Millä messuilla Wartburg 1.3 esiteltiin vuonna 1988?
Wartburg 1.3
Wartburg 1.3 esiteltiin vuonna 1988 Leipzigin messuilla. Auto oli hyvin samankaltainen edeltäjäänsä verrattuna, mutta yksityiskohdissa oli lukuisia eroja. Raideväliä oli levennetty 100 mm, mikä vakautti kulkua. Maski oli uusittu ja vilkut siirretty etupuskurista lokasuojien kulmiin. Puskurit oli muutettu ajan hengen mukaisesti muovisiksi ja takavaloja oli kasvatettu. Kojelauta oli uusittu ja katkaisimet oli ryhmitelty ergonomisesti ohjauspyörän kummallekin puolelle. Myös lämmitys- ja ilmanvaihtojärjestelmä oli uusittu.
Simca 1100
Kun Simca 1100 näki päivänvalon Pariisin autonäyttelyssä 1967, se oli muotoilultaan edistyksellinen ominaispiirteinään viistoperä ja taittuvat takaistuimet. Myös levyjarrut, erillisjousitus kaikissa pyörissä ja hammastanko-ohjaus olivat moderneja ratkaisuja. Saatavilla olivat käsi- ja automaattivaihteiset sekä puoliautomaattinen malli. Moottoria oli kallistettu, mikä mahdollisti matalamman konepellin. Väitetään, että Volkswagen tutki tarkasti Simca 1100:aa suunnitellessaan Golf-malliaan. Volkswagen Transporter (T3)
Takamoottorikonseptista vahvasti kiinni pitäneen Heinrich Nordhoffin pääjohtajakaudella (tammikuu 1948 - huhtikuu 1968) Volkswagen AG:n antoi 1961 Dr. Ing. h.c. F. Porsche KG:lle (vuodesta 1972: AG) toimeksi suunnitella EA 128-numeron (EA = "Entwicklungsauftrag", kehittelytehtävä) ja konstruktionumeron 1764 saaneet ehdotukset vastauksiksi Yhdysvalloille lokakuussa 1959 esitellylle takamoottoriselle Chevrolet Corvair-mallille (linkki rikki). Korin ja alustan suunnittelua koskeva Projekti käynnistyi 5.12.1961, ja prototyyppejä valmistui 31.12.1966 mennessä 3 kpl neliovisina, sekä Plastilliini-malli farmariversiosta. Vaikka Volkswagen ilmoittikin sille kirjallisesti 1.9.1967 tehtävän loppumisesta Nordhoffin tilalle pääjohtajaksi nousevan, takamoottorikonseptin umpikujan ymmärtäneen Kurt Lotzin tultua yhtiön palvelukseen kesäkuussa 1967, Porsche viimeisteli syyskuun 1967 loppuun mennessä vielä työn alla olleet viisi eri korimallien prototyyppiä lisää. Näissä oli lukuisia uutuuksia kuten USA-tyylinen koko leveydeltään istuttavissa oleva etupenkki, istuinten etäisyyssäädön lisäksi korkeussäätö, etäisyydeltään ja kallistukseltaan säädettävä ohjauspyörä, sekä etäisyydeltään säädettävät polkimet. EA 128:n alusta oli Chevrolet Corvairia kehittyneempi, joskin Roland Kunz tietää mallin 411-6 kärsineen mahdollisilla 200 km/t ajonopeuksilla aerodynaamisen nosteen takia etuakseliston kevenemisestä, eli ohjaustuntuman heikkenemisestä. Alfa Romeo 164
Alfa Romeo 164 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1987. Korin muodot oli suunnitellut Pininfarina, ja ilmanvastuskerroin oli 0,30. Sekä edessä että takana oli MacPherson-pyöräntuenta, ja lisävarusteena oli saatavana myös itsesäätyvä jousitus. ABS-jarrujärjestelmä oli myös saatavana lisävarusteena. Bensiinimoottorivalikoimassa olivat 2,0-litrainen (148 hv) sekä 3,0-litrainen (192 hv) V6. Dieselvaihtoehto oli turboahdettu 2,5-litrainen (117 hv). Wartburg 1.3
Wartburg 1.3 oli itäsaksalaisen, sittemmin saksalaisen Automobilwerk Eisenachin (AWE) vuosina 1988–1991 valmistama henkilöautomalli. Auto oli ainoa nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg ja samalla merkkinsä viimeinen edustaja. Sitä valmistettiin sedan- farmari- ja avolavamuunnelmina. Fiat 124 Sport Coupé
124 Sport Coupé esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1987. Se perustui sedan-korisen Fiat 124:n alustalle. Ensimmäisen sarjan (AC) malleissa oli 1,4-litrainen (90 hv) moottori ja kaksi pyöreää ajovaloa. BMW 3-sarja
Vuosimallin 1988 3-sarjaan tehtiin pieniä muutoksia muun muassa etuvaloihin, takavaloihin ja puskureihin. Ajovaloihin tuli linssioptiikka ja kromipuskurit poistuivat. Keväällä 1988 korvattiin 316-malli, jossa oli 1,8-litrainen M10B18-moottori, 316i:llä joka varustettiin 1,6 litran M40-moottorilla. Syksyllä 1989 esiteltiin urheilullinen 318iS, jonka neliventtiilikannellisessa M42B18-moottorissa oli 136 hevosvoimaa. Wartburg 1.3
Vuoden 1990 puolivälissä läntisessä Saksassa tunnettu autojen korisarjojen valmistaja Irmscher suunnitteli kolmen kuukauden toimitusajalla Wartburg New Line -muunnelman, joka esiteltiin syyskuussa 1990. Yläosaltaan punaisessa, kylkilistan alauolelta mustassa autossa oli takaspoileri, uudelleen suunnitellut mustat puskurit ja 14-tuumaiset alumiinivanteet. Jousitusta oli laskettu 25 mm ja autossa oli Bilsteinin iskunvaimentimet. Etuistuimet olivat Recaron valmistamat. Autosta painettiin esitteitä, jotka tarjosivat sitä 17 000 D-markan hintaan. Tuotantoa ei kuitenkaan aloitettu ja prototyyppi jäi ainoaksi laatuaan. E3-messujen historia
Vuonna 1998 "Half-Life" teki esiintymisen sen lopullisessa muodossa. "Duke Nukem Forever" esiteltiin myös ensimmäistä kertaa. "Prey"-pelin trailerikin esiteltiin ensimmäistä kertaa. Monolith Productions paljasti sen kaksi uutta ensimmäisen persoonan ammuntapeliä, "in" ja "in". Messuilla nähtiin myös lopullinen versio "sta". Tapahtuma pidettiin jälleen kerran Atlantassa, Georgiassa. Volkswagen Typ 3
Volkswagen Typ 3 mallit olivat Volkswagenin pieniä henkilöautoja joita valmistettiin vuodesta 1961 aina 1970-luvun alkuun. Volkswagenin nimeämiskäytännön mukaan yhtiön ensimmäistä mallia "Kuplaa" kutsuttiin Typ 1:ksi, seuraavaksi tullutta "Transporter"-pakettiautoa Typ 2:ksi. Typ 3 käsitti kaksi mallia VW 1500 ja VW 1600. Junkers Ju 88
Kesällä 1936 RLM hyväksyi lopullisesti suunnitelman Ju 88:sta ja tilasi kolme prototyyppiä, Ju 88 V1, V2 ja V3 (hyväksymättä jääneen Ju 85-suunnitelman pohjalta kehitettiin myöhemmin Ju 88 B:n ensimmäinen prototyyppi). Tunnuksen D-AQEN saanut prototyyppi Ju 88 V1 valmistui loppuvuodesta 1936, ja sen ensilento lennettiin 21. joulukuuta 1936. Prototyyppejä rakennettiin lopulta alkuperäisen kolmen asemesta kymmenen kappaletta, syynä ylimääräisiin prototyyppeihin oli RLM:ltä kesken kehitystyön tullut vaatimus koneen syöksypommituskyvystä. Vaatimuksen johdosta koneeseen oli suunniteltava ja asennettava syöksypommituksen vaatimat laitteet, kuten syöksyjarrut ja oikaisuautomatiikka. Volkswagen Transporter (T3)
Eräs tunnetuimmista T3:n virittäjistä lienee Porsche AG, joka oli käyttänyt Transporterin eri malleja saattoautoina prototyyppiensä koeajoissa Algeriassa. Niiden suorituskyky ei riittänyt lähellekään testattavien urheiluautojen matkanopeuksia. Transporterin uudistuttua 1979 sen moottoritila oli riittävän väljä jotta siihen sai mahtumaan myös Porschen 6-sylinterisen vastaiskumoottorin. Tehdas valmisti ensimmäisen koekappaleen 204 hevosvoiman 911 SC-moottorilla 1981 ja tulos oli niin onnistunut, että Porsche harkitsi vakavissaan muutoksen sarjavalmistusta. Vuonna 1984 tehdas asensi 911-mallinsa uuden 3,2 litran kuusisylinterisen ilmajäähdytteisen 231 hv moottorin koesarjaan T3-malleja. Kyseistä "B32"-Transporteria valmistui 12 (joissain lähteissä jopa 20) kappaleen piensarja tehtaan sisäiseen käyttöön, mm. tk-johtaja Helmuth Bott`ille. B32:n kiihtyvyydeksi tehdas ilmoitti 9,6 sekuntia 0-100 km/t, ja huippunopeudeksi virallisesti 185 km/t - joskin B32:n tiedetään kevyellä kuormalla saavuttaneen 220 km/t nopeuksia. Porsche päätti kuitenkin lopulta luopua sarjatuotannosta, koska B32-mallin hinta olisi laskelmien mukaan noussut 145.000 DEM tuntumaan (1984, viite 2) eli moninkertaiseksi 911-perusmalliin nähden. Myös sarjatuotantoa silmällä pitäen laaditun ohjekirjan ensi sivun kehotus malttiin epätavallisen suuren tehon kanssa kuvastaa tehtaan pelkoa, että B32 olisi osaamattomissa käsissä saattanut johtaa ikäviin tuotevastuuongelmiin (yleisö ei näet käsitä harvinaisten T3-tehoversioiden potentiaalia eikä osaa ennakoida niiden nopeusvaroja Saksan rajoittamattomilla moottoriteillä, mikä johtaa satunnaisiin konfliktitilanteisiin). Valmistetuista B32-malleista kymmenen yksilön arvellaan säilyneen. Hartmut Warkuß
Vuonna 1999 Tokion autonäyttelyssä esiteltiin Warkußin suunnittelema Bugatti Veyron -tutkielma, joka on saanut osakseen arvostusta muotoilijoiden keskuudessa. Volkswagen Transporter (T3)
Vasta Transporter T3 (EA 162, "Entwicklungsauftrag") erkani omaksi teknisesti itsenäiseksi mallikseen, kun taas Volkswagenin aiemmat "Typ 2":n hyötyauto- ja pikkubussi-sukupolvet olivat säilyttäneet "Typ 1":stä l. Kuplasta periytyvän, epäkäytännöllisen kapean pohjalevyn mikä rajoitti korin leveyttä, ja Kübelwageniin l. "Typ 82":een perustuneen "Kurbelachse"-etuakseliston. 1979 ensiesitellyssä T3:ssa oli tarkka hammastanko-ohjaus sekä uudistettu pitkäjoustoinen pyöränripustus, jotka yhdessä jäykän itsekantavan korin ja kuormattuna lähes ihanteellisen 50:50-painojakauman kanssa antoivat mallisukupolvelle erittäin hyvän ajettavuuden. Takamoottorirakenne oli tavarankuljetuksessa käynyt vanhanaikaiseksi, sillä moottorin vaatima tila hankaloitti auton kuormattavuutta. Etumoottorilla varustetut kilpailijoiden hyötymallit kuten Ford Transit söivät Transporterin markkinaosuutta vientimarkkinoilla, joskin T3 säilytti suosionsa paremmin Saksassa, Euroopassa ja konstruktion hyvää maastokelpoisuutta arvostavilla markkinoilla. Transporterin kolmannen sukupolven epävirallinen T3-merkintätapa, virallisesti "Typ 2 ′80", vakiintui myös valmistajan kielenkäytössä T4-, T5- ja nykyisessä T6-sukupolvissa. Transporter-mallien kansanomainen nimitys Saksassa on "Bulli" tai "Kleinbus" (pikkubussi), Suomessa mm. "Tölkki" tai "Klaippari". Tatra T111
Vuonna 1940 Tatralla aloitettiin suunnitteluhanke ilmajäähdytteisen moottorin sovittamiseksi kantavuudeltaan 6,5-tonniseen Tatra T81 -kuorma-autoon. Ensimmäinen versio uudesta V12-dieselistä, mallinimeltään V850, valmistui vuonna 1941.
