Mitkä ovat solumyrkyt?
Solunsalpaajat
Solunsalpaajat eli sytostaatit ovat lääkkeitä, jotka häiritsevät ja hidastavat runsaasti jakautuvien solujen toimintoja. Arkikielessä puhutaan myös ”solumyrkyistä”. Ne häiritsevät solunjakautumista. Varsinkin nopeasti jakautuvat solut kärsivät salpaajista suhteellisesti enemmän kuin lepotilassa olevat jakautumattomat solut. Solunsalpaajia annetaan kolmannekselle syöpäpotilaista. Solujen jakautumista hillitsevän ominaisuutensa vuoksi joitakin niistä voidaan antaa myös vaikeasta psoriasiksesta kärsiville sekä vaikeista tulehduksellisista reumasairauksista kärsiville.
Myrkky
Toinen tapa luokitella kasviperäiset myrkyt on jakaa ne ryhmiin niiden aiheuttamien haittojen perusteella. Kasvimyrkyt voidaan luokitella haittavaikutusten perusteella seuraavasti: ihoon, ruoansulatusjärjestelmään sekä sydän- ja verisuonijärjestelmään vaikuttavat myrkyt, hermomyrkyt, maksamyrkyt ja lisääntymistä häiritsevät myrkyt. Nitrosyylikloridi
Aine on myrkyllistä ja aiheuttaa hengitettynä hengenahdistusta ja yskää. Aine on voimakas hapetin ja kykenee myös syövyttämään metalleja. Nitrosyylikloridin reagoidessa veden kanssa reaktiotuotteina syntyy suolahappoa ja typen oksideja. Veteen joutuessaan aine on eliöstölle vaarallista. Siilikkäät
Keskeisenä tuntomerkkinä naaraan takaruumissa, munanasettimen yhteydessä on pari feromonirauhasia, jotka se voi työntää ruumiinsa ulkopuolelle. Rauhasten pituus ja muoto vaihtelevat. Monilla siilikkäillä on myrkkyrauhanen keskiruumiinsa prothoraxissa. Myrkkyrauhasen ansiosta ne voivat uhattuna erittää pisaroittain muun muassa asetyylikoliinia ja histamiineja sisältävää nestettä. Lisäksi perhosten erityisenä piirteenä on uurteisesta levystä muodostuva, ultraäänen tuottamiseen sopiva tymbaalielin keskiruumiin takaosassa. Äänen taajuus on 20–60 kHz ja sen tarkoituksena on luultavasti varoittaa lepakoita sekä muita öisiä saalistajia perhosen myrkyllisyydestä. Eräiden arvioiden mukaan ääni voi myös häiritä lepakoiden kaikuluotausta tehden perhosen lepakolle näkymättömäksi. Soukkoperhosilla (Syntominae) tymbaalielin on kuitenkin surkastunut tai puuttuu kokonaan. Ympäristömyrkky
Kadmiumia joutuu luontoon monista eri lähteistä, muun muassa paristoista, PVC-muoveista ja väriaineista. Kadmium ei ole yhtä myrkyllistä kuin elohopea, mutta poistuu elimistöstä verrattaen hitaasti. Kadmium on lisäksi karsinogeeni, eli se voi aiheuttaa syöpää. Lyijyä luontoon vapautuu lähinnä liikenteestä ja teollisuudesta. Muiden myrkkyjen tavoin lyijy voi kulkeutua hyvin pitkiäkin matkoja ilmavirtojen mukana. Tämä raskasmetalli aiheuttaa kasvuhäiriöitä ja elimistön puolustusjärjestelmän heikkenemistä. Lyijy sitoutuu tehokkaasti humukseen eikä liiku maaperässä herkästi, joten lyijyä joutuu kuitenkin vähän eliöihin. Myrkky
Myrkylliset ja haitalliset kemikaalit jaetaan Euroopan unionin säännöissä myrkyllisyyden perusteella kolmeen ryhmään: "erittäin myrkylliset aineet" (T+), "myrkylliset aineet" (T) ja "haitalliset aineet" (Xn). EU-luokituksessa myrkyiksi ei luokitella aineita, jotka ovat pelkästään syövyttäviä eli aiheuttavat vain paikallista kudostuhoa. Kuitenkin on olemassa joitain aineita, jotka ovat sekä syövyttäviä että tappavan myrkyllisiä ihokosketuksessa. Raskausmyrkytys
Raskauskouristus tarkoittaa raskausmyrkytyspotilaalle uutena kehittyviä kouristuksia, joita ei voida selittää millään muulla syyllä. Se on sekä äidille että lapselle vaarallinen raskausmyrkytyksen komplikaatio, josta on monesti seurauksia molempien hengen ja terveyden suhteen. 
Raskausmyrkytystä potevan varoitusmerkkejä voivat olla päänsärky, näköhäiriöt sekä vatsan oikean yläneljänneksen tai koko ylävatsan kivut. Näistä yleisin on päänsärky. Vakavissa raskausmyrkytystapauksissa käytetään kouristuksia estävänä hoitona magnesiumsulfaattia. Sienet
Useimmiten lievästi myrkyllisiksi luokitellut sienet sisältävät ruoansulatuskanavaa ärsyttäviä myrkkyjä. Nämä myrkyt aiheuttavat vatsanväänteitä ja pahoinvointia. Oireet alkavat noin tunnin kuluttua sienen nauttimisesta ja myrkytystila menee yleensä ohi itsestään. Yleensä oireenmukainen kotihoito riittää, mutta jos oireet tai oksentelu on rajua, tarvitaan nesteytystä sairaalassa. Ruoansulatuskanavan oireilua aiheuttavia sieniä on paljon, eikä niitä kaikkia vielä tunneta. Monet ruokasienilajit, kuten rouskut ("Lactarius"), haperot ("Russula") ja mesisienet sekä siitake, aiheuttavat oireita vain raakoina tai huonosti kypsennettyinä. Pumiliotoksiinit
Pumiliotoksiinit ovat eläinperäisiä alkaloideja, joita on eristetty sammakkoeläinten ihosta sekä eräistä muurahaisista. Neotrooppisista myrkkysammakoista on eristetty yli 500 erilaista rasvaliukoista alkaloidia, jotka jakautuvat yli 20 pääluokkaan kemiallisen rakenteensa mukaan. Pumiliotoksiinit muodostavat yhden suurimmista pääluokista. Erilaisia pumiliotoksiineja tunnetaan jo yli 30 kpl ja niiden sukulaisyhdisteitä, allopumiliotoksiineja, 20 kpl. Sekä pumiliotoksiinien että allopumiliotoksiinien arvellaan syntyvän sammakoiden elimistössä, kun ne syövät toksisia punkkeja. Verimyrkky
Verimyrkyt vaikuttavat pääasiassa kahdella tavalla. Ensinnäkin ne tuhoavat punasoluja ja verisuonten seinämiä, toiseksi verimyrkky aiheuttaa verisuonissa tukoksia ja muodostaa lopulta kuolioita. Atsaspirasidit
Atsaspirasidit (AZA) on ryhmä simpukoissa esiintyviä erittäin myrkyllisiä toksiineja. Ne kuuluvat rakenteeltaan polysyklisiin eettereihin. Ensimmäinen atsaspirasidien aiheuttama myrkytystapaus havaittiin Alankomaissa vuonna 1995. Atsaspirasidi-1:n rakenne (AZA1) raportoitiin ensimmäisen kerran vuonna 1998, kun se onnistuttiin eristämisen sinisimpukasta ("Mytilus edulis"). Atsaspirasideihin kuuluvia rakenteita on tunnistettu jo yli 30:ssä yhdisteessä. VOC-päästöt
Haihtuvat orgaaniset yhdisteet ovat osasyy savusumuun muodostamalla alailmakehän otsonia reagoidessaan auringonvalon läsnä ollessa typen oksideihin. Alailmakehässä otsoni on haitallista ihmisille, eläimille ja kasvillisuudelle. Vesiliukoisuutensa takia VOC-aineet ovat myös uhka pohjaveden laadulle. Joidenkin VOC-yhdisteiden on havaittu tai epäilty aiheuttavan syöpää. ABC (sodankäynti)
Syövyttäviä aineita käytettiin jo ensimmäisessä maailmansodassa. Tähän ryhmään kuuluvat muun muassa sinappikaasut, arseeniyhdisteet sekä fosgeenioksiimi (nokkoskaasut). Monet syövyttävät aineet ovat rasvaliukoisia ja näin imeytyvät limakalvoilta ja iholta elimistöön. Syövyttävät kaasut aiheuttavat muun muassa rakkuloita, pahoinvointia, päänsärkyä, hengityselimien kuolioita ja silmien tulehdusta. Myöhäisoireina voi esiintyä syöpää sekä hermoston ja ruuansulatuselimistön oireita. Räjähde
Sekundääriräjähteet sytytetään aina aloiteräjähteellä eli primääriräjähteellä. Sekundääriräjähteitä ovat dynamiitti, TNT, pentaeritrytolitetranitraatti, heksogeeni, oktogeeni, ANFO, nitroselluloosa ja geligniitti. C-4, C-3 ja Semtex ovat tehokkaita muoviräjähteitä. Monet sekundääriräjähteet, kuten trinitrotolueeni (TNT), kestävät hyvin iskuja ja palavat vain sytytettynä (esimerkiksi nitroselluloosa). Sienimyrkky
Jotkut ihmiset ovat allergisia sienten pinta-aktiivisille aineille, ja he voivat sada oireita sinänsä myrkyttömistä sienistä. Tämä kannattaa ottaa huomioon erityisesti sellaisten sienten kohdalla, joita käytetään toisinaan raakana esimerkiksi salaateissa. Tällaiseen on toisinaan suositeltu esimerkiksi eräitä mietoja sieniä kuten keltahaperoa. Eksitotoksisuus
