Kuka on löytänyt kuun?
Kuu
Jo ennen ajanlaskun alkua eläneet antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät kykenivät selittämään kuunpimennyksen syitä ja laskemaan Kuun etäisyyden Maasta. Kuun todellista olemusta rosoisena kivipallona ei ollut kuitenkaan tunnettu ennen kuin kaukoputki otettiin käyttöön 1600-luvun alussa. Kuun piirteet teki tunnetuksi Galileo Galilei. Hänen herättämänään syntyi uusi tiede selenografia, joka kartoittaa, nimeää ja tulkitsee Kuun pinnanmuotoja.
Galilein jälkeen muutkin tähtitieteilijät alkoivat tutkia Kuuta kaukoputkilla ja piirtää omia kuukarttojaan. Kaukoputkien alettua kehittyä nopeasti vuoden 1640 jälkeen kartoistakin voitiin tehdä yksityiskohtaisia. Hollantilaisen Michael van Langrenin kuukartta vuodelta 1645 antoi suuntaviivat kaikille myöhemmille kuukartoille. Saksalainen Johannes Hevelius julkaisi vuonna 1647 laajan ja yksityiskohtaisen "Selenografia"-kuukartastonsa. Italialainen Giovanni Riccioli antoi omassa kuukartassaan vuodelta 1651 monelle Kuun kohteelle nimen, joilla ne edelleen tunnetaan.
William Herschel
Sir Frederick William Herschel ("Friedrich Wilhelm", 15. marraskuuta 1738 – 25. elokuuta 1822) oli saksalaissyntyinen englantilainen tähtitieteilijä ja säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten Uranuksen, kuuden kuun ja infrapunasäteilyn löytäjänä sekä useista muista merkittävistä tähtitieteellisistä havainnoistaan. Matka kuuhun (vuoden 1902 elokuva)
Matka kuuhun ("Le Voyage dans la lune") on Georges Mélièsin ohjaama, tuottama ja käsikirjoittama ranskalainen lyhyt mustavalkoinen mykkä tieteiselokuva vuodelta 1902. Elokuva perustuu Jules Vernen romaanin "Maasta Kuuhun" ideoihin. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään. Epimetheus (kuu)
Epimetheus kiertää käytännössä samaa rataa kuin Janus. Tähtitieteilijät olettivat aluksi, että kappaleita olisi vain yksi tällä kiertoradalla ja heillä oli vaikeuksia sovittaa yhteen kahden eri kappaleen havaintoja. Audouin Dollfus havaitsi kuun 15. joulukuuta 1966 ja ehdotti sille nimeä ’Janus’. 18. joulukuuta 1966 Richard L. Walker teki havainnon, jota nykyään pidetään Epimetheuksen löytämisenä. Kuitenkin silloin uskottiin, että kiertoradalla oli vain yksi kuu, epävirallisesti Januksena tunnettu. Kuukartta
Kuukartta on Maata kiertävästä Kuusta tehty kartta. 
Ensimmäisiä karttoja kuusta tekivät Galileo Galilei ja Thomas Harriot. Nevil Maskelyne
Huonon sään vuoksi Venuksen ohi­kulusta ei voitu tehdä käyttö­kelpoisia havaintoja, mutta matkan aikana Maskelyne kehitti menetelmän pituusasteen määrittämiseksi Kuun aseman avulla. Menetelmä perustui Kuun ja jonkin tunnetun tähden välisen kulma­etäisyyden mittaamiseen. Palattuaan Englantiin hän jatkoi toimessaan kirkko­herran apulaisena Chipping Barnetissa ja alkoi laatia vuonna 1763 julkaistua kirjaa "The British Mariners’s Guide", jossa hän esitteli kehittämänsä menetelmän pituus­asteen määrittämiseksi. Kirjassaan Maskelyne myös ehdotti, että Kuun asemat pitäisi laskea kullekin vuodelle etukäteen ja julkaista meren­kulkijoille käyttö­kelpoisessa muodossa. Ehdotus sai Britannian hallituksen hyväksynnän, ja sen mukaisesti alettiinkin julkaista merenkulun almanakkaa, "The Nautical Almanac", joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1766 Maskelynen johdolla vuodelle 1767 laadittuna. Maskelynen pyynnöstä valtio alkoi julkaista hänen havaintonsa vuosittain. Halimede
Halimede (väliaikainen nimi: S/2002 N 1) on Neptunuksen kuu, jonka on löysi Matthew J. Holman elokuussa 2002. Muiden Neptunuksen kiertolaisten tavoin sen on nimetty Nereidien, Nereuksen ja Doriksen viidenkymmenen tyttären, mukaan ja siitä käytetään myös nimeä Neptunus IX. Ennen virallista nimeämistään 3. helmikuuta 2007, kuu tunnettiin väliaikaisella systemaattisella nimellä "S/2002 N 1".
