Mistä Lapin Kullan nimi tulee?
Lapin Kulta
Ensimmäinen iskulause kuului: ”Lapin vedellä askeleen edellä”. Ensimmäiset mainokset ilmestyivät vuonna 1963 Helsingin Sanomiin: ”Tunturipurojen raikkautta – Vantaan varsille”. Ilmoituksesta jouduttiin poistamaan kaksi viimeistä sanaa etelässä nousseen hälyn vuoksi. Myynnin vauhdittamiseksi lähetettiin suoramainontana Lappi-aiheinen postikortti kaikille Helsingissä asuville, jotka olivat käyneet Lapissa vuoden 1964 kesällä tai syksyllä. Postikortissa kerrottiin, että Lapin Kultaa sai Helsingistä, Helsingin maalaiskunnasta ja Espoosta. Vajaassa kahdessa kuukaudessa Lapin Kulta nousi neljänneksi olutmerkiksi Helsingissä. Seuraavana vuonna eli 1965 Lapin Kulta Oy käynnisti viennin Ruotsiin. Pilppa
Pilppa oli saamelaisten vanhaa metsästysaluetta ja alueen nimistökin kertoo noista ajoista. Ukonvuori Pienkolovedellä Ukonselän takana on vanha uhrivuori. Pyhälampi, Paljakka, Pyylinsaari jne. Lappi-nimi esiintyy nimistöissä eri muodoissa: Lapinjärvi, Lapinsalo, Lapinsuo, Lapinniemi ja Lapinoja. Pilppa tulee saamelaisesta nuolta tai keihästä tarkoittavasta sanasta. Pilpan Pölläkänpuoleisen Myllyniemen muotokin viittaisi ennen kanavan rakentamista keihääseen tai nuoleen. Alue oli rajaseutua ja Pähkinäsaaren rajakin 1323 kulki niin lähellä, että elämä oli usein vaarallista, kun vierailijoita liikkui niin idästä kuin lännestä. Olavinlinnan valmistumisen 1475 jälkeen tilanne hieman vakiintui. Savuja ei kuitenkaan siihen aikaan ollut Heinäveden suunnalla monia, ja alueen asiat hoidettiin Rantasalmen kautta. Kirkossakin käytiin 1700-luvulle saakka Rantasalmella saakka, ja kirkkoveneet olivat ahkerassa käytössä. Venäläisten pajarien ja ruotsalaisten aatelismiesten maiden rajaukset alustalaisineen ei ollut aina selvin rajoin merkitty. Kahinoita ja pienempiä taisteluja oli usein, joista paikannimetkin kertovat julmaa kieltään. Lapin Kulta
Uusi tuote Lapin Kulta -olut ja sen tunturipurojen raikas imago luotiin 1960-luvun alussa. Panimossa uuden oluen nimen ideointi annettiin mainosmies Eugen Ulveksen tehtäväksi. Alussa nimellä ei ollut vaikutusta vain Lapissa myytävän oluen menekkiin. Vuosi 1963 oli käännekohta, kun toimitusjohtaja Irma Stormbom lähetti Lapin Kulta A -oluen Brysselin kansainväliseen olutkilpailuun. Olut saavutti siellä kultamitalin, mikä päätettiin hyödyntää heti. Kultamitalin kuva painettiin etikettiin ja Lapin Kullasta tuli Export Lapin Kulta. Yhtiön tuotanto oli vuonna 1963 noin 1,2 miljoonaa litraa.
Luhdanjoen valuma-alue
Kanalansillanoja alkaa metsäisiltä soilta Kanalan ja Kataloisten kylien takana. Ojan kulku peltoaukeiden halki tapahtuu syviä ja suoraksi peruttuja johto-ojia myöten. Ojan nimi vaihtuu juuri pelloilla, jossa sitä kutsutaan Häntästenojaksi. Järvisuo on hyvin kosteaa ja sinne on voitu kaivaa ojaa vain rajoitetusti. Paikalla lienee ainemmin ollut Perinkäistenjärveäkin suurempi vesistö . Perinkäistenjärvestä joki alkaa virtaamalla luoteeseen. Laaselassa Lapinjoki tekee puolen kierroksen mutkan ja alkaa virrata sitten kaakkoon päin. Laaselan mutkassa joesta tulee Hämeenlinnan ja Janakkalan rajajoki Arrankorvelle asti. Kullervo (nimi)
Kullervo-nimi on mahdollisesti johdettu kulta-sanasta. Nimi on syntynyt Koillis-Virossa alkusoinnun ja sanaleikin ansiosta. Virossa Kultaneidon takoja oli "Kuller Kalevipoeg, Nalleer naesopoeg". Sieltä nimi kulkeutui Inkeriin ja lopulta "Kalevalaan". Luettelo Lapin kullankaivajista
Jalmari Hepo-oja (22. lokakuuta 1913 Kestilä – 1. lokakuuta 1983) tuli Lappiin kullankaivajaksi heti sodan jälkeen. Hän meni naimisiin ja asui joitakin vuosia perheineen Lemmenjoella kaivaen kultaa Miessillä sijainneella valtausalueellaan. Pian Hepo-oja muutti kuitenkin perheineen Inariin ja työskenteli tämän jälkeen talvet savotoilla ja kaivoi kultaa vain kesäisin. Hepo-oja tunnettiin lempinimellä "Miessin pankkiiri" – hän valmisti kultakimpaleen rahan muotoon ja maksoi sillä velkansa kullankaivaja Kullervo Korhoselle. Lapin läänin vaakuna
Historiallisista syistä eli Lapin ja Pohjanmaan vaakunoista johtaen vanhan Lapin läänin vaakunakilven päällä oli kreivikunnan kruunu, mutta vuonna 1997 tapahtuneessa lääniuudistuksessa läänien vaakunoiden kruunut päätettiin yhdenmukaistaa ja kaikkiin – Ahvenanmaan läänin vaakunaa lukuun ottamatta – määrättiin herttuakunnan kruunu. Samalla Lapin läänin vaakunaa muutettiin siten, että kilven kenttien paikat vaihdettiin toisin päin, villimiehen väri määriteltiin hopeaksi aiemman luonnonvärin sijaan ja Pohjanmaan kärppien lukumäärä puolitettiin kuudesta kolmeen. Linda
Nimi on saksalaista alkuperää ja on syntynyt lyhentymänä useista muinais­saksa­laisista nimistä, jotka päättyivät sanaan "-lind", "-linda" tai "-linde". Näissä sana "lind" merkitsee käärmettä, "linda" kilpitaistelijatarta ja "linde" pehmeää tai hellää. Toisaalta espanjassa "linda" merkitsee "kaunista". Nimi esiintyy myös Kalevanpojan äidin nimenä Viron kansallis­eepoksessa "Kalevipoeg". Pekka Anttila
Hän sai 1963 yhteistyökumppanikseen Björn Weckströmin, jonka kanssa hän oli opiskellut samanaikaisesti Kultaseppäkoulussa. Weckström oli valmistanut 1961 ensimmäisen niin sanotun Lapin-korun, kun häntä oli pyydetty suunnittelemaan ja valmistamaan koru pullollisesta Lemmenjoen kultahippuja. 
Anttila osti korujen tekemistä varten kultaa myymällä omaisuuttaan. Hän kokeili Weckströmin kanssa monia ratkaisuja, joiden tuloksena syntyivät korusarjat "Lapin Korut" ja "Avaruushopea". Kehittely aiheutti hävikkiä jopa niin paljon, että kilosta kultaa oli kokeilujen jäljiltä vain 400 grammaa. Anttila totesi, että kalliiksi tuli, mutta kadonnut 600 grammaa tuli takaisin myyntivoittona. Lapin Kulta (panimo)
Ensimmäinen iskulause kuului: ""Lapin vedellä askeleen edellä"". Ensimmäiset mainokset ilmestyivät vuonna 1963 Helsingin Sanomiin: ""Tunturipurojen raikkautta - Vantaan varsille"". Ilmoituksesta jouduttiin poistamaan kaksi viimeistä sanaa etelässä nousseen hälyn vuoksi. Myynnin vauhdittamiseksi lähetettiin suoramainontana Lappi-aiheinen postikortti kaikille Helsingissä asuville, jotka olivat käyneet Lapissa vuoden 1964 kesällä tai syksyllä. Postikortissa kerrottiin, että Lapin Kultaa sai Helsingistä, Helsingin maalaiskunnasta ja Espoosta. Vajaassa kahdessa kuukaudessa Lapin Kulta nousi neljänneksi olutmerkiksi Helsingissä.
