Milloin Cadel Evans aloitti uransa?
Cadel Evans
Evans aloitti ammattilaisuransa Saeco-tallissa vuonna 2001, jolloin hän voitti Itävallan ympäriajon sekä Brixia Tour -kilpailun. Mapei-tallissa ajettu vuosi 2002 toi ansioluetteloon kolmannen sijan Tour de Romandiessa, kuudennen tilan Baskimaan ympäriajossa ja 14. sijan Italian ympäriajossa; hän kantoi "maglia rosa" -paitaa yhden päivän. Kansainyhteisön kisoissa Manchesterissa hän voitti maantieaika-ajon ja sai hopeaa yhteislähtökilpailussa.
Mark Evans
Mark Whitmore Evans (s. 2. maaliskuuta 1956 Melbourne, Australia) on australialainen muusikko. Hän oli australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n basisti vuosina 1975–77 ja oli mukana albumeilla "T.N.T.", "High Voltage", "Dirty Deeds Done Dirt Cheap" ja "Let There Be Rock". Hänet näkee myös yhtyeen videoissa "It's a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)" ja "Jailbreak". Hänen ensimmäinen esiintymisensä bändin kanssa oli Australialaisessa TV-ohjelmassa "Countdown" jossa he esittivät kappaleen Baby, Please Don't Go (taltiointi löytyy Family Jewels DVD:ltä). Let There Be Rockin äänitysten jälkeen Evans joutui erimielisyyksiin Angus Youngin kanssa ja joutui eroamaan yhtyeestä. Hänet korvattiin Cliff Williamsilla. Walker Evans
Vuonna 1928 Evans alkoi valokuvata vakavammin asuessaan Ossiningissa. Paria vuotta myöhemmin häneltä julkaistiin kolme valokuvaa Brooklyn Bridge -sillasta Hart Cranen runoteoksessa "The Bridge". Vuonna 1931 hän teki kuvasarjan Bostonin viktoriaanisen tyylin taloista, ja vuonna 1933 hän matkusti Kuubaan kuvaamaan diktaattori Gerardo Machadon vastaista kapinaa Carleton Bealsin tulevaa kirjaa "The Crime of Cuba" varten. Cadel Evans
Evans voitti tammikuussa 2014 Tour Down Underin kolmannen etapin. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi. Huhtikuussa hän voitti Giro del Trentinon kokonaiskilpailun sekä kolmannen etapin. Italian ympäriajossa hän oli viidennellä etapilla toinen ja kuudennella sekä aika-ajona ajetulla 12. etapilla kolmas. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Tour of Utahissa hän voitti kuudennen etapin. Indiana Evans
Indiana Rose Evans (s. 27. heinäkuuta 1990 Sydney, Australia) on australialainen näyttelijä, laulaja ja malli, joka tunnetaan parhaiten Matilda Hunterin roolista saippuasarjassa "Home and Away" sekä Isabella ”Bella” Hartleynä nuortensarjassa "". Cadel Evans
Evans siirtyi kauden 2010 alusta BMC Racing Team -joukkueeseen tehtyään tallin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Hän sijoittui kolmanneksi Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa. Saman vuoden huhtikuussa hän voitti La Flèche Wallonne -klassikon ohitettuaan Alberto Contadorin kilpailun päättänessä Mur de Huyn nousussa. Liège–Bastogne–Liège-kilpailussa hän oli neljäs. Italian ympäriajon kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja voitti pistekilpailun. Hän sijoittui avausetapin aika-ajossa kolmanneksi ja voitti Montalcinoon päättyneen seitsemännen etapin. Monte Zoncolanin jyrkkään nousuun päättyneellä 15. osuudella hän oli toinen, samoin 16. etapin ylämäkiaika-ajossa ja 20. osuudella. Ranskan ympäriajossa hän sijoittui kolmannella etapilla kolmanneksi. Rupert Everett
Everett aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuva oli "Vakoojan tarina" (Another Country, 1984), jota pääosissa nähtiin myös muun muassa Colin Firth ja jonka näytelmäversiossa Everett oli näytellyt pari vuotta aikaisemmin. Hänen uransa muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Tähdenlento" (Heart of Fire, 1987), "Kuka sanoo tahdon?" (My Best Friend's Wedding, 1997), "Ihanneaviomies" (An Ideal Husband, 1999) ja "William Shakespearen Kesäyön unelma" (A Midsummer Night's Dream, 1999). Tämän lisäksi hän on näytellyt runsaasti televisiossa, muun muassa Sherlock Holmesia televisioelokuvassa "Sherlock Holmes: Tapaus silkkisukka" (Sherlock Holmes and the Case of the Silk Stocking, 2004). Tämän lisäksi hän on ääninäytellyt elokuvissa "Villit marjaset" (The Wild Thornberrys Movie, 2002), "Shrek 2" (Shrek 2, 2004), "Narnian tarinat: Velho ja leijona" (The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and the Wardrobe, 2005) ja "Shrek kolmas" (Shrek the Third, 2007). El-Hadji Diouf
Diouf aloitti uransa Ranskassa FC Sochauxissa, jossa hän teki debyyttinsä 12. marraskuuta 1998 2–1-voitto-ottelussa Bastiaa vastaan. Rennesissa (1999–2000) ja Lensissakin (2000–2002) pelannut Diouf siirtyi Liverpooliin 10 miljoonalla punnalla vuonna 2002. Liverpoolissa vaisusti pelannut Diouf siirtyi Boltoniin vuonna 2004. Diouf siirtyi kesällä 2008 2,5 miljoonalla punnalla kovan luokan hankintana yhdessä Djibril Cissén kanssa Roy Keanen valmentamaan Sunderlandiin. Hän kuitenkin riitautui syksyllä Keanen kanssa ja siirtyi jo puolen vuoden jälkeen takaisin Sam Allardycen valmennukseen Blackburn Roversiin 2 miljoonalla punnalla. Allardyce oli aikaisemmin valmentanut Dioufia menestyksekkäästi Boltonissa. Sunderlandissa Diouf ehti pelata vain 14 Valioliiga-ottelua ennen siirtymistään. Keväällä 2011 hänet lainattiin Rangersiin. Seuraavalla kaudella Diouf pelasi Doncaster Roversissa ja kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi Leeds Unitediin. Charles Coburn
Charles Coburn aloitti uransa teatterissa Broadwaylla vuonna 1901. Hän esiintyi ensimmäisen kerran elokuvissa vuonna 1933. Coburnin uran tunnetuimpiin elokuviin kuuluvat "Ennen sisällissotaa" ("Of Human Hearts", 1938), "Nainen Eeva" ("The Lady Eve", 1941), "Salainen Higgins" ("The Devil and Miss Jones", 1941), "Renkaita vedessä" ("Kings Row", 1942), "Poikamiesansa" ("The More the Merrier", 1943), "Varhaiskypsää rakkautta" ("The Constant Nymph", 1943), "Taivas odottakoon" ("Heaven Can Wait", 1943), "Kaksi pisaraa viiniä" ("The Paradine Case", 1947), "Vihreät vuodet (elokuva)|Vihreät vuodet" ("The Green Years", 1946), "Rakas, minä nuorrun" ("Monkey Business", 1952) ja "Herrat pitävät vaaleaveriköistä" ("Gentlemen Prefer Blondes", 1953). Wendi McLendon-Covey
Hän aloitti uransa improvisaatiossa Comedy Central -sarjassa, pääosassa olevan Clementine Johnsonin sijaisena vuosina 2003-2008. Hänellä oli myös johtava rooli Comedy Lovespring Internationalissa (2006). Ashley Johnson
Johnsonin näyttelijän ura alkoi kuusivuotiaana, kun hän esitti Christine Elleniä televisiosarjassa Growing Pains vuosina 1990–1992. Sarjan jälkeen hän esiintyi muun muassa komediasarjassa All American Girl vuonna 1994, sekä myöhemmin vuonna 2000 Mel Gibson esittämän Nick Marshallin tyttärenä elokuvassa Mitä nainen haluaa. Dave Mustaine
Vuoden 1985 tammikuussa Megadeth viimeisteli esikoisalbuminsa "Killing Is My Business... And Business Is Good!", joka julkaistiin toukokuussa. Albumi herätti paljon huomiota underground metal -piireissä, ja Megadeth kiinnitti albumin julkaisun myötä myös suurempien levy-yhtiöiden huomion. "Killing Is My Business... And Business Is Good!" -albumin julkaisun jälkeen Megadeth kiersi Yhdysvalloissa ja Kanadassa Exciter-yhtyeen kanssa kitaristinaan Mike Albert, sillä Chris Poland oli eronnut yhtyeestä kiertueen alkaessa. Poland palasi yhtyeeseen kiertueen päätyttyä, kun se lokakuussa 1985 aloitti seuraavan studioalbuminsa "Peace Sells... But Who's Buying?" äänittämisen.
Kun "Peace Sells... But Who's Buying?" oli äänitetty ja miksattu, Megadeth teki uuden levytyssopimuksen levy-yhtiö Capitol Recordsin kanssa. Capitol osti Combat Recordsilta kaikki oikeudet albumin julkaisemiseen, minkä johdosta Megadethista tuli suuren levy-yhtiön yhtye. "Peace Sells... But Who's Buying?" nousi yhtyeen ensimmäisenä albumina Billboard 200 -listalle Yhdysvalloissa, ja se ylsi albumilistalle myös Japanissa. Nimikkokappaleesta ”Peace Sells” ja singlenä julkaistusta avauskappaleesta ”Wake Up Dead” tuotetut musiikkivideot saivat paljon esitysaikaa "Headbangers Ball" -ohjelmassa Music Televisionilla, joka käytti ”Peace Sellsin” alussa kuultavaa David Ellefsonin bassolla soittamaa introa pitkään myös uutislähetyksensä teemamusiikkina. Vuoden 1986 ajan Megadeth kiersi Yhdysvalloissa King Diamondin ja Motörheadin lämmittelijänä. Del Harris
Harris aloitti valmennusuransa Earlham Collegen lukiojoukkueesa, josta hän siirtyi ABA:ssa pelanneeseen Utah Starsiin. Joukkueen lopetettua toimintansa Harris liittyi Houston Rocketsin apuvalmentajaksi, mutta nousi kolme kauden jälkeen päävalmentajaksi. Hän toimi joukkueessa vuoteen 1986, jolloin hän liittyi Milwaukee Bucksiin. Harris toimi myös Bucksissa ensin apuvalmentaja, mutta nousi myöhemmin päävalmentajaksi. Vuonna 1994 Harris siirtyi Los Angeles Lakersiin parin vuoden valmentamattomuuden jälkeen. Ensimmäisellä kaudellaan hänet valittiin ksi. Harris lopetti joukkueen päävalmentajana kauden 1998–1999, mutta toimi vielä tämän jälkeen Dallas Mavericksin, Chicago Bullsin ja New Jersey Netsin apuvalmentajana. Helmikuussa 2010 Harris lähti Netsistä joukkueen pelattua yhden sarjahistorian huonoimmista kausista. Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2011
Cadel Evans voitti ensimmäisenä eteläiseltä pallonpuoliskolta kotoisin olevana pyöräilijänä Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun. Seuraaville sijoille tulleet Andy ja Fränk Schleck olivat puolestaan ensimmäiset Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa samana vuonna kolmen parhaan joukkoon sijoittuneet veljekset. Viimeisen etapin massakirin kautta voittanut Mark Cavendish voitti myös pistekilpailun. Hän voitti yhteensä viisi etappia. Mäkikirikilpailun voitti Samuel Sánchez, nuorten kilpailun Pierre Rolland ja joukkuekilpailun Garmin-Cervélo.