Eksitotoksisuus on hermomyrkyllisyyden muoto. Sillä tarkoitetaan hermosolujen vaurioitumista tai kuolemaa tietynlaisen tapahtumaketjun seurauksena, joka alkaa siitä kun liian suuret määrät L-glutamaatti välittäjäainetta tai sen kaltaisia aineita sitoutuu hermoston ionikanavatyyppisiin glutamaattireseptoreihin näitä reseptoreita aktivoiden eli toimien agonisteina. Yleensä agonistiset aineet ovat aminohappoja. Ne päästävät reseptorisitoutumisensa kautta liian suuret määrät kalsium-ioneita (Ca) hermosoluihin. Ionit käynnistävät hallitsemattomasti hermosolun sisällä olevia hajottavia entsyymeitä kuten fosfolipaaseja, nukleaaseja ja proteaaseja, jotka vastaavasti hajottavat rasvahappoja, nukleiinihappoja ja proteiineja. Hermosolut koostuvat näistä molekyyleistä, joten entsyymit hajottavat hermosolun rakenteita siten vaurioittaen tai tappaen solun. Säätelyn pettäminen voi johtaa myös solua vaurioittavien radikaalien muodostumiseen. Laaja eksitotoksisuus voi tällä tavoin aiheuttaa merkittäviä hermovaurioita. Eksitotoksisten aineiden vapautumisen taustalla ovat omat syynsä. Ympäristömyrkky
Eliöt eivät kykene hajottamaan ihmisen valmistamia orgaanisia yhdisteitä. Nämä aineet häiritsevät ravintoketjujen toimintaa jo hyvin pieninä pitoisuuksina. Esimerkkejä näistä ympäristömyrkyistä ovat DDT ja PCB-yhdisteet sekä dioksiinit. Metotreksaatti
Metotreksaatti on ollut saatavilla jo hyvin kauan, se on eräs kaikkein vanhimmista edelleen käytössä olevista solumyrkyistä. Sen markkinointinimiä ovat ainakin: "Trexan" sekä "Methotrexate". Hiilivedyt
PCB-yhdisteet ovat erittäin pysyviä, ne eivät ole vesiliukoisia, vaan rasvaliukoisia. Erilaisia PCB-kongereeneja eli PCB-yhdisteitä on olemassa 209. Epätäydellisesti palaessaan PCB-yhdisteet muodostavat dioksiinia ja furaania, jotka ovat supermyrkkyjä. Näitä yhdisteitä syntyy esimerkiksi korkealämpöisissä teollisissa prosesseissa, kuten sellun kloorivalkaisussa, ja sitä kautta niitä pääsee myös luontoon. PCB-yhdisteitä sisältävien tuotteiden maahantuonti, myynti, valmistus ja luovutus kiellettiin Suomessa 1990-luvulla. Kemiallisen kestävyytensä ansiosta PCB-yhdisteitä on hankala hävittää käytön jälkeen. Verimyrkky
Verimyrkky aiheuttaa usein tuskallisen kuoleman, joka johtuu sisäisistä verenvuodoista ja kuolioista. Verimyrkyn aiheuttama kuolema on kuitenkin hidas verrattuna esimerkiksi hermomyrkkyyn. Verimyrkyn ihmisille aiheuttamat oireet, kuten pahoinvointi, sekavuus ja päänsärky, voivat ilmestyä vasta monen tunnin kuluttua myrkytyksestä. Myrkky
Useat levät voivat aiheuttaa ihmisille toksisia reaktioita, kuten ihoreaktioita, silmien ärsytystä ja hengityshäiriöitä. Varsinainen myrkytystila edellyttää kuitenkin myrkyn joutumista elimistöön veden tai hengitysilman mukana. Myrkyllisiä lajeja tunnetaan panssarilevistä, punalevistä, piilevistä, tarttumalevistä mutta varsinkin sinilevistä.
Mykotoksiinit ovat myrkyllisten homesienten sekundaarisia aineenvaihduntatuotteita, jotka voivat aiheuttaa haittaa tai kuoleman ihmisessä tai eläimessä. Mykotoksiinien farmakologisten ominaisuuksien takia joitakin mykotoksiineja käytetään antibiootteina, kasvunedistäjinä sekä lääkkeinä. Risiini (myrkky)
Risiini on risiinikasvin siemenistä saatava erittäin voimakas myrkky, joka pystyy tappamaan ihmisen jo 70 mikrogramman annoksena. Risiini on valkuaisaine ja on 6 000 kertaa myrkyllisempää kuin syanidi. Sen LD on arviolta 0,022 mg/kg suoneen ruiskutettuna tai hengitettynä; 20–30 mg/kg nieltynä. Myrkkyä voidaan eristää puristejäännöksestä, jota muodostuu valmistettaessa öljyä tyräkkikasveihin kuuluvasta risiinikasvista. Siinä sitä on noin 5 %. Risiini on vaarallista sisäänhengitettynä, suun kautta otettuna ja etenkin suoneen ruiskutettuna. Sen aiheuttamia oireita ovat kuumeilu, vatsavaivat ja yskä. Myrkky tuhoaa sisäelimiä, sakkauttaa punasoluja ja lamauttaa hermoston. Risiini tappaa hengitettynä 36–48 tunnissa ja suun kautta noin 5 päivässä. 
Myrkytyksen oireet ilmenevät viiveellä, joka on muutamasta tunnista 24 tuntiin. Yhdistyneen kuningaskunnan armeija on kehittämässä vastamyrkkyä ja Yhdysvaltain armeija kehittää rokotetta, mutta kumpaakaan ei ole vielä kokeiltu ihmisillä.
Lääketieteessä on tutkittu mahdollisuuksia käyttää ainetta solumyrkkynä syövän hoidossa. Ympäristömyrkky
Raskasmetalleiksi kutsutaan metalleja, joilla on suuri tiheys. Osa näistä aineista muuttuu ympäristömyrkyiksi niiden päästessä luontoon ihmisen toimien vuoksi. Koska raskasmetallit eivät hajoa, ne voivat olla biologisessa kiertokulussa ikuisesti. Joskus myrkyt sitoutuvat järvien ja merien sedimenttiin ja maahiukkasiin. Haitallisimpia ympäristömyrkkyjä ovat elohopea, kadmium ja lyijy. Bakteerit voivat muuttaa elohopean metyylielohopeaksi, joka sitoutuu helposti eliön proteiineihin ja on tavallista elohopeaa myrkyllisempää. Tämä aine voi synnyttää pysyviä hermostovaurioita. Saumamyrkkyluikero
Saumamyrkkyluikero ("Meiacanthus atrodorsalis") on luikeroihin kuuluva kala. Sen purema on myrkyllinen. Sienimyrkky
Sienten poiminta ruoaksi sellaisilta alueilta, joilla tiedetään olevan maaperäsaasteita, ei ole suositeltavaa. Osa sienistä kerää ympäristömyrkkyjä, ruokasienistä erityisesti raskasmetalleja kuten lyijy ja kadmiumia ja jopa radioaktiivisia metalleja kuten uraania ja strontiumia. Kadmium tosin kulkeutunee elimistön läpi imeytymättä kitiiniin sitoutuneena. Toistaiseksi (vuoteen 2005 mennessä) ei näistä ole todettu olevan Suomessa suurta vaaraa, mutta raskaan liikenteen ja teollisuuden läheisyydestä ei ruokasieniä kannata poimia. Myös Säteilyturvakeskus seuraa asioita radioaktiivisuuden kannalta. Atsaspirasidit
Atsaspiratsidien tiedetään aiheuttaneen myrkytyksiä eri puolilla maailmaa, ja muun muassa Kauko-Idässä simpukoita tarjotaan ensin kotieläimille, jotta saadaan selville niiden mahdollinen myrkyllisyys. Luettelo Suomessa kuluttajille myytävistä ilotulitetyypeistä
Kissanpieru on nimitys erittäin pienille raketeille. Raketin sisältämän pyromassan määrä on vähäinen, mutta pienen massansa ansiosta se saa usein huomattavan suuren lähtönopeuden ja on yksi suurimmista silmävammojen aiheuttajista. Tukesin ja ilotulitteiden maahantuojien yhteisellä sopimuksella minirakettien maahantuonti lopetettiin vuonna 2005 tulipalojen ja vakavien henkilövammojen takia. Kissanpierut palasivat kuitenkin monilla maahantuojilla myyntiin vuonna 2006. Palytoksiini
Yleinen vakavan myrkytyksen aiheuttama oire on rabdomyolyysi, jossa lihassolut alkavat hajota ja niiden sisäiset nesteet vuotavat vereen. Muita oireita ovat muun muassa metallinen tai karvas maku suussa, vatsakrampit, pahoinvointi, oksentelu, heikkous, ripuli, sydämen harvalyöntisyys, munuaisten pettäminen, punasolujen hajoaminen (hemolyysi), lihaskouristelu, kehon sinertävyys (syanoosi) ja hengitysvaikeudet. Kuoleman palytoksiini aiheuttaa yleensä sydänpysähdyksen kautta vaurioittamalla sydäntä. Hermomyrkky
Luonnosta löytyy lukuisia neurotoksiineja. Niitä tuottavat myrkylliset eläimet, mutta myös jotkut raskasmetallit kuten lyijy ovat neurotoksiineja. Neurotoksiineja voidaan käyttää myös sodankäynnissä ja väkijoukkojen hallinnassa.
