Mihin lahkoon supikoirat kuuluvat?
Koiraeläimet
Koiraeläimet ("Canidae") on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu hieman yli 30 lajia. Ne ovat levinneet maapallolla laajalle ja eri lajit ovat sopeutuneet hyvin erilaisiin elinympäristöihin. Koiraeläimet ovat pääosin muita nisäkkäitä saalistavia lihansyöjiä, mutta osa lajeista on sopeutunut syömään myös muuta ravintoa. Useimmat koiraeläimet elävät ja saalistavat laumoissa. Aisteista etenkin kuulo- ja hajuaisti ovat kehittyneet erittäin herkiksi.
Lokit
Lokit (Laridae) on rantalintujen lahkoon kuuluva heimo, johon kuuluu 15 sukua. Varsinaisten lokkien (alaheimo Larinae) täysikasvuisten yksilöiden höyhenpeitettä hallitsevat tyypillisesti musta ja valkoinen väri sekä harmaan eri sävyt. Nuoret ja talvipukuiset linnut ovat hyvin erivärisiä, usein ruskeankirjavia. Alismatales
Lahkoon on perinteisesti sijoitettu vain heimot Alismataceae, Butomaceae ja Limnocharitaceae, jolloin muut heimot muodostivat erillisiä polyfyleettisiä lahkoja, kuten Arales (vrt. oheinen synonyymiluettelo). Nykyinen luokittelu pyrkii luomaan monofyleettisiä ryhmiä, jotka sisältävät kaikki tietystä kantamuodosta kehittyneet lajit, minkä takia lahkot on yhdistetty. Nykyluokittelun mukaan lahkon selvästi suurin heimo on vehkakasvit (Araceae), johon kuuluu yli neljä viidesosaa lahkon lajeista. Kierresiipiset
Lahko jakaantuu kahteen ryhmään. "Mengenillidia"-ryhmän ainoan heimon "Mengenillidiae" lajit ovat evolutiivisesti alkeellisempia. Koirailla on suuosat ja naaraat poistuvat isäntähyönteisestä kotelovaiheen jälkeen ja elävät vapaana maaperässä. Aikuisilla "Mengenillidiae"-heimon naarailla onkin raajat, silmät ja tuntosarvet sekä yksi sukuaukko. "Stylopidia"-ryhmään kuuluu seitsemän heimoa pitkälle loiselämään erikoistuneita hyönteisiä. Niiden naaraat elävät isännän sisällä ja naaraalla on useita sukuaukkoja. Suikerosammalet
Suikerosammalet ("Brachythecium") on palmikkosammalten lahkoon kuuluva suku, johon kuuluu 11 Suomessa esiintyvää lajia.Seitsemän aiemmin "Brachythecium" -sukuun kuulunutta lajia on siirretty sukuun "Sciuro-hypnum". Sopulinsuikerosammal on silmälläpidettävä, muut lajit ovat elinvoimaisia. Saukot (suku)
Saukot ("Lutra") on näätäeläinten heimoon kuuluva petoeläinsuku. Herukkakoi
Herukkakoi kuuluu hyönteisten ("Insecta") luokkaan, perhosten ("Lepidoptera") lahkoon ja seulakoiden ("Incurvariidae") heimoon. Desulfovibrionales
Desulfovibrionales on proteobakteereihin kuuluva lahko, johon kuuluu neljä bakteeriheimoa. Kuten kaikki proteobakteerit, myös tämän lahkon bakteerit ovat gramnegatiivisia. Suurin osa lahkoon kuuluvista bakteereista on sulfaattia pelkistäviä bakteereita, lukuun ottamatta "Lawsonia"- ja "Bilophila"-sukuja. Kaikki tähän lahkoon kuuluvat bakteerit ovat ehdottoman hapettomasti eläviä eli anaerobeja. Suurin osa lajeista on mesofiilisiä eli kohtuullisessa lämpötilassa eläviä. Lahkoon kuuluu myös joitakin lajeja, jotka pystyvät elämään myös melko kuumissa olosuhteissa. Luettelo Suomen nisäkkäistä
Tämä on luettelo nykyisen Suomen alueella tavatuista nisäkäslajeista. Lajit on ryhmitelty lahkoittain ja heimoittain. Myös alalajit on mainittu, jos niitä on tavattu useampi kuin yksi. Mukaan ei ole otettu esihistoriallisia eikä luovutettujen alueiden lajeja, eikä sellaisia tarhakarkulaisia, jotka eivät ole muodostaneet Suomeen pysyvää kantaa. Metsästyslain määrittelemistä riistaeläimistä rämemajava eli nutria ("Myocastor coypus"), pesukarhu eli supi ("Procyon lotor") ja japaninhirvi eli japaninpeura ("Cervus nippon") sekä rauhoittamattomista eläimistä villiintynyt kissa ("Felis catus") eivät sisälly tähän luetteloon. Soopelin ("Martes zibellina") arvellaan eläneen Suomessa vielä 1600-luvulla, mutta asiasta ei ole varmaa tietoa. Lajiston viimeisimmät tulokkaat ovat lampisiippa (2002), kääpiölepakko (2006) ja etelänlepakko (2008). Esihyönteiset
Esihyönteiset (Protura) on niveljalkaisiin kuuluva lahko. Lahkon nimi on sikäli harhaanjohtava, etteivät nämä eläimet ole hyönteisiä vaan kuuluvat kokonaan eri luokkaan. Suomesta esihyönteisiä tunnetaan kolme lajia. Luettelo akvaariokaloista
Lahko hammaskarppikalat "Cyprinodontiformes" on akvaarioharrastajien parissa jaettu aiemmin lisääntymistavan mukaan synnyttäviin ja kuteviin hammaskarppeihin. Taksonomiassa on yhdeksän heimoa, joista kolmen jäseniä on yleisesti akvaarioissa.
Lahkossa Karppikalat "Cypriniformes" on suuri särkikalojen heimo, joka joissain lähteissä jaetaan kahteen alaheimoon karpit ja rasborat. Toisissa kaikki on yhtä suurta heimoa. Harrastusmaailmassa on eroteltu ryhmiä elinympäristön tai ruokavalion mukaan (kylmän veden kalat, levänsyöjät).
Lahko Tetrakalat " Characiformes"
Lahko Ahvenkalat ("Perciformes") on selkärankaisten suurin lahko.
