Mitä sakramentti tarkoittaa?
Sakramentti
Sakramentti on kristillisen kirkon pyhä toimitus. Eri kristillisillä kirkoilla on erilaisia sakramentin määritelmiä ja eri määrä sakramentteja. Katolisessa ja ortodoksisessa kirkossa on seitsemän sakramenttia: kaste, konfirmaatio (vahvistus, mirhavoitelu), pappisvihkimys, avioliitto, ehtoollinen (eukaristia), rippi (parannus, katumus) ja sairaiden voitelu. Protestanttisissa kirkoissa sakramentteja on kaksi tai kolme: kaste ja ehtoollinen ja mahdollisesti rippi. Ehtoollinen
Mormonismissa ehtoollisesta käytetään nimitystä sakramentti, eli leivän ja viinin nauttiminen Jeesuksen Kristuksen kuoleman muistoksi. Sanalla on siis heiman toinen merkitys kuin perinteisessä kristillisessä terminologiassa, jossa sakramentti viittaa ehtoollisen lisäksi yleisesti kirkon pyhiin toimituksiin. MAP-kirkossa esimerkiksi kastetta ja konfirmaatiota kutsutaankin nimellä ”pyhät toimitukset”. Sitä vastoin Kristuksen yhteisössä sanaa ”sakramentti” käytetään perinteiseen tapaan kaikkien pyhien toimitusten nimenä. Sakramentti
Katolisessa kirkossa on seitsemän sakramenttia: kaste, vahvistus (konfirmaatio), palveluvirka (papiksi vihkiminen), avioliitto, eukaristia (ehtoollinen), parannuksen sakramentti (rippi) ja sairaiden voitelu. Sakramentti
Ortodoksisessa kirkossa sakramenttien lukumäärä ei ole vakiintunut, mutta sakramenteiksi luetaan samat toimitukset kuin katolisessa kirkossakin: kaste, mirhavoitelu (konfirmaatio), ehtoollinen, katumus (rippi), pappeus (pappisvihkimys eli vihkimyssakramentti), avioliitto ja sairaanvoitelu. Lisäksi sakramentteina on aiemmin pidetty muun muassa hautausta, vedenpyhitystä, mirhan valmistusta, munkiksi tai nunnaksi vihkimystä ja kirkon vihkimistä.
Ehtoollinen
Sakramentin siunausrukous eroaa useimmista muista kirkossa käytetyistä rukouksista siinä, että se Jumalan ilmoittamana on lausuttava sanatarkasti. Jos rukousta lausuva pappi tekee virheen, hänen tulee keskeyttää rukous ja aloittaa alusta. Mikäli hän ei toimi näin, sakramenttikokouksen johtaja tai piispa yleensä huomauttaa asiasta ja pyytää lausumaan rukouksen uudelleen. Synti
Uusi testamentti ja Vanhan testamentin kreikankielinen käännös käyttävät synnistä useimmiten sanaa hamartia, jonka alkukielinen merkitys on laajempi kuin mitä suomenkielisessä käännöksessä pystytään tuomaan esiin. Alkukielellä sana merkitsee erehdystä, tieltä eksymistä, maalin ohi ampumista ja jumalallisen lain rikkomista. Kristillisissä tulkinnoissa painotetaan merkitystä, joka viittaa Jumalan asettamia käskyjä, asetuksia, lakia tai järjestystä rikkovien tekojen toteuttamiseen tai motiivien edistämiseen ajatuksin tai toimin. Ristisaatto
Ristisaatto (, ) on ortodoksisen kirkon kirkkokansan tekemä saatto, kulkue, jossa voidaan esimerkiksi kiertää kirkkoa tai kulkea johonkin kirkolliseen kohteeseen muualla. Saatolla on pitkät, aina varhaiskristillisyyteen asti ulottuvat perinteensä, jolloin muun muassa kastetut kulkivat saatossa. Kristuksen yhteisö
Kristuksen yhteisö tunnustaa kahdeksan sakramenttia: lasten siunaamisen, kasteen, konfirmaation, ehtoollisen, avioliiton, pappisvihkimyksen, evankelisen siunauksen sekä sairaiden voitelun. Yhteisön ehtoollinen on kaikille avoin. Kirkko ei liioin tunnusta eräitä MAP-kirkon erikoisoppeja, kuten ihmisen mahdollisuutta kehittyä jumalaksi. Suomen vapaa katolinen kirkko
Vapaalla katolisella kirkolla on katolisen kirkon tapaan seitsemän pyhää toimitusta eli sakramenttia: kaste, konfirmaatio, ehtoollinen, rippi, avioliittoon vihkiminen, papiksivihkiminen ja sairaiden voitelu. Vapaa katolinen kirkko katsoo säilyttäneensä piispojensa ja pappiensa apostolisen suksession Utrechtin vanhakatolisen kirkon kautta, jossa sen ensimmäiset viranhaltijat kuten Charles Webster Leadbeater saivat pappisvihkimyksensä. Ortodoksinen kirkko
Ortodoksisen kirkon jäseneksi tullaan kasteen ja mirhavoitelun sakramenttien kautta. Kasteessa ihminen syntyy uudelleen ja luopuu vanhasta elämästään. Kaste on ainutkertainen eikä kerran kastettuja ihmisiä kasteta uudelleen. Yleensä mirhavoitelu (läntisen kristillisyyden konfirmaatio) toimitetaan heti kasteen jälkeen. Siinä Pyhä Henki vuodatetaan kirkon jäseneen. Toisesta kristillisestä liikkeestä ortodokseiksi kääntyvät Pyhän Kolminaisuuden nimeen kastetut ihmiset liitetään kirkon jäsenyyteen mirhavoitelun kautta. Kaste
Uusi testamentti sisältää kristyille kaksi erillistä käsitettä kasteelle, jotka ovat vesikaste ja henkikaste. Henkikasteessa ihminen täyttyy Pyhällä Hengellä. Johannes Kastaja, joka oli Uuden testamentin ensimmäinen kastaja sanoi, että hän kastaa ihmisiä vedellä parannukseen, mutta Jeesus kastaisi uskovat Pyhällä Hengellä ja tulella. Jeesus sanoi Nikodemokselle, "jos joku ei synny vedestä ja Hengestä, ei hän voi päästä sisälle Jumalan valtakuntaan." Pyhästä Hengestä Paavali kirjoittaa uskoville, "me olemme kaikki yhdessä Hengessä kastetut yhdeksi ruumiiksi, olimmepa juutalaisia tai kreikkalaisia, orjia tai vapaita, ja kaikki olemme saaneet juoda samaa Henkeä." Uskonpuhdistus (käsite)
Uskonpuhdistus on herännäisten, baptistien ja helluntailaisten teologisessa ajattelussa käsite, jossa uskonpuhdistaja ilmaisee onko ihmisen usko, ihmisille tarjottu usko tai sen harjoittaminen "puhdistamisen" eli muutoksen tarpeessa. Pyhityksessä ihminen puolestaan seuraa omaa hengellistä tilannettaan. Uskonpuhdistuksessa muutos ei ole uusi suunta vaan vanhan suunnan palauttamista, nykyisen, jo olemassa olevan rinnalle tai tilalle. Kaikkia uskonpuhdistajia yhdistää pyhitys ja Raamatun sanoman ensisijaisuus hengellisessä elämässä sekä uskoon, ja uskonpuhdistajaan kohdistuvat vainot, tai joissakin tapauksissa jopa marttyyrikuolema David Pawson mukaan. Suomen Baptistikirkko
Baptistit eivät kasta vauvoja, vaan seurakuntien jäseniksi kastetaan ja liitytään vain henkilön omasta pyynnöstä. Sana baptisti tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa kastajaa. Kaste
Kaste-sana itsessään on ollut peruste upotuskasteelle: "upottaa, painaa veden sisään, pestä, kastaa" (kreikaksi baptizo tai baptizein). Upotuskastekäytäntöä monesti perustellaan myös Raamatusta ilmenevillä seikoilla, kuten Nooan arkki, Mooseksen aikana tapahtunut Punaisen meren ylitys, UT:n veteen astuminen ja sieltä nouseminen, UT:n kaste paikassa "koska siellä oli paljon vettä" jne. Käytännössä kaste merkitsee yleensä kastettavan seurakuntaan liittymistä, Jumalan tekoa, uskon julkista tunnustamista ja kuuliaisuudentekoa. Kaste tapahtuu usein pohjautuen omaan pyyntöön ottaa kaste. Kastetta ei oteta uudelleen, kun siirrytään paikallisseurakunnasta toiseen esimerkiksi muuton yhteydessä. Ehtoollinen
Joskus tilanne edellyttää myös leivän korvaamista muilla ruoka-aineilla. Leiriolosuhteissa tai vaelluksilla käytetään joskus tortilloja tai perunalastuja. Toisen maailmansodan aikana jotkut pula-ajasta kärsivän Euroopan seurakunnista päätyivät käyttämään perunan viipaleita. Näissä tilanteissa sakramenttirukouksessa kuitenkin pyydetään siunausta ”leivälle”.Mormoneille sakramentti on ennen muuta kasteen liiton muistamista ja sen uudistamista. Sakramenttirukouksen mukaan sakramentti nautitaan Jeesuksen ruumiin ja veren muistoksi. Sakramenttiin siis liittyy Jeesuksen kuoleman muistaminen ja sen muistaminen, mitä hän on tehnyt koko ihmiskunnan puolesta. Samalla sakramentin vastaanottaja kiittää tästä ja uudistaa omalta puolelta lupauksensa Jumalalle. Sakramenttirukoukset myös lupaavat, että Jumalan Pojan Henki on oleva sakramettia nauttivien kanssa. Sakramentti ymmärretään siis kasteen liiton viikoittaiseksi uusimiseksi ja samalla syntien anteeksiantamuksen saamiseksi. Katolinen kirkko
Ainoastaan katolisen kirkon silmissä papiksi vihitty voi suorittaa eukaristian uhrin eli käytännössä vain katolisen papin asettama ehtoollinen on pätevä. Koska ortodoksikirkolla myös on apostolinen jatkumo ja täysin sama oppi transsubstantiaatiosta on katolisella oman kirkkonsa lupa käydä ortodoksisen kirkon ehtoollisella, tosin piispan luvalla erityisistä syistä. Sen sijaan katolinen kirkko kieltää jäseniään osallistumalla reformoitujen kirkkojen ehdoolliselle. Benediktio
Benediktio (, sanoista "bene," hyvin ja "dictio," lausuminen) tarkoittaa kirkollista siunaustoimitusta. Evankelisissa kirkoissa tällaisia toimituksia ovat esimerkiksi avioliittoon vihkiminen ja hautaus. Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset)
Jeesuksen Kristuksen kirkon kirkkorakennukset ovat yksinkertaisia ja koruttomia. Niissä ei ole ristejä eikä muita kuvia, koska yhteisön käsityksen mukaan Jumalan sana kieltää ne. Jumalanpalvelusten rakenne on yksinkertainen, ne koostuvat rukouksista, puheista ja lauluista. Puheita ei yleensä ole valmistettu etukäteen, vaan Pyhän Hengen katsotaan antavan kulloinkin tarvittvavat sanat. Sakramentti eli ehtoollinen toimitetaan yleensä kerran viikossa. Kirkossa käytetään hapatettua, paloiksi murrettua leipää, joka symboloi Kristuksen runneltua ruumista, sekä viiniä, joka kuvaa hänen ristillä vuodatettua vertaan. Viini jaetaan yhteisestä kalkista. Vain kastetut ja aktiiviset Jeesuksen Kristuksen kirkon jäsenet saavat ottaa osaa sakramenttiin. Pyhä Henki
Henkikaste on tapahtuma, jossa kristitty saa Pyhän Hengen. Tapahtumaa saattaa seurata ulos päin näkyviä merkkejä tai näkyvää muutosta ihmisen elämässä sekä ihminen saattaa itse kertoa kokemuksistaan, sisäisistä sielun tai hengen tilan muutoksistaan. Raamatun mukaan Johannes Kastaja sanoi, että Jeesus kastaa uskovat Pyhällä Hengellä ja tulella. Profeetta Jesaja kirjoitti Jumalan Hengestä seuraavasti: Ortodoksinen kirkko
Ortodoksinen sairaanvoitelu on elämän ja parannuksen mysteerio. Mysteeriossa ihmiseen välittyy Jumalan parantava armo Pyhän Hengen siunaaman öljyn kautta. Mysteerio muodostuu rukouksista sakramenttiin osallistuvan puolesta, öljyn pyhityksestä ja varsinaisesta tapahtumasta, öljyllä voitelusta. Vanhan käytännön mukaisesti toimitukseen pitäisi osallistua seitsemän pappia, mutta nykyään se etenkin Suomessa, jossa ortodoksien ja etenkin pappien lukumäärä on vähäinen, toimitetaan vain yhden papin toimituksena. Sairaanvoitelu ei ole sama kuin katolisen kirkon aiempi niin sanottu viimeinen voitelu eli kuoleman mysteerio. 
