Missä Pultavan taistelu käytiin?
Pultavan taistelu
Pultavan (Poltavan) taistelu käytiin vuonna 1709 Venäjän ja Ruotsin välillä. Se oli suuren Pohjan sodan ratkaiseva taistelu. Taistelun sanotaan päättäneen Ruotsin suurvaltakauden. Pultava (kirja)
Pultava (alkuteos "Poltava") on ruotsalaisen historioitsijan ja kirjailijan Peter Englundin vuonna 1988 julkaistu läpimurtoteos, joka käsittelee nykyisen Ukrainan alueella sijaitsevan Pultavan kaupungin lähellä vuonna 1709 käytyä Pultavan taistelua. Englund kirjoitti teoksen samanaikaisesti vuonna 1989 valmistuneen väitöskirjansa kanssa. Kirja oli suuri myyntimenestys: sitä on myyty maailmanlaajuisesti yli 250 000 kappaletta, ja se on käännetty lukuisille kielille.
Dimitrie Cantemir
Tilaisuus loikkaamiseen tarjoutui pian. Pultavan taistelun 1709 venäläisille hävinnyt Ruotsin kuningas Kaarle XII pakeni Moldovassa olevaan Benderiin. Hän houkutteli Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Ahmed tekikin tämän marraskuussa 1710. Vuoden lopulla Cantemir pyysi osmanihallinnolta luvan neuvotteluun Venäjän keisarin Pietari Suuren kanssa sen varjolla, että hän samalla voisi vakoilla venäläisarmeijan vahvuutta. Luottavainen hallitsija sulttaani Ahmed III ja hänen suurvisiirinsä Baltacı Mehmet pašša suostuivat tähän. Tammikuussa 1711 käydyssä neuvottelussa Cantemir teki Pietarin kanssa salaisen sopimuksen Moldovan loikkaamisesta Venäjän puolelle missä tahansa sotatoimessa Osmaneja vastaan, mikäli Pietari vuorostaan takaisi Moldovan vapautumisen ja itsehallinnon. Suurin osa romanialaisista pajareista tuki Cantemiria hankkeessa. Pultavan alue
Pultavan alue () on hallinnollinen alue Keski-Ukrainassa. Sen pääkaupunki on Pultava. Maakunnan pinta-ala on 28 800 km² ja väkiluku vuoden 2017 alussa noin 1 426 800. Väestöstä 62,1 % asui kaupungeissa tai kaupunkimaisissa taajamissa. Pulkkilan taistelu
Kuopiosta lähtenyt Obuhov oli tuomassa tarvikkeita kenraali Bulatovin joukolle ja hän oli pysähtynyt Pulkkilaan. Kun Rantsilaan leiriytynyt Sandels sai tietää venäläisosastosta hän suuntasi Pulkkilaa kohti. Aamusumun aikana Sandels hyökkäsi Pulkkilaan pihtiliikkeellä, jolloin venäläiset vetäytyivät kylän taloihin ja tulittivat sieltä käsin hyökkääjiä. Neljä tuntia kestänyt taistelu päättyi, kun pahasti haavoittunut Obuhov antautui vangiksi yhdessä 4 upseerin, 18 aliupseerin, 21 kasakan sekä 197 jalkaväkimiehen kanssa. Voitto avasi Sandelsille mahdollisuuden edetä Savoon.
Taistelussa komppanioineen kunnostautunut kapteeni Joachim Zachris Duncker sai kunniatehtäväkseen viedä takavarikoidut liput Ruotsiin ja laskea ne kuninkaan jalkojen juureen. Lippujen lisäksi Sandels sai sotasaaliiksi 6 -naulaisen tykin ja kaksi ammusvaunua, 200 kivääriä pistimineen, kolme patruunakuormaa sekä runsaasti muonaa. Neretvan taistelu
Neretvan taistelu tai (Tapaus Valkoinen) oli toisessa maailmansodassa akselivaltojen ja Jugoslavian partisaanien välinen taistelu miehitetyssä Jugoslaviassa. Saksalaisjoukkojen jouduttua perääntymään Pohjois-Afrikassa vuonna 1942, Saksan sodanjohto pelkäsi liittoutuneiden maihinnousua Balkanille. Adolf Hitler määräsi Alexander Löhrin kukistamaan partisaaniesiintymät Jugoslaviassa. Suunnitelman tarkoituksena oli kukistaa partisaanien luoma Bihaćin tasavalta. Suunnitelma pantiin alulle 8. tammikuuta Löhrin tavattua Italian 2. armeijan komentajan Mario Roattan Zagrebissa. Kolmiosainen suunnitelma alkoi 20. tammikuuta 1943 ja taistelun aikana saksalaiset ja Četnikit hyökkäsivät partisaanien hallitsemiin Likan, Kordunin, Banijan, Cazinin, Grmečin, Drvarin, Glamočin, Livnon, Jajcen, ja Ključin kaupunkeihin. Partisaanit onnistuivat vetäytyessään valtaamaan Imotskin, Ljubuškin, Široki Brijegin, Prozorin ja Jablanican kaupungit italialaisilta. Partisaaniosastojen jäätyä mottiin Neretvan lähistölle heidän johtajansa Josip Broz Tito määräsi tuhoamaan joen ylittävät sillat perääntyessään. Taistelut päättyivät maaliskuussa 1943 akselivaltojen taktiseen voittoon partisaanien kärsiessä raskaita tappioita. Saksalaiset eivät kuitenkaan onnistuneet kukistamaan lopullisesti partisaaniesiintymiä Jugoslaviassa. Partisaanit jatkoivat vastarintaa saksalaisia ja Četnikeitä vastaan sodan loppuun saakka. Neretvan taistelusta tehtiin myöhemmin samanniminen elokuva vuonna 1969. Wkra-joen taistelut
Benningsen vastusti Kamenskin vetäytymiskäskyä ja asettui puolustukseen 26. joulukuuta (J: 14. joulukuuta) 1806 Pułtuskiin. Sattuman oikusta taisteltiin Pultuskin taistelu ja 20 kilometriä luoteeseen Pultuskista Golyminin taistelu samana päivänä. Suuri Pohjan sota
Sodan tuloksena Ruotsi menetti asemansa suurvaltana ja Venäjä otti Ruotsille kuuluneen valta-aseman Itämeren alueella. Pietari I Suuren aikana Venäjästä tuli keisarikunta.Päivämäärien pitäisi olla Ruotsin käytetyn kalenterin mukaisia. Suuren Pohjan sodan aikana Ruotsi yritti vaiheittain siirtyä käyttämään gregoriaanista kalenteria, mutta palasi sitten takaisin vanhaan juliaaniseen kalenteriin. Vuosien 1700 ja 1712 helmikuiden välillä ruotsalainen kalenteri oli yhden päivän edellä juliaanista kalenteria ja kymmenen päivää jäljessä gregoriaanista kalenteria, Pultavan taistelu tapahtui siis 27. kesäkuuta juliaanisen kalenterin ja 8. heinäkuuta gregoriaanisen kalenterin mukaan. Olhava (Ii)
Olhavassa käytiin eräs Lapin sodan ensimmäisistä taisteluista 29. syyskuuta 1944 suomalaisten ja saksalaisten joukkojen kesken. Taistelussa saksalaiset räjäyttivät Olhavan yhdistetyn rauta- ja maantiesillan. Taistelussa kaatui viisi suomalaista sotilasta, joista tuli Lapin sodan ensimmäiset suomalaiset kaatuneet. Olhavan koulun edessä on taistelun muistomerkki. Altranstädt
August II Väkevä kruunattiin Puolan kuninkaaksi 15. syyskuuta 1697. Syksyllä 1699 hän muodosti allianssin Venäjän ja Tanskan kanssa Ruotsia vastaan. Tämä johti toiseen pohjan sotaan. Ruotsin kuningas Kaarle XII voitti nopeasti Venäjän ja Tanskan armeijat vuonna 1700, jonka jälkeen hyökkäsi Puolaan. Syksyllä 1705 ruotsalaiset sotajoukot hyökkäsivät Saksiin, jonka jälkeen vuonna 1706 August II Väkevä oli pakotettu hyväksymään ensimmäisen Altranstädtin sopimuksen. Stanisław Leszczyński nousi hallitsijaksi. Venäjän armeija murskasi ruotsalaiset Pultavan taistelussa heinäkuussa 1709, jonka jälkeen August II Väkevä nousi jälleen Puolan kuninkaaksi. Savitaipaleen taistelut (1918)
Savitaipaleen taistelut käytiin Suomen sisällissodan aikana 27. helmikuuta – 25. huhtikuuta 1918 Etelä-Karjalassa sijaitsevan Savitaipaleen kirkonkylän hallinnasta. Sillä oli erityisesti punaisten kannalta suuri merkitys, sillä kylä turvasi 30 kilometriä etelämpänä kulkevan elintärkeän Pietarin radan pysymisen heidän hallussaan. Ryhmä Talvela
Ryhmä Talvela oli suomalainen sotatoimiyhtymä, joka taisteli talvisodan aikana Laatokan Karjalassa. Sitä komensi eversti Paavo Talvela. Ryhmä Talvelan käymistä taisteluista merkittävin oli Tolvajärven–Ägläjärven taistelu. Pultavan taistelu (elokuva)
Seuraavassa aamunkoitteessa ruotsalaiset hyökkäävät venäläisiä vastaan. Aluksi nämä murtavat venäläisten etupuolustuksen, jota johtaa Griskha ja De Brezekin taistelee siellä. Suurien miestappioiden vuoksi ruotsalaisten isku venäläisten kimppuun epäonnistuu ja nämä tekevät menestyksekkään vastahyökkäyksen, joka johtaa voittoon ja Kaarle pakenee. Katalaunien kenttien taistelu
Katalaunien kenttien taistelu (myös Katalaunisten kenttien taistelu) käytiin vuonna 451 roomalaisen kenraalin Aëtiuksen johtamien liittoutuneiden joukkojen ja Attilan johtamien hunnien välillä. Taistelu käytiin nykyisen Koillis-Ranskan alueella roomalaisen Catalaunumin, nykyisen Châlons-en-Champagnen kaupungin pohjoispuolella. Katalaunien kenttien taistelu oli Länsi-Rooman valtakunnan viimeinen suuri sotilasoperaatio. Pultavan taistelu (elokuva)
Seuraavana aamuna De La Bush ja De Breze kaksintaistelevat jälleen. De La Bush voittaa ja De Breze haavoittuu vakavasti. Illalla pidetyissä voitonjuhlissa Pietari Suuri tarjoaa De La Bushille paikkaa palveluksessaan, mistä tämä kieltäytyy ja tsaari raivostuu. De La Bush lähtee Pultavasta mukanaan De Breze, joka jää perässään tulleen rakastajattarensa hoiviin. Antrean taistelut