Seuraavana vuonna eli 1965 Lapin Kulta Oy käynnisti viennin Ruotsiin. Lapin Kulta (panimo)
Vuonna 1899 panimon toimitusjohtaja sai työtoverikseen 23-vuotiaan Weikko Gellinin. Hänen ansiostaan panimo saatiin vakaaseen kasvuun. Taloutta kohennettiin myös oluen ja virvoitusjuomien hintoja nostamalla, luottokauppaa vähennettiin ja Oulun yksikkö lakkautettiin. Gellin kohosi nopeasti panimon isännöitsijäksi ja vuonna 1910 sen toimitusjohtajaksi. Kieltolain kumoamisen jälkeen vuonna 1933 yhtiö osti Autin höyrypanimon Rovaniemeltä, joka tuhoutui kuitenkin Lapin sodassa lokakuussa 1944. Rovanimen yksikkö oli nimeltään "Lapin Olut Oy". Teekkarilakki
Lappeenrannan teekkarilakki on seitsenkulmainen, ja sen vuori on karjalaisittain punamusta. Muuten se muistuttaa Otaniemen lakkia. Kokardina käytetään ylioppilaskunnan tunnusta, aalef-kirjainta, jota ympäröi hammaskehä. Lakin myöntää "Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta" (LTKY). Lakin käyttöaika alkaa "wappurauhan rikkomisesta", joka tapahtuu Kurkipatsaan lakituksen yhteydessä (30. huhtikuuta kello 12), ja päättyy syksyllä vietettäviin lakinlaskijaisiin. Muina aikoina lakkia saa käyttää ylioppilaskunnasta anottavalla erikoisluvalla. Lassi ja Leevi
Lelutiikeri Hobbesin nimi tulee 1600-luvun brittiläiseltä filosofilta, Thomas Hobbesilta, jolla Wattersonin mukaan ”oli aika synkkä ihmiskuva”. Päähenkilön Calvinin nimi tulee puolestaan 1500-luvun teologilta Jean Calvinilta. Suomalaiset nimet tulevat oletetusti Lars Levi Laestadiukselta. Ilta-Sanomissa ja Kodin Kuvalehdessä sarjan hahmoista on käytetty myös nimiä Paavo ja Elvis. Lapin Kulta (panimo)
Joukko torniolaisia kauppiaita ja liikemiehiä perusti 1873 Torneå Bryggeri Aktiebolagetin. Kolme vuotta synnyinsanojen lausumisesta ilmestyivät ensimmäiset olut- ja portteripullot. Panimon omistaja ja nimi vaihtuivat taajaan, ensimmäisen kerran jo vuonna 1880, jolloin siitä tuli "Tornion Portteri- ja Oluttehdas". Johtajaksi tuli tällöin G. A. Nordberg. Toiminta laajeni niin, että Ouluun tehtiin oma pullottamo ja vuonna 1894 tehtaan valmistusohjelmaan tulivat virvoitusjuomat. Lapinleuku
Lapinleuku tai lyhyemmin vain leuku on Lapissa poromiehillä yleisesti käytössä oleva isokokoinen (harvemmin yli 30 cm) tupessa kannettava veitsi, jota ei käytetä juurikaan tavallisen puukon tapaan vuolemiseen, vaan se palvelee enemmän vesurin tapaan lyöntityökaluna vaivaiskoivuista ja muista puumaisista varvuista nuotioon puita kerättäessä. Myös lihan ja ruhojen paloitteluun se on tehokas työkalu. Leu’un teräkulma (teroituskulma) on yleensä jyrkempi kuin puukon; tämä yhdessä ison koon ja leveän terän kanssa aiheuttavat leu’un huonon soveltuvuuden vuolemiseen. Vuolemista varten lapissa kannetaankin vyöllä myös pienempää puukkoa, jota saamelainen kutsuu nimellä "unna-niibas" ( ”pieni veitsi”; leuku puolestaan on "stuorra niibas", "iso veitsi" ). Lappalainen vuolupuukko, ja varsinkin sen tuppi, on koristeellisempi kuin useimpien muiden suomalaisten puukkojen, mutta on käytettävyydeltään yhtä hyvä. Perinteinen tuppi on ollut puoliksi luusta tehty. Lapin kultaryntäykset
Lemmenjoen kullankaivu ei tapahtunut varsinaisesti Lemmenjoesta, vaan sen lukuisista pienistä sivupuroista, jotka nousevat ylös tuntureille. Niistä tunnetuin on Morgamoja, jonka varrelle kullankaivajat Heikki Kokko, Jukka Pellinen, Jaakko Isola ja Kullervo Korhonen vuonna 1949 rakensivat niin sanotun Morgamin Kultalan eli Pellisen kämpän. Siitä muodostui kullankaivajien tukikohta, jossa toimi muun muassa posti, kauppa ja kahvila. Samana kesänä paikalla perustettiin myös Lapin Kullankaivajain Liitto. Läheisen Jäkäläpään tunturin laella toimi pienkoneita varten rakennettu lentokenttä, jonka kautta hoidettiin kullankaivajien huoltoa. Suomalaisen taruston maantiede
Karjalassa, josta Pohjola-tarinoita on kerätty merkittävästi, kuitenkin vastaavalla tavalla pohjoiseen sijoittuvia seutuja kutsuttiin yleensä Lapiksi. (Lapiksi nimettiin ja kutsuttiin pohjoisia alueita lounaisessakin Suomessa, mutta Lounais-Suomessa joka tapauksessa olivat yleisenä käytössä myös Pohjola- ja Pohja-nimitykset. Lappalaiset- ja Lappi nimityksistä lisää tietoa artikkelissa Lappalaiset) Karjalassa Pohjola-nimi elikin lähinnä myyteissä, eikä niinkään tunnetussa maantieteessä. Vaikka monet käsitykset Pohjolasta ja Pohjolan nimi olisivat saaneet alkunsa Länsi-Suomesta, on luultavaa, että nämä omaksuneet karjalaiset liittivät siihen myös omia käsityksiään alueista, jotka heidän kannaltaan sijaitsivat pohjoisessa. Lapinmaa
Lapinmaa tai Lapinmaat () on keskiajalta lähtien esiintyvä nimitys Fennoskandian pohjoisosille, joissa on historiallisena aikana asunut saamelaisia. Luettelo Lapin kullankaivajista
Jukka Ilmari Pellinen (8. toukokuuta 1910 – 20. heinäkuuta 1953 Inari) oli kotoisin Oulusta. Hän kaivoi muun muassa Lemmenjoella ja Morgamojalla yhdessä Kullervo Korhosen, Heikki Kokon ja Jaakko Isolan kanssa 1940-luvun lopulta lähtien. Vuonna 1949 hän löysi Morgamojalta 162 grammaa painaneen Pellisen hipun. Pellisestä muistuttaa myös tunturin nimi ”Pellisenlaki”. Pellinen oli mukana perustamassa "Lapin kullankaivajien liittoa" 18. syyskuuta 1949 ja hän toimi liiton toisena puheenjohtajana Kullervo Korhosen ryhdyttyä hankkeeseensa kullankaivun koneellistamiseksi. Lapinjärven vaakuna
Lapinjärven vaakuna on Lapinjärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa kahteen samalla mäellä vierekkäin sijaitsevaan kirkkoon - ruotsalaiseen ja suomalaiseen. Lapin kultaryntäykset
Ivalojoen kulta-alue syntyi Ivalojoen ja Sotajoen yhtymäkohdan ympäristöön, jonne valtio rakennutti kevättalvella 1870 niin sanotun Kultalan kruunun stationin. Se oli kaivuta valvoneiden viranomaisten tukikohta, jossa jaettiin etsintälupia ja valtauskirjoja sekä lunastettiin kullankaivajien tekemät löydöt. Lisäksi lähistölle avattiin kapakka. Kullanetsintä alueella oli kuitenkin aloitettu jo edellisenä kesänä, jolloin senaatti oli myöntänyt Jakob Ervastille, Nils Lepistölle ja Edvard Björkmanille erikoisluvan ennen varsinaisen asetuksen voimaantuloa. Syyskesällä 1869 miehet löysivät Saariporttikosken rannalta yli kaksi kiloa kultaa. Valtion työntekijöitä Kultalassa oli alkuvuosina vajaat 40. Valvojaksi nimitettiin Lapin kruununvouti Conrad Planting, joka teki myös oman, myöhemmin pitkiin riitoihin johtaneen valtauksen. Teknisistä asioista puolestaan vastasi vuorimestari Anders Ferdinand Thoreld, jonka apuna toimi aluksi vuoden 1868 retkikuntaa johtanut Conrad Lihr. Kullankaivajien, virkamiesten ja irtoväen määrä Kultalassa oli parhammillaan jopa 600 henkeä, mikä oli tuon ajan Lapissa poikkeuksellisen suuri yhteisö. Lakka (pintakäsittelyaine)
Lakka on yleisnimitys pintakäsittelyssä käytetyille kuultavan pinnoitteen tuottaville kemikaaleille. Nimi on peräisin italian sanasta "lacca", joka puolestaan on peräisin Aasiasta, ilmeisesti paalin kielen sanasta "lākhā", jonka taustalla ollut muinaisintian sana on merkinnyt punaiseksi värjäytymistä. Punertavaa "lacca" (tunnetaan myös nimellä sellakka) -väriainetta ja hartsia alettiin tuoda löytöretkien jälkeen Intiasta Eurooppaan ja sitä käytettiin muun muassa huonekalujen pinnoitukseen pulituuri-nimisenä liuoksena. Lapin Agile
Vuonna 1869 rakennus sai nimen "Cabaret des Assassins" (murhaajien kabaree), koska sen seinille oli ripustettu kuvia kuuluisista murhaajista aina Ravaillacista Troppmanniin.
