Onko Mooses Maimonides kirjoittanut Mišnaan -kommentaarion?
Maimonides
Maimonides vaikutti suuresti kristittyihin skolastikkoihin, erityisesti Albert Suureen, Tuomas Akvinolaiseen ja Duns Scotukseen, teoksellaan "Eksyneiden opas" sekä kommentaarioillaan Mišnaan. Hänet voidaan itsekin lukea juutalaisiin skolastikkoihin. Hän sai oppinsa lukemalla arabialaisten muslimifilosofien kirjoituksia, sen sijaan että olisi ollut henkilökohtaisesti yhteydessä heihin. Näin hän saavutti kuitenkin suuren tietämyksen paitsi islamilaisesta filosofiasta, myös Aristoteleen opetuksista. Maimonides halusi yhdistää filosofian ja tieteen Raamatun opetuksiin. Maimonides
Maimonides syntyi Córdobassa, Espanjassa, joka oli tuohon aikaan islaminuskoisten hallussa. Hän opiskeli Tooraa isänsä Maimonin ja rabbi Joseph ibn Migashin alaisuudessa. Myöhemmin perhe muutti Marokkoon. Marokossa hän saavutti suurimman osan maallisesta opistaan opiskellessaan Fèsissä Al-Karaouinen yliopistossa, jota pidetään maailman vanhimpana yliopistona. Samoihin aikoihin hän kirjoitti myös tunnetun kommentaarionsa Mišnaan, juutalaiseen laki- ja kirjoituskokoelmaan. Maimonides
Kommentaariossaan Mišnaan Maimonides muotoili juutalaisen uskon 13 prinsiippiä. Ne määrittelivät hänen näkemyksensä seuraavista asioista:Nämä prinsiipit olivat kiistanalaisia kun ne esitettiin, ja niitä kritisoivat erityisesti Hasdai Crescas ja Joseph Albo, ja ne jätettiin huomiotta juutalaisuudessa useiden vuosisatojen ajan. Myöhemmin kaksi näiden prinsiippien runollisempaa uudelleenmuotoilua ("Ani Ma'amim" ja "Yigdal") kanonisoitiin "siddurissa", juutalaisessa rukouskirjassa, ja ne tulivat osaksi yleistä ajattelua. Nykyään suurin osa ortodoksijuutalaisista pitää näitä prinsiippejä ehdottomina.
Aristoteles-kommentaarit
Muun muassa Al-Kindi kirjoitti teoksen aristoteelisesta logiikasta. Al-Farabi (900-luku) kirjoitti myös kommentaareja "Organonista". Myöhempiä kommentaattoreita olivat Avicenna (n. 980-1037), Al-Ghazali (1058–1111) ja Averroes (1126–1198). Myös länsimaalaiset skolastikot käyttivät heidän kommentaarejaan laajalti 1100- ja 1200-luvuilla. Averroes oli erityisen tunnustettu Aristoteleen kommentoijana, ja lännessä häntä kutsuttiin usein vain nimellä "Kommentaattori". Hän kirjoitti usein useampia kommentaareja samasta teoksesta; häneltä tunnetaan kaiken kaikkiaan 38 kommentaaria. Vaikka hänen teoksillaan oli vain pieni vaikutus islamilaisessa maailmassa, niillä oli suuri vaikutus länsimaiseen filosofiaan ja teologiaan. Moralia
Kirjoituksiin lukeutuvat muun muassa "Aleksanteri Suuren myötäisestä onnesta ja hyveestä", joka on merkittävä lisä Aleksanteri Suuren elämäkertatietoihin; "Isiksestä ja Osiriksesta", joka on tärkeä lähde egyptiläisiin uskonnollisiin rituaaleihin; "Herodotoksen pahanilkisyydestä", joka saattaa olla alun perin retorinen harjoitus, ja jossa Plutarkhos kritisoi historiankirjoituksen isää Herodotosta puolueellisuudesta; sekä filosofisempia teoksia, kuten "Platonisia kysymyksiä", "Sokrateen daimonionista", "Niistä, joita jumaluus rankaisee myöhemmin" ja "Mielenrauhasta"; sekä "Gryllos", joka on humoristinen dialogi Homeroksen Odysseuksen ja yhden Kirken siaksi noituman merimiehen välillä. Johannes Messenius
Messenius kirjoitti riimikronikat myös Tukholman ja Taalainmaan historioista, perinteisiä keskiaikaisia ruotsalaisia riimikronikoita jäljitellen. "Rimkrönikan" ensimmäinen osittainen suomennos ilmestyi vasta 1932 O. V. Itkosen kääntämänä. Toisen kerran se käännettiin 1997 runomuotoisena. Sittemmin riimikronikka on julkaistu kokonaisuudessaan suomeksi vuonna 2004. Mies nimeltä Mooses ja yksijumalinen uskonto
Kirja sisältää uskaliaita historiallisia oletuksia, ja Freud nimittää niitä konstruktioiksi. Hänen mukaansa Mooses ei ollut juutalainen vaan ylhäinen egyptiläismies, jolla oli korkea asema faarao Akhenatenin hovissa ja joka oli vannoutunut Atonin palvoja. Hänen nimensä ei ollut heprealaista vaan egyptiläistä perua. Amarna-kauden päättyminen merkitsi Moosekselle suurta menetystä, ja niinpä hän otti erään seemiläisen työläisheimon johdettavakseen ja antoi tälle atonilaisuudesta muokatun yksijumalisen uskonnon sekä ympärileikkauskäytännön. Mooses johti seemiläiset Egyptistä rauhanomaisesti ennen Horemhebin valtakautta eli joskus vuosina 1358–1350 eaa.
Uskonto oli kuitenkin niin ankara, että seemiläiset nousivat erämaassa kapinaan ja surmasivat Mooseksen. Jahve-uskonnon perustaja Mooses, midianilaisen papin Jetron vävy, on kokonaan toinen henkilö. Jahvelaisuudella ei ollut paljonkaan tekemistä atonilaisuuden eikä nykyisen juutalaisuuden kanssa, vaan Jahve oli tulivuorenjumala, ”kammottava, verenhimoinen demoni, joka kulkee öisin ympäriinsä ja kammoaa päivänvaloa”. Päätelmissään Freud nojautui aikansa uusimpaan egyptologiseen tutkimukseen (J. H. Breasted, Eduard Meyer, Ernst Sellin). Ensimmäinen apologia
Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen, ja hän oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. "Ensimmäinen apologia" on ajoitettu noin vuosille 150–154. Myöhemmin Justinos kirjoitti kristinuskon puolustukseksi myös lyhyemmän "Toisen apologian". Justinos on saanut apologioihinsa innoitusta Platonin kirjoittamasta "Sokrateen puolustuspuheesta". Timon (Lukianos)
Lukianos eli ja kirjoitti 100-luvulla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea satiireistaan. Teoksessa "Timon", toiselta nimeltään "Ihmisvihaaja", satiirin aiheena on 400-luvulla eaa. elänyt Timon Ateenalainen, joka tunnettiin misantrooppina eli ihmisvihaajana. Lukianos on saattanut saada aiheensa komediakirjailija Antifaneelta, joka kirjoitti "Timon"-nimisen sittemmin kadonneen näytelmän. Myöhemmin sama henkilö tunnetaan muun muassa William Shakespearen näytelmästä "Timon Ateenalainen" ("Timon of Athens"). Mooses
Juutalais-kristillinen perimätieto on pitänyt Mooseksen kirjoja Mooseksen itse kirjoittamina. Nykyisten eksegeettisten tutkimusten mukaan ne kuitenkin on kirjoitettu nykyiseen muotoonsa vasta noin vuosina 500–400 eaa. Filippos II
Antiikin historioitsijoista Theopompos Khioslainen kirjoitti 58 kirjaa käsittäneen "Filippikan", joka käsitteli pääasiassa Filippoksen hallituskautta. Teos valmistui vuonna 324 eaa. Teos käsitteli myös paljon muita ajan tapahtumia, maantiedettä, kulttuuria ja uskontoa. Marcus Junianus Justinuksen yhteenveto "Filippikasta", "Historiarum Philippicarum libri XLIV" on säilynyt nykypäivään. "Filippikasta" on säilynyt myös useita katkelmia. Toinen tärkeä lähde, joka kattaa Filippoksen hallituskauden, on Diodoros Sisilialaisen maailmanhistoria. Gemara
Gemara on juutalaisten talmudin jälkimmäinen osa, joka sisältää mišnan kriittisiä kommentteja. Sen perustana ovat Palestiinan rabbien keskustelut mišnasta; sisältö päätettiin lopullisesti noin vuonna 500. Se on kirjoitettu arameaksi. Talmud
