Mihin Nyrki Tapiovaara kuoli?
Nyrki Tapiovaara
28. helmikuuta pataljoona lähetti komppanian vahvuisen osaston partioretkelle Korpijärven kylään Suojärven kunnassa. Vänrikki Tapiovaaralla oli komennossaan kaksi joukkuetta, joiden oli määrä vallata Etelä-Korpijärven kylä. Osasto yllätettiin selustasta, ja se joutui perääntymään. 29. helmikuuta Tapiovaara teki voimakkaan vastahyökkäyksen, mutta päätyi antamaan osastolleen vetäytymiskäskyn. Johtajan tapaan hän oli viimeinen vetäytymässä, ja hän tulitti vihollista miestensä vetäytyessä. Eräs miehistä näki Tapiovaaraan osuvan ja tämän tuupertuvan hankeen. Silminnäkijöiden mukaan hän kohosi vielä kerran ja ampui pitkän sarjan viholliseen. Tämän jälkeen kukaan ei osannut kertoa mitään varmaa, jolloin ilmeisesti syntyi olettamus Tapiovaaran katoamisesta tai vangiksi joutumisesta. Olettamus ei kuitenkaan osoittautunut todeksi.
Ralph Enckell
Enckell näytteli salanimellä "Ilmari Mänty" pääosaa Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa "Varastettu kuolema" vuonna 1938. Se jäi kuitenkin hänen ainoaksi elokuvaroolikseen. Tapio Säynevirta
Olli Heikki Tapio Säynevirta (1. maaliskuuta 1965 Leppävirta – 5. syyskuuta 2012 Kontiolahti) oli suomalainen kivääriampuja ja valmentaja. Hän edusti Joensuun Ampujia. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Seuraavaksi Silja ystävystyi mielisairaan Tommi Tiihosen kanssa. Tommi oli kuolleen filmitähden Tyyne Puustisen eli Rebecca Liekan suuri fani ja hän etsi tätä Pihlajakadulta. Tyyne oli kuitenkin tällöin jo kuollut. Saatuaan selville, että Aki Nikkinen oli osaksi syyllinen Puustisen kuolemaan, Tommi yritti saada ihmisiä ymmärtämään Akin olevan murhaaja. Tommi valoi itsensä bensiinillä ja uhkasi sytyttää itsensä tuleen. Aki kuitenkin esti tämän ja Tommi tajusi silloin, että Aki ei ole täysin paha. Tommi joutui ensin sairaalaan ja sitten mielisairaalaan, josta hän lähetti vielä muutamia kirjeitä Siljalle. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Tommi Tiihonen (es. Jussi Puhakka, 1999) oli Silja Hickleyn ystävä. Siljan perhe ei pitänyt Tommista, koska tämä oli mielisairas ja ilman lääkkeitään vaarallinen. Tommi oli suuri Rebecca Liekan eli tosielämän Tyyne Puustisen fani ja yritti saada ihmiset ymmärtämään Tyynen murhan olleen suuri vääryys, josta hän syytti Tyynen murhannutta Aki Nikkistä kaataen samalla päälleen bensiiniä aikomuksena sytyttää itsensä tuleen. Aki pelasti hänet ja myöhemmin sairaalassa Tommi pyysi Siljaa pyytämään Akilta anteeksi. Silja kuitenkin halusi suojella Tommia. Lopulta Tommi päätyi mielisairaalaan. Isoviha (elokuva)
"Isovihan" esitykset jatkuivat välirauhan aikana aina syyskuuhun 1940 asti, jolloin sisäasiainministeriö antoi poliisille määräyksen estää elokuvan esitykset, koska kommunistit olivat paheksuneet sen esittämistä. Jatkosodan jälkeen elokuvaa ei enää esitetty lainkaan. Elokuvan viimeiset silloin tunnetut kopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa keväällä 1959. Elokuvasta oli kuitenkin myyty leikkaamaton kopio Ruotsiin 1940, ja siellä kopio oli myös säilynyt. Kun Suomen elokuva-arkisto käynnisti 1972 vanhojen suomalaisten nitraattielokuvien pelastamisprojektin, elokuva-arkiston erikoistutkija oli etsimässä Nyrki Tapiovaaran kadonnutta "Herra Lahtinen lähtee lipettiin" -elokuvaa. Hattulassa sijaitsevasta kellarista ei kuitenkaan löytynyt Tapiovaaran elokuvaa mutta sen sijaan ruotsalaisen Ragnar Friskin "Huomispäivän sävel" (1942). Kun elokuva-arkisto lähetti tämän ja vastikään Suomesta löytyneen Pauline Bruniuksen "Elä elämäsi hymyillen" (1921) Tukholmaan, Suomen elokuva-arkisto sai 1978 vastineeksi säilyneen kopion "Isostavihasta". Galaktion Tabidze
Stalinin vainojen aikaan vuonna 1937 Tabidzen vaino Olga Okudžava pidätettiin ja karkotettiin Siperiaan, jossa hän menehtyi vuonna 1944. Galaktionin serkku ja runoilijakollega Titsian Tabidze, kuten useat runoilijan kumppanit, pidätettiin myös ja lopulta teloitettiin. Tabidze joutui itse Lavrenti Berijan kuulustelemaksi ja pahoinpitelemäksi. Tämä ajoi hänet masennukseen ja alkoholismiin. Hänen pitkä hiljaisuutensa ja yksinäisyytensä kuitenkin säästi hänet puhdistuksilta; hän sai edelleen titteleitä ja palkintoja sekä julkaisi uusia runoja, mutta hänen elämänsä oli suistunut täysin raiteiltaan. Vakavasti sairaana ja masentuneena hänet vietiin lopulta Tbilisin psykiatriseen sairaalaan, jossa hän päätti elämänsä hyppäämällä sairaalan ikkunasta Tšavtšavadze-kadulle Tbilisin keskustassa vuonna 1959. Hänet haudattiin Mtatsmindan Pantheoniin, jossa hänen hautajaisiinsa osallistui kymmeniä tuhansia henkilöitä. Tapio M. Köykkä
Tapio Matti Köykkä (22. huhtikuuta 1911 Jalasjärvi – 12. lokakuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen äänentoistoalan keksijä. Hän kehitti 1960-luvulla Ortoperspekta-stereojärjestelmän ja havaitsi ensimmäisenä TIM-särönä tunnetun ilmiön. Nyrki Tapiovaara
Valentin Vaala oli tarjonnut Tapiovaaralle sankarin osaa elokuvassa "Helsingin kuuluisin liikemies". Koekuvaus epäonnistui, jolloin Tapiovaara vakuuttui, että hänen paikkansa on pikemmin kameran takana. Hän onnistui närkästyttämään Suomi-Filmin Risto Orkon radioarvosteluillaan niin perusteellisesti, että ne lopetettiin vuonna 1935. Vasemmistoradikaalin mainekaan ei juuri ollut eduksi Tapiovaaran elokuvauran kehitykselle. Sitten kuvaan tulivat kirjailija Juhani Ahon poika Heikki Aho velipuolensa Björn Soldanin kera. Heikki Aho kiinnitti Nyrki Tapiovaaran ohjaamaan elokuvan isänsä kuuluisasta "Juha"-romaanista. Elokuva sai ensi-iltansa tammikuussa 1937. Samana vuonna Tapiovaara matkusteli Euroopassa ja kirjoitti vaikutelmistaan artikkeleita Helsingin Sanomiin ja Elokuva-aittaan. "Juhaa" seurasi kaksi komedia- ja kaksi draamaelokuvaa. Erkki Toivanen
Toivanen sai aivoinfarktin 14. heinäkuuta 2010 ja uuden kolme viikkoa myöhemmin. Saman vuoden lokakuussa hänellä todettiin aivoissa pieni syöpäkasvain, joka leikattiin joulukuussa 2010. Hoidoista huolimatta hän kuoli heinäkuussa 2011 nukkuessaan. Erkki Toivasen tuhkat ripoteltiin Blanchisseusen rannalle Trinidadin saarelle. Olavi Gunnari
Olavi Moses Gunnari (22. helmikuuta 1910 Rovaniemi – 9. marraskuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja valokuvaaja. Hän toimi 1930-luvulla Nyrki Tapiovaaran elokuvien kuvaajana ja sotien jälkeen hänestä tuli muotivalokuvauksen uranuurtaja Suomessa. Leonard Nimoy
Helmikuussa 2014 Nimoylla diagnosoitiin keuhkoahtaumatauti huolimatta siitä, että hän oli lopettanut tupakoimisen jo 30 vuotta aikaisemmin. Hän kuoli 27. helmikuuta 2015 83-vuotiaana taudin komplikaatioihin kotonaan Bel Airissa, Los Angelesissa. Jyrki Otila
Otila laati kysymyksia Yleisradion TV2:n Thilia Thalia Tallallaa -visailuun vuodesta 1982 ennen siirtymistään uuden Kolmoskanavan visailujen tekijäksi. Hän toimi Oy VipVision Finland Ltd.:n hallituksen varapuheenjohtaja vuodesta 1995. Thilia Thalian tekemistä jatkettiin jälleen 1998. Kolmos- ja neloskanavilla Otila oli mukana Kolmosvisa-, Tietopörssi- ja Nelosvisa-visailujen tuottamisessa. Hänen juontajaparinaan ohjelmissa oli tavallisesti Reijo Salminen. Otila oli itsekin tasokas tietokilpailija ja sijoittui 1994 kolmanneksi Suomen Tietoviisas -tietokilpailussa. Otila menehtyi pitkäaikaisen syöpäsairauden murtamana 14. huhtikuuta 2003. Eero Uusitalo
Uusitalo kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Perniössä. Veikko Tuomi
Keväällä 1974 Tuomi teki harmonikansoittaja Esko Könösen kanssa kolme viikkoa kestäneen kiertueen Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Kiertueelle osui Tuomen 50-vuotispäivä ja sen aikana Tuomi ja Könönen tapasivat sattumalta samaan aikaan Floridassa esiintymässä olleet Kauko Käyhkön ja tämän puolison Eini Kotirannan. Uuden Amerikan-kiertueen Tuomi ja Könönen tekivät Montrealin olympialaisten aikaan kesällä 1976. Kesällä 1975 Tuomi järjesti 25-vuotistaiteilijajuhlakiertueen esiintyen eri puolilla Suomea sijainneissa tanssipaikoissa harmonikansoittaja Erkki Frimanin kanssa.