Vuosien 1879 ja 1880 välillä paikan silloinen omistaja pyysi pilapiirtäjä André Gilliä suunnittelemaan kabareelle mainoskyltin. Gill maalasi vihreään päällystakkiin ja punaiseen kaulaliinaan pukeutuneen kanin, joka onnistuu karkaamaan sille tarkoitetusta kattilasta. Tämän kyltin takia kabareeta alettiin kutsua nimellä "lapin à Gill" (Gillin kani), jonka merkitys muuttui nopeasti samalta kuulostavaan muotoon "Lapin Agile" (ketterä kani). 
Syyskuussa 1883 montmartrelainen runoilija ja lauluntekijä Jules Jouy perusti niin sanotun musiikillisen illallisseuran, banquet-goguette, nimeltään "La Soupe et le Bœuf" (soppa ja härkä), ja sen kokoontumispaikkana oli Cabaret des Assassins. Banquet tarkoittaa juhlaillallista tai pitoja ja goguette taasen yhdistystä tai kerhoa, jonka illanviettoon liittyy musiikillista ilottelua ja juhlintaa. Pirkkala
Nimen Pirkkala on arveltu liittyneen Ruotsissa sijainneeseen viikinkiaikaiseen kauppapaikkaan Birkaan, mutta tätä pidetään nykyään mm. äännehistoriallisista syistä epätodennäköisenä. Pirkkala on todennäköisesti tyypillinen suomalainen -la-pääteinen asutusnimi joka on alunperin viitannut yhteen alueella sijainneeseen taloon. Todennäköisenä vaihtoehtona pidetään nimen juontumista ensimmäisellä vuosituhannella käytössä olleesta vanhasta saksalaisesta henkilönimestä "Biricke", joka on viitannut karhuun. Kullanhuuhdonta
Kullanhuuhdonnalla tarkoitetaan kullan erottamista maalajista liikkuvan veden avulla. Suomen Lapissa Inarin ja Sodankylän kuntien alueella sijaitsevat kultakentät ovat ainoita alueita koko Euroopassa, jossa pintamaan kultaesiintymät ovat tarpeeksi suuria taloudellisesti kannattavalle kullanhuuhdonnalle. Lemmenjoen alueella on toiminut useita pää- tai sivutoimisia koneita käyttäviä kullankaivajia. Lisäksi lapiokaivu on ollut suosittua harrastustoimintaa. Vuonna 2011 voimaan tullut uusi kaivoslaki kuitenkin lopettaa kaiken koneellisen kullankaivun lyhyen siirtymäajan päättyessä sekä erittäin todennäköisesti vähentää myös harrastuspohjaista lapiokaivuta lupamaksujen moninkertaistuessa. Lapin Kulta (panimo)
Lapin Kulta oli 22. marraskuuta 1873 Tornionjoen rannalle Tornion kaupungin alueelle Suensaareen perustettu olutpanimo. Panimon toiminta lopetettiin 31. elokuuta 2010. Panimo avattiin uudelleen syyskuussa 2016 Tornion Panimo Oy:n nimellä. Avaamisen mahdollisti 1.1 m€ joukkorahoituskampanja. Ensimmäiset Torniossa valmistetut oluet ovat saatavilla marraskuussa 2016. Panimon kapasiteetti kasvaa keväällä 2017 yli 2.3 miljoonaan litraan. Hanssin-Jukka
Nimi Hanssin-Jukka on peräisin Härmän häjyiltä. Koneen alkuperäinen kutsumanimi KLM:lla oli ”De Haan” eli ”Kukko”. Lapin Kulta (panimo)
Oluen tuotanto Torniossa loppui elokuun alussa 2010, ja tehdaslaitos suljettiin elokuun lopussa 2010. Sulkemishetkellä olutta oli tuotettu Torniossa Lapin Kullan panimossa vuodesta 1873 alkaen eli kaikkiaan 137 vuotta. Säppäli
Säppäli tunnetaan neitojen päänkoristeen merkityksessä vain Karjalassa, Inkerissä ja Virossa. Sen alkuperä lienee kuitenkin etelämmässä: 1300-luvulla keskialasaksalaiset neidot käyttivät neitouden tunnuksena ”sappel” (schapel)-nimistä juhlavaa, seppelmäistä päänauhaa. Friisinmaalla "sappel" tehtiin noin kahden sormen levyisestä punaisesta villa- tai verkanauhasta, joka koristeltiin metalliheloin tai –rahoin. U. T. Sirelius selittää sanan alkuperäksi muinaissaksan, jossa säppälin kielellinen vastine "schapel" tarkoittaa koristeltua metallirengasta. Kullero
Kullero eli niittykullero ("Trollius europaeus") on näyttävä, Euraasiassa kasvava keltakukkainen leinikkikasvi ("Ranunculaceae"). Suomessa laji on yleinen. Kullero on Lapin maakuntakukka. Tunturikulta
Tunturikulta on aitoa kultaa, joka on hankittu suoraan Lapin yksityisiltä kullankaivajilta. Kyseessä on keräilytuotteiden ja korujen markkinoinnissa käytetty termi, joka korostaa kullan suomalaista alkuperää. Tunturikulta viittaa Lapin lumoaviin tunturimaisemiin sekä ekologiseen kullankaivuuseen Lapin vuosisataisena elinkeinona. Numismaattisten Tunturikulta-tuotteiden myötä suomalainen, poikkeuksellisen puhdas kulta jää Suomeen, eikä sekoitu maailmalla muuhun kultaan. Pirkka (nimi)
Pirkka on tullut tunnetuksi Eino Leinon Helkavirsien runosta "Orjan poika". Nimen lähtökohtana olivat Lapin verotusta hoitaneet pirkkalaiset (birkarlar). Epävarmat perimätiedot kertovat, että pirkkalaiset ovat saaneet nimensä Pirkkalan pitäjästä, ja että pirkkalaiset pohjankävijät olivat hämäläisiä. Hiippa
Hippaleikki on saanut nimensä leikissä käytetystä hiippalakista. Hippa-nimisellä suomalaisella metsänhaltijalla, kuten joillakin muillakin haltijoilla, on ilmeisesti ollut hiippalakki. Lapislatsuli
Lapislatsuli (myös lasuurikivi, lapis lazuli, lasuriitti ja lapis) (Na,Ca)(AlSiO)(SO,S, Cl) on läpinäkymätön, lasikiiltoinen, korukivenä käytetty puolijalokivi. Lapis on väriltään tumman tai syvän sininen, mutta sisältää usein myös valkoisia tai kullanvärisiä sulkeumia. Lapin Kulta
Hartwallin suomalaiset panimot siirtyivät vuonna 2008 hollantilaisen Heinekenin omistukseen. Kiristyneen kilpailun vuoksi uusi omistaja katsoi tarpeelliseksi keskittää oluttuotantoa Suomessa. Sen seurauksena 8. lokakuuta 2009 uusi omistaja ilmoitti oluenvalmistuksen loppumisesta Torniosta, ja Lapin Kulta -oluen valmistuksen siirtämisestä yrityksen Lahden tuotantoyksikköön. Perusteina tuotannon lakkautukselle kerrottiin kiristynyt kilpailu ja lisääntynyt tuonti. Viime vaiheessa tuotantoyksikössä oli vajaa 100 työntekijää. Kulta (heraldiikka)
Tinktuurin ranskan- ja englanninkielinen nimitys "or" on peräisin latinan kielen sanasta "aurum". Muita kultatinktuurista aiemmin käytettyjä, lähinnä runollisia nimiä ovat aurinko ("sol") ja topaasi ("topaz"). Lapinkylä (Lapinjärvi)
Lapinkylän nimi tulee Labbe-nimisen miehen nimestä. Lapin maakunta
