Mitä tarkoittaa hellenismi?
Hellenismi
Hellenismi tarkoittaa Aleksanteri Suuren valtakunnan raunioille syntynyttä, useiden eri etnisten ryhmien yhteistä kulttuuripiiriä, jota kreikkaa puhuvat dominoivat. Hellenismiä edeltäneen kreikkalaisen kulttuurin valtakeskuksia olivat olleet Ateenan tapaiset kaupunkivaltiot, mutta hellenistisellä kaudella valta oli laajemmilla kuningaskunnilla. Hellenistisenä aikakautena kreikkalainen kulttuuri muuttui voimakkaan itäisen, erityisesti persialaisen vaikutuksen johdosta uskonnon, vallankäytön ja monien muiden asioiden suhteen. Toisaalta myös itäinen kulttuuri sai vahvoja vaikutteita kreikkalaisilta. Kulttuurikeskukset siirtyivät pois Kreikan mantereelta Pergamoniin, Antiokiaan ja Aleksandriaan. Hellenistisen aikakauden katsotaan yleensä sijoittuneen vuodesta 323 eaa. vuoteen 30 eaa., jolloin Rooma valloitti viimeisen itsenäisen hellenistisen kuningaskunnan, Ptolemaiosten Egyptin.
Haktivismi
Haktivismi () tarkoittaa tietoverkossa tapahtuvaa aktivismia, eli toimintaa, jolla halutaan saada aikaan huomiota tai muutosta johonkin tiettyyn asiaan. Termi koostuu sanoista "hakkeri" ja "aktivismi". Haktivismia on esimerkiksi www-palveluun murtautuminen ja sen sotkeminen. Ehtoollinen
Kristillisen ehtoolliskäsityksen ja tulkinnan taustalla voidaan katsoa olevan vaikutteita myös hellenistisistä uskonnoista. Ne puolestaan palautuvat sekä itämaiseen että muinaiskreikkalaiseen uskomusmaailmaan. Tutkimuksessa on osoittautunut vaikeaksi arvioida, mikä näiden hellenististen kulttien suora vaikutus kristillisen ehtoollisen syntymiseen on ollut. Ne ovat luultavimmin vaikuttaneet ehtoollisen opilliseen ilmaisemiseen ja siihen, kuinka aikalaiset ovat voineet ymmärtää ehtoollisen merkityksen. Kristinuskon levittäytyessä Palestiinan ulkopuolelle hellenistiset kultit ovat muodostaneet tärkeän viitekehyksen, johon ihmisten kokemusmaailma on liittynyt. Uskonnonfilosofia (Hick)
Hick toteaa, että käsitettä teismi, usko Jumalaan yleensä, käytetään usein monoteismin eli yksijumalisuuden vastineena – teismillä tarkoitetaan tavallisesti uskoa persoonalliseen Jumalaan. Monoteismin mukaan on olemassa yksi persoonallinen jumala. Juutalainen ja kristillinen jumalakäsitys on ehdottoman yksijumalinen. Muita jumalaa koskevia ajattelutapoja ovat ateismi (jonka mukaan jumalaa ei ole), agnostismi (sananmukaisesti tietämättömyysoppi, jumalan olemassaolosta ei ole tietoa), deismi, polyteismi eli monijumalisuus, henoteismi ja panteismi eli kaikkijumalisuus. Arabien valtakunta
Sellaiset klassiset teokset kuten Aristoteleen "Retoriikka" ja "Runousoppi" sekä Porfyrioksen "Eisagoge" nousivat jo 800-luvulla arabian kieliopin rinnalle humanististen tieteiden perusoppikirjoiksi. Joskus arabialaiset käännökset ovat ainoa, mitä kreikankielisistä teoksista on jäljellä; esimerkiksi Galenoksen 7-osainen Anatomia on säilynyt vain Hunainin tekemänä käännöksenä.
Kuten kaikissa korkeakulttuureissa, myös islamin piirissä luonnontiede rakentui monelle traditiolle. Pääjuuret ulottuivat antiikkiin, nimenomaan hellenismiin, joka sekin oli ammentanut monista lähteistä, sulattanut kulttuureja ja luonut siitä ylikansallista sivistystä. Kristillinen filosofia
On tärkeää muistaa, ettei yhdenkään suuren maailmanuskonnon piirissä ole mitään yhtä tiettyä filosofiaa, jota kaikki sen piiriin kuuluvat filosofit kannattaisivat. Kaikki uskontojen piirissä olevat filosofiset koulukunnat eivät myöskään ole luonteeltaan dialogisia, niin että niillä olisi vuorovaikutusta muiden koulukuntien tai uskontojen kanssa.Rooman valtakauden kreikkalaista kulttuuria Jeesuksen ja Paavalin aikana ja vielä useita vuosisatoja heidän jälkeensä kutsutaan hellenistiseksi kulttuuriksi. Kreikan klassisten filosofien teokset olivat suurimmaksi osaksi jo kadonneet, lukuun ottamatta joitakin pythagoralaisen, platonilaisen ja aristoteelisen perinteen seuraajia. Hellenistisenä aikana vallalla olivat kyyninen, skeptinen ja kasvavassa määrin stoalainen filosofia. Useat kristinuskon alkuvaiheen merkittävistä ajattelijoista olivat jollain tavalla kytköksissä hellenistiseen ajatusmaailmaan."Pääartikkelit: Keskiajan filosofia, skolastiikka" Evankeliumi Markuksen mukaan
Yleisen teorian mukaan Markuksen evankeliumi on hellenistinen evankeliumi, joka on tarkoitettu pääasiassa kreikkaa puhuville Rooman valtakunnan kansalaisille. Juutalaiset perinteet on useissa kohdin selitetty niin, että ei-juutalaisetkin voivat ymmärtää asiat (esimerkiksi Mark 7:1–4 , 14:12 , 15:42 ).
Kirjoittaja on myös selittänyt arameankieliset sanat ja sanonnat, esimerkiksi ”talita kuum” (Mark. 5:41 ).
”korban” (7:11 )
ja ”abba” (14:36 ). Hellenistinen filosofia
Stoalaiset pitivät itseään kyynisyyden perillisinä, ja linkittivät itsensä tätä kautta Sokrateehen. Stoalainen Apollodoros totesi, että "kyynisyys on oikopolku hyveeseen". Hyve ja onnellisuus saavutettiin siis harjoittamalla kyynistä filosofiaa, ei vuosien logiikan, fysiikan ja etiikan opintojen kautta. Epikuros puolestaan torjui nimenomaan kyynisyyden. Huolimatta eri koulukuntien suhtautumisesta kyynisyyteen, kaikki tunnustivat sen eettisen luonteen ja kiinnostuksen juuri samoihin asioihin, joita oma koulukunta piti keskeisenä. Kyynikoiden tärkeinä pitämiä ajatuksia voitiin hellenistisessä filosofiassa käsitellä myös itsenäisesti riippumatta kyynikoiden ylitseampuvasta tyylistä. Elena
Elena on muunnos Helenestä, joka on alun perin kreikkalainen nimi. Helenen taustalla on joko kreikan soihtua tai kuuta merkitsevä sana.