21. etapin tulokset
Kokonaistilanne 21. etapin jälkeen Cyril Evans
Myöhemmin Evans jatkoi Marconi Wireless companyn ja Eastern Telegraph Companyn palveluksessa loppuelämänsä. Hän palveli myös ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sähköttäjänä brittiläisille joukoille Pohjois-Afrikassa ja Italiassa. Evans kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1959. Jonny Evans
21. syyskuuta 2008 Evans teki liigadebyyttinsä Unitedissa ottelussa Chelseaa vastaan. Sen jälkeen Evans on toiminut ManU:ssa kolmostopparina ja on ollut aina korvaajana Rio Ferdinandin tai Nemanja Vidicin loukkaannuttua/ollessa pelikiellossa. Kaudella 2008/09 Evansille kertyi kaikki ottelut mukaan lukien 34 peliä, joista 17 liigassa. Evans teki ensimmäisen maalinsa Unitedin ykkösmiehistössä maaliskuussa 2012 vierasottelussa Wolverhampton Wanderers FC:tä vastaan, jonka ManU voitti 5-0. Carlos Caszely
Pelaajauransa Caszely aloitti vuonna 1967 kotimaassaan Colo-Colossa, missä hän pelasi kaikkiaan vuodet 1967–1974 sekä uudelleen 1978–1985. Välissä hän pelasi Espanjassa Espanyolissa. Colo-Colossa hän voitti maansa mestaruuden vuosina 1970, 1972, 1981 ja 1983, ja cup-mestaruuden 1981 ja 1982. Hän lopetti uransa vuonna 1986. Cedric Maxwell
Maxwell pelasi yliopistokoripalloa Charlottessa vuosina 1973–1977. Hän osallistui NBA:n vuoden varaustilaisuuteen, jossa Boston Celtics varasi hänet kahdentenatoista pelaajana. Tilastojen valossa hänen paras kautensa oli kausi 1978–1979, jolloin hän teki 19,0 pistettä ja otti 9,9 levypalloa ottelua kohden. Ensimmäisen NBA-mestaruutensa Maxwell voitti kaudella 1980–1981, jolloin hänet valittiin myös finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Seuraavan kerran Maxwell voitti mestaruuden kaudella 1983–1984. Hän edusti Bostonia vuoteen 1985 asti, jonka jälkeen hänet kaupattiin Los Angeles Clippersille vaihdossa Bill Waltoniin ja ykköskierroksen varaukseen. Maxwell pelasi Clippersissa puolitoista kautta, jonka jälkeen hänet myytiin Houston Rocketsille, jossa hän vietti yhden kauden. Lokakuussa 1988 hänen pelioikeutensa myytiin Washington Bulletsille, mutta hän ei koskaan edustanut seuraa. Paula Abdul
Paula Abdul aloitti uransa Los Angeles Lakersin cheerleaderinä. Hän nousi kuuluisuuteen nopeasti, kun hän alkoi musiikkivideoiden yleistyessä tehdä niihin koreografioita ja esiintyä itsekin videoilla. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa hän nousi laulajana maailmanlaajuiseen suosioon hiteillään ”Straight Up”, ”Forever Your Girl”, ”Cold Hearted Snake”, ”(It’s Just) The Way That You Love Me” ja ”Opposites Attract”. Lee Evans
Vuonna 1973 Evans aloitti valmentajan uran. Hän on toiminut valmentajana useissa eri maissa, lähinnä Afrikassa ja Lähi-idässä. Hän on työskennellyt valmentajana myös Etelä-Alabaman yliopistossa. Vuonna 2014 Evans sai Nigerian yleisurheiluliitolta neljän vuoden valmennuskiellon. Nigerian yleisurheiluliiton mukaan hän oli antanut dopingaineita urheilijalle. Kiihkeitä rytmejä
Elviksen ensimmäisen elokuvan "Rakasta minua hellästi" valmistautuessa ensi-iltaan syksyllä 1956 tuottaja Hal B. Wallis ilmoitti, että Elviksen seuraava elokuva "Lonesome Cowboy" aloitettaisiin vuodenvaihteessa 1957. Tulevan elokuvan käsikirjoittajaksi ja ohjaajaksi Wallis valitsi Hal Kanterin, joka oli aiemmin työskennellyt muun muassa Wallisin Jerry Lewis & Dean Martin -komedian "Artists and Models" käsikirjoituksen parissa, sekä ohjannut televisiossa George Gobel -show’ta. Elokuvan käsikirjoituksen pohjana oli Mary Agnes Thompsonin "Good Housekeeping" -lehdessä julkaistu jatkosarja "Call for Mitch Miller", josta Kanterin piti nyt sorvata Elvikselle sopiva paketti. Kanter lähti joulukuussa Memphisiin tapaamaan Elvistä, jatkaen tämän mukana Shreveportiin Louisiana Hayride -keikalle, todistamaan paikan päällä Presleymaniaa. Näkemänsä ja kokemansa pohjalta Kanter kirjoitti erilaisia pieniä yksityiskohtia elokuvan käsikirjoitukseen, mm. Elviksen esityksessä yleisön joukossa olevat identtiset kaksoistytöt, jotka lyövät toistensa käsiä yhteen musiikin tahdissa, oli todellisuudesta elokuvaan siirretty kohtaus. Kanter olisi halunnut tehdä elokuvasta enemmän satiiria, mutta eversti Parkerilla ja tuottaja Wallisilla oli oma käsityksensä siitä, miten homma hoidetaan, muovaten elokuvasta prototyypin, jonka pohjalta tulevat Elvis-elokuvat sitten syntyivätkin, hieman lavasteita ja lauluja vaihtamalla. Mel Gibson
Hän valmistui National Institute of Dramatic Artista Sydneystä 1977 ja aloitti uransa australialaisissa televisiosarjoissa. Elokuvauransa hän aloitti George Millerin "Mad Maxissa", josta tuli myöhemmin kulttiklassikko ja se sai myös jatko-osat "Mad Max 2 – asfalttisoturi" ja "Mad Max – ukkosmyrsky". Yhdysvalloissa hän aloitti uransa 1984 elokuvassa "Bounty – kapina laivalla" Anthony Hopkinsin kanssa. Elokuva oli taloudellisesti epäonnistunut, ja Gibson kärsi tuolloin alkoholismista. Ched Evans
Maajoukkueurallaan Evans on päässyt kentälle pääasiassa vaihtomiehen roolissa, edellään vakiohyökkääjät Craig Bellamy ja Robert Earnshaw. 13 A-maaottelussaan Walesin maajoukkueen paidassa hän on tehnyt yhden maalin, debyytissään Islantia vastaan vuonna 2008. Joan Blondell
Vuonna 1930 ensi-iltansa saaneessa draamanäytelmässä "Penny Arcade" Blondellin vastanäyttelijänä oli James Cagney. Vaikka "Penny Arcadea" esitettiin vain kolme viikkoa, Al Jolson osti näytelmän elokuvaoikeudet. Jolson myi elokuvaoikeudet Warner Bros. -elokuvayhtiölle ja vaati Cagney’ta ja Blondellia elokuvaversion pääosiin. "Penny Arcade" -näytelmän elokuvaversio "Sinners’ Holiday" sai ensi-iltansa vuonna 1930, ja elokuvan menestyksen johdosta Blondell aloitti Hollywood-uransa. Kun Blondell allekirjoitti elokuvasopimuksen WB:n kanssa vuonna 1930, studion johtaja Jack Warner halusi hänen vaihtavan nimekseen Inez Holmesin, mutta Blondell kieltäytyi muuttamasta nimeään. Blondell valittiin yhdeksi vuoden 1931 WAMPAS Baby Starsiksi. Seth Rogen
Rogen aloitti uransa teininä stand up -koomikkona ja siten keräsi huomiota kanadalaisissa stand up -piireissä. 2000-luvun alkupuolella hän esiintyi Yhdysvalloissa lyhytaikaisissa tv-sarjoissa "Freaks and Geeks" ja "Undecleared". Rogen sai työpaikan "Da Ali G Show'n" käsikirjoittajana sen viimeiseen kauteen, jota ohjasi Judd Apatow. Apatow kehotti Rogenia näyttelemään elokuvissa ja ottikin hänet sivuosaan ensimmäiseen elokuvaohjaukseensa "40 v. ja neitsyt" (2007). Elokuvan sivuosastaan Rogen sai paljon kriitikoiden kehuja ja täten Universal Pictures tarjosi hänelle elokuvan "Paksuna" pääosaa Katherine Heiglin kanssa. Rogen löi itsensä läpi kyseisen elokuvan ansiosta ja vuonna 2008 hän esitti pääosaa jopa kahdessa elokuvassa, jotka olivat "Pineapple Express – ohutta yläpilveä" ja "Zack & Miri puuhaa pornoo", jotka "Paksuna"-elokuvan tapaan saivat hyvän vastaanoton. Daredevil
Daredevilistä kertovan elokuvan suunnittelu alkoi jo 1990-luvun loppupuolella. Ensi-iltansa se sai vuonna 2003. "Daredevilin" nimiroolia näytteli Ben Affleck ja naispääosassa Elektrana esiintyi Jennifer Garner. Toimintaseikkailu menestyi huonosti ja sai kriitikoilta enimmäkseen huonoja arvosanoja. Elektrasta tehtiin vuonna 2005 ilmestynyt spin-off-elokuva "Elektra". Josh Ryan Evans
Evans näytteli ensimmäisen kerran "Family Matters" -televisiosarjassa, jonka kahdessa jaksossa hän esitti Stevil-nukkea 1996–1997. Seuraavan kerran hän pääsi kameroiden eteen "Ally McBealissa", jossa hän esitti lapsinero Oren Koolieta jaksoissa ”The Playing Field” ja ”Story of Love” (1996). Hän oli sijaisnäyttelijänä vuoden 1999 elokuvassa "Vaippahousut vauhdissa", jossa hänen päänsä korvattiin digitaalisesti. Vuonna 1999 hän näytteli myös Adamia "Seitsemäs taivas" -sarjan jaksossa ”Come Drive With Me” ja esitti sirkusesiintyjä General Tom Thumbia minisarjassa "P. T. Barnum". 9. kesäkuuta 1999 hän aloitti tunnetuimmassa ja pitkäaikaisimmassa roolissaan elävänä Timmy-nukkena "Passionsissa". Toinen merkittävä rooli oli nuorena Grinchinä Ron Howardin elokuvassa "The Grinch" (2000). Cadel Evans
Kauden 2009 ensimmäisen voittonsa Evans otti Settimana Ciclistica Internazionale Coppi-Bartali -kilpailussa, jossa hän voitti viidennen etapin. Kokonaiskilpailussa hän oli toinen. Baskimaan ympäriajossa hän sijoittui kolmanneksi ja La Flèche Wallonnessa viidenneksi. Kesäkuussa hän sijoittui toiseksi Dauphiné Libérén kokonaiskilpailussa voittaen lisäksi ensimmäisen etapin, aika-ajon, ja pistekilpailun. Ranskan ympäriajossa hän jäi 30:nneksi. Espanjan ympäriajoa hän johti kahdeksannen etapin jälkeen, mutta putosi voittokamppailusta menetettyään muutamaa päivää myöhemmin toista minuuttia pyörän huollossa. Hän sijoittui lopulta kolmanneksi oltuaan samalla sijalla myös 19. etapilla ja 20. etapin aika-ajossa. Luke Evans