Altistuminen neurotoksiineille voi aiheuttaa pahoinvointia, motoriikan hallinnan menetyksen, halvaannuksen, näköhäiriöitä, huimausta tai aivohalvauksen. Ääritapauksissa tuloksena voi olla kooma ja lopulta kuolema hermoston toiminnan lakkaamisen seurauksena. Erityisesti silloin, kun neurotoksiini vaikuttaa autonomisen hermoston toimintaan, kehon toiminnot voivat pysähtyä nopeasti. Raid (hyönteismyrkky)
Alun perin Raidin vaikuttavana aineena oli nimenomaan ensimmäinen synteettisesti valmistettu pyretroidi, alletriini. Myöhemmin tuotteisiin on lisätty myös muita pyretroideja, joka on laajentanut niiden käyttömahdollisuuksia. Pyretriinit sitoutuvat hermosolun aksonin pinnalla oleviin proteiineihin, jotka muodostavat hermoimpulssia kuljettavia jänniteherkkiä natriumkanavia. Pyretriinimolekyylin tarttuminen proteiiniin pakottaa natriumkanavan auki, 
jolloin hermosolu johtaa sähköä jatkuvasti. Näin eliö ei enää kykene koordinoimaan hermosignaalien kulkemista ja seurauksena on voimakkaita pakkoliikkeitä ja lopulta kuolema. Myrkky
Sienet voivat tuottaa toksiineja, sienimyrkkyjä. Toksikologiassa sienimyrkyt luokitellaan niiden vaikutuksen mukaan solumyrkyiksi, hermomyrkyiksi, alkoholin kanssa vaikuttaviksi myrkyiksi, ruoansulatuskanavaan vaikuttaviksi myrkyiksi sekä tuntemattomiksi myrkyiksi. Sienimyrkky
Mykotoksiinien terveysvaikutukset voivat olla akuutteja tai kroonisia. Akuutit oireet ilmaantuvat nopeasti ja ne ovat usein vakavia. Akuutti sienimyrkytys johtaa usein nopeasti – jopa viidessätoista minuutissa – ripuliin ja oksentamiseen. Elimistöön joutuneen myrkyn määrää voidaan vähentää riittävän ajoissa annetulla lääkehiilellä ja mahan tyhjennyksellä. Krooniset terveysvaikutukset voivat olla pitkäaikaisia tai kumulatiivisia vaikutuksia. Kroonisia vaikutuksia mykotoksiineilla ovat esimerkiksi syövät tai immuunipuolustuksen alenema. Käänteishyljintä
Luuytimensiirrolla hoidetaan pahanlaatuisia verisairauksia kuten leukemiaa. Allogeeninen eli toisesta ihmisestä otettu luuydin- tai kantasolusiirre sisältää immuunijärjestelmän soluja, jotka saattavat aktivoitua ja hyökätä sen henkilön elimistöä vastaan, jolle siirto on tehty. Yleisimmin reaktion aiheuttavat T-solut. Akuutti tai krooninen käänteishyljintäreaktio ilmaantuu noin 60 prosentille siirtopotilaista. Reaktio voi hoitua lääkkeiden avulla, mutta johtaa joskus hankaliin elinvaurioihin ja jopa kuolemaan. Bromadioloni
Bromadioloni on voimakas rotanmyrkkynä käytetty antikoagulantti. Se on toisen polven 4-hydroksikumariini-johdannainen ja K-vitamiini -antagonisti. Sitä kutsutaan "super-varfariiniksi" sen voimakkuuden takia sekä sen vuoksi, että sillä on ominaisuutena kertyä myrkkyä saaneen organismin maksaan. Se tuli markkinoille 1980. Suomessa myytävä Rotanmyrkky "342" sisältää bromadiolonia 0,05 g/kg. Rotanmyrkkyyn voidaan lisäksi lisätä Bitrexiä eli denatoniumbentsoaattia varoitusaineeksi ja sen tekemiseksi ihmisille mahdottomaksi nauttia. Bromadioloni on ominaisuuksiltaan hitaasti hajoava ja rasvaliukoisena eliöihin kertyvä.
Bromadiolonia käytetään neljän stereoisomeerin seoksena. Sen kaksi stereoisomeerikeskusta ovat fenyyli- ja hydroksyyli-hiilet kumariini 2-hydroksikromon-4-oni):n 3-kohdan substituentin hiiliketjussa. Sienimyrkky
Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan. Oireet (hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset ja alentunut verenpaine) alkavat 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen ja uskonnollisissa rituaaleissa. Väli-Amerikassa käytettiin madonlakkeja ("Psilocybe"). Siperiassa ja Suomessakin šamaanit käyttivät punakärpässientä ("Amanita muscaria") helpottamaan loveen lankeamista. Myrkytykset ovat yleensä tahallisesti aiheutettuja, kun sieniä on käytetty huumeena.Osalla ihmisistä on synnynnäinen sienisokerin imeytymishäiriö eli trehaloosi-intoleranssi. Se aiheuttaa ilmavaivoja ja ripulointia. Lehtomyrkkyseitikki
Sienen myrkyllisyys on tunnettu jo vuonna 1952, jolloin Puolassa sattui useita kuolemantapauksia tämän sienen nauttimisen jälkeen. Aiemmin seitikkimyrkyksi mainittu orellaniini on osoittautunut usean myrkyn seokseksi. On löydetty usean suurimolekyylisen yhdistelmiä, joilla on suurimolekyylinen polypeptidi-rakenne. Neljä tärkeintä ovat grzymaliini, bentsoiini  A ja B ja kortinariini. Englantilaisten tutkijoiden mukaan juuri kortinariini A ja B, silloin kun ne esiintyvät yhdessä, ovat vaikuttavia aineita myrkytyksessä.. Kyseessä on munuaismyrkky, jonka oireet saattavat ilmetä vasta yli kahden viikon kuluttua nauttimisesta. Siansiittiötesti
Esimerkiksi useat reaktiiviväreillä värjätyt kankaat on todettu siittiömyrkyttömiksi, mutta toisaalta valkaistu, värjäämätön puuvillakangas voi olla hyvin toksinen soluille. Tekstiilin solutoksisuus johtuu kemikaaleista, joita tekstiilin prosessoinnissa on käytetty. Tämän vuoksi tekstiilin solumyrkyllisyyttä ei voida ennustaa, vaan toksisuus on todettava kokeellisesti. Tämä johtuu siitä, että tekstiilin myrkyllisyyteen vaikuttavat useat tekijät. Esimerkiksi itse kankaan käsittelyprosessi vaikuttaa kemikaalien myrkyllisyyteen: tutkimuksissa jotkut reaktiivivärit ovat osoittautuneet myrkyllisiksi vapaina kemikaaleina, mutta myrkyttömiksi tekstiilin käsittelyn jälkeen. Lisäksi kankaaseen kemiallisesti sitoutuneena aine ei välttämättä aiheuta haittaa. Kaliumsyanidi
Kaliumsyanidi on ollut murhaajien suosima myrkky. Myrkkynä kaliumsyanidi on valkoisena jauheena, joka maistuu karvasmantelilta. Puoli grammaa ainetta nieltynä riittää tappamaan ihmisen. Vatsaan joutuessaan kaliumsyanidi reagoi vatsassa olevan suolahapon kanssa, jolloin muodostuu sinihappoa. Kaliumsyanidista vapautuva syanidi-ioni salpaa soluhengityksen estämällä sytokromioksidaasin toiminnan. Se vahingoittaa erityisesti sydäntä ja keskushermostoa. Uhri kuolee nopeasti; syanidi voi johtaa kuolemaan noin 3-8 minuutin kuluessa. Kaliumsyanidimyrkytyksen vastamyrkkynä toimii esimerkiksi siitä B12-vitamiinia muodostava hydroksikobalamiini (CHCoNOP). Vetyperoksidi hapettaa kaliumsyanidin erittäin tehokkaasti vähemmän myrkylliseksi kaliumsyanaatiksi: Antrasykliinit
Antrasykliineillä on bakteereja tappavia ominaisuuksia, mutta varsinaisina yleiskäyttöisinä antibiootteina niitä ei ole niiden haittavaikutusten ja myrkyllisyyden vuoksi käytetty. Ensimmäisen kerran antrasykliinien syöpäsoluja tappava ominaisuus raportoitiin vuonna 1959. Antrasykliinien vaikutusmekanismista ei ole täyttä yksimielisyyttä ja useita vaikutusmekanismeja on esitetty. Antrasykliinit voivat estää DNA:n jakautumisen joko interkalatoitumalla DNA:n kaksoiskierteen väliin tai katkaisemalla juosteen. Kaksoiskierteen katkeaminen johtuu antrasykliineista muodostuvien radikaalien muodostumiseen. Nämä radikaalit muodostavat elimistössä superoksidi- ja hydroksyyliradikaaleja, jotka vaurioittavat DNA:ta. Antrasykliinit voivat myös muodostaa kompleksin Fe-ionin kanssa ja tämä kompleksi sitoutuu voimakkaasti DNA:han. Tämä kompleksi voi myös katalysoida Fenton-reaktiota, jossa muodostuu hydroksyyliradikaaleja. Hallusinogeenit