Elenalla on siis sama alkuperä kuin Helenalla. Latinaksi Elena tarkoittaa valoa. Panenteismi
Panenteismi ( ("pân") "kaikki"; ' ("en") "jossakin, -ssa"; ja ' ("theós") "jumala"; "kaikki-Jumalassa" t. "Jumala-kaikessa") on teologinen näkökanta Jumalan ja kaikkeuden välisestä suhteesta. Se ei ole sama asia kuin panteismi. Panenteismi voidaan jakaa kahteen päälajiin, jotka voidaan tässä nimittää pan-enteismiksi ja panen-teismiksi. Kreikkalaiset
Hellenismi oli kreikkalaisen kulttuurin seuraava vaihe, jonka yleensä katsotaan alkavan Aleksanterin kuolemasta ja päättyneen roomalaisten valloittaessa Ptolemaiosten hallitseman Egyptin vuonna 30 eaa. Aikakautta sanotaan hellenistiseksi, koska monet aiemmin ei-kreikkalaiset kulttuurit saivat runsaasti kreikkalaisia vaikutteita. Leukismi
Leukismi on synnynäinen muutos pigmentin tuotannossa, jonka seurauksena tummempi pigmentti puuttuu. Linnuilla höyhenys voi näyttää haalistuneelta. Albinismi vaikuttaa vain melaniiniin, leukismi kaikkiin pigmentteihin. Aristotelismi
Aristotelismiksi kutsutaan Aristoteleelle ominaista filosofista ajattelua ja Aristoteleen filosofian myöhempää systematisointia. Aristotelismi on saanut alkunsa Platonin ajatusten kriittisestä edelleenkehittelystä. Aristotelismia kuvaa teleologia, jossa Platonin ideat on palautettu maan pinnalle eri lajeille ominaisiksi sisäisiksi päämääriksi, jotka toteutuvat yksilöiden toiminnassa. Tämä näkyy muun muassa aristoteelisessa etiikassa ja aristoteelisessa käytännöllisen järjen ("fronesis") hyveessä. Antiikin filosofia
Kreikkalaisen filosofian kolmannella aikakaudella, hellenistisellä kaudella (noin vuodesta 300 eaa.) filosofian pääasiallisena tutkimuskohteena oli etiikka. Hellenistiset filosofit pitivät tärkeimpänä esittää, kuinka ihminen voi saavuttaa onnellisuuden ja tasapainoisen elämän ja hallita ihmisen itsensä ulkopuolisten asioiden aikaansaamat tunteet, kuten halut ja pelot. Tällä ajalla syntyneisiin ja vaikuttaneisiin koulukuntiin kuuluivat stoalaisuus, epikurolaisuus ja skeptisyys. Näitä koulukuntia askarruttivat samanlaiset eettiset ongelmat, ja ne tarjosivat kukin oman vastauksensa tunteista irtautumiseen. Liberalismi
Liberalismi on terminä 1700-luvun valistusaatteista lähtöisin oleva poliittinen ja historiallinen aatejärjestelmä. Liberalismin alkuperäistä muotoa kutsutaan klassiseksi liberalismiksi, mutta aate on myöhemmin laajentunut erillisiin suuntauksiin. Kaikki liberaalit kuitenkin kannattavat vapausoikeuksia kuten yhdistymisvapautta, laajaa sopimusvapautta ja elinkeinovapautta, sananvapautta, lehdistönvapautta ja liikkumisen vapautta, vapautta orjuudesta, pakkotyöstä ja väkivallasta, uskonnonvapautta ja yksityisomistusoikeuksia eli laajaa henkilökohtaista ja taloudellista vapautta. Ykseyshelluntailaisuus
Ykseyshelluntailaisuus () on kristillisen kolminaisuusopin kieltävä helluntailaisuuden suuntaus. Suuntauksen ykseysoppi on lähellä antiikin modalistista monarkianismia: sen mukaan on olemassa yksi persoonaltaan jakamaton Jumala, joka tuo itsensä julki tai ilmentää itsensä maailmassa eri tavoin ja eri muodoissa, muun muassa Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Perinteisen kolminaisuusopin mukaan on yhtä aikaa yksi Jumala, mutta kolme persoonaa. Heliseenit
Heliseeneille ominaista on kiraalisuus. Sabellianismi
Sabellianismi oli modalistinen heresia. Sabellianisteja olivat ne kristityt, jotka 200-luvun alussa kannattivat Sabelliuksen käsitystä, että Isä, Poika ja Pyhä Henki eivät ole eri persoonia (lat. "persona" , kr. "hypostasis"), vaan saman Jumalan eri ilmestymismuotoja. Helvetti
Myös ajatus kaikkien pelastumisesta teki paluuta. Kirkkoisä Origeneksen vanha – aikoinaan harhaoppisena hylätty – ajatus sai vuosien kuluessa pientä, mutta lisääntyvää kannatusta. Universalismia edustivat 1700-luvulla uudet englantilaiset ja amerikkalaiset ajattelijat, joista merkittävämmäksi nousi Charles Chauncy. Hänen mukaansa ikuinen piinahelvetti on mahdoton, koska tällöin Saatanan voitto ja Aadamin lankeemus olisivat merkittävämpiä tapahtumia kuin Kristuksen pelastus. Universalismia repivät myöhemmin sisäiset ristiriidat, ja kristillistä oppia karsittiin niin reilusti, että muut kristilliset suuntaukset katsoivat liikkeen ajautuneen kristinuskon ulkopuolelle. Toinen vastaavia ajatuksia sisältänyt unitaarinen liike syntyi 1600-luvun alussa Englannissa torjumaan kirkon kolminaisuusoppia. Useimmat universalistisesti ajattelevista eivät liittyneet näihin liikkeisiin. Jotkut katsoivat, ettei kaikkien pelastumista ollut hyvä julistaa julkisesti, vaan hengellisesti riittävän kypsän ihmisen täytyy oivaltaa tämä ajatus itse. Hellenistinen taide
Hellenistisen kauden merkitys oli suuri, koska Rooma piti sitä esikuvanaan. Tätä kautta hellenistinen taide vaikutti myöhemmin muuhunkin länsimaiseen taiteeseen renessanssin kautta. Panarion
Epifanioksen teoksen alussa on kaksi esipuhetta, joista ensimmäinen muodostaa sisällysluettelon ja toinen kuvaa teoksen tarkoituksen. Harhaoppien kuvauksen aluksi Epifanios esittelee 20 harhaoppia ajalta ennen Jeesusta. Tämän jälkeen hän kuvaa 60 kristinuskon lahkoa. Varsinaisia harhaoppien lahkoja on kuitenkin 80:n sijasta 77, sillä ensimmäisestä 20:stä kolme on yleisnimiä: hellenismi eli antiikin kreikkalais-roomalainen uskonto, samarialaisuus ja juutalaisuus. "Panarionin" laitoksissa harhaopit on yleensä numeroitu, ja siksi teokseen viitataan usein käyttäen sen nimeä ja harhaopin numeroa (esim. Epifanios, "Haer." 7). Kunkin harhaopin kuvaus sisältää yleensä, joskaan ei aina, seuraavat neljä osaa: lahkon suhde aiemmin mainittuihin lahkoihin; kuvaus lahkon opeista; oppien kumoaminen hyödyntäen Raamattua sekä reductio ad absurdum -menetelmää; sekä lahkon vertailu johonkin vastenmieliseen eläimeen, kuten käärmeeseen. Hermeneutiikka
Nykyaikaisen hermeneutiikan perustajana pidetään Wilhelm Diltheytä (1833–1911), joka laajensi hermeneutiikan aluetta edelleen liittämällä tulkitsemisen tekstien lisäksi kaikkeen historiallisiin kohteisiin ja kaikkeen inhimilliseen toimintaan. Hänen filoso­fiassaan hermeneutiikka on ”eläytyvää ymmärtämistä”, jossa ymmärryksen tuli siirtyä inhimillisen toiminnan ja tuotteliaisuuden ulkoisista ilmentymistä kohti niiden sisäistä merkitystä. Eläytyvä ymmärtäminen on Diltheyn mukaan menetelmä, joka erottaa niin sanotut hengentieteet () eli ihmistieteet luonnontieteistä. Diltheyn hermeneutiikassa keskeistä oli järjestelmällisten ja tieteellisten tulkintojen tuottaminen sijoittamalla tutkittava teksti sen syntykontekstiin. Diltheyn mukaan hengentieteiden keskeinen metodi on eläytyminen tutkimuskohteen ajatusmaailmaan ja toisaalta tukeutuminen (tutkijan omaan) sisäiseen kokemukseen. Tämä ajatus on keskeinen myös modernin historiantutkimuksen menetelmäopin kannalta. Siten diltheyläinen hermeneutiikka on edelleen ajankohtaista humanististen tieteiden menetelmäopin kannalta. Klassinen kieli
Klassinen kieli on kieli, jolla on klassinen kirjallinen perinne. Tällä tarkoitetaan, että kielen kirjallisuuden tulee olla vanha ja rikas sekä itsenäinen muista kirjallisista perinteistä. Eurooppalaisessa yliopistoperinteessä klassisilla kielillä tarkoitetaan yleensä kreikkaa ja latinaa, joskus myös hepreaa. Agnostisismi
Agnostisismi tai agnostismi (kreik. α- "a"-, ei + γνώσις "gnōsis", tieto) on käsitys, jonka mukaan tiettyjen olemassaoloa koskevien väitteiden – erityisesti Jumalan tai yliluonnollisen olemassaoloa koskevien väitteiden – totuusarvoa ei tiedetä tai ei voida tietää. Käsitteen loi Thomas Henry Huxley vuonna 1869. Sanaa on käytetty myös laajemmassa merkityksessä viittaamaan skeptismiin eli epäilyyn: käsitykseen että ei ole mahdollista saada tietoa joistakin asioista. Agnostismi ei tarkoita välttämättä uskonnottomuutta. Vaikka agnostikko kieltää esimerkiksi kristillisen jumalan olemassaoloa koskevan tiedon olemassaolon, agnostikko ei välttämättä ole ateisti eli hän saattaa silti uskoa Jumalaan, esimerkiksi ”tunteellisin perustein”. Pakanaverkko
Pakanaverkkoon kuuluu useiden uskontokuntien edustajia sekä myös pakanallista uskonnollisuutta harjoittavia mutta mihinkään uskontoon kuulumattomia ihmisiä. Yhdistyksen kotisivuilla luetellut pakanauskonnot ovat aasainusko, diskordianismi, eklektinen pakanuus, hellenistinen pakanuus, muinaissuomalaisuus, rekonstruktionalistinen pakanuus, satanismi, thelema ja wicca. Pakanaverkko itse ei ole uskonnollinen yhdistys vaan sanoo haluavansa toimia yli uskontojen rajojen. Egyptin kieli
Vuonna 332 eaa. Aleksanteri Suuri valloitti Egyptin. Aleksanterin valtakunta jakaantui pian hänen kuoltuaan useisiin kuningaskuntiin, mutta hänen valloituksensa loivat ylikansallisen sekakulttuurin, jonka kirjallinen ilmentäjä oli klassisesta kreikasta yksinkertaistunut katukreikka, niin sanottu koinee. Tämä hellenismiksi kutsuttu kulttuuri syrjäytti Egyptin vanhat jumalat ja papiston ja toi sen tilalle oman synkretistisen uskontoelämänsä, oman aikansa new age'in. Tällöin myös hieroglyfit ja klassinen egypti jäivät käytöstä, ja hellenistit alkoivat tulkita hieroglyfikirjoituksia uudestaan omien aatteidensa mukaan virheellisesti. Ellen
Ellen on keskiaikainen englantilainen muunnos nimestä Helen tai hollantilainen muunnos nimistä Helen ja Eleanor.