Kirjoitettuun muotoon valmistumisensa jälkeen Talmud ja sen yksittäisiä osia levisi juutalaisen maailman kaukaisimpiinkin kolkkiin. Teoksen tutkimista vaikeutti kuitenkin se, että se oli kirjoitettu osin arameaksi, jota ei Babylonian ulkopuolella osattu eikä enää Babyloniassakaan 600-luvun jälkeen. Myös sen sisällön ymmärtäminen edellytti babylonialaisten väittelyjen tuntemusta. Ymmärrysvaikeuksien seurauksena Babylonian "gaonit" olivat 1000-luvulle asti Talmudin selittäjien ylimpiä auktoriteetteja myös muiden maiden juutalaisille. Babylonian jälkeen Talmudin tutkimisen painopiste siirtyi Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan, missä syntyivät babylonialaiseen Talmudiin perustuvat aškenasi- ja sefardijuutalaisten Talmud-selitykset. Euroopan tunnetuin Talmudin kommentoija oli troyeslainen Rashi, jonka kehittämiä eksegeettisiä eli tulkitsevia menetelmiä arvostetaan edelleen. Hänen selventäviä, kattavia ja ytimekkäitä kommenttejaan, jotka on 1500-luvun ensimmäisistä painetuista laitoksista alkaen liitetty Mišnan ja Gemaran viereen, pidetään edelleen Talmudin tärkeimpinä. Rashin jälkeisten kommenttien lisääjät, joista monet olivat Rashin jälkeläisiä, tunnetaan nimellä "baalei tosafot" (’lisäysten kirjoittajat’). Mooses Egyptissä
Libreton oopperaan kirjoitti A. L. Tottola ja se oli sekoitus Raamatun kertomuksesta Mooseksen teoista sekä Francesco Ringhierin rakkausnäytelmää "L'Osiride". Libretistin uskonnollista ja maallista aineistoa sekoittava libretto oli eräänlainen pseudo-oratorio. Mooses
Sarvet johtuvat heprean käännösvirheestä. Kun Hieronymus käänsi 300-luvulla Vulgataa hepreasta, hän kohdassa 2. Moos 34:29 luki virheellisesti sanan "kirkkaus" tilalle "sarvet". Konsonanttikirjoituksessa heprean kielen sanat "qaran" (loisti) ja "qeren" (sarvet) ovat lähellä toisiaan. Maimonides
Nämä oppineet ovat huomauttaneet, että Maimonides tekee tällä tavalla selvän eron toisaalta "tosiin uskomuksiin", jotka ovat sellaisia uskomuksia Jumalasta jotka hivelevät ensisijaisesti filosofista mieltä, ja "tarpeellisiin uskomuksiin", jotka ovat hyödyllisiä yhteiskuntarauhan edistämisessä. Tätä näkemystä ei tavata uudempien ultra-ortodoksisten juutalaisten oppineiden keskuudessa, josta voi päätellä, että he pitävät kaikkia prinsiippejä yhtä oleellisina. Musonius Rufus
Historiallisen tietosanakirjan "Sudan" mukaan Musonius kirjoitti lukuisia teoksia. Näihin kuuluu muun muassa joukko Apollonios Tyanalaiselle kirjoitettuja kirjeitä. Osa kirjeistä on kuitenkin todennäköisesti epäaitoja. Claudius Pollio kokosi hänen näkemyksiään ja kirjoitti teoksen, josta Stobaios hankki Musoniusta koskevat tietonsa. Hieronymus
Näihin kuuluvat ainoastaan kommentaariot Kirjeeseen Filemonille, Galatalaiskirjeeseen, Efesolaiskirjeeseen ja Kirjeeseen Titukselle (koottu hätäisesti vuosina 387–388); Matteuksen evankeliumiin (saneltu kahdessa viikossa, 398); Markuksen evankeliumiin, valittuihin Luukkaan evankeliumin osiin, sekä esipuhe Johanneksen evankeliumiin ja Ilmestyskirjaan. Menelaion
Pausanias mainitsee Menelaionin 100-luvulla jaa. teoksessaan "Kreikan kuvaus". Paikan tunnisti 1800-luvun alkupuolella arkeologi Ludwig Ross, joka teki kukkulalla pienimuotoisia kaivauksia. Heinrich Schliemann kävi paikalla, mutta katsoi, ettei alueella ole mykeneläisaikaisia jäännöksiä. Ensimmäisiä laajempia kaivauksia suoritti kreikkalainen Chrístos Tsoúntas vuonna 1889. Hän teki alueelta ensimmäiset mykeneläiset löydöt. Vuonna 1899 aluetta tutki P. Kastriótis. Paikan järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritti lopulta British School at Athens eli brittiläinen arkeologinen koulu Ateenassa vuosina 1909–1910. Kaivauksia tehtiin myös vuosina 1973–1976 H. W. Catlingin johdolla. Alueella on suoritettu myös jonkin verran kunnostuksia. Maimonides
Tämän doktriinin ja Spinozan kuolemattomuutta koskevien opetusten välillä on niin huomiota herättävä yhtäläisyys, että on esitetty hypoteesi siitä, että Spinoza on saanut vaikutteita Maimonideelta. Toisaalta näiden kahden juutalaisen ajattelijan välillä on yhtä suuria eroja kuin yhtäläisyyksiä. Spinoza nimittäin opettaa, että tämän kuolemattomuuteen johtavan tiedon saavuttamiseksi on edettävä aistitiedosta tieteellisen tiedon kautta kaikkia asioita koskevaan filosofiseen intuitioon "sub specie æternitatis". Maimonides taas opettaa, että tie täydellistymiseen ja kuolemattomuuteen kulkee tekojen kautta, niin kuin ne Toorassa ja rabbiinisessa suullisessa perinteessä kuvataan. Proklos
Hänen teoksensa voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäiseen osaan kuuluvat "Memorandi" eli kommentaariot Platonin teoksiin. Ensimmäiset kommentaarionsa hän kirjoitti ollessaan 28-vuotias. Näitä olivat kommentaariot "Timaiokseen", "Valtioon", "Alkibiadeehen", "Parmenideehen" ja "Kratylokseen". Näissä teoksissa Proklos analysoi ja uudelleenmuotoili Platonin esittämiä ajatuksia – tuossa vaiheessa vielä paljolti väärinymmärrettynä ja vääristeltynä. Maimonides
Maimonidesta inspiroi kaikessa hänen filosofisessa toiminnassaan skolastiikan ylin periaate: Jumalan ilmaisemien totuuksien, ja ihmisten tieteen ja filosofian avulla löytämien totuuksien välillä ei voi olla pienintäkään ristiriitaa. Tieteellä ja filosofialla hän tarkoitti nimenomaan Aristoteleen tiedettä ja filosofiaa. Joissakin tärkeissä kohdissa hän kuitenkin saattoi poiketa Aristoteleen opetuksista. Hän esimerkiksi hylkäsi Aristoteleen opin siitä, että Jumalan huolenpito koskee ainoastaan ihmiskuntaa, eikä ihmisyksilöitä.
Maimonides ihaili myös uusplatonilaisia filosofeja, ja omaksui sitä kautta monia käsityksiä, joita skolastikot eivät voineet hyväksyä. Hän esimerkiksi kannatti ns. negatiivista teologiaa, jossa Jumala pyritään määrittelemään negatiivisten attribuuttien kautta. Esimerkiksi, ei tulisi sanoa, että Jumala on olemassa olemisen tavallisessa merkityksessä — sen sijaan voimme turvallisesti sanoa vain, että Jumala ei ole olematon. Ei tulisi sanoa, että Jumala on viisas, mutta voimme sanoa että Jumala ei ole tietämätön eli jossain mielessä Jumalalla on tietoa. Ei tulisi sanoa että Jumala on yksi, mutta voimme sanoa, että Jumalan olemuksessa ei ole moneutta. Periaatteena on siis hankkia ja määritellä tieto Jumalasta kuvaamalla mitä hän ei ole, sen sijaan että yrittäisi kuvata mitä hän on. Mišna
Talmudia selittää Gemara, jonka sisältö päätettiin lopullisesti noin 500 jaa.. Se sisältää Mišnan kriittisiä kommentteja ja on kirjoitettu arameaksi. Maimonides
Maimonides kirjoitti sekä juutalaista teologiaa että lääketieteellisiä kirjoituksia. Hän kirjoitti suurimmaksi osaksi arabiaksi, mutta esimerkiksi "Mishneh Torah" oli kuitenkin kirjoitettu hepreaksi. Hänen juutalaisuutta käsittelevät teoksensa olivat: Talmud
Mišna on säännöskokoelma, joka perustuu suullisena perinteenä siirtyneelle juutalaiselle laille ja jonka rabbi Jehuda ha-Nasi kirjoitti ylös noin vuonna 200 jaa. Se on kirjoitettu osin vanhaksi Raamatun hepreaksi ja osin ajanlaskun alun hepreaksi eli niin sanotuksi Mišnan hepreaksi. Mišna jakautuu kuuteen pääjaksoon ("sedarim"), joista kukin käsittelee etupäässä omaa pääaihepiiriään. Pääjaksot ja niiden tärkeimmät aihepiirit ovat:Jokaisessa pääjaksossa on joukko traktaatteja ("massekhtot"), jotka käsittelevät jakson erityisalueita. Traktaatit jakautuvat edelleen kappaleisiin, jotka jakautuvat erillisiin määräyksiin tai säädöksiin. Jokaisella traktaatilla ja kappaleella on nimi. Traktaatteja on nykyisin yhteensä 63 ja kappaleita 517. Mooses