Lahko Monnikalat ("Siluriformes") on aktiivisen tutkimuksen kohteena, lajeja löytyy lisää ja niiden sukulaisuussuhteista saadaan uutta tietoa.Tässä heimossa on myös merivesikaloja, katso Luettelo meriakvaariokaloista Eväjalkaiset
Saksalainen Johann Illiger erotti eväjalkaiset omaksi taksonomiseksi ryhmäkseen vuonna 1811 ja antoi sekä heimolle että lahkolle nimen Pinnipedia. Nykyisessä luokituksessa eväjalkaiset kuitenkin kuuluvat osana lahkoon petoeläimet (Carnivora) ja niiden alalahkoon Caniformia. Eväjalkaiset jaetaan kolmeen heimoon ja nämä kahteen yläheimoon: korvahylkeet (Otariidae) ja mursut (Odobenidae) kuuluvat yläheimoon Otarioidea, kun taas varsinaiset hylkeet (Phocidae) kuuluvat yläheimoon Phocoidea. Tällä kolmen heimon Pinnipedia-ryhmällä ei ole nykyluokituksessa muodollista asemaa; vuonna 1989 Annalisa Berta ym. ehdottivat systematiikkaa, jossa luokittelematon kladi Pinnipedimorpha sisältäisi nykyiset eväjalkaiset ja niiden sisarryhmänä sukupuuttoon kuolleen "Enaliarctos"-suvun. Siipat
Siipat ("Vespertilionidae") on suurin ja tunnetuin lepakkojen ("Chiroptera") heimo, jonka 300 eri lajia ovat jakaantuneet ympäri maailmaa. Osa näistä on alkuperäisiä Euroopan ja Pohjois-Amerikan asukkaita. Kaikki Suomessa asuvat lepakot kuuluvat siippoihin. Luomihaikalat
Tähän lahkoon kuuluu tunnettuja hailajeja kuten härkähai, sumuhai ja muut tiikerihait. Leopardus
Leopardus on kissaeläinten heimoon kuuluva pienikokoisista lajeista koostuva suku, jonka lajien pääasiallinen esiintymisalue on Keski- ja Etelä-Amerikka. Vain harvoja lajeja esiintyy Yhdysvalloissa saakka. Oselotti on suvun lajeista suurikokoisin, useimmat muista lajeista ovat kooltaan kotikissan luokkaa. Leopardi ei kuulu tähän sukuun vaan suurkissojen ("Panthera") sukuun.Sukua pidettiin aiemmin kissojen ("Felis") suvun alasukuna ja myös aiemmin alalajeina pidettyjä on siirretty kokonaan omiksi lajeikseen. Neopterygii
Varsinaiset luukalat, joihin kuuluu 96 % kaikista nykykaloista, jaetaan edelleen noin 40 lahkoon. Lahkojen luettelo on sivulla viuhkaeväiset. Pussipedot (heimo)
Pussipedot eli pienpussipedot ("Dasyuridae") on pussipetojen lahkoon ("Dasyuromorphia") kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluvat muun muassa pussihiiret, pussilumikot, pussikärpät, pussinäädät ja pussiahma. Heimon edustajat elävät Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Pienin pussipeto on "Ningaui timealeyi" (2–9,4 g) ja suurin pussiahma (6–8 kg). Kurpot
Kurpot eli kultakurpat (Rostratulidae) on rantalintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Lokit
Saksinokat (suku "Rynchops") luettiin aiemmin erilliseen saksinokkien heimoon Rynchopidae, mutta nykyisin nekin kuuluvat lokkeihin. Myös tiiroja on toisinaan pidetty omana heimonaan. Supikoira
Tarvittaessa supikoira voi nukkua talviunta, toisin kuin muut koiraeläimet. Tätä tapahtuu kuitenkin vain pohjoisilla alueilla, Keski-Euroopassa supikoirat ovat hereillä vuoden ympäri. Unen aikana sen aineenvaihdunta hidastuu neljänneksellä. Lumen tulon mukaan marras–joulukuussa alkava ja helmi–huhtikuussa päättyvä talviuni ei ole yhtäjaksoista niin kuin karhulla tai mäyrällä, vaan supikoira voi tulla suojakeleillä tai rasvakerroksen ehtyessä ulos pesästään ulostamaan ja etsimään ravintoa. Matalajalkaisena ja kapeatassuisena se ei kuitenkaan pysty liikkumaan kovin syvässä lumihangessa, joten se käy yleensä vain muutaman sadan metrin päässä ja palaa pesään muutaman tunnin tai päivän kuluttua. Koska supikoiran talviuni alkaa myöhään ja päättyy jo varhain keväällä, se voi toisinaan nukkua samassa luolastossa myöhemmin heräävän mäyrän kanssa. Jos supikoira ei ehdi poistua pesästä tarpeeksi aikaisin, mäyrä saattaa tappaa sen. Toukkasukahäntäiset
Toukkasukahäntäiset ("Zygentoma") on pieni ja alkeellinen hyönteislahko. Lahkoon kuuluu noin 500 siivetöntä lajia, joista Suomessa on tavattu neljä. Tunnetuin laji on sokeritoukka. Dicamptodon
Dicamptodon on pyrstösammakoiden lahkoon kuuluva suku. Se luokiteltiin aiemmin aksolotlien alaheimoon Dicamptodontinae tai omaksi heimokseen lännenaksolotlit (Dicamptodontidae), mutta kuuluu nykyään aksolotlien heimoon. Valkosuulat
Valkosuulat ("Morus") on lahkoon Suliformes kuuluva suulasuku. Valkosuulien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia. Scorpaenoidei
Scorpaenoidei on simppukalojen lahkoon (Scorpaeniformes) kuuluva kalojen alalahko. Merineulat
Merineulat (Syngnathidae) on putkisuukalojen lahkoon kuuluva heimo, johon luokitellaan esimerkiksi merihevoset. Heimoon kuuluu noin 290 lajia, jotka jaetaan yli 50 sukuun. Leopardigekot
Leopardigekot ("Eublepharis") on heimoon Eublepharidae kuuluva liskosuku, jota esiintyy Aasiassa ja Lähi-idässä. Leopardigekko ("Eublepharis macularius") on suosittu lemmikkieläin sen helppohoitoisuuden takia. Sorosiipiset
Sorosiipiset ("Zoraptera") eli sorotäit on hyvin pieni, vain reilu 30 nykyisin elävää lajia käsittävä hyönteislahko. Lahko muodostuu yhdestä heimosta ("Zorotypidae") ja siinä yhdestä suvusta ("Zorotypus"). Lahkon taksonominen asema ei ole täysin selvä. Sorosiipisiä esiintyy maapallon trooppisilla ja muutamilla subtrooppisilla alueilla. Suomessa ryhmän lajeja ei esiinny. Podokarpuskasvit