Tuomi sai esiintyä myös omalla lavallaan: hän omisti pitkään Valtatie Kakkonen -nimisen tanssipaikan Harjavallassa. Tuomi kuoli sairauskohtaukseen Porissa 11. tammikuuta 1992. Hänet on haudattu Ulvilan keskiaikaisen kirkon vieressä sijaitsevalle hautausmaalle. Tapio Niemen kirjoittama elämäkerta "Veikko Tuomen tarina" ilmestyi vuonna 2005. Tapio Peitsara
Tapio Nyyrikki Peitsara (vuoteen 1935 Blässar; 24. elokuuta 1902 Viipurin maalaiskunta – 13. toukokuuta 1989 Kuopio) oli Suomen Puolustusvoimien eversti. Ilmari Tapiovaara
Yrjö Ilmari Tapiovaara (7. syyskuuta 1914 Tampere – 31. tammikuuta 1999 Helsinki) oli 1900-luvun merkittävimpiä suomalaisia muotoilijoita ja sisustussuunnittelijoita. Mestaus
Suomen viimeinen mestaustuomio pantiin täytäntöön 8. heinäkuuta 1825 Pieksämäellä. Tahvo Putkonen tuomittiin torppari Lasse Hirvosen taposta kuolemaan mestaamalla ja haudattavaksi kirkkomaan ulkopuolelle. Kuuluisin mestattu suomalainen lienee Jaakko Ilkka. Kuopion läänissä käytetty virallinen mestauskirves on museoitu Rikosmuseoon. Koska tsaari Nikolai I muutti vuoden 1828 jälkeen armahdusoikeutensa nojalla kaikki kuolemantuomiot automaattisesti karkotuksiksi Siperiaan, mestaukset loppuivat Putkoseen. Vuonna 1889 säädetyn uuden rikoslain mukaan kuolemanrangaistus olisi vielä tuomita rikoksista kuten murhasta ja valtiopetoksesta, vaihtoehtoisena elinkautisen kuritushuonerangaistuksen kanssa, ja se olisi pantu täytäntöön mestaamalla. Oulussa teloitettiin Taavetti Lukkarinen hirttämällä vuonna 1916. Yhtään mestausta ei Suomessa kuitenkaan tämän jälkeen ole toteutettu, sillä kuolemanrangaistuksia on pantu täytäntöön vain sota-aikoina ja silloinkin väliaikaisten lakien mukaisesti ampumalla. Viimeinen siviilirikoksista tuomittu teloitettu oli maalari Toivo Koljonen eli Kirves-Koljonen. Lopullisesti kuolemanrangaistus poistettiin laista vuonna 1972. Tapio Rautavaara
Tapio harrasti lapsena ahkerasti kivenheittoa, mikä huolestutti hänen äitiään, koska siitä tuli hankaluuksia. Muuten hän oli heikko urheilija eikä menestynyt koulun kilpailuissa. Keihäänheitosta Tapio innostui Oulunkylän kunnanlääkärin neuvottua häntä syksyllä 1926, että olisi syytä ryhtyä harrastamaan urheilua tai ”muuten tulee Noutaja”. Tapiolla oli aiemmin ollut aliravitsemuksesta johtunut riisitauti, ja hän oli yhä heikossa kunnossa. Hän ryhtyi harrastamaan myös kuulantyöntöä ja pituushyppyä, ja 12-vuotiaana hän liittyi vasta perustettuun urheiluseura Oulunkylän Tähteen. Tapio Nirkko
MM-kilpailut Tapio Tapiovaara
Tapiovaaran vanhemmat olivat lääninmetsäntarkastaja Kaarlo Juho Vihtori Tapiovaara ja Aino Tapiovaara (o.s. Grönroos-Rainio). Hänen ensimmäinen puolisonsa 1945-1953 oli keraamikko Ulla Helena Tapiovaara (o.s. Karlström), (1916-1953). Toinen puoliso 1955- oli toimittaja Tyyne Maria Tapiovaara (o.s. Salmi). Nikolai Kari
Karin oli tarkoitus lähteä talvella 1877 kansatieteelliselle tutkimusmatkalle Pohjois-Siperiaan yhdessä professori August Ahlqvistin kanssa mutta hän sairastui ja kuoli 24-vuotiaana syksyllä 1876. Marko Tapio
Marko Tapion tuotannon polttavimmaksi ja keskeisimmäksi teemaksi näyttää erottuvan jopa väkivaltaisia ratkaisuja vaativa isän ja pojan suhde. Se on mukana myös "Arktisessa hysteriassa". Voimalaitosjohtajan itsekkään hahmon suhde työläisiin laajentuu padon murtuessa tuhoisaksi yhteiskunnalliseksi ongelmaksi. "Hysteria" on pessimistinen, suorastaan nihilistinen teos. Kirkolla, papeilla, uskonnolla ei milloinkaan ollut Marko Tapiolle itselleen oleellista merkitystä. Jumalalle hän oli jättänyt sen, mikä Jumalalle kuului. Ihmisen oli itse pystyttävä hoitelemaan sarkansa omassa maailmassaan. Mutta Arktinen hysteria jäi kesken, ja 2. osaan mennessä ei toivoa ollut näkyvissä. Metsäkaarti
Jukka Rislakki kertoo Helsingin kerrostaloissa, kuten Marjatan talossa Vilhovuorenkadulla Helsingin Sörnäisissä, majailleista laittomista asukkaista, joista monet olivat sotilaskarkureita. Eräs heistä oli Veikko Pöysti. Tampereella tuolloin metsäinen ja harvaan asuttu Hervanta tarjosi piilopaikkoja karkureille. Turun seudun metsäkaartilaisten johtaja, sotamies Mauno Olavi Laiho teloitettiin Oulussa 2. syyskuuta 1944, viimeisenä teloitettuna suomalaisena. Useita Porin seudun metsäkaartilaisia piileskeli Kiikoisten, Kullaan ja Lavian välisellä laajalla, miltei asumattomalla metsäalueella. Eräs metsäkaartilaisten rakentama korsu sijaitsi Kullaan Joutsijärven maastossa. Nyrki Tapiovaara
Tapiovaaran 11-henkisen lapsikatraan nuorimmainen, Panu Tapiovaara katosi jatkosodassa kesäkuussa 1944. Keijo Tapiovaara
Tapiovaara edusti pikaluistelijana Suomea Squaw Valleyn 1960 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 5 000 metrillä seitsemänneksi, 10 000 metrillä yhdeksänneksi ja 1 500 metrillä 23:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä 12:nneksi vuonna 1962 ja 14:nneksi vuonna 1959. EM-kilpailuissa hän oli yhteispisteissä kahdeksas vuonna 1960 ja kymmenes vuonna 1962. Vuoden 1960 EM-kilpailuissa hän oli 5 000 metrillä toiseksi nopein. Nyrki Tapiovaara
Aino Tapiovaara menehtyi syöpään joulukuussa 1929. Seuraavana keväänä Nyrki Tapiovaara valmistui ylioppilaaksi, syksyllä hän kirjoittautui Helsingin yliopiston lakitieteelliseen tiedekuntaan ja hankkiutui saman tien vapaaehtoisena armeijaan. Eino H. Ahti
Ahti oli suutarin roolissa Nyrki Tapiovaaran 1938 ohjaamassa elokuvassa Varastettu kuolema. Teuvo Tulion vuonna 1944 ohjaama elokuva Sellaisena kuin sinä minut halusit perustui taas Ahti H. Einolan aiheeseen. Masa Niemi
Masa Niemi teki itsemurhan Tampereella Pyynikin uimahallin retkeilymajassa ottamalla yliannostuksen unilääkettä toukokuussa 1960, hän kuoli muutamaa päivää myöhemmin sairaalassa. Niemi oli pyytänyt Esa Pakarista kysymään maisteri Särkältä, että vieläkö tehtäisiin uusia Puupää-elokuvia. Särkän vastaus oli kieltävä, ja Niemi masentui siitä uskoen, että tähän hänen uransa päättyi. Niemi oli jättänyt viestin: "Hyvä on olla, kun on nolla. Hyvästi. -T. Masa". Häneltä jäi näkemättä viimeisen elokuvansa "Kaks’ tavallista Lahtista" ensi-ilta, joka oli 20. toukokuuta 1960. Tapio Niemelä
Tapio Niemelä esiintyi Arto Sotavallan yhtyeessä vuosina 1972–1973. Vuonna 1972 kiertueen nimeksi tuli Täyttä häkää ja yhtyeenkin nimi vaihtui Häkäpöntöksi. Siinä soittivat Eeki Mantere, Heimo Holopainen, Tapio Niemelä ja Hessu Salmijärvi. Yksi vuoden 1972 huippuhetkistä oli Deep Purplen konsertti Helsingin jäähallissa, missä Arto Sotavalta yhtyeineen oli lämppärinä.