Pappeus jakautuu ortodoksisessa kirkossa piispuuteen, pappeuteen ja diakoniuteen. Piispan vihkimisen toimittaa kolme piispaa ja papit ja diakonit vihkii piispa. Pappeudessa toteutuu apostolinen seuraanto. Papiksi voidaan vihkiä ”nuhteeton mies, joka on ennen papiksi vihkimystä avioitunut tai päättänyt elää naimattomana”. Naimattomalla tarkoitetaan joko munkkia tai selibaattilupauksen tehnyttä miestä. Piispojen tulee olla naimattomia tai leskiä. Ortodoksisessa kirkossa ei ole naispappeutta, vaikka on esitetty näkemyksiä, että aikaisemmin käytössä ollut diakonissan virka olisi ollut rinnastettavissa papistoon. Testamentti
Testamentti tulee laatia määrämuodossa. Se tarkoittaa pääsäännön mukaan testamentin tekemistä kirjallisesti (laadittavaa asiakirjaa kutsutaan testamenttiasiakirjaksi) ja sen allekirjoittamista kahden esteettömän, vähintään 15-vuotiaan todistajan ollessa yhtäaikaisesti läsnä. Todistajien tulee todistaa testamentti omilla allekirjoituksillaan, mutta heille ei kuitenkaan tarvitse esittää testamentin sisältöä. Riittää että he tietävät kyseessä olevan testamentin. Tietyissä olosuhteissa määrämuodosta voidaan poiketa, jolloin kyse on hätätilatestamentista. Testamentti on siis eri käsite kuin testamenttiasiakirja. Jumalanpalvelus
Joka kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina on normaalin sakramenttikokouksen tilalla n.k. todistuskokous. Siinä ei ole valmiiksi sovittuja ja valmisteltuja puheita, vaan sakramentin jakamisen jälkeen kuka tahansa kirkon jäsenistä saa astua esiin ja lausua oman henkilökohtaisen todistuksensa. Myös kirkkoon kuulumattomat voivat lausua todistuksensa, mutta korrektina pidetään, että he keskustelevat asiasta seurakunnan johtajien kanssa ennen kokouksen alkua. Kristiyhteisö
Sakramenttien ja kirkollisten toimitusten suhteen vallitsee kaikissa seurakunnissa sitoutuminen yhteisiin teksteihin ja käännöksiin. Ehtoollisella käyntiin ei vaadita yhteisön jäsenyyttä. Kristiyhteisö hyväksyy kristillisten kirkkokuntien kasteet eikä vaadi uudelleen kastamista. Myös muut sakramentit ja rituaalit hyväksytään. Opetushallitus on hyväksynyt Kristiyhteisön uskonnonopetuksen perusteet. Ala-asteen opetuksen tavoitteena on herättää ja vaalia kristillisiä arvoja elämää kantavina voimina. Tarkoituksena on saada elävä yhteys lasten, vanhempien, koulun ja seurakunnan välille. Yläasteella tuetaan ja vahvistetaan oppilaan kasvua vapaaksi kristilliseksi ihmiseksi, joka ymmärtää vastuunsa. Raamattu ja oma seurakunta koetaan tärkeäksi. 
Lukusuunnitelmassa ovat kuvattuna luokkakohtaiset tavoitteet. Opetusta on steinerkouluissa useilla paikkakunnilla. Opettajina toimivat Kristiyhteisön papit tai koulutetut uskonnonopettajat. Ehtoollinen
MAP-kirkossa sakramentin voi siunata ja jakaa vain mies, jolla on kirkon pappeuden valtuus. Jo 12-vuotiaat diakonit saavat avustaa sakramentin jakamisessa, mutta sakramentin siunaamiseen vaaditaan 16 vuoden iässä saatava pappeus. Myös korkeamman eli Melkisedekin pappeuden haltijat voivat siunata ja jakaa sakramentin. Ennen toimitusta opettajat valmistavat sakramentin siunaamista varten eli asettavat leivät tarjoiluastioihin ja täyttävät pikarit vedellä. Nämä asetetaan sakramenttipöydälle ja peitetään valkoisella liinalla, joka edustaa Kristuksen käärinliinoja. Sakramenttitoimitus aloitetaan sakramenttilaululla, jonka aikana papit murtavat leivät pieniksi palasiksi; tämä edustaa Kristuksen kuolemaa eli ruumiin "murtamista". Leipä siunataan erityisellä rukouksella, minkä jälkeen se jaetaan seurakunnalle (alkaen piispasta tai vaarnan johtajasta, mikäli hän on paikalla). Toisin kuin muut kristilliset kirkot, MAP-kirkko ei käytä evankeliumeista löytyviä Jeesuksen ehtoollissanoja sakramenttia siunatessaan. Sakramentin siunaamisessa käytetään erityisiä rukouksia, jotka löytyvät sekä Mormonin kirja että Opista ja liitoista. Leipä siunataan seuraavin sanoin: Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
MAP-kirkko harjoittaa upotuskastetta, joka toimitetaan Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen pyhien kirjoitusten määräysten mukaisesti. Kaste vertauskuvaa Jeesuksen Kristuksen opetuslapsen kuolemaa, ylösnousemusta ja uutta elämää Kristuksen yhteydessä. Kirkon opetuksen mukaan henkilön, joka vilpittömästi katuu syntejään ja uskoo Kristukseen Jumalan Poikana, tulisi mennä kasteelle. Kasteessa hän saa kaikki siihen asti tekemänsä synnit anteeksi Jumalan armosta. Samalla hän solmii Jumalan kanssa liiton pelastuksesta. Koska kaste kuvaa kastettavan puhdistumista tämän maailman pahuudesta ja synnistä, on tärkeää, että kastettava upotetaan täydellisesti veden alle. Mikäli jokin osa kastettavasta jää veden yläpuolelle, toimitus toistetaan. Kaste
Vapaakirkon yhdyskuntajärjestyksen mukaan kristillinen kaste toimitetaan uskoville veteen upottamalla Isän, Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Jumala todistaa kasteessa Pojastaan Jeesuksesta Kristuksesta, pelastuksesta ja iankaikkisesta elämästä, joka on mahdollinen Jeesuksen kärsimisen ja kuoleman takia. Kasteessa uskova tulee puetuksi Kristukseen. Kasteessa ihminen tunnustautuu Kristuksen seuraajaksi. Ihmisen usko ei ole kasteen peruste, vaikka kaste suoritetaankin vain uskoville. Kaste perustuu Kristuksen sovitustyöhön, jonka lähtökohtana on Jumalan armo ja rakkaus. Ilman ihmisen henkilökohtaista uskoa ei kasteella katsota olevan merkitystä eikä se pelkkänä suorituksena voi pelastaa ihmistä. Kaste on rajana maailman ja Jumalan valtakunnan välillä. Sen asema on merkittävä juuri tästä syystä. Uskovalle ja seurakunnalle kaste on ilon ja voiton juhla, koska se todistaa sovituksen voimasta. Kaste
Kristinuskon piirissä on eri käsityksiä siitä, kenet voidaan kastaa, miten henkilö tulee kastaa ja kuka voi kastaa. Suurin yhteisymmärrys lienee olevan se, että kaste tapahtuu vedellä joka koskee kastettavaan ja kaste on positiivinen juhla. Yleensä kasteen toimittaa toinen kristitty, kasteella on todistajia, kastetusta tulee osa kristillistä yhteisöä ja että siitä alkaa kristityn kristillinen elämä tai ainakin sen tulisi alkaa siitä. Kastetilaisuudessa on saatettu laulaa tai kuulla virsiä tai hengellistä musiikkia. Yhteisymmärrys vallitsee myös siitä, että kaste tapahtuu Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen, lukuun ottamatta niitä uskontoja, jotka eivät usko kolminaisuuteen. Luterilaisuus
Luterilaisilla on kaksi sakramenttia. Luther sovelsi Augustinuksen kastekäsitystä laajennettuna koko sakramenttikäsitykseen: sakramentin luo Jumalan lupaus yhdistettynä aineeseen ("Accedat verbum ad elementum, et fit sacramentum", Sana laskeutuu [materiaaliseen] elementtiin ja syntyy sakramentti.). Reformaatiossa kuitenkin korostettiin Kristuksen asemaa pelastavan armon tuojana niin paljon, että sakramentin määrittelyyn lisättiin käsitys, että sen tuli olla Kristuksen asettama ja armon välittäjä. Sakramenteiksi luettiin siten kaste ja ehtoollinen. Luther piti varhaiskautenaan myös rippiä sakramenttina, mutta ajatuksesta luovuttiin, koska rippiin ei liity ainetta. Rippi on kuitenkin luterilaisessa teologiassa armonväline. Myös pappeuden sakramentaalinen asema ei ole täysin hylätty, koska pappeus on armonvälineiden hoitajan virka. Rippi