Moosesta ei yleisesti pidetä historiallisena henkilönä: Hänestä ei ole mainintoja ajankohtaa koskevissa lähteissä. Egyptiläisissä lähteissä ei ole viitettä Moosekseen tai Viidennessä Mooseksen kirjassa kuvattuun Exodukseen. Myöskään kertomusta tukevia arkeologisia löytöjä ei ole. Mooses-lapsen löytämistä koskevan tarinan motiivi on ollut tunnettu Lähi-Idän muinaisissa lähteissä. Ensimmäiset maininnat Mooseksesta ovat vasta Babylonian pakkosiirtolaisuuden ajalta. Noita
Noitavainot saivat alkusysäyksen "Noitavasara"-teoksesta (1486), joka nojasi Raamatun alkukielestä virheellisesti käännettyihin teksteihin. Nykyään toisessa Mooseksen kirjassa lukee: "Velhonaisen älä salli elää" (2. Moos. 22:17), kun taas kielentutkijoiden mukaan käännös suomeksi voisi kuulua: "Älä anna myrkynkeittäjän elää." Luettelo Linnunrata-kirjasarjan käsitteistä
Maailmankaikkeuden toiseksi huonointa runoutta kirjoittivat Linnunradan käsikirjan mukaan Krian azgothit. Heidän mestarirunoilijansa oli Grunthos Mahtipontinen, jonka teoksia ovat muun muassa "Oodi pienelle vihreälle möykylle jonka löysin kainalostani juhannuspäivän aamuna" ja kaksitoistaosainen eepos "Mieluisimmat kylpykurlaukseni", jota lausuessaan kirjan mukaan Mahtipontinen kuoli, kun hänen suolistonsa päätti pelastaa ihmiskunnan, syöksyi ylös hänen kurkustaan ja kuristi hänen aivonsa. Huonoimmasta runoudesta ei tarvitse kirjan mukaan huolehtia, sillä se tuhoutui Maan mukana. Keskiajan filosofia
Islamilaisen aristotelismin huippua edustaa Averroes (Ibn Rušd, 1126–1198), jonka teosten hepreankielisillä käännöksillä oli suuri merkitys myös juutalaiseen filosofiaan. Keskiajan juutalaisessa filosofiassa esiintyikin samanlaista skolastista virtausta, jossa antiikin filosofiaa yhdisteltiin puolestaan juutalaisuuden pyhän kirjan Tanakhin tulkintaan. Merkittävimpiä juutalaisen skolastiikan edustajia keskiajalla oli Maimonides. Hieronymus
Viimeksi mainitun kirjan hän käsitteli ainoastaan pintapuolisesti, ja hyödynsi siinä katkelmaa Pohjois-Afrikkalaisen Tichoniuksen kommentaariosta, joka on säilynyt myös Beatus Libanalaisen laajemman työn osana. Hieronymus omisti Ilmestyskirjalle myös toisen kommentaarion, joka oli melko mielivaltainen muokkaus Pyhän Victorinuksen (k. 303) kirjoittamasta kommentaariosta. Michel de Montaigne
Montaignen pääteos on "Esseitä" ("Essais", 1580–1588). "Esseitä" oli ainutlaatuinen suorasukaisuudessaan ja henkilökohtaisuudessaan. Teoksessaan hän esittelee lukijalle itsensä ansioineen ja inhimillisine puutteineen. Hän tarkasteli kirjoituksissaan ihmiskuntaa ja itseään ja oli ensimmäinen kirjailija, joka piti kirjoituksiaan esseinä. Teoksessaan hän viittaa usein Kreikan skeptikoihin Yhdessä esseessään Montaigne kuitenkin toteaa, että jos hän olisi löytänyt veroisensa keskustelukumppanin, hän olisi kehitellyt ja julkaissut ajatuksensa esseemuodon sijasta kirjeinä. Hän painotti kirjoitustensa epätaiteellista, henkilökohtaista ja välitöntä luonnetta. Dionysius Exiguus
Noin vuodesta 500 Dionysius Exiguus asui Roomassa, Vatikaanin kuurian oppineena jäsenenä. Hän käänsi kreikasta latinaan muun muassa apostolisen kaanonin tekstejä, Nikean, Konstantinopolin ja Khalkedonin kirkolliskokouksen päätöksiä. Dionysius kirjoitti myös tutkielman perusmatematiikasta. Teologi Beda Venerabilis kohotti hänet apotiksi, vaikka Dionysiuksen ystävä, historioitsija Cassiodorus, mainitsee, että tämä oli edelleen vain munkki elämänsä loppuvaiheessa. Messias
Muita vuoden 70 jälkeen itseään Messiaaksi väittäviä olivat kreetalainen Mooses, joka vakuutti, että hän jakaisi Kreetan ja Palestiinan välisen meren, Serenus, joka johti monia juutalaisia Espanjassa, ja sabbatealaisen harhaopiksi katsotun mystisen liikkeen perustanut Šabbetai Tsevi. "The Jewish Encyclopedia" (X osa, s. 252–255) luettelee 28 väärää messiasta vuosilta 132–1744. Tuomas Kilvoittelijan kirja
"Tuomas Kilvoittelijan kirjan" ainoa tunnettu koptinkielinen käsikirjoitus perustuu mitä todennäköisimmin kreikankieliseen alkutekstiin. Kirjoituksen muodostumisesta on useita teorioita. Koska kirjoituksesta vain noin kolme viidesosaa muodostaa dialogin ja loppuosa on Jeesuksen monologia, kirjoitus on alun perin saattanut muodostua kahdesta erillisestä kirjoituksesta. Koska kirjoituksella on kaksi nimeä, jotkut ovat arvelleet sen olleen alun perin kirje, "Kilvoittelijan kirje", jonka on kirjoittanut hellenistisen filosofian omaksunut juutalainen. Myöhemmin kirjoitukselle olisi annettu kristillinen asetelma ja se olisi muutettu dialogiksi. Platon-kommentaarit
Monet Platonin Akatemiassa toimineet oppineet pyrkivät selventämään ja selittämään Platonin ajatuksia. Akatemialaisen Krantorin tiedetään kirjoittaneen kommentaarin Platonin "Timaioksesta" jo 200-luvulla eaa. Onasandros kirjoitti ensimmäisellä vuosisadalla jaa. kommentaarin Platonin "Valtioon". Toiselle vuosisadalle tultaessa keskiplatonilaiset filosofit tuottivat parafraaseja ja yhteenvetoja Platonin teoksista. Näihin kuuluvat muun muassa Albinoksen kirjoittama johdanto Platonin teoksiin, sekä Alkinouksen ja Apuleiuksen kirjoittamat platonismin käsikirjat. Lääkäri Galenokselta on säilynyt katkelmia "Timaioksen" kommentaarista. Tuohon aikaan Aristoteleen ajattelu alkoi vaikuttaa platonismiin, ja muun muassa Attikos (n. 175) vastusti koulun vallannutta eklektismiä ja haastoi Aristoteleen teoriat Platonin opeista harhautumisena. Julianus
Julianus kirjoitti useita teoksia, joista kaikki eivät ole säilyneet nykyaikaan. "Kirje ateenalaisille" on omaelämäkerrallinen kirje, jossa hän perustelee toimiaan keisariksi valitsemisensa jälkeen. Kristinuskoa vastaan hän kirjoitti puheen "Galilealaisia vastaan", joka ei ole säilynyt. Lisäksi Julianus kirjoitti pakanallisia hymnejä; näihin kuuluvat "Hymni jumalten äidille" ja "Hymni kuningas Heliokselle". Hänen teoksensa "Misopogon" (”Parranvihaaja”) on itseironinen satiiri. Teos "Pidot" ("Symposion" eli "Saturnalia") oli suunnattu Konstantinus Suurta vastaan. Azo (Iberia)
Eroistaan huolimatta kaksi keskiaikaista perinnettä ovat yksimielisiä siitä, että Mtskhetassa alkoi hallita kuningas hellenistisen kauden alussa, ja ei-georgialaiset lähteet vahvistavat tämän. Aleksanterin Iberian sotaretken legenda on säilynyt myös armenialaisessa historiallisessa perinteessä, erityisesti Mooses Korenelaisen teoksessa "Armenialaisten historia" (luultavasti 400-luvulta). Mooses puhuu "Mithridateesta, Dareioksen satraapista" (tunnistettavissa Pontoksen Mithridates I:ksi), jonka Aleksanteri asetti hallitsemaan georgialaisia. Professori Giorgi Melikišvili on löytänyt useita yhtymäkohtia georgialaisten kronikoiden Azosta kertoman tarinan ja armenialaisen perinteen Mithridateen väliltä. Maimonides
"Mishneh Torahissa" Maimonides muotoili juutalaisen lain mahdollisimman suuressa laajuudessa ja syvyydessä. Se kokosi yhteen kaikki lait Talmudista ja sisällytti myös Geonimin (joukko varhaiskeskiaikaisia rabbeja, pääosin Mesopotamiassa). 