Kesällä heinäkuussa 1973 Arto Sotavallan ja Häkäpöntön kiertueella Nilsiän Tahkovuoressa syntyi sitten hahmo nimeltä Viktor Kalborrek. Elokuussa 1973 Mantere, Holopainen ja Niemelä päättivät lähteä omille teilleen ja perustivat Hullujussi-yhtyeen. Kesäkiertueen 1973 viimeiset keikat hoidettiin kuitenkin vielä yhteistyössä nimellä Arto Sotavalta & Hullujussi. Nikki Sixx
Sixx käytti 1980-luvulla paljon huumeita ja oli moneen otteeseen kuolla heroiinin yliannostukseen. Hänet on kaksi kertaa todettu jopa kuolleeksi. Nikki kertoo, että hänellä on ollut kuolemanrajakokemuksia. Nikki Sixx on myös kiertänyt kaupunkeja Andy McCoyn kanssa etsiessään huumeita. Andy McCoy oli mukana Lontoossa Nikkin saadessa huumeiden yliannostuksen. Tero Niva
Niva kuoli nopeasti edenneeseen kurkkusyöpään vain 40 vuoden ikäisenä. Severi Nuormaa
Nuormaa kuoli keuhkokuumeeseen 11. kesäkuuta 1924 Turussa. Hänen ystävänsä Eino Leino lähetti hänelle postikortin vielä Nuormaan kuoleman jälkeen. Kortin osoitteena oli "Maestro Severi Nuormaa. Turku. Manala." ja itse kortissa Leino kysyi: "Vieläkö helskytät, hei, / tätä suomesi soipoa kieltä: / Veljesi / Eino Leino." Nuormaan viimeinen kirja, "Risti ja Runo" julkaistiin vuonna 1922. Nanoscience Center
Biologisen nanotieteen tutkimus keskittyi tiedekeskuksen toiminnan alkuvuosina muutamien teemojen ympärille. Keskeinen ala oli proteiinien tutkimus. Professori Markku Kulomaa tutki avidiinia ja professori Jyrki Heinon tutkimuskohteena oli integriini. Toinen pääala oli virusten tutkimus. Professori Matti Vuento tutki parvovirusta ja professori Christian Oker-Blom käytti tutkimuksessaan bakulovirusta. Vuosituhannen alkuvuosina Heino ja Kulomaa siirtyivät pois Jyväskylästä ja Oker-Blom kuoli. Biotieteiden keskeisten hahmojen poistuminen johti siihen, että nanotiedekeskuksessa työskentelevien biologien määrä oli toivottua vähäisempi muutamina vuoden 2005 jälkeisinä vuosina. Vuoden 2005 jälkeen tutkimus suuntautui pääasiassa rakenne- ja virustutkimukseen. Viruksista tutkittiin edelleen mm. parvoviruksia ja uutena teemana pikornaviruksia. Professori Jari Ylänne on tutkinut solutukirangan rakennetta ja sen proteiineja. Bakteereja infektoivia bakteriofaageja tutki professori Jaana Bamford, mutta tutkimus jäi kesken hänen kuoltuaan äkillisesti toukokuussa 2016. Charlie Christian
Christian oli sairastellut jo aiemminkin. Hänellä oli tuberkuloosi 1930- ja 1940-luvun vaihteessa, jonka takia hän oli sairaalassa samoihin aikoihin, kun Goodmanin yhtye oli tauolla yhtyejohtajan itsensä selkävaivojen vuoksi. Vuoden 1940 heinäkuussa Christian palasi kotikaupunkiinsa ja lähti syyskuussa New Yorkiin Goodmanin sekstetin kanssa. Hän ei ollut päihderiippuvainen, mutta käytti marihuanaa ja alkoholia. Terveyttä rasittivat myös laiskat syömistottumukset sekä pitkät yölliset jammailusessiot aina keikkojen päätteeksi. Vuoden 1941 kesäkuussa Christian joutui Seaviewin sairaalaan New Yorkissa. Hänen terveydentilansa koheni, ja hän suunnitteli perustavansa yhtyeen Cootie Williamsin kanssa vuoden 1942 helmikuussa. Hän kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen seuraavan kuun toisena päivänä. Charlie Christian haudattiin merkitsemättömään hautaan Texasin Bonhamiin. Heikki Nykänen
Presidentti Martti Ahtisaari aloitti vuonna 1994 perinteen, jossa kaikki elossa olevat Mannerheim-ristin ritarit kutsutaan Linnan juhliin. Nykänen osallistui viimeisen kerran Linnan juhliin itsenäisyyspäivänä vuonna 2006. Tämän jälkeen hän ei terveydellisistä syistä enää kyennyt saapumaan juhliin. Myöskään vuonna 2005 Nykästä ei Linnan juhlissa nähty. Nykänen ei esiintynyt julkisuudessa eikä antanut haastatteluja viimeisinä elinvuosinaan poiketen esimerkiksi vuonna 2008 kuolleesta Pentti Iisalosta ja viimeisestä elossa olevasta ritarista, Tuomas Gerdtistä. Nykänen sai sairauskohtauksen pari vuotta ennen kuolemaansa, ja hän kärsi viimeisinä vuosinaan sydänvaivoista. Nykänen kuoli vuonna 2011 itsenäisyyspäivän jälkeisenä päivänä 91 vuoden iässä kotonaan Porissa. Hänet on haudattu Tammelan hautausmaalle. Tapio Heinonen
Sairaudet, kuten Ménièren tauti, vaikeuttivat Heinosen uran etenemistä, ja hän joutui vetäytymään esiintymislavoilta 1970-luvun puolivälissä. Laulaja teki vielä paluun vuonna 1980 julkaisemalla albumin "Vain tavallinen mies". Se sisälsi hitiksi nousseen laulelman ”Vain kaksi nauhaa”, joka oli "Vastatuuleen"-televisiosarjan tunnusmelodia. Tapio Heinonen menehtyi aivokalvontulehdukseen 43-vuotiaana loppiaisena vuonna 1985. Eino-Vakaa
Tapaus herätti paljon huomiota ja siitä uutisoivat kaikki merkittävimmät sanomalehdet. "Nya Pressenin" pakinoitsijan mukaan Eino-Vakaan kuolema synnytti jopa aivan uuden journalismin lajin; hevosnekrologit. Runoilija Eero Eerola kirjoitti Eino-Vakaan muistosäkeet "Maatalouden hevoshoitolehteen": Tapio Rautavaara
Vuosina 1963–1968 Rautavaaran elämässä oli noin viiden vuoden ajanjakso, jolloin hän joi runsaasti alkoholia. Alkoholinkäyttö loppui, kun hän Toivo Kärjen ja Liisa-vaimon patistamana hankkiutui sairaalahoitoon alkoholismin vuoksi. Kolmen viikon sairaalahoidon jälkeen hän alkoi käydä AA-kerhossa ja oli yli kolme vuotta täysraitis. Arvi Tapiola
Tapiolan vanhemmat olivat eläinvälskäri Werner Tapper ja Anna Sofia Alhfors. Jätettyään lukion kesken hän aloitti toimittajan uransa Porvoossa Johannes Linnankosken 1894 perustamassa "Uusimaa" -lehdessä 1909. Suomen sisällissotaan Tapiola osallistui valkoisten puolella. 1922 hän siirtyi Kajaanissa vuotta aiemmin perustetun kolmena päivänä viikossa ilmestyneen "Kajaanin Uutiset" -lehden päätoimittajaksi, mutta sen lopetettua ilmestymisensä jo saman vuoden lopulla hänestä tuli kokoomuslaisen "Kajaani" -lehden päätoimittaja. Vuodesta 1930 hän oli oululaisen "Kaiku" -lehden päätoimittaja. Kun lehdestä tuli 1933 IKL:n ja Kokoomuksen yhteinen, IKL:ään kriittisesti suhtautunut Tapiola siirtyi 1934 Joensuussa ilmestyneen "Karjalainen" -lehden päätoimittajaksi. Vuoden 1939 alussa hänet valittiin "Hämeen Sanomat" -lehden päätoimittajaksi, mutta sen tultua IKL:n kannattajaksi hänet erotettiin 1941. Seuraavana vuonna Tapiolasta tuli raumalaisen Kokoomuksen äänenkannattajan "Länsi-Suomen" päätoimittaja aina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1955. Lehden pakinoitsijana hän käytti nimimerkkiä "Arra". Vuonna 1953 hän julkaisi kirjan "Arra matkustaa". Piki Niinivaara
Pirkka Fritz (Piki) Niinivaara (18. maaliskuuta 1919 Sippola – 22. tammikuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen elintarviketutkija ja professori. Hän oli lihateknologi ja väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1955. Niinivaara oli vuosina 1947–1960 Osuusteurastamojen tutkimuskeskuksen johtaja ja 1961–1983 Helsingin yliopiston lihateknologian professori. Hän oli Helsingin yliopiston maatalousmuseon johtaja 1964–1983. Hänen töitään on muun muassa "Über den Einfluss von Bakterienreinkulturen auf die Reifung der Rohwurst" (1955). Hän kehitti kestomakkaran valmistusmenetelmän, jossa makkara kypsytetään lisäämällä siihen eräiden bakteerien puhdasviljemiä (starterkulttuuri). Metelmää käytetään yleisesti koko Euroopassa. PSO
Martti Piha kuoli äkilliseen sairauteen vuonna 1976. Päätuottajana toimi Timo Lindström, kunnes siirtyi Fazer Finnlevylle 1979. Seuraajaksi tuli Jori Sivonen. Hänenkin siirryttyä Finnlevyyn tilalle tuli lopulta Kaj Westerlund.