Osallistuessaan katumuksen sakramenttiin eli mysteerioon ihminen tekee mielenmuutoksen. Hänen on tarkoitus hylätä synninteko ja turvautua Jumalaan. Papin kautta ja avustuksella ihminen pyytää anteeksi tekemiään syntejä ja pahoja tekoja ja ajatuksia. Katumuksen sakramentin kautta hän saa anteeksiannon. Se on hengellinen parannus, joka auttaa ihmistä lähestymään paremmin Jumalaa, lähimmäisiään ja itseään. Sakramentti
Ortodoksisessa kirkossa sakramentit – joita nimitetään mysteerioiksi tai mysteereiksi – ovat armon näkyviä välikappaleita, joiden kautta ja avulla ihmiset saavat Pyhän Hengen lahjan. Mikään kirkolliskokous ei ole määritellyt eikä vahvistanut ortodoksisen kirkon mysteerioitten lukumäärää. Katolinen kirkko
Tämä sakramentti on säädetty vahvistamaan sairaita, ja koska usein tämä sakramentti tulee ajankohtaiseksi vasta kun ihminen alkaa olla sairauden tai iän puolesta kuolemanvaarassa, se tunnetaan usein nimellä ”viimeinen voitelu”. Sakramentti toimitetaan voitelemalla otsa ja kädet erityisesti tätä tarkoitusta varten vihityllä niin kutsutulla sairasten öljyllä. Sakramenteissa käytettävät pyhät öljyt vihitään krismamessussa Pyhän Viikon torstain eli kiirastorstain aamuna. Suomessa krismamessua vietetään Pyhän Viikon tiistaina, käytännön syistä. Vain papit ja piispat voivat toimittaa sairaiden voitelun sakramentin. Katolisia suositellaan ottamaan vastaan tämä sakramentti esimerkiksi ennen leikkausta. Katolinen kirkko
Papit ovat hyvin huolellisia, ettei pisarakaan siunattua viiniä putoa maljasta, mistä syystä on yleistä, ettei katolisella ehtoollisella jaeta viiniä seurakuntalaisille. Pitkään viiniä ei jaettu ollenkaan, mutta Vatikaanin toisesta kirkolliskokouksesta lähtien sitä on alettu jakamaan uudelleen. Siunattu ehtoollisleipä on Jeesuksen ruumis ja sitä käsitellään hyvin huolellisesti ja kunnioituksella ja säilytetään kirkossa sitä varten varatussa tabernaakkelissa. 
Tästä siunatun ehtoollisleivän, nyt Jeesuksen ruumiin, tabernaakkelissa säilyttämisen johdosta katolilaiset näkevät Jeesuksen olevan ruumiillisesti katolisessa kirkossa ja tästä syystä he myös polvistuvat tai kumartavat kunnioitusta osoittaen tabernaakkelin suuntaan. 
Joskus “alttarin kaikkein pyhin sakramentti” voidaan asettaa esille hyvin näyttävässä kehyksessä, jotta uskovaiset voivat rukoilla ja palvoa siinä fyysisesti läsnä olevaa Jeesusta Penitenssi
Penitenssi (kirkkolatinan "paenitens," katuva) tarkoittaa hyvitystöitä, jotka katolinen rippi-isä määrää ihmiselle tämän syntien sovitukseksi kuultuaan henkilön tunnustuksen. Papin penitenssi on hänelle määrätty rangaistus lievästä rikkomuksesta. Tällainen rangaistus on esimerkiksi epäedullisempaan virkapaikkaan siirtäminen. Katuva ihminen on penitentti. Vihkivesi
Katolisen kirkon opetuksen mukaan vihkivesi on sakramentaali eli sakramenttia muistuttava pyhä merkki. Katolisten kirkkojen sisääntulojen lähellä säilytetään vihkivettä, jotta kirkkoon tulijat voisivat kastaa siihen sormensa ja sitten tehdä ristinmerkin. Sitä myös vihmotaan seurakunnan päälle messun alussa asperges-riitissä. Katolinen vihkiveden siunaaminen on eräänlainen eksorkismi. Baptismi
Opillisesti baptismi painottaa Raamatun erehtymättömyyttä ja arvovaltaa. Samoin korostetaan omakohtaista uskoontuloa. Ainoastaan uskonsa tunnustaneet henkilöt kastetaan. Kaste toimitetaan upottamalla ja se käsitetään lähinnä vertauskuvalliseksi uskon tunnustamiseksi. Kaste suoritetaan vain kastettavan omasta pyynnöstä ja sen kautta liitytään paikallisseurakuntaan. Vauvoja ei kasteta, mutta heidät siunataan Jeesuksen antaman esimerkin mukaisesti. Mitään ikärajaa ei kuitenkaan kasteelle menolle ole asetettu, vaan olennaista on nimenomaan se, että henkilö on kertonut haluavansa kasteen ja uskovansa. Seurakunnan jäsenyys on tarkoitettu pelkästään henkilökohtaisesti uskoville. Varsinaista yhteistä uskontunnustusta ei baptisteilla ole.Baptismi jakaantuu maailmassa moneen itsenäiseen kirkkoon, joilla on painotuseroja keskenään. Yhteisenä kokoavana elimenä toimii Baptistien maailmanliitto ("Baptist World Alliance", BWA).  Baptisteja on maailmassa noin 60 miljoonaa ja kirkkojen piiriin kuuluu lapset mukaan lukien noin 110 miljoonaa ihmistä. Kaste
Katolisuudessa, ortodoksisuudessa, luterilaisuudessa, anglikaanisuudessa, kalvinismissa ja metodismissa kaste on armon välittävä salaisuus eli sakramentti. Nämä kirkot tunnustavat toistensa kasteen päteväksi, eikä toisessa kirkossa kastettua kasteta uudelleen, jos hän vaihtaa tunnustuskuntaa. Oikeina ja pätevinä pidetään kaikkia muitakin kristillisiä kasteita paitsi niitä, jotka on toimitettu kristillisen kasteen jo saaneelle henkilölle. Näin ollen näissä suunnissa ei kasteta ketään kristillisen kasteen jo saanutta. Sakramenttikaappi
Sakramenttikaappi eli monstranssikaappi eli hostiarum eli tabernaakkeli on katolisissa kirkoissa kaappi, jossa säilytettiin siunattua ehtoollisleipää eli hostiaa. Ehtoollisleipä säilytettiin usein monstrassissa (lat. monstrare, näyttää) eli erityisessä koristellussa säilytysastiassa. Vanhoillislestadiolaisuus
Vanhoillislestadiolaisten mukaan sakramentit on otettava vastaan uskolla ja ne on tarkoitettu herättämään ja vahvistamaan uskonelämää. Rippi
Rippi on kristinuskossa synnintunnustus ja siihen liittyvä synninpäästö. Usein ripittäytyminen tapahtuu yksityisrippinä, jossa ripittäytyjä tunnustaa syntinsä ripittäjälle, joka on usein pappi. Yhteiseksi tai yleiseksi ripiksi nimitetään tilannetta, jossa (usein jumalanpalveluksessa) seurakunta tunnustaa valmista tunnustustekstiä käyttäen syntinsä ja pappi julistaa yleisen synninpäästön. Katolisessa kirkossa ja ortodoksisessa kirkossa yksityisrippiä nimitetään usein myös parannuksen tai katumuksen sakramentiksi tai mysteerioksi. Jumalanpalveluksessa käytetyllä yleisellä ripillä ei ole sakramentaalista asemaa. Kaste
Kaste on kristillinen sakramentti ja uskon ilmaisu, jossa henkilö kastetaan vedellä ja usein samalla liitetään kirkon tai seurakunnan jäseneksi. Vesikasteen teologinen olemus mm. pelastavana, uudestisynnyttävänä tai omantunnon asiana vaihtelee eri kirkkokuntien ja yksilöiden välillä. Oppi vesikasteesta historiassa on ollut yksi kirkkokuntia sekä yksilöitä vahvasti erottava, mutta nykyisin myös yhdistävä asia. Endaumentti
Endaumentti (engl. "endowment") on myöhempien aikojen pyhien liikkeessä pyhä toimitus, joka suoritetaan temppelissä. Tämän toimituksen tarkoituksena on välittää kirkon jäsenelle korkeampaa opetusta, joka on välttämätöntä Jumalan välittömään läheisyyteen eli "korotukseen" pääsemiseksi. Englanninkielinen sana "endowment" tarkoittaa "lahjaa". MAP-kirkon opetuksen mukaan seremonia täyttää ylösnousseen Jeesuksen Luukkaan evankeliumissa antaman lupauksen "voimasta korkeudessa", jonka Pyhä Henki on antava (Luukas 24:49). Suomessa toimituksesta käytettiin ennen nimitystä endowmentti tai temppelipyhitys. Rippi
Luterilaisessa kirkossa rippiä ei lueta sakramentteihin. Luther piti rippiä aluksi sakramenttina. Koska sakramentin määritelmän mukaan sakramentin osat ovat paitsi armon lupaus myös näkyvä merkki, aine eli elementti, rippiä ei muodollisesti pidetä sakramenttina elementin puuttumisen vuoksi. Kristinusko