Helen puolestaan juontaa kreikkalaisesta Helenestä, joka on lähtöisin joko kreikan soihtua tarkoittavasta sanasta "helene" tai kuuta tarkoittavasta sanasta "selene". Uskon Sana
Eräs keskeinen tunnusmerkki erona perinteiseen helluntailaisuuteen on ihmeiden ja merkkejen kokeminen sekä ilmestystiedon tärkeys Raamatun opetuksen ohella. Sekin ajatus perustuu heidän mukaansa Paavalin kirjoituksiin ja Johanneksen ilmestys -kirjaan. Eräs näistä on opetus uskovan auktoriteetista. Tällä tarkoitetaan sitä, että liike opettaa uskovan ihmisen pystyvän Paavalin kirjeen hebrealaisille kaltaisiin tekoihin, mihin rappeutunut ja maallistunut kirkko ei kykene: "Hebr. 6: Jättäkäämme sentähden Kristuksen opin alkeet ja pyrkikäämme täydellisyyteen, ryhtymättä taas uudestaan laskemaan perustusta: parannusta kuolleista töistä ja uskoa Jumalaan, oppia kasteista ja kätten päällepanemisesta, kuolleitten ylösnousemisesta ja iankaikkisesta tuomiosta." Helvetti kristinuskossa
Ennen Augustinusta myöhäisantiikin aikana esiintyi näkemys kaikkien pelastumisesta. Kirkkoisä Klemens Aleksandrialaisen mukaan Jumala kurittaa kasvatustarkoituksessa vain lyhyen aikaa tuonpuoleisessa. Syntisten sielut puhdistetaan, heidät käännetään oikeaan suuntaan ja he palaavat Jumalan yhteyteen. Kirkkoisä Origeneksen mukaan myös Saatanakin tulee lopulta pelastumaan. Origenes esitti, että helvetti on syntisille ikuinen, mutta historian lopussa sielut palaavat takaisin alkutilaan Jumalan yhteyteen. Origeneksen pelastusmallia kutsutaan nimellä "apokatastasis pantoon" tai lyhyemmin apokatastasis-oppi. Kirkkoisä Gregorios Nyssalainen seurasi Origeneksen perusajatusta ja ymmärsi helvetin rangaistuksen olevan parantavaa kurittamista, joka kestää kauan mutta ei loputtomasti. Henki
Henki tarkoittaa ihmisen tai eläimen elämää, vanhoissa uskomuksissa myös yliluonnollista elämänvoimaa. Elävä ihminen on hengissä eli hänellä on henki. Joillakin eläimillä, kuten kissalla, on nykyaikaistenkin, tosin leikillisten uskomusten mukaan monta henkeä eli elämää. Filosofiassa hengen käsitteellä viitataan oletettuun aineettomaan substanssiin aineen vastakohtana. Kristinusko määrittelee vanhassa testamentissa hengen ilmaksi joka puhallettiin syntyessään ihmiselle suuhun. Jeesus kristinuskossa määritteli hengen "sanoiksi, jotka olen teille puhunut", eli kaikki se mikä ohjaa ruumista ajatuksina on kunkin ihmisen henkiolento. Hengellisyys
Hengellisyys on usein koettu inspiraation lähteenä tai suunnanantajana elämässä. Se voi käsittää uskon materiattomien todellisuuksien kanssa tai kokemuksia läsnäolosta tai luonnon transsendenttisesta luonteesta. Usein siihen liittyy ihmisen suhtautuminen yliluonnolliseen ja siten uskonnollinen ajattelu ja opit, mutta hengellisyyden paino on henkilökohtaisessa kokemuksessa. Hengellisyys on osa ihmisen maailmankatsomusta. Klassinen liberalismi
Liberalismi terminä itsessään juontaa juurensa latinan kielen sanasta "liber", jolla tarkoitettiin "vapauden filosofiaa" eli ihmisen vapautta ja sen edistämistä. On myös olemassa tutkijoita, joiden mielestä klassinen liberalismi ja konservatismi ovat hyvin samankaltaisia aatesuuntia. Richard Hudelson esittää kirjassaan "Modern Political Philosophy", että klassinen liberalismi muistuttaa enemmänkin sitä, mitä Yhdysvalloissa nykyään kutsutaan konservatismiksi. Klassisen liberalismin tavoin konservatismi hyväksyy markkinatalouden, vapaan yrittäjyyden, perustuslaillisen hallitusvallan, sekä vastustaa kollektivismia ja valtiojohtoisuutta. Klassinen liberalismi eroaa kuitenkin olennaisesti konservatismista. Itävaltalaisen koulukunnan taloustieteilijä Friedrich Hayek, jota voidaan pitää yhtenä ihmiskunnan historian merkittävimmistä klassisen liberalismin edustajista, toteaa kirjassaan "Why I Am Not a Conservative", että konservatiivien yhteiskunnallista ajattelua kahlitsevat muutosvastarinta ja -pelko, perinteiden liiallinen kunnioitus sekä kyvyttömyys ymmärtää taloutta. Hayek myös rinnasti konservatiivit enemmän sosialistisia periaatteita peräänkuuluttavaksi ideologiaksi. Monolatria
Monolatria (kreikkaa: , "monos", yksi; , "latreia", palvonta) viittaa uskontoon, jossa tunnustetaan useiden jumalien olemassaolo, mutta palvotaan vain yhtä jumalaa. Monolatria eroaa henoteismistä siinä, että monolatriassa muiden jumalien ei katsota olevan palvonnan arvoisia, vaikkakaan niiden olemassaoloa ei kielletä, kun taas henoteismissä keskitytään yhden jumalaan palvontaan, vaikkakin myönnetään, että myös muut jumalat saattavat olla palvonnan arvoisia. Manikealaisuus
Manikealaisuuden todellisuuskäsityksessä keskeistä on voimakas kaksijakoisuus eli dualismi. Kaksi alkuperää tarkoittaa valoa ja pimeyttä, jotka ovat toisistaan riippumattomia elementtejä. Yleisen tulkinnan mukaan valo tarkoittaa henkeä ja pimeys tarkoittaa ainetta. Kyse ei siis ole suoranaisesti hyvän ja pahan vastakkainasettelusta toisin kuin joskus luullaan. Maailmanhistoria
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen aikaan (n. 700–480 eaa.), klassiseen aikaan (480–330 eaa.) ja hellenistiseen aikaan (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa. Antiikin Kreikkaa on pidetty eurooppalaisen sivistyksen kehtona. Kreikkalainen kulttuuri perustui monilta osin aikaisempien korkeakulttuurien, esimerkiksi egyptiläisten ja foinikialaisten perinnölle. Skientismi
Skientismi eli tieteiskatsomus, joskus myös ”tiedeusko” tai ”tieteisuskovaisuus”, on näkökanta, jonka mukaan kaikki todellinen tieto on tieteellistä tietoa — että ei ole olemassa järkevää, objektiivisia tapaa tehdä tutkimusta, joka ei ole osa tiedettä. Skientismiin voi kuulua joko käsitys, jonka mukaan tiede pystyy ratkaisemaan kaikki ongelmat, tai käsitys, jonka mukaan tieteellä (ja erityisesti luonnontieteillä) on etusija elämän ja todellisuuden tulkitsemisessa ohi niin humanististen tieteiden kuin uskonnollisten, myyttisten tai hengellisten selitysten. Skientismillä voidaan tarkoittaa myös näkemystä, jonka mukaan luonnontieteillä on tieteessä etusija ohi muiden tieteenalojen, kuten yhteiskuntatieteiden. Helvetti
Ennen Augustinusta myöhäisantiikin aikana esiintyi näkemys kaikkien pelastumisesta. Kirkkoisä Klemens Aleksandrialaisen mukaan Jumala kurittaa kasvatustarkoituksessa vain lyhyen aikaa tuonpuoleisessa. Syntisten sielut puhdistetaan, heidät käännetään oikeaan suuntaan, ja he palaavat Jumalan yhteyteen. Kirkkoisä Origeneksen mukaan Saatanakin tulee lopulta pelastumaan. Origenes esitti, että helvetti on syntisille ikuinen, mutta historian lopussa sielut palaavat takaisin alkutilaan Jumalan yhteyteen. Origeneksen pelastusmallia kutsutaan nimellä "apokatastasis pantoon" tai lyhyemmin apokatastasis-oppi. Kirkkoisä Gregorios Nyssalainen seurasi Origeneksen perusajatusta ja ymmärsi helvetin rangaistuksen olevan parantavaa kurittamista, joka kestää kauan mutta ei loputtomasti. Hellen