Kaikista Neptunuksen kiertolaisista Halimeden rata on eksentrisyydeltään toiseksi suurin ja inklinaatioltaan kolmanneksei suurin, mikä käy ilmi oheisesta kuvaajasta. Halimede on halkaisijaltaan noin 60 kilometriä ja näyttäytyy harmaana näkyvän valon aallonpituudella. Yleisesti otaksutaan, että Halimede on syntynyt Nereidin ja jonkin toisen kappaleen törmäyksen seurauksena. Tätä tukee paitsi yleinen törmäystodennäköisyys, myös se että näiden kahden kiertolaisen pinta näkyy kuvissa saman värisenä. Ensimmäiset ihmiset kuussa
Romaani kertoo kahdesta englantilaisesta, jotka matkustavat kuuhun. Toinen heistä on tarinan kertoja, Bedford-niminen köyhtynyt liikemies, joka on matkustanut Kentiin aikomuksenaan selviytyä vararikosta kirjoittamalla näytelmä. Siellä hän tutustuu toiseen, loistavaan, mutta omalaatuiseen tiedemies Cavoriin. Merkuriuksen kuu
Merkuriuksen kuu johti tärkeään tähtitieteelliseen löytöön, vaikkei se ollutkaan olemassa. Se nimittäin osoitti, että ultraviolettisäteily kykenee kulkemaan voimakkaana pidempiä matkoja kuin aiemmin oli havaittu. Galilein kuut
Myöhemmin on väitetty että kiinalainen astronomi Gan De olisi löytänyt kuut jo vuonna 362 eaa., lähes kaksi vuosituhatta Galileoa aikaisemmin. Galilein kuut ovat saattaneet olla tunnettuja myös muinaiskansoille: babylonialaisella jumalalla Mardukinilla, joka oli myös nimitys Jupiterille, sanottiin olevan neljä koiraa. Egyptiläisellä taivaanjumalalla Hathorilla, jonka nimeä käytettiin myös Jupiterista, oli niin ikään neljä poikaa. Galilein kuut olisivat tavallisen näon omaavalle ihmiselle helposti havaittavissa, elleivät ne peittyisi Jupiterin kirkkauteen. On teoriassa mahdollista, että harjaantunut tutkija pystyisi näkemään kuut paljaalla silmällä, mutta on arvailujen varassa, pystyivätkö muinaiskansat siihen. Maasta käsin kaukoputkilla 1800-luvun loppuun mennessä tehdyillä havainnoilla nähtiin kuista muun muassa niiden värit: oranssinpunainen, kirkkaan valkoinen, sinertävä ja himmeänvalkoinen. Europa (kuu)
Europa on Jupiterin kuu. Se on pienin ja toiseksi sisin Galilein kuista, mutta kuitenkin Aurinkokunnan kuudenneksi suurin kuu. Europa oli kreikkalaisessa mytologiassa foinikialainen prinsessa, yksi Zeuksen rakastetuista. Kuun nimeä ehdotti Simon Marius pian löytämisen jälkeen, mutta se vakiintui vasta 1900-luvun puolessavälissä. Varhaisemmissa tähtitieteen oppaissa sitä kutsutaan joko "Jupiter II:ksi" tai "Jupiterin toiseksi satelliitiksi". Kuu
Kuun vaihe viittaa siihen, kuinka suuri osa Kuun Maahan näkyvästä puoliskosta on Auringon valaisemaa ja kuinka suuri osa siitä on Aurinkoon nähden Kuun takapuolella auringonsäteiden ulottumattomissa. Vaihe riippuu kiertoradallaan etenevän Kuun sijainnista Maahan ja Aurinkoon nähden. Uudenkuun aikaan Maata kohti kääntynyt puolisko ei heijasta valoa, koska Kuu ja Aurinko ovat taivaalla melkein samalla suunnalla. Kuunkierron ensimmäisessä neljänneksessä puoliskon länsipuoli on valaistuna (Maassa pohjoiselta pallonpuoliskolta nähtynä Kuun oikea puoli). Täydenkuun aikaan koko Maata kohti kääntynyt puolisko on valaistuna. Viimeisessä neljännessä Kuun puoliskon itäpuoli on valaistuna (Maassa pohjoiselta pallonpuoliskolta nähtynä Kuun vasen puoli). Valon ja varjon rajaa Kuun pinnalla kutsutaan terminaattoriksi. Der Mond
Vaellusmatkallaan neljä nuorukaista huomaa kuun loistavan tammen oksalla Nuorukaiset päättävät varastaa kuun ja viedä sen mukanaan pimeään kotimaahansa. He pitävät kuusta niin hyvää huolta, että jokainen heistä vaatii oikeuden viedä neljänneksen kuusta mukanaan hautaan. Sen seurauksena maan päällä tulee entistäkin pimeämpää. Kun viimeinenkin nuorukainen on kuollut, kuu kootaan manalassa jälleen kokonaiseksi. Kokonainen kuu loistaa niin voimakkaasti, että se herättää kuolleet henkiin. Jälleen elämään heränneet muodostavat kovaäänisen juomaporukan. Kova hälinä pelästyttää Petruksen, joka ryhtyy toimiin: ensin hän lähettää ukkosen ja salamoita, minkä jälkeen hän astuu manalaan. Siellä hän lyhyiden maljannostajaisten jälkeen rauhoittaa kuolleet ja vie kuun, levottomuuksien aiheuttajan, takaisin taivaalle. Eräs lapsi huomaa kuun loistavan jälleen taivaalla, ja ihmiset ottavat kuun iloiten vastaan. Japetus
Japetuksen löysi Giovanni Domenico Cassini vuonna 1671. Nykyisen nimen kuulle antoi John Herschel (Mimaksen ja Enceladuksen löytäjän William Herschellin poika). Hän ehdotti vuonna 1847 julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope" Saturnuksen seitsemän silloin tunnetun kuun nimeämistä kreikkalaisen mytologian titaanien mukaan. Pabu
Pabu on transneptunisen kohteen Borasisi kuu. Se tunnetaan myös nimellä (66652) Borasisi I. Kuun löysivät S. Noll, D. C. Stephens, D. Cruikshank, W. Grundy, W. Romanishin, ja S. Tegler 23. huhtikuuta vuonna 2003. Borasisi ja Pabu saivat nimensä Kurt Vonnegutin kirjassa "Kissan kehto" esiintyviltä fiktiivisiltä Auringon ja Kuun jumaluuksilta, joista Pabu on Kuu. Dione (kuu)
Kaikkien silloin tunnettujen seitsemän Saturnuksen kuun nimet ovat peräisin John Herscheliltä (Mimaksen ja Enceladuksen löytäjän William Herschelin pojalta). Hän ehdotti vuonna 1847 julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope" () kuiden nimeämistä titaanien, Kronoksen (Saturnuksen) sisarusten, mukaan. Titan (kuu)
Titan on Saturnuksen suurin kuu. Sen löysi hollantilainen Christiaan Huygens 25. maaliskuuta 1655. Titan on halkaisijaltaan suurempi kuin Merkurius-planeetta, mutta massaltaan huomattavasti Merkuriusta pienempi. Titan on aurinkokunnan toiseksi suurin kuu Ganymedeksen jälkeen. Romulus (kuu)
Romulus on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Sylvian suurempi ja ulompi kuu. Se tunnetaan myös nimellä (87) Sylvia I. Kuun löysivät 18. helmikuuta vuonna 2001 M. E. Brown ja J. L. Margot. Kuu sai nimensä Romuluksen, Rooman myyttisen perustajan, mukaan. Tätä kuuta ei pidä sekoittaa pikkuplaneettaan 10386 Romulus, joka kiertää Aurinkoa Sylvian tavoin Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä. Ennen kuin kuu sai nimensä se tunnettiin tunnuksella S/2001 (87) 1. Toinen Sylvian kuista on nimeltään Remus. Galilein kuut
Galilein kuut ovat Jupiterin neljä suurinta kuuta. Ne näkyvät valopisteinä jo teatterikiikarilla ja kiertävät lähellä Jupiteria.