Monissa kirkoissa katsotaan sakramentteja olevan seitsemän: kaste, ehtoollinen, konfirmaatio tai mirhavoitelu, rippi eli katumuksen sakramentti, avioliittoon vihkiminen, pappeus ja sairaiden voitelu. Protestanttisissa kirkkokunnissa on kaksi sakramenttia, kaste ja ehtoollinen, ja muista viidestä toimituksesta käytetään nimitystä "pyhä toimitus" tai pelkästään "kirkollinen toimitus". Kaikissa protestanttisissa vapaakirkoissa näitä toimituksia ei välttämättä tunnusteta tai käytetä. Joissakin kirkkokunnissa on myös muita pyhiä toimituksia, joita joskus nimitetään ”sakramentaaleiksi” on esimerkiksi hautaan siunaaminen, munkiksi vihkiminen, kirkon vihkiminen ja veden pyhitys. Niiden katsotaan välittävän Jumalan armoa. Kristiyhteisö
Sakramentit on uudistettu Rudolf Steinerin ohjeiden mukaan. Steiner tarkoitti uudistetut sakramentit edistämään ihmisen yksilöllisyyttä. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa "pyhät toimitukset" merkitsevät suurin piirtein samaa kuin sakramentit muissa kirkoissa. Pyhien toimitusten tarkoituksena on tuoda ihminen lähemmäs Jumalaa ja Kristusta ja opettaa hänelle vertauskuvallisella tavalla hengellisiä totuuksia. Pyhät toimitukset voidaan jakaa kahteen ryhmään: toimitukset, jotka ovat välttämättömiä pelastukseen ja korotukseen pääsemiselle ja toimitukset, jotka ovat hyödyllisiä, mutteivät välttämättömiä. Edellisiin kuuluvat kaste ja konfirmaatio, jotka ovat välttämättömiä pelastukselle, sekä endaumentti ja sinetöinti, jotka vaaditaan korotukseen pääsemiseksi. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat sakramentti eli MAP-kirkossa käytössä oleva muoto ehtoollisesta sekä kaikenlaiset siunaukset ja esirukoukset. Myös pappeuden antaminen on MAP-kirkossa pyhä toimitus. Hakaristi
Hakaristi (卐) eli swastika tai svastika () on symboli ja ornamentti, joka koostuu rististä, jonka jokaisesta päästä kulkee joko myötä- tai vastapäivään jana. Nimitys swastika tulee sanskritin sanasta "swasti", joka johtuu sanoista "su" (hyvin) ja "asti" (se on). Joskus käytetään myös nimitystä "gammadion", joka tarkoittaa kreikkalaisten aakkosten gammakirjainten muodostamaa ristiä. Hakaristi on hyvin vanha onnen vertauskuva, jota on käytetty onnen tunnuksena monissa eri kulttuureissa. Hakaristi esiintyy edelleen monissa uskontokunnissa hyvän tai ikuisen vertauskuvana. Pyhä Henki
Suomen Raamattuopiston perustaja Urho Muroma arvioi, että alkuseurakunnan aikana Pyhällä Hengellä oli se asema kristikunnassa, jonka Jeesus sille antoi. Muroman sanoi Jeesuksen tunnusmerkiksi sitä, että hän antaa jokaiselle omallensa Pyhän Hengen eli henkikasteen. Eikä kukaan ole Jumalan lapsi, ellei hän ole saanut Pyhää Henkeä vaan hän on "kristillismielinen uskonnollinen ihminen", mutta hän ei ole uudestisyntynyt Jumalan lapsi. Muroman mukaan Johannes Kastaja tahtoi sanoa toiminnallaan, "minä eroitan teidät ulkonaisesti näistä parannuksen tekemättömistä juutalaisista parannuksen tehneitten juutalaisten joukkoon ja merkkinä on tämä minun vesikasteeni, mutta kun Messias saapuu hän tekee paljon syvällisemmän työn". Henkikaste on paljon syvällisempi työ kuin vesikaste. Henkikaste on se tapahtuma, jossa henkilö erotetaan maailman hengen vallasta Jumalan hengen valtaan, ja sitä nimitetään kautta Raamatun henkikasteeksi, Muroma sanoi. Raamattu käyttää Pyhästä Hengestä pronominia, "hän". Tämä on Muroman mukaan tärkeä ihmisten ymmärtää. Kun ihminen saa Pyhän Hengen, hän saa henkilön, jolla on persoona. Toisella ihmisellä ei voi olla enemmän tätä persoonaa kuin toisella koska Pyhän Hengen saanut on saanut kokonaisen persoonaan eikä jotakin osaa vain siitä. Muroman mukaan hän, joka tuntee Pyhän Hengen läsnäolon, tuntee myös Jeesuksen läsnäolon. Ekskommunikaatio
Ortodoksissa kirkoissa ekskommunikaatiolla tarkoitetaan määräaikaista ehtoollisyhteydestä erottamista. Katumuksen sakramentin yhteydessä rippi-isä voi määrätä katuvalle katumusharjoituksia (epitimia), jotka voivat olla paastoamista, maahankumarruksia, rukouksia, hyväntekeväisyyttä tai vakavimmilaan ehtoollisyhteydestä erottaminen eli ekskommunikaatio. Kanoneissa on määritelty satoja rikkeitä, joista voidaan epitimiana antaa ekskommunikaatio. Näiden katumusharjoitusten ei katsota olevan rangaistuksia tai kostoa vaan kirkon kanonisen perinteen mukaan niiden tarkoitus on pedagoginen ja pastoraalinen. Niillä pyritään muuttaa katuvaa ihmistä ja suojelemaan yhteisöä synniltä. Mystagogiset opetuspuheet
Mystagogisten opetuspuheiden nimi viittaa kirkon mysteereihin eli sakramentteihin, joita ne käsittelevät. Nimi on peräisin siitä, että sakramentit pyrittiin alkukirkon aikana pitämään salattuna kirkon ulkopuolisilta, jotta nämä eivät pääsisi väärentämään ja halventamaan niitä. Konsubstantiaatio
Konsubstantiaatio on kristinuskossa esiintyvä käsitys, että eukaristiassa eli ehtoollisessa leivällä ja viinillä on samanaikaisesti leivän ja viinin kaikki reaaliset ja metafyysiset ominaisuudet, vaikka nämä järjelle käsittämättömällä tavalla ovatkin yhtäaikaisesti Kristuksen ruumis ja veri. Käsityksen esitti Martti Luther, jonka mukaan katolisen kirkon opettama mukaan transsubstantiaatio-oppi on toivoton skolastinen yritys selittää mysteeri rationaalisesti: olennaista on vain, että Kristus jotenkin on läsnä. Virkateologia
Uudessa Testamentissa kerrotaan kuinka ensimmäinen kristillinen seurakunta syntyi helluntaina, jolloin Pyhä Henki vuodatettiin.
Tätä ennen Jeesus oli kutsunut kaksitoista apostolia. Matt. 10:1-4, joiden tehtävä oli julistaa evankeliumia eli hoitaa saarnavirkaa.
Pappisvirka eli julkinen saarnavirka on kirkon korkein virka Lutherin mukaan. Hän selittää asian niin että kaiken on Kirkossa tapahduttava Jumalan sanan mukaan. Jos nyt jollekulle kristillisessä seurakunnassa annetaan sanan virka, hän saa näin opetusviran ja siis kaikkein korkeimman ja tärkeimmän viran, mitä Kirkossa voi olla. Luther sanoo: " Jos jollekulle uskotaan sanan virka, uskotaan hänelle myös kaikki virat, joita Kirkossa suoritetaan sanan kautta, nimittäin valta kastaa, jakaa ehtollinen, siunata, sitoa tai päästää, rukoilla sekä tuomita. Evankeliumin saarnaamisen virka on näet kaikista korkein; se on oikea apostolinen virka, joka on kaikkien muiden virkojen perustus ja jonka varaan niiden tulee rakentua.
Julkinen saarnavirka perustuu Jumalan säätämykseen, joka ilmenee alkuseurakunnassa apostolien antamissa ohjeissa asettaa uusiin seurakuntiin vanhimmat eli piispat, joiden virkaan kuului huolehtia seurakunnista julkisesti ja yksityisesti Jumalan sanalla. Heidän tulee olla mallikristittyjä, esikuvaksi laumalle ( 1.Piet. 5:3) ja maailmankin silmissä heidän tulee olla hyvämaineisia ( 1.Tim.3:7). Kristinoppituntemuksen ja opetuskykynsä kannalta heidän täytyy omata terve, eli oikea oppi ja kyetä sekä esittämään väitteitä että kumoamaan vastaansanojien väitteet, toisin sanoen oikein opettaman seurakuntaa ja kumoamaan kaikki harhaopettajat ( Tiit. 1:9-11) Heidän ei tule olla kykeneviä ainoastaan hallitsemaan omaa perhettään, vaan myös Jumalan seurakuntaa ( 1 Tim. 3:5), paimentamaan Jumalan seurakuntaa (Apt. 20:28), kaitsemaan laumaa, joka on heidän haltuunsa uskottu (1.Piet. 5:1 ss.), ottamaan huostaansa yksityiset sielut ( Apt.20:31) ja valvomaan sieluja niin kuin ne, joiden on tehtävä siitä tili ( Hepr.13:17).