Podokarpuskasvit ovat havupuita. Yleisesti kaikki nykyisin elävät havupuut luokitellaan lahkoon Pinales, mutta podokarpuskasvit on toisinaan luokiteltu myös omaksi Podocarpales-lahkokseen. Podokarpuskasvien heimon lähimpinä sukulaisina pidetään araukariakasvien (Araucariaceae) heimoa. Useita heimon sukuja, kuten lapakkapuita ("Phyllocladus"), prinssinkuusia ("Saxegothaea") ja "Nageiaa", on aiemmissa luokitusjärjestelmissä pidetty erillisinä heimoina. Lapakkapuut on määritelty usein vielä 2010-luvullakin omaksi heimokseen Phyllocladaceae, vaikka useat geneettiset tutkimukset puoltavat suvun sisällyttämistä podokarpuskasvien heimoon. Supikoira
Supikoira on kaikkiruokainen, ja sen ravinnonkäyttö vaihtelee elinalueen ja vuodenaikojen mukaan. Se syö myyriä, hiiriä, sammakoita, kaloja, marjoja, hedelmiä, juureksia, viljaa, hyönteisiä, matoja, etanoita, raatoja ja linnunmunia, jopa ruohoja ja vihanneksia. Eteläisten alueiden yksilöt syövät enemmän hyönteisiä ja kasviravintoa kuin pohjoisten alueiden. Eläin vierailee mielellään tunkioilla ja kaatopaikoilla etsimässä ruuantähteitä. Valmistautuessaan syksyllä talviuneen, supikoira keskittyy syömään etupäässä marjoja, varsinkin mustikkaa ja puolukkaa, sekä viljaa. Niillä eläin kerryttää nahkansa alle ja sisäelinten ympärille paksun rasvakerroksen. Huonoja marjasyksyjä seuraavina talvina supikoiria kuolee paljon, ja hengissä selvinneetkin ovat keväällä huonossa kunnossa. Lepakot
Lepakot ("Chiroptera") ovat yleensä pienikokoisia, öiseen aikaan lentäviä nisäkkäitä, joista useat suunnistavat kaikuluotauksen avulla ja nukkuvat pää alaspäin. Ne ovat ainoita nisäkkäitä, joilla on siivet ja jotka osaavat lentää, ja siksi niiden lahkosta onkin toisinaan käytetty nimitystä siipijalkaiset. Muita tunnuspiirteitä ovat eturaajojen pitkät varvasluut sekä lantion ja tarttumaelimiksi muuntuneiden takajalkojen alikehittyneisyys. Lepakoilla on eturaajoissaan joko yksi tai kaksi kynttä. Lepakot ovat jyrsijöiden jälkeen suurin nisäkäslahko; nykyisin tunnetaan 1 116 elossa olevaa lepakkolajia, jotka ovat jakaantuneet 202 suvun kesken. Noin 20 % maailman nisäkäslajeista on lepakkoja. Lepakkoja elää kaikkialla maapallolla, lukuun ottamatta napa-alueita. Eniten lepakkoja elää trooppisella vyöhykkeellä, jossa lepakkolajien lukumäärä on suurempi kuin muiden nisäkäslajien. Etelä-Amerikassa kaikkien lepakkojen yhteisen biomassan arvioidaan olevan suurempi kuin kaikkien muiden nisäkkäiden yhteensä. Suurin osa lepakkolajeista on painoltaan alle 50 grammaa. Pienin lepakkolaji on kaksigrammainen siankuonolepakko ja suurin on "Acerodon jubatus"-hedelmälepakko, jonka siipienväli on 1,5 metriä ja paino 1,2 kilogrammaa. Intianlentäväkoiralla siipienväli on pienempi, mutta se painaa 1,5 kg. Lepakoiden ulostetta kutsutaan guanoksi. Nivelkärsäiset
Nivelkärsäiset (Hemiptera) kuuluvat hyönteisten luokkaan. Lahkoon kuuluu maailmanlaajuisesti noin 80 000 lajia ja sen alalahkoja ovat luteet (Heteroptera), kaskaat (Auchenorrhyncha) sekä kirvansukuiset (Sternorrhyncha). Kirvansukuisiin kuuluvat puolestaan kempit, jauhiaiset, kirvat ja kilpikirvat. Alismatales
Alismatales eli sarpiomaiset kasvit on yksisirkkaisten kasvien lahko, johon kuuluu lähes 4 500 lajia 166 suvussa ja 14 heimossa. Lahko on levinnyt maailmanlaajuisesti ja sen edustajat ovat pääasiassa kosteissa ympäristöissä esiintyviä ruohoja. Kukat sijaitsevat tavallisesti kukinnossa, kuten puikelossa. Matosammakot
Matosammakot (Gymnophiona tai Apoda) on yksi sammakkoeläinten lahkoista. Lahkoon kuuluu kymmenen heimoa ja 208 lajia. Lahkon lajeilta puuttuvat raajat, minkä vuoksi niitä pidettiin aluksi käärmeinä. Matosammakkojen etu- ja takaruumiit ovat yleensä suunnilleen samannäköiset ja niiden ruumis on tasapaksu. Iho on paljas tai siinä on pyöreitä sarveissuomuja. Supikoira
Nuorten supikoirien kuolleisuus on suuri: poikasista arviolta vain joka kymmenes jää henkiin. Niitä uhkaavat esimerkiksi saalistajat, syyhyn, penikkataudin ja rabieksen tapaiset sairaudet, loiset, saasteet, lumi, liikenne sekä metsästys. Supikoiralla on oma kirppulajinsa, "Chaetopsylla globiceps" (synonyymi "Achaetopsylla kohauti"). Koiraeläimeksi supikoira on hidas ja heikkoleukainen, ja jää siksi helposti suurempien petoeläinten saaliiksi. Ahdistettuna se voi painautua tai heittäytyä maahan ja esittää kuollutta, eikä reagoi silloin edes kosketukseen. Taitavana uimarina se voi myös paeta saalistajaa veteen. Erityisesti susi on merkittävä supikoirien saalistaja. On havaittu, että susikannan runsastuminen tietyllä alueella johtaa siellä kettu- ja supikoirakantojen pienenemiseen ja metsäkanalintujen runsastumiseen, koska suurpedot tappavat pienempiä petoja vähentääkseen kilpailua ravinnosta. Sparassodonta
Sparassodonta on sukupuuttoon kuollut Metatheria-nisäkkäiden lahko. Ne olivat kotoperäisiä Etelä-Amerikassa. Sparassodonta-lahkoa pidettiin ennen aitoina pussieläiminä, mutta nykyään niden uskotaan olevan pussieläinten sisarryhmä. Sorkkaeläimet