Saksan itärintamalla koettiin kylmä talvi 1942, jolloin kuorma-autojen ja panssarivaunujen moottorien jäähdytysnesteet jäätyivät. Kuumassa ilmastossa taas ylikuumenemisongelmat olivat yleinen vaiva nestejäähdytteisissä moottoreissa. Huomio kiinnittyi ilmajäähdytteisiin moottoreihin, sillä Wehrmachtilla oli hyviä kokemuksia Tatran T92- ja T93-malleista. Ilmajäähdytteisissä moottoreissa ei ollut jäätymisongelmia eivätkä ne vaatineet lämmityskäyttöä kylmäkäynnistyksen jälkeen, ja toisaalta toimivat luotettavasti hyvin kuumissakin olosuhteissa. Niinpä Saksan asevarustelusta vastaavan toimiston käskystä Tatran uudesta moottorista kehitettiin sopiva versio myös Büssingin valmistamaan 8-pyöräiseen panssaroituun ajoneuvoon mallinimeltään SdKfz 234. Tämän moottorin mallinimi oli T103. Ajoneuvo oli alun perin suunniteltu Afrikakorpsin käyttöön Pohjois-Afrikan olosuhteisiin, ja koska moottori sijaitsi suojassa panssaroinnin alla, siihen oli lisätty ylimääräisiä jäähdytyspuhaltimia. Ajoneuvon sarjatuotanto alkoi syyskuussa 1942. Wartburg 1.3
Malli pohjautui vahvasti edeltäjäänsä, kaksitahtiseen 353-malliin. Wartburg 1.3:n tuotanto jouduttiin lakkauttamaan ennenaikaisesti sen kysynnän romahdettua rajojen avaudutumisen ja Saksojen yhdistymisen seurauksena. Wartburg 1.3
Ennen kuin uuden nelitahtimoottorin valmistusta oli aloitettu, marraskuussa 1984 päätettiinkin käyttää VW:n lisenssillä valmistettavaa moottorimallia, jota varten emoyritys IFA rakensi tehtaan Karl-Marx-Stadtiin. Tehtaan tuotteita oli määrä käyttää myös Trabantissa ja Barkasissa. Poikittain asennettavaksi suunnitellun moottorin sovittaminen Wartburgiin tuotti suuria hankaluuksia, sillä Wartburgissa moottori oli sijoitettu pitkittäin. Moottorin mahduttaminen olisi edellyttänyt keulan pidentämistä 100 millimetrillä, mitä ei pidetty kelvollisena vaihtoehtona. Ainoana ratkaisuna oli korin ja vaihteiston perinpohjainen uudelleensuunnittelu. Vaihteistoksi tuli Itä-Saksassa suunniteltu ja Automobilwerk Zwickaun (AWZ) valmistama nelivaihteinen vaihteisto; viidennelle vaihteelle ei onnistuttu tekemään tilaa. Kesken projektin muuttuneiden suunnitelmien tähden AWE menetti suuria summia jouduttuaan maksamaan aiemmin tilattuja, sittemmin tarpeettomiksi jääneitä työkaluja. Joidenkin arvioiden mukaan olemassa olevan mallin muutostyö maksoi lopulta enemmän kuin kokonaan uuden itäsaksalaisen Wartburg-mallin suunnittelu olisi kustantanut. Alun perin Itä-Saksan hallinto suunnitteli pitävänsä uudistetun Wartburgin tuotannossa muuttumattomana vuoteen 1995 asti. Warrior (panssarivaunu)
Ensimmäinen teollinenhanke esiteltiin 1972, kun Britannian asevalmistajat kutsuttiin esittelemään mahdollisuuksiaan päähankkijana projektille PD1 (Project Definition 1). Esittelyn tuloksena GKN ja Vickers Defence Systems valittiin esittelemään kilpailevat tuotoksensa, minkä seurauksena PD1 saatiin päätökseen 1972-1976. 88 mm KwK 36 L/56 panssarivaunukanuuna
Panssarikrenatööridivisioona Großdeutschlandin 13. (Tiger) komppania raportoi "88 mm KwK 36 L/56":n tarkkuudesta, kun heidän Tigerinsä kohtasivat neuvostoliittolaisten T-34 panssarivaunut: "Ensimmäinen ammus osuu yleensä 800 – 1 000 metristä. Näillä etäisyyksillä, panssarikranaatti (viittaavat ammukseen PzGr. 39) läpäisee etupanssarin ja yleensä tuhoaa vielä T-34 moottorinkin panssarivaunun takaosassa. 80 prosentissa tapauksista, ammuksen osuma rungon sivuun samalta matkalta aiheutti polttoainetankin räjähdyksen. Suotuisalla säällä on mahdollista jopa 1 500 metristä tai kauempaa läpäistä T-34 hyvin pienellä ammusmäärällä". Harman International Industries
Seuraavana vuonna yritys esitteli maailman ensimmäisen radion ja vahvistimen yhdistelmän eli nykykielellä viritinvahvistimen, Festival D1000 -mallin, joka oli ajan tapaan vielä monofoninen. Muita Harman/Kardonin virstanpylväitä olivat TA230 stereoviritinvahvistin (1958), ensimmäinen laajan taajuusalueen vahvistin Citation II (1959), ensimmäinen kasettidekki jossa oli Dolby B kohinanvaimennusjärjestelmä (1970) sekä Citation XX -vahvistin (1980), jonka suunnitteli yrityksen pääinsinöörinä tuolloin toiminut suomalaisprofessori Matti Otala. Fiat Ritmo
Bertonen suunnittelema Fiat Ritmo esiteltiin Torinon autonäyttelyssä 1978. Moottorit olivat aluksi 1,1- (60 hv), 1,3- (65 hv) ja 1,5-litraiset (75 hv). Suurimmassa oli viisivaihteinen manuaalivaihteisto vakiona, muissa nelivaihteinen. Lisäksi saatavana oli Volkswagenilta peräisin oleva kolmiportainen automaattivaihteisto. Vuonna 1979 tuli saataville myös 1,0-litrainen moottori. Seuraavana vuonna markkinoille tuli 1,7-litrainen (55 hv) dieselmoottori.
Vuonna 1981 esiteltiin uudistetut 1,3- (75 hv) ja 1,5-litraiset (85 hv) moottorit sekä urheilullinen 105TC, jossa oli 1,6-litrainen 105-hevosvoimainen moottori. Samana syksynä Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin 2,0-litraisella (125 hv) moottorilla varustettu Abarth 125TC sekä avomallin prototyyppi. Avomallin tuotanto käynnistyi seuraavan vuoden alussa, mutta valmistusmäärät olivat vähäisiä. E3-messujen historia
Tiistaina, Nintendo piti heidän konferenssinsa Hollywoodissa ja Highland Centressä. Nintendo tiedotti Nintendo DS Liten Yhdysvaltain julkaisuajankohdan. Nintendo päätti olla paljastamatta Wiin hinnoitteluja E3-messun aikana, he tiedottivat paljastavansa hinnat neljännellä neljänneksellä. Aivan ensimmäinen Wiille näytelty peli oli "Wii Sports", joka oli myös saatavilla samassa paketissa Wii-konsolin kanssa. Wii-konsolin tulevista peleistä esiteltiin "", "Super Smash Bros. Brawl", "", "Super Mario Galaxy", "Sonic and the Secret Rings", "", "", "", "Red Steel", "", "Project H.A.M.M.E.R." ja "Excite Truck". Nintendo DS:lle tulevista peleistä esiteltiin "Final Fantasy III", "New Super Mario Bros.", "", "Children of Mana", "", "", "Yoshi’s Island DS", "Star Fox Command", "", "", "", "Attack of the Dark Dragon", "Diddy Kong Racing DS" ja "Mario Hoops 3-on-3". Game Boy Advancelle julkaistavista peleistä esiteltiin "Final Fantasy V", "Final Fantasy VI" ja "". Nintendo GameCubelle tulevista peleistä esiteltiin "Super Paper Mario", "DK Kongo Blast", "" ja "Baten Kaitos Origins". Kaksi ensimmäistä näistä kuitenkin julkaistiin lopulta Wiille ja kolmas julkaistiin molemmille konsoleille. Wartburg 1.3
Auton huippunopeus oli 140 km/h ja kiihtyvyys 0–100 km/h kesti 20 sekuntia. Sedan-mallin kantavuus oli 420 kg, farmarimallin 450 kg ja avolavan 840 kg. Katolla sai kuljettaa enintään 60 kg kuorman. Valmistajan suurin sallima perävaunun massa oli 650 kg jarrullisena ja 500 kg jarruttomana. Willys MB
Vuonna 1950 Willys esitteli ensimmäisen uuden, II-maailmansodan jälkeisen Jeepin sotilasversion, M38:n eli MC:n, joka perustui vuoden 1949 CJ-3A-malliin. Vuonna 1953 sitä seurasi M38A1 eli MD, sen tunnistaa etulokasuojien kaartuvasta muodosta. Malli sai myös uuden Willys Hurricane-moottorin. M38A1 jalostui edelleen siviilipuolella vuonna 1955 esitellyksi CJ-5-malliksi. M38A1:n 20 tuumaa pidemmällä akselivälillä valmistettu ambulanssiversio M170 eli MDA, siirtyi myös siviilipuolelle, mallinimellä CJ-6. Dixi
Fahrzeugfabrik Eisenach oli aloittanut Wartburg-merkkisten autojen valmistuksen vuonna 1898. Vuonna 1904 autojen merkiksi tuli Dixi, mikä tarkoittaa sananmukaisesti ”olen puhunut”. Ensimmäiset Dixi-mallit olivat S12, jossa oli akseliveto, sekä ketjuvetoinen T17. Näiden jälkeen esiteltiin vielä lukuisia muita malleja ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Autoista tuli suosittuja, sillä ne olivat vankkarakenteisia ja hyvin viimeisteltyjä. Britanniassa autot myytiin nimellä Leander ja Ranskassa Regina-nimisinä. Vuonna 1914 esiteltiin pienikokoinen malli B1, jossa oli 14-hevosvoimainen 1 320-kuutioinen moottori. Tätä mallia valmistettiin vielä sodan jälkeenkin. Wartburg 1.3