Hellen () on mytologinen helleenien eli kreikkalaisten kantaisä, Deukalionin ja Pyrrhan poika ja Amfiktyonin veli. Hänen poikansa ovat kantaisiä Kreikan pääheimoille – Aiolos aiolialaisille, Doros doorilaisille ja Ksuthos akhaialaisille (poikansa Akhaioksen mukaan) ja joonialaisille (poikansa Ionin mukaan). He valloittivat Kreikan Fthian ja myöhemmin levittivät valtansa myös muihin Kreikan kaupunkeihin. Näiden alueiden ihmisiä kutsutaan helleeneiksi heidän esi-isänsä mukaan. Kaldean oraakkelit
Hellenismissä oli kyse kreikkalaisten uskonnollisten ajatusten ja yhteiskunnallisten käytäntöjen yhteensulautumisesta ennen kaikkea persialais-babylonialaisten ja egyptiläisten kulttuurien kanssa, mukaan lukien näiden erilaiset mystiikka- ja viisausperinteet. Hellenistiset ajattellijat esittivät mytologisia ajatuksia, ulkomaisia oraakkelinlausumia ja kultteja filosofian muodossa. Mainituilta alueilta peräisin olevan ajattelun tai pelkästään niiden nimiin laitetun ajattelun katsottiin omaavan tietoa, joka periytyy kaikkein vanhimmista viisausperinteistä. Helvetti
Lutherin mukaan syntiinlankeemus on vienyt ihmisiltä heidän oman tahtonsa. Jumala määrää ennalta, ketkä pelastuvat ja ketkä eivät. Myöhempi luterilaisuus irtisanoutui tästä predestinaatio- eli ennaltamääräytymisopista ja esitti, että Jumala kutsuu kaikkia pelastukseen, mutta kaikki eivät ota sitä vastaan. Jean Calvin korosti Lutheriakin jyrkemmin ennaltamääräytymistä. Myöhemmin Calvinin ajatuksien pohjalle rakennettujen reformoitujen kirkkojen mukaan Jumala on hyvä ja on päättänyt lopulta pelastaa kaikki. Kreikkalaiset
Kristinuskon vaikutuksesta termi "helleenit" sai vähitellen uuden merkityksen: se alkoi tarkoittaa pakanoita kristittyjen vasta­kohtana. Bysanttilaisena ja vielä pitkään osmanien aikana kreikkalaiset käyttivät itsestään tavallisimmin mimityksiä "Rhomaioi" (yksikössä "Rhomaios") tai "Romioi" (yksikössä "Romios"). Molemmat nimet tarkoittavat alkujaan Rooman kaupungin asukkaita, mutta kun laajentunut Rooman valtakunta myönsi kansalais-oikeudet valloittamiensa alueiden asukkaille, muun muassa kreikkalaisille, niillä alettiin tarkoittaa kaikkia valtakunnan asukkaita, ei ainoastaan latinalaisia. Tämä prosessi huipentui vuonna 212, kun keisari Caracalla myönsi "Constitutio Antoniniana" -nimisellä asetuksella kansalaisoikeudet valtakunnan kaikille vapaille miehille. Hengellinen musiikki
Hengelliseksi aikuismusiikiksi on kutsuttu musiikkia, joka vastaa sekulaarimusiikissa yleensä iskelmämusiikkia. Suuntaus on suosittu helluntailiikkeissä, joissa tätä musiikkia esitetään hengellisten tilaisuuksien yhteydessä. Hengellistä aikuismusiikkia säestetään usein pianolla, ja musiikin tarkoitus on sekä viihdyttää että tarjota mahdollisuus hiljentymiseen. Esimerkkinä Viktor Klimenko. Evankeliointi
Evankeliointi tarkoittaa kristillisen uskon perussanoman eli evankeliumin ( ’hyvä uutinen’) kertomista ihmisille joko henkilökohtaisesti tai yleisön edessä siinä tarkoituksessa, että ihmiset ottaisivat sanoman vastaan ja tulisivat uskoon. Joissakin seurakunnissa evankelioimistyö on erillinen toimintamuoto. Laajassa merkityksessä koko kristillisen seurakunnan toiminta tai ihannetapauksessa kristityn koko elämä voidaan nähdä evankeliointina. Evankelioinnin tehtävä on välittää ymmärrettävästi kaikille ihmisille pelastuksen sanoma, joka on Kristuksen puoleen kääntymistä. Evankeliumin keskeinen sisältö on Kristuksen persoona, hänen tekonsa ja ominaisuutensa. Asketismi
Asketismi tai askeesi on sellaisen elämäntavan harjoittamista, jossa itsehillinnällä, itsekurilla ja myös hyveiden harjoittamisella on keskeinen merkitys. Askeetti voi esimerkiksi kieltäytyä seksuaalisista nautinnoista, noudattaa ankaraa ruokavaliota tai paastota. Asketismin harjoittaja pyrkii pidättyväisen fyysisen elämäntapansa kautta kehittämään haluttuja henkisiä ominaisuuksiaan ja irtautumaan ei-toivotuista. Asketismissa ihminen nähdään kokonaisuutena, jossa ruumis ja sen aktiviteetit ovat kiinteässä yhteydessä henkiseen puoleen eli sieluun. Askeettista elämäntapaa esiintyy kaikista uskonnoissa ja kulttuureissa. Helvetti kristinuskossa
Kaikki eivät olleet tyytyväisiä järkeistettyyn uskoon. 1600– ja 1700-lukujen taitteessa syntyi omakohtaista ja kokemuksellista uskonelämää korostavia liikkeitä. Niitä kutsutaan yhteisnimellä herätyskristillisyys eli evankelikalismi. Liikkeiden mukaan uskoon ei synnytä vaan siihen on itse herättävä. Varhaisimmat herätysliikkeet olivat Englannissa syntynyt puritanismi ja Saksassa syntynyt pietismi. Molemmille herätysliikkeille helvetin vaara oli todellinen, ja pelkästään tapakristityllä oli vaarana joutua helvetin lieskoihin, ellei hän tehnyt heti parannusta. Herätyssaarnaajat kuvailivat yksityiskohtaisesti helvetin kauhuja kuulijakunnalle ja kehottivat tottelemaan Jumalan säännöksiä eikä etsimään lievennyksiä niihin. Supralapsarianismi
Supralapsarianismi (latinan sanoista "supra" ’yläpuolella’ ja "lapsus" ’lankeemus’) on reformoidussa kristillisyydessä esiintyvä predestinaatiokäsitys, jonka mukaan Jumala ratkaisi jokaisen ihmissielun kohtalon ja hänen loppusijoituspaikkansa (eli päätyykö tämä Taivaaseen vai Helvettiin) jo ennen maailman luomista ja syntiinlankeemusta, eli predestinaatio edeltää syntiinlankeemusta. Tämän käsityksen mukaan Jumala järjesti Paratiisin sellaiseksi, että syntiinlankeemuksen oli pakko tapahtua, jotta ihmiset tekisivät syntiä ja Jumala saisi syyn tuomita Helvettiin predestinoidut ihmiset Helvettiin. Helvetti kristinuskossa
Helvetti on kristinuskon mukaan paikka tai tila, johon ihminen saattaa joutua kuolemansa jälkeen tekemiensä rikkomusten vuoksi. Valtaosa kristinuskon suuntauksista uskoo, että helvetti on ikuinen kärsimyksen paikka, jossa asuu myös Saatana. Kristinuskon helvetti perustuu kouralliseen Uuden testamentin kohtia, joista varhaiset kirkkoisät rakensivat opillisen järjestelmän. Nykyajan kristillinen teologia jakautuu pääosin perinteisen piinahelvetin ja tyhjiinraukeamisen kesken. Näiden lisäksi löytyy näkemys kaikkien pääsemisestä taivaaseen. Helvetti