Kutsuminen julkiseen saarnavirkaan (vocatio). Kirkossa ei kukaan saa julkisesti opettaa eikä hoitaa sakramentteja ilman asianmukaista kutsumista. ( 14 uskonkappale). Jumalan tahto ja säätämys on,että julkiset sananpalvelijat saavat kutsunsa välillisesti kristillisten seurakuntien kautta. Ehtoollinen
Kirkkoisä Augustinuksen sanat kuvaavat luterilaista sakramenttioppia: "Sakramentti syntyy, kun Jumalan sana liittyy aineeseen." Tällä tavalla määriteltynä Raamatusta löytyy monia sakramentteja, esimerkiksi vaskikäärme oli väliaikainen sellainen, ja Jordan-joen vesi toimi henkilökohtaisena sakramenttina sotapäällikkö Naemanille. Sekä vaskikäärmeeseen että Jordanin veteen liittyi Jumalan sana, joka lupasi israelilaisille parantumisen käärmeen puremasta Siinailla ja Naemanille parantumisen pitalista. Vaskikäärmeessä ja Jordanin vedessä itsessään ei ollut maagista voimaa, vaan niihin liittyi Jumalan sana. Samalla tavalla ehtoollisen leipään ja viiniin liittyy Jumalan sana, joka vaikuttaa sen, mitä se sanoo. Lasarus-veljet
Lasarus-veljien jumalanpalveluselämä on yksinkertaista ja korutonta. Heidän mukaansa sekä ehtoollinen että kaste ovat vertauskuvallisia. Ehtoollinen on muistoateria Jeesuksen ristinuhrin muistamiseksi ja kaste ulkoinen merkki parannuksenteosta. Liikkeessä lapset kastetaan yleensä vasta, kun he ovat saavuttaneet vastuullisen iän, erottavan hyvän ja pahan sekä ovat tehneet parannuksen synneistään. Toisaalta lapsena kastettuja ei yhteisössä kasteta uudelleen, vaan heidän aikaisempi kasteensa katsotaan päteväksi. Uusapostolinen kirkko
Uusapostolinen kirkko tunnustaa kolme sakramenttia: pyhän kasteen, pyhän ehtoollisen ja pyhän sinetöinnin. Pyhä kaste on kirkon opetuksen mukaan välttämätön pelastukseen. Se on toimitus, joka aloittaa ihmisessä uudestisyntymisen ja liittää hänet kirkon jäseneksi. Kaste myös pesee ihmisestä pois perisynnin. Uusapostolisen kirkon mukaan sekä aikuisia että lapsia voidaan kastaa. Kirkon käsityksen mukaan kaste on pätevä vain, mikäli sen on suorittanut valtuutuksen omaava pappi. Koska oikea papillinen valtuus on kirkon käsityksen mukaan vain uusapostolisessa kirkossa, ei muualla suoritettuja kasteita tunnusteta päteviksi. Mystiikka
Katolinen käsitys on, että ihminen saa kasteessa Pyhän Hengen, joka ikään kuin asuu ihmisen sielussa. Pyhimykset ja muut autuaat ovat siinä määrin tämän Hengen vaikutuksen alaisia, että heidän kauttaan voi tapahtua ihmeitä ja profetointia. Taivasten valtakunnan avaimet
Avainten valta tarkkana käsitteenä koskee ennen kaikkea absoluutiovaltaa eli valtaa antaa syntejä anteeksi. Katolisen kirkon opin mukaan tämä valta on ensisijaisesti piispalla ja toissijaisesti papilla. Valtaa käytetään ripin sakramentilla. Pappi tarvitsee luvan toimia hiippakunnassa, jotta hän voi laillisesti toimittaa ripin sakramenttia. Luterilainen kirkko kuuluu samaan teologiseen traditioon ja pitää absoluutiovallan sekä muunkin hengellisen vallan piispoilla ja papeilla: "avainten valta eli piispojen valta merkitsee evankeliumin mukaisesti valtaa ja Jumalan käskyä saarnata evankeliumia, antaa anteeksi ja pidättää synnit sekä toimittaa sakramentit" (Augsburgin tunnustus XXVIII, 5). Luterilaiset tunnustuskirjat pitävät osin rippiä jopa sakramenttina. Vaikka myöhempi luterilaisuus on luopunut nimittämästä rippiä sakramentiksi, sitä edelleen pidetään syntien anteeksiannon todellisena paikkana. Siunaus
Kristilliset kirkot opettavat, että ihminen sikiää ja syntyy synnissä; tämän vuoksi ortodoksinen kirkko on alusta asti noudattanut ja noudattaa edelleen tapaa, että välittömästi lapsen synnyttyä pappi saapuu paikalle siunaamaan lapsen ja äidin. Heikolle lapselle toimitettava hätäkaste on asia erikseen, ja sen voi toimittaa kuka tahansa kristitty eli siihen ei tarvita pappia. Hätäkaste vahvistetaan mirhavoitelun sakramentilla kunhan lapsi on riittävästi voimistunut. Kaste
Kastetta usein edeltää rukous ja todistuspuheenvuoro, jossa kasteelle menijät kertovat oman vapaamuotoisen todistuksensa uskoontulostaan ennen kastetta. Tälle omalle todistukselle oli alkuseurakunnassa valinnaisena vaihtoehtona apostolinen uskontunnustus. Kaste toimitetaan yleensä "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen" ja sen jälkeen upottamalla kastettava henkilö hetkeksi kokonaan veden alle joko kastealtaassa, virtaavassa vedessä tai järvessä. Yleisen käsityksen mukaan kasteen suorittajan tulee olla itse kastettu ja elävässä uskossa. Usein kastaja on pastori, mutta myös evankelistat, vanhimmat ja maallikkoseurakuntalaiset voivat suorittaa uskovien kasteen (eri herätysliikkeillä on eri käytäntöjä). Ortodoksinen kirkko
Ortodoksisessa kirkossa ei ole ehdotonta määritelmää sakramenttien määrästä, mutta usein niitä katsotaan olevan seitsemän: kaste, mirhavoitelu, ehtoollinen, katumus, pappeus, avioliitto ja sairaanvoitelu. Sakramentteja kutsutaan myös mysteerioiksi. Muita sakramenteiksi mainittuja ovat hautaus, kirkon vihkiminen, munkiksi vihkiminen ja vedenpyhitys. Sakramenteista ainoastaan kasteen voi hätätilanteessa suorittaa maallikko, muutoin ne toimittaa joko pappi tai piispa. Ortodoksisen näkemyksen mukaan eri kirkkojen välillä ei ole sakramenttiyhteyttä ja siksi niihin saavat osallistua vain ortodoksisen kirkon jäsenet. Kummi
Kummi valitaan kastettavalle tai kirkkoon liitettävälle ortodoksille aina. Kummius ei ole juridinen suhde vaan kristillinen, hengellinen suhde.
Kummin tehtävänä on kasvattaa kummilastaan hengellisessä elämässä ja tavoissa. Kummin tulee tuntea oma uskontonsa edes perusteiltaan ja perustotuuksiltaan ja pystyä siirtämään nämä tietonsa ja taitonsa myös kummilapselleen. Kummius ei ole ortodoksisessa kirkossa pelkästään kunniatehtävä ja kasteen todistajana oleminen, vaan se on paljon monisyisempi ja velvoittavampi.
Kummin tehtävänä on olla mukana ja avustajana kasteessa myös kasteeseen oleellisesti liittyvien muiden mysteerioiden (sakramenttien) toimittamisessa. Temppeli (mormonismi)
Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa temppeleillä on kolmenlainen merkitys. Ensiksikin temppeleissä voidaan suorittaa ne korkeimmat pyhät toimitukset, jotka mahdollistavat ihmisen pääsyn Jumalan välittömään läheisyyteen eli "korotukseen". Tämä puolestaan mahdollistaa ihmisen jumalallistumisen eli hänen kehittymisensä jumalaksi. Pelastukselle välttämättömät toimitukset eli kaste ja konfirmaatio voidaan suorittaa temppeleiden ulkopuolellakin, mutta vain temppeleissä voidaan suorittaa mormonismin korkeimmat pyhät toimitukset, jotka asettavat ihmisen aivan erityiseen, kasteen liittoa syvempään liittosuhteeseen Jumalan kanssa. Nämä liitot vaativat ihmiseltä kasteen liittoa enemmän, mutta niihin sisältyvät myös suuremmat siunaukset ja lupaukset. Kheirotesia
Kheirotesia on ortodoksisen kirkon rituaali. Kheirotesialla tarkoitetaan alempaan pappeuteen vihkimistä. Toimittajana on aina piispa ja rituaali suoritetaan kirkkosalin puolella hetkien lukemisen aikana. Näin siksi, että kheirotesialla vihittävät vain avustavat jumalanpalveluksien toimittamisessa, mutta eivät saa toimittaa niitä itsenäisesti - poikkeuksena maallikon toimitettavaksi laadittu hetkipalvelus. Toimituksella vihitään lukijat ja alidiakonit. Kaste
Kreikkalaisessa Uudessa testamentissa käytetään kastamisesta verbiä "baptizō", "upottaa", "painaa veden sisään", "pestä", "kastaa", ja kasteesta substantiivia "baptisma". Suomessa tänään, vesikasteen toimituksen muotoja on yleisesti kahdenlaista, vauvan vedellä valelusta henkilön itse pyytämään upotuskasteeseen. Tästä syystä vesikasteen toimituksesta saatetaan käyttää eri nimityksiä, kuten "lapsikaste" tai uskovien kaste eli "aikuiskaste", vaikka Raamattu puhuu vain "kasteesta". Kirkkokunnista katolinen, ortodoksinen ja luterilainen, lukevat kasteen sakramentteihin. Myös eräillä kristillisvaikutteisilla mutta kolminaisuusoppia tunnustamattomilla uskonnoilla on oma vesikaste. Rippi
Katolisen näkemyksen mukaan rippi on sakramentti. Pappi toimii siinä Kristuksen sijaisena ja julistaa synninpäästön siten jumalallisella valtuutuksella, minkä vuoksi se on ehdottoman varma. Ripin tarkoituksena on tuoda anteeksianto kasteen (ja edellisen ripin) jälkeen tehtyihin kuolemansynteihin, mutta sen anteeksiantava vaikutus ulottuu toki myös lieviin synteihin. Kaste (mormonismi)
Kaste kuuluu Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa sekä muissa myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen kuuluvissa yhteisöissä harjoitettuihin pyhiin toimituksiin. Kyseessä on sama toimitus kuin kristillisissä kirkoissa yleensä harjoitettu kaste, jos kohta sen teologinen tulkinta on osittain toinen. Mormonistinen teologia korostaa, että kirkossa harjoitettu kaste on sama kuin raamatullisina aikoina harjoitettu kastetoimitus. Mormonismin pyhien kirjoitusten mukaan kaste ei ole vasta Jeesuksen Kristuksen säätämänä tullut uutuus, vaan pelastukseen välttämättömänä se oli tunnettu jo Aadamin ajoista saakka. Uskonpuhdistus
Toinen tärkeä riidan aihe olivat sakramentit ja niiden määrä. Erityisesti ehtoollisen luonne synnytti kiistelyä. Luterilainen kirkko hylkäsi katolisen opin transsubstantiaatiosta eli siitä, että ehtoollisleipä ja viini muuttuisivat salatulla tavalla Kristuksen ruumiiksi ja vereksi. Sen sijaan luterilaiset katsoivat, että Kristus on läsnä leivässä ja viinissä. Luterilaiset pitivät katolista ehtoollisoppia pakanallisena taikauskona. Reformoidun kirkon jäsenet taas eivät suostuneet hyväksymään myöskään luterilaista ehtoolliskäsitystä, vaan ehtoollinen nähtiin symbolisena. Siten Kristuksen katsottiin olevan ehtoollisessa läsnä vain hengellisesti. 
