet Agoran alueen paikat toimivatkin näyttämönä Platonin dialogeille. Stoa poikile oli stoalaisuuden syntymäpaikka ja antoi nimen koko koulukunnalle. Bryson Akhaialainen
Bryson on todennäköisesti eri henkilö kuin Bryson Herakleialainen, sofisti ja matemaatikko joka vaikuttaa eläneen samaan aikaan kuin Sokrates. "Suda" kuitenkin vaikuttaa sekoittavan nämä kaksi Brysonia toisiinsa, sillä sen Sokratesta käsittelevä hakusana sanoo Bryson Herakleialaisen olleen Sokrateen tai Eukleideen oppilas ja harjoittaneen erististä dialektiikkaa Eukleideen jalanjäljissä. Sokrates
Aiemminkin mainittu sokraattinen ongelma koskee paitsi Sokrateen elämää myös tämän opetuksia. Sokrateen filosofisten käsitysten yksityiskohtainen esittäminen ei ole helppoa, koska hän ei itse kirjoittanut filosofiaansa ylös. Näin tulkinnassa ollaan riippuvaisia Platonin ja Ksenofonin osittain ristiriitaisista selonteoista. Sokrateen todelliset näkemykset ovat olleet suuren filosofisen kiistelyn aiheena, ja erityisesti on kiistelty siitä, missä määrin ne erosivat Platonin omista näkemyksistä. Khairefon
Khairefon esiintyy myös kahdessa Platonin dialogissa, "Kharmideessa" ja "Gorgiaassa". "Kharmideen" alussa Sokrates palaa Ateenaan Poteidaian taistelusta, ja Khairefon ottaa hänet vastaan. Taistelu käytiin vuonna 430 eaa., kolme vuotta ennen Platonin syntymää ja 31 vuotta ennen Sokrateen kuolemaa, mutta Platon on todennäköisesti oikeassa kuvatessaan Sokrateen ja Khiarefonin suhteen olevan varhaista perua. "Gorgiaan" alussa Khairefon ja Sokrates myöhästyvät Ateenassa keskustelusta Gorgiaan, tunnetun sofistin, kanssa. Sokrates laittaa syyn myöhästymisestä Khairefonin nimiin, sillä tämä oli jäänyt suustaan kiinni Agoralla. Khairefon sanoo Gorgiaan olevan hänen ystävänsä, ja keskustelun alkuosan Khairefon toimii melko taitavasti Gorgiaan pääasiallisena kuulustelijana. Aleksamenos Teoslainen
Aleksamenos Teoslainen (400-luvun loppupuoli eaa.) oli antiikin kreikkalainen sokraattinen filosofi ja todennäköisesti Sokrateen oppilas. Diogenes Laertioksen mukaan hän oli kotoisin joko Styrasta tai Teoksesta. Diogenes kirjoitti myös, että Aristoteleen teoksen "Runoilijoista" mukaan Aleksamenos olisi ollut ensimmäinen, joka kirjoitti sokraattisia dialogeja jo ennen Platonia. Sokrates
Sokrateen voimakas ihannointi näkyy muun muassa stoalaisten filosofien kirjoituksissa. Koulukunnan tieto-opissa viisaiksi laskettiin vain henkilöt, jotka ymmärsivät koko maailman kokonaisuudessaan ja tiesivät kaiken tiedettävissä olevan. Tiukasta määritelmästä johtuen periaatteessa kaikki ihmiset laskettiin siis hulluiksi. Stoalaiset filosofit mainitsevat viisaan esimerkkinä vain Sokrateen ja Herakleen kaltaisia henkilöitä. Stoalaisille Sokrates oli muutenkin esikuvana kaikessa. Epiktetos kehottaa "Käsikirjassaan" lukijoitaan elämään ”täydellisyyden saavuttaneen” Sokrateen antaman esimerkin mukaan: ”Sokrates saavutti täydellisyyden seuraamalla kaikissa tilanteissa vain järkeä. Ja vaikka sinä et vielä olekaan Sokrates, sinun tulee elää niin kuin haluaisit olla Sokrates.” Elämän arkisissakin toimissa oli hyödyllistä miettiä, ”mitä Sokrates olisi tehnyt?”: ”Kun menet tapaamaan jotakuta henkilöä, varsinkin sellaista joka nauttii suurta kunnioitusta, kuvittele mielessäsi miten Sokrates tai Zenon olisi menetellyt samassa tilanteessa. Silloin osaat suhtautua siihen oikealla tavalla”. Antiikin filosofia
Sokrateesta tuli länsimaisen filosofian merkittävimpiä ikoneita. Hänen merkittävimpiä perintöjään länsimaiselle ajattelulle ovat olleet hänen käyttämänsä sokraattinen kyselymenetelmä sekä kaiken kyseenalaistaminen. Sokrates myös opetti useita merkittäviä kreikkalaisia filosofeja, joiden perustamista oppisuunnista myöhemmin kehittyivät lähes kaikki suurimmat kreikkalaisen filosofian koulukunnat. Merkittävin Sokrateen oppilaista oli Platon. Sokrateen piirissä sana 'filosofia' sai sen merkityksen, jossa sitä nykyään käytetään — siihen kuuluivat pyrkimys viisauteen, tiedostaminen sekä kriittisen tiedon tavoittelu. Sokrateen ajattelu ja toiminta kuitenkin järkyttivät useita hänen aikansa merkkihenkilöitä, ja hänet tuomittiin kuolemaan. Monet myös pilkkasivat Sokratesta, koska eivät ymmärtäneet, miksi viisautta pitäisi tavoitella sen itsensä vuoksi, jos se ei suoraan hyödytä yhteiskuntaa. Sokrates ei itse kirjoittanut mitään, joten kaikki mitä hänestä tiedetään tulee enimmäkseen Platonin kirjoituksista. Sokrates
Sokrateen arvostus verrattuna moniin hänen seuraajiinsa nousi antiikin kuluessa. Cicero on kuvannut Sokrateen ja hänen seuraajiensa suhteita seuraavasti: ”[Akateemikot ja peripateetikot] hylkäsivät Sokrateen tavan olla agnostikko kaikissa asioissa ja välttää dogmaattisia väitteitä. Sillä tavalla nousi, Sokrateen kantaa vastaan, filosofian tiede, jolla oli organisoitu lukujärjestys ja järjestelmällinen oppien esitys”. Sokrateen filosofiasta hän sanoi: ”Sokrates kutsui ensimmäisenä filosofian alas taivaalta, toi sen kaupunkeihin ja koteihin ja sai pohtimaan elämää ja tapoja sekä hyvää ja pahaa”. Dialoginen filosofia
Tunnetuin dialogisen filosofian harjoittaja oli antiikin Kreikassa elänyt Sokrates. Hänen oppilaanaan toimineen Platonin kirjoittamat dialogit esittävät Sokrateen draamallisena keskushahmona, joka perusti filosofisen menetelmänsä keskustelujen varaan. Kyseistä lähestymistapaa kutsutaan sokraattiseksi menetelmäksi. Sokraattinen ongelma