Tähän aineryhmään kuuluvat esimerkiksi kasvit lemmonmarja, alruuna, hullukaali, hulluruoho ja muskottipähkinä. Joissakin intiaanien traditioissa on myös ollut tapana nauttia uskonnollisissa seremonioissa tupakkaa määrinä, jotka tuovat esiin päihteen delirianttivaikutukset. Myös useat lääkevalmisteet, esimerkiksi vanhan polven antihistamiinit difenhydramiini (Benadryl), sen lähisukulainen dimenhydrinaatti (Dramamiini tai Gravol) sekä hydroksitsiini, ovat deliriantteja. Monessa maassa reseptivapaa matkapahoinvointilääke syklitsiini on etenkin nuorten suosiossa. Fumonisiinit
Fumonisiinit ovat punahomeiden ("Fusarium") tuottamia mykotoksiineja eli sienimyrkkyjä. Fumonisiineja tuottaa esimerkiksi "Fusarium verticillioides" -niminen homelaji. Ruokamyrkytys
Ruokamyrkytys () on talousvedestä tai elintarvikkeesta aiheutunut sairastuminen, joka voi olla tarttuva tauti (esimerkiksi salmonelloosi) tai äkillinen myrkytys (esimerkiksi sienimyrkytys). Yleensä ruokamyrkytykseksi kutsutaan ruuasta saatua suolitulehdusta. Tyypillisiä oireita ovat ripuli, pahoinvointi, oksentelu ja vatsakipu. Nuolimyrkkysammakot
Nuolimyrkkysammakot ovat pienikokoisia (1,5–6 cm) ja kirkasvärisiä. Ne ovat todennäköisesti maailman myrkyllisimpiä eläimiä. Eräiden lajien myrkyissä on batrakotoksiini-hermomyrkkyä, joka on eräs luonnon myrkyllisimmistä aineista. "Phyllobates terribilis" eli kultanuoli kantaa yli 3 800 mikrogrammaa myrkkyä, mikä riittäisi tappamaan yli 1 500 ihmistä. Kolmen lajin myrkkyä tiedetään käytetyn puhallusputkimetsästyksessä. Muun muassa intiaanit käyttivät myrkkyä eläinten metsästämiseen. 
Nuolimyrkkysammakkojen koskeminen tai syöminen voi olla kohtalokasta. Polyklooratut dibentsodioksiinit
Suurina pitoisuuksina dioksiinit aiheuttavat ihmisillä muun muassa klooriaknea. Eläinkokeissa on osoitettu, että dioksiinialtistus aiheuttaa kehityshäiriöitä ja syöpää. Myrkyllisin dioksiiniryhmä ovat ne dioksiinit, joissa on klooriatomi on "para"-asemassa suhteessa happeen, eli paikoissa numero 2, 3, 7 ja 8, esimerkiksi TCDD eli 2,3,7,8-tetrakloori-dibentso-"p"-dioksiini. TCDD on myrkyllisin synteettinen aine joillakin eläinlajeilla ja sitä käytetään dioksiinien myrkyllisyyden vertailuaineena. Sen toksisuusekvivalenttikerroin on yksi. Nimenomaan "para"-klooratut dioksiinit ovat erityisen hajoamattomia ilmeisesti siksi, ettei myrkkyjä poistava sytokromi P450 -entsyymi pysty hapettamaan niitä tehokkaasti. Pölypunkit
Pölypunkit ("Dermatophagoides") ovat pieniä, noin 0,3–0,5 mm kokoisia hämähäkkieläimiä, jotka viihtyvät kosteassa ja pölyisessä ympäristössä. Pölypunkit syövät orgaanisia hiukkasia, kuten ihmisten kuolleita ihosoluja, siitepölyä ja homehiukkasia. Joillekin ihmisille ne saattavat aiheuttaa allergiaa. Nykykodeissa pölypunkit ovat erittäin harvinaisia, koska tekokuidut ja kuiva huoneilma ovat niille huono elinympäristö. Suomessa niitä tavataankin lähinnä vain vanhoissa navetoissa.Perinteisesti pölypunkkien määrää on kehotettu vähentämään mm. tyynyjen ja peitteiden pesulla 60-asteisessa vedessä vuosittain sekä viemällä petivaatteet ulos pakkaseen (suositus vuorokausi -18 asteessa) tai kuumentamalla ne saunassa pari kertaa vuodessa. Saunassa vuodevaatteita tulisi pitää niin, että ne lämpiävät kauttaaltaan +60-asteisiksi vähintään tunniksi. Kaikki toimenpiteet pienentävät punkkien ja niiden allergeenien määrää huomattavasti. Punkkiallergeenien määrää voidaan pienentää myös "punkkilakanoilla" sekä tiiviillä patjan- ja tyynynsuojuksilla, joita punkit eivät läpäise. Komodonvaraani
Aikaisemmin oli yleinen käsitys, että komodonvaraanin suussa elää pahanlaatuisia bakteereja, jotka aiheuttavat saaliseläimelle tulehduksen. Teoria asetettiin kyseenalaiseksi, sillä kaikkien eläimien suun limakalvoilla elää bakteereja, ja niiden puremasta voi seurata tulehdus. Komodonvaraanin myrkkyrauhasista saatiin kuitenkin näyttöä. Melbournen yliopiston tutkijat havaitsivat komodonvaraanin erittävän veren hyytymistä estävää myrkkyä, joka aiheuttaa saaliseläimen kuolemisen verenhukkaan. Myrkky
Kasvikunnasta tunnetaan lukuisia myrkyllisiä kasveja, joista osa on tappavia. Kasvimyrkyt ovat kasvien sekundaarimetabolisia tuotteita. Kasvimyrkyiksi luokitelluilla aineilla on tärkeitä tehtäviä elävässä kasvissa. Ne voivat toimia esimerkiksi vapaiden radikaalien poistajina, pölyttäjien houkuttimina, kasveja syövien eläimien karkottajina tai tuhohyönteisten torjujina. Merikäärmeet
Merikäärmeiden myrkky on käärmeiden myrkyistä vahvinta. Myrkyllään merikäärme lamaannuttaa ja tappaa kalan tai muun uhrinsa nopeasti. Myrkky on niin voimakasta, että pisara sitä voi tappaa kolme ihmistä. Merikäärmeiden myrkyt ovat lajista riippuen neurotoksisia, myotoksisia ja hemotoksisia. Lajiston myrkyt koostuvat entsyymeistä, proteiineista ja polypeptideistä, ja koostumus vaihtelee lajeittain. Kyykäärmeet
Kyiden myrkky on aina hemotoksista, mutta osa lajeista erittää sekä hemotoksista että neurotoksista myrkkyä. Vanhan maailman myrkkykäärmeistä kyykäärmeillä on kehittynein myrkkyelin. Kyiden hampaat ovat niin pitkät, että ne eivät normaalisti mahtuisi suljettuun suuhun. Tästä syystä lyhyeksi kehittynyt yläleukaluu taittuu linkkuveitsen tapaan kokoon. Käärmeen purressa hampaat taittuvat salamannopeasti esiin ja iskeytyvät saaliiseen. Myrkky alkaa saman tien vaikuttaa, ensin lamauttaen ja lopulta tappaen saaliseläimen. Vaikka saaliit ehtivätkin juosta pitkähköjäkin matkoja pureman jälkeen, kyy löytää ne yleensä kuolleena seuraamalla hajujälkeä tarkan hajuaistinsa avulla. Käärme nielee saaliinsa pää edellä. Myrkytys
Lääkeaineista aiheutuu noin 550 kuolemantapausta vuodessa. Tärkeimpiä aiheuttajia ovat opioidit, masennuslääkkeet ja psykoosilääkkeet. Noin puolessa tapauksista mukana on alkoholi. Suomalaista tutkimustietoa tulehduskipulääkkeiden aiheuttamista kuolemantapauksista ei ole mutta Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea arvelee yhdysvaltalaisten tutkimusten perusteella, että tulehduskipulääkkeet saattavat olla vuosittain osallisina 150–300 kuolemantapauksessa. Tulehduskipulääkkeet eivät aiheuta varsinaista myrkytystä, mutta vakavin sivuvaikutus on lisääntynyt riski mahasuolikanavan verenvuotoon. Kumatetralyyli
Kumatetralyylin laskettu LD50-arvo on rotalla noin 33 000 mg/kg, aine on erittäin myrkyllistä joutuessaan iholle tai nieltynä. Toistomyrkyt häviävät rotan elimistöstä nopeasti, siksi myrkyn tehoamista joutuu odottamaan. Kumatetryylin ja muiden vastaavien 4-hydroksikumariini-myrkkyjen teho perustuu siihen että ne heikentävät veren hyytymistä ja aiheuttavat vaurioita verisuoniin ja maksaan. Koska rotanmyrkky vaikuttaa viiveellä, rotta ei tiedä syövänsä myrkkyä. Vaikka kumatetralyyli on myrkyllistä, se ei välttämättä tehoa esimerkiksi hiiriin, siksi sitä on syytä käyttää vain rottien torjuntaan. Okratoksiinit