Luke George Evans (s. 15. huhtikuuta 1979 Pontypool, Wales) on walesilainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterissa West Endin tuotannoissa ja teki läpimurtonsa vuoden 2010 elokuvassa "Titaanien taistelu". Gil Evans
Vuodesta 1957 lähtien Evans nauhoitti myös oman nimensä alla, muun muassa albumit "Big Stuff" (1957, tunnetaan myös nimellä "Gil Evans & Ten)", "Out Of The Cool" (1960) ja "The Individualism Of Gil Evans" (1964). Vuonna 1965 hän teki big band -sovitukset Kenny Burrellin "Guitar Forms" -albumille, vuotena 1966 hänen orkesterinsa soitti brasilialaisen laulajan Astrud Gilberton lattarivaikutteisella levyllä "Look To The Rainbow". 1970-luvulla hänen musiikkiinsa tuli free jazz -sekä jazz-rock -elementtejä, kuten Davisilla sekä monilla muilla jazzmuusikoilla. Tämä toi myös musiikille uusia kuuntelijaryhmiä. Evansilla oli myös erityinen kiinnostus Jimi Hendrixin töihin, ja hänen on kerrottu suunnitelleen Hendrixin ympärille koottua big band -kokoonpanoa. Nämä suunnitelmat kariutuivat kitaristin ennenaikaiseen kuolemaan vuonna 1970. Evansin orkesteri aloitti kiertueet vasta vuonna 1972, jotka suuntautuivat muun muassa Japaniin sekä Euroopan eri jazzfestivaaleille. Vuonna 1987 hän nauhoitti live-levyn Stingin kanssa, jossa oli Evansin big band -sovituksia Stingin ja The Policen kappaleisiin. Hän soitti myös Jaco Pastoriuksen kanssa kiertueella Japanissa. Manel Navarro
Navarro tuli ensimmäistä kertaa kuuluisuuteen voittaessaan alueellisen kilpailun "Catalunya Teen Starin" toisen tuotantokauden cover-versiollaan Draken kappaleesta "Hold On, We're Going Home". Voittonsa jälkeen hän sopi yhteistyöstä levy-yhtiö TeenStarRecordsin kanssa ja julkaisi debyyttisinglensä "Brand New Day" 4. joulukuuta 2014. Manel toimi myös avausesityksenä Sweet Californian vuoden 2015 kiertueella nimeltä "Wonder Tour". Vuonna 2015 Navarro allekirjoitti sopimuksen Sony Music Spainin kanssa, ja 24. kesäkuuta 2016 hän julkaisi ensimmäisen singlensä "Candle" Sonyn kanssa. Single sijoittui toiseksi Spotifyn Espanjan Top 50 -listalla. Cadel Evans
Evans siirtyi Davitamon–Lotto-talliin vuoden 2005 alkaessa. Hän voitti tuolla kaudella seitsemännen etapin Saksan ympäriajossa ja sijoittui kokonaiskilpailussa viidenneksi. Hän sijoittui viidenneksi myös Liège-Bastogne-Liègessä. Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailussa Evans oli kahdeksas ja osoitti mäkimiehen kykyjään ajamalla monella vuorietapilla samassa ryhmässä Lance Armstrongin, Ivan Basson ja Jan Ullrichin kanssa. Hän ajoi kiinni irtioton 16. etapilla, valloitti Col d'Aubisque'n (1677 m) vuoren, mutta tuli kuitenkin Óscar Pereiro Sion, Eddy Mazzolenin ja Xabier Zandion saavuttamaksi, eikä kyennyt etappivoittoon. Ched Evans
Manchester Cityn alettua hankkimaan runsaasti uusia pelaajia, muun muassa Carlos Tévezin ja Evansin maanmiehen Craig Bellamyn, Evans päätti siirtyä muualle saadakseen enemmän peliaikaa. Heinäkuussa 2009 Evans siirtyi Sheffield Unitedin riveihin kolmen miljoonan punnan siirtosummalla. Sheffieldissä Evans sai alkuvaikeuksien jälkeen runsaasti vastuuta, ja hänet valittiin kauden 2011-2012 jälkeen Englannin Ykkösliigan kauden tähdistöjoukkueeseen. Saatuaan vankeustuomion Sheffield United jätti kuitenkin tarjoamatta jatkosopimusta. Vapauduttuaan vankilasta ja puhdistettuaan nimensä Evans sai sopimuksen Chesterfieldiin kaudeksi 2016-2017. Sammy Davis Jr.
Davis alkoi harrastaa steppausta jo kolmivuotiaana. Varsinaisen uransa hän aloitti toisen maailmansodan jälkeen yökerholaulajana. Läpimurtoalbuminsa "Starring Sammy Davis, Jr." (1955) jälkeen hän esiintyi myös monissa elokuvissa ja Broadway-tuotannoissa. Monet pitävät hänen parhaimpina esiintymisvuosinaan 50- ja 60-lukua. Uransa myöhemmäsä vaiheessa hän muodosti Rat Pack -nimisen kaveripiirin hyvien ystäviensä Frank Sinatran ja Dean Martinin kanssa. Tunnetuin hänen esittämänsä laulu on Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn tekemä "The Candy Man", joka alun perin soitettiin vuoden 1971 elokuvassa "Jali ja suklaatehdas". Muistettavimpiin esityksiin kuuluvat myös hitit ”Mr. Bojangles”, ”What Kind of Fool Am I”, ”Hey There” ja ”I’ve Gotta Be Me”. Bill Evans
William John ”Bill” Evans (16. elokuuta 1929 Plainfield, New Jersey – 15. syyskuuta 1980 New York, New York) oli yksi merkittävimmistä jazzpianisteista. Hän oli pioneeri modaalisen jazzin kehityksessä ja hänen soittotyylinsä on vaikuttanut suuresti moniin uuden sukupolven jazzpianisteihin. Evans soitti ja levytti uransa aikana monien tunnettujen jazzmuusikoiden kanssa, joista tärkeimpinä mainittakoon Miles Davis, Cannonball Adderley, Jim Hall, Chet Baker, Tony Scott, Oliver Nelson ja George Russell. Tärkeimmän musiikillisen työnsä hän teki kuitenkin johtaessaan omia pianotriojaan, joita hänellä ehti lähes 30-vuotisen taiteellisen uransa aikana olla lukuisia. Rashad Evans
Rashad Anton Evans (s. 25. syyskuuta 1979) on yhdysvaltalainen vapaaottelija (MMA). Tällä hetkellä hänellä on sopimus UFC:n kanssa. Hän on entinen UFC:n kevyen raskaansarjan mestari. Evans voitti Ultimate Fighterin toisen tuotantokauden. Hän on voittanut muun muassa Chuck Liddellin ja Forrest Griffinin. Evans treenaa Albuquerquessa, New Mexicossa Greg Jacksonin kanssa. Evans hävisi UFC:n kevyen raskaansarjan mestaruuden Lyoto Machidalle UFC 98:ssa tyrmäyksellä. Michael Caton-Jones
Catonin ura ohjaajana alkoi 1980-luvun lopulla televisioelokuvien parissa. Vuonna 1989 hän sai ohjattavaksi ensimmäisen teatterielokuvansa "Skandaali", jonka pääosissa nähtiin John Hurt ja Bridget Fonda. Seuraavana vuonna hän monikansallisen sotaelokuvan "Memphis Belle", jonka taloudellinen menestys jäi heikoksi. Vuonna 1991 valmistunut "Doc Hollywood" oli Caton-Jonesin ensimmäinen reilusti näkyvyyttä julkaisuaikanaan saanut ohjaustyö. Yli 54 miljoonaa dollaria tuottaneen elokuvan pääroolissa nähtiin 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituin uusi nimi, Michael J. Fox. Bill Evans
1960-luvun lopulla Evans löysi trioonsa uudet soittajat, basisti Eddie Gomezin ja rumpali Marty Morellin, joiden kanssa yhteistyö jatkui lähes vuosikymmenen. Yhtye oli ensimmäinen pitkäaikainen ja Evansia musiikillisesti tyydyttävä kokoonpano – etenkin Gomezissa hän löysi arvoisensa ja asialleen omistautuneen soittokumppanin. Yhtye esiintyi aktiivisesti lähinnä Yhdysvalloissa ja Euroopassa, mutta teki myös kiertuita muun muassa Argentiinaan ja Japaniin. Tämän Bill Evans Trion soittoa on kattavasti dokumentoitu konserttinauhoituksista tehtyjen levytysten muodossa, joista parhaimmistoa edustaa vuonna 1974 LP:nä ilmestynyt "Since We Met". Yhtyeen studiolevytyksistä mainittakoon "The Bill Evans Album" (1970), joka ensimmäistä kertaa Evansin uran aikana sisälsi ainoastaan hänen omia sävellyksiään. Levy voitti vuonna 1971 kaksinkertaisen Grammy-palkinnon parhaasta jazzpienyhtye-esityksestä ja parhaasta jazz-instrumentaalisoolosta. Evans soittaa levyn muutamilla raidoilla myös Rhodes-sähköpianoa, usein säestäen itseään samanaikaisesti vasemmalla kädellä akustisella pianolla. Evans ei erityisemmin välittänyt käyttää sähköisiä soittimia, mutta suostui kuitenkin käyttämään Rhodesia – omien sanojensa mukaan – tuomaan lisäväriä. Hän ei kuitenkaan vienyt soittoaan 1970-luvun musiikillisen trendin mukaisesti jazzfuusion suuntaan, vaan käsitteli instrumenttia aivan kuten oli tottunut käsittelemään akustista pianoa. Jatkettuaan kuusi vuotta Bill Evans Trion vakituisena jäsenenä rumpali Marty Morell koki, että halusi jättää kiertue-elämän ja asettua perheensä kanssa aloilleen. Morrell erosi yhtyeestä vuonna 1975 ja Eliot Zigmund otti avoimena olevan rumpalin paikan vuosien 1975–1977 ajaksi. Vuonna 1977 julkaistulla levyllä "You Must Believe In Spring" voi kuulla tämän suhteellisen lyhytkestoisen triokokoonpanon soittoa parhaimmillaan. Saman vuoden lopulla Gomez päätti 11 vuotta kestäneen yhteistyönsä Evansin kanssa ja erosi, koska halusi siirtyä musiikillisesti eteenpäin. Myös Zigmund jätti yhtyeen vain vähän aikaa Gomezin jälkeen samasta syystä. Chris Andersen
Yliopistotasolla vuosina 1997–1998 Blinniä edustanut Andersen aloitti ammattiuransa Kiinassa ja pelasi yhdysvaltalaisissa piensarjoissa, kunnes siirtyi vapaana pelaajana NBA-seura Denver Nuggetsiin syyskuussa 2001. Hän pelasi Nuggetsin jälkeen New Orleans Hornetsissa kunnes sai pelikiellon kiellettyjen aineiden käytöstä. Kahden vuoden tauon jälkeen Andesen palasi Hornetsiin ja siirtyi syksyksi 2008 takaisin Nuggetsiin. Vuosina 2013–2016 hän edusti Miami Heatia ja keväällä 2016 Memphis Grizzliesiä. Kesällä 2016 Andersenin odotettiin siirtyvän Cleveland Cavaliersiin. Bill Evans