Sokrates, jota usein pidetään länsimaisen filosofian isänä ja joka tuomittiin kuolemaan Ateenassa vuonna 399 eaa., oli Platonin opettaja. Platon, kuten myös eräät muut aikalaiset, kirjoitti dialogeja, joissa Sokrates esiintyy. Suurin osa siitä, mitä Sokrateesta tiedetään, on peräisin Platonilta. Simon (sokraatikko)
Simon (, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Ateenasta ja alun perin suutari. Hän ryhtyi filosofiksi, kun Sokrates tuli keskustelemaan hänen kanssaan. Diogenes Laertios sanoo hänen olleen ensimmäinen, joka käytti Sokrateen tapaa argumentoida eli niin sanottua sokraattista menetelmää. Hänen ajattelustaan ei tiedetä paljoakaan. Hänen sanotaan kirjoittaneen useita dialogeja. Sokrates
Sokrates ei kuitenkaan itse osallistunut Ateenan politiikkaan laajemmin; Ksenofonin mukaan hän halusi mieluummin pitää huolta siitä, että politiikkaa harjoittavat mahdollisimman monet siihen pystyvät. Omassa elämässään hän vaikuttaa lähinnä halunneen noudattaa Ateenan lakeja, mikä näkyy muun muassa jo mainitussa Leon Salamislaisen tapauksessa ja oman kuolemantuomion hyväksymisessä. Ainoastaan filosofian harjoittamisesta Sokrates ei suostunut luopumaan uhattunakaan. Sócrates
Sócrates oli Etelä-Amerikan vuoden jalkapalloilija 1983. Sokrates
Sokrateen kuoltua ja jo hänen eläessäänkin hänen oppilaidensa parissa oli suuria erimielisyyksiä siitä, mitkä Sokrateen keskeisimmät opetukset olivat. Lähes kaikki myöhemmät antiikin filosofian koulukunnat, epikurolaisia lukuun ottamatta, pitivät Sokratesta joko koulukuntansa varsinaisena perustajahahmona tai ihailun kohteena, ja katsoivat olevansa Sokrateen ainoita oikeita perillisiä. Useimmat sokraattiset koulukunnat jatkoivat Sokrateen aloittamaa hyveen etsintää, mutta päätyivät osittain päinvastaisiin ratkaisuihin keskeisissäkin asioissa: esimerkiksi kyynikoiden mielestä korkein hyvä oli hyve, joka ei välittänyt ruumiillisesta nautinnosta; kyreneläisten mielestä taas nautinto oli kaikkein suurin hyvä ja nimenomaan ruumiillisessa muodossa. Megaralaiset sen sijaan keskittyivät lähinnä dialektiikan alan tutkimuksiin.
Merkittävin Sokrateen seuraaja oli tunnetusti Platon, josta tuli opettajaansakin kuuluisampi filosofi. Platonin Akatemiaa ei kuitenkaan yleensä lasketa varsinaiseksi sokraattiseksi kouluksi, vaikka Platon ihailikin Sokratesta ja sijoitti hänet dialogiensa päähenkilöksi ja vaikka platonilaisen filosofian perusteet tulevatkin Sokrateelta. Antiikin aikana Platonia pidettiin kuitenkin pitkään yhtenä sokraatikkona muiden joukossa eikä häntä pidetty aina edes sokraatikoista tärkeimpänä tai edes Sokrateen perinnön varsinaisena jatkajana samassa määrin kuin muita sokraatikkoja. Silti jo varhain syntyi myös tarinoita, jotka painottivat Sokrateen ja Platonin erityissuhdetta. Yksi on Diogenes Laertioksen kertomus Sokrateen näkemästä unesta, jossa hänen sylissään oli nuori joutsen. Yhtäkkiä sille kasvoi siivet ja se lensi pois päästettyään suloisen äänen. Seuraavana päivänä Sokrates tutustui Platoniin ja tiesi tämän olevan hänen unessa näkemänsä lintu. Sokrates-kahvila
Sokrates-kahvila on kokoontuminen, jossa pohditaan ideoita sokraattisella metodilla. Kokoontuminen on saanut ideansa freelance-kirjailijan Christopher Phillipsin kirjasta, joka on suomennettu vuonna 2007. Arvion mukaan tällä hetkellä ympäri maailmaa on satoja vapaaehtoisten pitämiä Sokrates-kahviloita. Suomessa niitä on järjestetty ainakin Helsingissä ja Oulussa.
Filosofian professori Janet Sisson on kyseenalaistanut voiko metodia historiallisesti kutsua sokraattiseksi, sillä Sokrates pyrki metodilla totuuden etsimiseen eikä henkilökohtaiseen kasvuun. Kratylos
Kratylos ("Κρατυλος", 400-luvun loppu eaa.) oli antiikin Kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Ateenasta. Hän oli Sokrateen nuorempi aikalainen. Platonin dialogi "Kratylos" on nimetty hänen mukaansa. Dialogissa hän keskustelee Sokrateen kanssa kielestä. Ksanthippe
Ksanthippe (joskus myös "Ksanthippa"; , "ksanthos", 'vaalea', "hippos", 'hevonen'; s. n. 440–430 eaa.) oli Sokrateen vaimo. Ksanthippesta tunnetaan enemmän tarinoita kuin tosiasioita. Hänen uskotaan olleen paljon, mahdollisesti jopa neljäkymmentä vuotta, Sokratesta nuorempi. Hänet tunnetaan temperamentistaan ja terävästä kielestään ja hänestä onkin tullut länsimaisessa kulttuurissa äkäisen naisen vertauskuva. Esimerkiksi englannin kieleen sana 'xanthippe' on otettu tarkoittamaan äkäpussia. Ksanthippen sanotaan olleen ainoa henkilö, joka koskaan voitti Sokrateen keskustelussa. Sokraattinen dialogi
Sokraattiset dialogit ( tai , "Sôkratikoi (dia)logoi", ”keskustelut Sokrateen kanssa”) ovat antiikin Kreikassa 400- ja 300-lukujen eaa. vaihteessa kehittynyt dialogimuotoa hyödyntävä kirjallisuuden tyylilaji, joka on säilynyt nykypäiviin erityisesti Platonin ja Ksenofonin kirjoittamissa dialogeissa. Dialogit ovat joko näytelmällisiä tai kertovia, ja niissä henkilöhahmot keskustelevat moraalisista ja filosofisista ongelmista sokraattista menetelmää käyttäen. Sokrateen puolustuspuhe
Sokrateen puolustuspuheet eli apologiat () ovat tietynlainen filosofisen kirjallisuuden tyylilaji. Tällaiset puolustuspuheet on kirjoitettu jälkikäteen puolustuspuheiksi länsimaisen filosofian isälle Sokrateelle, joka tuomittiin oikeudenkäynnissä kuolemaan vuonna 399 eaa. Kirjoitusten tyylilajina on oikeuden edessä pidettävä puhe. Euthydemos (dialogi)