Hydraulinen jarrujärjestelmä oli kaksipiirinen ja varustettu kuorman mukaan säätyvällä taka-akselin jarruvoiman säätimellä. Edessä oli nelimäntäisillä jarrusatuloilla varustetut levyjarrut ja takana simplex-tyyppiset rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti takapyöriin mekaanisen välityksen kautta. Vaihtoehtoiset rengaskoot olivat 165 R 13 ja 175/70 R 13. Hartmut Warkuß
Warkuß siirtyi Volkswagenille vuonna 1993 ja suunnitteli ensi töikseen Passat B5 sedan -mallin. Auton omaleimainen kattolinja miellytti ostavaa yleisöä ja vaikutti osaltaan siihen, että autosta tuli suuri menestys. Vuonna 1994 Detroitin autonäyttelyssä esiteltiin Warkußin muotoilema Concept 1 -tutkielma, josta kehitettiin New Beetle. Tämä vahvisti Volkswagenin asemaa Yhdysvaltain markkinoilla. Tätä seurasi Golf IV -projekti, johon Warkuß muotoili ajattoman näköisen korin tunnusomaisine C-pilareineen. Tatra T813
Ensimmäinen prototyyppi autosta valmistui jo vuonna 1960. Se oli ensimmäinen bulldog-ohjaamolla ja myös ensimmäinen neljällä vetävällä akselilla varustettu Tatra. Auto perustui pitkälti T111:n ja T138:n komponentteihin valmistuskustannusten minimoimiseksi. Hyvin pian kuitenkin huomattiin että monet osat vaativat uudelleensuunnittelua. Ford Mustang (1964)
Mallit, joissa näkyi selviä piirteitä muun muassa Thunderbirdistä, eivät kuitenkaan tyydyttäneet Iacoccaa, ja hän julisti yhtiön sisäisen suunnittelukilpailun, jonka voittivat Fordin Lincoln-Mercury-divisioonan suunnittelijat David Ash ja Joseph Oros. Auton suunnittelu jatkui 1963 Ford Falconin alustalle, ja tuotantomalli alkoi hiljalleen muotoutua, nokan muodon ollessa pisimpään hakusessa; Mustang II:n ajokelpoista prototyyppiä myös esiteltiin automessuilla ja U.S. Grand Prix -ajoissa Watkins Glenissä, New Yorkissa, lokakuussa 1963. Commodore
Vuonna 1984 Commodore osti Amiga Corporation -yrityksen, jonka "Lorraine"-prototyypistä tuli Amiga-tietokoneiden perusta. Amiga 1000 esiteltiin vuonna 1985, jolloin Andy Warhol esitteli tietokoneen graafisia ominaisuuksia ProPaint-ohjelmalla tekemällä Debbie Harryn muotokuvan. Warholin tekemiä digitaalisia maalauksia on löydetty myöhemmin ja säilötty museoon. Volkswagen Golf III
Volkswagen Golf III (Typ 1H) on Volkswagenin Golf-mallin kolmas sukupolvi, jota valmistettiin vuosina 1991–1997, farmaria vuoteen 1999 ja cabrioletia vuoteen 2002 saakka. Kolmannen sukupolven Golfin sedan-korinen sisarmalli on nimeltään Vento, jonka myynti alkoi seuraavana keväänä. Golfia kehuttiin hyvistä ajo-ominaisuuksista, turvallisuudesta ja taloudellisista moottoreista. Moitteita malli sai puolestaan keskimääräistä suuremmista vikamääristä ja perusmallien niukasta varustelusta. Suurimpia ongelmakohtia ovat esimerkiksi taka-akselisto, kohonneet pakokaasupäästöt ja ovien lukot. Malliin ei tehty varsinaisia ulkonäöllisiä muutoksia Cabrioletia lukuun ottamatta. Golf valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1992. Peugeot Speedfight
Täysin uusi Peugeot Speedfight 3 esiteltiin Kölnin Intermot-messuilla 2008. Se ei ole vielä myynnissä, mutta korvannee Speedfight 2:n vuoden 2009 syksyllä. Kolmannessa sukupolvessa uutta on Jet Force-, Vivacity3- ja Ludix-malleista tuttu vaakasylinterinen moottori sekä täysin uudet runko ja katteet. Myös Single Arm on historiaa, sillä SF3:ssa on hydraulinen teleskooppi edessä. Erikoisuutena Kölnissä esiteltiin erikoismalli "HiFi", jossa on vakiona subwoofer penkin alla ja katteisiin piilotetut diskantit. Äänijärjestelmää kontrolloidaan ohjaustangosta. Erikoismallien tarina jatkuu myös, sillä ainakin RS-versio on ison Geopolis-mallin tapaan luvassa. Etukäteen tätä mallisukupolvea on netin keskustelupalstoilla kritisoitu kärkkäästi ulkonäön lipsumisesta itämaisen näköiseksi, mikä juontaa juurensa yhteistyöhön kiinalaisten kanssa. Peugeot perustelee V-Clic-mallin aloittamaa yhteistyötä kustannussyillä. Hinta tuleekin maahantuojan mukaan asettumaan noin 2200 euron tuntumaan, mikä on sporttiluokassa alhainen luku. Wartburg 1.3
Voimanlähteenä ollut 1 272-kuutioinen, nelitahtinen, nelisylinterinen rivimoottori perustui Volkswagen Polossa vuosina 1981–1990 käytettyyn moottoriin. Siinä oli hihnavetoinen kannen yläpuolinen nokka-akseli, alumiininen sylinterikansi ja valurautainen moottorilohko. Puristussuhde oli 9,5:1 ja moottori toimi 91-oktaanisella bensiinillä. Sylinterin halkaisija oli 75 mm ja iskunpituus 72 mm. Junkers Ju 88
Luftwaffe käytti A-versiota ensilinjan pommituskoneena koko toisen maailmansodan ajan. Taistelussa Britanniasta vuonna 1940 Ju 88 osoitti ensimmäisen kerran parhaat puolensa, panssarointi yhdistettynä nopeuteen ja hyviin lento-ominaisuuksiin tekivät siitä vaikean alasammuttavan. Sen heikkous oli kuitenkin heikko puolustusaseistus. Heinkel He 111 ja Dornier Do 17, joiden kanssa Ju 88 muodosti Luftwaffen pommitusvoimien selkärangan, kärsivät etenkin hitautensa vuoksi enemmän tappioita. Myöhemmin, päiväpommitusten raskaiden tappioiden seurauksena, myös Ju 88:n Britanniaan suuntautuneet lennot tapahtuivat öisin. Ensimmäinen varsinainen päärooli Ju 88:lla oli itärintamalla. Yleisintä ja eniten valmistettua alatyyppiä A-4:ää alkoi saapua yksiköihin keväällä 1941, ja syksyyn 1942 mennessä suuri osa itärintamalla taistelevista yksiköistä oli varustettu Ju 88 -kalustolla. DKW F93
F93 esiteltiin 20.–21. syyskuuta 1955 DKW-autojen jälleenmyyjätapaamisessa Düsseldorfissa, päivää ennen Frankfurtin autonäyttelyn alkua. Autonäyttelyssä yleisölle esiteltiin kaksioviset sedan-mallit "Limousine Normal" ja "Limousine Spezial", neliovinen sedan, coupé sekä kaksi- ja nelipaikkaiset cabriolet-muunnelmat. Edeltäjämalli F91:n tapaan auton markkinointinimiä olivat "3=6" ja "Sonderklasse". Auton silmiinpistävin ero edeltäjäänsä oli laaja ovaalin muotoinen jäähdyttimen säleikkö, jossa oli viisi poikittaista rimaa. Muita eroja olivat leveämpi raideväli ja levennetyt lehtijouset, jotka paransivat matkustusmukavuutta merkittävästi. Leveämpi raideväli kasvatti rungon reunoilla vääntörasitusta, mikä johdettiin rakenteen keskiosaan lisätyn tukiristikon avulla. Kolmisylinterisen kaksitahtimoottorin teho oli saatu edelleen kehittämällä nostettua 38 hevosvoimaan. Michael Wittmann
Operaatio Barbarossan alussa hän toimi menestyksekkäästi Sturmgeschütz III -rynnäkkötykin johtajana, tuhoten lukuisia neuvostopanssareita, ja ansaitsi 1. luokan Rautaristin. Wittmann kävi upseerikoulun vuoden 1942 lopulla ja ylennettiin SS-Untersturmführeriksi (vänrikiksi) joulukuussa 1942. Vuoden 1943 alussa Wittmann siirtyi Leibstandarten 1. SS-panssarirykmentin 13. raskaaseen panssarivaunukomppaniaan, joka oli varustettu raskailla Tiger-panssarivaunuilla. Hän toimi komppaniassaan panssarivaunujoukkueen johtajana, ottaen osaa muun muassa Kurskin suurtaisteluun heinäkuussa 1943. Wittmann saavutti miehistöineen suurta menestystä taistelukentällä; vuoden 1944 tammikuussa hänet ylennettiin SS-Obersturmführeriksi (luutnantiksi) ja palkittiin Rautaristin ritariristillä, Wittmannin tuhottua 66 vihollisen vaunua. Hieman myöhemmin hän sai tammenlehvät Ritariristiinsä 88 tuhotun panssarin jälkeen.
Vuoden 1944 alkupuolella Leibstandarten Tiger-komppania lakkautettiin ja suuri osa komppanian miehistöstä, Wittmann mukaan lukien, siirtyi perustettavaan 101. raskaaseen SS-panssarivaunupataljoonaan, jossa hän toimi 2. komppanian päällikkönä. 