Bill Evans Trio kärsi LaFaron kuolemasta ja muusikot vaihtuivat yhtyeessä suhteellisen tiuhaan; kesti kuusi vuotta ennen kuin Evans löysi musiikillisesti tyydyttävät ja pitkäaikaiset soittokumppanit. Basisti Chuck Israels tuli yhtyeeseen LaFaron kuoleman jälkeen, mutta hänen soittotaitonsa ja innovatiivisuutensa eivät yltäneet tämän tasolle. 1960-luku tarjosi kaikesta huolimatta Evansille paljon töitä: hän oli vakiinnuttanut asemansa jazzpiireissä sekä päässyt suuren yleisön tietoisuuteen ja suosioon. Hänen arvostuksensa kasvoi vuosikymmenen edetessä erityisesti Euroopassa, jonne hän tekikin lukuisia menestyksekkäitä kiertuita. Evansin manageriksi tuli vuonna 1962 Helen Keane. Tämä ammatillinen suhde kesti koko Evansin eliniän ja auttoi pitämään hänen uransa nousujohteisena pianistin vakavasta huumeriippuvuudesta huolimatta. Evans levytti kyseisellä vuosikymmenellä myös pianotrioformaatin ulkopuolella, osittain kaupallisista syistä – heroiinin käyttö oli pohjaton rahakaivo. Tällaisista ideoista oli usein vastuussa levy-yhtiö ja manageri-Keane, mutta Evans oli myös tietoinen taiteellisista tavoitteistaan, eikä suostunut projekteihin jotka olisivat sotineet niitä vastaan. Osa kokeiluista osoittautui kuitenkin myös taiteellisesti toimiviksi. Vuonna 1963 julkaistiin "Conversations With Myself" -nimeä kantava levy, johon on äänitetty päällekkäin kolme pianoraitaa ilman muiden instrumenttien säestystä. Tämä ennenkuulumattomalla tekniikalla toteutettu uraauurtava levy, joka oli myös musiikillisesti paikoin erittäin onnistunut, toi Evansille hänen ensimmäisen Grammy-palkintonsa. Myös vuonna 1962 ilmestynyt kvintettilevy "Interplay" oli onnistunut. Levyllä olivat mukana nuori trumpetisti Freddie Hubbard, kitaristi Jim Hall, basisti Percy Heath ja pianistin pitkäaikainen ystävä ja soittokumppani rumpali Philly Joe Jones. Muista Evansin levytyksistä eri instrumentaatioilla mainittakoon trio vahvistettuna sinfoniettalla -levytys Bill Evans Trio With Symphony Orchestra (1965), Jim Hallin kanssa tehdyt duolevyt "Undercurrent" (1962) ja "Intermodulation" (1966) sekä soolopianolevy "Alone" (1967). Näistä viimeinen voitti vuoden 1970 parhaan jazzpienyhtyeen / -solistin Grammy-palkinnon. Abel Hernández
Hernández aloitti ammattilaisuransa Central Españolissa vuonna 2007. Hän aloitti uransa tehokkaasti tehden viisi maalia ensimmäisten neljän ottelun aikana. Kauden jälkeen Hernández siirtyi Peñaroliin, jossa hän vakiinnutti pelipaikkansa joukkueen avauskokoonpanossa nopeasti. 2. helmikuuta 2009 hän teki sopimuksen italiasseura Palermon kanssa, jossa pelasi jo ennestään hänen maanmiehensä Edinson Cavani. Bill Evans
Vuoden 1959 puoleenväliin mennessä Evans oli tehnyt lukuisia levyjä pianistina eri yhtyeissä. Lisäksi kaksi hänen omalla nimellä tekemäänsä pianotriolevyä, "New Jazz Conceptions" (1956) ja "Everybody Digs Bill Evans" (1959), oli julkaistu. Näissä olevat muusikot olivat äänityssessioihin erikseen palkattuja, mutta Evansilla oli palava tarve löytää vakituiset soittajat omaan trioonsa. Sellaiset tulivat olemaan basisti Scott LaFaro ja rumpali Paul Motian. Ensimmäisen vakituisen Bill Evans Trion toiminta alkoi vuonna 1959 ja päättyi yllättäen, kun LaFaro kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1961. Tämä oli Evansille suuri menetys, sekä henkilökohtaisesti että musiikillisesti; hän koki, että yhtye oli ainutlaatuinen ja LaFaro vertaansa vailla. Kesti lähes kaksi vuosikymmentä ennen kuin hän löysi soittajat joiden kanssa koki vastaavanlaista musiikillista yhteenkuuluvuutta ja yhtyesoitannollista ”kemiaa”. Toimintansa aikana yhtye ehti nauhoittaa kaksi studiolevyä: "Portrait In Jazz" (1959) ja "Explorations" (1960). Vain paria viikkoa ennen LaFaron onnettomuutta nauhoitetut esiintymiset Village Vanguard -klubilta julkaistiin myöhemmin levyillä "Waltz For Debby" (1961) ja "Sunday At The Village Vanguard" (1962). Evansin idea kollektiivisesta yhtyesoitosta tulee hyvin esiin näillä levyillä: pianon rooli on solistisesti samanvertainen basson ja rumpujen kanssa, jotka perinteisesti jazzpianotrioissa olivat aiemmin toimineet enimmäkseen vain pianosolistia säestävässä roolissa. Emilio Sánchez
Sánchez aloitti ammattilaisuransa vuonna 1984 ja voitti ensimmäisen kaksinpeliturnauksensa ammattilaisena vuonna 1986. Hän voitti uransa aikana 15 kaksinpeliturnausta, joista suurin oli Italian avoimet (Masters-sarjan turnaus, nykyiseltä nimeltään Telecom Italia Masters), jonka hän voitti vuonna 1991. Hän oli korkeimmillaan kaksinpelin maailmanlistalla sijalla seitsemän. Jack Carson
Carson saapui Hollywoodiin 1930-luvun puolivälissä, jossa hänelle kehkeytyi yli kahden vuosikymmenen pituinen ura. Hänen uransa alkoi pikkurooleilla mm. western- ja komediaelokuvissa, esim. elokuvassa "Ei mikään enkeli" (1939). Carson siirtyi 1940-luvun alussa Warner Bros.in leipiin, jossa hän sai muistettavampia rooleja tulkittavakseen. Carsonin tunnetuimmat miessivuroolit olivat elokuvissa "Arsenikkia ja vanhoja pitsejä" (1944), "Mildred Pierce – amerikkalainen nainen" (1945) sekä seuraavalla vuosikymmenellä elokuvissa "Tähti on syntynyt" (1954) ja "Kissa kuumalla katolla" (1958). Lisäksi Carson parodioi itseään musikaalikomediassa "Tähdenlento Hollywoodissa" (1949). Carey Wilson
Seuraavalla kaudella Wilson pelasi Kanadan maajoukkueessa, edustaen maataan Sarajevon talviolympialaisissa. Kisojen jälkeen Wilson solmi ensimmäisen NHL-sopimuksensa Calgary Flamesin kanssa helmikuussa 1984. Hän pelasi NHL:ssä yhteensä kymmenellä kaudella, edustaen Flamesin lisäksi Hartford Whalersiä ja New York Rangersiä yhteensä 552:ssa runkosarjan pelissä merkkauttaen 427 (169+258) tehopistettä. Wilsonin NHL-ura päättyi polvivammaan ottelussa St. Louis Bluesia vastaan joulukuussa 1992. Kolme kautta myöhemmin hän teki seitsemän ottelun mittaisen paluun kaukaloihin IHL:n Manitoba Moosen paidassa. Wilson kärsi lukuisista vaikeista polvivammoista urallaan. Mitch Evans
Evans aloitti uransa karting-sarjoissa voittaen muun muassa 100 cc -luokan ja CIK Trophy -sarjojen mestaruudet. Vuonna 2007 hän kilpaili Formula First -sarjassa kolme kilpailua. Hän ajoi täyden kauden vuosina 2007-08 sijoittuen yhdeksänneksi. Vuonna 2008 Evans voitti Formula Ford -talvisarjan mestaruuden. Hän myös sijoittui toiseksi Uuden Seelannin Formula Ford -mestaruussarjassa kaudella 2008-09. Samalla hänestä tuli sarjan nuorin kuljettaja, joka on voittanut sarjan osakilpailun. Indiana Evans
Evans oli kiinnostunut musiikista jo viisivuotiaana ja seitsemänvuotiaana vanhemmat antoivat hänelle tanssitunteja, jotka alkoivat baletista ja kehittyivät jazziin. Kymmenvuotiaana Evans kiinnostui soittimista ja sai oppitunteja eri lyömäsoittimilla. Oltuaan vuoden musiikkitoimiston listoilla hän toimi mallina ja esiintyi muutamassa televisiomainoksessa. Evans kävi Newtonin lukiossa performanssilinjalla pari viikkoa, mutta jätti sen kesken ja keskittyi rooliinsa "Home and Away" -sarjassa. Loput lukiosta hän kävi kirjekurssilla. Martin Evans
Evans valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1963 ja suoritti sen jälkeen filosofian tohtorin tutkinnon University Collegessa Lontoossa. Evans keksi tavan viljellä kantasoluja yhdessä Matthew Kaufmanin kanssa Cambridgen yliopistossa vuonna 1981. Janet Evans
Evans aloitti kilpauinnin jo lapsena. Kansainväliseen tietoisuuteen 162-senttinen Evans tuli vuonna 1987. Silloin hän voitti ensimmäiset 45 Yhdysvaltojen mestaruudestaan sekä rikkoi kolme maailmanennätystä: 400 metrin vapaauinnissa 4.05,75 rikkoen Tracy Wickhamin ennätyksen vuodelta 1978, 800 metrin vapaauinnissa 8.17,12 rikkoen myös Wickhamin vuonna 1978 tekemän ennätyksen sekä 1 500 metrin vapaauinnissa 16.00,73 parantaen Kim Linehanin vuoden 1979 ennätystä. Evansin vuonna 1988 uitu 1 500 metrin vapaauinnin ME oli vanhin maailmanennätys rikkoutuessaan kun Yhdysvaltain Kate Ziegler rikkoi sen lähes kymmenellä sekunnilla 17. kesäkuuta 2007. Ronnie James Dio
Dion ura alkoi jo 1950-luvulla The Vegas Kings -yhtyeessä, jonka ensimmäiset levytykset tehtiin vuonna 1958. Muita Dion alkuaikojen yhtyeitä olivat Ronnie & The Rumblers, Ronnie and The Red Caps ja Ronnie Dio and The Prophets. Vuonna 1967 Dio perusti The Electric Elves -nimisen yhtyeen, jonka nimi myöhemmin lyhennettiin ensin muotoon The Elves, joka myöhemmin lyheni Elfiksi. Kenneth Geddes Wilson
Wilson suoritti perustutkintonsa Harvardissa ja väitteli California Institute of Technologyssä eli Caltechissa vuonna 1961.