Dialogin henkilöt ovat Sokrates, Kriton, Kleinias, Euthydemos, Dionysodoros ja Ktesippos, ja sen tapahtumapaikkana on Lykeion. Sokrates kuvaa dialogissa ystävälleen Kritonille, kuinka hän kävi eräiden nuorten kanssa kahden khioslaisen sofistin, Euthydemoksen ja Dionysodoroksen luona. Nämä olivat muuttaneet Thurioihin, mistä heidät oli ajettu pois, ja siksi he olivat olleet Ateenassa. Monien sokraattisten dialogien tavoin kummatkin sofistit ovat todellisia henkilöitä. Euthydemos oli dialogin kirjoittamisaikaan ainakin jossain määrin kuuluisa sofisti, jonka mainitsee Platonin lisäksi esimerkiksi Aristoteles. Dionysodoroksen puolestaan mainitsee Ksenofon. José Sócrates
Sócrates on alun perin ammatiltaan tieinsinööri. Hän liittyi Sosialistipuolueeseen vuonna 1981 ja nousi Portugalin parlamenttiin vuonna 1987. Vuonna 1995 hänestä tuli António Guterresin ensimmäisen hallituksen ympäristöministeri. Kaksi vuotta myöhemmin hän siirtyi urheiluministeriksi ja oli yksi vuoden 2004 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen puuhamiehistä. Vuonna 1999, kun Guterres muodosti toisen hallituksensa, Sócrates palasi ympäristöministerin paikalle. Myrkkykatko
Kreikkalainen filosofi Sokrates kuoli myrkkykatkosta tehtyyn juomaan. Myrkkykatkosta uutettua juomaa käytettiin Antiikin Kreikassa muun muassa vankien myrkyttämiseen, esimerkiksi mainitun Sokrateen lisäksi Peloponnesolaissodan Ateenan laivaston Spartasta palanneet voittoisat komentajat. Sokrates
Sokrateen oikeudenkäynnin aikaan Ateena oli tilanteessa, jossa se oli hävinnyt peloponnesolaissodan Spartalle, ja tämän jälkeen palauttanut demokratian lyhytaikaiseksi jääneen ja verisen niin kutsuttujen kolmenkymmenen tyrannin oligarkisen tyrannian (404–403 eaa.) jälkeen. Robin Waterfieldin mukaan ateenalaiset pitivät häviön syynä jumalten tyytymättömyyttä. Tällöin Sokrates, jonka katsottiin opettaneen nuoria epäilemään vanhempiaan ja kyseenalaistamaan ikivanhoja arvoja, oli helppo nähdä yhtenä syyllisenä. Lisäksi Sokrateella oli läheiset yhteydet tyrannian johtoon, ja hänen näkemyksensä siitä, että asiantuntijoiden tulisi johtaa valtiota, nähtiin tukevan oligarkiaa demokratiaa vastaan. Tällöin Sokratesta oli helppo syyttää siitä, että tämä oli ollut kasvattamassa sukupolvea, joka tuli valtaan Ateenaa kohdanneiden poliittisten mullistusten aikana; ja ennen kaikkea Alkibiadesta, joka edusti monille sitä moraalista rappiota, joka oli aiheuttanut tappion sodassa. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Sokrates viittaa myös Aristofaneen komediaan "Pilvet", jossa Sokrates-niminen henkilöhahmo on pantu heilumaan kerskuen kävelevänsä pilvissä ja puhumaan päättömiä. Sokratesta syytettiin epäsuorasti myös siitä, että hän ottaisi maksua opetustoimestaan. Näin hänet yhdistettiin väärin perustein sofisteihin, jotka todellakin ottivat maksua palveluksistaan, päinvastoin kuin Sokrates. 5450 Sokrates
5450 Sokrates on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysivät C. J. van Houten, I. van Houten-Groeneveld ja T. Gehrels vuonna 1960. Pikkuplaneetta sai nimensä antiikin kreikkalaisen filosofin, Sokrateen mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin väliaikaisella tunnuksella 2780 P-L. Koska Sokrateksen absoluuttinen magnitudi (H) on 12,0, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 11–24 kilometriä. Euthyfron
Dialogi sijoittuu juuri Sokrateen oikeudenkäyntiä edeltäneeseen aikaan, jolloin Sokrates tapaa Stoa Basileioksen luona nuoren miehen, Euthyfronin, joka on saanut maineen uskonasioiden asiantuntijana. Sokrates kertoo tälle aluksi Meletoksen ja muiden syyttäjiensä taholta saamastaan syytteestä. Euthyfron esittää, että syytteen taustalla on Sokrateen väite omasta "daimonionistaan" tai jumalallisesta hengestään, joka Sokrateen mukaan varoitti häntä aina kun hän oli tekemäisillään virheen. Tällainen väite tarkoitti, että Sokrates oli esittämässä uskontoon uudistuksia. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Tämän tutkimuksen harjoittaminen ja ihmisten kuulustelu sokraattista menetelmää käyttäen oli määrännyt hänen julkisen ja yksityisen elämäntapansa, ja laittanut hänet elämään köyhyydessä. Saamansa tulokset Sokrates oli tulkinnut niin, että tosi viisaus kuuluu jumalille — ihmisten viisaudella ei ole lainkaan tai ainakaan paljoakaan merkitystä. Sokrates väittää, että hänen viisautensa rajoittuu sen tietämiseen, ettei hän itse asiassa tiedä mitään (mistä on tullut sanonta "tiedän, etten tiedä mitään"). Sócrates
Sócratesilla oli vaimo ja kuusi poikaa. Sokrates
Sokratesta on kutsuttu filosofian ”kantaisäksi”. Samalla Sokrates on tullut filosofian symboliksi ja eräänlaiseksi filosofin malliesimerkiksi, joka on esimerkillään johdattanut ihmisiä omakohtaiseen viisautta, totuutta ja hyvettä tavoittelevaan tutkiskeluun. Pierre Hadot on kuvannut tämän niin, että Sokrates saa ihmiset tarkastelemaan omaa itseään ja tiedostamaan itsensä, ja tämän hän tekee paitsi filosofiallaan, myös ja ennen kaikkea tavallaan olla: elämäntavallaan ja omalla olemuksellaan. Muistelmia (Ksenofon)