Galilein kuita ovat tuliperäinen Io, jäinen railojen täyttämä Europa, tummempia ja vaaleampia alueita sisältävä tumma Ganymedes ja kraatterinen Kallisto. Kuut löysi Galileo Galilei 1610.
Sisemmissä kuissa on enemmän kiveä kuin ulommissa ja ne ovat ulkoplaneettojen kuiksi tiheitä. 1960-luku
Vuosikymmenen suurin teknologinen saavutus oli Kuun valloitus. Apollo 11 -avaruusraketilla matkannut yhdysvaltalainen Neil Armstrong astui ensimmäisenä ihmisenä Kuun kamaralle 21. heinäkuuta 1969, jolloin hän lausui: ""Tämä on pieni askel ihmiselle, mutta suuri harppaus ihmiskunnalle"".
Suurin yhteiskuntaan vaikuttanut lääketieteellinen saavutus oli e-pillerin keksiminen, sillä se mahdollisti 1960-luvun seksuaalisen vallankumouksen. Television tekninen kehitys ja sen yleistyminen sekä vaikutus massaviestimenä näkyi vuosikymmenen aikana merkittävästi. Fysiikan historia
Kiinalaisessa kulttuurissa tiede kehittyi varsin nopeasti, vaikka se sijaitsi hyvin etäällä muista kulttuureista. Muista kulttuureista eristäytyminen johti kuitenkin tieteen taantumiseen. Kiinalaiset olivat tutkineet Auringon kiertoa ja Kuun vaiheita 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. He kykenivät muun muassa selittämään vuoroveden synnyn ja keksimään aurinkokellon. Ensimmäiset vuorovesihavainnot saatiin Jangtse-joella, jossa kiinalaiset huomasivat säännöllisen noin kolmen metrin nousun ja ymmärsivät yhteyden Kuun kierron ja vuorovesi-ilmiön välillä. Kiinalaisten kehittämä vuoroveden syntyteoria ei kuitenkaan vastaa millään tavoin nykyaikaista. Kiinalaiset vertasivat vettä ihmisen vereen ja tästä he päättelivät, että nousu- ja laskuvedet vastaavat ihmisen pulssia. Havainnon selittäminen kuvastaa sen ajan fysikaalista todellisuuskäsitystä. Kiinalaisten fysiikan osaamisesta kertoo myös se, että kiinalainen filosofi Mozi keksi 2000 vuotta ennen Isaac Newtonia lain, joka tunnetaan nykyään Newtonin ensimmäisenä lakina. Helene (kuu)
Helene on Saturnuksen kuu. Sen löysivät Pierre Laques ja Jean Lecacheux vuonna 1980 Ranskassa sijaitsevasta Pic du Midi -observatoriosta tehtyjen havaintojen perusteella. Kuulle annettiin väliaikainen nimi S/1980 S 6. Vuonna 1988 se nimettiin virallisesti kreikkalaisen mytologian Helenen mukaan. Kuulla on myös nimitys Saturn XII. Dione (kuu)
Dione on Saturnuksen kuu. Sen löysi italialainen tähtitieteilijä Giovanni Domenico Cassini vuonna 1684. Kuun Maahan näkymätön puoli
Tosin Kuun akselin ympäri tapahtuu jonkinasteista heilumista, niin että Maasta käsin kyetään näkemään jopa 59 prosenttia Kuun pinnasta. Tätä Kuun heilumista sanotaan libraatioksi. Kuun toiseen puoleen kohdistui monenlaisia arveluita ennen sen näkemistä. Vuonna 1959 neuvostoliittolainen avaruusluotain Luna 3 otti ensimmäiset valokuvat Kuun toisesta puolesta. Myöhemmin monet muut luotaimet, muun muassa Zond 3 ja Lunar Orbiterit ovat kartoittaneet Kuuta. Yhdysvaltain Apollo 8:n lentäjät näkivät ensimmäisinä ihmisinä paljain silmin Kuun toisen puolen vuonna 1968 kiertäessään Kuun taitse laskeutumatta itse Kuuhun. Kuun Maahan näkymättömällä puolella on runsaasti kraattereita ja harvassa tummia basalttitasankoja, niin sanottuja ”meriä”. Kuun meille näkyvällä puolella tummia ”meriä” on 31,2 prosenttia, Kuun toisella puolella vain 2,5 prosenttia pinta-alasta. Lunar society
Lunar society oli Englannin Birminghamissa valistusajalla toiminut vapaamuotoinen tieteellinen seura. Siihen kuului aikansa menestyneitä teollisuusmiehiä, luonnontieteilijöitä ja taiteilijoita. He kokoontuivat täydenkuun aikaan päästäkseen turvallisesti kotiin kuunvalossa. Seuraa on kuvattu teollisen vallankumouksen ajatushautomoksi. Sen keskusteluissa jäsenet saattoivat keskustella ennenkuulumattomista ideoistaan, ja toisinaan tehdä pieniä kokeita selvittääkseen keskusteltujen asioiden luonnetta syvällisemmin. Perustajajäsenistä Erasmus Darwin kuvasi toimintaa "filosofiseksi naureskeluksi". Matthew Boulton ei ollut saanut juuri muodollista koulutusta, mutta hän oli erittäin kiinnostunut tähtitieteestä, meteorologiasta, kemiasta, sähköstä, lääketieteestä, taiteesta ja puutarhansuunnittelusta. On arvioitu, että ilman Boultonin liikemiesvaistoa ja Darwinin henkistä tukea masennukseen taipuvainen James Watt ei olisi tehnyt yhtä merkittäviä suurtekoja.