Sorkkaeläinheimoja on kymmenen, ja perinteisesti ne jaettiin edelleen kolmeen alalahkoon, sikaeläimiin ("Suiformes"), kamelieläimiin ("Tylopoda") ja märehtijöihin ("Ruminantia"). Jako ei kaikilta osin vastaa nykyistä käsitystä heimojen sukulaisuussuhteista, eikä itse perinteinen sorkkaeläinten lahkokaan muodosta yhtenäistä kehityslinjaa, sillä valaiden on todettu olevan sorkkaeläimiin kuuluvien virtahepojen lähimpiä sukulaisia. Perinteistä alalahkoluokitusta ei siksi aina käytetä. Sokkoskorpionit
Sokkoskorpionit ("Palpigradi") on lähinnä kivien alla, luolissa ja muissa kosteissa paikoissa elävien, silmättömien hämähäkkieläinten lahko. Niillä on takaruumiin kärjessä 15-jaokkeinen siima. Sokkoskorpionilajeja elää kaikissa maanosissa, mutta tiettävästi ei Suomessa. Pikkuseepiat
Pikkuseepiat (Sepiolida) on kymmenlonkeroisten ylälahkoon kuuluva pienikokoisten mustekalojen lahko. Kultasirppisammal
Kultasirppisammal ("Loeskypnum badium") on palmikkosammalten lahkoon kuuluva elinvoimainen sammal. Sirppisammalten luokittelusta eri sukuihin ja heimoihin on ollut monenlaisia käsityksiä. Sammakot
Sammakkojen lahko "Anura" on sammakkoeläinten kolmesta nykyään elävästä lahkosta lajimäärältään ylivoimaisesti suurin. Tästä lahkosta on joskus käytetty myös nimitystä "sammakot ja konnat", mikä on kuitenkin tarpeetonta, sillä biologisen määritelmän mukaan konnatkin ovat sammakoita. Sammakot eroavat selvästi sammakkoeläinten kahdesta muusta lahkosta, matosammakoista ja pyrstösammakoista (salamanterit). Ungulata
Kaviokyntiset eli ungulaatit (Ungulata) on luokittelematon taksoni ylälahkon Laurasiatheria ja lahkojen välissä. Siihen kuuluvat kavioeläimet (Perissodactyla), sorkkaeläimet (Artiodactyla), norsueläimet (Proboscidea), sireenieläimet (Sirenia), valaat (Cetacea), tamaanit (Hyracoidea) ja putkihampaiset (Tubulidentata) sekä joitakin sukupuuttoon kuolleita lahkoja. Kaikki ryhmän lahkot todennäköisesti polveutuvat yhteisestä kantamuodosta, joka oli varhaisin kaviokyntisiin kuuluva eläin. Varhaisin tunnettu ryhmän edustaja on "Protungulatum", joka eli Pohjois-Amerikassa liitukaudella. Testudinidae
Testudinidae on kilpikonnien lahkoon kuuluva heimo. Lepakot
Lepakkojen lahko Chiroptera on perinteisesti jaettu kahteen alalahkoon, suurlepakoihin ("Megachiroptera") ja pienlepakoihin ("Microchiroptera"), joskaan tämä ei kuvaa millään tavalla alalahkojen fylogeneettistä eroa. Se ei myöskään kerro koko totuutta lajien suuruudesta, sillä muutamat pienlepakot ovat suurlepakkoja suurempia. Esimerkiksi Wilsonin & Reederin "Mammal species of the World"-teoksessa (2005) lepakoiden alalahkoista on luovuttu kokonaan. Nykyään vallitsevana teoriana on, että lepakot on monofyleettinen eli kaikki lajit ovat kehittyneet samasta kantamuodosta, mutta difyleettisen teorian tukijat näkevät suurlepakkojen olevan läheisempää sukua kädellisille kuin pienlepakoille. Lukit
Lukit ("Opiliones", aikaisemmin "Phalangides") on hämähäkkieläimiin ("Arachnida") kuuluva lahko, josta tunnetaan toistaiseksi yli 6 400 lajia, joista Suomessa esiintyy 14. Lukit ovat täysin vaarattomia ihmisille. Yleisin ja tunnetuin on seinälukki ("Phalangium opilio"), joka tulee usein asuntoihin iltamyöhään. Niitä näkee usein valkoseinäisten rakennusten seinissä. Savannitrapit
Savannitrapit ("Eupodotis") on trappien heimoon kuuluva lintusuku. Punatöyhtötrappien suvun kolme lajia on aiemmin luokiteltu myös savannitrappeihin. Tarponikalat
Tarponikalojen läheisimpiä sukulaisia ovat "Albuliformes"-lahkon naiskalat ja trissat. Tarponikalojen kuono on kuitenkin naiskaloista poiketen selvästi ylöspäin työntyvä. Naiskalojen tapaan tarponikalat kykenevät hengittämään ilmaa uimarakkoonsa, minkä ansiosta ne voivat tulla toimeen vähähappisissakin vesissä. Sekä tarponi- että naiskalat kuuluvat samaan ylälahkoon "Elopomorpha", johon kuuluvat myös ankeriaskalat. Tarponikalat edustavat koko ylälahkon lajien kantamuotoja. Kaikkien tämän ryhmän kalalajien elämänkiertoon kuuluu nauhamainen "leptocephalus"-toukka, joka ei lainkaan muistuta aikuista kalaa. Laurasiatheria
Laurasiatheria on yleisimpiä istukkanisäkkäiden osalahkoon kuuluvia ylälahkoja. Siihen kuuluvia lahkoja ovat kavioeläimet ("Perissodactyla"), sorkkaeläimet ("Artiodactyla"), valaat ("Cetacea"), petoeläimet ("Carnivora"), muurahaiskävyt ("Pholidota"), lepakot ("Chiroptera"), siilit ("Erinaceomorpha") sekä muun muassa päästäiset sisältävä "Soricomorpha". Kurjet
Kurjet ("Gruidae") on kurkilintujen lahkoon kuuluva lintuheimo. Luomihaikalat
Luomihaikalat ("Carcharhiniformes") on haiden suurin lahko. Niitä on kutsuttu myös ihmishaiksi. 
Lahkoon kuuluu yli 270 lajia. Niille on tyypillistä silmän päälle tuleva liikkuva vilkkuluomi, kaksi piikitöntä selkäevää, peräevä ja viisi kidusaukkoa. Panssarimonnit
Panssarimonnit ("Callichthyidae") kuuluvat monnikalojen ("Siluriformes") lahkoon. Chionidi
Chionidi on rantalintujen lahkoon kuuluva alalahko. Soricomorpha
Soricomorpha on nisäkkäisiin kuuluva lahko. Siihen kuuluvat almikit, päästäiset, kontiaiset sekä jättiläispäästäiset, jonka kaikki lajit ovat kuolleet sukupuuttoon. Suorasiipiset
Suorasiipiset (Orthoptera) on hyönteisten lahko, johon kuuluvat muun muassa sirkat, heinäsirkat ja hepokatit. Lahkon useimmille jäsenille on yhteistä voimakkaat hyppyjalat takaraajoina. Lahkoon kuuluu yli 20 000 lajia, joista Suomessa tavataan säännöllisesti 28. 