On usein väitetty, ettei Ksenofon vastaa tässä syytöksiin, jotka olisivat olleet ilmassa Sokratesta tuomittaessa vuonna 399 eaa., vaan syytöksiin, jotka ateenalainen sofisti Polykrates esitti joitakin vuosia myöhemmin teoksessaan "Sokrateen syyte". Polykrateen teos on kuitenkin kadonnut, ja nykyisin käytettävissä olevat lähteet sen rekonstruoimiseksi ovat liian nuoria ja epäluotettavia. Oletus siitä, että Ksenofon lähinnä vastaisi kohta kohdalta Polykrateen esittämiin syytöksiin, saattaa olla seurausta yleisestä epäilystä Ksenofonin kirjallisia kykyjä kohtaan. Kysymys Polykrateen roolista on yksi osa kiistoista, jotka koskevat sitä, heijasteleeko Ksenofonin teos historiallista Sokratesta, vai onko se vain fiktiivinen panos Sokrateesta käytyyn kirjalliseen keskusteluun. Sokrates
Usein on kuitenkin ajateltu, että Sokrateen ääni olisi erotettavissa ainakin Platonin varhaisimmista dialogeista. Eräs näkemys on, että silloin kun Sokrates esiintyy filosofisesti hienostuneesti, puhujana on tosiasiassa Platon. Tämän näkemyksen mukaan Sokrates ei ollut metafyysikko tai teoreetikko vaan elämänfilosofi. Syllogismi
Siis Sokrates on kuolevainen Sokraattinen menetelmä
Sokraattinen menetelmä (, "elenkhos", 'kumoaminen') on Sokrateen kehittämä dialektinen, dialogia hyödyntävä kysely- ja opetusmenetelmä. Se on eräänlainen kyseenalaistava ristikuulustelu tiedon tai mielipiteiden löytämiseksi tai väitteiden kumoamiseksi. Menetelmän on kuvannut ja formalisoinut Platon varhaisemmissa niin sanotuissa sokraattisissa dialogeissaan, kuten "Euthyfronissa" ja "Theaitetoksessa", esittäen Sokrateen keskustelujen pääkuulustelijana. Sokrates käytti menetelmää erityisesti moraalin avainkäsitteiden selvittämiseen. Menetelmä on yksi merkittävimmistä panoksista, jonka Sokrates on antanut länsimaiseen ajatteluun. Sokraattinen menetelmä
Sokrates käytti menetelmää erityisesti aikansa moraalikäsitysten tutkimiseen. Tämän vuoksi Sokratesta pidetään erityisesti etiikan eli moraalifilosofian isänä. Hänen havaitsemiaan hyveitä olivat muun muassa hurskaus, viisaus, kohtuullisuus, rohkeus, ja oikeudenmukaisuus. Sokrateen harjoittama tarkastelu haastoi ja kyseenalaisti kyselyn kohteena olleiden implisiittiset moraaliset käsitykset ja toi esille puutteellisuuksia ja ristiriitoja heidän käsityksissään, mikä yleensä johti pulmatilanteisiin. Pulmatilanteiden edessä Sokrates myönsi olevansa tietämätön, mutta väitti kuitenkin tiedostaessaan tietämättömyytensä olevansa viisaampi kuin ne, jotka ovat yhtä tietämättömiä, mutta luulevat tietävänsä — väite, joka ensisilmäyksellä näyttää paradoksaaliselta. Sokrates
Platonin "Pitojen" perusteella on arveltu, että Sokrates palkittiin sodassa urhoollisuudesta. Poteidaiassa hän pysyi haavoittuneen ystävänsä Alkibiadeen rinnalla ja todennäköisesti pelasti tämän hengen. Alkibiadeen pyynnöistä huolimatta Sokrates ei halunnut siitä kunniaa itselleen vaan ehdotti Alkibiadeen palkitsemista. Delionissa hänen kerrotaan pelastaneen puolestaan Ksenofonin. Platonin mukaan Sokrates näytti sotaretkillä myös kovan ja askeettisen puolensa kävelemällä ilman jalkineita ja viittaa talvellakin. Sokrates
On epäselvää, mitä Sokrates tarkkaan ottaen teki elääkseen. Hän ei varsinaisesti työskennellyt, mutta hän tuskin kuitenkaan pystyi jättämään sukunsa käsityöläistaustaa kokonaan taakseen. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi tehnyt veistoksia muun muassa Akropoliille. Aristofanes kuvaa Sokrateen pitämässä sofistista koulua ystävänsä Khairefonin kanssa ja opettamassa maksua vastaan. Platonin kirjoittamassa puolustuspuheessa ja Ksenofonin "Muistelmissa" Sokrates sen sijaan nimenomaisesti kieltää ottavansa oppilailtaan rahaa. On mahdollista, että Sokrates sai nauttia varakkaiden ja vaikutusvaltaisten ystäviensä taloudellisesta suosiosta. Hänen on myös ajateltu eläneen perinnön ja Ateenan valtion kansalaisilleen jakamien avustusten turvin. Hedone
Platonin "Gorgiaassa" Sokrates väittelee muutoin tuntemattoman sofistin Kallikleen kanssa nautinnosta. Kallikles puolusti hedonismia. Sokrates vastusti tätä tukien kantaansa eräällä tuon ajan aistinautintojen teorialla, jossa nautinto selitetään ruumiin osien tasapainolla. Tällä oli kytköksiä myös muihin filosofisiin käsitteisiin, kuten "harmonia", "agathon" (hyvä) ja "meson" (keskiväli). Sokrateen mukaan hedonisti ei olisi koskaan tyydytetty. Sokrateen kuolema
Sokrates oli määrätty valitsemaan joko opetustensa kieltäminen tai kuolema juomalla myrkkykatkosta valmistettua myrkkyä. Maalauksessa Sokrates valmistautuu tyynesti kuolemaansa surevien oppilaittensa keskellä. Maalaus perustuu löyhästi Platonin dialogissa "Faidon" olevaan kuvaukseen Sokrateen kohtalosta. David kuitenkin yhdisteli siihen ideoita monesta eri lähteestä, muun muassa André Chénier’n runoista ja Diderot’n runoutta käsittelevästä tutkielmasta. Sokrates
Sokrates osallistui myös Ateenan käymiin taisteluihin peloponnesolaissodassa. Peloponnesolaissotien alkaessa hän oli jo noin 40-vuotias. Hän taisteli hopliittina eli raskaasti aseistettuna jalkaväkisotilaana muun muassa Poteidaian (432 eaa.), Delionin (424 eaa.) ja Amfipoliin taisteluissa (422 eaa.). Sotaretkiä lukuun ottamatta Sokrates ei käynyt Ateenan ulkopuolella, ja hän korosti tätä mielellään. Sofismi
Sokrates oli ensimmäinen filosofi, joka merkittävällä tavalla haastoi sofistit ja sofistiikan. Platonin ja Aristoteleen aikana sana "sofisti" oli jo saanut osittain kielteisen merkityksen. Sillä viitattiin henkilöön, joka käytti retorisia silmänkääntötemppuja ja sanojen monimerkityksellisyyttä tukemaan tai peittämään ontuvaa päättelyä. Sekä Sokrates, Platon että Aristoteles haastoivat sofismin filosofiset perusteet. Platon kuvasi sofisteja rahanhimoisiksi viisastelijoiksi. Lopulta valtio syytti koko sofistien koulukuntaa epämoraalisuudesta. Eukleides Megaralainen