Okratoksiini on "Aspergillus ochraceus" -sienen tuottama homemyrkky, joka osoitettiin myrkylliseksi vuonna 1957. Okratoksiinin tiedetään tappaneen muutamassa päivässä sikoja, joita on ruokittu saastuneella rehulla. Okratoksiinin vaikutukset ovat tällöin kohdistuneet munuaisiin ja maksaan. Sienimyrkky
Altistuminen sienimyrkyille voi johtaa myrkytystilaan, joskus jopa kuolemaan. Altistumisreitti voi kulkea hengitysteiden, ihon tai suun kautta. Vaikka elintarvikkeessa ei olisi näkyvää hometta, se voi olla siitä huolimatta myrkyllisen homeen saastuttama. Eräs elintarvikkeita saastuttava homemyrkky on aflatoksiini. Sen tiedetään tappaneen 125 ihmistä myrkytysepidemiassa Keniassa vuonna 2004. Verimyrkky
Verimyrkky eli "hemotoksiini" on myrkkytyyppi, joka vaikuttaa vereen. Verimyrkyn nimi on hieman harhaanjohtava, sillä verimyrkyt eivät vaikuta pelkästään vereen, vaan tuhoavat myös muuta kudosta solumyrkkyjen tapaan. Kemiallinen ase
Sotilaallisesti kemialliset aseet on perinteisesti jaettu kolmeen ryhmään: taistelukaasut, savut ja sytytysaineet. Taistelukaasuilla on tarkoitettu aseita, joiden vaikutus perustuu niiden myrkyllisyyteen. Taistelukaasuista vain osa on normaalilämpötilassa kaasuja. Savujen, lukuun ottamatta kaasuihin luettavia myrkkysavuja, vaikutus perustuu niiden kykyyn haitata näkyvyyttä. Sytytysaineilla pyritään synnyttämään tulipaloja tai kuumuus, joka eliminoi vastarinnan. Batrakotoksiinit
Batrakotoksiinit ovat ryhmä steroidialkaloideja, jotka on eristetty nuolimyrkkysammakoiden nahasta. Batrakotoksiinit ovat voimakkaita neurotoksiineja, jotka lamauttavat hermosolujen ja lihassolujen natriumkanavien toiminnan. Tästä seuraa sydämen rytmihäiriöitä, sydämen pysähdys ja kuolema. Verenmyrkytys
Verenmyrkytys eli sepsis on yleensä bakteerin tai sienien aiheuttama vakava yleisinfektio. Kuolleisuus vaikeaan sepsikseen on jopa yli 30 prosenttia. Sepsiksistä noin puolet on grampositiivisten bakteerien aiheuttamia, vajaa puolet gramnegatiivisten bakteerien aiheuttamia ja noin viisi prosenttia sieni-infektioiden aiheuttamia. Domoiinihappo
Domoiinihappo on neurotoksinen levämyrkky, joka aiheuttaa muistinmenetystä. Sitä tuottavat tietyt levät ja toksiini rikastuu äyriäisiin, sardiineihin ja anjoviksiin ja sitä kautta näitä syöviin meripetoeläimiin. Altistuminen kyseiselle toksiinille vaikuttaa keskushermostoon ja voi aiheuttaa kuoleman. Altistumista seuraavat oireet voivat olla oksentelua, pahoinvointia, ripulia ja vatsakramppeja 24 tunnin sisällä altistumisesta. Voimakas altistus voi aiheuttaa neurologisia oireita kuten päänsärkyä, heikotusta, sekavuutta, lyhytaikaisen muistin menetystä, motorista heikkoutta, runsasta limaneritystä, sydämen rytmihäiriöitä ja kooman. Sienet
Hermomyrkyt eli psykotrooppiset myrkyt vaikuttavat keskushermostoon ja mielentilaan. Oireet (mm. hikoilu, sekavuus, harha-aistimukset, alentunut verenpaine) alkavat tyypillisesti 1–4 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta. Hermomyrkkyjä sisältäviä sieniä on käytetty monissa kulttuureissa hallusinaatioiden aiheuttamiseen (katso sienien päihdekäyttö). Hermomyrkkyihin kuuluu muun muassa ensimmäinen sienistä löydetty myrkky muskariini (jota on mm. malikoissa, risakkaissa ja punakärpässienessä). Muskimoli, muskatsoli ja iboteenihappo ovat muskariinille läheisiä yhdisteitä, ja niitä on useissa kärpässienissä. Psilosiinia ja psilosybiinia on madonlakeissa. "Psilocybe"-sienten kerääminen, käyttö ja myynti ovat Suomessa huumausainelain ja -asetuksen mukaan rikoksia. Valkokärpässieni
Valkokärpässieni sisältää amatoksiineja, jotka ovat maksaa ja munuaisia tuhoavia solumyrkkyjä. Myrkytyksen oireet, kuten kova jano, oksentelu, mahavaivat, pahoinvointi ja ripuli, alkavat 6–24 tunnin kuluttua sienen nauttimisesta, ja johtavat pysyviin elinvaurioihin tai kuolemaan. Valkokärpässienen myrkkyä ei voi poistaa keittämällä, jäädyttämällä tai kuivattamalla, kuten joidenkin sienten. Fosgeeni
Fosgeeni on salakavala myrkky, sillä sille altistuminen johtaa oireisiin vasta 24–72 tunnin kuluessa. Fosgeeni on voimakas alkylointiaine (tarkemmin karboksylointiaine) ja solumyrkky, ja se reagoi keuhkojen seinämän proteiinien kanssa. Fosgeenialtistus johtaa nesteen kerääntymiseen keuhkoihin, ja kuolema seuraa yleensä verenhukan, šokin ja hengityselinten pettämisen seurauksena. Toisin kuin hermokaasut, fosgeeni tappaa ainoastaan hengitettynä, ei siis ihon läpi imeytyneenä. Hyönteismyrkky
Pyretriinit ovat seos krysanteemisuvun kasveissa esiintyviä luonnon omia myrkkyjä. Niitä on käytetty vuosisatoja kasveista uutettuina hyönteismyrkkyinä, mutta niillä on kaksi ongelmaa. Pyretriinit ovat varsin herkistäviä aineita, ja siksi ne aiheuttavat allergisia reaktioita, ihottumia ja astmaa. Toiseksi ne hajoavat hyvin nopeasti auringonvalon vaikutuksesta. Siksi on pyritty kehittämään vähemmän allergisoivia ja luonnossa kestävämpiä aineita, joita ovat mm. permetriini, sypermetriini, deltametriini ja fenvaleraatti. Ihmisen ihon läpi aineet imeytyvät huonosti ja ne hajoavat elimistössä nopeasti, joten myrkyllisyys on vähäinen eivätkä ne ole kertyviä. Ne ovat varsin kalliita, jonka takia ammattikäyttö on vähäisempää ja niitä käytetään yleisemmin kotien ja harrastuspuutarhojen hyönteismyrkkyinä. Niitä käytetään myös loisten kuten täiden torjuntaan. Pyretriiniseos on sallittu myös luomuviljelyssä. Hiilivedyt
Klooratut hiilivedyt ovat synteettisiä orgaanisia halogeeniyhdisteitä, joita on olemassa tuhansia ja joista osa on erittäin myrkyllisiä. Ne ovat hiilimolekyylejä, joiden vetyatomeja on korvattu klooriatomeilla. Luontoon kloorattuja hiilivetyjä pääsee teollisuuspäästöjen mukana sekä maan- ja metsäviljelyssä. Ne muodostavat merkittävän ympäristömyrkkyryhmän. Sienimyrkky
Sienimyrkyt eli mykotoksiinit ovat erilaisissa sienissä esiintyviä, koostumukseltaan vaihtelevia myrkyllisiä aineita. Sienimyrkyt jaetaan vaikutuksensa perusteella muun muassa solumyrkkyihin, hermomyrkkyihin ja ruoansulatuskanavaa ärsyttäviin aineisiin. Osa sienimyrkyistä aiheuttaa myös oireita alkoholin kanssa nautittuna. Paloyrtit
Paloyrtit ("Phlomis") on huulikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on noin sata lajia. Paloyrtit ovat salvioita muistuttavia monivuotisia ruohovartiskasveja tai ikivihreitä varpuja ja pensaita. Niitä esiintyy Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Kukat ovat valkoisia, keltaisia tai violetteja. Lyijymyrkytys
Myrkytystilan oireisiin kuuluu muun muassa pahoinvointia, kipua ja anemiaa. Lyijymyrkytys saattaa johtaa kuolemaan. Akuutit lyijymyrkytykset ovat paljon harvinaisempia kuin myrkytykseen johtava krooninen altistuminen lyijylle. 