Suorasiipiset käyvät läpi epätäydellisen muodonmuutoksen. Munasta kuoriutuu toukka, mutta toukka ei koteloidu, vaan usean toukkavaiheen kautta alkaa vähitellen muistuttaa yhä enemmän aikuista yksilöä. Valkopääsorsa
Valkopääsorsa ("Oxyura leucocephala") on pienikokoinen sorsalintujen ("Anseriformes") lahkoon kuuluva lintu. Suomenlapinkoira
Suomenlapinkoiran rotujärjestö Lappalaiskoirat ry on perustettu vuonna 1970. Yhdistyksen alaisuuteen kuuluvat myös muut lappalaiskoirat, lapinporokoira ja ruotsinlapinkoira. Yhdistykseen kuuluu yli 4 000 jäsentä. Pienlepakot
Hautalepakot eli tuppihäntälepakot ("Emballonuridae") ovat pieniä ja yleensä ruskeitä tai harmaita lepakkoja. Ainoastaan suvun "Diclidurus" lepakot ovat valkoisia. Hautalepakoita esiintyy kaikkialla maailmassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Niihin kuuluu 51 lepakkolajia. Cyprininae
Cyprininae on karppikalojen lahkoon (Cypriniformes) ja särkien heimoon (Cyprinidae) kuuluva kalojen alaheimo. Laakkoeläimet
Vaikka vain yksi laji toistaiseksi tunnustetaan, geenitutkimuksissa laakkoeläimet ovat osoittautuneet hyvinkin monimuotoisiksi. Geeniominaisuuksien perusteella pääjakso voitaisiin jakaa useisiin lahko-tasoisiin ryhmiin joista kukin jakautuu useisiin heimoihin. Kääpiökoira
Kääpiökoirat ovat erityisen pienikokoisia koirarotuja, joista monet ovat isompien rotujen kääpiömuotoja. Kääpiökoiria pidetään useimmiten seurakoirina ja niitä kutsutaan joskus myös sylikoiriksi. Kansainvälinen koirajärjestö FCI luokittelee kääpiokoirat FCI-ryhmään 9 ”Seurakoirat ja kääpiökoirat”. Nokkakalat
Lahko jaetaan toisinaan kahteen alalahkoon: nokkahammaskarpit ja nokkakalat. Nokkahammaskarppien alalahkoon kuuluu vain yksi heimo, ja nokkakalojen alalahkoon loput neljä. Aiemmin nokkahammaskarpit luettiin hammaskarppikalojen lahkoon, mutta tarkemmat analyysit ovat paljastaneet läheisemmän sukulaisuuden nokkakaloihin. Nokkakaloilla esiintyy hyvin kiintoisia ja monivivaihteisia leukamuotoja. Perusmuotona on nokkahammaskarppeja lukuun ottamatta selvästi pidentynyt alaleuka. Liitokaloilla pidentynyt alaleuka kuitenkin häviää aikuiseksi kasvaneilla kaloilla. Adalia (kovakuoriaissuku)
Adalia on kovakuoriaisten ("Coleoptera") lahkoon kuuluva leppäkerttusuku. Sukuun kuuluu ainakin 4 lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Suomessa on tavattu 3 Adalia-suvun lajia. Suulat
Suulat (Sulidae) on lahkoon Suliformes kuuluva merilintuheimo. Siihen kuuluu kolme sukua ja 10 lajia, joita tavataan lauhkeilla ja trooppisilla merialueilla. Suulat ovat vahvoja lentäjiä, mutta maalla kömpelöitä. Ne saavat ravintonsa merestä näyttävillä syöksysukelluksilla ja sitä seuraavilla nopeilla takaa-ajoilla. Suulat pesivät yhdyskunnissa. Jäniseläimet
Jäniseläimet (Lagomorpha) on nisäkkäiden lahko. Jäniseläimet ovat pieniä kasvinsyöjiä. Lahko käsittää kolme heimoa, jänikset (Leporidae), piiskujänikset eli pikat (Ochotonidae) ja sukupuuttoon kuolleen Prolagidae-heimon, joka sisältää sardinianpikan ja sen esihistorialliset sukulaiset. Näistä jäniksillä on tyypillisesti pitkät korvat ja isot voimakkaat takajalat, piiskujäniksillä ei. Aiemmin jäniseläimiä pidettiin jyrsijöiden alalahkona. Suomen Seurakoirayhdistys
Nimestään huolimatta se edustaa myös joitain puhtaasti käyttökoiriksi luokiteltavia rotuja, joita ei käytännössä edes myydä pelkiksi seurakoiriksi, mistä esimerkkeinä anatoliankoira, são miguelinfila ja mallorcanpaimenkoira, sekä aktiivisia harrastuskoiria kuten dogo argentinon ja pyreneittenpaimenkoiran. Mm. moni ns. "laumanvartija"-rotu, kuten bukovinankoira, karstinpaimenkoira, tornjak ja owczarek podhalanski, kuuluu sen alaisuuteen. Vastaavasti taas alun perinkin puhtaasti pelkiksi seurakoiriksi jalostetut kääpiökoirat eivät kuulu SSKY:hyn, sillä niille on olemassa oma Suomen Kääpiökoirayhdistys. Kierresiipiset
Kierresiipiset lienee kaikista hyönteisryhmistä erikoisimpia. Vain koiras on hyönteismäinen ja tuo ulkoasultaan mieleen lähinnä pienen kärpäsen. Sillä on kolme ruumiinosaa, kuusi raajaa ja siivet. Siivistä etusiivet ovat muuttuneet väristimiksi ja viuhkamaiset takasiivet toimivat lentämisessä. Lahkon nimi tulee tavasta, jolla koiraat asettavat siipensä lepoasentoon. Silmät muistuttavat verkkosilmiä, mutta poikkeavat rakenteeltaan huomattavasti kaikista muista selkärangattomien ryhmistä esihistoriallisia "Phacopida"-trilobiittejä lukuun ottamatta. Ne muodostuvat 12–150 erillisestä silmästä, joiden välissä on muuta kudosta. Verkkosilmät muistuttavatkin ulkonäöltään jonkin verran vadelmaa. Tuntosarvet ovat suuret ja niissä on yleensä kolme haaraa. Suuosat ovat muuttuneet monimutkaisiksi aistinelimiksi, jotka ilmeisesti auttavat naaraiden löytämisessä. Koiraat eivät syö mitään ja ne elävät aikuisina vain muutaman tunnin. Suliformes
Suliformes on uusi lintujen lahko, joka sisältää taksonomisesti kiisteltyyn pelikaanilintuihin (Pelecaniformes) aiemmin luettuja heimoja. Pteridopsida
Pteridopsida (syn. Polypodiopsida) eli "leptosporangiaattiset saniaiset" on putkilokasviluokka, joka sisältää suurimman osan saniaisista. Nykyisin elävistä saniaisista (laajasti käsitettynä ryhmänä) luokan ulkopuolelle jäävät vain Psilotopsida-luokka, Marattiaceae-heimo ja kortteet (Equisetopsida). Smithin luokittelussa (2006) luokka sisältää seuraavat lahkot: Saukot