Lapin maaperässä on monenlaisia rikkauksia. Lapista löytyi kultaa 1860-luvulla, mikä käynnisti kultaryntäyksen. Kultaa huuhdotaan edelleen Lapin joista, mutta nykyisin on aloitettu myös kultakaivoksia. Lapin Kulta
Pari vuotta sen jälkeen vuonna 1970 yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja Irma Stormbom jäi eläkkeelle siirtyen johtokunnan puheenjohtajaksi. Samalla lähes 60 vuotta Gellinin–Stormbomin suvun hallussa ollut toimitusjohtajuus siirtyi Leo ”Kixi” Laaksoselle. Vuonna 1974 Irma Stormbom sai teollisuusneuvoksen arvon ensimmäisenä naisena Lapin läänissä. Luettelo Lapin kullankaivajista
Unto Koivunen (1917 Parkano – 27. marraskuuta 2001 Inari
) kaivoi kultaa Ivalojoen Ruikanmutkassa asuen siellä aluksi ympäri vuoden aina vuoteen 1982 saakka; myöhemmin hän oli siellä vain kesäisin. Aiemmin puutarhurina työskennellyt Koivunen viljeli kämppänsä ympäristössä Ruikanmutkassa myös perunaa ja kasvatti kukkia. Kultamaille hän oli tullut ensimmäisen kerran 1936, jolloin työskenteli Sotajoella Kullervo Korhosen ja Jukka Pellisen työmailla, teki metsätöitä ja harjoitti helmenpyyntiä. Lapin maakunta
Lapin kallioperä kuuluu Fennoskandian kilpialueeseen. Se on hyvin vanhaa, suurin osa siitä on muodostunut paleoproterotsooisella maailmankaudella, jotkut alueet jo arkeeisen aionin aikana yli 2500 miljoonaa vuotta sitten. Luettelo Lapin kullankaivajista
Kemijärveläinen talollinen Kerkelä oli hankkinut kokemusta kullankaivusta amerikkalaisissa kaivoksissa muun muassa Klondykessä. Kesällä 1898 hän toimi Laanilan alueen malmiesiintymiä tutkineen suomalaisen J. J. Sederholmin johtaman geologiretkikunnan oppaana. Retkikunta löysi Hangasojan varrelta kallion, jossa pegmatiittikvartsi- ja syeliittijuonet leikkasivat toisiaan ja Sederholm piti siksi kalliota erittäin lupaavana kullan esiintymispaikkana. Näistä puheista vihiä saanut Kerkelä teki alueella valtauksen ja kaivoi useita syviä kaivoskuiluja kallion ympäristöön. Hän lähetti malminäytteitä analysoitavaksi Suomen Rahapajaan ja marraskuussa 1901 rahapajan johtajana toiminut J. C. Lihr ilmoitti näytteissä todetun olevan parhaimmillaan 92,5 grammaa kultaa tonnissa. Tämä tulos sai useat liikemiehet sijoittamaan rahaa Kerkelän perustamaan "Kerkelän Kultakaivos Oy Pohjola" kaivosyhtiöön. Kullanjoki
Kullanjoki () on joki Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä. Se saa alkunsa Rosonajoesta ja laskee Laukaanjokeen kymmenen kilometrin päässä lähellä Suuren-Narvusin kylää. Joen varrella sijaitsi ennen toista maailmansotaa inkerinsuomalainen Kullankylä. Lapin kolmio
Lapin kolmio (alue 3c) on yksi alueellisen uhanalaisuusarvioinnin vyöhykkeistä. Siihen kuuluvia alueita ovat Kemi–Tornion seutukunta, Torniolaakson seutukunta ja Rovaniemen lounaisosa. Sana Lapin kolmio ilmestyi kasvitieteilijöiden ja geologien sanavarastoon 1940-luvun aikana. Lapin kolmion alueella on emäksisten ja karbonaattisten kivilajien ansiosta useita ravinteita normaalia enemmän, minkä takia useita vaateliata kasvilajeja esiintyy alueella runsaasti. Lapin kolmion on eräs ominaispiirre ovat esimerkiksi koivuletot, jotka esiintyvät siellä fosfori- ja rautapitoisen maa-aineksen ansiosta. Myös melkein kaikki muut lettotyypit esiintyvät tällä alueella. Lapin kolmio kuuluu keskiboreaaliseen vyöhykkeesen Pohjanmaan ja Pohjois-Karjala – Kainuun kanssa. Kivitippu
Kivitippu on Etelä-Pohjanmaalla Lappajärven kunnassa sijaitseva kylpylä, hotelli ja hoitola. Se sijaitsee Lappajärven rannalla. Kylpylä on saanut nimensä metoriitista, joka ”tippui” alueelle miljoonia vuosia sitten. Kylpylän yhteydessä toimi törmäystä esittelevä Meteoriittikeskus. Lapin kullan kimallus
Lapin kullan kimallus on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut, Åke Lindmanin ohjaama suomalainen elokuva, joka kertoo 1800-luvun lopun Lapin kultaryntäyksestä. Sen pääosissa ovat Pirkka-Pekka Petelius ja Vesa Vierikko. Elokuvan ensi-ilta oli Savonlinnan elokuvajuhlilla Olavinlinnassa 6. elokuuta 1999. Siitä tehtiin myös kolmiosainen 158 minuutin pituinen televisiosarja, joka esitettiin ensimmäistä kertaa Yle TV1:llä 26. marraskuuta – 10. joulukuuta 2001. Homer
Homer sai nimensä Homer Pennockin mukaan. Tämä kullankaivuyrittäjä saapui vuonna 1896 Homer Spitille ja rakensi asumukset 50 työmiehelleen. Kullankaivusta alueella ei kuitenkaan koskaan tullut kannattavaa. Lapinvuokko
Lapinvuokko on Islannin kansalliskukka. Suomessa lapinvuokkoa esiintyy Lapissa ja se on yleinen Käsivarren ja Inarin Lapissa. Lisäksi sitä tavataan Ruotsin, Norjan ja Venäjän pohjoisosissa ja Alpeilla. Luettelo Lapin kullankaivajista
Ervast ja Lepistö esiintyvät pääosissa Åke Lindmanin 1999 ohjaamassa elokuvassa Lapin kullan kimallus. Luettelo Lapin kullankaivajista
Niilo ”Nipa” Raumala (7. joulukuuta 1922 Muhos – 26. toukokuuta 1983 Rovaniemi) kaivoi elämänsä aikana noin 30 kiloa kultaa. Hän asui ympärivuotisesti Lemmenjoella Puskun kämpässään ja harrasti talvisin lukemista ja kirjeshakin peluuta. 1960-luvulla monet Lemmenjoen kullankaivajat koettivat hankkia lisätuloja matkailijoilta, mutta Lemmenjoki oli niin syrjässä valtaväyliltä, että näin saadut tulot jäivät pieniksi. Niinpä Niilo Raumala ja toinen kullankaivaja Yrjö Korhonen valtasivat alueen Tankavaarasta ja perustivat 1970 nelostien varteen Tankavaaran kultakylän, jossa turisteille oli tarjolla mahdollisuus muun muassa kullanhuuhdontaan. Luettelo Lapin kullankaivajista
Bono oli 1920-luvulla ruotsalaisen Boliden-yhtymän omistaman "Luttojoen Kulta Oy":n kullanhuuhdontatyömaan emäntänä Ivalon Ritakoskella ja paikalla sijaitsee vieläkin Mopen tuvaksi kutsuttu rakennus, jossa Bono asui. Bono oli naimisissa 1919–1927 insinööri Ivar Hellenin (1886–1940) kanssa ja asui Ivalon Virtaniemessä. Vuonna 1942 hän meni naimisiin työmies Uuno Perttu Sormusen (s. 1900) kanssa. He asuivat Ivalon Nellimissä. Bono toimi emäntänä metsätyömailla ja muun muassa Jäniskosken voimalatyömaalla.