Artisteihin oli pitkään kuulunut Matti Esko. Paula Koivuniemikin oli siirtynyt yhtiölle. Albumi "Sinulle vain" sai kultalevyn 1980. PSO perusti levymerkin Tilt Records rock-musiikille. Solistina Steel Cityssä oli jo tuolloin laulajana sittemmin Kaija Koon nimellä huimaan suosioon noussut Kaija Kokkola. Tiltin toinen rock-yhtye oli tamperelainen Tries. Viimeinen Tilt-merkin levy ilmestyi vuonna 1986, kun sen ainoana taiteilijana oli silloin Meiju Suvas. Tapio Ilomäki
Juho Tapio Ilomäki (21. huhtikuuta 1904 Koski Hl (nyk. Hämeenkoski) – 25. heinäkuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen elokuvamusiikin säveltäjä. Hän sävelsi 25-vuotisen uransa aikana musiikkia Suomi-Filmille, Suomen Filmiteollisuudelle, Jäger-Filmille, Fenno-Filmille ja Fennadalle. Ilomäki sävelsi musiikkia muun muassa elokuviin "Sano se suomeksi" (1931, ensimmäinen suomalainen äänielokuva), "Tukkipojan morsian" (1931), "Tukkijoella" (1937),Isoviha (1939) "Noita palaa elämään" (1952) ja "Putkinotko" (1954). Ilomäki toimi lisäksi muun muassa kapellimestarina, orkesterinjohtajana, käsikirjoittajana, leikkaajana ja studiopäällikkönä. Jukka Tapio Hilden
Jukka Tapio Hilden (2. elokuuta 1955 – syyskuu 2011, Lahti) oli suomalainen murhaaja ja elinkautisvanki. Hilden tuomittiin 1994 elinkautiseen vankeusrangaistukseen maaliskuussa 1993 tapahtuneesta ns. Vantaan latomurhasta. Sekä Vantaan käräjäoikeuden että Helsingin hovioikeuden mukaan 18-vuotias Valde Mikael Kylä-Liuhala (1975 – 1997) surmasi ampumalla 25-vuotiaan katutason huumekauppiaan Hildenin toimeksiannosta ladossa Vantaan Viinikkalassa. Tapio Wirkkala
Tapio Veli Ilmari Wirkkala (2. kesäkuuta 1915 Hanko – 19. toukokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen muotoilija ja kuvanveistäjä. Wirkkalaa pidetään Suomen uudenaikaisen taideteollisuuden johtavana hahmona. Suomalaisen taideteollisuuden sodanjälkeistä kultakautta aina 1960-luvulle asti onkin kutsuttu ”Wirkkalan kaudeksi”. Tapio Rautavaara
Sota-aikana Rautavaaralle tarjoutui mahdollisuus harjoitella Karhumäellä Itä-Karjalassa radiojuontajan työn ohella, kun hän ei enää ollut taistelujoukoissa. Syksyllä 1943 hän oli kovassa heittokunnossa, ja harjoitellessaan hän heitti epävirallisen ennätyksensä 80,97 metriä, joka oli yli kaksi metriä yli Yrjö Nikkasen silloisen maailmanennätyksen. Samana vuonna hän voitti jälleen TUL:n mestaruuden. Karhumäellä häntä valmensi Mikko Kajaani, jonka neuvoilla on arvioitu olleen ratkaiseva merkitys Rautavaaran kehitykselle. Yrjö Ollila
Hän maalasi Tehtaankadun kansakoulun (1914) ja Kansallis-Osake-Pankin Eiran konttorin (1927) seinämaalaukset. Kontiolahden kirkon alttaritaulu valmistui 1929. Sen aihe on Kristus ristillä, ja väritykseltään raikkaan teoksen on katsottu edustavan jälki-impressionismia. Päätyöksi ja samalla viimeiseksi teokseksi jäi Kansallisteatterin kattomaalaus, jonka hän sai tehdäkseen kilpailuvoiton perusteella 1932. Ollila kuoli samana vuonna, ja kuolinsyyksi epäillään väriaineista saatua myrkytystä. Mikael Agricola
Turun piispan Martti Skytten kuoltua 1550 Agricola hoiti tämän tehtäviä. Kun Kustaa Vaasa jakoi Suomen kirkon kahteen hiippakuntaan, Turun ja Viipurin, hän nimitti Mikael Agricolan Turun piispaksi 1554. Ruotsalaisten ja venäläisten väliset rajariidat olivat tuohon aikaan jatkuvia, niinpä Kustaa Vaasa yritti saada rauhan aikaan neuvotteluilla. Hän lähetti vuoden 1557 alussa Moskovaan rauhanneuvotteluvaltuuskunnan, johon Agricolakin kuului. Paluumatkalla hevoskyydissä Agricola sai ankaran sairauskohtauksen, johon hän kuoli juuri valtakunnan rajan ylitettyään Uudenkirkon pitäjässä, myöhemmän Kuolemajärven kunnan alueella. Paavali Juustenin 1560-luvulla kirjoittaman "Suomen piispainkronikan" mukaan Agricola haudattiin Viipuriin arkkipiispan läsnä ollessa. Todennäköisesti hautapaikka oli Viipurin vanhassa tuomiokirkossa, mutta tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Venäläiset veivät Kuolemajärven kunnassa olleen Agricolan kuolinpaikan muistokiven pois sotien jälkeen, mutta suomalaisten aloitteesta se tuotiin 2000-luvun alussa takaisin ja entisöitiin. Tapio Tapiovaara
Kaarlo Tapio "Tapsa" Tapiovaara (7. marraskuuta 1908 Sortavala – 16. lokakuuta 1982 Leningrad) oli suomalainen taidemaalari, graafikko ja lavastaja. Arvi Wartiovaara
Arvi Wartiovaaran poika oli Talvisodassa kaatunut pistooliampuja Tapio Vartiovaara. Wartiovaaran sisaruksia olivat metsänhoitaja, kirjailija Eino R. Wartiovaara, virkamies ja ministeri Jonathan Wartiovaara, säveltäjä Lyyli Wartiovaara-Kallioniemi, arkkitehti Otto Väinö Vartiovaara ja jääkärieversti Teuvo Wartiovaara. Suomen kaukopartiotoiminta
Lentäjien suunnistusvirheen korjausmarssi oli kuluttanut partion muonavarat ja niitä oli täydennettävä Pölkkylän kylässä. Takaa-ajajat saavuttivat kylästä poistuneen partion tauon aikana. Seuranneessa tulitaistelussa alikersantti Eino Ehrukainen haavoittui ja kuoli matkaa jatkettaessa 30. kesäkuuta. Pekka Savinainen johdatti partion Pieningänsalon (ks. Pieninkä) erämaita pitkin omalle puolelle. Matti Nykänen
Matti Nykäsen laulu-ura on ollut muihin laulaviin urheilijoihin verrattuna onnistunut. Suomessa on vain kaksi urheilijaa, jotka ovat voittaneet kultamitalin olympiakisoissa sekä ansainneet kultalevyn levymyynnistään: Tapio Rautavaara (voitti keihäänheiton olympiakultaa 1948) ja Matti Nykänen. Varastettu kuolema
Tapiovaara valitsi suurimman osan sivuosien esittäjistä ja avustajista tuntemiensa harrastelijanäyttelijöiden joukosta. Hän oli vuodesta 1934 lähtien vieraillut ohjaajana Helsingin Työväen Näyttämöllä toimien jonkin aikaa myös sen johtajana. Elonet-tietokanta tuntee 25 näyttelijän nimet rooleineen, joiden lisäksi teatterihistorioitsija Mikko-Olavi Seppälä on selvittänyt kahdeksan mukana olleen harrastelijanäyttelijän henkilöllisyydet vertaamalla heitä Työväen Näyttämön käsiohjelmien valokuviin. Elokuvaan päätyi kaikkiaan neljätoista teatterin jäsentä. Einari Laaksovirta
Laaksovirta ei osallistunut merkittävästi Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaan, mutta sai ilmeisesti Neuvostohallitukselta salaisia ulkomaankommenuksia. Hänellä oli sittemmin sekalaisia ja vaihtuvia tutkijanvirkoja Petroskoissa, Vladivostokissa ja Moskovassa. Laaksovirta pidätettiin yhdessä muun niin sanotun Mannerin ryhmän kanssa heinäkuussa 1935 osana käynnistyviä Stalinin vainoja. Koska hän oli tutkimuksiaan varten tilannut Suomesta oikeistolaista kirjallisuutta sekä pitänyt yhteyttä Suomeen jääneeseen vaimoonsa, häntä syytettiin Etsivän keskuspoliisin ilmiantajaksi, joka olisi kavaltanut Suomen kommenukselle lähetetyn Toivo Antikaisen. Laaksovirta tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin marraskuussa 1935. Eino Prykä