26. helmikuuta puaiset käynnistivät yleishyökkäyksensä myös Antrean suunnalla. Ahvolan kylän hallinnasta käytiin kiivaita taisteluita seuraavan kahden viikon ajan, kun punaiset hyökkäsivät valkoisten puolustusasemiin lähes päivittäin 12. maaliskuuta saakka. Heidän mukanaan oli nyt myös runsaasti venäläisiä Itämeren laivaston matruuseja. Maaliskuun vaihteen jälkeen taisteltiin myös viitisen kilometriä Kavantsaaren itäpuolella sijaitsevasta Pullilan kylästä, jonne valkoiset hyökkäsivät ainakin 5. maaliskuuta. Antrean taistelut
Pullilan kylä sijaitsi Kavantsaaren tuntumassa noin viisi kilometriä rautatien itäpuolella Viipurista Antrean kirkonkylään johtavan maantien varrella. Kylä säilyi loppuun asti punaisten hallussa useista valkoisten tekemistä hyökkäyksistä huolimatta. Suurimmat taistelut käytiin 5. maaliskuuta sekä 13. huhtikuuta, joilloin valkoiset onnistuivat yllättämään Pullilanmäen rinteeseen linnoittautuneet punaiset. Lisäksi pienempiä taisteluita käytiin viitisen kilometriä Pullilasta kaakkoon sijaitsevassa Alanoskuassa. Pultavan kuvernementti
Pultavan kuvernementti (, ) oli Venäjän keisarikunnan kuvernementti vuosina 1802–1925. Se perustettiin 1802 aiemman Vähä-Venäjän kuvernementin (, 1764-1781 ja 1796-1802) eteläosasta; samalla pohjoisosasta muodostettiin Tšernihivin kuvernementti (Tšernigovin k.). Pallava
Pallava (, ) oli kuningaskunta Etelä-Intiassa. Pallava oli Sātavāhanan vasallivaltio, kunnes saavutti itsenäisyyden Sātavāhanan menetettyä otteensa Krishnajoen suistoalueella, jota kutsuttiin tuolloin nimellä Pallava Bogga. Hiljalleen pallavalaiset liikkuivat etelään ja perustivat pääkaupunkinsa Kanchipuramin 300-luvulla. Kuningaskunta vauraustui ja kasvoi Mahendravarman I:sen (571–630) ja Narasimhavarman I:sen (630–668). Pallava hallitsi teluguita ja pohjoisia tamilialueita 800-luvulle saakka, eli noin kuusi vuosisataa. Pultavan kuvernementti
Maaseudun köyhyyden johdosta lähes 200 000 talonpoikaa muutti Pultavan kuvernementista Siperiaan ja Venäjän kaukoitään vuosina 1906–12. Alkuvuonna 1914 asukkaita oli jo 3 792 100, joista kaupungeissa asui 10,6 prosenttia. Ensimmäisen maailmansodan ja siihen liittyneen Ukrainan itsenäisyysodan 1917–21 sekä vuonna 1920 Perejaslavin kihlakunnan Kiovan kuvernementtiin siirtämisen seurauksena kuvernementin väkiluku aleni 3 566 800:aan vuonna 1924. Tässä vaiheessa kaupungeissa asui 12 prosenttia väestöstä. Kaupunkilaisista ukrainilaisia oli 68 %, juutalaisia 25 % ja venäläisiä 5 prosenttia. Philip Johan von Strahlenberg
von Strahlenberg osallistui suureen Pohjan sotaan ja joutui Pultavan taistelussa venäläisten vangiksi vuonna 1709. Hänet lähetettiin sotavankina Siperian Tobolskiin, jossa hän eli vuodet 1711–1721. Tuona aikana hän tutki Siperian maantiedettä ja paikallisten alkuperäiskansojen tapoja, kieliä ja antropologiaa. von Strahlenberg palasi Ruotsiin vuonna 1722 ja julkaisi tutkimustuloksensa kahdessa kirjassa. Niistä jälkimmäinen, vuonna 1730 julkaistu "Das Nord- und Östliche Theil von Europa und Asia", sisältää runsaasti von Strahlenbergin itse piirtämiä Venäjän karttoja. Kirjat kuvaavat myös yksityiskohtaisesti tataarien, jakuuttien, tšuvassien, Krimin tataarien, uzbekkien, baškiirien, kirgiisien ja mongolien kieliä ja tapoja. Kuvatessaan Siperian alkuperäiskansojen rituaaleja hän havaitsi näiden käyttävän šamanistisissa menoissaan kärpässientä. Malcolm Sinclair
Sinclairin suku oli muuttanut Skotlannista Ruotsiin 1600-luvulla. Hänestä tuli henkikaartin aliluutnantti ja hän osallistui Kaarle XII:n Venäjälle 1707 tekemään sotaretkeen ja oli mukana Pultavan taistelussa. Ruotsalaisten antauduttua Perevolotjnassa heinäkuussa 1709 Sinclair joutui sotavankeuteen. Hän oli vankina Kazanissa vuoteen 1722 saakka jolloin hän pääsi palaamaan Ruotsiin. Paluun jälkeen Sinclair ylennettiin luutnantiksi. Suuri Pohjan sota
Pultavan taistelun innoittamana Saksi ja Tanska liittyivät jälleen vuonna 1709 sotaan. August Väkevä kruunattiin uudelleen Puolan kuninkaaksi. Vuoden 1710 helmikuussa Magnus Stenbock löi kuitenkin Helsingborgin taistelussa Skåneen maihinnousseen 14 000 miehen tanskalaisarmeijan. Eknomoksen taistelu
Eknomoksen taistelu käytiin Rooman valtakunnan ja Karthagon laivastojen välillä 256 eaa. Taistelupaikka oli Libyanmerellä Sisilian etelä-rannikolla lähellä Eknomos-vuorta. Karthagolaiset eivät pystyneet päihittämään alkumenestyksestään huolimatta roomalaisten corvuksia - entraussiltoja, jotka olivat jokaisen roomalaislaivan keulassa. Karthago hävisi taistelun ja sen laivasto oli poissa pelistä. Näin Rooman hyökkäysjoukot purjehtivat Välimeren yli Afrikkaan ilman vastarintaa. Pultuskin taistelu
Gołyminin taistelussa kenraaliluutnantti Golitsyn viivytti onnistuneesti voimakkaampaa ranskalaista hyökkääjää. Kun vielä Soult epäonnistui kiertämään venäläisten oikeaan sivustaan, Napoleon epäonnistui aikomuksessaan katkaista perääntyvien venäläisten joukot ja saartaa heidät Narew-joelle ansaan. Turkin sota
Sodan alussa Venäjä ja Romania tuhosivat kaikki laivat Tonavan varrelta ja miinoittivat joen. Kesäkuussa 1877 venäläinen sotajoukko siirtyi Tonavalta jokisuistoon Galațissa ja jatkoi kulkua kohti Rusçukia. Heinäkuussa 1877 venäläiset rakensivat Svištovissa Tonavan yli sillan ja aloittivat ylittämisen. Osmanien sotamarsalkka Osman pašša siirtyi Plevnaan. Venäläinen kenraali Mihail Skobelev hyökkäsi kaupunkiin. Venäläiset taistelivat vallatakseen Plevnan lähellä sijaitsevan Grivitsan. Osman paššan sitkeän puolustuksen vuoksi venäläiset eivät useista yrityksistään huolimatta saaneet vallatuksi kaupunkia suoraan ja joutuivat siksi saartamaan sen. Plevnan piiritys (heinä–joulukuu 1877) kääntyi venäläisten ja romanialaisten joukkojen voitoksi niiden katkaistua kaupungin kaikki huoltoyhteydet Turkkiin. Koromogawan taistelu
Koromo-joen taistelu, myös Koromogawan taistelu, ("" = joki) käytiin Japanissa Minamoto no Yoshitsunen Koromo-joen varrella sijainneessa linnakkeessa Kamakura-kaudella 15. kesäkuuta 1189. Plevnan piiritys
Venäjän armeija eteni sodan alussa nopeasti ja menestyksekkäästi. Se ylitti Tonavan saapuen Bulgariaan kesäkuussa 1877 ja 19. heinäkuuta erikoisjoukko onnistui miehittämään Balkanvuorten läpi kulkevan Šipkan solan. Eteneminen kuitenkin pysähtyi, kun 20. heinäkuuta käydyssä "ensimmäisessä Plevnan taistelussa" Osman paššan joukot saivat lyötyä venäläiset takaisin hänen hiljattain linnoittamastaan Plevnan kaupungista. Sama toistui "toisessa Plevnan taistelussa" 30. heinäkuuta ja "kolmannessa Plevnan taistelussa" 11.–12. syyskuuta. Tässä vaiheessa Venäjän sodanjohto kutsui apuun insinööriupseeri Eduard Totlebenin, joka oli järjestänyt Sevastopolin puolustuksen Krimin sodan aikana. Totleben kannatti Plevnan piirittämistä. Tämä edellytti ensin kaupungin saartamista katkaisemalla Plevnan ja Sofian välinen huoltotie, jota suojasi turkkilaisten linnoitusketju. Hankittuaan kotimaasta lisäjoukkoja venäläiset onnistuivat valtaamaan suojalinnakkeet yksi kerrallaan, mihin liittyi myös Suomessakin tunnettu Gornyi Dubnjakin taistelu. Pulkkilan taistelu
Pulkkilan taistelu käytiin 2. toukokuuta vuonna 1808 Suomen sodan aikana. Eversti Sandelsin johtamat ruotsalaiset voittivat everstiluutnantti Obuhovin 500 miehen venäläisosaston Pulkkilassa. Voitto mahdollisti Sandelsin etenemisen kohti Kuopiota. Pultavan alue
Pultavan alue rajoittuu lännessä Tšerkasyn ja Kiovan alueisiin, pohjoisessa Tšernihivin ja Sumyn alueisiin ja idässä Harkovan alueeseen. Etelänaapurina ovat Dnipropetrovskin ja Kirovohradin alueet. Pultavan alueen lounaisraja kulkee osin Dneprjoen ja siihen padottujen Krementšukin ja Dniprodzeržynskin tekojärvien kautta. Leppävaaran taistelu
Leppävaaran taistelu oli Espoon Leppävaarassa 11. huhtikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu. Vastakkain olivat Helsinkiä kohti edennyt Saksan Itämeren-divisioona ja pääkaupunkiseudun punakaarteja, jotka olivat linnoittautuneet Helsingin suojaksi rakennetun Krepost Sveaborgin eli Helsingin maa- ja merilinnoituksen puolustusasemiin. Lukumäärältään ylivoimaiset saksalaiset pakottivat punaiset lyhyen taistelun jälkeen vetäytymään asemistaan ja pääsivät näin jatkamaan etenemistään. Leppävaaran taistelu oli osa 10.–14. huhtikuuta tapahtunutta Helsingin valtausta.