Sana "helvetti" on tullut suomen kieleen muinaisruotsista, jossa sana "Hel-vite" viittaa manalan valtiattaren Helin rangaistukseen. Sana on siirtynyt useisiin eurooppalaisiin kieliin skandinaavisen mytologian kautta (esimerkiksi ruotsin "helvete", englannin "hell", saksan "Hölle"). Monissa kielissä, kuten suomessa, helvettiä merkitsevää sanaa käytetään myös kirosanana ilman uskonnollista merkitystä. Holismi
Holismi (, "holos"; ’kokonainen’) on filosofinen ja ontologinen käsite. Holismin arkimääritelmän mukaan kokonaisuus on enemmän kuin osiensa summa, mutta täsmällisemmin ilmaistuna holismilla tarkoitetaan, että jonkin kokonaisuuden ominaisuudet ovat enemmän kuin sen osien ominaisuuksien summa. Kokonaisuuteen sanotaan syntyvän emergenttejä ominaisuuksia, joita ei esiinny yhdessäkään sen osassa sinänsä. Holismin vastakohtana on reduktionismi tai ehkä dekonstruktio. Filosofien perimysjärjestykset
Filosofien perimysjärjestykset () oli usean hellenistisellä ajalla kirjoitetun teoksen nimi. Teosten tarkoituksena oli kuvata eri koulukuntien filosofeja osana jotain opettaja-oppilas-perimysjärjestystä. Kreikan historia
Aleksanterin kuoltua vuonna 323 eaa. hellenistinen maailma pirstoutui pieniksi valtioiksi. Hellenistisen kauden katsotaan yleensä alkavan tästä vuodesta. Hellenistisellä ajalla kreikkalaisten kaupunkivaltioiden poliittinen merkitys pieneni, mutta esimerkiksi Ateena säilyi merkittävänä oppineisuuden keskuksena. Pyhä Helena
Pyhää Helenaa kunnioitetaan pyhimyksenä katolisessa, ortodoksisessa, anglikaanisessa, kirkossa. Ristin löytämisestä kertovan tarinan takia Helena on muun muassa arkeologien ja uusien löytöjen suojeluspyhimys. New Age
New Age voidaan nähdä myös elämäntapana ja kulutuskäyttäytymisenä. New Agen keskeisistä näkemyksistä siihen kuuluvat esimerkiksi holismi ja uudenlaisten yhteiskuntien visiot, kuten saasteeton energia, luomuviljely, ekoyhteisöt, jakamistalous, kasvissyönti ja eläinten oikeudet. Myös wellness eli fyysisen, sosiaalisen ja henkisen hyvinvoinnin tasapaino liittyy New Age -kuluttamiseen. Wellnesiin kuuluu monenlaisia henkilökohtaiseen terveyteen liittyviä asioita, kuten terveellinen syöminen, liikunta, rentoutuminen, vaihtoehtoinen lääketiede, jooga ja meditaatio. New Age -aiheisilla messuilla on usein mukana tällaisia hyvinvointipalveluja. Helvetti
Varsinainen helvetti on gehenna. Alun perin nimellä tarkoitettiin Ge-Hinnomin laaksoa Jerusalemin lounaispuolella. Israelin kuningaskunnan aikana siellä harjoitettiin palvontamenoja, joihin kuului lasten polttaminen uhreina Moolok-jumalalle. Hellenistisellä ajalla nimi miellettiin syntisten rangaistuspaikaksi. Kreikkalaisen Tartaroksen tapaan se oli syvä kuilu. Profeetta Jesajan mainitsema sammumaton tuli muuttui kansan mielessä polttavaksi kidutustavaksi. Perinne alkoi puhua tulisesta järvestä tai jopa merestä. Pyhä Helena
Ortodoksit ja katolilaiset ovat kanonisoineet Helenan pyhäksi. Eusebius kertoo että Helena teki 300-luvulla pyhiinvaellusmatkan Palestiinaan ja hänen kerrotaan löytäneen ristin, jolle Jeesus oli ristiinnaulittu, kuin myös Jeesuksen haudan Golgatan läheisyydessä ja syntymäpaikan Betlehemissä, jonka päälle Helenan kerrotaan rakentaneen yhteistyössä piispa Makarios ensimmäisen kanssa syntymäkirkon. Ptolemaiosten hallitsijasuku
Ptolemaiosten valtakautta kutsutaan myös Egyptin historian hellenistiseksi jaksoksi. Hallitseva yläluokka oli tuolloin kreikankielinen. Karl Christian Friedrich Krause
Karl Krause voidaan lukea ns. identiteettifilosofien joukkoon. Hän pyrki sovittamaan uskolla saavutettavat Jumalaa koskevat ajatukset sopusointuun aisteilla havaittavien maailmaa koskevian ajatusten kanssa. Jumala ei ollut hänelle persoona vaan "olemus" tai "luonto" (), joka sisältää koko kaikkeuden. Tätä hän kutsui panenteismiksi, joka juontaa kreikan sanoista πᾶν (pân) "kaikki", ἐν (en) "jossakin, -ssa" ja θεός (theós) "jumala”). Sanan mukaisesti panenteismi tarkoittaa siis teististä käsitystä, jonka mukaan maailma ja Jumala eivät ole ontologisesti erillään, vaan kaikki oleva on Jumalassa. Krausen näkemykset maailmasta ja ihmiskunnasta olivat universaaleja ja idealistisia. Kaikkeus ja ihmiskunta sen korkeimpana osana muodostivat organismin ("Gliedbau"), ja näin kaikkeus oli jumalallinen organismi ("Wesengliedbau"). Uusi testamentti
Palestiina oli juutalaisen kulttuurin ydinaluetta, mutta Rooman valtakunnassa vallitseva hellenistinen kulttuuri vaikutti myös siellä. Jotkut juutalaiset sopeutuivat hellenismiin uskonnon sallimissa rajoissa, kun taas toiset vastustivat sitä ankarasti. Kristinusko suhtautui hellenismiin avoimemmin ja Uudessa testamentissa näkyy hellenististen filosofioiden vaikutus. Erityisesti uusplatonismi vaikutti toiselta ja kolmannelta vuosisadalta alkaen kristilliseen ajatteluun. Liberaalifeminismi
Liberaalifeminismi eli tasa-arvofeminismi on valistusajan Euroopassa syntynyt aate, jonka pyrkimyksenä on taata naisille samat oikeudet kuin miehille. Ajattelun perustana on valistuksen järkeen perustuva ihmiskäsitys. Järki tekee naisista ihmisiä, ja näin ollen naisille kuuluivat samat mahdollisuudet kuin miehille. Tunnetuimpia liberaalifeministisiä ajattelijoita olivat Mary Wollstonecraft ja John Stuart Mill. Henoteismi
Henoteismi (kreikkaa: , "heis" 'yksi' + , "theos" 'jumala') tarkoittaa monijumalaista uskontoa, jossa on yksi pääjumala tai jumalten joukosta kulloinkin palvonnan kohteeksi valitaan korkein tai jopa "ainoa" jumala. Henoteismi on toisinaan toiminut välivaiheena tavallisesta polyteismista monoteismiin siirryttäessä. Käsite henoteismi on Max Müllerin kehittämä. Kristinuskon historia
Menestyksekkäin kristinuskon pääsuuntaus oli "hellenistikristillisyys"( Helleenit eli kreikkalainen pakanauskonto), josta voidaan katsoa nykyisen kristikunnan periytyneen. Menestyksen avain oli matala kynnys kääntymiseen, sillä se ei juurikaan edellyttänyt juutalaisten säädösten noudattamista vaan kaikki aikaisemmat palvontamuodot saivat vain " kristillisen nimityksen". Pakanuus
Latinalaisessa Vulgata-käännöksessä sekä heprean "goyim" ett' kreikan "ethnos" käännettiin sanalla "gentes". Tämäkin sana tarkoittaa varsinaisesti kansaa tai heimoa, mutta keskiajan latinassa se sai Raamatun vaikutuksesta samanlaisen uskonnollisen merkityksen kuin kreikan "ethnos". Tässä merkityksessä se on lainattu myös muun muassa englantiin, jossa se esiintyy muodossa "gentiles". Luonto pakastimessa