Leiri numero 10 eli 29. kaivoksen leiri ei antanut periksi, vaikka Moskovasta kävi korkea-arvoinen valtuuskunta asiaa sovittelemassa. lakkojohtajana oli puolalainen Edward Buc. Prykä oli luultavasti leirin ainoa suomalainen. Paikalliset vartijat korvattiin ulkopuolelta tulleilla, ja lakkolaiset piiritettiin 1. elokuuta 1953. Leirin johtaja Andrei Derevjanko vaati lakkolaisia antautumaan ja uhkasi voimakeinoilla. Vangit eivät suostuneet. Piirittäjät aloittivat ampuimisen, jossa parissa minuutissa kuoli kymmeniä vankeja ja toistasataa haavoittui. Virallinen raportti ilmoitti 53 kuolleen, mutta uusi tutkimus arvioi kuolleiden määräksi 64, joista ainakin kuusi oli ulkomaalaisia, joukossa myös Eino Prykä. (Baltteja ja ukrainalaisia ei laskettu ulkomaalaisiksi.) Tapio Tammilehto
Tammilehto menehtyi aivokasvaimeen. Turo Pajala
Pajala näytteli pääosaa Aki Kaurismäen elokuvassa "Ariel", ja tästä työstä hänet palkittiin Moskovan kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Lisäksi hän näytteli sivuosissa monissa kotimaisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Viimeinen varsinainen rooli oli Joona Tenan elokuvassa "Kulkurin taivas" (1998). Pajalan elämä ajautui sivuraiteille Arielin jälkeen, jolloin hän vetäytyi julkisuudesta. Vuonna 2007 Turo Pajala näytteli vielä pienehkön joulukuusikauppiaan roolin Kari Väänäsen tv-sarjassa "Taivaan tulet". Turo Pajala kuoli syöpään Lappeenrannassa oman äitinsä luona. Tapio Kyöstilä
Tapio Urho Juhani Kyöstilä (1. kesäkuuta 1939 Helsinki – 19. joulukuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen muusikko. Hän oli Finntrion jäsen ja Yleisradiossa TV1:n äänisuunnittelija. Nyyrikki (nimi)
Nyyrikki on kansallisromanttisen kauden nimiä. Kalevalassa Nyyrikki on Tapion poika, metsän haltija. Mikael Agricola mainitsee Nyyrikin olleen karjalainen metsästyksen jumala, joka ”oravat antoi metsästä”. Olavi Gunnari
Nyrki Tapiovaaran elokuvia:
Veikko Itkosen elokuvia:
Maunu Kurkvaaran elokuvia:
Roland af Hällströmin elokuvia:
Eino Jurkan elokuvia:
Jorma Nortimon elokuvia: Tapio Kotkavuori
Tapio A. Kotkavuoren kuolinilmoitus julkaistiin Turun Sanomissa 27.10.2007. Kustantajan mukaan ilmoitus vastasi kyseisen pseudonyymin – ei nimeä käyttäneen henkilön – kuolemaa, ja oli tarkoituksenmukainen ilmoitus Tapio Kotkavuoren nimellä tunnetun kirjailijan ja okkultistin olemisen päättymisestä:
[Koska Kotkavuoren kirjailijapersoona on niin tiiviisti liitetty julkaisujensa teemoihin ja Setin Temppeliin,] "on epäilemättä hänen Työssään tapahtunut suuri painopisteen muutos, jos hän päättää vaihtaa maagista nimeään, niin sanotusti "kuolla ja syntyä uudestaan"." Jukka Tapio Hilden
Kesäkuussa 2011, jolloin Hilden oli istunut elinkautista tuomiotansa 18 vuotta, Helsingin hovioikeus päätti, että hänet voidaan vapauttaa ehdonalaiseen 31. elokuuta 2011. Hilden jätti palaamatta Helsingin keskuvankilaan 4. elokuuta 2011 päättyneeltä vankilomaltaan poistuen yöllä Hotelli Avionista, jossa hän oli ollut majoittuneena omalla nimellään. United Brotherhood-järjestöön kuulunut Hilden oli vakavasti sairas. Hänet löydettiin 5. syyskuuta 2011 kuolleena lahtelaisesta hotellihuoneesta. Tapio Pekola
Tapio Pekola (31. maaliskuuta 1940 Oulu – 18. lokakuuta 2011) oli suomalainen urheilukirjailija ja toimittaja. Hän toimi Juoksija-lehden toimitusjohtajana ja päätoimittajana. Tapsan tahdit
Tapsan tahdit on Nokian kaupungissa vuosittain heinäkuun lopussa pidettävä merkittävä kotimaisen kevyen musiikin tapahtuma. Se on saanut nimensä Tapio Rautavaarasta, joka on syntynyt Nokialla vuonna 1915. Ensimmäisen kerran tapahtuma järjestettiin vuonna 1987. Kävijöitä on ollut viime vuosina noin 30 000. Tapahtumassa jaetaan Iskelmä-Finlandia-palkinto. Vuonna 2007 palkinto jaettiin seitsemännen kerran, ja sen sai Eino Grön. Varastettu kuolema
Elokuvantutkija Sakari Toiviaisen mukaan aktivisteista tuli ainoastaan veruke, jolla Tapiovaara pystyi käsittelemään varsinaista aihettaan. Hän lisäsi käsikirjoitukseen oman näkemyksensä mukaisen poliittisen ulottuvuuden, vaikka säilyttikin alkuperäisen rakkaustarinan ja siinä keskeisenä olleen kolmiodraaman asetelman. Filmatisonti on rakenteeltaan päinvastainen Schildtin novelliin nähden. Hänen tarinansa päättyy umpikujaan ja pimeyteen, joka taas on valoon ja vapauteen pyrkivän elokuvan lähtöpiste. Vakavista teemoistaan huolimatta "Varastettu kuolema" sisältää runsaasti myös huumoria ja ironiaa. Nyrki Tapiovaara
Veikko Nyyrikki (Nyrki) Tapiovaara (10. syyskuuta 1911 Helsingin mlk – 29. helmikuuta 1940 Tolvajärvi) oli suomalainen elokuvaohjaaja. Lyhyeksi jääneestä urastaan huolimatta häntä pidetään yhtenä taiteellisesti korkeatasoisimmista suomalaisista ohjaajista. Tapio Pöyhönen
Tapio (”Tappari”) Pöyhönen (19. marraskuuta 1927 Helsinki – 27. elokuuta 2011 Helsinki) oli Työväen Urheiluliiton (TUL) osastopäällikkö ja merkittävä toimija työväenurheilun piirissä. Tapio Mäkelä
Tapio Valfrid Mäkelä (12. lokakuuta 1926 Nastola – 12. toukokuuta 2016 Jämsä) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän oli hyvää kansallista tasoa myös kestävyysjuoksussa. Yölinjalla
Tapio Rautavaara oli Yhdysvaltoihin vuosina 1959 ja 1960 tekemillään esiintymismatkoilla tutustunut countrysävelmiin ja tuonut niitä mukanaan kotiin usean LP-levyn verran. Joukossa oli muun muassa Suomessa vielä silloin täysin tuntemattoman Johnny Cashin levyjä. Ensimmäinen jonkinasteista menestystä saavuttanut Rautavaaran kantrisävelmä oli ollut hänen tammikuussa 1961 levyttämänsä "Kohti Alaskaa", jonka suomenkielisen tekstin kirjoitti Sauvo Puhtila nimimerkillä Solja Tuuli. Rautavaara itse ajoi tuohon aikaan keikkamatkoillaan noin 50 000 kilometriä vuodessa ja Yölinjalla-laulun teksti syntyi eräänä yönä hänen palattuaan kotiin neljän aikaan aamuyöllä. Hän ei saanut unta, otti kynän ja paperia ja alkoi kirjoittaa. Noin kello seitsemän hän kirjoitti tekstin koneella puhtaaksi ja jätti sen työpöydälleen. Rautavaaran tyttäret lukivat tekstin aamulla lähtiessään kouluun ja joku heistä kirjoitti paperin alareunaan "8+". Rautavaara itse kuvasi laulua näin: Elokuva Suomessa 1930-luvulla