Hangossa 3. huhtikuuta tapahtuneen Saksan Itämeren-divisioonan maihinnousun jälkeen punaiset vetäytyivät alueelta Karjaalle, jossa 6. huhtikuuta käytiin ensimmäinen saksalaisten ja punakaartien välinen taistelu. Punaiset jatkoivat perääntymistään edelleen Helsingin ympäristöön ja 10. huhtikuuta Helsingin punakaartin esikunta antoi käskyn liikekannallepanosta kaupungin puolustamiseksi. Samaan aikaan saksalaiset lähestyivät kaupunkia Kirkkonummen suunnasta rantarataa ja Turun maantietä pitkin. Ensimmäinen puunilaissota
Tästä lähtien selkkausta on alettu kutsua puunilaissodaksi, koska vastakkain olivat enää Rooma ja Karthago.
Sota käytiin pääasiassa merellä ja Sisiliassa. Rooman oli siis nyt pakko rakentaa kunnollinen laivasto, jonka salaisena aseena oli "corvus" eli korppi. Corvus koostui kävelysillasta, jonka päähän oli kiinnitetty järeä piikki. Tämä uudentyyppinen entraussilta iskettiin vihollisen kansilankkuihin, jonka jälkeen roomalaiset merisotilaat valtasivat aluksen. Tämän jälkeen roomalaiset sotajoukot käyttivät perinteisiä maasotataktiikoita. Tähän eivät taas karthagolaiset merimiehet olleet tottuneet, joten silloinen Rooman konsuli, Gaius Duilius, otti historiallisen voiton Karthagon laivastosta. Roomassa voitto herätti ennenkuulumatonta riemua, sillä voitto oli Rooman historian ensimmäinen merellä. Baltacı Mehmet pašša
Noihin aikoihin Osmanien vieraana piileskellyt Ruotsin kuningas Kaarle XII, joka oli paennut hävittyään Pultavan taistelun, suostutteli Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Sulttaani noudatti kuninkaan toivetta marraskuussa 1710. Kiovan sotaretki
Boleslaus I Rohkean vuonna 1018 tekemä Kiovan sotaretki oli väliintulo Svjatopolk I:n ja hänen veljensä Jaroslav Viisaan valtataisteluun Kiovan Venäjällä, jonka seurauksena Jaroslav ajettiin maanpakoon Novgorodiin, ja Svjatopolkista tuli Kiovan ruhtinas. Boleslaus Rohkean vetäydyttyä Kiovasta, Jaroslav Viisas palasi valtaistuimelleen, mikä johti Kiovan kulta-aikaan. Antrean taistelut
Punaisten tarkoituksena oli edetä valkoisten hallussa olleelle Antrean rautatieasemalle, joka oli tärkeä Viipurista Joensuuhun johtavan radan ja Pietari–Hiitola-radan risteysasema. Kiivaimmat taistelut käytiin Ahvolassa, joka puolestaan oli strategisesti tärkeä tienristeys Viipurista Imatralle kulkeneen maantien varrella. Antrean taistelut olivat Tampereen, Viipurin ja Raudun taistelujen ohella sisällissodan verisimpiä. Kummaltakin osapuolelta kaatui noin 300 miestä ja lisäksi molemmat menettivät haavoittuneina useita satoja. Poltava (1894)
Poltava () oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus oli yksi kahdeksasta keisarillisen Japanin laivaston Venäjän–Japanin sodassa valtaamasta taistelulaivasta. Alus upposi Port Arthurin taistelussa joulukuussa 1904, mutta japanilaiset nostivat aluksen liittäen sen laivastoonsa nimellä "Tango". Pultavan taistelu
Kaarle marssi Puolasta Venäjälle 1708 suuren armeijan kanssa, mutta venäläiset välttivät suoraa taistelua ja käyttivät sen sijaan poltetun maan taktiikkaa. Kesä oli viileä ja sateinen ja maaston vuoksi huoltoyhteys oli heikko. Kaarle perusti huolto-osaston tuomaan ruokaa ja tarvikkeita pitkää ajanjaksoa varten. 11 000 miehen huolto-osastoa johti kenraali Adam Ludwig Lewenhaupt. Ivan Mazepa
Ivan Stepanovytš Mazepa (, , kirjoitetaan myös "Mazeppa"; noin 1639 Mazepyntsi, lähellä Bila Tserkvaa, Puola-Liettua – 8. syyskuuta 1709 Bender, Bessarabia, Osmanien valtakunta) oli Ukrainan Kasakkahetmanaatin hetmani vuosina 1687–1709. Hän soti aluksi Venäjän keisari Pietari Suuren rinnalla turkkilaisia vastaan, mutta suuren Pohjan sodan aikana vuonna 1708 hän liittoutui Ruotsin kuningas Kaarle XII:n kanssa nousten kapinaan Venäjää vastaan. Hän kärsi tappion ratkaisevassa Pultavan taistelussa vuonna 1709. Pultavan kuvernementti
Kuvernemenin naapureina olivat lännessä Kiovan, pohjoisessa Tšernihivin, idässä Harkovan sekä etelässä Jekaterinoslavin ja Hersonin kuvernementit.
Vuonna 1803 Pultavan kuvernementissa asui noin 1 343 000 henkeä. Venäjän keisarikunnan ensimmäisessä koko maan kattaneessa väestönlaskennassa 1897 Pultavan kuvernementin väkiluvuksi kirjattiin 2 778 151 asukasta ja pinta-alaksi 43 844,0 neliövirstaa eli noin 49 897 neliökilometriä. Väestöstä kaupunkilaisia oli 9,9 % ja maaseutuasukkaita 90,1 %. Aluetta pidettiin taloudellisesti kehittymättömänä maatalousalueena. Tärkeimmät maatalouden ulkopuoliset ammatit liittyivät maa- ja metsätaloustuotteiden jalostukseen eli panimoalaan, juomien tislaamiseen ja viinin valmistukseen, jauhon tuotantoon myllyissä, sahatavaran, sokerin tai tupakan tuotantoon. Ahmed III
Ahmedin valtakauden vaikeimmaksi ulkopoliittiseksi ongelmaksi muodostui Ruotsin kuningas Kaarle XII, jolle hän myönsi turvapaikan Osmanien valtakunnan pohjoisimmasta osasta. Ruotsi oli hävinnyt Pultavan taistelun Venäjälle osana suurta Pohjan sotaa. Tappion jälkeen Kaarle oli paennut noin tuhatmiehisen saattojoukkonsa kanssa osmanien alueella sijainneeseen Benderiin, Moldovaan, jonne hän jäi asumaan velaksi lähes viiden vuoden ajaksi. Vuonna 1710 Kaarle löysi liittolaisen osmanien vasallista Devlet II Giraysta ja suostutteli Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Voittoon päättyneen Venäjän–Turkin sodan ansiosta Ahmed III oli johdattanut Osmanien valtakunnan lähemmäksi pitkäaikaisen vastustajansa alistamista kuin kukaan Osmanien valtakunnan sulttaani koskaan, mutta hänen suurvisiirinsä ja pitkäaikaisen ystävänsä Baltacı Mehmet paššan asettamat rauhanehdot olivat venäläisille verrattain lempeitä. Alun perin Istanbulissa iloittiin voitosta, mutta pian sotaa kannattaneet syyttivät suurvisiirin ottaneen lahjuksia ja tyytyneen tämän vuoksi lieviin rauhanehtoihin. Juonittelun ansiosta Ahmed III kääntyi epäilemään Baltaci Mehmetiä ja erotti hänet heti kun sotaretkeltä palaava armeija oli ehtinyt Edirneen. Tämän jälkeen Kaarle XII yritti saada Ahmedin julistamaan uuden sodan ja näin kävikin, mutta viimein juonitteluun kyllästynyt sulttaani lopetti sodan ennen kuin sotatoimia päästiin edes aloittamaan ja sen sijaan asetti Kaarle XII:n ja muita sotaa kannattaneita arestiin. Kaarlen vangitseminen jäi historiaan Benderin kalabaliikkina tunnettuna välikohtauksena. Balaklavan taistelu
Balaklavan taistelu on toinen merkittävä taistelu Krimin sodassa Krimin niemimaalla. Se käytiin 25. lokakuuta 1854. Britit ja ranskalaiset saartoivat Sevastopolia. Itä-Karjalan partisaanitaistelut 1942
Tapahtumat alkoivat 11. heinäkuuta klo 03.15 kun suomalainen Rajajääkäripataljoona 5:n tiedusteluosasto huomasi venäläisen osaston ja järjesti väijytyksen. Kahakassa kaatui 10 venäläistä, loppujen onnistuessa paeta. Partisaanien marssi korpien halki oli alkanut 29. kesäkuuta Suglitsasta Jolmajärven ja Ontajärven kannaksen kautta kohti länttä. Suomalaisten 14. divisioonan kevyt osasto 2:n partio havaitsi 15. heinäkuuta noin 100 miehen vahvuisen osaston ylittäneen Rukajärven - Paateneen välisen tien ja suunnanneen länteen. Suomalaiset joukot ryhtyivät takaa-ajoon jo samana päivänä. Kosketusta partisaaneihin ei vielä saatu mutta heidän huomattiin kääntyneen kohti etelää. Lentotiedustelu teki varman havainnon Prikaatista 17. heinäkuuta. Kääntyminen etelään ja joutuminen alttiiksi paljastumiselle ei kuulunut suunnitelmiin mutta partisaaneja vaivanneiden täiden vuoksi komentaja johdatti joukot Tumbajoen tyhjälle metsätyöleirille täisaunaan. Kylään tunkeutuessaan Prikaati tuhosi siellä olleen kevyen suomalaisvarmistuksen. Suomalaisten joukot saapuivat Tumban kylään 18. heinäkuuta ja kiivaat taistelut alkoivat välittömästi. Prikaati lähti vetäytymään kyhäämillään lautoilla Tumbajärven ylitse jatkuvassa tulituksessa. Suomalaiset saivat vangin joka kertoi heidän joukkojensa vahvuudeksi 700 henkeä, tätä tietoa ei täysin suomalaiset uskoneet. 21. heinäkuuta Päämaja määräsi pataljoonan suomalaisesta 12. Prikaatista venäläisten partisaanien takaa-ajoon aiemmin tehtävään määrättyjen neljän joukkueen ja yhden komppanian lisäksi. Tehtävänä oli tuhota partisaanit viimeiseen mieheen. Vilppulan rintama