Parhaiten tunnettu hänen lääketieteellisistä kirjoituksistaan on "Pirkei Moshe", joka sekin oli kirjoitettu arabiaksi vaikka sen nimi onkin hepreaa. Toora
Nykyään yleisin kanta on, että Mooses ei ole itse kirjoittanut kirjoja, esimerkiksi sillä perusteella, että niistä viimeisessä kerrotaan hänen kuolemastaan. Lisäksi kirjoissa esiintyy ilmauksia, kuten "Raakelin hautapatsas on olemassa vielä tänäkin päivänä", jotka viittaavat siihen, että tapahtumahetken ja kirjoitushetken välillä on ollut paljon aikaa. Tämän vuoksi jo 1600-luvulla useat tutkijat esittivät, että Mooseksen alkuperäistä teosta olisi myöhemmin täydennetty tarpeellisiksi katsotuilla lisäyksillä. Esimerkiksi Baruch Spinoza arveli, että nykyiseen muotoonsa teoksen olisi lopullisesti laatinut Esra. Matka manalaan
Lukianos eli ja kirjoitti 100-luvulla. Hänet tunnetaan ennen kaikkea satiireistaan. "Matka manalaan" perustuu mahdollisesti Menippoksen niin kutsuttua menippolaista satiiria edustaneeseen, sittemmin kadonneeseen teokseen "Nekyia". Lukianos oli käyttänyt kyseistä teosta hyödykseen myös kirjoittaessaan omaa teostaan "Menippos eli Nekyomanteia", ja sijoitti mahdollisesti ylijäänyttä aineistoa tähän toiseen satiiriinsa. Tyylillisesti ja tapahtumapaikkansa osalta teos muistuttaa myös Lukianoksen teosta "Kuolleiden keskusteluja". Juutalainen filosofia
Levi ben Gershon (Gersonides) (1288–1345) oli juutalainen skolastikko. Hänet tunnetaan parhaiten teoksestaan "Milhamot HaShem" ("Milchamot"), ("Herran sodat"). Juutalaisten skolastikkojen joukossa hän oli yksi kehittyneimpiä, hän asetti järjen perinteen yläpuolelle. "Milhamot HaShem" oli rakennettu Maimonideen teoksen "Eksyneiden opas" mallin mukaan. Sen voidaan katsoa olevan aristotelismin ja ortodoksijuutalaisuuden synkretismin taidokasta kritiikkiä filosofiselta näkökannalta. Hermeneutiikka
Aristoteles selvitti tulkitsemista teoksessaan "Tulkinnasta" ("Peri hermeneias"). Yhtä merkittäviä ovat monet antiikinaikaiset kirjoitukset runoudesta, retoriikasta ja sofistiikasta. Näihin kuuluu monia Platonin dialogeja, kuten "Kratylos", "Ion", "Gorgias", lyhyempi "Hippias" ja "Valtio", sekä Aristoteleen "Runousoppi", "Retoriikka" ja "Sofistiset kumoamiset". Nämä käsittelevät kuitenkin enemmän esityksen muotoa ja argumenttien kumoamista kuin tekstien ymmärtämistä teksteinä. Vasta stoalaisilla, jotka kirjoittivat myyttien tulkitsemisesta, tavataan laajempaa tietoisuutta tekstien ymmärtämiseen liittyvistä ongelmista. Origenes
Kommentaareista on säilynyt kuitenkin ainoastaan katkelmia. "Filokalian" sitaatit sisältävät katkelmia Ensimmäisen Mooseksen kirjan, Psalmien, Hesekielin, Hoosean ja Johanneksen evankeliumin kommentaareista. Roomalaiskirjeen kommentaari on säilynyt ainoastaan Rufinuksen lyhennettynä versiona. Jaakobin kirje
Kirkon ensimmäisinä vuosisatoina jotkut epäilivät kirjeen autenttisuutta, näihin kuuluivat muun muassa Theodoros Mopsuestialainen, Kilikialaisen Mopsuestian piispa. Siksi kirja on deuterokanoninen. Kirjettä ei mainita Muratorin kaanonissa. Myös useimmat läntiset kirkot ovat siitä hiljaa, joten Eusebius luokitteli sen kiistanalaisiin kirjoihin ("Kirkkohistoria", 3.25; 2.23). Hieronymus antaa kirjeestä samanlaisen arvioinnin, mutta lisää, että hänen aikanaan se oli yleisesti hyväksytty. Se meiden Herran Jesusen Christusen Pina
Se meiden Herran Jesusen Christusen Pina, ylesnousemus ia taiuaisen astumus, niste Neliest Euangelisterist coghottu oli Mikael Agricolan kirjoittama Jeesuksen kärsimyshistoria eli passioharmonia. Se julkaistiin vuonna 1549. Tosefta
Tosefta on juutalaisen suullisen lain kokoelma, jonka tekstejä ei ole otettu Mišnaan vaan joka täydentää sitä. Se on hepreankielinen, toimitettu Israelissa Mišnan toimitustyön jälkeen, monelta osin identtinen Mišnan kanssa, ja siinä on samojen tannaiittien kommentteja kuin Mišnassakin. Tosefta on kuitenkin yli kolme kertaa Mišnaa laajempi, ja sen osat ovat eri järjestyksessä. Summa contra gentiles
Summa contra gentiles ("Summa pakanoita vastaan") on Tuomas Akvinolaisen vuosien 1258 ja 1264 välisenä aikana kirjoittama skolastinen filosofinen ja teologinen teos. Teoksen tarkoituksesta, tarkoitetusta lukijakunnasta ja sen suhteesta Tuomaan muihin töihin on väitelty paljon. Se luokitellaan kuitenkin yleensä "summa"-tyyppisiin teoksiin, teologisiin synteeseihin, samoin kuin Tuomaan "Kommentaari Pietari Lombardialaisen Sentensseihin" ja "Summa theologiae", vaikkakin kaikkien näiden käsittelemissä asioissa ja alkuperäisessä tarkoituksessa on suuria eroja. Talmud
Talmudin sivun nykyinen asettelu perustuu vuonna 1523 ilmestyneeseen Bombergin laitokseen. Talmudin sivu koostuu monesta osasta. Sivun ylälaidassa on sivunumero ja sivun otsikko. Keskellä sivua on itse Talmudin teksti, Mišna ja Gemara. Aukeaman sisäpuolella on Rashin (1040–1115) kommentaari ja ulkoreunuksen puolella Rashin seuraajien yhteistyönä syntynyt kommentaari ("tosafot"). Sivun reunuksissa voi lisäksi olla lyhyitä huomautuksia tai viittauksia Raamattuun tai Talmudin rinnakkaiskohtiin. Sivulla käytetään erilaisia erikoismerkkejä, välimerkkejä, sulkumerkkejä ja välisanoja eri asiakohtien erottamiseen ja viittaamiseen. Rashin kommentaarit ja useimmat hänen seuraajiensa lisäykset on kirjoitettu eri tekstityypillä kuin muu teksti. Talmudin kommentaareja julkaistaan myös erillisinä liitteinä. Talmud
Talmudista on kaksi versiota, jotka koottiin ja kirjoitettiin muistiin Babyloniassa ja Palestiinassa 200–500-luvuilla heprean ja aramean kielellä. Talmud koostuu suullisen lain kokoelmasta Mišnasta ja sen kommentaarista Gemarasta, jossa on rabbien lakiaiheisia keskusteluja ja väittelyjä sekä erilaisia kertomuksia. Talmudiin liitettiin vielä toisen vuosituhannen alkupuolella merkittävien rabbien kuten Rashin kommentaareja. Talmud käsittää 20 paksua nidettä ja se on säilynyt melko muuttumattomana vuodesta 1523 lähtien. Tuomaan evankeliumi
"Tuomaan evankeliumi" on yksi varhaisimpia Jeesuksen opetuksia koskevia kirjoituksia kanonisten evankeliumien ulkopuolelta. Tämän vuoksi sitä pidetään erittäin merkittävänä kirjoituksena. Evankeliumi sisältää ainoastaan Jeesuksen opetuksia. Voidaan huomauttaa, ettei evankeliumi mainitse Jeesuksen kuolemaa ja ylösnousemusta, jotka ovat keskeisiä kristillisen uskon kohtia. Jotkut ovat kuitenkin tulkinneet evankeliumin aloitussanat "Elävä Jeesus puhui nämä salaiset sanat, ja Didymos Juudas Tuomas kirjoitti ne muistiin" osoituksena siitä, että opetukset olisi annettu Jeesuksen ylösnousemuksen "jälkeen", koska siinä mainitaan erikseen "elävä". 