Väiteltyään Wilson vietti vuoden Euroopassa CERNissä. Vuonna 1963 hän asettui Cornellin yliopistoon, missä hän työskenteli eri viroissa yli 20 vuoden ajan ennen kuin hän siirtyi Ohion yliopistoon vuonna 1988. Steven Adler
Adler aloitti rumpujensoiton 17-vuotiaana harjoiteltuaan alun perin kitaransoittoa yhdessä Saul Hudsonin eli Slashin kanssa, mutta Slashin kehittyessä entistä paremmaksi soittajaksi Steven kiinnostui enemmän rumpujensoitosta. He perustivat yhdessä myös ensimmäisen yhtyeensä Road Crew’n, johon myös Guns N’ Rosesin tuleva bassokitaristi Duff McKagan liittyi hetkellisesti ennen lähtöään Guns N’ Rosesiin Adlerin ja Slashin seuratessa pian perässä. Guns N’ Rosesissa Adler nousi maailmanmaineeseen vuonna 1987 yhtyeen debyyttialbumi "Appetite for Destructionin" myötä, mutta hän kärsi yhtyeessä soittaessaan vakavista päihdeongelmista minkä vuoksi hänet erotettiin yhtyeestä vuonna 1990. Guns N’ Rosesissa hänen korvaajakseen hankittiin Matt Sorum. Adler itse paini kovien päihdeongelmiensa kanssa vielä vuosia yhtyeestä poistumisensa jälkeenkin, ja hänen kasvonsa ovat osittain halvaantuneet heroiinin runsaasta käytöstä johtuen, mutta on myöhemmin muuttanut elämäntapojaan ja raitistunut alkoholin ja huumeidenkäytön suhteen. 1990-luvun lopulla hän vaikutti muun muassa Bulletboysissa, ja 2000-luvulla hän on luonut omaa soolouraansa. Gil Evans
Vuosina 1941-48 hän toimi Claude Thornhillin orkesterin sovittajana, vuodesta 1946 New Yorkissa. Hänen vaatimaton asuntonsa kiinalaisen pesulan takana tuli toimimaan kohtauspaikaksi muusikoille, jotka etsivät musiikille uutta suuntaa bebopin valtakauden hiipuessa (vaikka muun muassa Charlie Parker oli vakituisia vierailijoita). Hän muodosti Miles Davisin, Gerry Mulliganin ja muiden kanssa nonetin vuonna 1948, joka oli kiinnitetty "Royal Roost"iin Count Basien orkesterin väliaikayhtyeenä. Capitol Records nauhoitti yhtyeen 12 kappaletta kolmessa eri sessiossa vuosina 1949 ja 1950; nämä levytykset julkaistiin lopulta kokonaisuudessaan LP-levynä "Birth of the Cool" vuonna 1957. Lacey Chabert
Chabert aloitti näyttelemisen hyvin nuorena ja kuului teatteriryhmään Broadway Kids, johon kuuluivat muun muassa Christy Carlson Romano, Chris Trousdale ja Greg Raposo. Hän esiintyi ensi kerran elokuvassa "A Little Piece of Heaven", jonka jälkeen hän teki myös muutamia äänirooleja. Samalla Chabert tuli tunnetuksi televisiosarjasta "Viiden juttu", jota esitettiin alun perin vuosina 1994–2000. Hän voitti sarjan aikana kaksi kertaa peräkkäin YoungStar-palkinnon ja oli useasti ehdolla Young Artist -palkinnon voittajaksi. Samaan aikaan Chabert oli vuodesta 1998 lähtien Eliza Thornberryn äänenä animaatiosarjassa "Villit Marjaset" vuoteen 2004 asti. Hän oli myös "Family Guyn" ensimmäisellä tuotantokaudella Meg Griffinin äänenä, kunnes Mila Kunis korvasi hänet. Sittemmin Chabert on esiintynyt elokuvissa ja voittanut muun muassa MTV Movie Awardin elokuvasta "Mean Girls". Hän on näytellyt myös elokuvassa "Pelimiehen painajainen" vuonna 2009 morsiamena. Bill Evans
Bill Evans syntyi Plainfieldin kaupungissa New Jerseyssä keskiluokkaiseen perheeseen, johon kuuluivat hänen lisäkseen venäläissukuinen äiti, walesilainen isä ja kaksi vuotta vanhempi veli Harry. Evansin äiti oli harrastelijapianisti, ja hän innosti molemmat poikansa jo varhaisella iällä musiikin pariin. Bill aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana, mutta koska hänen vanhempansa halusivat hänen opiskelevan muitakin instrumentteja, hän aloitti myös viulunsoiton seitsemänvuotiaana ja huilunsoiton 13-vuotiaana. Hän opiskeli veljensä kanssa samalla pianonsoitonopettajalla opetellen soittotekniikkaa ja nuottien lukemista. Tähän aikaan hän harjoitteli laajalti länsimaista klassista musiikkia kuten Bachia, Beethovenia, Haydnia ja Dvořákia – omien sanojensa mukaan kolme tuntia päivässä. Hänen loistava nuotinlukutaitonsa, instrumentinhallintansa ja pianisminsa juontaa juurensa näiltä ajoilta. Evans soitti varhaisessa teini-iässään myös erilaisissa tanssi- ja viihdeorkestereissa ja kiinnostui näihin aikoihin myös improvisoidusta musiikista, joka lopulta johdatti hänet jazzin pariin. Kiinnostus klassiseen musiikkiin säilyi kuitenkin hänellä koko elämän ajan. Vuonna 1951 asepalvelus, jonka Evans suoritti huilistina sotilassoittokunnassa, katkaisi hänen jo hienoisessa nousussa olleen uransa pianistina r&b-saksofonisti Herbie Fieldsin yhtyeessä. Kotiuduttuaan kolme vuotta kestäneestä palveluksesta hän muutti New Yorkiin vuonna 1954 ja aloitti uransa freelancemuusikkona. Erik Seidel
Seidel keskeytti collegen 1970-luvun lopulla ja aloitti uran backgammonammattilaisena. Hän pelasi pääosin New Yorkin Mayfair Clubilla. Las Vegasiin suuntautuneen turnausmatkan jälkeen hän innostui myös pokerista. Vuonna 1985 hän alkoi työskennellä Wall Streetilla osakemarkkinoilla, mutta palasi pokerinpelaajaksi pörssikurssien romahdettua vuonna 1987. Chad Mendes
Mendes siirtyi WEC-organisaatioon 5-0 tilastolla ja otteli ensimmäisenä Erik Kochia vastaan, joka oli otellut yhden ottelun WEC:ssä. Koch oli myös voittamaton vapaaottelu-urallaan 9-0 tilastolla. 6. maaliskuuta 2010 käyty kamppailu päättyi Mendesin voittoon tuomariäänin. Vain kuukautta myöhemmin Mendes otteli toisen ottelun perään Anthony Morrisonia vastaan. Hän voitti kamppailun ensimmäisessä erässä giljotiinikuristuksella. Elokuussa 2010 Mendes kohtasi Cub Swansonin, jonka hän voitti tuomariäänin. Mendes otteli marraskuussa vuoden viimeisen ottelunsa entistä King of the Cage kevytsarjan mestaria Javier Vazquezia vastaan. Hän voitti ottelun Swansonin tavoin tuomariäänin. Ottelu jäi samalla Mendesin viimeiseksi WEC:ssä. Hänen tilastoksi jäi 4-0. Arthur Humble Evans
Evans opiskeli Cambridgen yliopiston Clare Collegessa, josta hän valmistui 1879. Valmistumisensa jälkeen Evans toimi joitakin vuosia Cambridgessa opettajana ja valmentajana. Myöhemmin hän oli Magdalene Collegessa Alfred Newtonin työtoverina. Vuosina 1890–1899 hän julkaisi kahdeksanosaisen teoksen "Aves Hawaiienses: The Birds of the Sandwich Islands", yhdessä keräysmatkan tehneen Scott Barchard Wilsonin kanssa. Teoksen kuvitti taiteilija Frederick William Frohawk. Vuonna 1899 Evans julkaisi teoksen "Birds", jonka kuvitti George Edward Lodge. Sylvain Chavanel
Chavanel aloitti ammattilaisuransa Bonjour-tallissa vuonna 2000 ja jatkoi samassa organisaatiossa, joka sittemmin tunnettiin nimellä Brioches la Boulangere, yhteensä viiden vuoden ajan. Vuosina 2005–2008 hän edusti Cofidis-joukkuetta, 2009–2011 Quick Step -tallia, 2012–2013 Omega Pharma-Quick Stepiä ja 2014–2015 IAM Cyclingia. Kaudella 2016 hän palasi ensimmäiseen ammattilaistalliinsa, nyt nimeltään Direct Énergie, jossa ajoi uransa kolme viimeistä vuotta. Catalina Denis
Denis aloitti näyttelijänuran vuonna 2007 esiintymällä vauhdikkaassa komediaelokuvassa "Taxi 4". Vuonna 2010 hän näytteli stripparia ranskalaisessa elokuvassa "Le mac". Tobias Sammet
Sammetin musiikkiharrastus alkoi seitsemänvuotiaana, kun hän oppi soittamaan urkuja. Edguyn hän perusti 1992 yhdessä koulukavereidensa kanssa, joista Jens Ludwig ja Dirk Sauer ovat edelleen mukana yhtyeessä. Yhtyeen ensimmäiset demot, "Children of Steel" ja "Evil Mind", julkaistiin 1994 ja ensimmäinen täyspitkä albumi "Savage Poetry" 1995. World Extreme Cagefighting