Aleksanteri ”Aslak” Peltovuoma (1892–1968) oli Sodankylän Purnumukan kylässä asunut saamelainen seppä, jonka näkemän unen perusteella väitetään Tankavaaran kullan löytyneen vuonna 1934. Tarinan mukaan Peltovuoma nukkui heinäkasassa ja näki unen, jossa vanha valkopartainen mies kertoi hänelle kullan löytöpaikan. Luosujärvi
Luosujärvi on pieni järvi Lapin läänissä Kolarin kunnassa, Yllästunturin länsipuolella. Pääosin järven länsirannalla, sijaitsee Luosun kylä. Nimi Luosu tulee muinaisesta lapin murteen sanasta luossa, joka tarkoittaa Lapin jokien yläjuoksulle vaeltanutta lohta. Järvi laskee Luosujoen ja Ylläsjoen kautta Tornionjokeen. Luettelo Lapin kullankaivajista
Kaarlo Sjöblom, toiselta nimeltään Charles Hill, (14. maaliskuuta 1881 Hyrylä, Tuusula – 30. huhtikuuta 1921 Ivalojoki) toimi kullankaivajana Ivalojoen Ritakoskella vuosina 1919–1921. Sjöblom syntyi Hyrylässä Jussilan talossa maanviljelijäperheen poikana. 1900-luvun alussa hän pakeni Venäjän laittomia asevelvollisuuskutsuntoja Yhdysvaltoihin käyttäen Charles Hillin nimelle väärennettyä passia. Yhdysvalloissa Sjöblom teki metsätöitä ja työskenteli myös hiili- ja hopeakaivoksissa Seattlen lähellä ja Burkessa Idahossa. Hän siirtyi sittemmin Alaskaan Nomen seudulle ja omisti Alaskassa kolme kultakaivosta Nolanin ja Coldfootin alueella. Lopen vaakuna
Lopen vaakuna on Lopen kunnan tunnus. Vaakunan aihe, jossa raudan symboli on uponnut aaltokoroisesti katkaistuun kilpeen, viittaa järvimalmin nostoon menneinä aikoina. Lapin kultaryntäykset
Seuraavat tunnetut kultalöydöt tehtiin Keminmaalla vuonna 1836, jolloin nimismies Johan Gustaf Bucht löysi Laurilan talon maalta Kemijoen suulta malmikiven, jossa todettiin oleva kultaa. Pala näytettä on Geologisen tutkimuslaitoksen kokoelmissa. Tämä oli alkuna valtion järjestelmälliselle kullanetsinnälle Pohjois-Suomessa, mutta tuloksettomana se lopetettiin 1850. Lapin kallioperästä oli jo aikaisemmin löydetty vähäisiä kultapitoisia juonteita. Kauniainen
Kauniaisten alkuperäinen ruotsinkielinen nimi, Grankulla, on yhdistetty sanoista "gran" (kuusi) ja "kulle" (kukkula, kumpu) ja on ollut tässä muodossa käytössä 1900-luvun alusta. Ennen sitä paikka tunnettiin murteellisessa muodossa "Gränkull", joka esiintyy moderneilla kartoilla Kauniaisten vesitornin mäen nimenä. Suomenkielinen nimi Kauniainen on peräisin "Kauniais"-nimisestä tilasta, joka puolestaan on saanut nimensä Tampereen lähellä sijaitsevan tilan mukaan. Suomenkielinen nimi otettiin käyttöön 1930-luvulla ja siitä tuli kauppalan virallinen suomenkielinen nimi vuonna 1949. Lallintalo
Ensimmäisinä vuosina Lallintalolla järjestettiin lottien ja Suojeluskuntien huvi- ja kokoontumistilaisuuksia. 1960 se aloitti laajamittaisen huvitoiminnan keskuksena, jollaisena on säilynyt näihin päiviin. Lallintalo on saanut nimensä Piispa Henrikin murhanneesta talonpoika Lallista. Lappi
Suomen Lapin maakuntakukka on kullero. Myös tunturikoivu on Lapissa yleinen. Paimensukuinen lapinkoira
Paimensukuinen lapinkoira on yksi suomenlapinkoiran siitoslinjoista. Virallisesti suomenlapinkoira on vain yksi rotu, mutta epävirallisesti rodun sisällä on tietyistä porokoirataustaisista kantakoirista polveutuva kanta, joita kutsutaan paimensukuisiksi lapinkoiriksi. Tätä kantaa pyritään kasvattamaan suomenlapinkoirarekisterin sisällä omana linjanaan. Paimensukuisiksi lapinkoiriksi sanotaan niitä lapinkoirarekisterissä olevia koiria, jotka polveutuvat Suomen, Norjan ja Ruotsin poronhoitoalueilta kootuista, tunnettuihin työkoirasukuihin kuuluvista koirista. Näissä koirissa on pyritty säilyttämään Tunturi-Lapin vanhan paimenkoiran olemus, sen tyyppi, rakenne ja luonne. Lapin Kulta (panimo)
Merkittävä muutos Lapin Kulta -tuotteessa oli sen muuttuminen entistä enemmän vientituotteeksi. Vienti Ruotsiin käynnistyi 1986. Seuraavalla vuosikymmenellä kohteena oli Englanti. Sen jälkeen vientikohteita olivat Tanska, Japani ja Baltian maat. Lapin Kullan myynti kasvoi edelleen huimasti eli yli 20 prosenttia vuosittain. Laajennuksia tuotantolaitokseen tehtiin kaiken aikaa. Tällöin uusittiin muun muassa pullottamo. Työntekijämäärä pysyi kuitenkin samana eli 200-300 henkeä johtuen kasvaneesta automaatiosta. Lapin läänin vaakuna
Lapin läänin vaakuna muodostui siten, että halkoisen kilven heraldisesti oikeanpuoleisessa kentässä oli Pohjanmaan historiallisen maakunnan vaakuna ja vasemmanpuoleisessa kentässä Lapin historiallisen maakunnan vaakuna. Kilven päällä oli herttuakunnan kruunu. Lapin Kulta
Vuonna 1969 panimosta tehtiin Lapin Kulta Oy. Ennen tätä muutosta yritys joutui ostamaan vuonna 1924 perustetun ja valtion omistukseen joutuneen Lapin Kulta -nimisen kullankaivuuyrityksen. Yhtiöjärjestyksissä lukikin pitkään, että yhtiön toimialaan kuuluvat juomien valmistus ja kaivannaisteollisuus. Samana vuonna rovaniemeläinen Lapin Olut Oy fuusioitiin yhtiöön. Yhtiön tuotanto oli tässä vaiheessa 10 miljoonaa litraa. Lappi (Rauma)
Aikaisemmin (etenkin ennen postinumeroiden käyttöönottoa) kunnan nimenä käytettiin "Lappi Tl" tai "Tl. Lappi" (Turun läänin Lappi) korostaen kuulumista entiseen Turun ja Porin lääniin erotuksena Lapin maakunnasta. Pitäjän virallinen nimi oli Lapin kunta. Joskus tarkentavana nimityksenä käytettiin myös ilmaisua "Rauman Lappi", koska Lapin kunta oli Rauman itäpuolinen naapuripaikkakunta. Laila
Laila on monissa maissa esiintyvä arabialaisperäinen naisen etunimi. Alkuperältään se on muunnelma arabiankielisestä sanasta, joka merkitsee yötä. Samaa alkuperää on myös nimi Leila. Pohjoismainen Laila on kuitenkin peräisin saamelaisesta Láilá-nimestä, joka puolestaan on pyhää merkitsevän Helga-nimen muunnos. Kielo (nimi)
Kielo on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2009 loppuun mennessä Kielo on annettu nimeksi 794 henkilölle, joista kuusi on miehiä. Nimi tulee kasvista, Suomen kansalliskukaksikin valitusta valkokelloisesta kielosta ("Convallaria majalis"), joka kukkii Kielon nimipäivän (14. kesäkuuta) aikoihin noin viikon verran. Lapin Kulta
Keväällä 1981 Tornion panimo siirtyi osaksi Hartwallia, ja sen nimi muutettiin Oy Hartwall Lapin Kulta Oy:ksi. Lapin Kulta jäi markkinointiyhtiöksi. Lapin Kulta -oluen menekki kasvoi edelleen niin, että markkinaosuus Suomen olutmarkkinoista kasvoi 1980-luvun lopulla lähes 30 prosenttiin. Vuosituotanto 1990-luvun alussa oli lähes 150 miljoonaa litraa eli lähes kymmenkertainen 1970-luvun alun tuotantolukuihin verrattuna. Virvoitusjuomien osuus tuotannossta putosi kaiken aikaa. Panimon johtajana 1980-luvulla toimi pitkän linjan panimomies, jo 1960-luvulla yrityksen palvelukseen tullut panimomestari Leo Andelin. Lapin yliopisto
Lapin yliopisto on Itä-Suomen yliopiston kanssa Suomen ainoa yliopisto, jonka nimessä esiintyy kaupungin sijaan alueen nimi. Tästä huolimatta Lapin yliopisto on viimeksi kuluneiden vuosien aikana halunnut profiloitua edustettuina olevien alojensa ylintä koulutustasoa valtakunnallisesti edustavaksi oppilaitokseksi. Suuri osa Lapin yliopiston opiskelijoista tulee muualta Suomesta tai ulkomailta. Valmistumisensa jälkeen heistä vain pieni osa jää työskentelemään Pohjois-Suomeen. Lapin Kulta (panimo)
Pari vuotta sen jälkeen vuonna 1970 yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja Irma Stormbom jäi eläkkeelle siirtyen johtokunnan puheenjohtajaksi. Samalla lähes 60 vuotta Gellinin-Stormbomin suvun hallussa ollut toimitusjohtajuus siirtyi Leo "Kixi" Laaksoselle.