Vilppulan rintama on nimitys, jolla yleensä tarkoitetaan Vilppulassa ja Väärinmajassa käytyjä taisteluja. Lisäksi punaisten vetäytymisvaiheessa taisteltiin Juupajoella sijaitsevalla Lylyn asemalla. Joissakin yhteyksissä Vilppulan rintamaan on laskettu kuuluvaksi Väärinmajan lisäksi myös Ruoveden taistelut. Punaiset taas käyttivät Vilppulasta ja muista Pohjois-Hämeen taisteluista nimitystä ”pohjoinen rintama”, joka oli osa heidän Satakunnan ja Hämeen käsittänyttä länsirintamaansa. Käsitteiden sekavuudesta johtuen Suomen sotasurmat -tietokanta sisältää kymmeniä punaisia, joiden kuolinpaikaksi on merkitty Vilppula, vaikka he kaatuivat Ruovedellä. Todellisuudessa Vilppulan suunnalla ei Väärinmajaa lukuun ottamatta käyty kovinkaan ankaria taisteluja. Vilppulan rintamalla on siitä huolimatta valkoisten keskuudessa tarunhohtoinen maine, koska siellä käydyn puolustustaistelun katsottiin pysäyttäneen punaisten etenemisen pohjoiseen. Pultuskin taistelu
Artikkeli on koottu pääosin englannin-, ranskan- ja venäjänkielisiltä Wikipedia-sivustoilta. Pultavan taistelu (elokuva)
Griskha ja De Breze jatkavat matkaansa ja tulevat Pultavan piirittäneiden ruotsalaisten leirin kautta venäläisten leiriin. Ruotsalaisten leirissä Griskha koittaa ampua Ruotsin kuningas Kaarlen, mutta onnistuu vain haavoittamaan tätä. De Breze tapaa Pietarin ja liittyy tämän riveihin. Samaan aikaan De La Bush tapaa haavoittuneen Kaarlen ja luovuttaa tälle kirjeen Ludvigilta. Ähtäri
Kaarle XII:n kärsittyä tappion Pultavan taistelussa 1709. Venäjän sotatoimet suuntautuivat Suomeen, ja venäläisvaara ylti Pohjanmaalle. Alkoi miehitysaika, isoviha. Ähtäri oli syrjäinen paikka merkittävien tieyhteyksien ulottumattomissa. Vuoden 1713 Pälkäneen taistelun jälkeen, kun ruotsalaisjoukkojen pako alkoi, Ähtärissäkin näkyi pakenevia sotilaita. Kostotoimet kuitenkin koskivat välillisesti myös Ähtäriä. Vastarintaa tukahduttaakseen venäläiset vangitsivat lähes kaikki viranhaltijat. Koko laajaan seurakuntaan jäi vain yksi pappi, Ähtärin kappalainen Johannes Collinus. Atlantan taistelu
Atlantan taistelu () oli 22. heinäkuuta 1864 käyty taistelu Pohjoisvaltioiden Mississippin sotilasosaston ja Etelävaltioiden Tennesseen armeijan välillä. Taistelu käytiin Atlantan kaupungin läheisyydessä Fultonin piirikunnassa Georgiassa. Atlanta oli sisällissodan aikaan erityisesti sitä hallineelle Konfederaatiolle tärkeä kaupunki, koska se oli merkittävä teollisuuskaupunki sekä rautatieliikenteen solmukohta. Taistelussa William T. Shermanin komentamat Unionin joukot löivät John Bell Hoodin komentaman Tennesseen armeijan ja pääsivät näin piirittämään Atlantan kaupunkia. Taistelun nimi on kuitenkin hieman harhaanjohtava, sillä itse Atlantan kaupunki antautui Unionin joukoille vasta useiden muiden taistelujen jälkeen reilut kaksi kuukautta myöhemmin. Pultava
Arkeologisen aineiston perusteella kaupungin alueella on ollut asutusta jo kivikaudelta, 6.-7. vuosisadalla eaa. Kenraali Talvi
Suuressa pohjan sodassa (1700–1721) Ruotsin kuningas Kaarle XII hyökkäsi Venäjälle 35 000 sotilaan voimin. Venäläiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa, ja talvi oli vuosisadan kylmin. Talven jälkeen hengissä oli enää 19 000 sotilasta. Pultavan taistelu ratkaisi sodan ja päätti Ruotsin suurvalta-aseman Euroopassa. Pultuskin taistelu
Pułtuskin taistelu (), () taisteltiin talvisissa olosuhteissa mutta leudon syksyn takia maasto ja tiestö olivat erittäin huonossa kunnossa. Pułtuskin taistelu ratkaisi Napoleonin etenemisen Puolassa. Pułtusk sijaitsee Puolassa Narew-joen varrella noin 70 pohjoiseen Varsovasta. Vorsklajoen taistelu
Vorsklajoen taistelu oli Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Kultaisen ordan välillä käyty taistelu Vorsklajoella Pultavan pohjoispuolella 5. elokuuta 1399. Taistelu oli osa liettualaisten järjestämää ristiretkeä mongoleja vastaan. Liettualaisia johti suuriruhtinas Vytautas Suuri ja hänen mongoliliittolaisensa Tokhtamysh. Ordaa johti emiiri Edigu ja Temur Qutlugh. Pulkkilan vaakuna
Pulkkilan vaakuna oli pohjoispohjanmaalaisen Pulkkilan kunnan tunnus. Vaakunan haaruristi symboloi tienristeystä, ja kuulat viittaavat risteyksen seutuvilla Suomen sodan aikana 2. toukokuuta 1808 käytyyn Pulkkilan taisteluun, joka päättyi Sandelsin johtamien joukkojen voittoon. Ilomantsin taistelu 1944
Jääkärikenraalimajuri, Mannerheim-ristin ritari, Erkki Raappanan johtamat tilapäisjoukot – viivytystaisteluissa kulunut ja väsynyt 21. prikaati (21. Pr, noin 7 000 sotilasta) ja Karjalankannakselta apuun siirretty levännyt ja täydennetty Ratsuväkiprikaati (Rv.Pr, noin 6 000 miestä) sekä kaksi pataljoonaa käsittänyt Osasto Partinen kävivät rohkeaan kaksinkertaiseen kaksipuoliseen saarrostukseen perustuvaan vastahyökkäykseen tehden ensin molemmista divisioonista omat mottinsa Leppävaaran–Lutikkavaaran ja Vellivaaran–Lehmivaaran alueille ja pilkkoen sekä tuhoten sitten näitä divisioonia. Tämä Ilomantsin taistelu käytiin noin 40 kilometriä leveällä ja noin 30 kilometriä syvällä alueella. Pultavan taistelu (elokuva)
Elokuva päättyy, kun De Breze matkaa kirkkaalle merelle De Monterrasin kanssa. Königgrätzin taistelu
Königgrätzin taistelu (tunnettu myös nimellä Sadowan taistelu) käytiin 3. heinäkuuta 1866 Preussin ja Itävallan johtaman koalition välillä. Tähän Preussin–Itävallan sodan ratkaisutaisteluun osallistui Preussin 1., 2. ja 3. armeija eli yhteensä noin 225 000 miestä. Preussin joukkoja johti kenraali Helmuth von Moltke. Itävaltalaisia johti kenraali Ludwig von Benedek, jolla oli komennossaan 223 000 miestä. Casimir Pulaski
Pulaskin ensimmäinen sotilaallinen näyttö Yhdysvaltain vapaussodassa tapahtui syksyllä 1777 Brandywinen taistelussa, jossa brittiläisen kenraali William Howen joukot hyökkäsivät Washingtonin johtaman armeijan kimppuun Baltimoren ja Philadelphian välillä. Kun siirtokuntien armeija aloitti perääntymisen, Pulaski pyysi Washingtonilta luvan käydä vastahyökkäykseen 30 ratsumiehen henkivartijakaartin kanssa. Vastahyökkäyksessä Pulaskin rohkeus ja tarkka arviointikyky pääsivät esille. Hän esti brittejä sulkemasta pakoreittiä, pidätteli vihollisen etenemistä ja helpotti näin ratkaisevasti Washingtonin joukkojen vetäytymistä. Taistelun jälkeen Washington ylisti Pulaskin tietämystä ja taitoa ratsain tapahtuvassa sodankäynnissä. Kosovo Poljen taistelu
Kosovo Poljen taistelu () käytiin Pyhän Vituksen päivänä (15. kesäkuuta, nykyisin päivää vietetään 28. kesäkuuta) 1389 Kosovo Poljen lähellä Kosovossa ruhtinas Lazarin johtamien serbien ja sulttaani Murad I:n johtamien osmanien välillä. Pulkkala
Pulkkala (myös "Pulkova", ) on historiallinen kaupunginosa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin eteläosassa Pulkkalanmäen (ven. Пулковские высоты, "Pulkovskije vysoty") ympäristössä. Narvan taistelu
Narvan taistelu käytiin Ruotsin ja Venäjän keisarikunnan välillä suuressa Pohjan sodassa 20. marraskuuta 1700 (ruotsalaisen kalenterin mukaan). Kuningas Kaarle XII:n johtama Ruotsin armeija löi Venäjän tsaarin Pietari I:n joukot Narvassa suuren Pohjan sodan ensimmäisessä suuressa taistelussa. Ruotsalaiset saavuttivat pienemmällä joukollaan huomattavan voiton, mutta heidän ei onnistunut käyttämään sitä hyväkseen ja sotaonni kääntyi myöhemmin Ruotsia vastaan. Ahvola (kirja)