Jotkut tutkijat lukevat evankeliumin gnostilaisten kirjoitusten joukkoon, koska se löydettiin Nag Hammadista muiden, vielä selvemmin gnostilaisten kirjoitusten joukosta. Jotkut hylkäävät tulkinnan, koska evankeliumi ei sisällä gnostilaisuuden mytologian kuvauksia, kuten demiurgia ja muuta gnostilaista luomismyyttiä, sellaisina kuin ne on esitetty useissa muissa gnostilaisissa kirjoituksissa sekä kirkkoisä Irenaeuksen gnostilaisuutta vastustaneissa kirjoituksissa. Evankeliumissa kuitenkin puhutaan valosta ja "valon lapseudesta" (esim. "Tuom. ev." 50), mikä muistuttaa gnostilaisesta ajatuksesta, jonka mukaan ihmisissä on kuolematon sisin, joka on peräisin valon maailmasta. Jotkut tutkijat näkevät gnostilaisten vaikutteiden lisääntyneen ajan myötä, verrattuaan samoja lauseita kanonisissa evankeliumeissa, kreikankielisissä käsikirjoituksissa ja myöhemmissä koptinkielisissä käännöksissä. Mikään merkittävämpi kristillinen ryhmä ei hyväksy evankeliumia kanonisena tai auktoritatiivisena. Mies nimeltä Mooses ja yksijumalinen uskonto
Mooseksen hahmo oli askarruttanut Freudia koko hänen ikänsä. Hän julkaisi vuonna 1914 tutkielman ”Michelangelon Mooses”, jossa tarkasteli Michelangelon tunnettua veistosta. Kirjan "Mies nimeltä Mooses ja yksijumalinen uskonto" ensimmäisen version Freud laati tiettävästi kesällä 1934. Alun perin hän nimitti teostaan ”historialliseksi romaaniksi”. Saksan juutalaisvainot saivat hänet pohtimaan: ”Näiden uusien vainojen takia on kysyttävä, kuinka juutalainen on muotoutunut ja miksi hän on joutunut tuollaisen heltymättömän vihan kohteeksi.” Hieronymus
Näihin töihin voidaan lukea myös teos "De situ et nominibus locorum Hebraeorum", joka oli merkittävä panos Palestiinan maantieteen alueella. Teos oli käännös Eusebioksen teoksesta "Onomastikon", joillakin lisäyksillä ja joillakin valitettavilla poisjätetyillä osilla. Samaan aikakauteen, noin vuoteen 390, kuuluu teos "Liber interpretationis nominum Hebraicorum", joka perustuu teokseen, jonka oletetaan olevan peräisin jo Filonin ajalta ja jota Origenes myöhemmin laajensi. Tannaiitit
Tannaiitit (< aramean "teni/tena", 'opettaa') olivat Mišnaa kommentoineita rabbeja, jotka vaikuttivat vuosina 10–220. Tannaiittien ansiosta juutalainen suullisen lain perinne kehittyi Palestiinassa tarkkaan muotoiltujen ja järjesteltyjen lakien verkostoksi juuri ennen sen kodifiointia. Tannaiittien kausi jaetaan viiteen tai kuuteen sukupolveen. Ensimmäiset tannaiitit olivat Shammain ja Hillelin oppilaita, ja viimeiset Judah ha-Nasin aikalaisia. Tannaiitteja seurasivat amoraiitit, Gemaran kommentoijat. Toinen Mooseksen kirja
Perimätiedon ja suurimman osan uskonnollisista oppineista mukaan kirjan on kirjoittanut Mooses. Erään nykyaikaisen teorian mukaan kirja on koottu myöhemmin yhteen varhaisemmista lähteistä. Tämän teorian vastustajat ovat väittäneet, että kirjoittajalla oli suoraa tietämystä egyptiläisestä yhteiskunnasta ja että hän on kirjoittanut ylös yksityiskohtia, jotka osoittavat hänen olleen tapahtumien silminnäkijä, mutta todennäköisempää on, että hän on muulla tavoin tutustunut egyptiläiseen kulttuuriin. Egyptiläisestä historiasta puolestaan ei ole löydetty yhtään mainintaa kyseisestä vankien joukkopaosta eikä väitettä tukevaa arkeologista aineistoa ole koskaan löydetty.Uusi faarao haluaa tuhota Egyptissä asuvat israelilaiset. Hän pakottaa heidät orjatyöhön, ja myöhemmin hän myös määrää, että kaikki israelilaisten vastasyntyneet pojat on surmattava ja heitettävä Niiliin. Faaraon tytär löytää leeviläiseen sukuun kuuluvan poikavauvan joesta. Hän antaa lapselle nimen Mooses ja adoptoi tämän. Mooses kasvaa egyptiläisenä, mutta alkaa lopulta tuntea sympatiaa omaa kärsivää kansaansa kohtaan. Hän surmaa erään egyptiläisen, joka löi israelilaista, ja joutuu pakenemaan Midianin maahan. Hänestä tulee Jethro-nimisen papin paimen, ja hän nai tämän tyttären, jonka nimi on Sippora (1–2). Numenios
Numenios vaikuttaa pitäneen Pythagorasta korkeimpana auktoriteettinaan, mutta samaan aikaan hän seurasi pääkohdissa Platonia, jota kutsui ”Attikan Moosekseksi”. Professori Michael Wagnerin mukaan Numenios osoitti gnostilaista taipumusta. Islamilainen filosofia
Koulukunta vaikutti myös suuresti kreikkalaisen, hindulaisen ja muun ennen islamia syntyneen tiedon välittämisessä kristittyyn länsimaailmaan. Erityisesti heillä oli vaikutusta Aristoteleen filosofian tunnetuksi tekemisessä. Näihin ajattelijoihin kuuluvat muun muassa al-Farabi, Avicenna ja al-Kindi. Arabialaista filosofista kirjallisuutta käännettiin heprean ja latinan kielille erityisesti Espanjassa. Nämä käännökset vaikuttivat modernin eurooppalaisen filosofian syntyyn. Myös egyptiläiset filosofit Moses Maimonides (joka oli juutalainen) ja Ibn Khaldun olivat merkittäviä tässä työssä. Gennadios Skholarios
Filosofiassaan Gennadios oli omaksunut aristotelismin. Hän kirjoitti Aristoteles-kommentaareja, muun muassa kommentaarit teoksiin "Kategoriat" ja "Tulkinnasta", sekä kommentaarin Porfyrioksen teokseen "Isagoge". Näissä hän hyödynsi varhaisempia latinankielisiä kommentaareja. Gennadios katsoikin olevansa häntä edeltäneitä bysanttilaisia kommentaattoreita etevämpi, koska kykeni hyödyntämään esimerkiksi Tuomas Akvinolaisen teoksia sekä latinaksi käännettyjä Avicennan ja Averroeksen kommentaareja. Gennadios myös käänsi Tuomaan teoksia kreikaksi. Talmud
Ajanlaskun alkuun mennessä suullinen laki alkoi käydä mahdottomaksi pitää yllä, sillä se oli laajentunut, erkaantunut kirjoitetusta laista ja jakaantunut Hillelin ja Šammain kilpailevien tannaiittikoulukuntien näkemyksiin. Sen seurauksena lakeja alettiin luokitella ja tiivistää. Tämän työn tärkeimmät tekijät ajanjakson 10–200 jaa. aikana olivat Rabbi Akiva ja Rabbi Meir. Heidän työnsä pohjalta Rabbi Jehuda ha-Nasi koonsi itseään edeltäneen sukupolven aikana hyväksytyn lain, minkä jälkeen Mišna on säilynyt lähes muuttumattomana. Ei tiedetä varmasti, oliko Mišna tuolloin edelleen vain suullisessa vai jo kirjallisessa muodossa. Mišna
Mišna jakautuu kuuteen osaan (, yks. "sedar", mon. "sedarim", suom. järjestykset). Jokainen osa jakautuu yhteen tai useampaan traktaattiin (). Mišnassa on 63 traktaattia. Vaikka jokainen osa näyttääkin käsittelevän tiettyä aihetta, niissä kuitenkin väitellään asioista verraten vapaasti ja näin yhdessä traktaatissa voidaan käsitellä useampiakin kysymyksiä. Mooseksen kirja (mormonismi)
Mooseksen kirjan sisältö perustuu 1. Mooseksen kirjan 1.-6. lukuun, mutta se on sisällöllisesti laajempi. Kirja sisältää runsaasti laajennuksia ja selityksiä verrattuna 1. Mooseksen kirjan tekstiin. Lisäksi teksti on esitetty Jumalan suorana ilmestyksenä Moosekselle "aikana, jolloin Mooses temmattiin ylen korkealle vuorelle" (Mooseksen kirja 1:1). Tämä lienee viittaus Mooseksen oleskeluun Siinain vuorella (2. Moos. 24). Raamatun luomiskertomus
Luomiskertomuksen alkuperää tai alkuperäisiä kirjoittajia ei tunneta tarkasti. Perimätiedon mukaan luomiskertomuksen, kuten koko Mooseksen kirjankin, kirjoittajana pidetään Moosesta. Tällä teorialla on edelleen suuri kannatus uskonnollisissa piireissä, koska Raamatun muutkin kohdat tuntuvat viittaavan Moosekseen kirjoittajana. Raamatun aikaviittauksista voidaan päätellä Mooseksen eläneen joskus aikavälillä 1500–1200 eaa. Toinen Mooseksen kirja
Kun Mooses on ylhäällä vuorella, kansa tulee kärsimättömäksi ja määrää Aaronin valmistamaan heille kultaisen sonnin (vuoden 1933 käännöksessä: kultaisen vasikan), jota he palvovat iloisesti. Jumala kertoo Moosekselle, että kansa on syyllistynyt epäjumalanpalvontaan ja uhkaa hylätä Israelin. Kun Mooses näkee, mitä kansa on tehnyt, hän suuttuu ja rikkoo laintaulut. Mooses sulattaa sonnin, polttaa sen, sekoittaa sen veteen ja juottaa kansalle. Tuomittuaan kansan ja Aaronin Mooses pyytää Jumalalta armoa kansalle. Jumala suostuu (32–33). Mooses saa uudet laintaulut, johon Jumala kirjoittaa lait henkilökohtaisesti. Mooses palaa kansan luo. Kansa kuuntelee häntä kunnioittavan hiljaisuuden vallitessa (34). Ympärileikkaus