Saukot ("Lutrinae") ovat näätäeläinten heimoon kuuluvia, puolittain vesielämään sopeutuneita nisäkkäitä. Saukot muodostavat oman alaheimonsa, johon kuuluu 13 lajia seitsemässä suvussa. Saxifragales
Lahko on lajiluvultaan varsin laaja ja käsittää noin 1,3 prosenttia varsinaiskaksisirkkaisista (Eudicotyledoneae eli Rosopsida) eli lähes 2 500 lajia. Suurin heimo on maksaruohokasvit (Crassulaceae), johon kuuluu noin puolet lahkon lajeista. Harvaetuhampaiset
Harvaetuhampaiset (Diprotodontia) on pussieläimiin kuuluva nisäkäslahko, jonka nimi juontuu kreikan kielestä tarkoittaen kahta etuhammasta. Lahko jakaantuu kolmeen alalahkoon, joissa on yhteensä noin 120 pussieläinlajia, kuten kengurut, koala ja vompatit. Lahkon sukupuuttoon kuolleisiin lajeihin lukeutuvat muun muassa suurikokoiset "Diprotodon" ja "Thylacoleo". Pienlepakot
Pienlepakot ("Microchiroptera") on perinteisessä luokittelussa käytössä ollut lepakoiden ("Chiroptera") alalahko, johon on luettu 17 eri heimoa ja noin 900 eri lepakkolajia. Kaikki Euroopassa esiintyvät lepakot on luokiteltu pienlepakkojen alalahkoon ja Suomessa elävät siippojen heimoon. Uudemmissa luokituksissa lepakoiden lahkoa ei aina enää jaeta alalahkoihin – suurlepakoihin ja pienlepakoihin – vaan suoraan 18 eri heimoon. Keuhkottomat salamanterit
Keuhkottomat salamanterit (Plethodontidae) on pyrstösammakoiden lahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluu yli puolet pyrstösammakkojen lahkon lajeista. Heimoon kuuluva suku on "Plethodon", johon kuuluvia lajeja ovat punaposkisalamanteri ("P. jordani") ja "Plethodon glutinosus". Heimoon kuuluu myös suku "Pseudotriton", johon kuuluva laji on punavesilisko. Supikoira
Supikoira on elintavoiltaan huomattavan samankaltainen kuin näätäeläimiin kuuluva mäyrä. Se on yöeläin, joka viettää päivät pesässään. Supikoira käyttää usein ketun tai mäyrän kaivamaa valmista luolaa, mutta voi myös itse kaivaa kolon esimerkiksi mäenrinteeseen, suuren kiven alle tai rakennuksen, kuten ladon, lattian alle. Joskus se voi elää luolastossa, jota samanaikaisesti käyttää myös mäyrä, mutta tämä on hyvin harvinaista. Pesän lähellä on erityisiä käymälöitä, joihin kaikki reviirin yksilöt tekevät tarpeensa. Käymälät ovat osa reviirin rajojen merkintää, ja niitä on tiheimmässä kesäisin. Polypodiales
Polypodiales on saniaisten "Pteridopsida"-luokkaan kuuluva lahko. Se sisältää suurimman osan nykyisistä saniaislajeista. Smithin luokittelussa (2006) lahkoon kuuluu kaksi lähisukuisten heimojen ydinryhmää ja neljä sukupuun tyvipuolen heimoa, yhteensä 15 saniaisheimoa. Joissain luokitteluissa toisen pääryhmän (raunioiskasvit Aspleniaceae sukulaisineen) heimoja on viety muihin lahkoihin. Polypodiales-lahkon synonyymejä ovat muun muassa Aspleniales, Athyriales, Blechnales, Dryopteridales ja Pteridales. Sarvikuonot
Sarvikuonot ("Rhinocerotidae") ovat kavioeläimiin kuuluvia suurikokoisia nisäkkäitä, joita elää luonnonvaraisina Afrikassa ja Aasiassa. Sarvikuonojen heimoon kuuluu viisi elossa olevaa lajia: isosarvikuono, pensassarvikuono, sumatransarvikuono, intiansarvikuono ja jaavansarvikuono. Näistä neljä on uhanalaisia. Naiskalat
Naiskalojen läheisimpiä sukulaisia ovat tarponikalojen lahkon ("Elopiformes") tarponit ("Megalopidae") ja lady- eli hopeakalat ("Elopidae"). Tarponeista poiketen naiskalojen suu avautuu selvästi kuonon alapuolelle, joten kuono ei ole tarponimaisesti ylös työntyvä. Naiskalat kykenevät ladykalojen ja tarponien tapaan hengittämään ilmaa uimarakkoonsa, minkä ansiosta ne voivat tulla toimeen vähähappisissakin vesissä. Samaan "Elopomorpha"-ylälahkoon kuuluvat myös ankeriaskalat. Kaikkien näiden elämänkiertoon kuuluu nauhamainen "leptocephalus"-toukka, joka ei lainkaan muistuta aikuista kalaa. Myskihirvet
Myskihirvet (Moschidae) on sorkkaeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu yksi suku ja seitsemän lajia. Myskihirvet luokiteltiin aiemmin hirvieläinten heimon alaheimoksi, mutta nykyisin niiden katsotaan kuuluvan omaan heimoonsa. Hyönteissyöjät
Hyönteissyöjät ("Insectivora") on tieteellisessä luokittelussa aiemmin käytössä ollut nisäkäslahko. Lahkoon laskettiin kuuluvaksi esimerkiksi päästäiset, siilit ja almikit. Tutkimusten perusteella todettiin hyönteissyöjien olevan polyfyleettinen ja siitä erotettiin 1990–2000-luvuilla kolme uutta lahkoa, minkä seurauksena hyönteissyöjien lahko jäi tyhjäksi ja näin hyödyttömäksi. Uudet lahkot ovat: "Afrosoricida" (tanrekit, kultamyyrät), "Soricomorpha" (almikit, jättiläispäästäiset, päästäiset, maamyyrät) ja "Erinaceomorpha" (siilit). Aiemmin myös tupaijat, hyppypäästäiset ja kaguaanit luettiin hyönteissyöjiin, mutta ne oli erotettu omiksi lahkoikseen jo 1980-luvulle mennessä. Neoptera
Nykyisten lahkojen lisäksi uussiipisiin katsotaan kuuluneen myös sukupuuttoon kuolleet hyönteislahkot Caloneurodea, Glosselytrodea, Miomoptera, Protodiptera, Protorthoptera sekä Titanoptera. Supikoira