Ateistina Silfverberg haluaisi periaatteessa olla uskonnon kanssa tekemisissä niin vähän kuin mahdollista. Sen huomiotta jättäminen ei kuitenkaan ole mahdollista. Hän lainaa haastattelemaansa kirjaiolija Hanif Kureishia, joka vaatii sekularismin puolustamista ja valittaa länsimaisen liberaalin vasemmiston heittäytyneen rähmälleen fundamentalistisen uskonnon edessä. Kulttuurirelativistiset älyköt väittävät, että uskonto on ymmärretty väärin, että ”oppimattomat aina sotkevat asiat”. Tosiasiassa uskonto on nimenomaan massoille suunnattu liike. Uuspakanuus
Pakanuus () tarkoittaa pakanauskonnon harjoittamista. Termiä "pakanauskonto" on käytetty kristinuskon piirissä kristillisyyden, juutalaisuuden ja islamin ulkopuolisista uskonnoista. Sana pakana on johdettu latinan adjektiivista "paganus", joka tarkoittaa maalaista tai kyläläistä. Nimitys johtuu siitä, että kristinusko oli sen varhaisina aikoina erityisesti kaupunkilaisten uskonto, maaseudulla asuvien ollessa vanhojen uskontojen kannattajia. Evankeliumi
Evankeliumi (kreikaksi , "euangelion" 'hyvä sanoma') tarkoittaa Helvetti
Helvetti on paikka tai tila, johon ihminen mo­nien uskontojen mukaan saattaa kuolemansa jälkeen joutua rikkomustensa vuoksi. Suoran aikakäsityksen uskonnoissa, kuten kristinuskossa ja islamissa, helvetti on yleensä ikuinen. Vastaavasti kiertävän aikakäsityksen uskonnoissa, kuten buddhalaisuudessa, helvetti on väliaikainen paikka ennen jälleensyntymistä. Helvetti
Hellenistisen ajan farisealaiset alkoivat opettaa sielun kuolemattomuutta. Yläluokkaiset saddukeukset sen sijaan hylkäsivät uudet vaikutteet eivätkä odottaneet mitään kuolemanjälkeistä elämää. Jerusalemin temppelituhon myötä vuonna 70 saddukeukset menettivät merkityksenä. Tämän jälkeen farisealaisten opetuksista tuli juutalaisuuden kantava voima. Homoseksuaalisuus ja kristinusko
Paavalin ensimmäisessä kirjeessä Timoteukselle 1:9-10:
Vapaa kristillisyys, esimerkiksi Helluntailaisuus, pitää homoseksuaalista käyttäytymistä syntinä, ei homoseksuaalisuutta itseään. Suomessa myös lestadiolaisten mukaan homoseksuaalinen käyttäytyminen on syntiä. Heteroseksuaalisuutta pidetään terveenä. Hanna Salomäen väitöskirjan (2010) mukaan herätysliikkeistä kaikkein torjuvimmin homoseksuaaleihin suhtautuvat Suomen suurin herätysliike, vanhoillislestadiolaiset, ja ev.-lut. kirkon pienin, lähinnä Länsi-Suomessa vaikuttava rukoilevaisuus. Vanhoillislestadiolaisista 92 % ja rukoilevaisista 94 % "ei pidä homoseksuaalisuutta koskaan hyväksyttävänä". Suvaitsevimmin homoseksuaaleihin suhtaudutaanherännäisyyden eli körttien piirissä, jossa torjuvia on 20 %, eli sama osuus kuin suomalaisissa keskimäärin. Eklektinen
Filosofiassa "eklektismi" tarkoittaa parhailta tuntuvien osien valitsemista eri filosofisten koulukuntien opeista. Eklektismi oli yleistä antiikin filosofiassa, erityisesti hellenistisessä filosofiassa sekä myöhäisantiikin aikana, sillä ajatusten poimiminen yhtä lailla esimerkiksi sekä platonistisesta, stoalaisesta että aristotelisesta ajattelusta oli mahdollista ja yleistä. Tunnettuja eklektikkoja ovat muun muassa Panaitios, Poseidonios, Cicero ja Plutarkhos sekä monet uusplatonismin edustajat. Diogenes Laertios mainitsee Potamon Aleksandrialaisen perustaneen eklektisen koulukunnan. Šeol
Palestiinan alue kuului hellenistisen kulttuurin vaikutuspiiriin. Vuosien 200 eaa.–200 jaa. välillä juutalaiseen kirjallisuuteen ilmestyi runsaasti vaikutteita idästä ja lännestä. Nämä kirjat jäivät pääsääntöisesti pois Tanakin kokoelmasta eli ne ovat apokryfisia kirjoja. Lännestä saatiin kreikkalainen näkemys sielun kuolemattomuudesta. Vastaavasti idästä saatiin zarathustralaisuuden näkemys hyvä ja pahan välisestä taistelusta. Sielun ja ruumiin erottaminen toisistaan oli vallankumouksellista juutalaisessa uskonnossa. Tunnetuin hellenistinen juutalaisfilosofi oli Filon Aleksandrialainen, joka pyrki yhdistämään Platonin ajattelua ja Tanakin oppeja. Juutalaisen historioitsijan Josefuksen mukaan essealaiset – jotka todennäköisesti kirjoittivat Kuolleenmeren kääröt – uskoivat sielun kuolemattomuuteen ja pahojen sielujen kärsivän ikuisista rangaistuksissa tuonpuoleisessa. Helmihymni
Hymni tulkitaan usein gnostilaisena näkemyksenä ihmisen tilasta: ihmiset ovat hukkuneet materian maailmaan ja ovat unohtaneet todellisen jumalallisen alkuperänsä, mutta sitten jumalaluus lähettää viestin saadakseen ihmiset muistamaan alkuperänsä "gnosiksen" välityksellä. Viesti voi saapua esimerkiksi ilmestyshahmoisena, mikä on gnostilaisuudessa usein Jeesuksen tehtävä. Sekulaari humanismi
Sekulaari humanismi on nimitys uskonnottomalle humanismille. Kansainvälisen humanistisen ja eettisen liiton IHEU:n määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.” Helluntaiherätys
Helluntaiherätys korostaa opeissaan Pyhää Henkeä ja Pyhän Hengen armolahjoja. Helluntailaisuus on karismaattinen liike siinä mielessä, että liikkeen keskuudessa harrastetaan yhä edelleen Pyhän Hengen inspiroimana kielillä puhumista, profetoimista ja sairaiden parantamista, vaikkakaan ei enää samassa mitassa kuin liikkeen syntyhistorian alkuaikoina. Helluntailaiset korostavat Raamattua oppinsa perustana, ja kannattajat ovat tavallisesti kreationisteja. Lapsia ei automaattisesti liitetä helluntaiseurakuntien jäseneksi, vaan liittyminen tapahtuu henkilökohtaisen uskoontulemisen jälkeen ottamalla vapaaehtoinen kaste, niin sanottu uskovien kaste, minkä jälkeen kastettu henkilö voi halutessaan liittyä helluntaiseurakuntaan. Suomessa poikkeuksen tästä tekee vähemmistönä oleva Suomen Helluntaikirkko, joka liittää seurakuntien jäseneksi myös alle 18-vuotiaita kastamattomia lapsia. Clinamen
Clinamen (lat.) eli deklinaatio (, ) on epikurolaisen atomiopin termi, jota Lucretius käytti pienimmistä poikkeamista atomien muutoin täysin deterministisessä liikkeessä. Tätä käytettiin selittämään ennen kaikkea sitä, miksi ihmisillä on vapaa tahto, eli miksi emme ole täysin deterministisesti määräytyneitä automaatteja. Lucretiuksen "Maailmankaikkeudesta"-runoelman suomennoksessa termi on käännetty sanoilla ”sivusiirto” ja ”väistähtäminen”. Hermeneutiikka
Sana "hermeneutiikka" on johdettu muinaiskreikan sanasta , "hermēneus" ’tulkitsija’. Sillä on yhteyksiä kreikkalaisen Hermes-jumalan nimeen: Hermes toimi jumalien viestien välittäjänä ja tulkitsijana. Hermeen uskottiin pilailevan vastaanottajien kustannuksella, muuttavan joskus viestejä ja vaikuttavan niiden tulkintaan. Renessanssi