Wittmann otti pataljoonansa mukana osaa Normandian maihinnousurintaman taisteluihin kesällä 1944. Audi 100
Kolmas sukupolvi (Typ44 C3) tuli markkinoille 1982. Muotoilultaan auto oli selvästi aikaisempaa pyöreämpi ja korin ilmanvastuskertoimeksi ilmoitettiin perusvarusteisena ainoastaan 0,30. Sedan-mallia ei valmistettu enää kaksiovisena versiona, mutta uusi korivaihtoehto oli Avant-farmarimalli. Vuonna 1988 esiteltiin C3:n facelift-versio ja seuraavana vuonna 1989 ensimmäinen suoraruiskutteinen turbodieselmoottori: 2,5-litrainen 120-hevosvoimainen (261 Nm) voimanlähde. Audi 100 valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1983. SEAT 124 Sport
SEAT 124 Sport esiteltiin Barcelonan autonäyttelyssä 1970. Vuosien 1970–1973 mallissa oli 1,6-litrainen (111 hv) moottori, ja se perustui BC-sarjan Fiat 124 Sport Coupéen. Vuodesta 1973 lähtien tarjolla oli myös 1,8-litrainen (118 hv), ja malli uudistuksineen vastasi Fiatin CC-sarjaa. Opel Kadett
Kadett 1.8 GSi voitti Tekniikan Maailman 5/1985 kuuden GTI-auton vertailun. GSi:n vahvoja puolia olivat istuimet ja ajo-ominaisuudet: kaarreajossa Kadett pysyy hyvin ajolinjalla ja Kadett GSi saavutti vertailun nopeimman kierrosajan kilparadalla. Kadett GSi:ssä ajotietokone oli vakiovarusteena. Mittaristo on digitaalinen. 1796 cm³ rivimoottorin suurin teho on 85 kW /5800 r/min (115 hv, DIN) ja suurin vääntömomentti 151 Nm /4800 r/min. Vaihteita on viisi. Valmistajan mukaan 1.8 GSi kiihtyy 0-100 km/t 9,0 sekunnissa ja huippunopeus on 203 km/t. Korimallin ilmanvastuskerroin on alhainen, 0,30. Opel Kadett 1.8 GSi maksoi Suomessa vuonna 1985 97 900 markkaa. F1 2013
F1 2013 on Codemastersin kehittämä ajopeli, joka julkaistiin 4. lokakuuta 2013 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli sisältää kaikki kauden 2013 -kuljettajat, tallit ja radat, sekä paluun kisakalenteriin tekevä Saksan Nürburgring. Pelissä on vanhoja autoja, Ferrarin, Lotuksen ja Williamsin 1980- ja 1990-luvun autot sekä 4 vanhaa rataa: Imola, Brands Hatch, Jerez ja Estoril. Pelistä julkaistiin kaksi versiota, erikoisversio Classic Edition ja normaaliversio Standard Edition. Aiemmasta versiosta poistettu renkaiden skaalaus palautettiin takaisin, ja näin ollen renkaat kuluvat samalla tavalla kun F1 2011 -pelistä. Jaguar XK150
Vuonna 1958 myyntiin tuli Open Two Seater malli (avoin kaksipaikkainen). Samana vuonna tuli myyntiin myös kolmella SU HD8 kaasuttimella varustettu S malli. Myöhemmin moottorin iskutilavuutta kasvatettiin 3.8 litraan isontamalla sylinterien halkaisijaa. Volkswagen Gol
Gol tuotiin markkinoille korvaamaan vanhentunut Volkswagen Brasilia, joka puolestaan oli aiemmin korvannut "Kuplan" Brasilian markkinoilla. Latinalaisen Amerikan markkinoille suunnitellun Golin ilmajäähdytteinen Kuplasta periytyvä boxermoottori oli sijoitettu eteen. 1980-luvun puolivälissä moottori korvattiin VW Passatista peräisen olevalla vesijäähdytteisellä koneella. Ensimmäinen sukupolvi kävi läpi kaksi kevyttä kasvojen kohotusta vuosina 1987 ja 1989. Vuoden 1988 Gol GTi oli ensimmäinen Brasiliassa valmistettu polttoaineen ruiskutuksella varustettu auto. Korimalleina olivat 4-ovinen sedan, 3-ovinen viistoperä, 2-ovinen coupé sekä 3-ovinen farmari (Parati). QF 3 naulan Hotchkiss
QF 3 naulan Hotchkiss tai Canon Hotchkiss à tir rapide de 47 mm oli kevyt 47 millimetrin laivatykki, joka esiteltiin 1886 torjumaan keveiden ja nopeiden alusten kuten torpedoveneiden hyökkäykset raskaampia pinta-aluksia vastaan. Myöhemmin tykkiä käytettiin sukellusveneiden torjuntaan. Tykkimallia käytettiin myös rannikkotykkinä ja ensimmäisen maailmansodan lopulla myös ilmatorjunta-aseena. Lancia Y10
Lancia Y10 esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1985. Se oli ensimmäinen malli, jossa käytettiin 1,0-litraista (45 hv) FIRE-moottoria. Saatavana oli myös brasilialaisvalmisteinen 1,0-litrainen vapaasti hengittävänä (55 hv) tai turboahdettuna (85 hv) versiona. Kolmiovisen auton ilmanvastuskerroin oli hyvä 0,31. Varustelutaso oli Y10:ssä korkea. Siihen oli saatava esimerkiksi ilmastointi, sähköikkunat ja keskuslukitus. Takaluukun kansi oli aina maalattu mustaksi auton ulkoväristä riippumatta. Fiat 124 Sport Spider
Kolmas sarja (CS) esiteltiin vuonna 1972, moottorivaihtoehtoina olivat 132-mallista peräisin olevat 1,6- (108 hv) ja 1,8-litraiset (118 hv). Tehokkaimaksi malliksi esiteltiin Abarth Rally, jossa 1,8-litraisen moottorin teho oli kaksoiskaasuttimien ansiosta 128 hevosvoimaa. Kyseistä mallia valmistettiin vain hieman yli tuhat kappaletta. Vuoden 1974 jälkeen Spiderin myynti Euroopassa päättyi, ja autoa vietiin ainoastaan Pohjois-Amerikan markkinoille. Suzuki Swift
Frankfurtin autonäyttelyssä 2013 esiteltiin uudistunut Swift. Kasvojenkohotuksessa malli sai muun muassa uuden etupuskurin ja LED-päiväajovalot. Sivuvilkut siirtyivät etulokasuojista sivupeileihin. Wartburg 1.3
Vaihteistossa oli neljä vaihdetta eteen ja yksi peruutusvaihde. Lavamuunnelman vetopyörästön välityssuhde oli hieman sedan- ja farmarimalleja suurempi. Vetoakselit olivat kaksoisnivelöidyt. AY-3-8910
General Instrumentsin AY-3-8910, AY-3-8912, AY-3-8913 ja Yamahan lisenssillä valmistama lähes identtinen YM2149 ovat suosituimpia äänipiirejä 1980-luvun kotimikroissa, kolikkopeleissä ja pelikonsoleissa. Näitä piirejä on käytetty sellaisissa laitteissa kuin MSX, Atari ST, Intellivision, Vectrex, Amstrad CPC ja ZX Spectrumin 128-kilotavuiset mallit. E3-messujen historia
Vuonna 2003 esityksensä koki "Half-Life 2". "Halo 2":sta oli pelattavana demo, jossa hyödynnettiin erikoista valoitusmoottoria (joka ei tullut lopulliseen versioon). PlayStation Portable esiteltiin ensimmäistä kertaa. Tämän E3-tapahtuman aikana pelintekijät korostivat MMORPG-lajityypin nousua. "The Sims 2" esiteltiin myös messuilla. Fiat 124 Sport Spider
Pininfarinan suunnittelema 124 Sport Spider esiteltiin Torinon autonäyttelyssä 1966. Se perustui sedan-korisen Fiat 124:n lyhennetylle alustalle. Ensimmäisen sarjan (AS) malleissa oli 1,4-litrainen (90 hv) moottori. Wartburg 1.3
Ensimmäinen nelitahtimoottorilla varustettu Wartburg rullasi ulos Eisenachin tuotantolinjalta 12. lokakuuta 1988. Hallitus kaavaili kasvattavansa vuotuisen tuotannon 75 000 ja 100 000 auton välille. BMW 3-sarja (E46)
Urheilumalli BMW M3 oli esitelty konseptina jo Frankfurtin autonäyttelyssä 1999, mutta tuotanto alkoi vasta lokakuussa 2000. Moottorina oli 3,2-litrainen 343 hevosvoiman tehon tuottava kuusisylinterinen rivimoottori, jonka sanottiin olevan maailman tehokkain rivikuutonen. Voimansiirtona oli kuusiportainen sekventaalivaihteisto ja taka-akselilla oli automaattinen tasauspyörästön lukko. Ajonvakautusjärjestelmä DSC oli vakiona. Muita varusteita olivat automaatti-ilmastointi, sähkösäätöiset urheiluistuimet ja automaattisesti himmenevä taustapeili. Ulkonäöllisiä eroja perusmalleihin verrattuna olivat etulokasuojien ilmanottoaukot, muhkeampi etupuskuri ja pieni takaspoileri. Coupén lisäksi M3-mallistoon lisättiin Cabrio keväällä 2001. Fokker
Kuuluisin Fokkerin ensimmäisen maailmansodan konetyypeistä lienee ketterä Fokker Dr.I -kolmitaso. Ensimmäinen globaali ilmasodan sankari Manfred von Richthofen (”Punainen paroni”) käytti viimeisinä kuukausinaan ko. mallia. Volkswagen Transporter (T3)
Vuodesta 1982 alkaen WBX4-malleissa pohjana käytettiin VW:n nelisylinterisiä 1,9 tai 2,1 litran vesijäähdytteisiä bokserimoottoreita. Pienempi kaasutinmoottori tarjosi vakiomallin 78 hevosvoiman sijaan Oettinger-virityksin 90 hevosvoimaa, ja seuraavana askelmana T2100E-versiossa polttoaineen ruiskutuksen lisäksi suuremman iskutilavuuden sekä puristuspaineen ansiosta 105 hevosvoimaa. Jäljempi muutos paransi kiihtyvyyttä 0-100 km/t peräti 6,2 sekunnilla, ja sen huippunopeus 156 km/t oli 20 km/t vakiomallia suurempi. Volkswagenin siirryttyä ruiskutusmoottoriin Oettinger nosti iskutilavuutta edelleen 2,3 litraan, jolloin tehoksi tuli 120 hevosvoimaa. Volkswagenin 2,1-litraisten voimanlähteiden iskutilavuutta Oettinger kasvatti iskua pidentämällä aina 2,5 litraan asti: T2500E tarjosi 125 hevosvoimaa, kun taas katalysaattorilla varustettu T2500E/KAT-malli (2 474 cm³) 115 hevosvoimaa. Jäljempi nelisylinterinen "Wasserboxer" pysyi kuusisylinterisen T3200E/6 N:n rinnalla hinnastossa vuoteen 1992 asti. Caravelle GL Oettinger T2500E/KAT-mallin koeajoraportti löytyy mm. Gute Fahrt 10/1986-lehden sivuilta 78-80. Fiat Uno