Vuonna 1974 Irma Stormbom sai teollisuusneuvoksen arvon ensimmäisenä naisena Lapin läänissä. Finn-Flare
Finn-Flare sai alkunsa Salossa vuonna 1960, kun kolmannen polven vaateyrittäjä, ekonomi Risto Laaksonen otti sukunsa yrityksen hoitoonsa äidiltään. Salon Leninkitukku Oy:nä tunnettu yritys tähtäsi vientimarkkinoille ja alkoi käyttää huippuluokan suunnittelijoiden, kuten Marjatta Metsovaaran ja Maj Kuhlefeltin palveluksia. Nimi Finn-Flare oli alun perin Kuhlefeltin ehdotus silloisen mallistonsa nimeksi, mutta nimestä tuli myöhemmin koko yrityksen nimi. 1960-luvun lopulla Finn-Flare teki Pi Sarpanevan suunnitteleman suositun kokoelman Timo Sarpanevan läpivärjätyn Ambiente-kangasmalliston pohjalta, mutta 1970-luvun alkupuoli oli yritykselle vaikea. Bilateraalikauppa Neuvostoliittoon saatiin kuitenkin alkuun 1974, ja kansainvälisiltä messuilta Finn-Flare Oy sai vientimarkkinoita myös Saksasta, Alankomaista, Itävallasta ja Sveitsistä. Maasälpä
Koostumukseltaan labradoriittista plagioklaasia käytetään korukivenä. Labradoriitille tunnusomainen piirre on kirkas värileikki, joka aiheutuu valon diffraktiosta sen mikroskooppisen pienissä eksoluutiolamelleissa. Tällaista labradoriittia esiintyy esimerkiksi Ylämaalla, Kaakkois-Suomessa. Ylämaan labradoriitti tunnetaan kaupallisesti myös nimellä spektroliitti, ja se on Suomen tärkein korukivi. Alkalimaasälpiä (varsinkin ortoklaasia) käytetään keramiikkateollisuuden raaka-aineena. Lapin Kulta
Joukko torniolaisia kauppiaita ja liikemiehiä perusti 22. marraskuuta 1873 Tornionjoen rannalle Tornion kaupungin alueelle Suensaareen Torneå Bryggeri Aktiebolagetin. Kolme vuotta synnyinsanojen lausumisesta ilmestyivät ensimmäiset olut- ja portteripullot. Panimon omistaja ja nimi vaihtuivat taajaan, ensimmäisen kerran jo vuonna 1880, jolloin siitä tuli Tornion Portteri- ja Oluttehdas. Johtajaksi tuli tällöin G. A. Nordberg. Toiminta laajeni niin, että Ouluun tehtiin oma pullottamo ja vuonna 1894 tehtaan valmistusohjelmaan tulivat virvoitusjuomat. Pekka Anttila
Weckström huomasi, että Lapin kullalle oli ominaista punertava värisävy, jota ruvettiin kutsumaan Lapponia-väriksi. Anttila sai houkuteltua Weckströmin osallistumaan vuonna 1965 Rio de Janeiron kansainväliseen muotoilukilpailuun. Weckströmin muotoilema kultariipus "Kukkiva Muuri" voitti Rio de Janeiron 400-vuotisjuhlien kunniaksi järjestetyn kilpailun. Hätkähdyttävällä ja omintakeisella muotoilulla yritys sai kansainvälistä kiinnostusta, ja vienti alkoi 1966. Vähitellen myös kotimaan markkinat lämpenivät hyväksymään uudenlaisen ja erilaisen muotokielen korualalla.. Lapin Kulta (panimo)
Vuonna 1994 Lapin Kulta toi markkinoille uuden tuotteen, light-oluen, jonka sanottiin olevan ""suurin uutinen sitten keskioluen"". Vuosi 1998 oli Lapin Kullan historiassa erikoinen - Lapin Kullan menekki laski ensi kerran yrityksen historiassa. Markkinaosuus säilyi kuitenkin Suomen olutmarkkinoista 34 prosentissa. Tornion panimon johtoon tuli tässä vaiheessa Lauri Multanen. Lakalaiva
Lakalaiva on paikannimenä todennäköisesti peräisin keskiajalta saakka. Kyseessä on ainutlaatuinen nimi koko Suomen paikannimistössä. Isojaon aikana 1700-luvulla se on ollut alueella sijainneiden Otavalan, Nekalan, Finnin, Skraatarlan, Penttilän ja Hallilan talojen ulkoniittyjen nimenä. Nimen alkuperäksi on arveltu länsimurteiden sanaa "lakka, laka" ’ulkorakennuksesta ulkoneva katos, leveä räystäs’ ja niittyä merkitsevää vanhaa sanaa "lauka, lauva". Vuoden 1540 maakirjassa esiintyy talonnimi "Lauvala" Kangasalan Herttualan kylässä. Satakunnasta tunnetaan biotyyppi "laukama" 'niitty metsän keskellä', mikä merkitys sopii erittäin hyvin isonjaon karttojen Lakalaivaan. Koska Lakalaivan nimestä ei tamperelaisessa nimiperinteessä esiinny samanlaisia kansanselityksiä kuin esimerkiksi Ristinarkun nimestä, ”lauva” on todennäköisesti muuttunut ”laivaksi” asiantuntemattoman kirjurin käsissä tai kansan suussa, jos sanan oikeaa merkitystä ei enää ole ymmärretty. Koska Lakalaivan niityt olivat ulkoniittyjä, on siellä todennäköisesti ollut lato. Heinänkorjuussa tarvittavia työvälineitä on säilytetty ladon kylkiäisessä eli lakassa, ja näin niityn nimi on täsmentynyt muotoon *Lakalauva, jolla tarkoitetaan niittyä (lauvaa), jossa on ollut lakallinen lato. Voidaan päätellä, että Lakalaivan alkuperäinen nimi on ollut *Laka(ladon)lauva, josta nimi on lopulta kirjurinjohdoksen tai kansanjohdoksen myötä saanut nykyisen muotonsa. Veikko Lapinleimu
Lapinleimu tutustui työmatkalla ollessaan 1934 Leipzigissa sikäläiseen muoviteollisuuteen ja hän päätti aloittaa nuppien ja huonekaluvetimien valmistamisen bakeliitista. Tätä varten hän perusti 1935 yhdessä veljensä Lauri Lapinleimun kanssa "Taidehartsitehdas T:mi Lapinleimu" nimisen yrityksen jonka nimeksi vaihtui myöhemmin "Lapinleimu Oy". Toijalassa toimineen yrityksen johdossa oli ensimmäiset kymmenen vuotta Lauri Lapinleimu ja Veikko Lapinleimu oli mukana lähinnä tuotesuunnittelussa. Sotavuosina yritys valmisti armeijalle bakeliitista muun muassa kranaattien sytyttimiä ja ammusten suojatulppia. Seppälä (Laitila)
Seppälä on 136 asukkaan kylä läntisessä Laitilassa noin 10 kilometrin päässä Laitilan keskustasta. Seppälän naapurikyliä ovat muun muassa Untamala idässä ja Kouma etelässä. Kylän nimi tulee Kalevalan henkilöstä Seppä Ilmarisesta. Seppälä on asutettu 550–800-luvulla, ja se on yksi Laitilan vanhimmista kylistä. Kylän alueelta on löydetty useita muinaisjäännöksiä. Kylässä on historiallisia röykkiöhautoja sekä Viinikkalan eli Lainion linnavuori, joka on aikoinaan toiminut alueen asukkaiden turvapaikkana vihollisilta. Seppälässä oli ennen oma kyläkoulu ja kaksi kauppaa, mutta ne on lakkautettu viime vuosikymmeninä. Kultaseppä ja teollisuusneuvos Kustaa Hiekka oli kotoisin Seppälästä. Veikko Lapinleimu