Renessanssin ajattelulle on tyypillistä antiikin arvojen ja sekä kirjallisuutta että kuvataiteita koskevien kauneuskäsitysten ihailu, mutta kuitenkin uudelle ajalle tyypillisen suodattimen läpi katsottuna. Humanistit kertoivat löytäneensä uudelleen keskiajalla unohduksissa olleita antiikin kirjailijoita ja filosofeja, ja käännättäneensä jo kadonneeksi luultuja tekstejä paitsi arabeilta, jotka olivat kääntäneet keskiajalla kreikkalaisia teoksia arabiaksi, myös suoraan nyt länteen tuoduista kreikankielisistä käsikirjoituksista. Myöhemmin on löytynyt myös keskiajalla tehtyjä käännöksiä suoraan kreikasta latinaan, mutta humanistit halusivat vähätellä niiden merkitystä. Helvetti
Palestiinan alue kuului hellenistisen kulttuurin vaikutuspiiriin. Vuosien 200 eaa. – 200 jaa. välillä juutalaiseen kirjallisuuteen ilmestyi runsaasti vaikutteita idästä ja lännestä. Nämä kirjat jäivät pääsääntöisesti pois Tanakin kokoelmasta, eli ne ovat apokryfisia kirjoja. Lännestä saatiin kreikkalainen näkemys sielun kuolemattomuudesta. Vastaavasti idästä saatiin zarathustralaisuuden näkemys hyvän ja pahan välisestä taistelusta. Sielun ja ruumiin erottaminen toisistaan oli vallankumouksellista juutalaisessa uskonnossa. Tunnetuin hellenistinen juutalaisfilosofi oli Filon Aleksandrialainen, joka pyrki yhdistämään Platonin ajattelua ja Tanakin oppeja. Juutalaisen historioitsijan Josefuksen mukaan essealaiset – jotka todennäköisesti kirjoittivat Kuolleenmeren kääröt – uskoivat sielun olevan kuolematon ja pahojen sielujen kärsivän ikuisista rangaistuksissa tuonpuoleisessa. Kielilläpuhuminen
Kielilläpuhuminen (ksenolalia, mutta useimmiten glossolalian muodossa) yleistyi kristittyjen keskuudessa huomattavasti 1900-luvun aikana helluntailaisuuden ja karismaattisuuden myötä. Näissä liikkeissä rukoillaan usein erityistä henkikastetta eli Pyhän Hengen kastetta – samanlaista kuin apostoleille tapahtui helluntaina, jonka selvimpänä merkkinä on juuri kielilläpuhuminen. Kielilläpuhumisen katsotaan olevan hengellisesti rakentavaa sen käyttäjälle. Toinen merkitys sillä on profetian välittäjänä: yksi rukoilee ääneen kielillä ja toinen käyttää kielten selittämisen armolahjaa viestin tulkitsemiseen. Helvetti
Katolinen kirkko vastasi reformaatioon niin sanotulla katolisella reformaatiolla. Helvetin yksityiskohtien levittäminen oli muodostunut liian viihteelliseksi. Katolinen kirkko hillitsi helvettiin liittyviä kulkueita, juhlia ja näytelmiä. Trenton kirkolliskokouksessa katolinen kirkko toisti skolastikkojen osoittaman linjan. Kokous päätti pitää kiinni kiirastulesta ja aneista, mutta niiden väärinkäyttö haluttiin kitkeä pois. Reformaation aikana protestantit ja myöhemmin myös katoliset nostivat Saatanan maan päälle. Aseman muutos johtui Raamatun maininnasta, että Saatana tullaan heittämään tuliseen järveen historian lopussa. Uskonnoton etiikka
Ateismi järjestäytyi länsimaissa 1800-luvulla ateistien, vapaa-ajattelijoiden ja humanistien yhdistyksinä. Vapaa-ajattelijain maailmanliiton kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät hyvyyteen etiikan ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen työn avulla. Kansainvälisen humanistiliiton määritelmän mukaan ”humanismi on demokraattinen ja eettinen elämänasenne, joka katsoo että ihmisellä on oikeus ja velvollisuus antaa omalle elämälleen merkitys ja muoto. Se puolustaa inhimillisempää yhteiskuntaa etiikalla, joka perustuu inhimillisiin ja muihin luonnollisiin arvoihin käyttäen inhimillisiä kykyjä järjen ja vapaan tutkimuksen ilmapiirissä.” Heteroseksuaalisuus
Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi. Seksismi
Seksismillä (, , sukupuoli) viitataan katsantokantaan, joka korostaa sukupuolten välisiä eroja ja niihin perustuvaa sukupuolten eriarvoisuutta. Seksismi liittyy aiheena sukupuolten väliseen tasa-arvoon. Seksismillä tarkoitetaan kaikkea, mikä sisältää sukupuoleen liittyvää erottelua. Henkilö on seksisti, jos hänellä on seksistisiä käsityksiä. Seksistiset vakaumukset voivat perustua esimerkiksi uskontoon. Hegeliläisyys
Uskonnossa henki tuntee oman ylemmyytensä suhteessa äärellisiin, rajallisiin asioihin. Myös uskonnossa, kuten valtiossakin, on kolme historiallista tasoa, itämainen uskonto, joka liioitteli äärettömyyden ideaa, kreikkalainen uskonto, joka antoi liiallisen painon äärelliselle, ja kristinusko, joka edustaa äärettömän ja äärellisen yhtymistä. Absoluuttinen henki, filosofiana, nousee sille asetettujen rajoitusten yläpuolelle, ja saavuttaa kaiken totuuden järjen alaisuudessa. Mitä totuuksia taide ja uskonto sisältävätkään, ne sisältyvät filosofiaan, korkeimpana tasona ja vailla mitään rajoituksia. Filosofia on näin ”korkein, vapain ja viisain vaihe subjektiivisen ja objektiivisen hengen yhtymisessä, ja kaiken kehityksen päämäärä”. Täysi evankeliumi
Täysi evankeliumi (engl. "Full Gospel") on helluntailais-karismaattinen käsite. Helluntaiherätyksessä, parantamisherätyksessä ja sittemmin karismaattisessa liikkeessä opetus Pyhän Hengen kasteesta ja Pyhän Hengen armolahjoista sekä jumalallisesta parantumisesta nähtiin paluuna apostolisen ajan alkukristilliseen oppiin ja voimaan. Parantumisen uskotaan sisältyvän Kristuksen lunastukseen ja siten täyteen evankeliumiin. Siksi monet varhaiset helluntailaiset ja karismaatikot kutsuivat liikettään nimellä apostolinen usko (engl. Apostolic Faith) tai täysi, kokonainen evankeliumi (engl. Full Gospel). Hellenistinen taide
Hellenismin taiteessa oli kolme suuntausta, eli realistinen, ekspressiivinen ja eklektinen suuntaus. Eklektistä nimitetään myös uusattikalaiseksi koulukunnaksi. Realismi ilmeni varsinkin muotokuvataiteessa naturalistisena kuvauksena. Ekspressiivisessä suuntauksessa oleellista oli dekoratiivisuus ja mahtipontisuus. Ihmishahmojen lihaksia, ilmeitä ja pukujen laskoksia korostetettiin. Kolmas eli eklektinen koulukunta teki kopioita ja pastisseja Kreikan klassisen kauden pääteoksista. Humanismi
Sekulaari humanismi on nimitys uskonnottomalle humanismille. Kansainvälisen humanistisen ja eettisen liiton IHEU:n määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.” Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Hegel näki valtion historiallisen kehityksen päämääränä. Absoluuttinen henki toteutti itseään luonnossa ja ihmisissä ja valtio edusti henkeä, ihmiskunnan rationaalisen ja eettisen kehityksen päämäärää. Tätä näkemystä on pidetty usein Hegelin edustaman kristinuskon filosofisena esityksenä, joskin hänen kuolemansa jälkeen useat kristityt syyttivät hänen ajatteluaan panteistiseksi. Hegeliläisessä filosofiassa valtio oli absoluuttisen hengen tuotos ja siten itseisarvo. Tätä voidaan pitää vastakohtana kantilaiselle ajattelulle, jossa ihmisillä on itseisarvo ja valtio palvelee heidän asiaansa. Hegelin mukaan olemassaolo on pohjimmiltaan filosofista ajattelua. Näin ollen hän on ontologinen idealisti. Helvetti kristinuskossa