Fiat Uno tuli markkinoille vuonna 1983 korvaamaan ikääntyvän Fiat 127 -mallin. Auton oli suunnitellut Giorgetto Giugiaro ja se muistutti pienempää Panda-mallia. Unoa kehuttiin hyvistä sisätiloista ja taloudellisuudesta, jotka ovat sen korkean, neliskulmaisen rungon ja matalan (0,34) ilmanvastuskertoimen ansiota. Se valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 1984. Ensimmäiset autot oli varustettu vanhoilla 0,9 OHV- (45 hv), 1,1 SOHC- (58 hv) ja 1,3 SOHC (65 hv) -moottoreilla. Saatavilla oli myös 1,3-litrainen ja 45-hevosvoimainen dieselmoottori. Korimalleina oli saatavissa sekä kolmi- että viisioviset versiot. Fiat Unoon perustui myös pieni hyötyajoneuvomalli Fiat Fiorino. Warrior (panssarivaunu)
Alkuperäinen esitys Taisteluajoneuvojen kehitys ja tutkimuslaitos Chertseyssä esitti joskus 1969-1971 ensimmäisen kerran tarpeen määritellä brittiarmeijalle uusi miehistönkuljetusvaunun. Alun perin huomattavasti raskaampi noin 30 tonnin ajoneuvo, jossa oli 750 hevosvoiman diesel-moottori ja aseistuksena 30 millimetrin Rarden-kanuuna. Ajoneuvon suojana oli Chobham-panssari, joka takasi riittävän suojan taistelutilanteissa. Chobham-panssarointi kuitenkin jouduttiin kustannussyistä hylkäämään. Ajoneuvosta valmistettiin koealusta Chertseyssä. Ford Ranger
Kolmannen sukupolven Ranger esiteltiin Sydneyn autonäyttelyssä syksyllä 2010. Se on Fordin australialaisen osaston suunnittelema, eikä enää perustu Mazdan lava-automallien tekniikkaan. Toisen sukupolven Mazda BT-50 perustuu kuitenkin alustaltaan ja tekniikaltaan uusimpaan Ranger-malliin. Myös kolmannen sukupolven Rangerista on joillain markkinoilla myynnissä katumaasturiversio Ford Everest. Junkers Ju 88
JK-koneita käytettiin sodan jälkeen koulutuskalustona Kemissä ja Luonetjärvellä. Ilmavoimien kalustoluettelosta koneet poistettiin vuonna 1948. Kaikki jäljelle jääneet koneet romutettiin, viimeiset 1950-luvun alkupuolella. Keski-Suomen ilmailumuseossa on näytteillä JK-koneessa käytetty Jumo 211 -moottori. Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on näytteillä Ju 88 -koneen ohjaamolasituksen rakenteita, jotka ovat Saksan Luftwaffen yksilöstä. Liperin Tutjunniemessä nostettiin pommilastissa veteen syöksyneen Suomen ilmavoimien Ju 88:n osia ja räjähteitä syksyllä 2008. Järvestä löytyi lentokoneen konetykki, neljä lentopommia, ammuksia ja muuta sotaromua. Lentokoneen toinen moottori on nostettu, puhdistettu ja esillä Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa. BAE Systems Hawk
Ensimmäiset Hawk T.1 -koneet luovutettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien 4. lentosotakoululle Valleyn lentotukikohdassa Angleseyssä 4. marraskuuta 1976. Aiemmat alkusarjan koneet oli luovutettu Boscombe Downiin, Farnboroughiin ja Rolls-Roycelle järjestelmien kehittämiseksi, testaamiseksi ja ohjeistuksen luomiseksi. Lentosotakoulussa koneet korvasivat Gnatin ja Hawker Hunterin. Red Arrows-taitolentoryhmä vaihtoi 1980 Gnateista Hawkeihin. Ilmavoimat pohti Hawkin (T.Mk 1A versio) käyttöä tukihävittäjänä varustamalla tammikuussa 1983 88 Hawkia Sidewinder-ohjuksin. Tämä oli siis kylmän sodan erään huippukauden aikainen päätös. Hawk korvasi Canberran Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien maalihinauskoneena 1980-luvulla. Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimat hankki 12 Hawk T.Mk 1/1A-konetta ilmavoimilta automaattiohjattaviksi maalikoneiksi. Wartburg 1.3
Vuonna 1979 palattiin aiempaan ideaan, jossa olemassa olevaan 353-malliin sovitettaisiin uusi moottori. Joulukuussa 1981 valmistui 1 191-kuutioinen moottorimalli 234, joka oli suunniteltu valmistettavaksi olemassa olevalla konekannalla. Tuotannon oli määrä alkaa lokakuussa 1986. QF 3 naulan Hotchkiss
Tykkimallia tilattiin ensimmäisen kerran 1888 ja 1. tammikuuta 1901 mennessä laivasto oli vastaanottanut kaikkiaan 963 tykkiä, joista suuri osa oli valmistettu lisenssillä Obuhovin tehtaalla. Jalustana käytettiin Hotchkissin jalustaa ja olkatukea suuntaamiseen. Tykkiä käytettiin Venäjän–Japanin sodassa 1905, jossa se osoittautui tehottomaksi keisarillisen Japanin laivaston torpedoveneiden torjunnassa. Tykki korvattiin Canetin 75 millimetrin M1891 tykillä, joita valmistettiin myös Obuhovin tehtaalla lisenssillä. Albatros C.III
Albatros C.III oli saksalainen, kaksipaikkainen, kaksitasoinen ja puurakenteinen yksimoottorikone kangasverhouksella. Valmistaja oli Albatros Flugzeugwerke ensimmäisen maailmansodan aikoihin. C.III oli uudelleensuunniteltu versio menestyksekkäästä Albatros C.I-tyypistä ja tyyppiä rakennettiin enemmän kuin muita C-tyyppejä. Konetta käytettiin monissa tehtävissä kuten tiedustelussa ja pommituksessa. Junkers Ju 88
G-versio oli ensimmäinen varsinainen yöhävittäjämuunnos. Vuonna 1943, liittoutuneiden yöpommitusten lisääntyessä, suunniteltiin pelkästään yötoimintaan tarkoitettu versio. Pommittajaversioissa ollut vatsavanna (johon oli asennettu konekivääriampujan kaksoiskonekiväärit) jätettiin pois, ja tilalle tuli eteenpäin ampuvaa tykkiaseistusta (4 × 20 mm MG 151/20) sisältänyt vanna. Esisarjaversiossa oli lisäksi kaksi MG 151/20 -tykkiä koneen nokassa. Ne jäivät kuitenkin pois tuotantoversiosta, koska niiden suuliekit sokaisivat ohjaajan hetkellisesti, mikä johti usein siihen, että kohteena ollut viholliskone jouduttiin etsimään uudelleen. Sarjan koneet varustettiin jo tehtaalla tutkavarustuksella, aluksi FuG 220 Liechtenstein -tutkalla ja myöhemmin malleilla FuG 227 Flensburg ja FuG 228 Liechtenstein. Useisiin koneisiin asennettiin "Schräge Musik" -aseistus, jossa koneen runkoon siiven takaosan kohdalle sijoitettiin kaksi MG 151/20 -tykkiä, jotka oli suunnattu etuviistoon 70 asteen kulmassa. Tähtäys suoritettiin yläviistotähtäimen avulla. Näin pystyttiin tulittamaan brittiläisten pommikoneiden heikoimmin suojattua aluetta eli koneen alapuolta. G-version alatyyppejä käytettiin sekä länsi- että itärintamalla sodan loppuun asti. Entistä tehokkaampien moottoriensa sekä edullisen siipikuormituksensa ansiosta Ju 88G oli tehokas yöhävittäjä, ja se syrjäyttikin sodan loppua kohti hitaammat yöhävittäjätyypit. Lukuisat yöhävittäjä-ässät, muun muassa Helmut Lent ja Heinz Rökker, saavuttivat ilmavoittoja Ju 88 G:llä. Volkswagen Transporter (T3)
Oettinger ryhtyi historiikkinsa mukaan virittämään "Transporter"-malleja ensi kertaa jo vuonna 1966, kun se muunsi T1:n "Campingbus"-version saattoautoksi 6 600 kilometrin Spa-Sofia-Liège -kilpailuun, johon viisi yhtiön virittämää, kahden kaasuttimen "TSV"-moottorilla varustettua ralli-Kuplaa osallistui - tuloksena oli luokkavoitto. Valitettavasti tarkemmat tiedot saattoauton teknisistä muutoksista eivät ole välittyneet nykypäivään asti. Vuodesta 1971 lähtien tarjolla oli kuitenkin 1,9-litrainen 75 hevosvoiman moottori, ja 1974 lähtien myös 2,3-litrainen variantti 90 hevosvoimalla, joissa kummassakin oli Oettingerille jo ominaiseksi tullut iskua pidentävä kampiakseli taotuilla vastapainoilla, sekä sen sallimat suuremmat männät. Moottorit tarjosivat suuremman väännön kuin enimmillään 1,8-litraiset, 68 hevosvoiman VW-vakiomoottorit, joskin viritettyjen Transportereiden huippunopeus oli muuttamatta jätetyn alustan vuoksi rajoitettu 135 km/t:ksi. Jäljemmän koeajoraportti AMS-lehdestä 14/1974 on luettavissa lähdesivuston kuvalinkkien kautta. BMW 3-sarja (E30)
Keväällä 1988 1,8 litran kaasutinmoottorilla varustettu 316 korvattiin 1,6-litraisella M40-moottorilla varustetulla 316i:llä. Tehoa oli 102 hevosvoimaa ja vääntö kasvoi vanhaan moottoriin verrattuna huomattavasti. Syksyllä 1989 esiteltiin urheilullinen 318iS, jossa oli 136-hevosvoimainen neliventtiilimoottori. Volkswagen Caddy
Syksyllä 2015 Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin maastokelpoisempi Caddy Alltrack, jossa on muun muassa koria suojaavia muoviosia. MTX Tatra V8
Auton suunnittelu sai alkunsa vuonna 1986, jolloin ajatuksena oli suunnitella Formula 1 -kilpailuja varten sopiva pelastusajoneuvo, jossa olisi hyödynnetty Tatra T613:n korirakennetta ja tekniikkaa. Superautoajatuksen muotouduttua Metalex lähestyi Tatraa vuonna 1987. Tatralla kiinnostuttiin asiasta ja yritys tarjosi projektia varten tarvittavaa osaamista sekä sekä uusimman, päivitetyn T613:n moottorimallin. Auto esiteltiin vuonna 1991 Prahassa järjestetyssä näyttelyssä. Tiger
Kuuluisin Tiger I -kalustolla taistellut vaununjohtaja lienee 1. SS-panssariarmeijakunnan 101. raskaan SS-panssarivaunupataljoonan 2. komppanian päällikkö SS-Hauptsturmführer (kapteeni) Michael Wittmann, joka tuhosi vaunuineen yhteensä noin 138 vihollispanssaria. Eräs syy Wittmannin menestykseen oli vaunumiehistön saumaton yhteistyö. Ajaja käänsi tarvittaessa, jopa oma-aloitteisesti, vaunua maalin suuntaan tulenavausta nopeuttaakseen ja ampuja Balthasar Woll saattoi pikatilanteessa avata tulen ilman tulikomentoa. Tunnetuin Wittmannin saavutuksista on Villers-Bocagen taistelu Normandiassa. Wittmann huomasi englantilaisen 7. panssaridivisioonan 22. panssariprikaatin olevan etenemässä kenenkään estämättä kohti armeijakunnan sivustaa ja Caenia tietä pitkin marssien. Wittmannille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin hyökätä, täysin ohjesäännön vastaisesti, yhdellä vaunulla 22. panssariprikaatin marssirivistön kimppuun. Wittmann ajoi vaunuineen marssirivistön vierellä vastakkaiseen suuntaan tuhoten 25 panssarivaunua, 14 puolitela-ajoneuvoa ja 14 Universal Carrier -kuljetuspanssarivaunua aivan lähietäisyyksiltä. Villers-Bocagen taistelun jälkeen Wittmannille myönnettiin miekat tammenlehvien lisäksi hänen rautaristin ritariristiinsä. Toinen hyvin kuuluisa Tiger-vaununjohtaja on Oberleutnant (luutnantti) Otto Carius. Carius taisteli pääasiassa 502. raskaassa panssarivaunupataljoonassa itärintamalla ja tuhosi yli 150 panssarivaunua ja 124 muuta ajoneuvoa ja panssarintorjuntatykkiä uransa aikana. NSU