Eukleides oli Sokrateen oppilas ja tämän lähimpiä ystäviä. Hän oli kiinnostunut erityisesti logiikasta ja etiikasta. Hän perusti megaralaisen koulukunnan, joka harrasti erityisesti logiikkaa. Hänen teoksiaan ei ole säilynyt, mutta viitteitä niiden sisällöstä löytyy muista antiikin teksteistä. Protagoras (dialogi)
Dialogissa esitetty sokraattinen keskustelu tuo esille joitakin mielenkiintoisia seikkoja sekä Protagoraan että Sokrateen ajattelusta. Protagoras vaikuttaa poikkeavan monista muista sofisteista siinä, että hän ei kokenut tunnonvaivoja myöntää avoimesti olevansa sofisti, vaikka sofisteja pilkattiin usein. Hänen Sokrateelle antamansa vastaukset osoittavat, että hän uskoi että jumalia ei ole, että oligarkia on paras hallitusmuoto ja että Sokrates olisi näissä asioissa samaa mieltä. Sokrates oli eri mieltä ja sanoi, että heidän kahden välillä oli huomattavia eroja. Sokrateen huomautukset herättävät kysymyksiä hänen poliittisista ajatuksistaan ja antavat ymmärtää, että hän vastusti Ateenan senhetkistä hallitusmuotoa, suoraa demokratiaa. Länsimaisen filosofian historia
Avainhahmo kreikkalaisen ajattelun kehittämisessä oli Sokrates, joka opiskeli monen sofistin alaisuudessa ja luettiin itsekin aluksi sofisteihin. Kerrotaan, että hän vietti tämän jälkeen suuren osan elämästään houkutellen ateenalaisia keskusteluihin, joissa hän pyrki määrittämään, oliko kenelläkään hänen keskustelukumppaneistaan todella tietoa siitä mistä he puhuivat, erityisesti silloin kun he puhuivat tärkeistä asioista kuten oikeudenmukaisuudesta, kauneudesta ja totuudesta. Sokrates ei kirjoittanut mitään, mutta innoitti useita oppilaita. Vanhalla iällään hän joutui niiden vihamielisyyden kohteeksi, jotka eivät erottaneet sofistiikkaa ja filosofiaa ja katsoivat näiden tuhoavan kaupungin moraalin. Näin Sokrates teloitettiin vuonna 399 eaa. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Sokrateen oikeudenkäynti pidettiin vuonna 399 eaa. Tuolloin hän oli 70-vuotias. Sokrates oli ärsyttänyt monia ateenalaisia useita vuosia, ja peloponnesolaissodan jälkeisessä kiristyneessä tilanteessa hänet pantiin syytteeseen nuorison turmelemisesta ja jumalattomuudesta. Häntä syytti kolme henkilöä. He olivat:Mainitut ryhmät, valtiomiehet, käsityöläiset, runoilijat ja puhujat, olivat niitä, joita Sokrates oli ”kuulustellut” — ja jotka hän oli samalla suututtanut — etsiessään ihmisiä, joilla olisi tietoa totuudesta. Faidon (dialogi)
Faidon (; ) on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on "Sielusta" (, "Peri psykhēs"). Dialogissa keskustelevat filosofit Faidon ja Ekhekrates. Ekhekrates kyselee, ja Faidon kertoo hänelle Sokrateen viimeisestä päivästä. Dialogin keskeisenä teemana on sielun kuolemattomuus, jota Sokrates todistelee eri tavoin. Dialogin lopussa Faidon kertoo Sokrateen kuolemasta. Filosofia
Länsimainen filosofia syntyi antiikin Kreikassa. Tiettävästi ensimmäisenä sanoja ”filosofia” ja ”filosofi” käytti Pythagoras. Sokrates ja hänen oppilaansa vakiinnuttivat termien käytön niiden nykyisessä merkityksessä. Sokrateen lisäksi merkittävimmät antiikin ajan filosofit ovat hänen oppilaansa Platon sekä tämän oppilas Aristoteles. Kuitenkin jo moni ennen Sokratesta elänyt henkilö vastasi tavalla tai toisella filosofin kuvausta. Näitä ajattelijoita kutsutaan esisokraatikoiksi. Proklos
Proklos (, Proklos Seuraaja; 8. helmikuuta 412 – 17. huhtikuuta 487) oli antiikin kreikkalainen uusplatonilainen filosofi ja Platonin Akatemian johtaja. Hän oli antiikin viimeisimpiä merkittävimpiä filosofeja. Proklos kehitti yhden tarkimmin määritellyistä uusplatonistisista järjestelmistä. Hänen elinaikansa sijoittuu antiikin Kreikan filosofian loppuun, joten hänen ajatuksensa siirtyivät tehokkaasti keskiaikaiseen filosofiaan ja islamilaiseen filosofiaan. Sócrates
Sócrates oli 192 senttimetriä pitkä. Myös hänen veljensä Raí pelasi jalkapalloa huipputasolla. Sócrateella oli lääketieteen tohtorin koulutus. Hän kuoli joulukuussa 2011 sãopaulolaisessa sairaalassa suolistobakteerin aiheuttamaan verenmyrkytykseen. Platon
Sokrateen kuoleman jälkeen, 28-vuotiaana, Platon muutti joksikin aikaa Megaraan Eukleideen luokse yhdessä eräiden muiden Sokrateen oppilaiden kanssa. He pakenivat mahdollisia vainoja, jotka olisivat saattaneet kohdistua kuolemaan tuomitun Sokrateen oppilaisiin. Tarinoiden mukaan Platon matkusteli lisäksi ainakin Egyptissä ja Kyrenessä ennen paluutaan Ateenaan. Kerrotaan, että hän olisi tavannut Egyptissä ennustajia ja pappeja sekä Kyrenessä matemaatikko Theodoroksen. Platon olisi halunnut matkustaa myös Aasiaan tapaamaan maageja, mutta sodat estivät sen. Hänen matkakumppaneikseen mainitaan Eudoksos ja Simmias, ja jopa Euripides. Herakleitos