Riitaa aiheuttivat myös erilaiset virkakäsitykset. Luterilaiset eivät pitäneet katolilaisten tapaan pappeutta sakramenttina. Katolilaisille pappeus oli ehdoton sakramentti, mutta luterilaiset saattoivat nähdä sen pelkkänä käytännön vaatimana järjestelynä. Reformoidun kirkon parissa seurakuntajärjestys perustui Calvinin näkemykseen, jonka hän katsoi muistuttavan alkuseurakuntia. Calvinin mallissa virkoja oli neljä: 
Reformoitu käsitys seurakunnasta ei siis sisältänyt lainkaan piispaa, piispoja johtavasta paavista puhumattakaan. Katolinen kirkko ei voinut hyväksyä tällaista oppia, sillä apostolisessa traditiossa painotettiin piispuuden merkitystä. Kirkkoisäksi laskettu Cyprianus oli jo alkukirkon aikaan esittänyt näkemyksensä, jonka mukaan "piispa on kirkossa ja kirkko piispassa, ja ellei joku ole piispan kanssa ei hän ole kirkossa". 
Erittäin tärkeä oppiriita oli myös näkemys siitä, kuinka ihminen voi saavuttaa pelastuksen. Katolinen kirkko näki, että synnit oli korvattava sovitustyöllä tai anekirjeellä. Myös kiirastulioppi oli käytössä. Sen sijaan luterilaiset katsoivat, että pelastus saavutetaan yksin uskosta, yksin armosta (Sola fide, sola gratia). Reformoidussa kirkossa taas kehitettiin aivan muusta kristillisyydestä poikkeava oppi predestinaatiosta, ennaltamääräyksestä. Sen mukaan ihminen ei itse voi vaikuttaa pelastumiseensa, vaan Jumala on jo ennalta päättänyt, ketkä pelastuvat ja ketkä tuomitaan kadotukseen. Suomen Baptistikirkko
Seurakunta on uskonsa tunnustaneiden kristittyjen yhteisö, jotka on kastettu seurakunnan jäseniksi henkilökohtaisen uskontunnustuksen perusteella. Baptistikirkon mukaan seurakunta on Kristuksen ruumis maan päällä. Kaste
Luterilainen oppi määritellään niin kutsutuissa "Tunnustuskirjoissa". Niiden mukaan kaste on toimitus, jossa kastettava tulee kristityksi ja liitetään Kristuksen ruumiiseen eli universaaliin kristittyjen yhteisöön. Luterilaisen käsityksen mukaan "kaste vapauttaa synnistä, kuolemasta ja Perkeleen vallasta, antaa pääsyn Kristuksen valtakuntaan ja iankaikkiseen elämään hänen kanssaan". Kasteen pelastavan vaikutuksen ei katsota johtuvan itse vedestä, vaan siihen liittyvästä Jumalan sanasta. Tantra
Tantrinen harjoittaminen on hyvin yksityinen pelastustie, jonka usein ajatellaan olevan tarkoitettu etupäässä perheellisille ihmisille, ei askeeteille. Temppelipalvelusta pidetään usein tantrisissa teksteissä tärkeänä. Kuitenkin tantrisiin harjoittajiin on aikojen saatossa varmasti lukeutunut myös askeetteja. Yleensä tantriset rituaalit ovat avoinna kaikille kasteille ja eri uskonnollisten suuntausten edustajille. Monien tekstien mukaan kastisäännökset eivät ole voimassa rituaalien ajan sillä kaikki miehet voidaan nähdä Shivoina ja kaikki naiset Shakteina. Tämän lisäksi kaikki ovat rituaalin aikana bramiineja, uskonnollista eliittiä. Jopa alhaiskastisista guruista on säilynyt tietoa ja tässä nähdäänkin taas tantrismissa elävä yleensä halveksitun ”epäpuhtauden” kunnioitus. Suudelma
Uudessa testamentissa suudelmasta tuli pyhyyden merkki uskonveljien välille ja yhteenkuuluvuuden osoitus. Apostoli Paavali kehotti kaikkia uskovaisia antamaan toisilleen ”pyhiä suudelmia”. Apostoli Pietari puolestaan kehotti antamaan ”rakkauden suudelmia”. Toisaalta Juudas oli suudellut Jeesusta petollisesti kavaltaakseen tämän. Pyhä suudelma oli vuoteen 1528 saakka osa katolista messua, mutta nykyisin pyhällä suudelmalla ei ole yleensäkään osaa kristityissä jumalanpalveluksissa. Pappi
Sakramenttien ulkoisina toimittajina ovat ortodoksisessa kirkossa piispa tai pappi. Perustaessaan kirkon Jeesus asetti apostolinsa seuraajikseen ja antoi heille Pyhän Hengen. Tehtäviinsä Jeesus kutsui opetuslapset antaessaan heille kastekäskyn (Matt. 28: 19–20) sekä oikeuden päästää ja sitoa syntejä (Matt. 18: 18). Katekumenaatti
Apostolisella ajalla evankeliumin vastaanottaneet kastettiin yleensä saman tien. Kun kirkon oppi kasteesta ja ehtoollisesta alkoi muotoutua, alettiin kasteoppilaille eli katekumeeneille pitää katekumenaattia. Kasteoppilaaksi tuli ilmoittautua henkilökohtaisesti. Katekumeenit olivat osa uskovien seurakuntaa, vaikka eivät saaneetkaan osallistua ehtoollisen viettoon, koska heitä ei vielä ollut kastettu. Alussa seurakuntien kasteopetus vaihteli niin sisällöltään kuin pituudeltaankin. 200-luvun kirkkohistoriassa tunnetaan jopa kolme vuotta kestänyt kastekoulutus. Kastetoimitus saattoi lykkääntyä myös katekumeenin omasta toiveesta, sillä jotkut halusivat tulla kastetuiksi vasta kuolinvuoteella. 300-luvulla kasteoppi oli jo vakiintunut. 
Katekumenaatin opetus sisälsi pelastushistorian kannalta keskeisiä asioita niin Vanhan kuin Uuden testamentin osalta. Isä meidän -rukouksen sisältö kuului oppiaineisiin, samoin kastetunnustus, joka jokaisen kasteelle pyrkivän tuli osata ulkoa ja lausua julkisesti ennen varsinaista kastetta. Kastetunnustuksesta oli monia eri muotoja, mutta useimmissa oli Kristuksen merkitystä korostava kolmiosainen kaava. 
Ensimmäisinä vuosisatoina kasteoppilaat kastettiin yleisimmin upottamalla veteen. Kaste ja sen yhteydessä tehty ristinmerkki symboloivat kastettavan yhteyttä kuolleeseen ja ylösnousseeseen Kristukseen. Kaste merkitsi kastettavalle syntien anteeksiantoa ja uuden elämän alkua. Muutoksen merkiksi kasteoppilas pukeutui kasteen jälkeen valkoisiin vaatteisiin.
Katekumenaatti teki uuden tulemisen Ranskassa 1900-luvun puolivälissä. Sen avulla tarjottiin kirkon opista vieraantuneille mahdollisuus etsiä ja löytää syvempää tietoa kristinuskosta. 
Suomessa ensimmäinen katekumenaatti käynnistyi Vaasan ruotsinkielisessä evankelisluterilaisessa seurakunnassa syksyllä 2007. Seuraavana keväänä 2008 myös Kallion seurakunta otti toiminnan ohjelmaansa. Katekumenaatti sai laajaa kiinnostusta, ja pian se oli levinnyt kaikkialle Suomeen. 