Toisen maailmansodan ja jälleenrakentamisen jälkeen NSU pääsi nopeasti aloittamaan tuotannon uudelleen. Tuotantoluvut alkoivat kasvaa ja NSU osaltaan auttoi Saksan talousihmeen syntymistä sodan jälkeen. 1963 NSU esitteli Frankfurtin kansainvälisessä autonäyttelyssä NSU Wankel Spiderin, maailman ensimmäisen wankelmoottorilla varustetun sarjavalmisteisen auton. Vuonna 1967 myös japanilainen Mazda osti wankelmoottorin oikeudet. T-80
Myöhempiin 1980-luvun malleihin T-80B ja -BV lisättiin ensiksi mainittuun uusi keraamikomposiittipanssarointi ja jälkimmäiseen reaktiivipanssarointi (Kontakt ERA). Reaktiivipanssarointi teki vaunun keulan käytännössä läpäisemättömäksi NATO:n silloisille panssarintorjuntaohjuksille. Vaunun ensimmäinen merkittävästi edeltäjiään parempi malli oli kuitenkin vasta T-80U. U-mallin myötä T-80 sai uuden tornin, uuden panssarintorjuntaohjuksen 9M119 Refleks ("Nato-nimeltään AT-11 Sniper"), jota voidaan käyttää myös helikoptereita vastaan. Lisäksi se sai toisen sukupolven reaktiivipanssaroinnin Kontakt-5 ja uuden tehokkaamman sekä luotettavamman moottorin, joka nosti tehon 1 100:sta 1 250 hevosvoimaan. PowerBook 100
PowerBook 100 oli Applen valmistama kevytkannettava, joka tuotiin markkinoille 21. lokakuuta 1991 COMDEX-tietokonemessuilla Las Vegasissa. Kolmesta tuolloin julkaistusta PowerBookista se oli 2 300 dollarin hintaluokassaan ns. "low-end-" eli kuluttajille suunnattu malli. Suoritintehonsa ja nopeutensa puolesta PowerBook 100 oli hyvin lähellä sitä edeltänyttä Macintosh Portablea. Siinä oli 16 megahertsin Motorola 68000 -suoritin, 2–8 megatavua keskusmuistia, taustavalaistu kaksivärinen nestekidenäyttö (9″, 640 × 400 px) ja System 7.0.1 -käyttöjärjestelmä. Malli kiinnitti huomiota tiiviillä muotoilullaan: siinä ei ollut lainkaan levykeasemaa, ja osoitinlaitteena toimi näppäimistön eteen integroitu pallohiiri. Fiat
Minimalistinen Panda ja sen jälkeen esitelty Uno edustivat 1980-luvun muotoilukieltä. Molemmat mallit olivat Giugiaron studion muotoilemia. Itävaltalainen Steyr-Puch valmisti Pandasta nelivetoista versiota. Näitä malleja seurasi keskiluokan Tipo. Yhtiö paransi tuotteidensa laatua ruostesuojauksessa, ottamalla käyttöön täyssinkityt korit. Regata korvasi 131:n vuonna 1983. Opel Insignia
Insignian sedan- ja hatchback-korimallit esiteltiin Lontoon autonäyttelyssä heinäkuussa 2008, Sports Tourer -farmarimalli puolestaan Pariisin autonäyttelyssä saman vuoden lokakuussa. Autoa myytiin Manner-Euroopassa ja suurimmassa osassa maailmaa Opelina, Isossa-Britanniassa Vauxhallina, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa Holdenina sekä Kiinassa ja Pohjois-Amerikassa Buick Regalina. Insignia valittiin Vuoden Autoksi Euroopassa 2009.
Opel Insignian muotoilu perustuu pitkälti samannimiseen vuonna 2003 esiteltyyn konseptiautoon. Opel on kuvaillut muotoilukieltään ”veistoksellisena taiteellisuutena yhdistettynä saksalaiseen tarkkuuteen”. Insignian pohjalevynä on Epsilon II, jolle perustuvat myös esimerkiksi Chevrolet Malibussa ja Saab 9-5:ssä. Myös suuremman kokoluokan Buick LaCrosse käyttää samaa pohjalevyä pidennetyllä akselivälillä. Ulkomitoiltaan Insignia kasvoi huomattavasti Vectraan verrattuna. Sisätilojen koko taas säilyi suurilta osin ennallaan, mutta pääntilaa on takaistuimella Vectraa niukemmin farmaria lukuun ottamatta. Vectran kulmikkaaksi ja pelkistetyksi sanottua ohjaamoa on muutettu linjakkaammaksi ja käytetyt materiaalit ovat selvästi aiempaa laadukkaampia. Insignian ilmanvastuskerroin on poikkeuksellisen matala 0,25. Vertailun vuoksi Opel Calibran ilmanvastuskerroin on 0,26, joka oli sarjavalmisteisen auton pienin vuosina 1989–2000. Wartburg
Wartburgia toi Suomeen aluksi Oy Rego Ab, mutta vuonna 1971 edustus siirtyi Haka-Auto Oy:n tytäryhtiölle, Wartburgin tuontia varten perustetulle Vara-Haka Oy:lle. Saabin luovuttua kaksitahtimoottorista ja Trabantin poistuttua markkinoilta Wartburg oli ainoa kaksitahtimoottorilla varustettu automerkki Suomessa. Huolimatta hieman heikosta imagestaan ja aika karkeasta viimeistelystä Wartburg ajoi asiansa kohtalaisen luotettavana käyttöautona etenkin maaseudulla, jossa arvostettiin sen ominaisuuksia huonokuntoisilla teillä, ja se oli kilpailukykyinen 60-luvun halvimpiin länsiautoihin (esimerkiksi Volkswagen Kupla, Mini, Fiat 600, Renault 4 ja Ford Anglia) verrattuna. Sen edullinen hinta antoi anteeksi auton puutteet, muun muassa suuren polttonesteenkulutuksen, voimakkaan sisämelun, raskaan ohjauksen ja maantiepölyn tunkeutumisen matkustamoon ajon aikana. Muut autoilijat menivät maantiellä mielellään Wartburgin ohi sen pistävänhajuisen pakokaasun vuoksi. Wartburgin omintakeisen tekniikan, mutta samalla melko helpon huollettavuuden vuoksi sen omistajiin lukeutui paljon ns. "tee se itse" -miehiä. T-80
T-80 on Neuvostoliitossa 1984 käyttöön otettu taistelupanssarivaunu. T-80 oli ensimmäinen neuvostoliittolainen kaasuturbiinimoottorilla varustettu panssarivaunu ja ensimmäinen, jossa oli ballistiikkatietokone ja laseretäisyysmittari. T-80 myöhempiä malleja on valmistettu Venäjällä Omskissa ja T-84-malli on edelleen tuotannossa Ukrainassa. Wartburg 1.3
Aikaisempien mallien tapaan Wartburgissa oli kantavana rakenteena erillinen hevosenkengän muotoinen runkorakenne, jonka päälle kori oli asennettu. Sekä etu- että taka-akselilla oli erillisjousitus. Kaikissa malleissa oli 2 450 mm akseliväli. Raideväli edessä oli 1 382 mm ja takana 1 360 mm. Ohjausvaihde oli hammastankotyyppinen. Volkswagen Transporter (T3)
Vuodesta 1979 alkaen tarjolla oli seuraavat korimallit:Tarjolla oli myös pelastuslaitoksille tarkoitettu muunnos ("Rettungswagen"), palokunnille tarkoitettu muunnos useana versiona ("Feuerwehr"), matkailuautoversio "Westfalia" ("Campingwagen") sekä vuodesta 1980 alkaen muunnos useana versiona puolustusvoimien käyttöön ("Bundeswehr"). T3-korivarianttien laajasta kirjosta voinee mainita vielä esimerkiksi korotetulla katolla varustetut "Deutsche Bundespost"`in jakeluautot. Virka-autoissa ja vientimalleissa ilmajäähdytteiset LBX-moottorit ("Luftboxer") jäivät tarjolle vuoden 1983 loppuun asti. Mallien ja varustelun tarjonta laajenisi tuotannon aikana historiikki-osion osoittamalla tavalla merkittävästi. T3-sukupolvi oli varustettu jäykällä turvakorilla, mikä keulan lyhyestä törmäysvyöhykkeestä huolimatta pärjäsi törmäyskokeissa hyvin: asiasta syntyi 1980-luvun puolivälissä pienoinen skandaali, kun VW julkaisi mm. Suomen markkinoilla saksalaisen "Allianz"-vakuutusyhtiön kesäkuussa 1984 suorituttamien kokeiden varsin dramaattisia kuvia etenkin sen japanilaisten kilpailijamallien osalta - monessa niistä ohjaamo rusentui törmäyksissä näet huomattavasti (lähde: VV-Auto Oy/Tavara-autot päiväämätön, aukeaman kokoinen kuvallinen mainos; Kopio raportista on luettavissa esimerkiksi vwpix.org:in T3-arkistossa). Vuonna 1994 taas ruotsalainen "Folksam"-vakuutusyhtiö suoritti nokkakolari-törmäyskokeen, missä Transporter T3 ja Volvo 745-kartanoauto osuivat toisiinsa 50:50-peitolla 58 km/t nopeudella. Koenukelle Volvossa mitattiin HIC-lukema ("Head Injury Criterion") 3 868, Volkswagenissa HIC 155, kun HIC 1 000:ta pidetään potentiaalisesti kuolettavuuden rajana. Volvon kuljettaja olisi arvion mukaan vammautunut hengenvaarallisesti, kun T3-kuljettaja olisi selvinnyt törmäyksestä vain lievillä jalkavammoilla. T3:n "bulldog"-korimalli (ks. "Bulli"-lempinimi) korvautui jo T4-seuraajamallissa nokallisella etumoottoorisella, törmäystapauksessa vastapuolelleen lempeämmällä korimallilla. NEC PC-8801
NEC PC-8801 (lyhenne PC-88) on NEC Corporation kehittämä tietokone, joka julkaistiin Japanissa vuonna 1981. Vaikka laite otettiin hyvin vastaan, sitä ei koskaan viety ulkomaisille markkinoille. PC-8801 oli ensimmäisiä tietokoneita, jotka hyödynsivät Zilog Z80 -mikroprosessoria.PC-8801:n äänentoisto oli kehittyneempi kuin monessa muussa 1980-luvun alun tietokoneessa. Värejä koneessa oli yhteensä 512, joista se kykeni näyttämään kahdeksan samanaikaisesti. Tatra T13