Lapinleimu Oy:n muovituotteiden valmistus jatkui aina vuoteen 1984 saakka jolloin yritys alkoi keskittyä ilmanvahtolaitteiden valmistukseen. Veikko Lapinleimu jä samana vuonna eläkkeelle. Vuonna 1990 Lapinleimu Oy myytiin ruotsalaisen Fläktin omistamalle Suomen Puhallintehdas Oy:lle ja vuonna 1991 yrityksen nimeksi muuttui "ABB Fläkt". Lapin kultaryntäykset
Ivalojoen kultaryntäyksen ansiosta aikaisemmin tuntematon erämaa-alue nousi koko suuriruhtinaskunnan tietoisuuteen. Samalla myös kokonaiskuva Lapista selkiytyi, kun kullanetsinnän vuoksi aloitettiin koko maakunnan tarkka kartoittaminen. Keväällä 1870 maanmittari Petter Wilhelm Aurén komennettiin kartoittamaan Inarin pitäjä ja Ivalojoen laakso. Kullankaivu aloitti myös Suomen geologisen kartoituksen, kun Anders Mauritz Jernström teki Lapissa laajoja kenttätutkimuksia ja laati niiden pohjalta maan ensimmäisen geologisen kartan vuonna 1874. Vuosisadan vaihteessa kultayhtiö Prospektor julkaisi erittäin yksityiskohtaisia karttoja Sodankylän pohjoisosasta, Laanilasta ja Saariselästä. Nykyisen valtatie 4:n linjaus puolestaan perustuu yhtiön 1900-luvun alussa rakentamaan kärrytiehen, joka kulki Sodankylästä Ivaloon Vuotson eteläpuolitse. 1920-luvun alussa Prospektorin johtokunnan puheenjohtaja August Ramsay aloitti matkailutoimintaa Lapissa ja Petsamossa saadakseen korvausta tuottamattomaksi osoittautuneen kullankaivun aiheuttamille tappioille. Inarista vetätytyneet kaivosyhtiöt jättivät jälkeensä myös lukuisan määrän erilaisia maanteitä, siltoja ´ja rakennuksia, kuten myös uusia asukkaita. Lapislatsuli
Lapiksen nimessä yhdistyvät latinan "lapis" ’kivi’ ja persian sinistä väriä tarkoittava sana "azul". Kulttuuritalo Korundi
Korundi sai nimensä yleisölle suunnatun nimikilpailun tuloksena. Lapissa esiintyy hyvälaatuisena mineraalia korundia, jota tavataan usein kultahuuhdonnassa. Konginkangas
Konginkankaan alueelta on tehty parikymmentä rautakauden aikaista löytöä, muun muassa kvartsiitista hiottu soikea kovasin. Myös lappalaisia on liikkunut alueella, mistä kertovat niin kutsutut lapinrauniot. Rautakaudella syntyi eränkäynti- ja kauppareitti Päijänteeltä Jyväsjärven ja Vehniän kautta Keiteleelle, ja myös Konginkangas sijoittui sen varteen. Eränkävijöillä ja kauppiailla oli tapana vetää veneensä Ala-Keiteleen Pyyrinlahden ja Keiteleen välisen kannaksen yli "konkia" pitkin, mistä pitäjän nimen kerrotaan saaneen alkunsa. Lapin kultaryntäykset
Kullan löytymisen lisäksi Lapin kultaryntäykset ovat edistäneet Suomen Lapin tunnettuutta, kartoitusta, infrastruktuuria ja matkailutoimintaa. Kultaryntäyksistä on lisäksi tullut aihe suomalaiseen kirjallisuuteen ja elokuvaan. Lapin kirkko
Lapin kirkko on Lapin kappeliseurakunnan kirkko Raumalla, entisen Lapin kunnan kirkonkylässä. Punainen puukirkko on vuodelta 1760. Kellotapuli on rakennettu kirkkomaan ulkopuolelle pienelle mäelle ja se on vuodelta 1806. Kirkossa on noin 500 istumapaikkaa. Les Bijoux
Suomeksi ilmestyneet Les Bijoux-manhwat:"Les Bijoux" sijoittuu fantasiamaailmaan, jossa hallitseva luokka, Habit, julmasti sortaa ja orjuuttaa alempaan luokkaan kuuluvia Spareja. Tarina alkaa, kun kohtalokkaana yönä kääpiölle ja kyttyräselälle syntyy kirottu lapsi, jolla on taianomainen kyky muuntautua miehestä naiseksi. Ollessaan naishahmossaan hänen nimensä on Lazuli, kun taas mieshahmossaan hän kulkee nimellä Lapis. Kun julma Habit-lordi, Diamond, murhaa Lapis Lazulin perheen, tämä vannoo kostoa ja päättää kumota tyrannisten hallitsijoiden vallan. Kaikki ei kuitenkaan mene kostonhimoisen Lapisin suunnitelmien mukaan, kun Lazulin ja lordi Diamondin välille kehkeytyy orastava rakkaussuhde. Jaspis
Jaspiksen nimi tarkoittaa "pilkullista kiveä", ja se juontuu latinan sanasta "iaspis" ja kreikan sanasta ἴασπις ("iaspis"). Näiden juurena ovat seemiläiset kielet, esimerkiksi heprean יושפה "yushphah" ja akkadin "yashupu". Inari (nimi)
Inari on suomalainen etunimi. Nimi johtuu Inarin pitäjän ja siellä olevan Inarijärven nimestä ja on Lappiin liittyvien romanttisten mielikuvien vaikutuksesta tullut käyttöön myös etunimenä. Muinaisen Lähi-idän kaukokauppa
Koillis-Afganistanista kuljetettiin Mesopotamiaan vuosituhansien ajan sinistä kiveä, lapis lazulia, joka on puolijalokivi. Mesopotamialaiset ylimyklkset rakastivat tätä kiveä. Lapis lazulin louhintapaikka oli tarkemmin Badakshanissa Shortugain lähellä. Simpukankuoria ja helmiä saatiin Persianlahdelta, samoin Itäisen välimeren rannoilta. Norsunluuta ostettiin ehkä Intiasta tai Itä-Afrikasta. Intiasta saatiin myös karneoleja. Suitsukkeita saatiin Etelä-Arabiasta ja ehkä Itä-Afrikasta Etiopian seuduilta. Lapinjoki
Lapinjoen vesistöön kuuluva joki saa alkunsa Eurassa sijaitsevasta Koskeljärvestä. Euran alueella se virtaa Hinnerjokena entisten Honkilahden ja Hinnerjoen kuntien lävitse. Lappi
Ruotsin Lapissa 1600-luvulla alkanut kaivosteollisuus lisäsi kruunun kiinnostusta alueeseen. Lapin kultaryntäykset
Sodankylän Tankavaaran kultaesiintymä löydettiin kesällä 1934. Saamelainen Aslak Peltovuoma väitti nähneensä unen, jossa vanha mies osoitti hänelle, mistä kultaa olisi löydettävissä. Purnumukan lapinkylän asukkaan kaivoivat ensimmäisenä kesänä kultaa Tankajoen sivupurojen Lauttaojan ja Hopiaojan varrelta. Seuraavana keväänä Purnumukan kylän päällikkö Niila Hirvasvuopio ryhtyi hankkimaan itselleen virallista valtausta, jonka hän lopulta marraskuussa saikin. Samalla tieto Tankavaaran kullasta levisi ulkopuolisten tietoon ja paikasta kiinnostui lukuisia kullanetsijöitä, joita tuli myös Suomen ulkopuolelta. Loreley