World Extreme Cagefighting, lyhyesti WEC oli yhdysvaltalainen vapaaottelujärjestö, jonka perustettiin 2001. Sen ensimmäinen tapahtuma WEC 1: Princes of Pain pidettiin 30. kesäkuuta 2001. Zuffa osti järjestön 2006 ja liitti sen osaksi UFC:tä 2010. WEC koostui pääosin pienemmistä painoluokista kevytsarja (alle 70 kg), höyhensarja (alle 66 kg) ja kääpiösarja (alle 61 kg). Järjestön kehä oli pienempi, kuin UFC:n. Yhtiön ainut pay-per-view ottelu oli WEC 48 tapahtuma, jonka pääotteluna käytiin höyhensarjan mestaruutta puolustaneen José Aldon ja haastajan Urijah Faberin välillä. Sudeep
Sudeepin ensimmäinen elokuva oli vuonna 1997 ilmestynyt "Thayavva". Sitä ennen hän oli näytellyt televisiosarjassa "Premada Kadambari" sekä muutamassa kesken jääneessä elokuvassa. Sudeep tuli suuremman yleisön tietoisuuteen, kun hän voitti vuoden 2001 parhaan kannadankielisen elokuvan miesnäyttelijän Filmfare Awards South -palkinnon elokuvassa "Huchcha" esittämästään roolista. Bollywood-debyyttinsä hän teki vuonna 2008 Ram Gopal Varman kauhuelokuvassa "Phoonk", jolle tehtiin myös jatko-osia. Vuoden 2012 telugun- ja tamilinkielinen elokuva "Eega" ("Naan Ee"), jossa Sudeep esitti yhtä tärkeimmistä pääosarooleista, sai vuoden parhaan telugunkielisen elokuvan Kansallisen elokuvapalkinnon. Sudeep voitti roolillaan useita palkintoja. "Eegan" menestyksen jälkeen Sudeep on alkanut kiinnostaa myös muita tamilinkielisten elokuvien tekijöitä. Robert Evans
Robert Evans (syntyjään Robert J. Shapera, s. 29. kesäkuuta 1930 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvatuottaja, joka tunnetaan parhaiten Paramount-yhtiölle 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa tuottamastaan "tetralogiasta" "Rosemaryn painajainen", "Love Story", "Kummisetä" ja "Chinatown". Hän tuotti kaikkiaan yli 300 elokuvaa. Lisäksi hän on saanut kuuluisuutta hedonistisen elämäntapansa ja seitsemän avioliittonsa kautta. Hän julkaisi vuonna 1997 omaelämäkerrallisen äänikirjan "The Kid Stays in the Picture". Michael Tarver
Evans teki debyyttinsä World Wrestling Entertainmentin (WWE)'n kehitys territoriossa Florida Championship Wrestlingissa 3. toukokuuta, 2008 häviten Atlas DaBonelle. FCW:n uran alussa Evans käytti nimeä Tyrone Jones. 21. heinäkuuta, Tyrone hävisi RAW'n dark matsissa Jamie Noblelle. Tyrone vaihtoi kehänimensä 25. syyskuuta, Tyson Tarveriksi. Tarver sitten liittyi Saxton Conglomerate ryhmään, mihin kuului Black Pain, Lawrence Knight, ja johtaja Byron Saxton. Tarverilla oli ensimmäinen matsi Conglomeraten riveissä 30. lokakuuta, missä hän, Pain ja Drew McIntyre hävisivät Johnny Primelle, Kafulle, ja Kizarnylle. Pian Primealoitti feudin Conglomeraten kanssa. 16. joulukuuta Tarver ja Saxton hävisivät Primelle ja Ralph Moscalle. Conglomeraten vähäinen menestys jatkui, kun Tarver ja Knight taas hävisivät Primelle ja Kaleb O'Nealille. Kuitenkin, O'Neal liittyi Conglomerateen. 22. tammikuuta, 2009, O'Neal ja Knight hävisivät Tyler Reksille ja Johnny Curtisille, matsissa mikä käytiin Florida Tag Team Mestaruuksista. Myöhemmin samana iltana, Tarver, O'Neil ja Knight hävisivät Ricky Ortizille, DJ Gabrielille ja Kizarnylle. Conglomerate hajosi pian tämän jälkeen. Sonia Evans
Hänen laulaja uransa käynnistyi tuottaja trio "Stock Aitken Watermanin" avulla vuonna 1989. Hänellä oli lukuisia hittejä Britannian singlelistalla mukaan lukien listan kärkeen noussut hitti "You'll Never Stop Me Loving You". Elis James
James aloitti uransa koomikkona vuonna 2005, mutta siirtyi ammattilaiseksi vasta vuonna 2008. Ennen ammattilaisuraansa James soitti cardiffilaisessa indie/punk-yhtyeessä Heck. Candie Evans
Debyyttinsä Evans teki vuonna 1985 19-vuotiaana elokuvassa "Crystal Balls". Hän työskenteli usein aikansa suurimpien pornotähtien kanssa ja esiintyi hetero- ja lesboseksiä sisältävissä kohtauksissa sekä masturbaatiokohtauksissa. Ched Evans
Chedwyn Michael "Ched" Evans (s. 28. joulukuuta 1988 Rhyl) on walesiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Ykkösliigan Chesterfieldia. Maajoukkueurallaan Evans on pelannut 13 A-maaottelua Walesin maajoukkueen paidassa. Cadel Evans
Evans sijoittui kolmanneksi Tour Down Underin kokonaiskilpailussa. Sam Mendes
Hän aloitti ohjaajanuransa Britanniassa teatteriohjaajana. Hänen tunnetuin teatterityönsä lienee vuoden 1998 "Cabaret", jossa näytteli muun muassa Alan Cumming. Cadel Evans
Ranskan ympäriajossa Evans sijoittui vuoren huipulle päättyneellä kuudennella osuudella kolmanneksi. Hän sai kymmenennen etapin jälkeen maillot jaune -paidan haltuunsa viiden päivän ajaksi ja sijoittui lopulta kokonaiskilpailussa toiseksi Carlos Sastren jälkeen. Pekingin olympialaisissa Evans oli aika-ajossa viides ja maantieajossa viidestoista. Anthony Collins
Collins aloitti viulunsoiton ja säveltämisen opiskelun Royal College of Musicissa vuonna 1920. Vuonna 1925 hän liittyi alttoviulunsoittajaksi Lontoon sinfoniaorkesteriin ja soitti myös Covent Gardenissa. Myöhemmin hänestä tuli Lontoon sinfoniaorkesterin ensimmäinen alttoviulisti ja myös johtaja. 1930-luvun loppupuolella Collins omistautui säveltämiselle ja orkesterinjohtamiselle, hankkien kokemusta Carl Rosa Opera Companyssä ja Sadler's Wells Theatressa. Siirryttyään vuonna 1939 Yhdysvaltoihin hän jatkoi siellä elokuvamusiikin säveltämistä. Vuonna 1950 Decca-yhtiö kutsui Collinsin levyttämään Sibeliuksen sinfoniat Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa ja äänitykset tapahtuivat helmikuun 1952 ja kesäkuun 1955 välillä. Hän oli ensimmäinen brittiläinen kapellimestari, joka levytti kaikki Sibeliuksen sinfoniat. Sen lisäksi hän levytti muita Sibeliuksen teoksia HMV-merkille Royal Philharmonic Orchestran kanssa vuonna 1957. Earl Hines
Hinesin ura ammattimuusikkona alkoi vuonna 1922 Lois Deppen yhtyeessä. Kokoonpano soitti eri puolilla Länsi-Virginiaa, Ohiota ja New Yorkia, ja vuonna 1923 he matkustivat Richmondiin, Indianaan, jossa he nauhoittivat Gennett Records -levy-yhtiölle. Tämä oli Hinesin uran ensimmäinen levytyssessio. David James
James aloitti uransa Watfordin juniorijoukkueissa, missä voitti nuorten FA Cupin 1988. Seuran edustusjoukkueessa hän pelasi 98 ottelua ennen siirtymistään vuonna 1992 Liverpooliin. Liverpoolissa Jamesin alku sujui heikosti ja hän istui Graeme Sounessin kaudella suurimman osan ajasta penkillä. James sai ailahtelevien otteidensa ja peleissä tehtyjen virheiden vuoksi lempinimen "Calamity James". Sounessin seuraajan Roy Evansin aikana hän sai enemmän peliaikaa ja voitti joukkueessa Liigacupin vuonna 1995. Liverpoolin hankittua uuden maalivahdin Brad Friedelin James myytiin Aston Villaan 1999. Vuonna 2001 hän siirtyi West Hamiin, joka kauden 2002–2003 päätteeksi putosi Valioliigasta. Tammikuussa 2004 James palasi takaisin Valioliigaan siirtymällä Manchester Cityyn. Kesällä 2006 hän siirtyi Portsmouthiin, jota hän edusti neljä kautta. Kauden 2009–2010 päätteeksi Portsmouth putosi mestaruussarjaan ja James siirtyi kesällä 2010 yllättäen samalla sarjatasolla olleeseen Bristol Cityyn vaikka sai tarjouksia myös Valioliigaseuroilta. Eddie Gomez
Bill Evans Vin Diesel
Vincent opiskeli collegessa 1990-luvun puoliväliin asti, kunnes lopetti koulun keskittyäkseen elokuvantekoon. Hän teki vuonna 1994 lyhytelokuvan "Multi-Facial", joka esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla. Kerrotaan, että ohjaaja Steven Spielberg näki Cannesissa Vincentissä potentiaalia ja kiinnitti hänet elokuvaan "Pelastakaa sotamies Ryan" (1998). Sotaelokuvan kautta hän sai ensimmäisen pääroolinsa elokuvassa "Pimeän uhka" (2000). Cate Blanchett