Akuutti lyijymyrkytys johtuu lähes aina (elimistöön huonoliukoisten) lyijysuolojen nauttimisesta. Oireet ovat paikallisia ruoansulatuskanavan oireita (jano, metallinmaku suussa, vatsakipu, oksentelu, ripuli tai ummetus, lyijysulfidi voi värjätä ulosteen mustaksi), sokki ja munuaisten vaurioitumisen oireita kuten oliguria ja virtsan koostumuksen muutokset, keskushermoston oireet sekä hemolyysi. Mikäli potilas paranee, jatkossa seuraavat usein kroonisen lyijymyrkytyksen oireet. Sienimyrkky
Solumyrkyt ovat sienimyrkyistä vaarallisimpia, ne voivat johtaa maksa- ja munuaisvaurioihin. Punakärpässieni sisältää iboteenihappoa ja muskimolia, jotka voivat aiheuttaa keskushermoston oireita kuten hallusinaatioita. Suomyrtit
Suomyrtit tai norkkomyrtit ("Myrica") on suomyrttikasveihin kuuluva kasvisuku ja heimon tyyppisuku. Sukuun kuuluu 20 lajia.Suomyrttiä esiintyy Euroopan mereisissä osissa Portugalista pohjoiseen Norjaan, Pohjois-Amerikassa ja itäisimmässä Aasiassa Korean, Japanin ja Kamtšatkan niemimaan välisellä alueella. Suomessa suomyrttiä esiintyy pääosin rannikoilla ja järviseudulla Etelä-Hämeestä Etelä-Savoon. Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa kasvaa useita omia suomyrttilajeja. Salamurha
Salamurhat ovat yksi vanhimmista politiikan välineistä. Rooman valtakunnan loppuvaiheissa salamurhista tuli vähitellen hyväksytty keino parantaa omaa asemaansa tai vaikuttaa politiikan kulkuun. Renessanssin aikoihin salamurhia alettiin taas pitää hyväksyttävinä tyrannin poistamiseksi asemastaan. Venäjällä viisi keisaria murhattiin alle 200 vuoden aikana. Yhdysvalloissa on tapahtunut muun muassa presidentti Abraham Lincolnin murha ja presidentti John F. Kennedyn salamurha. Korvasieni
Tuore korvasieni sisältää gyromitriiniä, joka on hengenvaarallinen solumyrkky. Se on lämpöä ja kylmyyttä kestävä, mutta herkästi haihtuva ja vesiliukoinen yhdiste. Väärin valmistetun tai ryöppäämättömän korvasienen syöminen aiheuttaa akuutin myrkytyksen. Ei tiedetä, kuinka suuri määrä korvasientä riittää aiheuttamaan myrkytyksen, mutta siihen vaikuttaa oleellisesti se, onko kyse raaoista vai puutteellisesti käsitellyistä sienistä. On kuitenkin arvioitu, että gyromitriinin LD50-arvo ihmiselle olisi 20–50 mg/kg, mikä vastaa 400–1 000 grammaa tuoreita korvasieniä. Nisäkkäiden myrkyt
Nisäkkäiden tuottamien myrkkyjen merkitys on ollut pitkään vähäinen tieteellisessä tutkimuksessa. Fossiililöydökset ja kokeellisten menetelmien kehittyminen on kuitenkin tuottanut lisää tietoa ja kasvattanut mielenkiintoa nisäkäsmyrkkyjä kohtaan. Nisäkkäiden myrkyt ovat kirjava joukko erilaisia toksisia seoksia ja vaikutusmekanismeja. Nisäkäsmyrkyt voidaan jakaa kolmeen luokkaan; hyönteissyöjien, nokkaeläinten ja lepakoiden myrkkyihin. Neljännessä luokassa, kädellisissä, on ehdotettu olevan myrkyllisiä lajeja. Eläinten tuottamille myrkyille ei ole yksiselitteistä määritelmää. Bücherlin (1968) mukaan myrkyllisellä eläimellä tulee olla ainakin yksi myrkkyrauhanen, mekanismi myrkyn erittämiselle tai ruiskuttamiselle sekä väline jolla tehdä haava. Mebs (2002) määrittelee eläinmyrkyt aineiksi, jotka ovat haitallisia muille eliöille määrätyssä pitoisuudessa ja jotka ovat useimmiten proteiineja tai peptidejä. Suippumyrkkyseitikki
Suippumyrkkyseitikki sisältää orellaniinia, joka on erityisesti munuaisia vaurioittava hengenvaarallinen solumyrkky. Sienen
orellaniinipitoisuus on itiöissä 0,09 %, lakissa 0,78 %, jalassa 0,42 % ja sienirihmastossa 0,03 %. Myrkyt eivät häviä keittämällä eivätkä millään muulla käsittelytavalla. Kokeellisen ja kliinisen myrkytyskuvan perusteella on päätelty, että sienessä olisi myös kortinariini A ja B -nimisiä rengasrakenteisia peptidejä, jotka myös vahingoittavat munuaisia. Kortinariineja on varmistettu esiintyvän muissa seitikkisuvun sienissä.. 4-aminobifenyyli
4-Aminobifenyyli on ärsyttävä yhdiste ja aiheuttaa hengitettynä päänsärkyä. Yhdisteen on todettu aiheuttavan syöpäkasvaimia virtsarakkoon. 4-aminobifenyyliä on runsaasti tupakansavussa, mikä altistaa tupakoijat riskille sairastua virtsarakon syöpään. Ihmisen elimistö pyrkii vähentämään yhdisteen myrkyllisyyttä muodostamalla siitä metaboliittejä. Tärkeimmät reitit ovat hydroksylaatio, esteröityminen ja glukuronihappomolekyylin liittyminen eli glukuronidaatio. Aineesta voi muodostua nitreniumioni, joka on erittäin reaktiivinen ja voi sitoutua DNA:han aiheuttaen mutaatioita. Raskasmetalli
Lyijy on yleisin raskasmetalleista. Sitä esiintyy esimerkiksi lyijyakuissa, ääni- ja säteilysuojelussa sekä ammuksissa. Se pääsee luontoon myös liikenteestä ja teollisuudesta, kuten metallisulatoista ja akkuteollisuudesta. Muiden myrkkyjen tavoin lyijy pystyy kulkeutumaan pitkiäkin matkoja ilmavirtojen mukana. Pääasiallinen altistumisreitti on ravinto. Tetraetyylilyijyä (CHCH)4Pb käytettiin osana bensiinissä 1930–1970-luvuilla. Palaessa bensiinistä vapautui ympäristöön haitallisia lyijy-yhdisteitä, kuten hermo- ja ympäristömyrkkyjä. Tämän vuoksi lyijy-yhdisteiden käytöstä bensiinin lisäaineena on luovuttu kokonaan. Suomessa kielto astui voimaan 1990-luvulla ja koko EU:n alueella vasta 2004. Lyijyttömien polttoaineiden myötä sen saanti on vähentynyt huomattavasti. Raskausmyrkytys
Raskausmyrkytystä edistävät harhautuneet immuunireaktiot voivat myös aiheutua tulehdustekijöistä tai sikiön muuntuneesta kyvystä erottaa omat ja vieraat solut toisistaan. Raskausmyrkytystä potevien äitien verenkierrossa on raportoitu toisia äitejä enemmän sikiöstä peräisin olevia soluja, kuten tuman sisältäviä punasoluja ja solujen ulkopuolista sikiön DNA:ta. Nämä löydökset ovat antaneet aiheen epäillä, että raskausmyrkytys on sairausprosessi, jossa hapenpuutteen kaltainen istukkavaurio mahdollistaa tavallista suuremman sikiölähtöisen materiaalimäärän pääsyn äidin verenkiertoon. Tämä johtaa vuorostaan immuunipuolustusreaktioon ja veri- ja imusuonten sisäseinävaurioihin, raskausmyrkytykseen ja lopulta raskauskouristukseen. Hermomyrkky
Hermomyrkky eli neurotoksiini on kemiallinen aine, joka estää neuronien toimintaa. Koska hermosolut vastaavat lukuisista elimistön toiminnoista, neurotoksiinien vaikutus voi ilmetä hyvin monella tavalla. Neurotoksiinin vaikutukset riippuvat myös annoksen suuruudesta. Myrkylliset homeet