Tuohon aikaan filosofia- ja kirjallisuusseuroja perustettiin moniin muihinkin kaupunkeihin Royal Societyn esimerkin mukaisesti. Birmingham ei ollut vielä mikään suurkaupunki, eikä sen seura ollut Lontoon ulkopuolisista seuroista ensimmäinen, pitkäikäisin eikä tieteellisesti merkittävinkään. Silti se on ollut jälkipolvien silmissä maineikkain, lähinnä seuraan kuuluneiden suurmiesten ansiosta. Koska seura oli vapaamuotoinen, sen kokouksista ei pidetty pöytäkirjaa eikä jäsenistä koottu luetteloita. Yleensä seuran jäseniksi lasketaan ainakin Matthew Boulton, Erasmus Darwin, Thomas Day, Richard Lovell Edgeworth, Samuel Galton, James Keir, Joseph Priestley, William Small, Jonathan Stokes, James Watt, Josiah Wedgwood, John Whitehurst ja William Withering. 11 heistä (muut paitsi Day, Small ja Stokes) olivat myös Royal Societyn jäseniä. Perustajajäsenistä Darwin oli suosittu lääkäri ja keksijä, Boulton oli kekseliäs ja utelias tehtailija, Small oli Boultonin perhelääkäri ja Thomas Jeffersonin opettaja ja mentori. Joukkoon liittyivät myöhemmin keramiikkatehtailija Josiah Wedgewood, kemistit James Keir ja Joseph Priestley sekä höyrykoneen kehittäjä James Watt. Kaikki edellämainitut 14 eivät olleet jäseniä yhtaikaa.
Seura tapasi aluksi Darwinin kotona missä he söivät päivällistä ja keskustelivat sen jälkeen myöhään yöhön. Kun Bolton osti Soho Housen Birminghamista, seuran kokoontumiset siirtyivät sinne. Seuran jäsenet uskoivat kiistelyn ja yhteistyön hyödyllisyyteen. Keskustelunaiheet vaihtelivat uusista höyrykoneiden malleista vasta löydettyjen kaasujen ominaisuuksiin. Kokoukset jatkuivat lähes joka kuukausi yli 30 vuoden ajan. Kallisto (kuu)
Vaikka Simon Marius ehdottikin nimeä "Kallisto" pian kuun löytämisen jälkeen, sitä eikä muita Galilein kuiden nimiä otettu käyttöön ennen kuin vasta 1900-luvun puolenvälin paikkeilla. Vanhemmassa tähtitieteellisessä kirjallisuudessa sitä kutsuttiinkin yleensä "Jupiter IV:ksi" tai "Jupiterin neljänneksi kuuksi". Fysiikan historia
Galilei ei itse keksinyt kaukoputkea vaan se keksittiin Alankomaissa. Saatuaan tietoja kaukoputkesta Galilei rakensi itselleen sellaisen, jolla hän tutki tähtitaivasta. Galilei havaitsi lukemattoman määrän aiemmin tuntemattomia kohteita ja löysi Kuun pinnalta kraattereita sekä vuoria, joiden korkeutta hän yritti arvioida. Galilei löysi myös ensimmäisenä auringonpilkut sekä Jupiterin neljä kuuta. Tutkimustulokset hän julkaisi vuonna 1610 teoksessaan "Tähtien sanansaattaja". Teos oli myyntimenestys ja kateelliset Galilein virkatoverit kantelivat hänestä paaville. Paavi tuomitsi vuonna 1616 Kopernikuksen ja Galilein kerettiläisiksi (Kopernikus oli tällöin ollut kuolleena lähes sata vuotta) ja heidän kirjansa lisättiin kiellettyjen kirjojen luetteloon. Kirkko painosti Galileita käsittelemään kopernikaanista maailmankuvaa vain hypoteettisesti väittämättä, että se vastasi todellisuutta. Galilei ei palannut moniin vuosiin aiheeseen, mutta vuonna 1632 julkaistiin teos "Dialogi kahdesta suuresta maailmanjärjestyksestä". Kirjan takia hänet kutsuttiin Roomaan inkvisitiotuomioistuimeen. Galilei joutui peruuttamaan oppinsa heliosentrisestä maailmankuvasta välttääkseen rovion. Hänet tuomittiin elinikäiseen kotiarestiin inkvisition valvonnan alla. Dialogi-teos määrättiin poltettavaksi ja Galilein tuomio määrättiin luettavaksi jokaisessa yliopistossa. Vasta 1980-luvulla katolinen kirkko perui Galilein tuomion. Kuun synty
Kuun uskotaan syntyneen erillisenä taivaankappaleena noin 4,6 miljardia vuotta sitten jolloin aurinkokunta syntyi. Tarkkaa selitystä Kuun synnystä ei kuitenkaan tiedetä. Nykynäkemyksen mukaan Kuu olisi syntynyt noin 60 miljoonaa vuotta muun Aurinkokunnan synnyn jälkeen. Juno (luotain)
Luotaimen mukana on myös Galileo Galileista kertova laatta. Galilei löysi Jupiterin neljä suurinta kuuta, ns. Galilein kuut. Laatan lisäksi luotaimen mukana on myös kolme LEGO-hahmoa, jotka kuvaavat Galileita sekä roomalaisia jumalia Junoa ja Juppiteria. Tarun mukaan Juppiter (tai Jupiter; edustaa jumalana muun muassa Jupiter-planeettaa) piilotti itsensä pilviverhoon. Juno kykeni Olympos-vuorelta katsomaan pilviä ja erottamaan puolisonsa todellisen muodon. LEGO-hahmoista Juno pitelee suurennuslasia etsiessään totuutta ja Juppiter pitelee salamaa. Galileilla on teleskooppinsa mukanaan.Jet Propulsion Laboratory Kaliforniassa hallinnoi tehtävää. Lockheed Martin vastaa luotaimen suunnittelusta ja rakentamisesta. Sean Bolton Southwest Research Institutesta San Antoniosta, Teksasista on päätutkija ja kokonaisvastuussa hankkeesta. Junon tutkimuskumppaneina toimii myös useita muita tutkimuslaitoksia. Lennon kustannuksien on arveltu olevan koko mission ajalta 1,1 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Pandora (kuu)
Pandora (kreikaksi Πανδώρα) on Saturnuksen kuu. Se löydettiin vuonna 1980 Voyager-luotaimen kuvista ja sille annettiin alun perin nimeksi S 26. Vuonna 1985 viralliseksi nimeksi valittiin Kreikan mytologiasta otettu nimi Pandora. Kuusta käytetään myös nimeä Saturn XVII. Thomas Harriot
Harriot tutki Kuuta kaukoputkella 26. heinäkuuta 1609 ja piirsi sen perusteella karttoja, mutta hänen löytönsä tulivat julki paljon myöhemmin kuin Galilein. Tähän lienee vaikuttanut se, että Harriotilla ei ollut juurikaan suhteita hoviin tai ylhäisöön, toisin kuin Galileilla. Kuu
Neuvostoliitto otti avaruuskilvassa aluksi johtoaseman. Ensimmäinen alus Kuun pinnalla oli miehittämätön Luna 2, joka iskeytyi Kuuhun 14. syyskuuta 1959. Ensimmäiset kuvat Kuun kääntöpuolelta lähetti Luna 3 samana vuonna. Ensimmäinen Kuuhun pehmeästi laskeutunut luotain oli Luna 9 vuonna 1966. Se onnistui myös lähettämään ensimmäiset Kuun pinnalta otetut kuvat. Ensimmäinen Kuun kiertänyt ja takaisin palannut luotain oli Zond 5 vuonna 1968. Kummankin suurvallan luotaimet etsiskelivät tutkimuksen ohella myös sopivaa laskeutumispaikkaa miehitetylle kuulennolle.
Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy julisti vuonna 1961 Yhdysvaltain sitoutuvan lähettämään ihmisen Kuuhun ja takaisin vuosikymmenen loppuun mennessä. Tätä seurasi sarja miehitettyjä Apollo-lentoja, joilla Kuun pintaa kartoitettiin valokuvaamalla sitä kiertoradalta. Ensimmäisen Kuun kiertäneen miehitetyn lennon teki Apollo 8 vuonna 1968. Ensimmäinen ihmisen laskeutuminen kuunpinnalle tapahtui 20. heinäkuuta 1969, jolloin Yhdysvaltain avaruusalus Apollo 11 laskeutui Kuuhun, mukanaan kaksi astronauttia, Neil Armstrong ja Buzz Aldrin. Kaiken kaikkiaan Kuussa kävi 12 astronauttia vuosina 1969–1972. Kuun synty
Kuun synty tapahtui nykynäkemyksen mukaan luultavimmin siten, että Marsin kokoinen planeetta, Theia, törmäsi alku-Maahan, Törmäyksen tuloksena alku-Maan kiertoradalle lensi ainetta, josta syntyi aikaa myöten kasautumalla Kuu. Kuun tarkkaa syntyperää ei silti vieläkään osata varmasti sanoa. Aiemmin Kuun oletettiin syntyneen erikseen ja Maan siepanneen Kuun, jonkin prosessin tuottaneen alusta asti Maan ja Kuun toisiaan kiertämään tai Maan jakautuneen itsestään kahtia. Thales
Thales ansaitsee paikan luonnontieteen historiassa ennen kaikkea siksi, että hänen kerrotaan tehneen tähtitieteellisiä mittauksia jonkinlaisten mittalaitteiden avulla.. Hän herätti suurta ihailua sillä, että kykeni ennustamaan auringonpimennyksen 28. toukokuuta 585 eaa. sekä kuunpimennyksiä. Hän esitti, että auringon ja kuun koot ovat 1/720 niiden ratojen koosta. Kreikkalaiset sanoivat hänen olleen ensimmäinen, joka jakoi vuoden 365 päivään ja määritteli vuodenajat, tarkoittaen todennäköisesti tähtitieteellisiin laskelmiin perustuvaa tasaus- ja seisauspäivien määrittämistä. Kuu (yleisnimi)
Teoreettisesti kuilla voi olla kuu. Kuun ja sen kuun välinen matka täytyy olla pienempi kuin formula_1, 
missä R on kuun ja planeetan välinen matka, m kuun massa ja M planeetan massa. Mikäli välimatka olisi suurempi, kuun kuu sinkoutuisi avaruuteen tai kiertämäänsä planeettaa päin. Suttungr (kuu)
Suttungr on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se kuuluu viikinkiryhmään, jotka kiertävät Saturnusta retrogradisesti eli planeetan pyörimissuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan. Kuun löytämisestä kunnian saivat Brett J. Gladman, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Hans Scholl, Matthew J. Holman, Brian G. Marsden, Phillip D. Nicholson ja Joseph A. Burns. He käyttivät kanadalais-ranskalais-havijilaista tähtikaukoputkea Mauna Keassa, Havaijiilla. He löysivät samalla myös seitsemän muuta Saturnuksen kuuta: Tarvosin, Ijiraqin, Thrymrin, Skathin, Siarnaqin, Erriapon ja Mundilfarin. Kuun synty
Moni asia tukee väitettä, että Kuu olisi syntynyt planeettatörmäyksessä. Törmäysteoriaan viittaa se että Maan ja Kuun alkuaineiden isotooppikoostumukset ovat samoja ja että Kuun aines on kevyempää kuin Maan. Kuussa on niukalti haihtuvia aineita, mikä selittyy sillä, että suurtörmäyksen lämpö haihdutti ne pois. Kuun aines on Maan ainesta keskimäärin kevyempää, koska on lähtöisin alku-Maan suhteellisen kevyestä vaipasta. Yleisimmin mainittu törmäysteorian rasite on, ettei se suoraan selitä rautapitoisten mineraalien puuttumista Kuusta. Tältäkään osin törmäysteoria ei ole kuitenkaan täydessä ristiriidassa Kuun havaitun raudan vähyyden kanssa. Phoebe (kuu)
Phoebe on Saturnuksen kuu. Sen löysi William Henry Pickering 13. maaliskuuta 1898. Se löytyi valokuvalevyjä hyväksikäyttämällä. Phoebe oli ensimmäinen kuvaamalla löydetty kuu. Francesco Fontana
Hän teki puupiirroksia Kuusta ja planeetoista kuten hän näki ne teleskooppinsa läpi. Vuonna 1646 hän julkaisi monet niistä hänen kirjassaan "Novae coelestium terrestriumq[ue] rerum observationes, et fortasse hactenus non vulgatae". Vuonna 1645, hän väitti nähneensä Venuksen kuun (Vuonna 1887 Paul Stroobant demonstroi että kaikki samanlaiset havainnot eivät osoittanut kuun olemassaoloa Venuksen ympärillä). Daphnis (kuu)
Daphniksen löysi Cassini Imaging Science Team 6. toukokuuta 2005. Kuvat otti Cassini-luotain 16 minuuttia toukokuun ensimmäisen puolella. Kuu oli aiemmin nähty 32 kuvassa C-renkaasta, jotka oli otettu jo aiemmin, 13. huhtikuuta 2005. Galileo Galilei
Galilei raportoi ensimmäisenä kuun vuorista ja kraattereista 30. marraskuuta 1609.