Herakleitos (, noin 535–475 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi ja merkittävimpiä esisokraatikkoja. Filosofin näkemysten monitulkintaisuuden vuoksi aikalaiset antoivat hänelle lempinimen ”Hämärä” ("Skoteinos"). Herakleitos käytti tiettävästi länsimaisen filosofian historiassa ensimmäisenä kreikan "logos"-sanaa sen arkimerkityksen 'puhe' ylittävässä merkityksessä '(maailman)järki'. Hänen ajatuksensa vaikuttivat Sokrateehen, Platoniin ja stoalaisuuteen. Myös 1800-luvun filosofia kiinnitti paljon huomiota Herakleitokseen. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Sokrates käsittelee myös vankeutta, sakkoja ja maastakarkotusta vaihtoehtoisina rangaistuksina. Hän sanoo, ettei halua olla vankilassa, eikä hänellä ole rahaa maksaa sakkojakaan, joten sakkorangaistus merkitsisi sekin vankeutta. Hän sanoo myös, ettei halua lähteä niin vanhana maanpakoonkaan; hän ei voi olla jatkamatta filosofointiaan, jonka näkee jumalalle osoitetuksi palvelukseksi, ja näin ihmiset muissa kaupungeissa eivät todennäköisesti kestäisi häntä sen paremmin kuin ateenalaisetkaan. Sokrates
Ehkä tunnetuin mystiikkaan liittyvä seikka on Sokrateen riippuvuus omasta "daimonistaan", äänestä, joka puhui hänelle aina silloin ja vain silloin, kun hän oli tekemäisillään virheen. Sokrateen mukaan juuri tämä "daimon" (tai "daimonion") myös esti häntä osallistumasta politiikkaan. "Faidroksessa" kerrotaan, että Sokrates piti tätä eräänlaisena ”jumalallisen hulluuden” muotona, mielisairautena, joka on lahja jumalilta ja joka antaa meille ennustamisen, salatut menot, runouden, rakkauden ja jopa itsensä filosofian. "Daimonin" voidaan vaihtoehtoisesti ajatella olevan sama kuin intuitio. Kreikan kielen sana viittaa kuitenkin nimenomaan henkeen tai johonkin, jota nykyään kutsuttaisiin suojelusenkeliksi tai -hengeksi. Myös Sokrates näyttää antaneen "daimonilleen" sellaisia ominaisuuksia kuin persoonallisuus ja ääni. Joskus tällainen suojelusdaimon on käsitetty tai käännetty myös 'omaksitunnoksi'. Filosofi
Sokrates ja hänen oppilaansa vakiinnuttivat sanojen 'filosofia' ja 'filosofi' käytön. Sokratesta on myöhemmin pidetty ensimmäisenä varsinaisena filosofina. Sokrateen ja hänen oppilaidensa ajattelu perustui kuitenkin heitä edeltäneeseen, edelläkin kuvattuun esisokraattiseen perinteeseen sekä sofistikkaan, joita kumpaakin voidaan pitää yhtä lailla filosofisina sanan nykymerkityksessä. Myös Sokrates tunnettiin aluksi sofistina. Sanalla sofisti tarkoitettiin viisauden opettajaa. Sokrates kuitenkin Platonin mukaan vastusti sofisteja, ja sana sai kielteisen sävyn — sitä voisi kuvata suomennos ”viisastelija” tai ”saivartelija”. Sokrates sanoi, että hän ei tiedä mitään varmasti, ja että hänen ”viisautensa” perustuu siihen, että ”hän tietää, ettei tiedä mitään”. Siksi hän ei sanonut itseään varsinaisesti viisaaksi, vaan sanoi olevansa ”viisauden rakastaja”. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Sokrates katsoo epämuodollisten syytteiden olevan paljon tärkeämpiä ja vaarallisempia, koska ne olivat saaneet alkunsa vuosia kestäneestä häneen kohdistuneesta juoruilusta ja epäoikeudenmukaisuudesta. Niiden kumoaminen on vaikeaa, koska kukaan varsinainen syyttäjä ei edusta hänestä liikkuvia juoruja. Näin näihin syytteisiin oli käytännössä mahdoton vastata. Sokrates sanoo, ettei hän ole se "Pilvien" Sokrates, joka on pantu puhumaan tyhjänpäiväisyyksiä. Hän ei myöskään ole koskaan vaatinut maksua palveluksistaan; hän ei ollut ammattimainen opettaja niin kuin Gorgias ja muut sofistit. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Hippokrates, joka eli 400-luvulla eaa., nähdään usein lääketieteen isänä. Hänen nimissään on säilynyt noin 60 lääketieteellistä tutkielmaa. Niistä käytetään nimitystä Corpus Hippocraticum. Ei ole tietoa, mitkä tutkielmista ovat peräisin Hippokrateelta itseltään. Hippokraattisissa teoksissa voidaan nähdä samaa rationaalista ja humanistista henkeä kuin esisokraatikoilla ja sofisteilla: yliluonnolliset selitykset hylättiin lääketieteessä, ihminen katsottiin osaksi luontoa ("fysis") ja hänestä tuli kaikkien asioiden mitta. Esisokraatikot
Käsitteen "esisokraatikot" on popularisoinut ennen kaikkea Hermann Alexander Diels teoksellaan "Die Fragmente der Vorsokratiker" (1903). Todellisuudessa kaikki esisokraatikkoihin luetut filosofit eivät eläneet ennen Sokratesta, esimerkiksi Demokritos ja Diogenes Apollonialainen olivat Sokrateen nuorempia aikalaisia. Sokraattinen dialogi
Aristoteleen mukaan ensimmäinen sokraattisia dialogeja kirjoittanut oli Aleksamenos Teoslainen, mutta hänestä ei tiedetä mitään muuta, ei sitä, esiintyikö Sokrates hänen teoksissaan eikä sitä, kuinka oikeassa Aristoteles oli antaessaan hänestä epäsuopean arvion. Platonin ja Ksenofonin lisäksi sokraattisia dialogeja kirjoittivat myös monet muut sokraatikot, kuten Antisthenes, Aiskhines, Faidon ja Eukleides Megaralainen, sekä myöhemmät kirjailijat, kuten Aristoteles, Theokritos sekä Cicero, joka kirjoitti dialoginsa latinaksi. Pidot (Platon)
Juuri kun Sokrates päättää selityksensä rakkauden oikeasta polusta ja sen suuresta merkityksestä, juopunut Alkibiades saapuu juhliin. Hän päätyy sohvalle Sokrateen ja Agathonin kanssa ja selittää, että Sokrates on jälleen hommannut itsensä istumaan huoneen kauneimman miehen, Agathonin, viereen, ja että hän tekee niin aina. Sokrates pyytää Agathonia puolustamaan itseään Alkibiadeen mustasukkaista raivoa vastaan ja pyytää Alkibiadeelta anteeksiantoa. Alkibiades sanoo, ettei hän tee sellaista koskaan. Sokrates