Katekumenaattia toteutetaan pienryhmissä, jossa ohjaajan ja papin johdolla syvennytään kristilliseen uskoon. Seurakunnan maallikot ovat etsijöiden matkakumppaneina ja toimivat usein myös ohjaajina. Katekumenaatissa pienryhmän vuoden mittainen kokoontumisjakso on jaettu tervetulon, kasvun, syventymisen ja yhteyden vaiheeseen. Jokaiseen vaiheeseen liittyy oma jumalanpalveluksensa. Katekumenaatissa annetaan tilaa etsijän kysymyksille ja erilaisille maailmankuville. Katekumenaatista etsijä voi löytää tien kristinuskoon ja seurakunnan yhteyteen. Seurakunta
Seurakunta (lyhenne srk tai srk., kreikaksi , ekklēsia 'kokoon kutsuttu kokous; kansankokous', UT:n kreikassa 'seurakunta') on kristittyjen muodostama yhteisö. Suomessa sanalla seurakunta tarkoitetaan yleensä joko koko kristikuntaa tai jonkin kristillisen tunnustuskunnan paikallista yksikköä, joskin sanalla voidaan viitata myös kristinuskon ulkopuolisiin paikallisiin hengellisiin yhteisöihin. Puhutaan esimerkiksi islamilaisesta seurakunnasta, evankelisluterilaisesta seurakunnasta, vapaiden suuntien seurakunnista tai helluntaiseurakunnasta. Sen sijaan tiettyä tunnustuskuntaa tai sen kansallista organisaatiota kutsutaan usein kirkoksi. Kirkko ja seurakunta ovat kuitenkin osin synonyymejä, varsinkin koko kristikunnasta puhuttaessa. Seurakunnalla voidaan tarkoittaa myös kulloinkin jumalanpalveluksissa tai kirkollisissa toimituksissa läsnä olevaa joukkoa. Ortodoksinen kirkko
Katumus on sakramentti, jossa ihminen palaa Jumalan yhteyteen, johon hänet on kasteessa liitetty ja josta hän on erkaantunut väärien valintojensa vuoksi. Kirkon näkemyksen mukaan Jeesus antoi opetuslapsilleen käskyn syntien ”sitomisesta ja päästämisestä” (). Katumuksen sakramenttiin kuuluu syntien tunnustaminen ja anteeksiantorukous. Katumuksen sakramenttiin on tapana osallistua tarpeen mukaan, mutta erityisesti paastoaikoina. Kaste
Markuksen evankeliumissa Jeesus sanoo kasteesta: "Joka sen uskoo ja saa kasteen, on pelastuva. Joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen." Luterilaisen käsityksen mukaan tämä tarkoittaa, että usko ja kaste liittyvät yhteen ja että epäämällä lapselta kaste evätään häneltä samalla usko. Usko ymmärretään lahjaksi, joka syntyy aina evankeliumin varmoista armonlupauksista milloin ja missä Pyhä Henki hyväksi näkee. Luterilaisen opin mukaan sakramentit vaativat uskoa. Tämä tarkoittaa, ettei pelkkä kaste tekona pelasta, vaan ihmisellä pitää olla henkilökohtainen usko Jeesukseen. Suomen Baptistikirkko
Baptistikirkossa ei kasteta vauvoja. Sen sijaan heidän puolestaan rukoillaan ja heidät siunataan Jeesuksen esimerkin mukaisesti. Kirkon näkemyksen mukaan lapset kelpaavat Jumalalle sellaisenaan, ilman kastetta. He ovat kylläkin tietämättään ja tahtomattaan osallisia syntiinlankeemuksesta, mutta he ovat myös osallisia lunastuksesta ilman omia tai toisten tekoja. Siunaus
Luterilaisella kirkolla on vain kaksi sakramenttia, kaste ja Ehtoollinen. Esimerkiksi avioliittoon vihkiminen ei heille ole sakramentti vaan yhteiskunnallinen seremonia, johon kirkko antaa siunauksensa. Adoraatio
Adoraatioksi (, palvoa) kutsutaan katolisessa kirkossa vietettävää sakramentin palvontaa, missä messussa pyhitetty ehtoollisleipä eli hostia asetaan alttarille tai vastaavaan paikkaan julkista kunnioitusta varten. Kaste (mormonismi)
MAP-kirkossa kaste toimitetaan yleensä kappelien yhteyteen sijoitetuissa kastealtaissa, vaikka kastaminen onkin mahdollista missä tahansa, missä on riittävästi vettä. Muissa mormonistisissa yhteisöissä kaste toimitetaan usein luonnollisessa vedessä, siis purossa, joessa tai järvessä. Kastetoimitus on muodoltaan yksinkertainen. Kastaja ja kastettava astuvat yhdessä veteen, minkä jälkeen kastaja upottaa kastettavan veden alle lausuen tämän koko nimen sekä sanat "Jeesuksen Kristuksen antamalla valtuudella kastan sinun Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen". Paikalla on oltava vähintään kaksi todistajaa, jotka todistavat toimituksen sekä sen, että kastettava upotetaan kokonaan veden alle. Mikäli jokin osa hänestä jää kastamatta, toimitus uusitaan. Yleensä kastetilaisuuteen liittyy myös rukous sekä kastepuhe. Jumalanpalvelus
Ehtoollisen asetussanat on keskeisin kohta ehtoollisrukouksessa. Niissä toistetaan Raamatun kertomus, jossa Jeesus kiirastorstaina siunasi leivän ja viinin ja sanoi niiden olevan hänen ruumiinsa ja verensä. Jeesuksen oma kehotus viettää ehtoollista hänen muistokseen, on peruste sille, että ehtoollinen on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sakramentti. Hetkipalvelus
Hetkipalvelus on kristillisen kirkon vuorokauden eri hetkinä vietettävä rukous päivän pyhittämiseksi. Se koostuu pääosin psalmeista, hymneistä ja Raamatun lukukappaleista. Eukaristisen liturgian ohella hetkipalvelus muodostaa tärkeimmän osan kirkon julkisesta rukouksesta, erotuksena yksityisestä hartaudenharjoituksesta. Hetkipalveluksen tärkeimpänä osana on perinteisesti pidetty psalmien rukoilemista joko laulaen tai puhuen. Sanalla hetkipalvelus tarkoitetaan koko sitä palvelusten joukkoa ja tyyppiä, jonka päivän rukoushetket muodostavat. Sanalla voidaan myös viitata yksittäiseen rukoushetkeen. Pappeus
Pappeus ("pappeuteen vihkiminen") on yksi ortodoksisen kirkon pyhistä mysteerioista eli sakramenteista. Pappeuteen vihkiminen tapahtuu liturgiassa ja sen ajoittuminen liturgian eri kohtiin riippuu pappeuden asteesta, onko siis kyse alempaan papistoon vihittävästä, diakonista, papista vai piispasta. Kirkko-oppi
Seurakunnan hengellinen merkitys lähtee siitä, että sen jäseneksi tullaan kasteessa. Kaste on kristinuskon käsityksen mukaan anteeksiannon sakramentti ja siirtää ihmisen armahdettujen joukkoon. Nikaian-Konstantinopolin uskontunnustuksen mukaan kirkko uskoo "yhden kasteen syntien anteeksiantamiseksi". Yhtäältä kirkon jäsenenä ei voi olla ilman anteeksiantoa, ja toisaalta kirkon jäsenet ovat kaikki päässeet anteeksiannosta osallisiksi kasteessa. Kirkko on siis kastettujen ja armahdettujen joukko. Katolinen kirkko
Kreikankielinen sana "mysterion" on käännetty latinaksi "sacramentum", josta myös suomenkielinen sana sakramentti periytyy. Pappeus
Pappeuden sakramentti voidaan jakaa vain miehille. Tämän kirkon pysyvän opin paavi Johannes Paavali II vahvisti lopullisesti apostolisessa kirjeessään Ordinatio sacerdotalis (1994). Olennaista sen argumenteissa on se, ettei (katolinen) kirkko voi jakaa vihkimyksen sakramenttia naisille, koska sillä ei ole siihen valtaa. Tämä johtuu toisaalta siitä, ettei Kristus itse apostoleiden joukkoon valinnut ketään naista, toisaalta taas siitä, ettei kirkon traditio koskaan ole pitänyt sitä mahdollisena. Paavi muistuttaa kirjeessä myös siitä, ettei pappeus ole kunnia- vaan palvelutehtävä. Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Evankelis-luterilaisen kirkko korostaa kaikkien uskovien pelastusta teoista riippumatta. Usko ja kaste nähdään ainoaksi pelastuksen kannalta merkitykselliseksi tekijäksi. Luterilaisilla on kaksi sakramenttia: kaste ja ehtoollinen. Näistä jälkimmäinen toimitetaan yleensä jumalanpalveluksen yhteydessä. Varhaisessa reformaatiossa rippiä (ja pappeutta) pidettiin sakramenttina, mikä on myös dokumentoituna luterilaisessa tunnustuksessa, mutta myöhemmin on yleisesti opetettu vain kahta sakramenttia. Sakramenttien lisäksi kirkolla on muita pyhiä toimituksia: erilaisia vihkimyksiä (avioliittoon, piispaksi, papiksi ja diakoniksi vihkiminen sekä kirkon ja hautausmaan vihkiminen) ja muita toimituksia, jotka ovat enimmäkseen siunaamisluonteisia (konfirmaatio, kodin siunaaminen, hautaan siunaaminen jne.) . Monille luterilaisen kirkon jäsenille kirkossa tärkeintä ovat erilaiset elämänkaareen liittyvät rituaalit. Kaste
MAP-kirkossa kaste toimitetaan yleensä kappelien yhteyteen sijoitetuissa kastealtaissa, vaikka kastaminen onkin mahdollista missä tahansa, missä on riittävästi vettä. Muissa mormonistisissa yhteisöissä kaste toimitetaan usein luonnollisessa vedessä, siis purossa, joessa tai järvessä. Kastetoimitus on muodoltaan yksinkertainen. Kastaja ja kastettava astuvat yhdessä veteen, minkä jälkeen kastaja upottaa kastettavan veden alle lausuen tämän koko nimen sekä sanat "Jeesuksen Kristuksen antamalla valtuudella kastan sinun Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen". Paikalla on oltava vähintään kaksi todistajaa, jotka todistavat toimituksen sekä sen, että kastettava upotetaan kokonaan veden alle. Mikäli jokin osa hänestä jää kastamatta, toimitus uusitaan. Yleensä kastetilaisuuteen liittyy myös rukous sekä kastepuhe. Baptismi