Talvisodassa vain 28-vuotiaana kaatunut Nyrki Tapiovaara ehti ohjata viisi elokuvaa. Hänen elokuvansa olivat osoituksia perinteisten lajityyppien tuntemisesta. Elämäkerran kirjoittaja Sakari Toiviaisen mukaan kirjallisuutemme "Juha" (1937) ja "Miehen tie" (1940) ovat velkaa klassikoiden maalaisepiikalle, "Varastettu kuolema" (1938) jännityselokuvalle, "Kaksi Vihtoria" (1939) farssille ja "Herra Lahtinen lähtee lipettiin" (1939) musiikkikomedialle. Tapiovaaran ohjaajan otetta leimaa kuitenkin kokeellisuus ja yhteiskunnallinen kantaaottavuus, eikä hän antanut perinteen estää myöskään hupailujen muuttamista kriittiseksi satiiriksi. Kaksi viimeksi mainittua Tapiovaaran elokuvaa olivat samalla myös kaikkiaan kuusi elokuvaa valmistaneen Eloseppo Oy:n parhaat menestykset. Nuijasota
Joukko jaettiin kolmeen osaan. Ilkan johtaman pääjoukon oli määrä marssia Pirkkalaan, ja sieltä saatujen lisävoimien kanssa Turkuun. Pienemmän joukon oli tarkoitus kulkea Ulvilaan ja yrittää saada talonpoikien oikeudenmukaisena pitämä Anolan kartanon isäntä Akseli Kurki kapinallisten puolelle. Pienin osasto lähti hakemaan tukea Rautalammilta ja Savosta. Akseli Kurki kukisti Ulvilan osaston, ja Flemingin noin 2 500 miehen osasto kohtasi Ilkan ehkä tuhannen miehen joukon Pirkkalassa (nyk. Nokialla) vuoden 1596 lopussa. Klaus Flemingin ratsusotilaat tappoivat satoja pakenevia nuijasotilaita hangelle. Päivän taistelun jälkeen nuijamiehet olivat menettäneet toivonsa ja suostuivat Flemingin vaatimukseen antautumisesta ja johtajien luovuttamisesta. Jaakko Ilkka pakeni, mutta vouti Abraham Melkiorinpoika vangitsi hänet Ilmajoella. Pidätyksen suorittivat mahdollisesti Ilkan paikalliset vastustajat Mauno Peltoniemen kannattajien johdolla. Ilkka oli nuijasodan alkuvaiheessa vaimentanut kapinaliikkeen sisäisen vallankaappausyrityksen teloittamalla Mauno Peltoniemen. Abraham Melkiorinpoika teloitti Ilkan hätäisesti Kyrön (nykyinen Isokyrö) kirkolla eikä ehtinyt saada Flemingin kirjettä, jossa käskettiin toimittaa vangit Turkuun. The Streets (yhtye)
Vuonna 1997 yhtye kasattiin uudelleen yhtä Down By The Laituri -esiintymistä varten ilman Kari Laihosta, joka asui tuolloin USA:ssa. Tämä jäi yhtyeen alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi. Yhtyeen basisti Tapio Vesa kuoli 2000-luvun alussa. Janne Tapio
Tapio ajoi suomalaisella Lynx-merkillä, viimeksi Lynx Rave 440:llä ja Rave RE 600:lla. Hän lopetti uransa kauden 2007 jälkeen, jolloin hän loukkasi kyynärpäänsä Sveitsin MM-kisoissa. Tapiovaara
Kolme veljestä:sekä Ilmari Tapiovaara
Tapiovaara oli jo aiemmin ollut mukana kehitysyhteistyössä, ja 1970-luvulla hän toimi UNIDOn alaisena Mauritiuksella, Egyptissä ja Jugoslaviassa. Aikaisemmin, vuonna 1959 Tapiovaara oli Paraguayssa suunnitellut malliston tuotantomenetelmineen, ja Mauritiuksella hänen toimenkuvansa oli hyvin samantapainen. Jugoslaviassa Tapiovaara muun muassa piti luentoja alan opiskelijoille, osallistui näyttelyn tuomaristoon ja tutki ja arvioi paikallista tuotantoa, vientimallistojen käyttökelpoisuutta ja laatua. Kaupallisen koulutuksen saaneena hän myös perehtyi markkinoinnin ongelmiin. Kairossa hän osallistui design-symposiumiin UNIDOn kansainvälisenä edustajana. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1985 ja vuonna 1986 hän sai elämäntyöstään Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon. Juha (vuoden 1937 elokuva)
Vuonna 1921 kuollut Juhani Aho ei ollut suosiossa 1930-luvulla. Uusi sukupolvi kapinoi edellisen polven perintöä vastaan. Aho, Soldan ja Tapiovaara kulkivat siis vastavirtaan alkaessaan tehdä "Juhasta" elokuvaa kesällä 1936. Kuvausryhmä majoittui kahdeksaksi viikoksi Kuusamon pohjoiskolkkaan Kitkajoen yläjuoksulle lähelle Kallunkijärveä. Elokuvan vesimatkat kuvattiin Kitkajoen ja Oulankajoen koskilla. Kuvallinen ennakkosuunnittelu oli tarkkaa. Nyrki Tapiovaaran veli, Tapio Tapiovaara oli mukana sisäkuvien lavastajana ja piirsi kuvasarjoja tukemaan käsikirjoitusta. L. Onerva
1920-luvulla Onerva oli tuottelias, mutta vuosikymmenen loppupuolella hänen terveytensä alkoi horjua. Hän oli ajoittain sairaalahoidossa sydämensä, reumatisminsa ja hermojensa vuoksi. Sairauksistaan huolimatta Onerva sai valmiiksi 1930-luvulla runokokoelmat "Yö ja päivä" sekä "Rajalla" ja novellikokoelman "Häistä hautajaisiin". 1930-luvun lopussa Onerva siirrettiin Kivelän sairaalaan ja sieltä Veikkolan parantolaan vakavien alkoholiongelmien vuoksi. Vuonna 1942 Onerva joutui Nikkilän mielisairaalaan. Madetojan terveys alkoi samoihin aikoihin heikentyä, eikä hän jaksanut enää tukea mielisairaalassa olevaa vaimoaan kuten ennen. Sairaalassa yksinäinen Onerva keskittyi kirjoittamaan runoja ja alkoi myös piirtää uudelleen. Tänä aikana syntyi tuhansia runoja ja piirustuksia. Näitä runoja julkaistiin vuonna 1945 kokoelmassa "Pursi" ja neljä vuotta myöhemmin kokoelmassa "Kuilu ja tähdet". Leevi Madetoja kuoli vuonna 1947, ja seuraavana vuonna Onerva pääsi pois mielisairaalasta ystäviensä avulla. Runokokoelma "Iltarusko" vuodelta 1952 jäi hänen viimeiseksi julkaistuksi teoksekseen, mutta hän kirjoitti runoja ahkerasti aina kuolemaansa asti. L. Onerva kuoli 1. maaliskuuta 1972 lähes 90-vuotiaana. Tapio Rautavaara
Rautavaara voitti kesällä 1934 Työväen Urheiluliiton keihäänheittomestaruuden tuloksella 59,90 metriä. Oulunkylän Tähden puheenjohtaja huomasi Rautavaaran lahjakkuuden ja arveli, että tällä voisi olla mahdollisuuksia kehittyä merkittäväksi urheilijaksi. Tulevina vuosina Rautavaara harjoitteli ja kohensi kuntoaan iltaisin työn jälkeen. Hän voitti TUL:n mestaruuden myös vuosina 1935 ja 1936. Rautavaara luki Matti Järvisen kirjan "Tieni keihäänheiton maailmanmestariksi" ja painoi tarkoin mieleensä kirjasta löytyvät neuvot. Vuonna 1937 hän osallistui työläisolympialaisiin Belgian Antwerpenissa ja sijoittui toiseksi Erkki Autosen jälkeen. Per-Olof Nyström
P.-O. Nyström avioitui 1951 Margita Hedmanin kanssa. Pariskunta sai kaksi tytärtä: Sigrid Marika "Pi" (s. 1954) ja Anna Maria Christina "Stina" (s. 1958). Per-Olof Nyström kuoli 28. kesäkuuta 1996 sairastettuaan Parkinsonin tautia. Eläkevuosinaan hän asui Porvoossa. Tapio Vartiovaara
Vartiovaara suoritti asevelvollisuutensa 1928-1929, talvisodassa reservin vänrikki Vartiovaara palveli JR 28:ssa, joka muuttui JR 19:ksi tammikuussa 1940. Hän osallistui rykmentin 1. konekiväärikomppaniassa Taipaleenjoen Terenttilän kylän Mustaojan taisteluihin. Ampumahautaa vihollisista puhdistanut Vartiovaara haavoittui 19. helmikuuta 1940 ja kuoli seuraavana päivänä Rauhan sotasairaalassa Joutsenossa. Bobi Sivén