Niiden olemassaolon hän päätteli kuun pinnan valon ja varjon muodoista, ja hän jopa arvioi vuorten korkeuksia havaintojensa perusteella. Hän päätteli Kuun pinnan olevan epätasainen yhtä lailla kuin Maan, päinvastoin kuin perinteinen aristoteelinen näkemys täydellisestä pallosta. Sidereus Nunciuksessa hän kirjoittaa: Umbriel
Umbriel on Uranuksen kolmanneksi suurin kuu. Sen löysi William Lassell yhdessä Arielin kanssa vuonna 1851. Kuun nimesi Lassellin pyynnöstä John Herschel vuonna 1852 yhdessä kolmen silloin tunnetun Uranuksen kuun kanssa. Umbrielin designaatio on Uranus II. Mark R. Showalter
Mark Robert Showalter (s. 5. joulukuuta 1957) on vanhempi tutkija SETI-instituutissa. Hän on löytänyt kuusi kuuta ja kolme rengasta. Carl Gustav Jacob Jacobi
Carl Gustav Jacob Jacobi (10. joulukuuta 1804 Potsdam – 18. helmikuuta 1851 Berliini) oli saksalainen matemaatikko. Jacobin tutki muun muassa elliptisiä funktioita ja kehitti Jacobin theetafunktion. Hänen panoksensa differentiaaliyhtälöiden teoriaan on myös ollut merkittävä. Jacobin mukaan on nimetty eräs Kuun kraattereista. Uraani
Uraanin löytäjänä pidetään saksalaista apteekkaria ja kemistiä Martin Klaprothia. 1780-luvun lopulla Klaproth tutki uraniniittia eli pikivälkettä (, "pech" huono onni ja "blende" mineraali). Tuohon aikaan luultiin, että pikivälke sisältää vain rautaa ja sinkkiä. Klaproth huomasi, että osa mineraalista ei käyttäytynyt kuten rauta tai sinkki ja päätteli näin löytäneensä uuden alkuaineen. Hän ehdotti löytämälleen alkuaineelle nimeksi "uran", joka oli kunnianosoitus muutama vuosi aikaisemmin löydetylle Uranus-planeetalle. Sittemmin se muotoutui muotoon "uranium". Pikivälkettä alettiin lopulta kutsua uraniniitiksi. Syyskuussa 1789 Klaproth esitteli löytönsä Preussin tiedeakatemialle. Todellisuudessa Klaproth löysi uraanidioksidia. Janus (kuu)
Lokakuussa 1978 Stephen M. Larson ja John W. Fountain oivalsivat että vuoden 1966 havainnot selitettäisiin parhaiten kahdella eri kappaleella jotka jakavat saman kiertoradan. Voyager 1-luotain vahvisti Januksen olemassaolon 1. maaliskuuta 1980.
IAU nimesi kuut virallisesti Janukseksi ja Epimetheukseksi 1983. Kuukausi
Kuukausi (lyhenne kk) on ajanlaskun yksikkö, joka perustuu Kuun kiertoaikaan Maan ympäri. Yleensä sillä tarkoitetaan nykyisen kalenterin kalenterikuukautta (28–31 vrk). Muissa kalentereissa on myös muun mittaisia kuukausia. Lisäksi tähtitieteessä on määritelty muutamia erilaisia kuukausia. Kuun meri
Kuun meri on Kuun pinnalla oleva suuri tumma basalttitasanko. Nimitys "meri", latinaksi "mare", monikko "maria", on peräisin entisaikain tähtitieteilijöiltä, jotka luulivat tummien alueiden koostuvan vedestä. Todellisuudessa meret näyttävät tummilta, koska ne heijastavat ympäröivää aluetta suuremman rautapitoisuutensa vuoksi vähemmän valoa kuin "ylängöt". Kuun ylängöt heijastavat 14% ja tummemmat alueet vain 4 % niihin tulevasta valosta. Meret peittävät noin 16 prosenttia Kuun pinnasta. Suurimmat niistä näkyvät Maahan saakka selvästi paljain silminkin katsottaessa. Kuun merien pinnalla on vähemmän suuria, vanhoja kraattereita kuin vaaleiden ylänköjen pinnalla. Kuun maahan näkyvällä puolella on huomattavasti enemmän meriä kuin Kuun toisella puolella. Kuun synty
Törmäysteoriaa vastustavien mukaan teoria ei selitä Kuun nykyistä koostumusta. Kuussa on rautaoksidia FeO vähemmän kuin Marsissa, enemmän kuin Maassa. Tämän mukaan suurin osa Kuun vaipasta ei olisi lähtöisin Maasta. Kuusta puuttuu raskaita siderofiileiksi sanottuja alkuaineita, joita on runsaasti Maan vaipassa. Toisaalta Kuusta haettujen kivien happi-isotooppisuhteet ovat samoja kuin Maassa. Koska törmäysteorian mukaan Maahan törmänneen Theian ainetta pitäisi olla Kuussa, kuun happi-isotooppikoostumuksen tulisi erota Maan happi-isotooppikoostumuksesta. Kuu
Kiinnostus Kuuta kohtaan on herännyt uudelleen 2000-luvulla. Yksityiset avaruusteknologiayritykset kuten SpaceX ja Blue Origin ovat tulleet mukaan avaruustutkimukseen, ja Yhdysvaltain presidentti Donald Trump on suhtautunut Nasan uusiin kuumatkoihin edeltäjiään myönteisemmin. Tulevaisuuden kuumatkojen tarkoituksena voisi olla Kuun arvometallien ja Maassa harvinaisten alkuaineiden tuominen Maahan. Kuusta toivotaan myös löydettävän avaruusalusten polttoainetta. Kuuhun suunniteltu teleskooppi näkisi kaukaisiin kohteisiin asti. Pysyvän tutkimusaseman perustamista Kuuhun onkin selvitelty kansainvälisissä yhteistyöprojekteissa. Kuuaseman yksi tarkoitus olisi valmistella vielä syvemmälle avaruuteen suuntautuvia matkoja. Skathi (kuu)