Sokrates ei kiinnittänyt juurikaan huomiota luonnontieteen tai metafysiikan kysymyksiin eikä esittänyt laajoja selityksiä todellisuuteen liittyen. Ciceron mukaan hän katsoi, että sellaiset asiat ovat joko liian vaikeita ihmisymmärryksellä selvitettäväksi tai että niillä ei ollut ihmiselämälle mitään merkitystä. Sokrates oli kuitenkin kiinnostunut jumalan tai jumalien olemassaolosta. Hänen mukaansa kaiken tarkoituksenmukaisen täytyy olla älyllisen olennon työtä. Tätä näkemystä voidaan pitää ensimmäisenä teleologisena argumenttina jumalan olemassaolon puolesta. Sokrates oli vakuuttunut sielun kuolemattomuudesta. Hippokrates Khioslainen
Tarinan mukaan Hippokrates oli kauppias, joka ryöstettiin. Rahansa menettäneenä hän alkoi tutkia geometriaa. Matematiikassa hänet muistetaan kuunsirppien neliöijänä ja Eudoksoksen ekshaustiomenetelmän tapaisen menetelmän kehittäjänä. Sosiokratia
Sana sosiokratia (engl. "sociocracy") on johdettu latinan ja kreikan kielen sanoista "socius" (kumppani) ja "kratein" (hallinnoida). Englannin kieleen sana, alun perin sociocratie, on saapunut Auguste Comten käyttämänä vuonna 1851 (Comte on myös luonut englannin kielen sanan "sociology"), ja myöhemmin sosiologi Lester Frank Wardin kautta, jonka kirjoittamassa artikkelissa sana esiintyi vuonna 1881, ja vielä myöhemmin hollantilaisen Kees Boeken kautta, joka sovelsi käsitettä koulutukseen. Laajemmassa merkityksessään sosiokratia tarkoittaa että hallitsija on "socios" - ihmiset jotka ovat sosiaalisessa suhteessa keskenään - verrattuna demokratiaan, jossa hallitsijana on "demos", yleinen kansanjoukko. Sokrates
Sokratesta on verrattu usein Jeesukseen. Yhtäläisyyksiä Jeesukseen on nähty sekä Sokrateen puolittain tarumaisessa hahmossa, opetuksissa että hänen kuolemantuomiossaan. Filosofi Esa Saarinen on tiivistänyt yhtäläisyydet seuraavasti: Jeesus, kuten Sokrateskaan, ei jättänyt jälkeensä kirjallisia tuotteita. Sen sijaan kummankin vaikutus perustuu oppilaisiin ja aikalaistodistuksiin, eli siihen vaikutukseen, jonka he tekivät ympäristöönsä omana elinaikanaan. Kumpaankin on liitetty merkityksiä, jotka ovat edenneet kauas asianomaisen varsinaisten henkilöpiirteiden ohitse. Kummatkin sinetöivät oman inhimillisen ryhtinsä traagisella kuolemallaan. Merkittävin ero Sokrateen ja Jeesuksen välillä Saarisen mukaan taas on se, että Sokrates oli filosofi, joka rakasti viisauden etsimistä – ei dogmaatikko, jolla viisaus olisi jo ollut. Herakleitos
Herakleitosta on pidetty yhtenä värikkäimmistä Sokratesta edeltäneistä filosofeista. Häntä on pidetty jopa ihmisvihaajana, sillä hänen filosofiansa oli kaikkea muuta kuin populistista. Hänen ajatteluaan sävyttää kriittinen suhtautuminen ihmisiin, ja osan elämästään hän elikin yhteiskunnasta eristäytyneenä. Luonteeltaan hän oli itsetietoinen, ja hänen sanotaan arvostelleen ankarasti sekä aikansa muita ajattelijoita että ylipäätään koko ihmiskuntaa. Hänen sanotaan halveksineen joukkoja, ”liian monia”, jotka viettivät unielämää heräämättä koskaan tietoiseen ajatteluun. Erityisen halveksivasti Herakleitos suhtautui uskonnollisuuden ulkokohtaisiin muotoihin. José Sócrates
José Sócrates Carvalho Pinto de Sousa (s. 6. syyskuuta 1957) on portugalilainen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä 2005–2011 ja Sosialistipuolueen johtajana 2004–2011. Glaukon
Glaukon (, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Ateenasta, ja todennäköisesti Platonin veli. Glaukon oli Sokrateen oppilas ja sokraatikko. Hän kirjoitti yhdeksän dialogia, jotka ovat varmuudella hänen. Sen lisäksi hänen nimiinsä on laitettu useita muita dialogeja. Sokrates
Jotkut katsovat, ettei Sokrateella itsellään edes ollut mitään tiettyä joukkoa näkemyksiä vaan että hän pyrki ainoastaan tutkimaan asioita ja muiden näkemyksiä. Jotkut taas katsovat, että Sokrateella oli omia selityksiä ja käsityksiä, mutta siitä, mitä nämä näkemykset olisivat olleet, on suuria erimielisyyksiä. Pienimpänä yhteisenä tekijänä vaikuttaisi olevan se, että Sokrates piti hyvin tai hyveellisesti elämistä tärkeimpänä asiana elämässä. Sokrates
Sokrateen todellisesta suhtautumisesta Ateenan demokratiaan tutkijat ovat kuitenkin olleet erimielisiä. Ainakin Sokrates suhtautui arvostelevasti moniin sen piirteisiin, ja varoitti kansalaisia muun muassa demagogian ja retoriikan vaaroista. Kuitenkin myös Sokrateen demokratian vastaisuutta on usein liioiteltu; hän vastusti myös kolmenkymmenen tyrannin valtaa, eikä pitänyt oligarkiaa tai monarkiaa demokratiaa parempana vaihtoehtona. Polykrates (sofisti)
Polykrates () (300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen sofisti ja reettori. Hän opetti Ateenassa ja myöhemmin Kyproksella. Polykrates kirjoitti retorisia puheita aiheista, jotka voidaan nähdä paradoksaalisina: ylistyksen ("enkomion") Klytaimnestralle, antiikin "femme fatalelle"; syytekirjelmän Sokrateelle ("Sokrateen syyte"), jonka kuolemantuomiota oli yleisesti alettu pitää vääränä; sekä ylistyksen Busirikselle, joka oli epäinhimillisyydestään tunnettu Egyptin myyttinen kuningas. Sen lisäksi hän kirjoitti puheita esimerkiksi hiiristä ja ruukuista. Isokrates hyökkäsi voimakkaasti Busirikselle osoitettua ylistystä vastaan omassa "Busiris"-nimisessä teoksessaan, joka on edelleen säilynyt. Dionysios Halikarnassoslainen luonnehti Polykrateen tyyliä kylmäksi, karkeaksi ja hienostumattomaksi. Sokrates