Repolan toimikunnan jäsenet, Repolan sotilaskomennuskunnan päällystö ja joukko repolalaisia oli kokoontunut juhlimaan ortodoksista joulujuhlaa karjalaiseen tapaan Repolan kirkonkylän kansakoululle 8. tammikuuta. Puolelta öin, kun Sivén oli jo mennyt nukkumaan, Höttönen esitteli taskuasettaan, joka kuitenkin laukesi aiheuttaen luodin tunkeutumisen hänen vatsaansa. Repolasta lääkäri oli jo lähtenyt, joten Höttöstä lähdettiin viemaan reellä Lieksaan, jonka edustalla Höttönen kuoli vammoihinsa aamuyöllä 9. tammikuuta. Olli Tiitola
Tiitola oli aktiivinen liikkuja kunnes sai neurologisen sairauden 1990-luvulla. Hän vietti paljon aikaa kesämökillä Roineen rannalla ja oli kiinnostunut muun muassa kulinarismista, lukemisesta, penkkiurheilusta, kalastuksesta, taiteen keräämisestä, bridgestä, puutöistä ja vanhoista Suomi-elokuvista. Tiitola kuoli 77-vuotiaana Pälkäneellä 7. toukokuuta 2017. Aku Peltonen
Peltonen oli mukana myös kaikkiaan 31 elokuvassa vuosina 1937–1948. Hän kuului aikoinaan Teuvo Tulion elokuvien vakiokaartiin. Aku Peltonen nähtiin lähinnä lukuisten tusinaelokuvien yksittäisissä koomisissa rooleissa, mitkä tosin nousivat yleensä hyvinkin merkittävälle tasolle. Merkittävimmät roolit hänellä oli Nyrki Tapiovaaran elokuvassa "Varastettu kuolema" (1938) ja Tulion elokuvassa "Unelma karjamajalla" (1940). Uuno Kailas
Vuonna 1929 Kailas joutui mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi. Sairastumiseen vaikuttivat ilmeisesti osaltaan lapsuuden traumat ja homoseksuaalisuuden tukahduttaminen. Kailaalla todettiin myös keuhkotuberkuloosi. Kailas pääsi sairaalasta pois jonkin ajan kuluttua, mutta tuberkuloosi koitui kuitenkin hänelle kuolemaksi vuonna 1933 Nizzassa, jonne hän oli lähtenyt parantumaan. Kailaan ruumis tuhkattiin ja tuotiin takaisin Suomeen ja Helsinkiin. Kailaan hauta on Hietaniemen hautausmaalla korttelissa U27-4-36. Haudalla paljastettiin vuonna 1940 kuvanveistäjä Yrjö Liipolan toteuttama muistomerkki. Suomi 1970-luvulla
Useimmat vanhemman polven viihdemuusikot, kuten Georg Malmstén ja Kauko Käyhkö siirtyivät eläkkeelle, mutta muutamien, kuten Henry Theelin, Esa Pakarisen ja Veikko Lavin, ura jatkui vielä seuraavan vuosikymmenen puolelle. Uransa käytännössä jo edellisellä vuosikymmenellä päättänyt Olavi Virta kuoli pitkäaikaisen sairauden ja vaikean alkoholismin murtamana heinäkuussa 1972. Tapio Rautavaara kuoli tapaturmaisesti syyskuussa 1979. Nyrki Tapiovaara
Nuorena Nyrki Tapiovaara oli urheilullinen. Vanhemman veljensä, Kaarlo Tapion eli Tapio Tapiovaaran, kanssa hän harrasti myös kirjallisuutta ja historiaa. Veljekset esiintyivät koulussa tulenkantajina ja vetivät koulun ateistikerhoa. Poikien huoneesta ja heidän ”kellarikerhostaan” kehkeytyi Hämeenlinnan älykkönuorison kohtauspaikka. Nyrki Tapiovaaran nuorempi veli Ilmari Tapiovaara oli tunnettu muotoilija ja sisustussuunnittelija. Nyrki Tapiovaara oli kuitenkin liian nuori ehtiäkseen Tulenkantajien kiihkeimpään hurmiovaiheeseen 1920-luvulla. Erkki Pohjola
Maailmalla Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta yhden aikamme kiitetyimmistä vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös kuoromaailman tuntema käsite Tapiola Sound. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus. Tapio Salo (basisti)
Salo sai täyden taiteilijaeläkkeen vuonna 2006. Hän kuoli maaliskuussa 2010, 61-vuotiaana, pitkäaikaiseen sairauteen. Tapio Hiisivaara
Sodan jälkeen 1945 Hiisivaara ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi jonka erikoisalaksi tulivat vauhdikkaat matkakirjat. Hän julkaisi samana vuonna matkakirjan "Myrkkynuolia, kahvia ja banaaneja" jossa hän kuvasi 1920-luvulla tekemäänsä matkaa Rio de Janeirosta Montevideoon. Vuosien 1949-1955 välillä Hiisivaara taas matkusteli laajalti, tällä kertaa Turkissa, Espanjassa ja Saharan autiomaassa. Espanjan matkasta Hiisivaara teki kirjan "Hurja, viehkeä Espanja" (1949) ja Turkin matkan tuloksena oli kirja "Tarunhohteinen Turkki" (1950). Viimeinen Hiisivaaran matkakirjoista oli 1955 julkaistu "Polttavaa hiekkaa" jossa aiheena oli hänen Algerian matkansa. Kerttu Nuorteva
Vankilassa Valpo järjesti kirjailija Yrjö Kivimiehen keskustelemaan Nuortevan kanssa. Kuunneltuaan Nuortevan tarinan Kivimies kirjoitti salanimellä "Irja Niemi" Nuortevasta kertovan elämäkerran, jonka Oy Suomen Kirja julkaisi vuonna 1944 nimellä "Neuvostokasvatti". Nimiä ja tapahtumia oli hivenen muutettu. Viimeistä lukua, joka kertoi päähenkilön yhä olevan uskollinen neuvostokansalainen, ei julkaistu. Kirjasta tuli bestseller, mutta sen valmiiksi painettu toinen painos makuloitiin rauhan tultua.
Vuonna 1944 Nuorteva oli toisen kerran hoidossa mielenterveysongelmien vuoksi. Nuorteva teki vankeusaikanaan itselleen nuken, jonka hiuksiksi hän käytti omia hiuksiaan. Nukke on tätä nykyä näytteillä Joroisten Maanpuolustusmuseossa. Nuortevalle tarjottiin syksyllä 1944 mahdollisuutta siirtyä Suomesta jonnekin länteen. Hän päätti kuitenkin olla lähtemättä, ja lokakuussa 1944 hänet palautettiin Neuvostoliittoon, missä hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankileirille. Rangaistuksensa kärsittyään hän opiskeli rakennusinsinööriksi ja työskenteli muun muassa vesivoimalaitosten parissa. Nuorteva kuoli aivokalvontulehdukseen 29. elokuuta 1963 Karagandan kaupungissa Neuvosto-Kazakstanissa. Nuortevan ainoa poika Reima Varšavski oli myös asettunut sodan jälkeen Kazakstaniin. Hän kuoli itsenäistyneessä Kazakstanissa vuonna 1996. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Tobias ”Topi” Nylund (es. Hannu Abonce, 2010–2011) oli fysioterapeutti, johon Heidi Aaltonen ja Peppi Puolakka tutustuivat hevostalleilla. Myöhemmin tytöt kutsuivat Topin dAmDaM-kahvilassa järjestettäviin (70-luku) teemabileisiin, joiden tarkoituksena oli kerätä rahaa Eetu-ponin pelastamiseksi. Topi alkoi seurustella Heidin kanssa, mutta suhde päättyi Topin saadessa tietää Heidin ja Jiri Viitamäen seksisuhteesta. Topi päätyi helpottamaan oloaan ottamalla Pepin kanssa ”ompuiksi” kutsuttuja huumausaineita, minkä seurauksena pari päätyi harrastamaan seksiä. Sergei Kuulan lopettaessa huumekauppansa Topi ja Peppi lähtivät ostamaan Tallinnasta tarvitsemiaan huumausaineita. Pari päätti testata tuotteita ennen niiden myymistä, minkä seurauksena molemmat joutuivat sairaalaan. Sairaalassa Topin sydän pysähtyi ja hän menehtyi.