Kuun nimi tulee pohjoismaisesta mytologiasta, jossa Skaði on jättiläinen ja jumala Njordin vaimo. Monissa lähteissä Skathia sanottiin Skadiksi. Kuu nimettiin virallisesti vuonna 2003, ja Skadi on vaihtoehtoinen kieliasu mytologian hahmolle, jonka mukaan Skathi on nimetty. Skathi on voinut syntyä kuoresta, joka irtosi törmäyksessä Phoebesta aurinkokunnan historiassa. Pariisin observatorio
Pariisin observatorion tähtitieteilijät laskivat vuonna 1672 Aurinkokunnan tarkat mitat ja laativat vuonna 1679 yhden ensimmäisistä Kuun kartoista. Uranus
Uranuksella on 27 tunnettua kuuta. Kaksi suurinta kuuta, Titanian ja Oberonin, löysi Herschel 13. maaliskuuta 1787. William Lassell löysi Arielin ja Umbrielin vuonna 1851. William Herschelin poika John nimesi vuotta myöhemmin silloin tunnetut neljä kuuta. Seuraavan kuun, Mirandan, löysi Gerard Kuiper vuonna 1948. Voyager 2:n ohitus lisäsi tunnettujen kuiden määrää kymmenellä, ja myöhemmin löydettiin vielä yksi kuu lisää luotaimen vanhoja kuvia tutkimalla. Sen jälkeen lisää kuita on löydetty Maasta käsin kaukoputkilla: kaksi vuonna 1997, kolme vuonna 1999, kolme vuonna 2001 ja kolme vuonna 2003. 1990-luvulla löytyneet kuut ovat pienikokoisia, ja osa niistä on todennäköisesti planeetan kiertoradalleen kaappaamia asteroideja, sillä ne kiertävät emäplaneettaansa kaukaisilla, epäsäännöllisillä ja retrogradisilla radoilla. On todennäköistä, että Uranuksella on lisää pieniä kuita yhä löytämättä. Kuu
Ihmiset ovat nähneet Kuun pinnanmuodoissa erilaisia hahmoja: kiinalaiset naisen tai jäniksen, keskiajan britit keppiä kantavan vanhuksen, skandinaavit kaksosia ja jotkin intiaaniheimot rupikonnan. Amalthea (kuu)
Kuun löysi Edward E. Barnard 1892, ja se oli viimeinen ilman valokuvausta löydetty kuu. Kuun synty
Tutkijat Rob de Meijer ja Wim van Westener ovat vuonna 2010 väittäneet, että Kuu olisi syntynyt maan sisäisen uraani- ja toriumräjähdyksen sinkoamasta aineesta. Tutkijoiden valtavirta ei tätä ajatusta kannata. Tethys (kuu)
Kaikkien silloin tunnettujen seitsemän Saturnuksen kuun nimet ovat peräisin John Herscheliltä (Mimaksen ja Enceladuksen löytäjän William Herschelin pojalta). Hän ehdotti vuonna 1847 julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope" () kuiden nimeämistä titaanien, Kronoksen (Saturnuksen) sisarusten, mukaan. Jupiter
Yhteensä kuita on löydetty jo 67 (vuonna 2013). Jupiterilla onkin enemmän kuita kiertolaisinaan kuin millään muulla aurinkokuntamme planeetalla. Tämä ei ole ihme, planeetta pystyy suurella vetovoimallaan vaikuttamaan kauas aurinkokunnassa. Galileo Galilei näki Jupiterin neljä suurinta kuuta ensimmäisenä kaukoputkellaan vuonna 1610 ja oletti aivan oikein niiden olevan Jupiterin kiertolaisia. Seuraava kuu Amalthea löytyi vasta vuonna 1892. Sittemmin paremmilla havaintolaitteilla on havaittu Jupiteria kiertämässä yhä pienempiä kuita ja varsinkin 2000-luvun alussa niitä on löydetty kymmenittäin. Prospero (kuu)
Prospero on Uranuksen ulompi kuu. Sen löysi Matthew Holman ryhmineen 18. heinäkuuta 1999, ja sille annettiin väliaikainen nimitys S/1999 U 3. Setebos tunnetaan myös nimellä Uranus XVII. Se nimettiin William Shakespearen näytelmän "Myrsky" hahmon mukaan. Epäillään, että Setebos kuuluu samaan ryhmään kuin Sycorax ja Setebos. Kuu vaikuttaa olevan harmaan värinen. Calypso (kuu)
Calypso (väliaikainen nimi: S/1980 S 25) on Saturnuksen kuu, joka löydettiin vuonna 1980. Vuonna 1983 se sai nimen Calypso ja sillä on myös nimet Saturn XIV ja Tethys C. Kuun löytäjät olivat Dan Pascu, Kenneth Seidelmann, William A. Baum ja Douglas G. Currie. Satelliitti
Cyrano de Bergerac jätti keskeneräisen avaruusmatkatarinan jälkeensä vuonna 1657 - englanniksi tarinan nimi on "Other World: The Comical History of the States and Empires of the Moon". 1700-luvulla Paroni von Münchhausenin tarinoihin kuuluu myös matka Kuuhun. Ensimmäinen eurooppalainen fiktiivinen kuvaus satelliitin laukaisusta kiertoradalle on Edward Everett Halen novelli, "The Brick Moon". Tarina ilmestyi "The Atlantic Monthly" -lehdessä 1869 alkaen. Seuraavan kerran idea esiintyi Jules Vernen Begumin 500 miljoonaa teoksessa vuonna 1879. Vernen "Maasta kuuhun" -kirja, jossa pyritään toteuttamaan miehitetty avaruuslento (ts. kuuluotain) tykkilaukaisun avulla, on ollut usean avaruustekniikan pioneerin ja ehkä nykyajankin ammattilaisen innoituksen perusta. Heinäkuu