Toksiset homeet aiheuttavat vakavia ympäristöterveydellisiä haittoja ympäri maailman ja myrkyllisten homesienten terveysvaikutukset on tunnettu satoja vuosia. Myrkyllisten homeiden terveysvaikutusten tiedetään välittyvän sekä ympäristöaltistuksen että saastuneen ruoan välityksellä. Yleisesti homeille ja niiden toksiineille altistutaan suun kautta saastuneen ruoan välityksellä. Muita altistusreittejä ovat iho ja hengityselimet. Hydridi
Yksinkertaiset kovalenttisen sidoksen sisältävät hydridit ovat usein huoneenlämpötilassa kaasumaisia yhdisteitä, joista monet ovat myös eliöille myrkyllisiä. Nämä hydridit voidaan jakaa kolmeen ryhmään vedyn osittais­varauksen perusteella. Vety muodostaa elektro­negatiivi­suu­del­taan samankaltaisten alkuaineiden kanssa hydridejä, joissa molempien alkuaineiden atomit ovat sähköisesti lähes neutraaleja. Tällaisia ovat hiilivedyt, vetyselenidi ja fosfiini. Nämä kaikki ovat kaasumaisia, ja niissä molekyylien välillä on ainoastaan dispersiovoimia. Toisen ryhmän muodostavat hydridit, joissa vedyllä on positiivinen ominaisvaraus. Näitä ovat vesi, ammoniakki ja vetyhalogenidit. Joissakin näistä molekyylien välillä esiintyy vetysidoksia, joiden vuoksi niillä on selvästi muita korkeampi sulamis- ja kiehumispiste. Kolmannessa ryhmässä hydridivedyllä on negatiivinen ominaisvaraus. Tällaisia ovat muun muassa elektronivajaat boraanit, stannaani, silaani ja germaani. Tämän ryhmän aineet ovat erittäin reaktiivisia johtuen suurelta osin vedyn negatiivisesta osittaisvarauksesta. Ansamysiinit
Ansamysiinit eli ansamakrolidit tai ansamakrolaktaamit ovat ryhmä rakenteellisesti samankaltaisia prokaryoottien ja eräiden kasvien tuottamia sekundääriaineenvaihdunnan tuotteita. Monilla ansamysiineillä on biologista aktiivisuutta ne voivat olla esimerkiksi antibiootteja tai antiviraalisia yhdisteitä ja eräitä tutkitaan myös syöpälääkkeinä. Ansamysiinien rakenteessa on aromaattinen yhdin johon on sitoutunut alifaattinen ketju muodostaen renkaan. Alifaattisen polyketidiketjun eliöt syntetisoivat etikkahaposta tai propaanihaposta. Ansamysiinit ovat saaneet nimensä latinan kielen kahvaa merkisevästä sanasta "ansa". Ansamakrolidit ovat merkittäviä paitsi niiden biologisten ominaisuuksien vuoksi myös niiden kiraalisen alifaattisen ketjun haastavan synteesin vuoksi. Metyylinitriitti
Metyylinitriitti on erittäin myrkyllistä. Rotille tappava annos ilmassa on 170 ppm. Aineen on todettu myös aiheuttavan methemoglobiinin määrän kasvua veressä. Maetyylinitriitin on myös todettu olevan syöpää aiheuttava ja mutageeninen. Metyylinitriitti hajoaa hyvin herkästi auringonvalossa. Aine on myös hyvin helposti syttyvää Sakaramiina
Sakaramiina on jalkaväkimiina, jonka tarkoituksena on rikkoa pyöräajoneuvon rengas tai silpoa kehon osa, mutta ei surmata miinaan astunutta. Sakaramiina 65-98 kuuluu painevaikutteisten polkumiinojen ryhmään. Suomessa on käytössä sakaramiina SM 65-98, jossa räjähdysaineena käytetään 60 grammaa tiiviiksi puristettua trinitrotolueenia. SM 65-98 laukaistaan yleissytytin 65:llä ja sakaralaukaisin 98:lla. SM 65-98 kuuluu tietyt jalkaväkimiinat kieltävän Ottawan sopimuksen piiriin. Myrkylliset homeet
Myrkylliset homeet ovat homesieniä, joilla on kyky tuottaa mykotoksiineina tunnettuja myrkkyjä. Toksiinintuottajia tunnetaan muun muassa seuraavista sienisuvuista: "Alternaria", "Aspergillus", "Basidiomycetes", "Bipolaris", "Cladosporium", "Curvularia", "Epicoccus", "Fusarium", "Myxomycetes", "Penicillium", "Rhizopus", "Stachybotrys" ja "Trichoderma". Sienet tuottavat muun muassa aflatoksiinia, okratoksiineja, zearalenonia, fumonisiinia, T-2-toksiinia, HT-2-toksiinia ja deoksinivalenolia.
Homeiden tuottamia toksiineja pidetään yleisesti terveydelle vaarallisina. Isolumme
Isolumme on kaikkien lumpeiden tavoin kokonaan myrkyllinen. Lumpeissa aktiivisena aineena toimii nufariini-niminen alkaloidi. Myrkytyksen seurauksena on hengitysvaikeuksia ja kiihotus/levottomuustiloja. Lumpeissa on myös raninkuliinia, joka on solumyrkky. Adamsiitti
Adamsiitti aiheuttaa oireita jonkin verran hitaammin kuin kyynelkaasut. Joitakin minuutteja altistuksen jälkeen alkaa ilmetä nenän, suun ja kurkun ärsytystä, kyynelehtimistä, päänsärkyä, hengenahdistusta, aivastelua, yskimistä ja oksentelua. Oireet johtuvat yhdisteen sisältästä arseenista, joka häiritsee solujen energiantuotantoa haittaamalla ATP-molekyylien toimintaa. Adamsiitille ei ole vasta-ainetta ja uhrien hoito rajoittuu oireiden lievittämiseen. Lyhytaikaisen altistuksen oireet kestävät 20 minuutista kahteen tuntiin. Pitkäaikainen tai voimakas altistus voi johtaa vakavampiin oireisiin, pysyviin vammoihin tai kuolemaan. Siansiittiötesti
Sian siittiötestillä on mitattu useiden toksiinien solumyrkyllisyyttä. Tähän mennessä siittiömyrkyllisimmäksi tutkituksi yhdisteeksi on osoittautunut kereulidi. Sian siittiön liikuntakyvyn halvaannuttamiseen riittää 5400 molekyyliä / siittiö, eli 77 kereulidimolekyyliä / mitokondrio. Kereulidi on tiettävästi ensimmäinen bakteerimyrkky, jonka tuhoisa annos voidaan laskea painoyksiköiden sijasta molekyyleissä. Muita erittäin siittiömyrkyllisiä, hometaloista löytyneitä toksiineja ovat esimerkiksi valinomysiini ja amylosiini. Sienet
Hemolyyttiset myrkyt aiheuttavat punasolujen tuhoutumista ja anemiaa. Rusokärpässienen sisältämä hemolyyttinen myrkky hajoaa kuumennettaessa. Tätä vielä vaarallisempaa hemolyyttistä myrkkyä sisältävä sieni on pulkkosieni, jonka myrkky ei hajoa kuumennettaessa. Pulkkosienen myrkky kerääntyy elimistöön ja sen vaikutus voimistuu syöntikertojen toistuessa, mikä voi johtaa jopa hengenvaaralliseen tilaan. Myrkky
Levä- ja syanobakteerimyrkyt. Myrkyllisiä leviä esiintyy ympäri maailman sekä merissä että makeassa vedessä. Levämyrkyt voivat olla haitallisia tai tappavia kaloille, äyriäisille, ihmisille, karjalle ja villieläimille. Usein leväkukinnot erottuvat värillisinä, esimerkiksi punaisina tai vihreinä. Vaikka leväkukintoja on historiallisessa mielessä pidetty luonnollisena ilmiönä, on kiinnitetty huomio myrkyllisten kukintojen runsaaseen määrään viime vuosina. Syyksi on arveltu vesistöjen fosfori- ja typpikuormaa. Kosteusvaurioindikaattorit