Loreleyn nimi tulee mahdollisesti vanhan Reininmaan murteen sanoista "lureln" (’kuiskata’) ja "ley" (’kallio’), eli kyseessä olisi ”kuiskaava kallio”. Virtaukset ja pieni vesiputous, joka oli näkyvissä vielä 1800-luvun alussa, saivat aikaan kuiskaavan äänen, jota kallion erikoinen kaiku vahvisti. Ääntä on vaikeaa kuulla enää nykyään alueen kaupungistumisen takia. Toinen teoria johtaa nimen alkuosan sanasta "luren" (’vaania’), jolloin nimi tarkoittaisi ”vaanivaa kalliota” ja viittaisi joella sattuneisiin onnettomuuksiin. Luettelo Lapin kullankaivajista
Heikki Kokko (7. syyskuuta 1915 Muhos – 15. syyskuuta 1982 Inari) tunnettiin lempinimillä "Kultasilmä-Kokko" ja "Heittiö". Hän aloitti kullankaivun jo 1930-luvulla Laanilan seudulla ja sodan jälkeen hän kaivoi kultaa Moberginojalla. Vuonna 1948 neljän miehen kultamiesporukka Jaakko Isola, Kullervo Korhonen, Heikki Kokko ja Jukka Pellinen siirtyi Lemmenjoelle, missä he menestyksekkäästi kaivoivat kultaa useampana kesänä. Laune
Nimensä alue on saanut tunnetusta Launeen lähteestä. Launeen lähteen ympäristöön alkoi asutus tihentyä 1920-luvulla. Nimen Laune taustalla saattaa olla muinaissaksalainen, kelttiläinen tai gootinkielinen sana, joka merkitsee iloista . Launeen lähteen lähellä oleva kumpu oli muun muassa juhannusjuhlien suosittu paikka. Lähde peitettiin 1909, ja sen paikalle rakennettiin vesipumppuasema, jonka ympäristö on Lahden kulttuurihistoriallinen suojelukohde. Lapinvuoren kalliomaalaus
Maalauskallio sijaitsee 15 kilometriä itään Puumalan kirkolta Pytäränsaaressa, jonka länsipuolelta kulkee sokkeloinen väylä Ummistonvedeltä etelään Kakoveteen. Väylällä, Ristiveden ja Virtasensalmen välissä, näkyy idässä Lapinvuori, jonka rannalla maalaus sijaitsee. Euroopan unionin nimisuojajärjestelmä elintarvikkeille
Suomalaisia suojattuja alkuperänimityksiä ovat Lapin Puikula (1997), Lapin Poron liha (2009), Lapin Poron kuivaliha (2010), Lapin Poron kylmäsavuliha (2011) ja Kitkan viisas (2013). Muita tunnettuja alkuperänimityksiä ovat esimerkiksi italialainen Parman kinkku () ja kreikkalainen Kalamata-oliiviöljy. Maailmankäärme
Nimen Jörmungandr alkuosa viittaa matoon tai käärmeeseen, ”gandr”-loppuosa taas tautia aiheuttavaan noidannuoleen. Näin ollen alun perin saattaa olla kyse toisenlaiseen uskomukseen liittyvästä olennosta. Myös kalevalaisessa runoudessa käärme ja noidannuoli usein samaistetaan. Kalevalassa lappalainen velho syöksee "vesikyyn", jota myös umpiputkeksi kutsutaan, nuolen tavoin Lemminkäisen läpi. Kopparberg (Ljusnarsberg)
Nimi Kopparberg (kuparivuori) juontaa juurensa alueen kuparilöytöihin 1600-luvulla; aikaisemmin alueesta käytettiin nimeä Lindesås finnmark. Vuonna 1634 nimeksi tuli ensin Nya Kopparberget (uusi kuparivuori) erotukseksi Falunin Stora Kopparbergetistä. Myöhemmin nimi lyhentyi nykyiseen muotoonsa. Kultaryntäys
Lemmenjoen kultakuume koettiin vasta toisen maailmansodan jälkeen, kun sodasta palanneet nuoret miehet lähtivät kokeilemaan onneaan Lapin kultamaille. Monet näistä uhkarohkeistakin seikkailijoista jäivät Lappiin koko iäkseen ja heistä syntyivät kuuluisimmat kultalegendat. Näitä Lapin elinkautisia olivat mm. Yrjö "Karhu" Korhonen, Niilo "Nipa" Raumala, Heikki "Kultasilmä" Kokko, Kullervo "Kone" Korhonen, Jalmari Hepo-oja, Jukka Pellinen ja Jaakko Isola. Kullerot
Kullerot ("Trollius") on kasvisuku, joka kuuluu leinikkikasvien heimoon. Monia kullerolajeja ja niiden jalostettuja lajikkeita viljellään perennana. Yksi kullerolaji, niittykullero kasvaa luonnonvaraisena Suomessa, yleisimpänä Pohjois-Suomessa. Niittykullero on Lapin maakuntakukka. Lapin Kulta (panimo)
Yhtiö vietti vuonna 1973 satavuotisjuhlia, joihin kunniavieraana osallistui mm. presidentti Urho Kekkonen. Hänelle tarjottiin silloin yhtiön juhlaolutta, jota maisteltuaan presidentti totesi kutsuvieraita huvittaen ""hyvästi selvä päivä"". Tässä vaiheessa yhtiön tuotanto oli 20 miljoonaa litraa - kaksi kolmannesta olutta ja loput virvoitusjuomia. Olutta markkinoitiin tällöin koko Suomeen, mutta virvoitusjuomia Lapin ja Oulun lääneissä. Lapin Kulta -oluen rinnalle luotiin uusi olutmerkki ""Julma Ölkky"", joka vedettiin kuitenkin muutaman vuoden jälkeen markkinoilta. Sen jälkeen yritys keskittyi pelkästään päämerkkiin eli Lapin Kultaan. Työntekijöiden määrä oli tällöin sesongista riippuen 250-350. Laitilan Wirvoitusjuomatehdas
Laitilan Wirvoitusjuomatehdas Oy on vuonna 1995 perustettu Laitilassa toimiva panimo. Virvoitusjuomien ja oluiden lisäksi yritys valmistaa siidereitä sekä lonkeroita. Laitilan tunnetuimpia tuotemerkkejä ovat Kukko-oluet, Oiva-siiderit sekä Into-lonkerot. Omien tuotemerkkien lisäksi tehdas valmistaa juomia sopimusvalmistajana useiden kauppaketjujen omille merkeille ja esimerkiksi Hartwallille Laitilan Panimo on pullottanut Lapin Kulta -olutta. Kullankylä
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1600-luvulla Laukaan- ja Lovatjokien välissä sijainneessa Novgorodin Šelonin viidenneksessä. Kylä ei siis kuulunut Vatjan viidennekseen, johon muu Inkerinmaa kuului. Asukkaina oli tuolloin vatjalaisia ja inkeroisia. Kylä sai luultavasti nykyisen nimen Stolbovan rauhan jälkeen 1617, jolloin alueelle muutti luterilaista väestöä Suomesta. Suureen-Narvusiin eli Kosemkinaan rakennettiin kirkko vuonna 1640 ja Kullankylä kuului siten Narvusi-Kosemkinan pitäjään, joka oli osa Narvan seurakuntaa vuoteen 1917 asti. Lapinkylä
Monet Lapin kunnista ovat perineet nimensä alueella aikoinaan sijainneelta lapinkylältä.