Usein suurimpana juutalaisena filosofina pidetty keskiajalla elänyt Moses Maimonides perusteli ympärileikkausta seksuaalisen halun ja kyvyn vähentämisellä moraalin korjaamiseksi sekä ryhmään sitouttamisella. Hipponaks
Hipponaks oli kolmas klassisista jambirunoilijoista Arkhilokhoksen ja Semonideen jälkeen. Häntä on pidetty parodian kehittäjänä. Jambista hän kehitti oman muunnelmansa, jota on kutsuttu nimellä kholiambi ("khōliambos"), "skazōn" ja "Hipponaksin trimetri". Siinä katkonaisuus luo koomisen vaikutelman. Hänen mukaansa on nimetty myös lyyrisen runouden hipponacteus-säe. Hipponaks kirjoitti runonsa joonialaisella murteella ja käytti paljon lyydialaisia lainasanoja. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Hellenistisenä aikana aleksandrialaisten tekstikriitikkojen parissa syntyi kymmenen attikalaisen puhujan kaanon, johon kuuluivat Antifonin, Lysiaan, Isokrateen ja Demosthenen lisäksi Andokides, Isaios, Aiskhines, Lykurgos, Hypereides ja Deinarkhos. Hypereides ja Lykurgos kuuluivat Demostheneen tapaan makedonialaisvastaiseen puolueeseen; Aiskhines ja Deinarkhos puolestaan kuuluivat makedonialaismyönteiseen puolueeseen ja kirjoittivat puheita Demosthenestä vastaan. Sisyfos (satyyrinäytelmä)
Sisyfos () oli antiikin kreikkalainen satyyrinäytelmä, jonka kirjoittajana pidetään yleensä joko Euripidestä tai Kritiasta. Näytelmän teksti on suurimmaksi osaksi kadonnut; siitä on säilynyt ainoastaan yksi katkelma, joka tunnetaan nimellä Sisyfos"-fragmentti. Säilynyt teksti on sisällöltään filosofinen ja ateistinen. Se on varhaisin säilynyt teksti, jossa uskonnon ja jumaluskon synnylle annetaan naturalistinen selitys. Joosuan kirja
Joosuan kirjassa teoksen kirjoittajaa ei nimetä. Babylonialaisen Talmudin mukaan kirjan kirjoitti Joosua lukuun ottamatta sen viimeisiä jakeita (Joos. 24:29-33), jotka lisäsivät Eleasar ja Pinehas. Jo myöhäiskeskiajalla useammat juutalaiset ja kristilliset ajattelijat kuitenkin kritisoivat ajatusta, että Joosua itse olisi kirjan kirjoittaja. Esimerkiksi Isaac Abrabanel perusti kritiikkinsä huomioon, että osa tapahtumista, joita Joosuan kirjassa kuvaillaan Joosuan aikana tapahtuneiksi, kuvaillaan Tuomarien kirjassa kauan Joosuan kuoleman jälkeen tapahtuneiksi (mm. Tuom 19:45). Myös kalvinismin perustajana tunnettu Jean Calvin totesi Joosuan kirjan kommentaarinsa avauskappaleessa, että on parempi olla arvailematta kirjoittajan henkilöllisyyttä. Hänen mukaansa se ei voinut olla Joosua muun muassa siksi, että Joosua kuoli ennen Hebronin ja Debirin valloitus ja silti kyseiset valloitukset kuvataan Joosuan kirjassa (Joos. 15). Pieniä tutkielmia
Saman nimisen teoksen (arabiaksi "al-'Aql wa 'l-ma'qul") kirjoitti myös Averroës, kommentaarina alkuperäiseen teokseen. Myös Tuomas Akvinolainen kirjoitti kommentaarin teokseen. Manassen rukous
Manassen rukous ei alkujaan ole itsenäinen kirja, vaan se kuuluu kreikankielisen Septuagintan joihinkin versioihin osana Oodien kirjaa. Kristillisellä kirkolla ei alkujaan ollut selvää käsitystä siitä, oliko se luettava kuuluvaksi Raamatun kaanoniin. Raamatun latinalaisen käännöksen, Vulgatan laatija Hieronymus, ei ilmeisesti tuntenut sitä, mutta keskiaikaisissa Vulgatan käsikirjoituksissa ja varhaisissa painetuissa Raamatuissa se on lisätty Toisen aikakirjan loppuun. Nykyäänkin se on Etiopian kirkon Raamatussa osana Toista aikakirjaa. Koska se ei ollut erillinen kirja, sitä ei erikseen mainittu missään keskiaikaisessa kanonisten tai apokryfisten kirjojen luettelossa. Milon Venus
Milon Venus on kuuluisimpia hellenistisen ajan taiteen edustajia. Aiemmin veistoksen tekijäksi oletettiin Praksiteles tai tämän koulukunta, sillä se muistuttaa tämän Afrodite-veistoksia, ja lisäksi veistos haluttiin esittää klassisen kauden huipputeoksena. Jalustan kaiverruksen perusteella sen oletetaan nykyisin kuitenkin olevan Aleksandros Antiokialaisen työtä. Joskus teoksen on katsottu olevan kopio jostakin tuntemattomasta 300-luvulla eaa. tehdystä veistoksesta, sillä se muistuttaa niin kutsuttua "Capuan Afroditea", joka on roomalainen kopio jostakin vastaavasta Afroditesta. Toisaalta se voi olla klassiselta ajalta ammentava itsenäinen teos.
Míloslainen maanviljelijä Geórgios Kentrotás löysi veistoksen kotisaareltaan 8. huhtikuuta 1820. Se oli hautautuneena antiikin Meloksen kaupungin gymnasionin raunioissa lähellä nykyistä Trypitín kylää ja löytyi useana kappaleena muutaman hermin ohella. Kerrotaan, että myös jäänteitä Afroditen vasemmasta kädestä löytyi, mutta nämä osat ovat kadonneet. Saari oli löytöaikaan vielä osa Osmanien valtakuntaa mutta poliittisesti kytköksissä Ranskaan. Ranskan laivaston upseerit Olivier Voutier ja Jules Dumont d'Urville saivat tietää löydöstä, ja kehottivat Ranskan Konstantinopolin suurlähettiläs Marquis de Rivièreä hankkimaan veistoksen. Tällä välin se oli vähällä päätyä paikalliselle osmanipaššalle. Lopulta ranskalaiset saivat ostettua veistoksen, ja se vietiin Pariisiin. Vuonna 1821 de Rivière esitteli sen Ludvig XVIII:lle, joka lahjoitti veistoksen Louvreen. Matka manalaan
Lukianoksen teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Se on jaettu 29 lyhyeen lukuun. Teoksessa esiintyvät Kharon, Klotho, Hermes, Rhadamanthys, Teisifone, Megapenthes, Kyniskos, Mikyllos, Vuode, Lamppu sekä joukko kuolleita. Semonides Amorgoslainen
Semonides tunnetaan nykyisin parhaiten misogyynisestä runostaan "Naisista" ("Kata gynaikōn"). Jeesuksen historiallisuus
Jerusalemin toisen temppelin loppuajoilta on säilynyt vain vähän juutalaisia historiallisia asiakirjoja. Josephuksen teoksia lukuun ottamatta varhaisin lähde tuolta ajalta on Mishnah, joka on juutalainen lakikokoelma, ei oikeudenkäyntipöytäkirja tai yleinen historiateos. Tuon ajan juutalaiset muistiinmerkinnät, sekä suulliset että kirjalliset, koottiin yhteen Talmudiin, joka on kokoelma lakiin liittyviä väittelyitä ja kertomuksia. Se on laaja, yli kolmestakymmenestä osasta koostuva teos. Talmud
Gemara on Mišnan kommentaaria ja seuraa sitä. Gemara laajentaa Mišnan lakien kenttää ja niitä koskevia periaatteita. Siinä on lakiasioiden lisäksi myös paljon tarinoita, legendoja ja saarnoja (yhteisnimitykseltään "aggadah"). Gemara on rakennettu dialektisten sääntöjen mukaisesti, ja se on kysymysten ja vastausten vuorottelua, perusteluja ja vastaväitteitä. Talmudissa ei siksi ole mitään lopullisia väitteitä, vaan keskustelumerkintöjä, jotka kutsuvat lukijaansakin osallistumaan tutkisteluun. Esimerkiksi Platonin kirjoittamiin sokraattisiin dialogeihin verrattuna Talmud on kaoottinen, polveileva ja päättymätön. Sofonias
Sofonias kirjoitti lukuisia kommentaareja ja parafraaseja Aristoteleen teoksiin, mukaan lukien kommentaarit teoksiin "Sielusta", "Sofistiset kumoamiset", "Ensimmäinen analytiikka" ja "Pieniä tutkielmia", jotka ovat säilyneet nykyaikaan. Kommentaareissaan Sofonias hyödynsi muun muassa Johannes Filoponoksen kadonnutta "Sielusta"-teoksen kommentaaria. Mikael Wanonius
Mikael Wanonius (1707–1743) oli satakuntalainen kirkkoherra ja kirjoitti ruotsin- ja latinankielisiä tilapäisrunoja. Hänen taitavuudestaan kertoo suomenkielinen hautajaisruno ”Cunnia- ja Muisto-Laulu” vuodelta 1737. Hän kannatti Christian Wolffin valistusfilosofista suuntaa. Aristoteles-kommentaarit