Paavo Susitaival oli suomalainen nuori upseeri, joka osallistui Suomen sisällissodassa teoksessaan kuvaamaan Ahvolan taisteluun. Kirjoittaja kuvaa sitä Suomen Verdunin taisteluksi. Kirjan rytmi ja kuvaustapa on hyvin samanlainen kuin Arne Somersalon muistelmakirja hänen kokemuksistaan Saksan länsirintamalla I maailmansodassa. Kutnon taistelu
Kutnon taistelu (, tai "Bitwa pod Kutnem") käytiin Saksan ja Puolan joukkojen välillä Kutnon kaupungin ja Bzurajoen lähellä keski-Puolassa 9.–22. syyskuuta 1939. Se oli Saksan Puolan offensiivin suurin yksittäinen taistelu. Pultuskin taistelu
Puola-Liettua jaettiin Puolan kolmannessa jaossa ja pohjoisosat siirtyivät Preussin alaisuuteen. Preussi liittyi vuonna 1806 Napoleonin vastaiseen Neljänteen liittokuntaan. Samana vuonna Preussi luhistui sotilaallisesti ja moraalisesti Jena–Auerstedtin taistelussa 14. lokakuuta (J: 2. lokakuuta). Napoleon eteni itään valloittaen Puolaa. Venäjä lähti taistelemaan Napoleonia vastaan ja Preussin jäljellä oleva armeija tuki venäläisiä. Benderin kalabaliikki
Hävittyään Pultavan taistelun Venäjälle 1709 Kaarle XII pakeni Osmanien valtakuntaan ja asettui Benderin kaupunkiin noin 1 500 sotilaan osastonsa kanssa. Osmanien sulttaani Ahmed III myönsi Kaarlelle ja tämän miehille turvapaikan. Kuningas pyysi sulttaania järjestämään 60 000-miehisen armeijan Kaarlen saattamiseksi Puolan halki Itämerelle, mutta sulttaani kieltäytyi, koska tämä olisi merkinnyt poliittisia ongelmia Puolan ja Venäjän kanssa. Kaarle, joka sai liittolaisen Krimin kaani Devlet II Giraysta, aloitti juonittelun Venäjän vastaisen sodan sytyttämiseksi. Sodan puolesta kampanjoinut ryhmittymä onnistui tavoitteessaan ja marraskuussa 1710 Ahmed III julisti Venäjän–Turkin sodan alkaneeksi. Seurannut suurvisiiri Baltacı Mehmet paššan johtama sotaretki päättyi osmanien voittoon heinäkuussa 1711 ja allekirjoitetussa Prutin rauhassa Venäjän keisari Pietari Suuri menetti aiemmassa sodassa valtaamansa alueet. Pultuskin taistelu
Bennigsen ryhmitti joukkonsa Pułtusk-Gołymin tien suuntaisesti kolmeen linjaan. Ensimmäisessä linjassa oli 21 pataljoonaa ja niiden edessä tykistö, toisessa linjassa oli 18 pataljoonaa ja kolmannessa vain 5 pataljoonaa. Ryhmityksen vasemmalla sivustalla oli Narew-joen ylittävä silta ja Pułtuskin kaupunki. Vasenta sivustaa komensi kenraalimajuri Karl Gustav Baggovut 10:llä jalkaväkipataljoonalla, 2:lla eskadroonalla rakuunoita, 600 kasakalla sekä yhdellä tykistöpatterilla. Oikea sivusta oli Mosinin metsässä ja sivustaa komensi kenraalimajuri Michael Barclay de Tolly. Hänellä oli 3 jalkaväkipataljoonaa, ratsuväkirykmentti sekä tykistöpatteri. Ryhmitysten keskivaiheilla oli 28 ratsuväkieskadroonaa linkitettynä kumpaanikin sivustaan ja näiden edessä oli kasakkarykmentti.
Ranskan marsalkka Lannesilla oli käsky ylittää Narew-joki Pułtuskin kohdalla. Lannesilla ei ollut käsitystä edessä olevan vihollisen voimasta. Lannes oli yöpynyt viisi kilometriä lounaaseen Pułtuskista nykyisessä Winniczkan kylässä. Hänen armeijakuntansa lähti liikkeelle taistelupäivän aamuna noin klo 07.00, mutta tiestön heikon kunnon takia joukot tulivat taistelualueelle vasta noin klo 10.00 ja he välittömästi ajoivat kasakat venäläisten linjojen taakse. Maasto suojasi venäläisten ryhmitystä ja Lannes pystyi näkemään vain venäläisten etummaiset asemat äärimmäisenä oikealla ja vasemmalla sekä ratsuväen näiden keskellä. Adowan taistelu
Adowan taistelu (myös Adwan tai Aduan taistelu) käytiin Italian ja Etiopian joukkojen välillä 1. maaliskuuta 1896 Adowan eli Adwan kaupungin lähellä Etiopiassa. Taistelu oli yksi Italian ja Etiopian välisen sodan keskeisimmistä taisteluista. Taistelussa Etiopia sinetöi voittonsa Italiasta. Pietari Suuri
Turkin-vastaisen liittokunnan epäonnistuttua Pietari kokosi Ruotsin vastaisen liittokunnan, jossa Venäjän ohella olivat Puola-Liettua ja Tanska. Suuri Pohjan sota (1700–1721) alkoi Venäjän kannalta onnettomasti. Narvan taistelussa 20. marraskuuta 1700 ruotsalaiset löivät venäläiset joukot. Tämän jälkeen ruotsalaiset siirtyivät Puolan alueelle, jolloin Pietari sai aikaa uuden armeijan varustamiseen. 27. kesäkuuta 1709 Pultavan taistelussa venäläiset voittivat Kaarle XII:n ja tuhosivat hänen armeijansa. Ruotsin kuningas pakeni kuitenkin Osmanien valtakuntaan ja sai taivuteltua sulttaani Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Venäjän–Turkin sodassa suurvisiiri Baltacı Mehmet paššan johtama armeija päihitti Pietari Suuren pienemmän armeijan Prutin taistelussa ja Pietari antautui kesken taistelun 23. heinäkuuta. Seuranneessa rauhansopimuksessa osmanit kuitenkin sallivat Pietarin pitää henkensä, vapautensa ja valtaistuimensa. Ulvilan taistelu
Ulvilan taistelu oli nuijasodan aikana noin 20. joulukuuta 1596 Ulvilassa käyty lyhyt kahakka, jossa olivat vastakkain Pentti Poutun johtamat nuijamiehet sekä Axel Kurckin komentama ratsuväki. Taistelusta ei tiedetä paljoakaan ja myös sen paikka on epäselvä. Ilmeisesti yhteenotto kuitenkin tapahtui Kurckin omistaman Anolan kartanon lähistöllä nykyisen Nakkilan kunnan alueella. Pullasota
Pullasota () oli lyhyt aseellinen yhteenotto Meksikon ja Ranskan välillä vuosina 1838–1839. Sota syttyi Ranskan tuettua kansalaistensa korvausvaatimuksia Meksikon valtiolta. Eräs korvausten hakija oli ranskalainen leipuri, jonka leipomon meksikolaiset sotilaat olivat ryöstäneet ja jonka mukaan sota sai nimensä. Ranskalaiset saarsivat ja hyökkäsivät Veracruzin rannikkokaupunkiin ja lopulta meksikolaiset taipuivat 600 000 peson sotakorvauksiin. Kaupungin puolustaminen teki kuitenkin meksikolaisesta Antonio López de Santa Annasta sotasankarin ja mahdollisti näin hänen diktaattorin oikeutensa myöhemmin. Olivan taistelu
Olivan taistelu käytiin 28. marraskuuta 1627 Puolan–Ruotsin sodan (1626–1629) aikana Gdańskin sataman ulkopuolella lähellä Danzigin ulkopuolella olevaa Olivan kylää. Taistelu oli Puola-Liettuan laivaston suurin ja viimeinen meritaistelu, ja siinä Puola voitti Ruotsin eskaaderin. Hanko
Kun Ruotsin armeija oli tuhottu suuressa Pohjan sodassa Pultavassa vuonna 1709, Suomen valloituksen esti ainoastaan Hankoniemen edustalle koottu laivasto. Venäjä löi Ruotsin laivaston 1714 Riilahden taistelussa Pietari Suuren johdolla, mikä oli Venäjän laivaston ensimmäinen voitto. Taistelun voiton kunniaksi useat Venäjän taistelulaivat saivat myöhemmin nimekseen "Gangut". Tapahtumat toistuivat 1743. Parjakannevan taistelu
Ruotsalaiset hävisivät, koska pataljoonien yhteistoiminta oli heikkoa. Porilaispataljoonan komentaja Eek oli juuri ylennetty everstiluutnantiksi. Hieman myöhemmin, 20. heinäkuuta, myös von Otter oli ylennetty samanarvoiseksi. Taistelun aikana tästä ei kuitenkaan ollut vielä tietoa, mikä aiheutti kitkaa komentajien välille. Von Otter tuhosi yhteensä viisi siltaa perääntyessään Kurikkaan. Taistelun jälkeen ymmärrettiin, että von Otterin joukot eivät olleet riittävät Kauhajoen suojaamiseen, jonka vuoksi kenraali Georg Carl von Döbeln 2. Prikaatinsa kanssa siirtyi alueelle. 10. elokuuta Kauhajoella käytiin taistelu. Venäjän–Turkin sota (1710–1711)
Jättäen huoltokuormastonsa jälkeen Pietari vuorostaan joudutti joukkojaan pikamarssiin kohti etelää ja saavutti Jassyn heinäkuun ensimmäisellä viikolla. Hän sai kuulla siellä olevien moldovalaisten kapinallisten kuluttaneen jo omat vähäiset tarvikkeensa. Pietarin armeija kärsi ruoka- ja vesipulasta. Pietari lähetti ratsuväkiosaston ryöstämään Tonavan varrella Brăilassa olevan osmanien varaston ja aloitti etenemisen oman joukkonsa kanssa Prutin länsipuolta kohti etelää. Itäisellä puolella olevien Šeremetevin joukkojen tehtävänä oli estää osmanien joen ylitys. Vaikeuksista huolimatta venäläiset olivat Pultavassa saadun voiton tähden itsevarmoja, mutta osmaneilla oli puolellaan suuri ylivoima. Kaipiaisten taistelu