Nimitys anabaptismi johtui siitä, etteivät baptistit pitäneet lapsikastetta todellisena kasteena ja näin ollen kastoivat henkilöitä, jotka oli jo kastettu lapsena. Sana "baptisti" tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa "kastajaa". Rippi-isä
Rippi eli katumuksen sakramentti kuuluu ortodoksisen kirkon pyhiin sakramentteihin. Naispappeus kristillisissä kirkoissa
Muun muassa teologi Kyriaki Karidoyanes FitzGerald on arvostellut esimerkiksi perusteluja, joiden mukaan Neitsyt Maria olisi toteuttanut sakramentaalista pappeutta, jos se olisi mahdollista. FitzGeraldin mukaan ortodoksisen kirkon opetuksessa Marian asema on ainutlaatuinen, ”ensimmäinen pyhien joukossa”, ja tämän palvelutehtävän vertaaminen kehenkään toiseen ihmiseen tai muuhun palvelutehtävään, myös sakramentaaliseen pappeuteen, on sen merkityksen väheksymistä. Hätäkaste
Hätäkaste on uskonnollinen toimenpide, jossa mahdollisesti hengenvaarassa oleva kastetaan. Hätäkasteen saaja on usen vastasyntynyt, mutta hän voi olla myös kuolemanvaarassa oleva aikuinen, joka pyytää kastetta. Hätäkaste suoritetaan, mikäli pelätään, ettei pappia saada ajoissa paikalle. Hätäkasteen suorittaa yleensä lapsen vanhempien kirkkokuntaan kuuluva henkilö. Luterilaisen, ortodoksisen sekä katolisen kirkon oppien mukaan hätäkasteen voi tarvittaessa suorittaa myös muu kristitty, riippumatta siitä mitä kristinuskon suuntausta hän edustaa. Hätäkasteesta on aina ilmoitettava omaan seurakuntaan. Hätäkasteen jälkeen Suomen evankelis-luterilainen kirkko toimittaa hätäkasteen vahvistamisen. Ortodoksit puolestaan toimittavat mirhavoitelun sakramentin heti kun lapsi on voimistunut riittävästi. Hätäkaste tarvitaan, koska kasteella uskotaan olevan merkittävä rooli ihmisen pelastumisessa. Kaste
Henkikaste on tapahtuma, jossa kristitty saa Pyhän Hengen. Tapahtumaa saattaa seurata ulos päin näkyviä merkkejä tai näkyvää muutosta ihmisen elämässä sekä ihminen saattaa itse kertoa kokemuksistaan, sisäisistä sielun tai hengen tilan muutoksistaan. Raamatun mukaan Johannes Kastaja sanoi, että Jeesus kastaa uskovat Pyhällä Hengellä ja tulella. Profeetta Jesaja kirjoitti Jumalan Hengestä seuraavasti: Temppeli (mormonismi)
Endaumentti on eräänlainen audiovisuaalinen draama, jossa osanottajat saavat korkeampaa opetusta maailman luomisesta, Eedenin puutarhan tapahtumista, syntiinlankeemuksesta ja ihmisen vaelluksesta synkässä ja kolkossa maailmassa pahan kiusattavana. Ennen muuta seremonia opettaa Jeesuksen Kristuksen lunastustyötä sekä ihmisen osaa Jumalan iankaikkisessa suunnitelmassa. Seremonia kuvaa myös, miten Jumala vähä vähältä antaa ihmiselle korkeampaa opetusta, joka mahdollistaa hänen pääsynsä takaisin taivaallisen Isän luo. Endaumenttiseremonian yhteydessä osanottajat solmivat Jumalan kanssa liittoja ja antavat hänelle pyhiä lupauksia. Heille myös välitetään vertauskuvallisia merkkejä, jotka liittyvät Jumalan pelastussuunnitelmaan. Endaumenttitoimituksen katsotaan välittävän korkeampaa tietoa ja samalla saattavan ihmisen osalliseksi luomisen ja lunastuksen mysteereistä. Draama, joka alkaa kuvauksella maailman luomisesta ja Aadamin ja Eevan kohtalosta paratiisissa, päätyy jokaisen osanottajan osallisuuteen Aadam ja Eevan kohtalosta sekä heille luvatusta pelastuksesta. Kaste
Vanhaan kristilliseen perinteeseen, niin ortodoksiseen, katolilaiseen ja luterilaiseen kastejärjestykseen kuului niin sanottu luopuminen paholaisesta eli abrenuntiatio diaboli. Kastettavalta kysyttiin: "Luovutko Perkeleestä? Luovutko kaikista hänen teoistaan? Luovutko kaikista hänen petoksistaan?" Lapsikasteen ollessa kyseessä yleensä näihin kysymyksiin vastasivat lapsen kummit. Tarkoituksena oli ilmeisesti opettaa läsnäolijoita kasteen tarkoituksesta, jottei kastetta pidettäisi ainoastaan nimenantoseremoniana, sillä ainakin luterilaisessa opissa lasten sanotaan uskovan itse. Kaste siirtää vanhojen kirkkojen opetuksen mukaan uskovan ihmisen saatanan valtakunnasta Jumalan valtakuntaan ja edellyttää myös uutta uskonkuuliaisuutta, eli se ei ole vain nimenantoseremonia. Vielä 1800-luvulla Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kasteen yhteydessä toimitettiin abrenuntiatio. Tästä käytännöstä luovuttiin vuonna 1886. Jäänteenä abrenuntiatiosta luetaan nykyäänkin ristinmerkin tekemisen yhteydessä rukous, jossa rukoillaan vapautumista "pahan vallasta" tai vaihtoehtoisesti voimaa "kuolla pois synnistä". Ortodoksisessa kirkossa abrenuntiatio kuuluu edelleen kasteeseen. Abrenuntiatio on eri asia kuin paholaisen häätäminen eli eksorkismi. Manifesti
Manifesti ( ’julistus’ < "manus" ’käsi’ + "festus" ’kosketeltava’) on julkinen periaatteiden ja aikomuksien kirjallinen ilmoitus, joka usein käsittelee poliittisia aiheita, mutta manifesti voi myös ilmaista kirjoittajansa elämänkatsomusta tai taiteellisia periaatteita. Uskonnollisista asioista kertovaa manifestia sanotaan uskontunnustukseksi. Myös tiettyjä historiallisia säädöksiä on nimitetty Suomessa manifesteiksi. Liturgi
Liturgi tai selebrantti on messua tai jumalanpalvelusta johtava pappi. Usein jumalanpalvelusjärjestyksessä ja mahdollisessa käsiohjelmassa erotetaan liturgi (tai selebrantti), saarnaaja ja avustavat papit. Liturgiksi nimitetään sitä pappia, joka on messun pääasiallinen toimittaja, ja jolle kuuluu joukko määrättyjä tehtäviä. Muut papit avustavat häntä messun toimittamisessa. Liturgin erottaa usein avustavista papeista siinä, että vain liturgi pukeutuu kasukkaan. Kheirotesia
Kheirotesia ei kuulu ortodoksisen kirkon varsinaisiin sakramentteihin. Joskus aiemmin nimityksellä kutsuttiin myös kanttorille, kirkonisännöitsijälle tai ponomarille toimitettua virkaan siunaamista, mutta vuoden 1988 piispainkokous päätti isä arkkipiispa Johanneksen aloitteesta että kheirotesialla tarkoitettaisiin vain lukijoiden ja alidiakonien vihkimistä. Päätöksen oletetaan liittyvän samana vuonna tapahtuneeseen luterilaisen kirkon naispappeuteen, koska monet ortodoksiset kanttorit ja kirkonisännöitsijät ovat naisia. Näin siksi, koska silloinen isä arkkipiispa Johannes vastusti voimakkaasti naispappeutta. Evankelista
Evankelista on henkilö, jolla katsotaan olevan kristillisen evankeliumin eli ilosanoman julistamisen lahja. Monissa kristillisissä yhteisöissä evankelista-nimitystä käytetään saarnaajista ja kyseisen kirkon tai liikkeen sananjulistajista. Evankelistan erityinen armolahja mainitaan Raamatussa (Ef. 4:11). Evankelista voi tarkoittaa myös henkilöä, joka on kirjoittanut Raamatun kaanoniin hyväksytyn evankeliumin. Näitä ovat Matteus, Markus, Luukas ja Johannes. Rituaali
Rituaali tarkoittaa uskonnollisen toimituksen tai muun juhlamenon vakiintunutta suoritustapaa tai tällaista toimitusta, varsinkin palvontamenoja. Tällaisia ovat esimerkiksi kaste, rippi, jumalanpalvelus ja pyhiinvaellus. Usein sanoja "riitti" ja "rituaali" käytetään synonyymeinä. Ehtoollinen
Myös kirkkoon kuulumattomat saavat ottaa vastaan sakramentin leivän ja veden. Heille sakramentin merkitys on kuitenkin erilainen. Heille kysymys ei voi olla kasteen liiton uudistamisesta, vaan Kristuksen kuoleman muistamisesta. Sama koskee myös kastamattomia lapsia, jotka ottavat vastaan sakramentin. Siunaus
Varsinainen kaste ja mirhavoitelun sakramentti tapahtuvat kotona, jos synnytyksestä on alle 40 päivää; yhä suositummaksi on tullut tapa, että lapsi kastetaan hiukan tätä vanhempana, koska hänet voidaan sen jälkeen liittää seurakuntaan ja hän pääsee ensi kerran ehtoolliselle. Näin myös lapsen äiti vapautuu 40 päivää kestäneestä, synnytyksestä johtuneesta kiellostaan saapua kirkkoon. Tämä ikiaikainen juutalaisuudesta periytyvä kielto on eräs yhteisiä molemmille katolisille ja useimmille protestanttisille kirkoille. Synninpäästö
Synninpäästö eli "absoluutio" tarkoittaa kristinuskossa syntien anteeksiantamista. Jumalanpalvelukseen kuuluu yleinen rippi ja sen jälkeen yleinen synninpäästö. Kristillisissä kirkoissa on käytössä myös yksityinen rippi, jota seuraa synninpäästö. Kirkolliset toimitukset
Nimitystä pyhä toimitus käytetään toisinaan synonyyminä kirkollisille toimituksille, mutta se saattaa viitata myös erityisesti sakramentteihin. Yleinen pappeus
Näkemys erityisen ja yleisen pappeuden erosta liittyy yleensä myös näkemykseen siitä, että tavallisen uskovan eli maallikon ja papin välillä on kvalitatiivinen eli laadullinen ero. Pappi on saanut pappisvihkimyksessä erityisen hengellisen merkin, jonka vuoksi hän voi toimittaa pyhiä sakramentteja. Uskovat, joilla ei vihkimystä ole, eivät puolestaan voi toimittaa esimerkiksi ehtoollista. Tällaista kantaa edustaa ainakin katolisuus ja ortodoksisuus; luterilaisuus ei ota kantaa maallikoiden kykyyn toimittaa sakramentteja, mutta katsoo, että vain papeilla on oikeus toimittaa näitä riittejä.