Teknisiä tietoja ja kuvia Volkswagen Golf
Vuonna 1976 sai alkunsa kuuluisa Golf GTI, joka loi pieniin perheautoihin perustuvan, mutta tehokkailla moottoreilla varustettujen autojen luokan. Yhdysvalloissa tämä malli oli saatavilla vasta vuonna 1983, jolloin sitä ryhdyttiin valmistamaan Westmorelandissa. GTI:n menestyksen myötä monet valmistajat ryhtyivät seuraamaan VW:n esimerkkiä ja loivat vastaavia malleja. Moottorina oli 1588 cm 81 kW (110 hv) tehoinen polttoaineen ruiskutuksella varustettu bensiinimoottori. Ensimmäinen sukupolvi koki pienen "faceliftin" vuonna 1980, jolloin sen takavalojen umpiot uudelleenmuotoiltiin lähemmäksi alkuperäisiä suunnitelmia, se sai uudet puskurit ja Yhdysvaltain markkinoilla neliön muotoiset ajovaloumpiot, uuden kojelaudan ja mittariston. Golf I:n avomallia valmistettiin vuosina 1980–1993, eli vielä silloinkin kun II-sukupolvi oli tuotannossa.Toisen sukupolven Golf esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 1983, brittimarkkinoilla vasta 1984. Yhdysvaltain markkinoille se esiteltiin vuoden 1985 mallina jonka yhteydessä sikäläinen nimi Rabbit korvattiin Golfilla. Alkuperäisenä ideana oli ollut luoda "jänistä" kuvaavalla nimellä ja logolla tietynlaista positiivista mielikuvaa, mutta silloinen yhtiön puheenjohtaja Carl Hahn vaati mallinimien yhdenmukaistamista maailmanlaajuisesti. Nimi Golf loi "Teutoonista" mielikuvaa uudelleen muotoilulle mallille. Wartburg
Wartburg oli Eisenachissa, Itä-Saksassa VEB IFA-Kombinat PKW Karl-Marx-Stadtin VEB Automobilwerk Eisenach -tehtaan valmistama automerkki. Auton erikoisuuksia oli sen kaksitahtimoottori. Lisäksi se oli harvoja erillisellä rungolla varustettuja henkilöautoja aikana jolloin muut merkit olivat jo siirtyneet itsekantavaan koriin. Nimi "Wartburg" tulee Eisenachin kaupungin yllä kohoavasta Wartburgin linnasta. Bücker Bü 133
Uusi Bü 133 Jungmeister esiteltiin vuonna 1935. Jungmeister oli niin samanlainen Jungmanniin verrattuna, että konetyyppien osat olivat keskenään vaihtokelpoisia. Jungmeisterin moottorivaihtoehtoina olivat 160 hevosvoiman Hirth HM 506 -rivimoottori ja saman tehoinen Siemens-Halske Sh 14A -tähtimoottori, tosin melkein kaikissa valmistetuissa koneissa käytettiin Sh 14 -moottoria. Koneen runko oli teräsputkirakenteinen ja kangaspinnoitteinen, siipien ollessa puurakenteiset ja rungon tapaan kangaspintaiset. Ylä- ja alasiivet olivat keskenään vaihtokelpoiset. Yläsiiven keskiosaa lukuun ottamatta siivissä oli 11 asteen nuolikulma. Alfa Romeo Arna
Arna esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä 1983. Korimalleina olivat kolmiovinen L sekä viisiovinen SL. Ainoana moottorina oli aluksi Alfasud-mallista peräisin oleva 1,2-litrainen (63 hv) bokserimoottori. Geneven autonäyttelyssä 1984 esiteltiin 1,35-litraisella (86 hv) bokserimoottorilla varustettu Arna Ti, joka oli kolmiovinen malli varustettuna muun muassa takaspoilerilla ja urheilullisemmalla korimuotoilulla. Myös osaan perusmalleista asennettiin tämä moottori, ja 297 Ti-mallia valmistui suuremmalla 1,5-litraisella (95 hv) bokserimoottorilla. Mini Hatch
Kolmannen sukupolven Mini Hatch esiteltiin Los Angelesin autonäyttelyssä vuoden 2013 lopulla. Se kasvoi pituutta 98 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 28 millimetriä akseliväliltään. Uusi Mini oli ensimmäinen malli, joka perustui BMW:n modulaariselle UKL-pohjalevylle. Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014 esiteltiin ensimmäistä kertaa mallin historiassa viisiovinen korimalli. Junkers Ju 88
B-versio kehitettiin suunnitteluasteelle vuonna 1936 jääneen Ju 85:n pohjalta. Tarkoitus oli parantaa A-sarjan suorituskykyä entisestään muun muassa koneen nokkaa ja ohjaamon lasitusta muotoilemalla ja moottorien tehoa nostamalla sekä lisäämällä aseistusta. Moottoreina käytettiin BMW 801-tähtimoottoreita. Näillä muutoksilla suorituskyky parani, mutta koska samaan aikaan BMW-moottoreita tarvittiin myös Focke-Wulf Fw 190 -tuotantoon, ilmailuministeriö keskeytti tuotannon esisarjan jälkeen. Osa rakennetuista kymmenestä esisarjakoneesta lähetettiin itärintamalle myöhemmin tiedusteluyksiköiden käyttöön, loput toimivat testialustana kehitettäessä koneen seuraavaa versiota sekä myöhemmin Ju 88:n seuraajaa, Ju 188 -pommittajaa.
Saksan ilmailuministeriön vaatimuksesta Ju 88:sta suunniteltiin raskas hävittäjä, Ju 88 C. Versio pohjautui edeltävään B-muunnokseen. Version ensimmäiset alatyypit muunnettiin A-version koneista poistamalla nokan lasitus ja lisäämällä tilalle aseistusta, tyypillisesti yksi 20 mm tykki ja kolme 7,9 mm konekivääriä. Ju 88 C-4 oli ensimmäinen varsinainen sarjakone, Junkers Jumo 211 B-2-moottoreilla varustettuna. Alkusarjan koneita käytettiin Pohjanmerellä englantilaisten pinta-alusten tuhoamiseen, tosin vaihtelevalla menestyksellä, sekä maataistelukoneena muun muassa Puolan offensiivin aikana sekä myöhemmin itärintamalla. Englantiin suunnattujen yöllä tapahtuvien lentojen alkaessa syksyllä 1940 Ju 88 C:n alatyyppejä otettiin käyttöön yöhävittäjänä. Tämä kannatti, sillä kone osoittautui erinomaiseksi yöhävittäjäksi. Sen toimintamatka oli pitkä, aseistus oli raskas, ja lisäksi koneessa oli tilaa yöllä tapahtuvan toiminnan vaatimille laitteille, kuten tutkalaitteistolle. Ju 88 C:tä käytettiin sekä hyökkäykseen että puolustukseen. Brittiläisiä pommikoneita ammuttiin alas sekä kotikenttiensä läheisyydessä että silloin, kun ne olivat matkalla kohteeseensa. E3-messujen historia
Tapahtuma jatkoi kasvamistaan ja tulemistaan tutuksi paikaksi, jossa paljastetaan uusia projekteja. Vuoden 1996 messuilla Nintendo vahvisti ensimmäisillä messuilla projektivaiheessa olleen konsolin Nintendo 64:ksi ja paljasti myös yhden sen ensimmäisistä peleistä, "Super Mario 64":n. Capcom näytteli heidän ensimmäisen selviytymiskauhupelinsä, "Resident Evilin", samalla kun se näytteli heidän ensimmäisen kolmiulotteisen taistelupelin, "Star Gladiatorin". Namco näytteli heidän kokoelmastaan PlayStationille julkaistun "Tekken 2":n. Naughty Dog näytteli "Crash Bandicootin". Sega näytteli myös heidän uuden maskotin "NiGHTS into Dreams..." -pelillä. Eidos puolestaan näytteli ensimmäisen "Tomb Raider" -pelin. Epic MegaGames näytteli heidän oman Unreal Enginen. Square paljasti sen ensimmäisen pelin PlayStationille, "Tobal No. 1":n ja näytti videon kaikista odotetuimmasta roolipelistä, "Final Fantasy VII":sta. Tapahtuma pidettiin Los Angelesissä, Californiassa 16.–18. toukokuuta välisenä aikana. NSU
NSU:n tunnetuin malli lienee vuonna 1967 esitelty Ro80, joka valittiin Euroopassa vuoden autoksi 1968. Ro80 saavutti mainetta erikoisella moottori-voimansiirtorakenteellaan, erinomaisilla ajo-ominaisuuksilla ja hyvällä korisuunnittelulla. Ro80 ei näytä vieläkään vanhentuneelta, moni 1980-luvun auto on vanhemman näköinen. Ro80:ssa oli wankelmoottorin kestävyyden kanssa ongelmia, joita ei pystytty ratkaisemaan mallin eliniän aikana. Ro80:n valmistus lopetettiin vuonna 1977, jolloin sitä oli tehty vain noin 40 000 kappaletta. Auton piirteitä on nähtävissä myöhemmissä isoissa Audeissa. Junkers Ju 88
Junkers Ju 88 oli saksalaisen Hugo Junkersin perustaman Junkers Flugzeug- und Motorenwerke AG:n vuosina 1938–1945 valmistama kaksimoottorinen, kokometallirakenteinen syöksy- ja vaakapommituskone. Kone suunniteltiin alun perin nopeaksi vaakapommituskoneeksi ja syöksypommitusominaisuudet lisättiin vasta myöhemmin Espanjan sisällissodassa ensimmäisen kerran taisteluihin osallistuneen Junkers Ju 87:n menestyksen innoittamana. Konetta käytettiin koko toisen maailmansodan ajan pommitustehtävien lisäksi raskaana hävittäjänä, yöhävittäjänä, kaukotiedustelukoneena, panssarintorjuntakoneena ja torpedokoneena. Käyttäjinä olivat Saksan ilmavoimien lisäksi Suomen ilmavoimat sekä Romanian, Unkarin, Italian ja Ranskan ilmavoimat. Kone säilytti asemansa kaikilla rintamilla sodan loppuun asti, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan parhaista keskiraskaista pommittajista. Tatra T138
Vuonna 1969 esiteltiin parannettu versio T148, jota valmistettiin samanaikaisesti T138:n kanssa vuoteen 1971 asti. T138:n valmistuksen päättyessä kokonaisvalmistusmääräksi tuli kaikkiaan 45 900 kappaletta. Niitä vietiin Neuvostoliittoon, Bulgariaan, Romaniaan, Puolaan, Ranskaan, Itävaltaan ja Alankomaihin. Mark Webber
Vuonna 2014 Webber siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan, jossa hän ajoi Porschen tehdastiimin LMP1-luokan autolla yhdessä Timo Bernhardin ja Brendon Hartleyn kanssa. Ensimmäisen voittonsa Webberin autokunta otti kaudella 2015 Nürburgringin 6 tunnin ajon kilpailussa. He voittivat kauden päätöskilpailua Bahrainia lukuun ottamatta kaikki kauden lopuista kilpailuista ja Webberin autokunta varmisti WEC-sarjan maailmanmestaruuden. Mitsubishi Lancer Evolution