Kaipiaisten taistelu käytiin vuonna 1789 Venäjän ja Ruotsin välillä. Taistelu käytiin 15. heinäkuuta Kaipiaisissa, joka sijaitsee nykyään Kouvolan kaupungissa. Ruotsalaisten ja suomalaisten sotilaiden vetäytyminen Mäki-Kouvolaan aamulla 16. heinäkuuta päätti taistelun. Hauhon taistelu
Hauhon taistelu oli Hauholla 28. huhtikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu, jossa Saksan Itämeren-divisioonan ja valkoisten joukot yrittivät vallata Hauhon kirkonkylän. Paikkakunnalle oli saapunut usean tuhannen Länsi-Suomesta paenneen punaisen kolonna, joka oli matkalla Lahteen ja sieltä edelleen kohti Itä-Suomea. Punaiset onnistuivat ylivoimansa turvin lyömään hyökkääjät takaisin ja näin he pääsivät jatkamaan matkaansa. Myöhemmin samana iltana käytiin vielä Syrjäntaan taistelu, jossa punaiset murtautuivat saksalaisten linjojen läpi noin 20 kilometrin päässä Hauholta sijaitsevassa Tuuloksen Syrjäntaan kylässä. Hauhon taistelua puolestaan oli edelsi Alvettulan taistelu, jossa punaiset ylittivät valkoisten hallussa olleen Alvettulan sillan. Joutselän taistelu
Joutselän taistelu käytiin Karjalankannaksella Ruotsin ja Venäjän välisen sodan (1555–1557) alkuvaiheissa vuonna 1555 alueella, joka myöhemmin kuului Kivennavan kuntaan. Taistelussa Juho Maununpojan johtama 500 miehen suomalaisjoukko voitti huomattavasti suuremman venäläisjoukon. Taistelu on jäänyt sotahistoriaan, koska Juho Maununpoika ajan sodankäyntitavasta poiketen hyödynsi taitavasti maastoa, suksimiesten liikkuvuutta sekä yllätystä ja korvasi siten suuren miesalivoiman. Sotataidollisesti Joutselän taistelua voidaan verrata talvisodan mottitaktiikkaan. Taistelun kunniaksi pystytettiin Joutselkään muistomerkki vuonna 1931.Väänänen 1939: 11. Ivan Mazepa
Kun Ruotsin sotamenestys pakotti August II:n luopumaan Puolan kruunusta vuoden 1706 Altranstädtin rauhan yhteydessä, Mazepa alkoi vakavissaan harkita puolen vaihtamista sodassa ja aloitti salaisen yhteydenpidon ensin Stanislaw Leszczynskin ja sitten myös Ruotsin kuningas Kaarle XII:n kanssa. Kun Ruotsin ja Puolan armeijat vuonna 1708 aloittivat hyökkäyksensä Ukrainan alueelle, Pietari Suuri kieltäytyi lähettämästä Mazepalle apujoukkoja hetmanaatin puolustamiseen. Tämä oli Mazepalle viimeinen pisara, joka sai hänet solmimaan salaisen liiton Kaarle XII:n ja Leszczynskin kanssa. Käänne tuli Pietari Suurelle täytenä yllätyksenä. Läheskään kaikki kasakat eivät olleet valmiita vaihtamaan puolta ja aluksi vain viitisentuhatta kasakkaa seurasi Mazepan mukana Gorkiin, jossa hän tapasi Kaarle XII:n ensi kerran lokakuussa 1708. Venäjän käynnistettyä vastahyökkäyksen Mazepa joutui marraskuussa 1708 perääntymään pois hetmanaatin alueelta, jolloin venäläiset valtasivat hänen pääkaupunkinsa Baturynin, polttivat sen maan tasalle ja joukkomurhasivat sen asukkaat. Samassa kuussa Venäjälle uskollisina pysyneet kasakat valitsivat Ivan Skoropadskyin kilpailevaksi hetmaniksi Hluh’ivissa. Kaarle XII:n lupaus Ukrainan itsenäisyydestä houkutteli kuitenkin Zaporožjen kasakat Mazepan puolelle. Maaliskuussa 1709 Kaarle XII allekirjoitti Mazepan ja zaporogien atamaanin Kost Hordijenkon kanssa liittosopimuksen, jossa Kaarle sitoutui olemaan solmimatta rauhaa Venäjän kanssa ennen kuin Ukraina olisi vapautettu Venäjän vallasta.
Mazepan kohtalon sinetöi Ruotsin liittouman tappio 8. heinäkuuta 1709 käydyssä suuressa Pultavan taistelussa, johon Mazepakin osallistui omien joukkojensa komentajana. Hän oli itse suositellut Kaarle XII:lle Pultavan kaupungin valtaamista. Tappion jälkeen Mazepa, kuningas Kaarle ja Hordijenko pakenivat kasakka-armeijan rippeiden kanssa turvaan Osmanien valtakunnan alueelle. Pietari Suuri vaati Ruotsilta rauhan ehtona petturina pitämänsä Mazepan luovuttamista hänelle. Mazepa oli tässä vaiheessa jo pahasti sairas ja hän kuoli pian pakopaikassaan Benderissä, nykyisen Moldovan alueella. Mazepa haudattiin Pyhän Yrjön luostariin Galaţissa Moldaviassa, mutta hänen hautansa on myöhemmin hävitetty. Pietari Suuren määräyksestä Venäjän ja Ukrainan ortodoksiset kirkot julistivat hänet kirkonkiroukseen. Pulkovon taistelu
Pulkovon taistelu käytiin 20. lokakuuta 1919 Luoteis-Venäjän armeijan sekä puna-armeijan 7. armeijan yksiköiden kesken Pietarin eteläpuolella Pulkovon kukkuloilla Pavlovskin lähellä. Jaavan taistelu
Jaavan taistelu oli osa Japanin Hollannin Itä-Intian sotaretkeä toiseen maailmansotaan kuuluneessa Tyynenmeren sodassa. Taistelu käytiin japanilaisten ja liittoutuneiden välillä Jaavan saaresta Hollannin Itä-Intiassa (nyk. Indonesiassa). Taistelu alkoi 28. helmikuuta 1942 ja päättyi liittoutuneiden antautumiseen 12. maaliskuuta. Taistelun ohessa käytiin myös Jaavanmeren ja Sundasalmen meritaistelut, jotka päättyivät japanilaisten voittoon. Japanilaiset miehittivät Jaavan saarta sodan loppuun asti, kunnes saarella olevat japanilaiset antautuivat liittoutuneille vuonna 1945. Pultuskin taistelu
Napoleon saapui Varsovaan 19. joulukuuta 1806 (J: 7. joulukuuta). Venäläisten joukkoja komensi vanha ja sairas Kenraalisotamarsalkka Mihail Kamenski. Venäjän 1. Armeijan noin 55 000 – 68 000 miestä komensi ratsuväen kenraali Levin Benningsen. Armeija oli joutunut vetäytymään Veiksel -joelta Wkra -joelle tarkoituksenaan yhdistyä jalkaväenkenraali Buxhoevdenin 37 000 miehen vahvuisen 2. Armeijan kanssa, joka ei kuitenkaan ehtinyt taisteluihin mukaan. Helsingin taistelu (1713)
Kuningas Kaarle XII:n komentaman Ruotsin pääarmeijan tuhouduttua Pultavan taistelussa vuonna 1709 Suomi oli alttiina Venäjän hyökkäykselle. Hyökkäystä Uudellemaalle odotettiin siitä alkaen kun Viipuri oli kukistunut kesällä 1710. Helsingistä oli sodan aikana tullut Ruotsin tärkeä sotilastukikohta, mutta kaupunkia ei ollut linnoitettu vaatimattomia maavalleja lukuun ottamatta. Venäjän sotalaivasto oli käynyt hävittämässä Porvoon yllätysiskulla jo vuonna 1708. Helsingin ahdinkoa oli syventänyt syksyn 1710 ruttoepidemia, joka surmasi enemmistön kaupungin asukkaista. Ruotsin Suomen-joukkojen ylipäälliköksi palautettiin Carl Nierothin kuoltua tammikuussa 1712 maaherra Georg Lybecker, joka oli jo kertaalleen syrjäytetty samasta tehtävästä Viipurin menetyksen vuoksi. Ivan Botsinin komentama venäläinen saaristolaivasto kävi uhkaamassa Helsinkiä syyskuussa 1712, mutta joutui perääntymään Ruotsin laivaston osuessa paikalle. Ruotsin laivastoon kuulunut Nevan eskaaderi oli ylivoimainen avomerellä, mutta ei pystynyt liikkumaan rannikon matalissa vesissä, joten venäläinen kaleerilaivasto hallitsi Itä-Uudenmaan rannikkovesiä. Amiraali Olof Wernfeltin ja sittemmin amiraali Erik Johan Lillien komentama Nevan eskaaderi kuitenkin vetäytyi talveksi 1712–1713 kauas Karlskronaan. Jean-de-Dieu Soult
Sitten Wellesley lähti pois Portugalista, yhdisti armeijansa espanjalaisen kenraali la Cuestan armijaan, ja lähti ranskalaisten perään. Ranskalaiset ovat kuitenkin saaneet lisäjoukkoja Napoleonin veljeltä Joseph Bonapartelta, jonka Napoleon oli nimittänyt Espanjan kuninkaaksi. Armeijat kohtasivat Talaverassa, ja aluksi taistelussa olivat Ranskan marsalkka Victor ja englantilais-espanjalainen armeija jota komensi Wellesley. Taistelun alussa vaikutti, että ranskalaiset auttamatta häviäisivät taistelun, mutta kun Joseph I (Napoleonin veli) saapui lisäjoukkoineen, muuttui taistelu, mutta ei tarpeeksi, sillä Wellesley oli yhä niskan päällä, mutta sitten Soultin joukot ilmestyivät pohjoisesta, Wellesleyllä oli yhä paljon enemmän joukkoja, vaan ranskalaiset olivat taktisesti voittaneet taistelun. Joskin britit saivat strategisen voiton, sillä britit pääsivät vetäytymään kohti Portugalia, jossa olisi lisää brittiarmeijoita. Taktisesti taistelu oli loistava ranskalaisille koska briteillä oli sotilaita 55 634, Ranskalla 46 138. Pultavan alue