Supikoirat elävät yleensä pareittain. Kesästä syksyyn ja toisinaan talvenkin yli emoilla on poikaset seuranaan. Lajin reviirin koko vaihtelee: Japanin tanukeilla tyypillisen elinpiirin laajuus on 10–50 hehtaaria ja Euroopan ussurinsupikoirilla 100–200 hehtaaria, joskus kaikkein karuimmilla alueilla enintään 2 000 hehtaaria. Se on eläimen kokoon nähden siis suhteellisen pieni. Reviirirajat eivät ole kovin tiukat, vaan useat parit voivat käyttää samoja ruokailupaikkoja; samoilla alueilla liikkuvien parien välisiä suhteita ei kuitenkaan tunneta kovin hyvin. Sosiaalisissa tilanteissa ne viestivät pitämällä häntäänsä ilmassa. Arvojärjestyksessä alimpana olevat eivät kuitenkaan heiluta häntäänsä. Yhdessä elävät supikoirat sukivat usein toistensa turkkeja. Viipat
Viipat ("Rhinoptilus") on rantalintujen lahkoon ja pääskykahlaajien heimoon kuuluva lintusuku. Viippoja on neljä lajia: Hummerit
Hummerit (Nephropidae) ovat kymmenjalkaisten lahkoon kuuluvia varsin suurikokoisia merten äyriäisiä. Kaviokuonoyököt
Kaviokuonoyököt (Hipposideridae) on pienlepakoiden alalahkoon kuuluva heimo. Siihen kuuluvia sukuja ovat "Hipposideros, Asellia, Anthops, Aselliscus, Cloetis, Coelops, Paracoelops, Rhinonisteris" ja "Triaenops". Heimon lajeja tavataan trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla Afrikasta Australiaan ja Oseaniaan ja niitä esiintyy kuivilla alueilla, ruohostomailla ja metsissä. Turkin väri vaihtelee lajeittain vaaleasta keltaiseen, punaiseen, punaruskeaan, tummanruskeaan ja tummanharmaaseen. Kuonon päässä on uloke. Koiras muodostaa pienen haaremin muutaman naaraan kanssa. Parittelu tapahtuu yleensä syksyllä ja naaras synnyttää yleensä keväällä yhden poikasen, jota se hoitaa muutaman viikon. Nukkuessaan kaviokuonoyököt ovat erillään toisistaan. Niiden ääni tulee kurkunpäästä ja ne ottavat äänen vastaan sieraimillaan. Ne syövät enimmäkseen termiittejä, koppakuoriaisia, laulukaskaita ja torakoita. Ne itse voivat joutua haukkojen tai pöllöjen saaliiksi. Kaviokuonoyököt ovat läheistä sukua hevosenkenkäyököille. Sukasuukalat
Sukasuukalat ("Stomiiformes") on viuhkaeväisten luokkaan kuuluva syvänmeren kalojen lahko. Sukasuukalat käsittävät morfologisesti hyvin monimuotoisia kalaryhmiä. Lahkoon kuuluvat sukasuiden, lättäkalojen, lyhtykalojen ja kitakalojen heimot, joissa on yhteensä yli 50 sukua ja noin 320 lajia. Sokeritoukka
Aiemmin toukkasukahäntäiset luettiin samaan kolmisukahäntäiset-lahkoon siimahäntäisten ("Microcoryphia" (tai "Archaeognatha") kanssa. Ne on helpoin erottaa siitä, että siimahäntäiset hyppivät, toukkasukahäntäiset voivat liikkua vain juosten.
Toukkasukahäntäisten lahkon lajeja tunnetaan kosmopoliitin sokeritoukan lisäksi ainakin 120 lajia, ja jotkin muutkin niistä ovat mieltyneet ihmisasumuksiin. Toinen Suomessakin tavattava laji on uunitoukka, jonka ruumis on täysikasvuisena noin 8 millimetrin mittainen. Pohjois-Amerikassa tunnettuja saman "Lepismatidae"-heimon lajeja ovat muun muassa "Ctenolepisma longicaudata" ("urban silverfish") ja "Ctenolepisma quadriseriata". Australiassa tunnetaan kotioloissa viihtyvän sokeritoukan ohella hyvin luonnossa elävä "Acrotelsella devriesiana" -laji. Norsueläimet
Norsueläimet (Proboscidea) on eläinlahko, jonka ainoa nykyään elossa oleva heimo on norsut (Elephantidae). Heimoon kuuluu kolme lajia: aasiannorsu eli intiannorsu ("Elephas maximus"), savanninorsu ("Loxodonta africana") ja metsänorsu ("Loxodonta cyclotis"). Norsujen heimoon luetaan myös sukupuuttoon kuollut mammuttien suku ("Mammuthus"). Norsueläinten lahkoon luokitellaan nykyisen "Elephantidae"-heimon lisäksi useita esihistoriallisia heimoja, joihin kuuluvia sukuja ovat muun muassa "Deinotherium", "Paleomastodon" ja mastodontit. Pikkukeiju
Pikkukeiju ("Hydrobates monorhis") on pieni ulappalintujen lahkoon kuuluva avomerilintu. Pussimäyrät
Lahkon eläimet ovat endeemisiä Australian ja Uuden-Guinean lajeja. Eläinten ulkonäkö on lähes kaikilla samantapainen: tukeva ja kaariselkäinen vartalo, pitkä ja hieman kapeneva nokka, suuret pystysuorat korvat, suhteellisen pitkät ja ohuet raajat sekä kapea häntä. Niiden koko vaihtelee 140 gramman ja kahden kilogramman välillä. Suurin osa eläimistä on kuitenkin kooltaan puolikasvuisen kissan kokoisia painaen noin yhden kilogramman. Rukoilijasirkat
Rukoilijasirkat ("Mantodea") ovat "Dictyoptera"-(ylä)lahkoon kuuluvia hyönteisiä. Lahko on saanut nimensä tavasta, jolla ne pitävät saalistamiseen erikoistuneita eturaajojaan koukussa. Rukoilijasirkkoja tunnetaan maailmanlaajuisesti noin 2300 eri lajia, joista kookkaimmat voivat olla 15 cm:n pituisia, mutta pienimmät vain noin sormenpään mittaisia. Suurin osa rukoilijasirkoista on trooppisia eläimiä, mutta niitä esiintyy myös subtrooppisilla alueilla. Sireenieläimet
Sireenieläinten lahko on vähälajinen. Lahko jaetaan kahteen heimoon: merilehmiin ja manaatteihin, joissa on yhteensä neljä vielä elävää lajia. Kaikki lajit elävät trooppisten merien rannikoilla ja niihin laskevissa joissa. Polyyppieläimet
Polyyppieläinten luokittelu on ollut muutostilassa uusien kehityshistoriaa koskevien tutkimusten takia. Uudemman käsityksen mukaan polyyppieläimet jaetaan kahteen alaluokkaan ja yhteensä seitsemään lahkoon: Sudenkorennot