Kristinuskon käsitys helvetistä perustuu lähes kokonaan Uuteen testamenttiin. Vanhassa Testamentissa helvettiä eli šeolia ei juuri mainita Danielin kirjaa lukuun ottamatta, ja kysymys kuolemanjälkeisen elämän olemassaolosta on tulkinnanvarainen. Uudesta testamentista löytyvät tuhoutuminen olemattomiin, sielujen rappeutuminen varjomaisiksi haamuiksi, ikuinen piinahelvetti ja oppi pelastautumisesta. Jeesuksen puheissa lähetetään syntiset ikuiseen tuleen itkemään ja kiristelemään hampaitaan. Paavalin mukaan taas pelastuksen ja ikuisen elämän vastakohta oli kuolema ja häviäminen olemattomiin. Hakaristi
Hakaristi (卐) eli swastika tai svastika () on symboli ja ornamentti, joka koostuu rististä, jonka jokaisesta päästä kulkee joko myötä- tai vastapäivään jana. Nimitys swastika tulee sanskritin sanasta "swasti", joka johtuu sanoista "su" (hyvin) ja "asti" (se on). Joskus käytetään myös nimitystä "gammadion", joka tarkoittaa kreikkalaisten aakkosten gammakirjainten muodostamaa ristiä. Hakaristi on hyvin vanha onnen vertauskuva, jota on käytetty onnen tunnuksena monissa eri kulttuureissa. Hakaristi esiintyy edelleen monissa uskontokunnissa hyvän tai ikuisen vertauskuvana. Hedonismi
Hedonismi (, 'nautinto', 'mielihyvä') on elämänfilosofian oppi, joka asettaa nautinnon tai mielihyvän keskeiseen rooliin tai tavoiteltavaksi. Yksinkertaisimman eettisen hedonismin mukaan "mikä tahansa mikä aiheuttaa mielihyvää on hyväksi". Lähi-itä
Persian suurvalta kesti noin kaksisataa vuotta, kunnes sen kukisti Makedonian hallitsija Aleksanteri Suuri. Hänen jälkeensä kreikkalainen kulttuuri levittäytyi laajalle Lähi-itään, ja monia alueen valtioita hallitsivat kreikkalaisperäiset hallitsijasuvut. Tämänaikaista kulttuurimuotoa sanotaan hellenismiksi. Viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskumme alkua Rooman valtakunta valloitti koko Välimeren rannikon, ja muuta osaa Lähi-idästä hallitsi Parthia. Hellenistinen filosofia
Kyynikoille luonnon mukaan eläminen ei tarkoittanut eläimeksi ryhtymistä. On kuitenkin olemassa ristiriita toisaalta "harjoituksen" tai "koulutuksen" ja toisaalta "luonnon mukaan elämisen" välillä — yleensä harjoitusta vaaditaan juuri siksi, että ihminen oppisi olemaan eri tavalla kuin luonnollisesti. Kreikkalaiset
Nykyiset kreikkalaiset ovat kansa etnisen ryhmän merkityksessä, mikä merkitsee yhteistä kreikkalaista kulttuuria ja kreikkaa äidin­kielenä, ei niinkään rotua, uskontoa tai tietyn valtion kansalaisuutta. Vanhalla ja keski­ajalla sekä jossakin määrin nykyäänkin tässä yhteydessä käytetään nimitystä "genos", joskin tähän käsitteeseen sisältyy myös ajatus yhteisistä esi­vanhemmista. Sekularismi
Sekularistien mielestä tieteen edistyminen on tehnyt jumalia koskevat oletukset tarpeettomiksi. Uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen, on kutsuttu vapaa-ajatteluksi. Vapaa-ajattelua ovat edustaneet yleensä ateistit ja uskonnottoman humanismin edustajat. Vapaa-ajattelun aatteelliset juuret juontuvat Antiikin Kreikan humanismiin. Uudella ajalla renessanssin ja luonnontieteiden nousu edistivät Euroopassa uskonnosta vapaata ajattelua. Nimitys vapaa-ajattelija levisi John Tolandin ja Anthony Collinsin välityksellä. Myöhemmin vapaa-ajattelua kehittivät valistusajattelijat. Hellenismi
Aleksanteri Suuren valloittama valtakunta hajosi pian hänen kuolemansa jälkeen pienempiin osiin. Hedone
Hēdonē () on kreikankielinen sana, joka tarkoittaa nautintoa. Filosofisena terminä sitä on käytetty muun muassa epikurolaisuudessa. Termi on sanan 'hedonismi' alkuperä. Pakanuus
Englannissa esiintyy "pakanaa" tarkoittavana sanana myös "heathen", jonka vastineita muissa germaanisissa kielissä ovat esimerkiksi ruotsin "hednibg" ja saksan "Heide". Sana on ilmeisesti johdos "viljelemätöntä maata" tarkoittavasta sanasta "heath" ja tarkoittaa alkujaan tällaisen alueen asukasta. Nykyisen merkityksensä sana on mahdollisesti saanut joko käännöslainana latinan "paganus" -sanan vaikutuksesta tai toisen selityksen mukaan sen vuoksi, koska se äänteellisesti muistuttaa kreikan "ethnos"-sanaa. On myös arveltu, että sana olisi lainautunut englantiin ja muihin germaanisiin kieliin kreikasta armenian kielen välityksellä. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Tämän vuoksi tämän kreikkalaisen kirjallisuuden ajanjakson katsotaan useimmin alkavan Homeroksesta, 700-luvulta eaa., ja sen voidaan katsoa kestäneen Aleksanteri Suuren aikaan ja hellenismin syntyyn, 300-luvulle eaa., saakka. Hermetica
Aihealueiltaan tekstit ovat laaja-alaisia. Usein ne käsittelevät jumalan ykseyttä ja hyvyyttä, kehottavat sielun puhdistamiseen ja puolustavat pakanallisia uskonnollisia käytäntöjä, kuten jumalankuvien kunnioitusta. Jotkin käsittelevät alkemiaa, magiaa tai niihin liittyviä aiheita. Jotkut sisältävät puolestaan gnostilaisuuteen tai uusplatonismiin vivahtavia pohdiskeluja. Tekstit olivatkin tulosta ensimmäisten vuosisatojen pakanallisten virtausten synkretistisestä yhdistymisestä. Muita esimerkkejä tuolta ajalta ovat gnostilaisuuden ja uusplatonismin lisäksi "Kaldean oraakkelit" sekä myöhempi orfilainen ja pythagoralainen kirjallisuus. Hellenistinen filosofia
Epikuroksen perustama epikurolaisuus asetetaan usein vastakkain stoalaisuuden kanssa. Päinvastoin kuin stoalaiset, epikurolaiset eivät uskoneet kaitselmukseen. Epikurolaisuus kehittyi materialistisen atomistin pohjalle ja seurasi näin Demokritoksen oppeja. Epikurolaisten mukaan mielenrauha seurasi ennen kaikkea kivun välttämisestä, sekä jumalten ja kuoleman pelon poistamisesta. Heidän mukaansa ihmisten tehtävänä sattumanvaraisessa maailmassa oli vain pyrkiä etsimään nautintoja ja ystävyyttä, kuitenkin kohtuullisuuden huomioon ottaen. Käytännössä epikurolaisuus saattoi olla hyvinkin askeettista. Euroopan historia
Aleksanteri Suuren valloitusten aikoihin ja hänen kuolemansa aikoihin, eli 300-luvulla eaa. alkoi hellenistiseksi ajaksi kutsuttu aika. Aleksanteri Suuren valloittamille alueille perustettiin siirtokuntia, joiden ansiosta kreikkalainen kulttuuri levisi Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Pian Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen hänen valtakuntansa hajosi. Tärkeimpiä hellenistisiä valtioita olivat Persia ja Egypti. Hellenistinen aika päättyi noin 300 vuotta myöhemmin roomalaisvalloituksiin.