Pultavan alue on perustettu vuonna 1937 silloisen Ukrainan SNT:n osaksi. Alueella oli vuoden 2017 alun hallinnollisen jaon mukaan 25 piiriä ja kuusi suoraan aluehallinnon alaisuudessa olevaa strategista kaupunkia tai kaupunkipiiriä. Kaikkiaan kaupunkeja oli 15 ja kaupunkityyppisiä taajamia 21. Alueella oli 1 805 kylää.Ohessa on lueteltu kaikki Pultavan alueen kaupungit ja yli 7 000 asukkaan kaupunkityyppiset taajamat (ktt) vuoden 2017 alun arvioituine väkilukuineen. Pungdon taistelu
Pungdon taistelu tai Feng-taon taistelu () oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan ensimmäinen meritaistelu. Se käytiin 25. heinäkuuta 1894 Korean Chungcheongnam-don rannikolla Asanin edustalla keisarillisen Japanin laivaston risteilijäosaston ja Kiinan keisarillisen laivaston Beiyangin laivaston osaston välillä. Puolan–Liettuan sota
Liettualaisten vallatessa alueita joilta puna-armeija vetäytyi he ylittivät Curzon linjan Seinaissa ja eräillä muilla alueilla. Puolalaisilla riitti taas parantuneen sotilaallisen tilanteen takia joukkoja liettualaisiakin vastaan, ja Suwałkissa alkoivat taistelut 28. elokuuta. Suwałki ja Seinai vaihtoivat omistajaa useaan otteeseen, mutta ne jäivät lopulta Puolalle. Samaan aikaan Puola aloitti sotatoimet vielä puna-armeijan hallussa olleita Grodnoa ja Lidaa vastaan estääkseen näiden alueiden luovuttamisen Liettualle. Puolalaiset aloittivat vielä syyskuun lopulla laajan hyökkäyksen liettualaisia vastaan, mutta osapuolet solmivat aselevon Suwałkin sopimuksella 7. lokakuuta 1920. Sen mukaan Vilna jäi Liettualle ja Suwałki sekä Seinai Puolalle. Santavuoren taistelu
Santavuoren taistelu oli nuijasodan viimeinen taistelu, joka käytiin 24. helmikuuta 1597 Etelä-Pohjanmaalla. Santavuoren taistelu alkoi Flemingin joukkojen kohdatessa Israel Laurinpojan johtamat nuijamiehet Kurikassa Paavolan talon jokipellolla. Paavolan pellolta nuijamiehet sitten vetäytyivät Kurikan ja Ilmajoen Santavuoren suuntaan ja Marski Klaus Flemingin johtamat joukot voittivat pohjalaiskapinalliset. Nuijamiesten ja Flemingin huovien valtavat hautakummut ovat edelleen havaittavissa Paavolan pellolla Kurikassa. Calatravan ritarikunta
Ritarikunta taisteli reconquistan aikana islamilaisia maureja vastaan ja lähetti 1200-luvulla joukkojaan Puolan Preussiin asti auttamaan herttua Konrad Masovialaista pakanallisten preussilaisten kukistamisessa, vaikka ei saanut paljoa aikaan. Calatravan ritarikunta osallistui muiden espanjalaisten ritarikuntien tavoin 12. heinäkuuta 1212 Las Navas de Tolosan taisteluun, jossa kristityt espanjalaiset kuningaskunnat yhdessä löivät islamilaisen almohadien armeijan. Pultuskin taistelu
Vihollisuudet alkoivat aika pian. Bennigsen nimitettiin armeijan komentajaksi ja hän ryhtyi yllätykselliseen talvioperaatioon hyökkäämällä ranskalaisten vasempaan sivustaan. Mohrungenin taistelu taisteltiin 25. tammikuuta (J: 13. tammikuuta). Napoleon teki vastahyökkäyksen 03. helmikuuta (J: 22. tammikuuta) Jonkowon taistelussa ja 06. helmikuuta (J: 25. tammikuuta) oli Hoff'n taistelu ennen suurta Eylaun taistelua. Hyvinkään taistelu
Majuri Lothar von Brandensteinin johtama saksalaisten etujoukko lähti aamulla 19. huhtikuuta kohti Tuusulaa, jossa kreivi von Plessenin eskadroona joutui koko päivän kestäneeseen taisteluun punaisia vastaan. Tuusulassa etujoukoksi vaihtui kreivi zu Solms-Baruthin johtama eskadroona, joka onnistui iltaan mennessä etenemään vajaat kymmenen kilometriä Tuusulan pohjoispuolella sijaitsevaan Jäniksenlinnaan saakka. Pääradalla saksalaiset saavuttivat Keravan, jossa syntyi taistelu panssarijunan tukemia punaisia vastaan. Lopulta punaiset havaitsivat yhden saksalaisosaston etenevän maanteitse Keravan itäpuolelta kohti Järvenpäätä, ja päättivät saarrostuksen välttääkseen vetäytyä Hyvinkäälle. Tämän jälkeen saksalaiset pääsivät vapaasti etenemään viitisen kilometriä Hyvinkään aseman eteläpuolella sijaitsevalle Palopurolle saakka. Panssarijunastaan he joutuivat kuitenkin luopumaan jo ennen Jokelan kylää, kun punaiset olivat räjäyttäneet Palojoen ylittävän rautatiesillan. Viipurin piiritys (1710)
Vuoden 1710 piiritys oli toinen suuren Pohjan sodan aikainen Viipurin piiritys, kun ensimmäinen yritys vuonna 1706 oli epäonnistunut. Heinäkuussa 1709 käydyn voitokkaan Pultavan taistelun jälkeen Pietari Suuri pystyi kuitenkin lähtemään uuteen yritykseen suuremmalla voimalla. Hänen tarkoituksensa oli vallata Viipuri noin 140 kilometrin päässä sijaitsevan vastaperustetun Pietarin kaupungin suojaamiseksi. Kerenskin–Krasnovin kapina
Muravjovin punakaarteista ja vallankumouksellisista matruuseista koostuneet joukot onnistuivat pysäyttämään Krasnovin etenemisen Hatsinassa. Ratkaiseva taistelu käytiin Pulkovon kukkuloilla 12. marraskuuta (30. lokakuuta). Krasnovilla oli vain 700 miestä, 12 kevyttä tykkiä ja yksi panssarivaunu, kun taas bolševikeilla oli ainakin 5 000 miestä. Bolševikki Pavel Dybenko sai puhuttua kasakat pettämään komentajansa, jolloin nämä luovuttivat Krasnovin vangiksi ja laskivat aseensa. Junkkarikoulut antautuivat. Kapina päättyi bolševikkien miehittäessä Hatsinan 14. (1.) marraskuuta. Kerenski pakeni maasta. Lyhyeksi jäänyttä kapinaa on luonnehdittu Venäjän sisällissodan alkusoitoksi. Vapaaksi päässyt Krasnov komensi myöhemmin Donin kasakoita valkoisten puolella. Pulkkala (Lepäsi)
Pulkkala oli alun perin osa Harjavallan kylää. Aleksandr Menšikovin jouduttua luopumaan Pietari I:n hänelle lahjoittamasta maaomaisuudesta kylä jaettiin kahtia, jolloin nykyinen Harjavalta, Pulkkala ja Mustalahti joutuivat keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille. Olhavan taistelu
Olhavan taistelu oli Lapin sodan alkuvaiheessa 29. syyskuuta 1944 Iin Olhavassa käyty lyhyt aseellinen taistelu Pohjois-Suomesta vetäytyvien saksalaisjoukkojen ja pohjoiseen etenevien suomalaisjoukkojen välillä. Edellisenä päivänä oli Pudasjärvellä käyty ensimmäinen laukaustenvaihto saksalaisten ja suomalaisten joukkojen välillä. Olhavassa joukot avasivat ensimmäistä kertaa täysimittaisen tulen toisiaan vastaan. Revonlahden taistelu
Seuranneena päivänä ruotsalaiset hyökkäsivät kahdella kiilalla kylään leiriytyneitä venäläisiä vastaan. Oikea sivusta pyyhkäisi yli kaiken venäläisen vastarinnan ja eteni joen vartta pitkin kohti kylää. Samaan aikaan vasen sivusta valmistautui hyökkäämään pappilaa vastaan, jonne Bulatov oli asettanut esikuntansa ja keskittänyt joukkonsa. Pappilan valtaus osoittautui ruotsalaisille vaikeaksi palaksi venäläisten tehtyä kiivasta vastarintaa. Kello kymmenen aikaan ruotsalaiset joukot kuitenkin rynnäköivät pappilaan, jossa tapahtui yhteenoton verinen lopputaistelu. Mantineia
Seurauksena Mantineia päätyi sotaan Spartaa vastaan, mikä johti Mantineian ensimmäiseen taisteluun vuonna 418 eaa. Se oli peloponnesolaissodan suurin taistelu ja tunnetuin Mantineian taisteluksi kutsutuista viidestä taistelusta historian aikana. Taistelussa toisella puolella olivat Sparta ja sen jäljellä olleet liittolaiset, ja toisella puolella Ateena liittolaisineen, sekä Spartaa vastaan kapinoineet kaupungit Mantineia mukaan lukien. Taistelu käytiin Mantineian eteläpuolella sen ja Tegean välisellä alueella. Sparta voitti taistelun. Boris Šeremetev
Šeremetev voitti Wolmar Anton von Schlippenbachin johtamat ruotsalaiset Kanepin ja Hummulin taisteluissa. Pohjan sodan ratkaisevassa Pultavan taistelussa kesällä 1709 Šeremetev johti Venäjän armeijan keskustaa. 1710 hän valtasi Riian. Karl Gustav Baggovut
Baggovutin joukko alistettiin kenraali Levin August von Bennigsenille 1806, ja se ansaitsi kaksi kunniamerkkiä Pultuskin taistelussa 26. joulukuuta 1806 () Baggovutin joukot olivat muun muassa estäneet marsalkka Jean Lannesin Narewin ylityksen varsinaista taistelua edeltävänä päivänä. 