Blanchettin ensimmäinen päärooli lavalla oli vuoden 1993 David Mametin näytelmässä "Oleanna". Kaksiroolisessa näytelmässä hänen vastanäyttelijänään oli Geoffrey Rush. Vuosina 1994–1995 hän esitti Opheliaa Company B:n "Hamlet"-tuotannossa, jonka ohjasi Neil Armfield ja jonka pääosia esittivät Geoffrey Rush ja Richard Roxburgh. Vuonna 2004 Blanchett näytteli ylistetyn roolin Henrik Ibsenin Hedda Gablerina Sydneyn Theatre Companyssä. Näytelmää esitettiin samalla roolituksella myös New Yorkin Brooklyn Academy of Music’s Harvey teatterissa vuonna 2006, kaikki näytökset olivat loppuun myytyjä. Vuonna 2008 Blanchett esiintyy Sydney Theatre Companyn näytelmässä The War of the Roses ja vuonna 2009 Liv Ullmannin ohjaamassa näytelmässä A Streetcar Named Desire. Yandel
Yandel on syntynyt ja kasvanut Puerto Ricon Cayeyssä. Hänen musiikkiuransa alkoi vuonna 1995. Hänet tunnetaan parhaiten reggaetonduo Wisin & Yandelin jäsenenä. Hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa "Quien Contra Mí" vuonna 2003. Hänen toinen sooloalbuminsa "De Líder a Leyenda" julkaistiin vuonna 2013. RIAA palkitsi sen kultalevyllä vuonna 2014. Eddie Cheever
Cheever teki debyyttinsä F1-sarjassa 20 vuoden iässä vuonna 1978. Karsiuduttuaan Argentiinan Grand Prix'sta hän onnistui pääsemään lähtöruudukkoon Etelä-Afrikan Grand Prix'ssa. Hän kuitenkin joutui keskeyttämään moottoririkon takia vain kahdeksan kierroksen jälkeen. Kaksi kautta myöhemmin hänestä tuli Osella-tallin säännöllinen kuljettaja. Hän ajoi vain kerran maaliin asti kymmenessä kilpailussa. Jatkuvien tallivaihtojen avulla Cheever yritti onnistua karsiutua aika-ajoista itse kilpailuun. Tämän ansiosta hän onnistui ajamaan viidesti pisteillä Tyrrell-tallilla vuonna 1981, ja kolmasti palkintosijalle Ligier-tallilla seuraavalla kaudella. Tähän sisältyi toinen sija Detroitissa ajetusta Itä-Yhdysvaltain Grand Prix'sta. Reggie Evans
Evans pelasi yliopistokoripalloa Iowan yliopistossa. Hän aloitti ammattilaisuransa Seattle SuperSonicsissa pelaten joukkueessa neljä kautta. Viimeinen kausi joukkueessa oli hänen uransa paras tilastojen valossa, sillä hän teki 5,9 pistettä ottelua kohden. Tämän jälkeen Evans pelasi yhden kauden Denver Nuggetsissa. Kaudet 2007–2009 Evans pelasi Philadelphia 76ersissa ja kesästä 2009 lähtien hän pelasi Toronto Raptorsissa. Cadel Evans
Evans voitti 2011 Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailun ja kuudennen etapin. Hän voitti myös Tour de Romandien kokonaiskilpailun. Critérium du Dauphiné'ssa hän sijoittui toiseksi. Hän voitti Ranskan ympäriajon kokonaiskilpailun ensimmäisenä australialaispyöräilijänä. Hän oli toinen ensimmäisellä etapilla, voitti neljännen etapin sekä oli kolmas kahdeksannella ja 18:nnella osuudella. Etapilla 20, aika-ajossa, hän oli toinen ja nousi samalla kokonaiskilpailun kärkeen, jonka säilytti loppuun saakka. Robert Downey Jr.
Lapsuudessaan Downeylla oli useita rooleja isänsä elokuvissa: hän esiintyi ensi kerran elokuvassa "Pound", 5-vuotiaana. Downeyn ensimmäisiin elokuviin lukeutuivat muun muassa "Weird Science" (1985), "Katujen kasvatit" (1985) ja "Alta nollan" (1987), jonka kautta Downey päätyi suuremman budjetin elokuviin, kuten "Taivaallinen rakastaja" (1989) ja "Air America" (1990), jossa hän näytteli Mel Gibsonin kanssa. Vuonna 1992 Downey näytteli Charlie Chaplinia elokuvassa "Chaplin", josta hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miespääosasta. Roolia varten Downey opetteli muun muassa soittamaan viulua ja pelaamaan tennistä vasemmalla kädellä. 1990-luvulla Downey esiintyi muun muassa myös elokuvissa "Sydän ja sielut" (1993), "Syntyneet tappajiksi" (1994), "Richard III" (1995), "Home for the Holidays" (1995), "Kaksi tyttöä ja poikaystävä" (1997) ja "Koukkusormi" (1999). Cadel Evans
Vuonna 2006 Evans voitti Tour de Romandien ratkaisten ykköstilan kilpailun 5. etapilla, viimeisen päivän 20,4 kilometrin aika-ajossa, jonka hän voitti ohittaen kokonaiskilpailussa Alberto Contadorin ja Alejandro Valverden. Ranskan ympäriajossa Evans oli viides ja Puolan ympäriajossa toinen. Cadel Evans
Vuodet 2003–2004 Evans ajoi Telekomin/ T-Mobilen joukkueessa. Jälkimmäisenä vuonna hän voitti toistamiseen Itävallan ympäriajon sekä oli neljäs Giro di Lombardiassa. Carlos Gardel
Gardel aloitti uransa laulamalla baareissa ja yksityistilaisuuksissa. Hänen läpimurtonsa tapahtui vuonna 1917 valtavan suosion saaneella kappaleella "Mi Noche Triste". Tämä Pascual Contrusin ja Samuel Catriotan säveltämä kappale myi 100 000 kappaletta ja oli valtava menestys koko latinalaisessa Amerikassa. "Mi Noche Tristen" myötä Gardel kehitti "tango-canciónin", joka nosti tangon alaluokan musiikkityylistä arvostetuksi keskiluokan suosikiksi. Gardel kiersi useita kertoja läpi Etelä-Amerikan ja esiintyi myös Barcelonassa, Madridissa, Pariisissa ja New Yorkissa. Suosionsa kasvaessa Gardel teki myös lukuisia elokuvia. Ron Dennis
Jack Brabhamin vetäydyttyä radoilta vuoden 1971 lopulla Dennis ja toinen Brabham-teknikko Neil Trundel perustivat oman kilpatallin. Rondel Racing aloitti toimintansa Wokingissa helmikuussa 1972. Talli kilpaili F2-sarjassa vanhoilla Brabhamin autoilla ja voittikin yksittäisiä EM-sarjan kilpailuja. Nicolas Dalby
Dalby siirtyi UFC:hen 2015 lyhyen, mutta menestyksekkään Cage Warriors uran jälkeen. Dalby otteli ensimmäisen kerran toukokuussa 2015 "" -tapahtumassa. Hän voitti avauskamppailunsa UFC:ssä Elizeu Zaleski dos Santosia vastaan hajaäänin. Saúl Álvarez
Álvarez aloitti ammattinyrkkeilyuran vuonna 2005. Ensimmäisen merkittävän ottelun Álvarez otteli vuonna 2011 jolloin hän voitti Matthew Hattonin yksimielisesti tuomariäänin ottelussa avoimesta WBC liiton ylemmän keskisarjan mestaruudesta. Vyö oli jäänyt vaille omistajaa Manny Pacquiaon luovuttua siitä. Álvarez puolusti mestaruutta viidesti ennen häviämistään Floyd Mayweather Juniorille vuonna 2013. Seuraavan kerran Álvarez pääsi mestaruusotteluun vuonna 2015 jolloin hän kukisti keskisarjan silloisen WBC liiton mestari Miguel Cotton kaikin tuomariäänin kaksitoistaeräisessä ottelussa. Tämän jälkeen Álvarez on puolustanut mestaruutta kerran. Puolustusottelussa Álvarez tyrmäsi Amir Khanin kuudennessa erässä. Tämän jälkeen Álvarez luopui WBC liiton mestaruusvyöstä ja otteli silloista WBO liiton mestari Liam Smithiä vastaan tyrmäten Smithin yhdeksännessä erässä. Chuck Liddell
Liddell aloitti kamppailulajien harrastamisen 12-vuotiaana Koei-Kan Karatella ja harjoitteli myöhemmin high schoolissa myös painia. Hänestä tuli NCAA:n Division 1 tason painia opiskellessaan California Polytechnic State Universityssä, josta hän valmistui vuonna 1995 liiketoiminta/kirjanpito tutkinnolla. Valmistumisen jälkeen Liddell ryhtyi kilpailemaan potkunyrkkeilyn parissa amatööritasolla. Hän liittyi The Pit -talliin Arroyo Grandessa, Kaliforniassa, jossa hän tapasi tulevan valmentajansa John Hackelmanin. Hänen johdolla Liddell ryhtyi harjoittelemaan myös Kenpo Karatea. Liddell menestyi potkunyrkkeilyn raskaansarjan parissa varsin menestyksekkäästi voitettuaan urallaan kaksikymmentä ottelua, joista kuusitoista päättyi tyrmäys voittoon. Hän saavutti USMPA- ja WKA-tittelit, sekä kaksi kertaa kansallisen mestaruuden. Scott LaFaro
LaFaro meni collegeen opiskellakseen musiikkia, mutta keskeytti sen toisen vuoden alussa liittyessään Buddy Morrowin big bandiin. Hän jätti kouluympyrät soitettuaan eräällä Yhdysvaltain kattavalla kiertueella ja päätti kokeilla onneaan Los Angelesin musiikkiympyröissä. Siellä hän tuli nopeasti tunnetuksi yhtenä parhaista nuorista kontrabasisteista. Vuonna 1959, monien esiintymisen jälkeen muun muassa Chet Bakerin, Percy Heathin, Victor Feldmanin, Stan Kentonin ja Benny Goodmanin kanssa, LaFaro liittyi Miles Davisin sekstetin juuri jättäneen Bill Evansin trioon. Juuri yhtyeen pianistin Evansin ja rumpali Paul Motianin kanssa LaFaro kehitti omintakeisen vastamelodioihin ja rytmisiä vapauksia sisältävän tyylinsä, joka oli hänen soitolleen luonteenomaista. Myös Ornette Coleman työskenteli hänen kanssaan noihin aikoihin. Devon Sawa