Aristoteles-kommentaareilla tarkoitetaan kaikkia niitä erityisesti antiikin ja keskiajan aikana kirjoitettuja teoksia, joiden tarkoituksena on Aristoteleen teosten selittäminen ja selventäminen. Aristoteleen oppilaat olivat ensimmäisiä, jotka kirjoittivat kommentaareja tämän teoksista. Myöhempi peripateettinen koulukunta jatkoi tätä perinnettä läpi hellenistisen ja roomalaisen ajan. Myöhäisantiikin aikana erityisesti uusplatonilaiset filosofit kirjoittivat lukuisia kommentaareja Aristoteleen teoksista pyrkiessään yhdistämään aristoteelisen ajattelun platonismiin. Vaikka antiikin aikaisia kommentaareja pidetään usein hyödyllisimpinä, kommentaareja kirjoitettiin edelleen myös keskiajalla; niitä tuottivat sekä kristityt oppineet Bysantin valtakunnassa, että monet islamilaiset filosofit ja läntisen maailman skolastikot, jotka olivat saaneet Aristoteleen teokset hengenperintönä. Aleksanteri Suuri antiikin lähteissä
Marsyas Periandroksen poika oli Aleksanterin lähipiirin jäsen ja Antigonos Monofthalmoksen veli tai luultavammin velipuoli. Sudan mukaan Marsyas kirjoitti kymmenen kirjaa käsittäneen "Makedonikan", joka käsitteli Makedonian historiaa aina ensimmäisestä kuninkaasta Aleksanterin kuolemaan asti. Marsyaan teos jäi kuitenkin kesken, kun Marsyas kuoli noin vuonna 307 eaa., ja se loppui vuoteen 331 eaa. Marsyaan teos oli tärkeä, koska se käsitteli Aleksanteria makedonialaisesta näkökulmasta. Curtius käytti luultavasti Marsyasta lähteenään. Sudan mukaan Marsyas kirjoitti myös Attikan historian ja teoksen Aleksanterin koulutuksesta. Osarseph
Eräät nykyiset tutkijat ovat arvelleet, että kertomus Osarsephista tai vähintäänkin se kohta, jonka mukaan hän olisi vaihtanut nimensä Moosekseksi, olisi lisätty Manethon alku­peräiseen teokseen jälkeenpäin, vasta viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskuamme, jolloin Egyptissä vallitsi laajalle levinnyt juutalais­vastainen mieliala. Osarsephia lukuun ottamatta Manethon teoksessa ei mainita juutalaisia lainkaan. Jos se sen sijana kuuluu Manethon alku­peräiseen Egyptin historiaan, kuten monet tutkijat uskovat, voidaan kysyä, mistä hän oli saanut tietoa asiasta, sillä heprealaisen Tooran ja myöskään Toisen Mooseksen kirjan kreikan­kielistä käännöstä, Septuagintaa, ei hänen aikanaan vielä ollut. Sen vuoksi on oletettu, että hän olisi saanut tietoa suullisesti todennäköisesti joltakulta juutalaiselta tai mahdollisesti jostakin muutoin tuntemattomasta, Septuagintaa vanhemmasta käännöksestä. Juudas (romaani)
Juudas ("Ha-besora al-pi Jehuda") on israelilaisen kirjailijan Amos Ozin palkittu romaani vuodelta 2014. Teoksen on suomentanut hepreasta Minna Tuovinen, ja suomennoksen on julkaissut vuonna 2018 Tammi. Pietari Makkonen
Makkosen runoja julkaistiin hänen eläessään Mehiläisessä 1839 ("Kahviruno") ja 1840 ("Sururuno Suomen kielen tilasta"), kalenterissa "Necken" 1845 ("Ilolaulu Suomen kielen kasvannasta") sekä Suomettaressa 1850 ("Kerimäen kirkosta"). Elias Lönnrot kävi runonkeruumatkallaan Makkosen luona ja tallensi muistiin hänen runojaan neljän päivän ajan. Maimonides
Maimonides kuitenkin uskoi, päinvastoin kuin useimmat aikansa juutalaiset, että ylösnousemus ei tule olemaan pysyvä. Näin jokaisen ylösnousseen tulee lopulta kuolla uudelleen. 13 uskon prinsiipissään hän kirjoittaa: "Näiden jakeiden (Daniel 12:2,13) perusteella näyttää siltä, että ne jotka nousevat ruumiillisesti ylös tulevat syömään, juomaan, parittelemaan, siittämään ja kuolemaan hyvin pitkän elämän jälkeen, aivan kuten nekin jotka tulevat elämään messiaan päivinä. Näin Maimonides erottaa kuolleiden ylösnousemuksen sekä tulevasta maailmasta että messiaanisesta ajasta. Erityisesti hänen kriitikkojaan ärsytti hänen toteamuksena, että ne jotka uskovat tulevan maailman liittyvän fyysisesti ylösnousseisiin ruumiisiin, ovat "täydellisiä typeryksiä". Prometheus (Lukianos)
Lukianos eli ja kirjoitti 100-luvulla, ja hänet tunnetaan ennen kaikkea satiireistaan. Hänen teoksensa "Prometheus" on parodia Aiskhyloksen "Prometheis"-trilogiaan kuuluneen tragedian "Kahlehdittu Prometheus" avauksesta. Toisaalta teoksen on nähty jatkavan Platonin "Protagoras"-dialogin perintöä; Platonin dialogissa Prometheus esiintyy Protagoraan puheessa ihmiskunnan hyväntekijänä. Yleisesti Prometheus-myytin pohjana on ollut Hesiodoksen kuvaus teoksissa "Jumalten synty" ja "Työt ja päivät". Maimonides
Maimonides oli yksi harvoja keskiaikaisia juutalaisia filosofeja joka vaikutti myös ei-juutalaisessa maailmassa. Yhä tänäänkin hän lukeutuu kaikkein arvostetuimpien juutalaisten filosofien joukkoon. Tunnettu keskiaikainen sanonta kuuluu: Mooseksesta (Raamatun profeetta) Moosekseen (Maimonides) ei tunnettu toista samanlaista Moosesta. Origenes
Hieronymus mainitsee, että Origenes teki skoliat Kolmannesta Mooseksen kirjasta, Psalmeista 1–15, Saarnaajan kirjasta, Jesajan kirjasta ja osasta Johanneksen evankeliumia. "Stromateis"-kirjoitukset olivat samantyyppisiä, ja hän teki niitä useista apostoli Paavalin kirjeistä. De pomo
Teos on todennäköisesti alkuperältään arabiankielinen, ja myöhemmin käännetty hepreaksi ja latinaksi. Teoksen todellista kirjoittajaa tai täsmällistä kirjoitusajankohtaa tunneta. Se on kuitenkin kirjoitettu ennen 900-lukua. Keskiajalla kaikki eivät vakuuttuneet teoksen aitoudesta, mutta varsinkin sellaiset ajattelijat, jotka halusivat puolustaa sitä näkemystä, että Aristoteles itse olisi päässyt taivaaseen, puolustivat sen aitoutta. Teoksen tunnisti epäperäiseksi viimeistään Maimonides. Nonnos
Nonnos (, ) oli Panopoliksesta (nykyinen Akhmim) kotoisin ollut kreikkalainen runoilija. Hän vaikutti 300-luvun lopulla ja 400-luvun alussa. Nonnoksen tärkein teos on Dionysos-jumalasta kertova eeppinen 48-kirjaa käsittävä runokokoelma "Dionysiaka". Teoksen pääteema on Dionysoksen matka Intiaan ja takaisin. Dionysikan alkuosa kertoo Europan raiskauksesta ja Zeuksen taistelusta Tyfonia vastaan. Runokokoelmassa kerrotaan myös Theban myyttisestä alkuperästä. Dionysoksen tarina oli jo tunnettu Aleksanteri Suuren aikana jolloin Dionysoksen matka oli yhdistetty Aleksanterin valloituksiin. Nonnos kirjoitti myös muunnelman Johanneksen evankeliumista, mikä viittaisi siihen että hän kääntyi kristinuskoon. Nonnoksen tuotannosta tunnetaan myös kaksi kadonnutta teosta. "Bassarika", josta neljä riviä on säilynyt bysanttilaisessa kommentaarissa, käsitteli myös Dionysosta. Mirjam (Raamattu)
Toisen Mooseksen kirjan 15. luvussa olevan runollisen säkeistön uskotaan yleisesti olevan yksi Raamatun vanhimmista katkelmista. Rashi kommentoi tätä kappaletta siten, että "Mooses lauloi laulun miehille; hän lauloi heile ja nämä vastasivat hänelle. Mirjam lauloi laulun naisille." Toisin sanoen laulu merellä esitettiin kahdesti, miehille ja naisille. Mooses lauloi sen kokonaisuudessaan miehille, jotka vastasivat kertosäkeellä, kun taas Mirjam teki samoin naisten kanssa. Ammonios Hermias
Ammonioksen kerrotaan kirjoittaneen useita teoksia. Niistä ainoastaan kommentaari Aristoteleen teokseen "Tulkinnasta" on säilynyt. Kommentaari Porfyrioksen teokseen "Isagoge" saattaa myös olla hänen kirjoittamansa, mutta se on melko turmeltunut ja sisältää myöhempiä lisäyksiä. Ammonios luennoi myös Ptolemaioksen tähtitieteestä ja hänen tiedetään kirjoittaneen tutkielman astrolabista. Monoimus
Monoimus tunnetaan siitä, että hän otti sanan monadi käyttöön gnostilaisessa yhteydessä. Hänen mukaansa kaikkeus on luotu monadista (tai "iota" tai "Yod", ”yksi sarvi”), josta saavat alkunsa dyadi, triadi, tetradi, pentadi, heksadi, heptadi, ogdoadi, enneadi ja dekadi. Hän liitti näin mahdollisesti gnostilaiset aionit pythagoralaisen kosmologian ensimmäisiin elementteihin sekä Ensimmäisen Mooseksen kirjan luomisen kuvaukseen. Tällainen ajattelu vastaa myös niitä kahta versiota "Eugnostoksen kirjeen" nimellä tunnetusta tekstistä, jotka kuuluvat Nag Hammadin kirjastoon. Myös niissä kuvataan sama kulku monadista dekadiin. "Eugnostoksella" puolestaan on yhteyksiä toiseen gnostilaiseen tekstiin, "Jeesuksen Kristuksen viisaus", jossa sana 'monadi' esiintyy jälleen. Juutalaisten historia