Eylaun taistelussa 7.–8. tammikuuta 1806 () Baggovut sai vaativan viivytystehtävän. Baggovut onnistui tehtävässään, mutta haavoittui rintaan sen aikana. Baggovut palasi takaisin jo Heilsbergin taisteluun 10.–11. kesäkuuta 1807 () ja oli mukana myös Friedlandin taistelussa 14. kesäkuuta 1807 (). Friedlandissa hän haavoittui vakavasti ja joutui jättämään taistelukentän. Kiitokseksi urhoollisuudesta Baggovut ylennettiin kenraaliluutnantiksi. Ruoveden taistelut
Ruovedellä 13. helmikuuta tehtyyn hyökkäykseen koottiin vapaaehtoisia myös Suomessa vielä olleista venäläisistä joukko-osastoista sekä Itämeren laivaston aluksista. Venäläisiä oli mukana yhteensä 500–600, joista tunnetaan erityisesti taistelulaivoilta "Poltava" ja "Respublika" sekä telakalla olleelta hävittäjä "Orfeilta" koottu noin 250–350 anarkistimatruusin osasto eli ”Musta kaarti”. Turun kautta Tampereelle saapuneet matruusit olivat matkalla takaisin Venäjälle, mutta osallistuivat ennen paluutaan Pekkalan taisteluun vänrikki G. A. Stolbovin johtaman venäläisen pataljoonan mukana yhdessä 100 punakaartilaisen kanssa. Valkoisilta taisteluun osallistui 540 Paul Walleniuksen johtamaa suojeluskuntalaista. Anarkistit hyökkäsivät mustin lipuin ja pääkallotunnuksin varustautuneina kohti Pekkalan kartanoa ja onnistuivat pääsemään aivan sen tuntumaan. Osa valkoisista pakeni jo jään yli Paloveden toiselle puolelle ja Hämeen ryhmän komentaja eversti Martin Wetzer antoi perääntymiskäskyn. Matti Laurilan johtamat Lapuan suojeluskuntalaiset saivat lopulta pysäytettyä hyökkäyksen, kun maasodankäyntiin tottumattomat matruusit joutuivat peltoaukeaa ylittäessään konekiväärituleen kärsien raskaita tappioita. Taistelussa kaatui yksitoista venäläistä ja haavoittui ainakin 30, loppujen vetäytyessä taistelukentältä illalla pimeän tultua. Pekkalan taistelu jäi anarkistimatruusien ainoaksi taisteluksi Suomen sisällissodassa, heidän palattuaan jo Venäjälle kahden päivän kuluttua. Muut venäläiset puolestaan siirtyivät vänrikki Stolbovin johdolla Kuruun. Valkoisten puolella sisällissotaan osallistuneen sotahistorioitsija J. O. Hannulan mukaan taistelua oli seuraamassa myös Venäjän ulkoasiainkomissariatin kirjeenvaihtajana toiminut everstiluutantti Poznanski. Porrassalmen taistelu
Vuonna 1789 Venäjä pyrki valtaamaan Savon. Venäläisten tarkoituksena oli hyökätä Puumalasta ja Ristiinan Kyyröstä ja Savonlinnasta painopisteen suuntautuessa Savitaipale–Suomenniemi–Mikkeli-linjaa pitkin. Pääasiassa suomalaisista koostuvat ruotsalaisjoukot piti saartaa tai tuhota Mikkelin tai viimeistään Juvan alueella. Ensimmäinen taistelu käytiin Ristiinan Kyyrössä 11. kesäkuuta 1789 tykistön tukemana. Majuri von Knorringin johtamat ruotsalaisjoukot menettivät huomattavan osan varustustaan, muun muassa tykkinsä, telttansa ja kuormastonsa. Venäläiset pidättäytyivät takaa-ajosta ja joukko pelastautui Ristiinan kirkolle odottamaan vahvistuksia. Pultavan taistelu (elokuva)
On vuosi 1709, kun kreivi Charles de Breze (Dmitri Miller) saapuu Versaillesin linnaan ja auttaa rakastettuaan, Charlotte de Monterrasia (Ksenija Knjazeva) voittamaan korttipelissä omaisuuden kreivi De La Bushilta (Valeri Malikov). Tästä suuttuneena kreivi De La Bush haastaa kreivi de Brezen kaksintaisteluun, jossa kumpikin haavoittuu. Ranskan kuningas Ludvig XIV (Dmitri Šiljajev) rankaisee kaksintaistelijoita lähettämällä nämä vakoojikseen Venäjälle, jossa käydään suurta Pohjan sotaa Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n (Eduard Frelov) ja Venäjän tsaari Pietari I Suuren (Andrei Suhov) välillä. De La Bushin tehtävä on vakoilla ruotsalaisia, ja De Brezen venäläisiä. Liivinmaan sota
Samaan aikaan Puola oli heikentynyt sisäisten valtaistuinkiistojen takia. Iivana käytti tilannetta hyväkseen ja venäläiset joukot hyökkäsivät jälleen Magnus-herttuan johdolla Tallinnaan, jossa venäläiset polttivat sen esikaupunkeja. Joukot palasivat Tarton hiippakuntaan puolalaisen alueen halki, jossa he polttivat Vanhan Pärnun ja valtasivat Salisjoella sijainneen pienen linnan. Seuraavana kesänä he hyökkäsivät jälleen Pärnuun, joka antautui piirityksen jälkeen. Pärnun valtauksen jälkeen vallattiin neljä muuta puolalaisten miehittämää linnaa. Liettualaiset joukot ottivat näistä eteläisimmän Ruijenin linnan takaisin vastahyökkäyksen jälkeen. Vuonna 1567 venäläiset hyökkäsivät tällä kertaa ruhtinas Totmakovin johdolla Läänemaalle valloittaen kaikki sen linnat ja hävittäen Saarenmaata. Magnus valloitti saman vuoden syksyllä Lemsalun, minkä jälkeen Marienburgin-Lemsalun linjasta pohjoiseen koko Baltian mannermaa oli Tallinnaa lukuun ottamatta venäläisten hallussa. Vuonna 1577 venäläiset aloittivat Tallinnan piirityksen ruhtinas Mstislavskin johdolla. Venäläisten joukoissa oli noin 50 000 miestä. Kaupungin puolustusta oli ennen tätä tehostettu Hornin johdolla ja se kesti venäläisten pommitukset ja rynnäköt. Piiritys päättyi tuloksettomana maaliskuussa seitsemän viikon jälkeen. Krtsanisin taistelu
Krtsanisin taistelu () käytiin Persian valtakunnan ja Georgian välillä Krtsanisissa Tbilisin kaupungin lähellä 8.–11. syyskuuta 1795. Taistelu oli osa sotaa, jonka Persian šaahi Agha Muhammad Khan aloitti kostaakseen Georgian Erekle II:n liittoutumisen Venäjän keisarikunnan kanssa. Georgialaiset hävisivät taistelun ja maan pääkaupunki Tbilisi tuhottiin täydellisesti. Regia Marina
Sotilaallisen voiman tilanne oli Välimerellä toisen maailmansodan puhjetessa määrällisesti tasapainossa. Italian liityttyä sotaan eräät seikat kuitenkin heikensivät sen asemaa, sillä Italialta puuttui muun muassa tutkia ja polttoainetta ja toisaalta Britannialla oli vahvuuksia, joilla se saattoi korvata menetyksiään. Merkittäviä taisteluja Välimerellä olivat Taranton taistelu, Spartiventon taistelu ja Matapanin taistelu. Tarantossa Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimat hyökkäsi 11. marraskuuta 1940 kahdessa aallossa ja onnistui tekemään toimintakelvottomaksi puolet Italian taistelulaivoista. Saman kuun lopulla käytiin Italian eteläkärjessä Spartiventon taistelu, jossa osapuolina olivat Britannian ja Italian laivastot. 54 minuuttia kestänyt taistelu päättyi ratkaisemattomana. Matapanin taistelu käytiin maaliskuun lopulla 1941 Kreikan vesillä osapuolina Britannian ja Italian laivastot. Italian laivasto kärsi suuria tappioita, ja siltä kiellettiin operaatiot merellä kauempana kuin maakentiltä operoivat koneet voivat toimia, jolloin Kreeta voitiin häiriöttä evakuoida.