Dialogien perusteella Sokrateella olisi ollut vain kaksi opettajaa, grammaatikko Prodikos ja mantinealainen papitar Diotima, joka antoi hänelle opetusta "eroksessa" eli rakkaudessa. Useista dialogeista käy ilmi, että hän oli hyvin tietoinen suunnilleen samoihin aikoihin eläneiden Parmenideen ja Anaksagoraan opetuksista. Historiallisissa lähteissä kummatkin on joskus mainittu Sokrateen opettajina Arkhelaoksen ohella. Platon kertoo hänen ainakin lukeneen Anaksagoraan teoksia. Platonin dialogissa "Parmenides" Sokrates esitetään keskustelemassa vuonna 450 eaa., 19-vuotiaana, Parmenideen ja Zenonin kanssa heidän vieraillessaan Ateenassa Panathenaia-juhlan aikana. Jotkut pitävät myös Damonia Sokrateen opettajana. Sokrates
Sokrates hylkäsi esisokraatikoiksi kutsuttujen edeltäjiensä luonnonfilosofiset pohdiskelut ja suuntasi tutkimuksensa ihmisten elämäntapoihin. Hän kyseenalaisti ihmisten totunnaiset käsitykset ja pyrki kyselemällä löytämään määritelmiä erilaisille käsitteille, kuten hyve ja oikeudenmukaisuus. Sokrateelle tieto ja hyve liittyivät läheisesti yhteen; hän esimerkiksi katsoi, että jos ihminen tunsi hyveen käsitteen, hän teki automaattisesti sitä, mikä on hyvää. Sokrateen puolustuspuhe (Platon)
Sokrates pyrkii kuvaamaan, mistä hänelle on tullut sellainen maine, että hän olisi jollakin tavalla viisas. Hän kertoo, kuinka hänen ystävänsä Khairefon oli käynyt kysymässä Delfoin oraakkelilta, onko olemassa ketään viisaampaa kuin Sokrates. Tämä oli vastannut, että ei ole. Sokrates oli hämmentynyt vastauksesta, sillä hän ei tuntenut olevansa viisas; toisaalta Apollon ei voinut valehdellakaan. Sofokles
Sofokles (, 496 eaa.? – 406 eaa.) oli antiikin kreikkalainen näytelmäkirjailija, pappi, poliitikko ja sotapäällikkö. Häntä pidetään yhtenä antiikin Kreikan suurimmista kirjailijoista. Hänen 123 näytelmästään vain seitsemän tragediaa on säilynyt kokonaisina, 60–90:stä on säilynyt katkelmia. Epäperäiset Platonin teokset
"Sisyfos" () eli "Päättömät" () on dialogi, jossa keskustelevat Sokrates ja Sisyfos Thessalialainen. Samanniminen historiallinen henkilö eli 350-luvulla eaa., ja kirjoittaja onkin todennäköisesti leikitellyt ajatuksella, että Sokrates olisi elänyt hänen omana aikanaan. Dialogi käsittelee neuvottelemista. Khairefon
Platonin "Sokrateen puolustuspuheessa" Sokrates kutsuu Khairefonia pitkäaikaiseksi ystäväkseen ja myös monien paikalla olevien ystäväksi. Sokrates sanoo tämän jo olevan edesmennyt, mutta osoittaa tämän veljen olevan läsnä oikeudenkäynnissä. Hän kertoo, että Khairefon oli se, joka matkusti Delfoihin kysymään Delfoin oraakkelilta, kuka on viisain kaikista miehistä. Oraakkeli vastasi, että ei ole ketään Sokratesta viisaampaa. Hän mainitsee myös Khairefonin olleen välillä maanpaossa. Tätä on joskus pidetty todisteena siitä, että Khairefon (päinvastoin kuin Sokrates) olisi ollut Ateenan demokratian tukija ja joutunut siksi lähtemään maanpakoon, kun demokratia syrjäytettiin joksikin aikaa Ateenan hävittyä Spartalle. Gorgias
Gorgias on keskeisenä henkilönä Platonin samannimisessä dialogissa "Gorgias" josta voidaan päätellä että Sokrates ja Gorgias arvostivat toistensa älyä, vaikka heillä olikin ystävällishenkisen kriittinen suhtautuminen toistensa elämänasenteeseen ja tietokäsitykseen. Arete
Platon (427- 347 eaa.) kritisoi moraaliseen sävyyn Homeroksen runojen maailmankuvaa, jossa kuvattiin kreikkalaisten jumalten häikäilemätöntä kilpailua. "Valtio"-teoksessa esitetyn näkemyksen mukaan kaikki runoissa esitetyt näkemykset eivät kasvattaneet ihmisiä hyveellisyyteen. Platonin dialogeissa Sokrates esiintyy hyveellisyyden opettajana. Platonin mukaan hyveitä olivat muun muassa kohtuullisuus, oikeudenmukaisuus ("dikaiosyne"), itsehillintä ("sofrosyne") ja järkevyys. Filosofi tarkastelee hyveellisyyttä erityisesti dialogissa "Menon". Siinä esitetään muun muassa kysymys siitä, voiko hyvettä opettaa. Hippias (lyhyempi dialogi)
Dialogin henkilöt ovat Sokrates, tunnettu elisläinen sofisti Hippias sekä Eudikos. Hippias on käymässä Ateenassa, ja Eudikos toimii hänen isäntänään kaupungissa. Hippias esittää itsensä monen muun taidon ohella Homeros-asiantuntijana. Platon taas esittää tämän kyvyillään mahtailijana, eli henkilönä, jolla on tietämystä joiltakin aloilta ja joka siksi kuvittelee tietävänsä kaiken; toisin sanoen juuri sellaisena ihmisenä jollaisista Sokrates puhuu Platonin "Sokrateen puolustuspuheessa". Sokrates
Yleinen keskustelun juonne Sokrateen opettaessa oppilaitaan oli ajatus hyvästä ihmisestä. Sokrateen mukaan ihmisellä tulisi olla tiettyjä hyveitä, jotka ovat hänen tärkeimpiä ominaisuuksiaan. Hyve liittyi läheisesti yhteen ihmisen onnellisuuden ("eudaimonia") kanssa, sillä hyveellisen ihmisen onnellisuutta ei voinut mikään muu menetys tuhota. Onnellisuuden kannalta tärkeimpiä olivat viisaus ja muut älylliset ja moraaliset hyveet, kun taas ruumiilliset ja yhteiskunnalliset hyvät asiat (kuten terveys, varallisuus ja menestys) olivat alisteisia sille. Sokrates esimerkiksi opetti, että ”vauraudesta ei synny hyvettä, mutta hyveestä syntyy vaurautta ja kaikkea mahdollista hyvää niin yksityiselle ihmiselle kuin valtiollekin”. Sokrates
Sokrates ei kehittänyt varsinaista yhteiskuntafilosofiaa. Platonin dialogien perusteella hän vaikuttaa kuitenkin pitäneen asiantuntijoiden viisauteen perustuvaa epäsuoraa demokratiaa parempana kuin Ateenassa käytössä ollutta suoraa kansanvaltaa. Platonin "Valtiossa" hän puhuu filosofikuninkaista, esittäen, että joko filosofien on ryhdyttävä hallitsijoiksi, tai hallitsijoiden on opiskeltava filosofiaa.