Sudenkorennot (Odonata) on hyönteisten lahko. Se on eräs vanhimmista nykyisin esiintyvistä hyönteislahkoista ja lajeja tunnetaan maailmanlaajuisesti yli 5700. Suomenlapinkoira
Suomenlapinkoira on hieman keskikokoa pienempi pitkäkarvainen ja pystykorvainen paimenkoira. Se on toinen kahdesta suomalaisesta lappalaiskoirarodusta lapinporokoiran lisäksi. Rotua on käytetty alun perin porojen paimentamiseen, mutta nykyään sitä käytetään lähinnä seura- ja harrastuskoirana poronhoitoalueen ulkopuolella. Suomenlapinkoira kuuluu pystykorvaisten ja alkukantaisten koirien FCI-roturyhmään 5. Koiran suolinkainen
Koiran suolinkainen ("Toxocara canis") on sukkulamatoihin kuuluva koiran loiseläin, jota tavataan koko maailmassa. Aikuinen suolinkainen on 9-18 sentin pituinen, kellanvalkoinen mato, joka elää koiran suolistossa. Madon toukkavaiheet tunkeutuvat koiran verenkiertoon ja kudoksiin, esimerkiksi maksaan, keuhkoihin ja aivoihin, ja voivat jäädä sinne lepovaiheeseen. Toukat voivat elää myös ihmisessä ja aiheuttaa vakavia oireita. Pussipedot
Pussipedot ("Dasyuromorphia") on pussieläinlahko, johon kuuluvat melkein kaikki Australiassa elävät lihansyöjät, kuten pussinäädät, pussimuurahaiskarhu, uhanalainen pussiahma ja hiljattain sukupuuttoon kuollut pussihukka. Ainoat poikkeukset ovat kaikkiruokaiset pussimäyrät (lahko "Peramelemorphia") ja pussikontiaiset (lahko "Notoryctemorphia"). Pussipetolajeja elää myös Uudessa-Guineassa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lahkon uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on "australianpussipedot". Sarvinokat
Sarvinokat (Bucerotidae) ovat lintuheimo, jonka lajit elävät trooppisessa ja subtrooppisessa Afrikassa ja Aasiassa. Niiden tunnuspiirteenä on pitkä, alas kaartuva nokka, jossa on usein kirkkaita värejä. Yläleuassa on myös usein erikoinen sarvimainen lisäke, josta koko heimo on saanut sekä tieteellisen että suomenkielisen nimensä. Erityispiirteenä on lisäksi lintujen kaksilohkoinen munuainen. Sarvinokat ovat myös ainoita lintulajeja, joilla ensimmäiset kaulanikamat (kannattajanikama ja kiertäjänikama) ovat sulautuneet yhteen. Nikamien sulautuminen tarjoaa todennäköisesti paremman tuen lintujen suurelle nokalle. Loisnokkelit
Loisnokkelit (Buphagidae; vanhoja suomalaisia nimiä matonokkelit ja syöpäläisnokkelit) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Loisnokkeleiden heimoon kuuluu yksi suku ("Buphagus") ja kaksi lajia. Aiemmin loisnokkelit luettiin kuuluvaksi kottaraisten heimoon, mutta ne on erotettu omaksi heimokseen molekyylifylogeneettisten tutkimuksien perusteella. Loisnokkeleita elää vain Afrikassa. Niiden jalkojen ja nokan muoto sekä elintavat eroavat jyrkästi lähes kaikista muista varpuslinnuista. Ne ovat suurten nisäkkäiden seuralaisia, jotka saavat kaiken ravintonsa isäntäeläimiltään. Linnut
Linnut jaetaan nykyisin 27 tai 28 eri lahkoksi. Lajeista selvästi yli puolet kuuluu varpuslintujen lahkoon. Seuraavaksi eniten lajeja on rantalinnuissa, kyyhkylinnuissa, papukaijalinnuissa, tikkalinnuissa ja kiitäjälinnuissa, 320–430 lajia kussakin lahkossa.Suurin osa lintulajeista esiintyy ainoastaan yhdellä maapallon eläinmaantieteellisistä alueista, usein vain kyseisen alueen jossain osassa. Tällaiset lajit ovat kehittyneet tietyn ympäristön vaatimusten mukaisiksi. Kosmopoliitteja eli koko maailmalle levinneitä lajeja on vain muutamia, kuten kalasääski, muuttohaukka, meriharakka, räyskä, liejukana, tornipöllö, mustajalkatylli ja riuttatiira. Lentokyvyttömät lajit ovat tyypillisimpiä vain yhdellä eliömaantieteellisellä alueella eläviä lajeja. Uikut
Uikut ("Podicipedidae") on uikkulintujen lahkon ("Podicipediformes") ainoa heimo. Uikut ovat vesilintuja ja sopeutuneet erityisesti sukelteluun. Niiden jalat ovat ruumiin takaosassa, joten ne kävelevät kömpelösti. Sorosiipiset
Sorosiipiset ovat varsin pienikokoisia ja lahkon suurimmatkin lajit jäävät 3mm pituisiksi. Kaikki tunnetut lajit ovat dimorfisia eli ne kykenevät tuottamaan kahdenlaisia, ulkoisesti toisistaan poikkeavia muotoja. Tavallisesti sorosiipiset ovat siivettömiä, silmättömiä hyönteisiä, joiden väri vaihtelee vaaleasta ruskeaan. Ajoittain kuitenkin syntyy yksilöitä, joilla on siivet ja silmät. Näiden tehtävä on parveilun myötä levittäytyä uusille elinalueille ja sopivan paikan löydettyään siivekkäätkin yksilöt pudottavat siipensä. Suuosat ovat purevat ja siivekkäillä yksilöillä on toisistaan eroavat etu- ja takasiivet. Siipisuonitus on vähäistä. Sorosiipiset elävät maaperän karikkeen joukossa, kaarnan alla tai lahoavassa puuaineksessa. Ravinnokseen sorosiipiset käyttävät sienten itiöitä, sienirihmastoa ja punkkeja. Supikoira
Supikoira jaetaan viiteen alalajiin: "N. p. procyonoides", "N. p. koreensis", "N. p. orestes", "N. p. ussuriensis" (ussurinsupikoira) ja "N. p. viverrinus" (japaninsupikoira eli tanuki). Jotkin lähteet mainitsevat kuudennen alalajin "N. p. albus". Aiemman luokittelun mukaan alalajeja oli vain kolme. Eurooppaan kotiutuneet yksilöt ovat ussurinsupikoiria ("N. p. ussuriensis"), joita luontaisesti esiintyy Ussuri- ja Amur-jokien alueilla.