Vuosina 193–235 juutalaisten suhde Roomaan parani ja heitä pidettiin Rooman kansalaisina ja he saivat jopa erityisoikeuksia. Vuoden 200 tienoilla, Jehuda ha-Nasin toimiessa patriarkkana, saavutti juutalaisten rabbiinien oppineisuus kukoistus huippukautensa. Jehuda ha-Nasi kokosi muun muassa rabbi Akivan ja rabbi Meirin luoman juutalaisen suullisen perinteen, josta syntyi "Mišna", ensimmäinen suullisen perinteen kokoelma. Myöhemmin valmistui muun muassa täydentävä teos "Tosefta", sekä "Jerushalmi" eli "Palestiinan Talmud", jota ei kuitenkaan tiettävästi saatu koskaan lopullisesti valmiiksi. Siionin viisaiden pöytäkirjat
Pöytäkirjoja epäiltiin yleisesti väärennetyiksi niiden julkaisemisesta lähtien. Vuonna 1921 ne lopullisesti osoitettiin venäläisten sepitelmiksi. Tuolloin "The Timesin" Istanbulin-kirjeenvaihtaja Philip Graves sai käsiinsä Maurice Jolyn vuonna 1864 anonyymisti julkaiseman satiirisen pamfletin "Dialogue aux Enfers entre Machiavel et Montesquieu" (”Machiavellin ja Montesquieun vuoropuhelu helvetissä”). Siinä Macchiavelli edusti häikäilemätöntä voimapolitiikkaa, Montesqieu sen sijaan siveellisille periaatteille uskollista oikeuspolitiikkaa. Satiiri oli suunnattu Napoleon III:ta vastaan, joka Jolyn mukaan sovelsi Machiavellin oppien mukaista häikäilemätöntä voimapolitiikkaa. Pamfletissa Machiavelli suosittelee hallitsijalle muun muassa kansalaisten yhteishengen heikentämistä erilaisin juonikkain keinoin. Siionin viisaiden pöytäkirjoissa samat keinot on esitetty juutalaisten salajuonena. Graves ja muut tutkijat ovat todenneet, että suuri osa pöytäkirjojen sisällöstä on mukailua Jolyn dialogista. Noin kaksi kolmasosaa tekstikappaleista perustuu ainakin osittain siihen, ja jotkin kappaleet ovat siitä lähes kokonaan suoraa lainausta. Jolyn pamfletin ohella Siionin viisaiden pöytäkirjat on ilmeisesti saanut vaikutteita myös Hermann Goedschen romaanista "Biarritz" (1868), jossa juutalaisten heimojen päämiehet suunnittelevat salaisessa kokouksessa maailman orjuuttamista, E. Drumontin teoksesta "La France Juive" (”juutalainen Ranska”, 1886) sekä eräistä muista Ranskassa 1800-luvun lopulla ilmestyneistä juutalaisvastaisista kirjoista. Maimonides
Monin paikoin maimonidelaiset oppineet ovat huomauttaneet, että Maimonideen opetuksissa on ristiriita toisaalta sen välillä, mitä hän opetti suurelle yleisölle, ja toisaalta sen välillä, mitä hänen kirjoituksistaan voi ymmärtää, kun ne tulkitaan hänen antamiensa erityisten ohjeiden mukaisesti. Tämän ovat ottaneet esille muun muassa hänen oppilaansa Samuel ibn Tibbon, ja monet myöhemmät klassiset rabbiiniset oppineet. Asiasta väitellään myös nykypäivän maimonidelaisten oppineiden keskuudessa. Georgian kirjallisuus
Georgialaisesta 1100-luvun alun eeppis-romanttisesta, mahdollisesti hyvinkin laajasta hovikirjallisuudesta on säilynyt jälkipolville kaksi teosta: "Amirandaredžaniani" ja persialaisesta Visin ja Raminin tarinasta georgiaksi käännetty "Visramiani". Näistä ensimmäinen kertoo puolijumala Amiranista ja perustuu keskeisesti georgialaiseen kansanrunouteen. Myytin ja eepoksen rajamaille sijoittuvasta teoksesta puuttuvat idealismi ja romanttinen kiinnostus, sen keskittyessä sankarillisten taisteluiden ja ritarillisen, miesten välisen solidaarisuuden kuvaamiseen. Georgian itsevarma poliittinen asema heijastuu "Amirandaredžanianiin" kansallisuuden merkityksettömyytenä. Teoksen kirjoittajaksi Rustaveli mainitsee Mose Khonelin, muuta hänestä ei tiedetä. Juudaksen kirje
1900-luvun alusta saakka Juudaksen kirje on tulkittu anonyymiksi teokseksi, joka on kirjoitettu toisen vuosisadan ensimmäisen neljänneksen aikana. Tämä perustuu siihen, että kirjeen viittaukset Vanhaan testamenttiin tulevat Septuagintasta, se lainaa "Eenokin kirjaa" viittaa "Mooseksen taivaaseenastumiseen", ja se näkee apostolien seuraajat myöhäisemmästä aikaperspektiivistä. Maimonides
Maimonides kirjoitti pahan ongelmasta eli teodikeasta, joka käsittelee sitä, kuinka maailmassa voi olla yhtäaikaisesti sekä pahaa, että kaikkivaltias ja hyvä Jumala. Hän yhtyy uusplatonilaisiin painottamalla sitä, että maallinen materia on kaiken pahan ja epätäydellisen syynä. Niccolò Machiavelli
Maanpaossa Machiavelli kirjoitti myös toisen pääteoksensa "Valtiollisia mietelmiä" eli "Esitelmiä Titus Liviuksen kymmenestä ensimmäisestä kirjasta". Kolmesta kirjasta koostuva teos on pinnallisesti kommentaari Titus Liviuksen "Rooman historiaan", mutta käytännössä Machiavelli esittelee ennemminkin omia kuin Liviuksen näkemyksiä ja pyrkii historiantutkimisen sijaan käyttämään historiallisia tapahtumia opettavaisina tarinoina siitä, kuinka valtio on järjestettävä. Perinteisen näkemyksen mukaan tässä teoksessa Machiavelli esittää tasavaltaisen valtionäkemyksen, kun hän "Ruhtinaassa" keskittyi yksinvaltiuteen.Lisäksi Machiavellilta on julkaistu esimerkiksi runoja, kirjeenvaihtoa, muita näytelmiä ja lyhyempiä poliittisia kirjoituksia. Maimonides
Tutkielmassaan Maimonides kirjoittaa, että ne jotka väittävät hänen olevan sitä mieltä, että heprealaisen Raamatun viittaukset ylösnousemukseen ovat ainoastaan allegorisia, valehtelevat. Sen sijaan hän vakuuttaa, että usko ylösnousemukseen on perustavanlaatuinen totuus juutalaisuudessa, eikä siitä voi olla erimielisyyksiä, eikä juutalainen voi tukea ketään joka ajattelee toisin. Hän siteeraa Danielin kirjan jakeita 12:2 ja 12:13 todistuksina siitä, että ylösnousemus tulee tapahtumaan nimenomaan fyysisenä. Sokrateen daimonionista
Feidolaos kertoo spartalaisten Alkmenan haudasta löytämästä piirtokirjoituksesta, jonka kopio lähetettiin Egyptiin pappien tulkittavaksi. Simmiaan mukaan sen tulkitsi pappi, jonka opissa hän ja Platon olivat olleet. Kirjoituksen mukaan kreikkalaisten tulisi ratkoa keskinäiset riitansa muusien ja keskustelun avulla aseiden sijasta. Mooses Egyptissä
Mooses Egyptissä (, tunnetaan myös ranskalaisilla nimillä "Moïse et Pharaon" tai "Le Passage de la Mer Rouge") on Gioacchino Rossinin säveltämä, alun perin kolminäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa uudelleen rakennetussa Napolin "Teatro San Carlossa" 5. maaliskuuta 1818. Aiskhines (sokraatikko)
Aiskhines kirjoitti useita dialogeja Sokrateen hengessä: Diogenes Laertioksen mukaan näitä olivat "Miltiades", "Kallias", "Aksiokhos", "Aspasia", "Alkibiades", "Telauges" ja "Rhinon". Niistä on säilynyt vain katkelmia. Aiskhines oli myös taitava puhuja. Hän ihaili sofisti Gorgiasta. Tuomas (apostoli)
Tuomaan henkilöllisyys on ollut ja on edelleenkin epävarma.Nag Hammadista löydetty Tuomaan evankeliumi alkaa: "Nämä ovat ne salaiset lauselmat, jotka Jeesus eläessään puhui ja jotka Didymos Juudas Tuomas kirjasi muistiin." Syyrialaisen perimätiedon mukaan Tuomaan täysi nimi oli Juudas Tuomas. Jotkut ovat nähneet Tuomaan teoissa, jotka on kirjoitettu Itä-Syyriassa varhaisella 200-luvulla, tai ehkä jopa 100-luvun loppupuolella, merkkejä siitä, että Tuomas olisi ollut sama henkilö kuin apostoli Juudas Jaakobin poika. On kuitenkin huomattava, että Tuomaan tekojen ensimmäinen lause seuraa Apostolien tekoja ja erottaa toisistaan apostoli Tuomaan ja apostoli Juudaksen, Jaakobin pojan. Vain harvoissa teksteissä nimetään Tuomaan kaksonen, vaikka Nag Hammadin kirjastoon kuuluvassa Tuomas Kilvoittelijan kirjassa hänen sanotaan olleen itsensä Jeesuksen: "Kun on sanottu, että olet minun kaksoseni ja todellinen kumppanini, tutki itseäsi…" Valtiollisia mietelmiä
Valtiollisia mietelmiä (, kirjaimellisesti suomennettuna esimerkiksi "Esitelmiä Titus Liviuksen kymmenestä ensimmäisestä kirjasta") on italialaisen Niccolò Machiavellin kirjoittama teos, joka julkaistiin postuumisti vuonna 1531. Teoksessaan Machiavelli pohtii, millainen olisi paras valtio ja yhteiskunta. Ajattelunsa pohjana Machiavelli käyttää antiikin Rooman historioitsija Titus Liviuksen kirjoittamia teoksia, joissa kuvataan Rooman historiaa.