Sawan mieltymys näyttelemiseen alkoi, kun hän esiintyi pääosassa lastentarhan koulunäytelmässä. Hänen näyttelijän uransa kehittyi nopeasti 1990-luvulla. Sawa esiintyi elokuvissa "Little Giants ", "Casper", "Now and Then", "Wild America", "Idle Hands", ja "Final Destination – viimeinen määränpää". "Casperissa" hän teki suuren läpimurtonsa, vaikka hänen esiintymisensä kuvaruudussa kesti vain joitakin minuutteja. Roy Evans
Keväällä 1995 Liverpool voitti ensimmäisen pokaalinsa kolmeen vuoteen, kun se liigacupin loppuottelussa kaatoi Boltonin. Evansin hankittua Stan Collymoren Robbie Fowlerin aisapariksi kaudeksi 1995/1996 uskottiin pelin alkavan kulkea entistäkin paremmin. Evans oli tuonut toisenlaisen vaihtoehdon Graeme Sounessin itsevaltaiselle valmennusfilosofialle, ja Liverpool pelasi iloista ja viihdyttävää jalkapalloa, mutta tulokset jäivät laihoiksi. 1996 Liverpool selviytyi aina FA Cupin loppuotteluun saakka, missä kuitenkin ManU:n Eric Cantona hautasi haaveet loppuhetkien maalillaan. Mielipide Evansia kohtaan alkoi hiljalleen kääntyä. Kaksi kolmatta ja kaksi nelossijaa liigassa saavuttanutta Evansia ei pidetty tarpeeksi tiukkana valmentajana. Burl Ives
Burl Ives aloitti laulajanuransa 1940-luvun alussa. Hän julkaisi uransa aikana noin 90 albumia, ja lukuisat hänet laulunsa sijoittuvat Yhdysvalloissa hittilistoilla. Hänen viimeinen albuminsa oli vuonna 1979 julkaistu "Live in Europe". Vuonna 1963 hän voitti parhaan kantrilevytyksen Grammy-palkinnon kappaleella "Funny Way of Laughin'".
Hänen elokuvadebyyttinsä oli "Villi ori Smoky" (Smoky, 1946), josta alkoi menestynyt elokuvaura. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa James Deanin tähdittämä "Eedenistä itään" (East of Eden, 1955), Paul Newmanin ja Elizabeth Taylorin tähdittämä "Kissa kuumalla katolla" (Cat on a Hot Tin Roof, 1958) sekä "Suuri maa" (The Big Country, 1958), jossa hänen vastanäyttelijöinään olivat muun muassa Gregory Peck, Jean Simmons ja Charlton Heston. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi sheriffin rooli elokuvassa "Kuuma suhde" (Two Moon Junction, 1988). Hän voitti sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen elokuvasta "Suuri maa". Elizabeth Hurley
Hurley aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun lopussa ja mallinuransa vuonna 1995. Vuonna 2006 hän toimi Sky1:n tosi-tv-sarjan Project Catwalk emäntänä Britanniassa. Hurley on esiintynyt kolmesti brittien "Voguen" kannessa. Dennis Franz
Franz aloitti näyttelijänuransa 1970-luvulla chicagolaisessa Organic Theater -teatterissa. Elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1978, jolloin hän esiintyi neljässä elokuvassa, "Remember My Name", "Pahan voima" ("The Fury"), "Mitkä häät!" ("A Wedding") ja "Stony Island". Ensimmäinen televisiosarja, jossa hän näytteli, oli vuonna 1982 ensiesitetty "Chicago Story", jossa hänellä oli poliisi Joe Gillandin rooli. Franz on tullut myöhemmällä urallaankin tunnetuksi etenkin juuri poliisin rooleistaan. Vuonna 1983 hän esitti Sal Benedettoa Steven Bochcon ja Michael Kozollin luomassa poliisisarjassa "Hill Street Blues" ja vuonna 1985 hän palasi sarjaan Norman Buntzin roolissa näyteltyään välillä Bochcon luomassa, lyhytikäiseksi jääneessä sarjassa "Bay City Blues" ja Brian De Palman ohjaamassa elokuvassa "Kuolema tulee kahdesti" ("Body Double"). "Hill Streetin" päätyttyä vuonna 1987, Franz uusi Buntzin roolin lyhytikäisessä, kesken ensimmäisen kauden lopetetussa spin-offissa "Beverly Hills Buntz". Dixie Evans
Mary Lee Evans syntyi elokuussa 1926 Long Beachilla. Perhe muutti pian Australiaan, koska isä työskenteli öljymiehenä. Perheen palattua muutamaa vuotta myöhemmin Kaliforniaan, isä kuoli työtapatumassa öljykentällä. Lopetettuaan koulun kesken ja työskenneltyään pelloilla Los Angelesin ulkopuolella, Evans vastasi tanssityttöjä etsineeseen ilmoitukseen Hollywoodissa. Hän sai työn ja elätti sittemmin itsensä mallintöillä ja burleskiesityksillä. Evansin läpimurto tapahtui burleskituottaja Harold Minskyn tuella, joka havaitsi Evansin yhdennäköisyyden Marilyn Monroeen ja nimesi tämän "Burlesquen Marilyn Monroeksi". Evans perehtyi parodioimaansa hahmoon perusteellisesti ja esityksestä tuli menestys. Hän ei kuitenkaan koskaan tavannut Marilyniä henkilökohtaisesti. Colin Davis (kapellimestari)
1960-luvulla Davis työskenteli Sadler’s Wells Operassa, Lontoon sinfoniaorkesterissa ja BBC Symphony Orchestrassa. Vuonna 1971 hän siirtyi pääkapellimestariksi Royal Opera Houseen Georg Soltin seuraajaksi ja toimi siellä aina vuoteen 1986 asti. Hän tuli tunnetuksi Michael Tippettin teoksien kantaesittäjänä: "The Knot Garden" (1970), "The Ice Break" (1977) ja "The Mask of Time" (1984). Vuonna 1977 hän johti "Tannhäuserin" Wagnerin musiikille omistetuilla Bayreuth-festivaaleilla ja tuli siten ensimmäiseksi kyseisillä festivaaleilla johtaneeksi englantilaiseksi kapellimestariksi. Janet Evans
Barcelonan kisoissa 1992 Evans voitti kultaa 800 metrin vapaauinnissa. Hänestä tuli matkan ensimmäisenä kahdesti voittanut naisuimari. Evans oli myös hopealla 400 metrin vapaauinnissa. 1992 kisojen jälkeen hän ei ollut enää entisenlaisessaan kunnossa ja vuoden 1996 Atlantan kisoissa Yhdysvaltojen uintijoukkueen kapteenina toiminut Evans ei enää menestynyt. Hän lopetti uransa Atlantan olympialaisten jälkeen. Kim Cattrall
Cattrall aloitti näyttelijänuransa 16-vuotiaana, jolloin hän lähti kotoaan asumaan yksin New Yorkiin. Siellä hän opiskeli American Academy of Dramatic Artsissa. Ensimmäisessä elokuvassaan Amerikassa hän näytteli Joyce Donnovania elokuvassa Rosebud vuonna 1975. Seksisymbolin leiman Cattrall sai elokuvasta Porky's näytellessään Miss Lynn "Lassie" Honeywelliä liikuntasalin varasto-kohtauksessa. Suomessa Cattrall tuli tunnetuksi esittäessään Karen Thompsonia Poliisiopisto-elokuvassa vuonna 1984. 
Hän sai Samantha Jonesin roolin tv-sarjasta "Sinkkuelämää" vuonna 1997. Cattrall sopi täydellisesti miestennielijä Samanthan rooliin, joka vaihtoi miestä lähes joka jaksossa ja Samanthasta tulikin nopeasti Carrien ohella sarjan suosituin hahmo. Hän myös kirjoitti kirjan seksistä yhdessä senaikaisen aviomiehensä Mark Levinsonin kanssa. Sarjan suosio toi hänelle myös uusia työmahdollisuuksia, mm. roolin Britney Spearsin tähdittämästä elokuvasta "Crossroads – tienristeyksessä". Hänellä väitettiin olevan huonot välit sarjan muiden tähtien kanssa ja "Sinkkuelämää"-sarja loppui keväällä 2004. Sen jälkeen Cattrall on esiintynyt mm. Walt Disneyn elokuvassa "Jääprinsessa". Vuonna 2006 huhuttiin että Cattrall liittyisi pian "Täydellisten naisten" tähtikaartiin, jossa hän näyttelisi Edien villiä siskoa.Cattrall on Englannin ja Kanadan kansalainen. Maxwell Caulfield
Brittiläissyntyinen Caulfield muutti Yhdysvaltoihin 1970-luvun lopulla ollessaan 18-vuotias. Hän teki New Yorkin -teatteridebyyttinsä vuonna 1978. Seuraavana vuonna hän esitti Ironia ongelmanuorista kertovassa off-Broadway-näytelmässä "Class Enemy", josta hänet palkittiin Theatre World Awardilla. Caulfield on näytellyt teatteriurallaan pääasiassa Yhdysvalloissa. Hänen ensimmäinen näytelmänsä West Endillä synnyinmaassaan Britanniassa oli musikaali "Chicago", jossa hän näytteli miespäähenkilö Billy Flynniä vuonna 2007. Hän esiintyi myöhemmin samana vuonna myös näytelmän Broadway-versiossa.