"Streptomyces griseus" on yleinen kosteusvaurioiden yhteydessä tavattu aktinobakteeri, joka kykenee tuottamaan valinomysiiniä. Kosteusvauriorakennuksista eristetty ja laboratorio-oloissa kasvatettu kanta on osoittautunut erittäin solumyrkylliseksi. Valinomysiinin solumyrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden tuhoamiseen. Ruokamyrkytys
Pienikin home on syy heittää koko kasvis pois, koska homemyrkyt ovat voineet levitä laajalle eikä kuumennus tuhoa niitä. Viereiset hedelmät voi silti syödä. Homeen väristä riippumatta homemyrkyt voivat aiheuttaa syöpää, jos niitä syö usein. Vesipäästäinen
Vesipäästäinen saalistaa veden alla, veden pinnalla ja kuivalla maalla. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, madot, kotilot sekä hämähäkkieläimet. Saalislistalta löytyvät myös pikkukalat, kalanmäti sekä sammakot ja pikkunisäkkäät. Vesipäästäisen sylki on myrkyllistä. Myrkky on niin voimakasta, että sen kerrotaan aiheuttavan sammakon kuoleman muutamassa minuutissa. Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs. Koko maailman nisäkkäistäkin vain almikit ("Solenodontidae"), hidaslorit ("Nycticebus"), vesinokkaeläin ("Ornithorhynchus anatinus") ja lyhythäntäpäästäinen ("Blarina brevicauda") ovat vesipäästäisen lisäksi myrkyllisiä. Myrkyllisyys
Eräät hormonihäiriköt aiheuttavat linnuilla ja nisäkkäillä muun muassa lisääntymis- ja kehityshäiriöitä sekä syöpää. Jo 1960-luvulla alettiin epäillä eräiden ympäristömyrkkyjen (mm. PCB, DDT) aiheuttavan lisääntymishäiriöitä ravintoketjun huipulla olevissa eläimissä. Nämä aineet onkin sittemmin kielletty lähes kaikissa teollisuusmaissa. Useiden epäilyttävien aineiden käyttö on rajoitettua tai kiellettyä EU:ssa. Solun tukiranka
Monien myrkkyjen vaikutukset perustuvat solun tukirangan häirintään. Tällaisia myrkkyjä tuottavat monet kasvit, sienet ja sienieläimet. Esimerkiksi latrunkuliini on "Latrunculia magnifica" sienieläimen myrkkyä, joka sitoutuu aktiiniin ja estää aktiinisäikeiden kasvun. Kavalakärpässienen falloidiini taas vakauttaa aktiinisäikeitä, jolloin ne menettävät kykynsä hajaantua yksittäisiksi aktiiniproteiineiksi. Yksi ensiapukeino falloidiinimyrkytykseen on syödä suuri määrä raakaa lihaa. Liha sisältää runsaasti aktiinia, johon myrkky sitoutuu. Ruokamyrkytys
Myrkytyksen syynä on usein ruoan riittämätön kypsentäminen, jolloin bakteerit, loiset tai alkueläimet jäävät henkiin. Muita aiheuttajia ovat ruokien hidas jäähtyminen sekä ruoan huonoista säilytysolosuhteista (kuten vääristä säilytyslämpötiloista) johtuva ruoan pilaantuminen, joka aiheuttaa bakteerien tai homeiden liiallista kasvua ruoassa. Myös ruoankäsittelijän riittämätön käsienpesu saattaa edistää itiöllisten bakteerien (kuten "Clostridium botulinumin" tai "Bacillus cereusin") kasvua. Myrkky
Torjunta-aineet ovat aineita tai aineiden seoksia ja ne voivat olla fysikaalisia, kemiallisia tai biologisia myrkkyjä. Torjunta-aineiden tarkoitus on tappaa tuholaisia, kuten tuhohyönteisiä, rikkaruohoja tai rottia. Tällöin tavoitteena on, että aine olisi kohdelajille tappavan myrkyllinen, mutta ihmiselle ja eläimille mahdollisimman vaaraton. Käärmeenmyrkyt
Tunnetuista alle 2000 käärmelajista noin 300 lajia on myrkyllisiä. Myrkylliset lajit löytyvät tarhakäärmeiden, myrkkytarhakäärmeiden, merikäärmeiden, kyykäärmeiden ja kalkkarokäärmeiden suvuista. Käärmeet käyttävät myrkkyjään ensisijaisesti hyökkäysaseena. Myrkkyjen tarkoituksena on lamauttaa saalis ja auttaa sulattamaan se. Yli 95 % myrkkyjen kuivapainosta on polypeptidejä, jotka sisältävät entsyymejä, toksiineja ja pieniä peptidejä. Nämä ainesosat kykenevät muuttamaan uhrien fysiologisia vasteita. Yli 20 entsyymiä on tunnistettu käärmeiden myrkyistä. Hyaluronidaasi on läsnä kaikissa käärmeenmyrkyissä. Aine mahdollistaa muiden myrkkykomponenttien kulkeutumisen uhrin kudoksiin. Kaliforniansalamanterit
"Taricha"-suvun lajien iholla on maailman myrkyllisimpiin aineisiin lukeutuvaa tetrodotoksiini-hermomyrkkyä. Salamanterin iholla myrkkyä on kuitenkin vain pieni määrä eikä se vaikuta terveen ihon läpi. Limakalvoille tai haavaan joutuessaan myrkky aiheuttaa ärsytystä. Liaanimyrkkysumakki
Liaanimyrkkysumakki tai myrkkymuratti ("Toxicodendron radicans") on sumakkikasveihin kuuluva kasvi, joka kasvaa Pohjois- ja Keski-Amerikassa sekä Itä-Aasiassa. Se on varsin yleinen monilla Yhdysvaltain esikaupunkialueilla. Myrkkymuratti aiheuttaa kosketettaessa useimmille ihmisille allergisen reaktion, joka voi pahimmillaan olla hengenvaarallinen. Suomenkielisestä nimestään huolimatta se ei ole sukua eurooppalaiselle muratille ("Hedera helix"). Hiili
Jotkut hiiliyhdisteet ovat hengenvaarallisia. Hiilimonoksidi (CO) eli häkä on jo pieninä annoksina tappava, ja henkiin jääneet kärsivät muistinmenetyksistä ja heikkoudesta. Syanidit (CN-) ovat äärimmäisen myrkyllisiä lähes kaikille hemoglobiinia hapenkuljetukseen käyttäville organismeille, varsinkin tasalämpöisille selkärankaisille, kuten nisäkkäille. National Geographicin mukaan puhtaat fullereenit ovat hyvin myrkyllisiä. Suippumadonlakki
Suippumadonlakki ("Psilocybe semilanceata") eli silokki on useimmiten pohjoisen pallonpuoliskon ravinteikkailla mailla tavattu madonlakkeihin kuuluva myrkylliseksi luokiteltu sieni. Sieni ei fyysisesti vahingoita ihmiskehoa vaan myrkytysoireet ovat väliaikaisia ja johtavat muun muassa tajunnantilan moninaisiin muutoksiin. Suippumadonlakkia käytetään keskushermostovaikutustensa vuoksi yleisesti psykedeelisenä päihteenä, kuten muitakin psilosybiinisieniä. Lainsäädäntö määrittelee kaikki Psilocybe-sienet huumausaineiksi. Suippumadonlakin tieteellisen nimen lajiosa koostuu latinankielisistä sanoista "semi" (puoli, puoliksi) ja "lanceata" (keihästetty, lävistetty). Botuliini
Botuliini on "Clostridium botulinum" -bakteerin erittämä hermomyrkky. Botuliini on voimakkain ihmisen tuntemista myrkyistä. Se on 15 000 kertaa niin voimakas kuin kosketuksesta tarttuva VX-kaasu ja 100 000 kertaa niin voimakas kuin hengittämällä tarttuva GB-kaasu sariini. Myrkyllisyydestään huolimatta sitä käytetään erittäin pieninä määrinä kosmetiikkateollisuudessa sekä hoitamaan kivuliaita lihaskouristuksia. Sienet
Sienissä on monia ihmiselle haitallisia aineita. Osa niistä on sienten tuottamia kuten sienimyrkyt. Osa on peräisin ympäristöstä kuten ympäristömyrkyt ja radioaktiiviset saasteet. Lisäksi sienet voivat aiheuttaa allergiaa ja yliherkkyysoireita.