Mitsubishi esitteli uuden Evolution VIII -mallin vuonna 2003. Siinä on muun muassa kuusiportainen vaihdelaatikko sekä SAYC (Super Active Yaw Control) -ajonvakautusjärjestelmä. Moottoriteho oli edelleen virallisesti 280 PS (206 kW) ja varustelutasoja kolme: GSR, RS ja MR. RS-mallista oli riisuttu kaikki epäoleelliset komponentit, kuten sähköiset lasinnostimet, radio ja karttavalot. Lisäksi siinä oli uudistettu lukollinen etutasauspyörästö. Horch
Tehdas esitteli vuonna 1954 valtionjohtaja Walter Ulbrichtin syntymäpäiviä juhlistaakseen "Horch P240"-mallisen kuusisylinterisen edustusauton koekappaleen, jonka suunnittelun DDR:n koneenrakennusministeriö oli antanut Horch-suunnittelyryhmälle toimeksi syyskuussa 1953. Aikalaisensa Wartburg 311:n tavoin Horch P240 oli muotoiltu varsin ajanmukaiseksi ellei jopa yhdysvaltalaismaisen koreaksi. Vuonna 1957 käydyn Horch-merkin käyttöoikeuskiistan ratkettua länsisaksalaisen Auto_Unionin hyväksi mallinimi muuttui tuotannon 1958-1959 ajaksi "Sachsenring P240":ksi (nimi viittasi läheiseen Sachsenring-kilparataan). Autoja meni lähinnä viranomais- ja valtiolliseen käyttöön, joskin P240-mallia vietiin myös ulkomaille rajallisessa määrin. Luotettavuusongelmista kärsinyt P 240 ei saavuttanut suosiota muissa Keskinäisen_taloudellisen_avun_neuvoston jäsenmaissa, ja myös Itä-Saksassa sen tilalle otettiin virka-autoissa käyttöön GAZ M-21 Volga-, sekä valtion edustusautoina Tšaika-malleja, sillä edustusautoprojektin kiirehtiminen, myös komponenttien hankinnan vaikeutuminen yli Saksojen välille nousseen systeemirajan, aiheutti P240-mallissa paljon lastentauteja. Kookas P 240 myös söi resursseja Itä-Saksan muulta autotuotannolta, minkä vuoksi sen tuotanto lopetettiin vuonna 1959 valmistusmäärän 1 382 kappaleen jälkeen. Sachsenring P240:n pohjalta syntyi vuonna 1969 kuitenkin vielä neljä "Repräsentant"-paraatiautoa valtiojohdon tarpeisiin ajanmukaisella muotoilulla ja hieman P240-mallista edelleen kehitellyllä tekniikalla. Volkswagen Golf I
Golf oli ensimmäisiä maailmanlaajuisesti menestyneitä etuvetoisia hatchbackeja. Pohjois-Amerikan markkinoilla malli tunnettiin nimellä Rabbit, Etelä-Amerikassa Caribe. Golfin valmistus aloitettiin yhtiön päätehtaalla Wolfsburgissa Saksassa 1974. Vuonna 1978 Golfin tuotanto aloitettiin myös Westmorelandin tehtaassa Pennsylvanian New Stantonissa Yhdysvalloissa. Tehtaan sijoituksella haettiin kustannussäästöjä mutta tehtaan johtoon valittu entinen Chevrolet-mies James McLernon pyrki muokkaamaan Rabbitia pehmentämällä alustaa ja säästämään materiaalien laadun kustannuksella. Yhtiön johto Saksassa ei kuitenkaan ollut tyytyväinen tuloksiin. Tämä tehdas suljettiin vuonna 1988 liiaksi kohonneiden tuotantokustannuksien ja heikon menekin johdosta. Mallia on valmistettu myös Meksikossa ja Etelä-Afrikassa. Vuodesta 1979 lähtein Golfista valmistettiin sedan-versiota, joka oli yhtiön käytännön mukaisesti nimetty omaksi Jetta-mallikseen. BMC ADO16
Mk III-mallit esiteltiin syyskuussa 1971. Kun ensimmäinen Morris 1100 esiteltiin vuonna 1962, BMC asetti tavoitteeksi että ADO16 pysyisi valmistuksessa ainakin kymmenen vuoden ajan. Jälkikäteen tarkasteltuna, yhtiötä 1960-luvulla kohdanneitten talousvaikeuksien ja rakennemuutosten valossa tämä oli kaukonäköinen suunnitelma. BMC:n yhdistyessä Leyland Motorsin kanssa vuonna 1968, sen mallisto oli pahasti ikääntynyttä. Etuvetoinen ADO16 oli vielä kymmenen vuoden ikäisenäkin moderni, koska monet kilpailevat merkit valmistivat tuolloin etumoottorisia ja takavetoisia autoja. Kuitenkin autojen koko oli kymmenessä vuodessa kasvanut ja nyt ADO16 kuului paremminkin pienten kuin keskikokoisten perheautojen luokkaan. Mallistoa ruvettiin asteittain karsimaan ja MG 1300 pudotettiin pois valikoimasta vuonna 1971, Wolseley 1300 vuonna 1973. ADO16:n seuraajaksi suunnitellun Austin Allegron, ja sisarmalli Vanden Plas 1500:n, valmistus alkoi vuonna 1973 mutta ADO16:a valmistettiin vielä vuoden ajan rinnan uuden tulokkaan kanssa. Viimeinen Britanniassa valmistettu ADO16, Vanden Plas Princess 1300, lähti tehtaalta heinäkuun 19. päivänä vuonna 1974.Koska BMC:llä oli omat myynti- ja huolto-organisaationsa Austinille ja entisille Nuffield-organisaation merkeille, siitä seurasi, että myös Suomen markkinoilla BMC ADO16:lla oli kaksi maahantuojaa. Austin-merkkisiä autoja toi maahan Oy Veho Ab ja Morris- ja MG-merkkisiä Oy Voimavaunu Ab. Fiat 131
Toinen kasvojenkohotus tuli vuonna 1981, jolloin autoa uudistettiin jälleen ulkoa ja sisältä. Mirafiori sai SOHC-tyyppiset 1,3- (70 hv) ja 1,6-litraiset (85 hv) moottorit, Super Mirafiorin säilyttäessä vanhat moottorinsa. Racing-mallin valmistus kuitenkin päättyi, ja sen 2,0-litrainen moottori siirtyi Super Mirafiorin valikoimiin. Samana vuonna esiteltiin Volumetrico Abarth -malli, jossa oli mekaanisesti ahdettu 2,0-litrainen (140 hv) moottori. Wartburg
Wartburgeja oli Suomen ajoneuvorekisterissä vuoden 1969 lopussa noin 10 000 kappaletta ja vuoden 1979 lopussa noin 13 000 autoa. Parhaina vuosina 1960- ja 1970-luvuilla myytiin yli 2 000 Wartburgia. Vuonna 1981 Suomessa rekisteröitiin 1 146 uutta Wartburgia ja tuolloin se oli rekisteröintitilastossa 18. sijalla – esimerkiksi Audin, Citroënin ja Renaultin edellä. Vuonna 1987 uusia Wartburg-autoja rekisteröitiin enää 402 kappaletta, jolloin se oli tilastossa 25. sijalla ja viimeisenä erikseen tilastoituna automerkkinä; tuona vuonna uusia henkilöautoja rekisteröitiin Suomessa siihenastinen ennätysmäärä, yli 150 000 kappaletta. 1980-luvun loppuvuosina Wartburg oli hankintahinnaltaan Suomen edullisimpia automerkkejä puolalaisen FSO:n, neuvostoliittolaisten Ladan ja Moskvitšin sekä tšekkoslovakialaisen Škodan rinnalla. Vuoden 1988 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 7 767 Wartburg-henkilöautoa ja merkki oli tilaston 22. sijalla. Commodore 128
Commodore 128, lyh.C128, on kotitietokone, jonka Commodore julkisti CES-messuilla Las Vegasissa tammikuussa 1985. 88 mm KwK 36 L/56 panssarivaunukanuuna
Se oli ensimmäisen kerran käytössä Francon puolella taistelleen saksalaisen Legion Condorin taisteluissa Espanjan sisällissodassa, missä se loi maineen loistavana ilmatorjuntatykkinä ja panssarintorjuntakanuunana. Tämä käsitys vahvistui Ranskan sotaretken aikana vuonna 1940, kuten myös Rommelin Afrika Korpsin käsissä Pohjois-Afrikassa. Kun Wehrmachtin taistelu alkoi Neuvostoliitossa, FlaK 36 oli ainoa saksalainen tykki, joka pystyi tuhoamaan venäläisten T-34 ja KV-sarjan panssarivaunut kaukaa. Vuonna 1938 "8,8 cm FlaK 18":aa oli harkittu käytettäväksi maamaaleja, etenkin bunkkereita ja muita kantalinnoitteita, vastaan. Volkswagen Polo III
Uudesta Polosta pyrittiin tekemään edeltäjäänsä mukavampi, käytännöllisempi ja turvallisempi auto. Se olikin aikansa suunnannäyttäjä ja toi pienten autojen luokkaan aiemmin vain suuremmissa malleissa nähtyjä varusteita ja teknisiä ratkaisuja. Uusia turvallisuusvarusteita olivat ovien sivutörmäyspalkit, turvavöiden esikiristimet sekä lisävarusteiset kuljettajan ja etumatkustajan turvatyynyt. Turvallisuudessa Polo olikin luokkansa kärkitasolla, mistä osoituksena oli kolmen tähden tulos vuoden 1997 Euro NCAP -kolaritestissä. Yhtä hyvään tulokseen samassa kokoluokassa ylsi ainoastaan Ford Fiesta.
Vuonna 1995 esiteltiin uusina korimalleina neliovinen sedan (Classic) ja viisiovinen farmari (Variant). Nämä olivat uudelleennimettyjä SEAT Córdobia eli Ibizan sedan- ja farmarimalleja, joten koripaneelitkin poikkesivat hatchback-Poloista. Ne myös valmistettiin SEATin tuotantolinjalla Espanjassa. Sedania myytiin Meksikossa nimellä Volkswagen Derby vuoteen 2008 saakka. Audi A8
Ensimmäiset A8-mallit esiteltiin loppuvuonna 1994. Yhdysvaltain markkinoille A8 saapui vasta vuonna 1997. Vuosina 1999 ja 2001 korimalliin tehtiin pieni facelift. Asiantuntemattoman on kuitenkin hyvin vaikea erottaa eri vuosimalleja toisistaan. Perusulkonäkö on A8:ssa sama kaikissa mallivuosissa. Vuonna 1997 A8:ssa esiteltiin ensimmäisenä autona maailmassa kuusi turvatyynyä. Vuonna 2001 Esiteltiin 6,0-litrainen W12-moottori. Autossa oli alkuvuosina 4-vaihteinen Tiptronic-automaattivaihteisto, joka sallii perinteisen automaattikäytön lisäksi urheilullisen manuaaliohjatun käsivaihtamisen. Vuonna 1997 vaihteisto muuttui 5-vaihteiseksi. BMW 1-sarja (E87)
BMW E87 esiteltiin kesällä 2004 BMW-malliston edullisimmaksi malliksi. Noin 60 prosenttia auton osista on yhteisiä 3-sarjan (E90) kanssa. Ensimmäisenä esitelty korimalli oli viisiovinen hatchback. Sen rinnalle tuli kesällä 2007 kolmiovinen, ja saman vuoden syksyllä Frankfurtin autonäyttelyssä esiteltiin 1-sarjan kaksiovinen coupé. Viimeisenä esiteltiin kangaskattoinen avomalli.