Tobias esiintyy kuolleena hetken aikaa "Salatut elämät" -elokuvassa "Nightmare – painajainen merellä" Pepin näkemässä painajaisessa. Samaisessa elokuvassa selvisi, että Topin äiti Tessa Nylund seurustelee Sampo Kaukovaaran kanssa ja kuinka nämä yhdessä pyrkivät kostamaan Topin kuoleman. Ja "Nightmare 2 – Painajainen jatkuu" elokuvassa selvisi, että Tessa kuoli synnyttäessään tämän ja Sampon yhteistä lasta Ukkoa, joka on näin ollen Topin velipuoli. Nathan Homer Knorr
Vuoteen 1975 asetettujen odotusten rauettua tyhjiin Jehovan todistajien järjestö ajautui kriisiin. Pahaksi onneksi presidentti Knorrin terveys alkoi heiketä samaan aikaan. Kesällä 1976 hänellä havaittiin aivokasvain, jota ei voitu leikata. Täten Seura joutui käytännössä johtajattomaan tilaan lähes pahimmalla mahdollisella hetkellä. Knorr vetäytyi Vartiotornin maatiloille Walkillissa, New Yorkissa. Siellä hän kuoli 8. kesäkuuta 1977. Nyrki Tapiovaara
Tapiovaara sai komennuksen Lammille Hämeenlinnan sotilaspiirin esikuntaan. Hän halusi rintamalle, mutta ei päässyt vasemmistoradikaalin taustansa takia. Päällystö ja reserviupseeritoverit tekivät hänen elämänsä mahdollisimman vaikeaksi, illat ja yöt hän saattoi viettää kotonaan. Tapio Rautavaara
Kaj Tapio Rautavaara (8. maaliskuuta 1915 Pirkkala – 25. syyskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen laulaja, keihäänheiton olympiavoittaja, jousiampuja ja elokuvanäyttelijä. Tapio Heikkilä
Honka Tapio Rautavaara
Tapio Rautavaarasta tuli kuuluisuus ja kansan suosikki 1940-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Hän esiintyi ensimmäisen kerran elokuvassa 1945 ja teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1946. Viikonloppuisin hän kiersi esiintymismatkoilla ystävänsä Reino Helismaan kanssa. Vuoden 1948 olympialaisissa hän voitti keihäänheiton kultamitalin, mikä lisäsi suuresti hänen suosiotaan myös laulajana. Vuonna 1949 Rautavaara jäi pois työstään OTK:n myllyllä, jossa hän oli ylennyt konttorin esimieheksi, ja jäi vapaaksi taiteilijaksi. Jalmari Ruokokoski
Viimeisinä vuosinaan Ruokokoski alkoi rahavaikeuksien edessä tehtailla kukkamaalauksia ja summittaisesti syövytettyjä grafiikan lehtiä, auringonlaskuja ja ruoka-asetelmia. Ruokokoski piti vuonna 1935 viimeiset näyttelynsä Helsingissä ja Savonlinnassa ja joutui Helsingissä sairaalaan liiallisen alkoholinkäytön takia reistailevan maksan ja sydämen sekä kurkkusyövän vuoksi. Hän kuoli seuraavan vuoden huhtikuun ensimmäisenä päivänä, vain 49-vuotiaana. Kiila (yhdistys)
Yhdistyksen toiminta koostui alkuaikoina oman julkaisutoiminnan lisäksi kokouksista ja erilaisista teemailloista. Järjestön jäsenet olivat aktiivisesti mukana Helsingin Työväen Näyttämön toiminnassa. Ennen talvisotaa kiilalaiset olivat ehtineet julkaista jo yli 30 teosta. Sota-aika riepotteli kiilalaisia. Molotov–Ribbentrop-sopimus 1939 särki monen kiilalaisen myönteisen kuvan Neuvostoliitosta. Kiilan keskeiset jäsenet osallistuivat talvisotaan ja esimerkiksi elokuvaohjaaja Nyrki Tapiovaara kaatui rintamalla, mutta jatkosotaan asenne oli kielteinen. Monet Kiilan jäsenet joutuivat vankilaan, ensimmäisten joukossa Mauri Ryömä. Lisäksi jatko-sodan aikana vankilaan joutuivat Turtiainen, Palmgren, Sinervo, Pennanen ja Hella Wuolijoki – sodasta kieltäytymisestä tai osallistumisesta välirauhan aikana perustetun Suomi-Neuvostoliitto-Seuran toimintaan. Vankilassa ei kirjoituspaperia annettu, mutta Elvi Sinervo kirjoitti runoja vessapaperille. Sinervon runokokoelma Pilvet ”ilmestyi” toiletti-paperille tekstattuna, kannet oli tehty vanginpuvusta. Tapio Rautavaara
Rautavaara kaatui 24. syyskuuta 1979 Tikkurilan uimahallissa Vantaalla ja löi päänsä lattiaan. 
Kaatumisen syy ja Rautavaaran saama hoito herättivät julkista keskustelua. Rautavaaran on väitetty olleen humalassa kaatuessaan. Hänen terveyskeskuksessa saamaansa kohtelua on kuvailtu töykeäksi ja välinpitämättömäksi.
Valokuvaaja Pentti Pekkala oli kuvaamassa Rautavaaraa kirjaan "Kultaa, kunniaa, kyyneleitä". Kuvauksissa kului koko iltapäivä, eikä Rautavaara Pekkalan mukaan juonut silloin alkoholia. Päivän päätteeksi Pekkala ja Rautavaara lähtivät uimahalliin tarkoituksenaan ottaa vielä kuvia uima-altaalla. Kassissaan Rautavaaralla oli viinapullo, josta hän luultavasti joi jonkin verran uimahallin pukuhuoneessa. Pekkala jäi odottamaan uima-altaalle, kun Rautavaara kävi pukuhuoneessa ja saunassa. Saunasta tultuaan hän liukastui kapeassa, suihkuun vievässä käytävässä, iski takaraivonsa rajusti lattiaan ja menetti tajuntansa. The Notorious B.I.G.
Biggie oli uransa alusta asti ollut hyvä ystävä Tupac Shakurin kanssa, mutta kaikki muuttui, kun Tupac syytti Biggietä ja tämän ystäviä Sean Combsia ja Andre Harrellia vuoden 1995 loppupuolella siitä, että nämä olisivat häneen kohdistuneen ryöstön ja ammuskelun takana, joka tapahtui marraskuussa 1994. Ampumisen aikaan käynnissä olleessa oikeudenkäynnissä Tupac tuomittiin vankeuteen, jonka aikana hän sai kuulla sellitovereiltaan, että Biggie olisi tietänyt ampumisesta etukäteen, mutta ei varoittanut Tupacia. Tästä sai alkunsa Tupacin julistama välirikko. Tupac julkaisi 1996 kesällä dissauskappaleen "Hit 'Em Up", joka avoimesti haukkuu Biggietä ja Bad Boy Recordsia. 7. syyskuuta 1996 Las Vegasissa Tupacia ammuttiin ja hän kuoli muutamaa päivää myöhemmin sairaalassa. Pian tapauksen jälkeen media pani syylliseksi Biggien, mutta hän puolustautui sanomalla olleensa New Yorkissa nauhoittamassa toista albumiaan. Reino Helismaa
Reino Helismaa oli kova tupakoimaan, ja hän sairastui keuhkosyöpään 1960-luvun alussa. Syöpä saatiin kuitenkin onnistuneesti leikattua kevättalvella 1964 ja tulevaisuus näytti valoisalta, mutta myöhemmin saman vuoden aikana hänen yleiskuntonsa alkoi uudelleen heiketä ja lopulta jopa tavallinen kävelykin kävi voimille. Helismaalla havaittiin luusyöpä, johon hän menehtyi 51-vuotiaana vuonna 1965. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Helismaan muistotilaisuudessa lausuttiin:
Sairaan miehen kärsimyksiä oli lisännyt Kaustisen Purppuripelimanneilta syksyllä 1964 saapunut kirje Tapio Rautavaaran levyttämän "Peltoniemen Hintriikan surumarssin" johdosta. Kirjeessä huomautettiin ensinnäkin, että kyseessä oli Peltoniemen Hintriikki – mies eikä nainen, kuten Helismaa oli käsittänyt. Toiseksi paheksuttiin sitä, että Helismaan kaltainen "rillumarei-mies" oli rohjennut kajota suorastaan pyhänä pidettyyn kaustislaisen kansanmusiikin tunnussävelmään. Pohjalaisina kaustislaiset eivät myöskään hyväksyneet mitään köyhyyttä sävelmiinsä; Hindrik Peltoniemi oli päin vastoin ollut vauras talonpoika. Kaustislaisten kirje loukkasi myös Tapio Rautavaaraa ja kappaleen sovittajaa Toivo Kärkeä, joka oli löytänyt kappaleen eräältä Yleisradion kantanauhalta. Kaustisen Purppuripelimannit lähettivät kirjeestä kopion Yleisradioon, joka pani "Peltoniemen Hintriikan surumarssin" saman tien esityskieltoon.