Heinäkuun on saanut latinankielisen nimen "Iulius" kalenterin uudistaneen roomalaisen diktaattorin Julius Caesarin mukaan, jonka kunniaksi Rooman senaatti päätti hänen kuoltuaan antaa heinäkuulle uuden nimen. Caesar syntyi heinäkuussa. Kuukauden entinen nimi oli "Quintilis", joka tarkoittaa viidettä ja viittaa siihen, että heinäkuu oli vuoden viides kuukausi kalenterissa, jota Roomassa käytettiin ennen juliaanisen kalenterin käyttöön ottamista. Adrastea (kuu)
Adrastea oli ensimmäinen kuu, joka löydettiin planeettojen välisen luotaimen kuvista teleskooppikuvien sijaan. Epimetheus (kuu)
Lokakuussa 1978 Stephen M. Larson ja John W. Fountain oivalsivat, että vuoden 1966 havainnot selitettäisiin parhaiten kahdella eri kappaleella, jotka jakavat saman kiertoradan. Tähän saatiin vahvistus Voyager 1 -luotaimen Saturnuksen ohilennon aikana vuonna 1980, jolloin sille annettiin väliaikainen tunnus S/1980 S 3. Epimetheuksen löytämisen jakaa näin Walker yhdessä Larsonin ja Fountainin kanssa. IAU nimesi kuut virallisesti Epimetheukseksi ja Janukseksi vuonna 1983. Cassini-luotain suoritti Epimetheuksen ohilennon 3. joulukuuta 2007. Helike (kuu)
Nykyisen nimensä kuu sai kreikkalaisesta mytologiasta. Tintti kuun kamaralla
Avaruusraketti laskeutuu Kuun pinnalle, minkä jälkeen Tintti poistuu raketista ja hänestä tulee maailman ensimmäinen Kuussa kävellyt ihminen. Tuhatkauno ja Wolff pystyttävät Kuuhun tutkimuslaitteita ja suorittavat tieteellisiä tutkimuksia, ja samaan aikaan Tintti, Milou ja Haddock tutkivat löytämäänsä luolastoa. Luolastossa Tintti ja Milou putoavat jään peitossa olevaan rotkoon, mutta Haddock pelastaa heidät. Omalla retkellään Dupond ja Dupont luulevat löytäneensä Kuusta vieraat jalanjäljet, mutta ne ovat heidän omansa. Kun Tintti on myöhemmin yksin Wolffin kanssa aluksessa, hän joutuu rakettiin piiloutuneen, roistomaisen eversti Jorgenin tainnuttamaksi. Pian ilmenee, että Wolff on Jorgenin liittolainen, ja että aiemmin raketin tietoja havitellut ulkovalta oli antanut Jorgenille tehtäväksi kaapata raketin. Tintti vangitaan aluksen rahtiruumaan, mutta hän onnistuu pakenemaan ja pysäyttää Jorgenin sekä vastahakoisen Wolffin ennen kuin nämä ehtivät lähtemään kaapatulla raketilla Kuusta. Ariel (kuu)
Ariel on Uranuksen neljänneksi suurin kuu, jonka löysi William Lassell vuonna 1851 samaan aikaan Umbrielin kanssa. Lassellin pyynnöstä John Herschel antoi nimen Arielille ja Uranuksen kolmelle muulle silloin tunnetulle kuulle vuonna 1852. Arielin designaatio on Uranus I. Cassini-Huygens
Projekti sai nimensä ranskalais-italialaisen Jean-Dominique Cassinin (1625–1712) ja hollantilaisen Christiaan Huygensin (1629–1695) mukaan. Molemmat tähtitieteilijät tutkivat aikanaan muun muassa Saturnusta ja sen kuita. Huygens löysi Saturnuksen renkaat ja suurimman Titan-kuun. Vulkanus (planeetta)
Vulkanuksen etsintäyritykset päättyivät vasta, kun Einstein oli esittänyt yleisen suhteellisuus­teorian.
Myöhemminkin jotkut tähti­tieteilijät ovat kuitenkin väittäneet löytäneensä sen. Yksi heistä oli amerikkalainen Henry C. Courten, joka tutki vuoden 1970 auringon­pimennyksestä otettuja valokuvia. Hän päätteli, että kuvista ainakin seitsemässä esiintyvät kohteet olivat todellisia ja että kyseessä olisi Merkuriuksen radan sisäpuolella, 0,1 tähti­tieteellisen yksikön etäisyydellä Auringosta oleva pikkuplaneetta. Sen läpimitaksi hän arvioi vähintään 130 ja enintään 800 kilometriä. Sellaista ei kuitenkaan ole myöhemmin kyetty havaitsemaan. Mikäli kyseessä oli jokin todellinen kohde, kyseessä saattaa olla hetkellisesti lähelle Aurinkoa tullut, ennestään tuntematon komeetta tai pieni asteroidi, joka läpimitta tuskin ylittää 60 kilometriä. Tsukuyomi
Tsukuyomi () tai Tsukiyomi () on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä kuun jumala.
Tsukuyomi on luojajumala Izanakin lapsi, joka on syntynyt Izanakin oikeasta silmästä. Hän asuu taivaassa ja hallitsee kuuta ja yötaivasta. Hän jakaa taivaan siskonsa Amaterasun eli Auringon jumalattaren kanssa. Mundilfari
Mundilfari on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se kuuluu viikinkiryhmään, jotka kiertävät Saturnusta retrogradisesti eli planeetan pyörimissuuntaan nähden vastakkaiseen suuntaan. Kuun löytämisestä kunnian saivat Brett J. Gladman, John J. Kavelaars, Jean-Marc Petit, Hans Scholl, Matthew J. Holman, Brian G. Marsden, Phillip D. Nicholson ja Joseph A. Burns. He käyttivät kanadalais-ranskalais-havaijilaista tähtikaukoputkea Mauna Keassa, Havaijiilla. He löysivät samalla myös seitsemän muuta Saturnuksen kuuta: Tarvosin, Ijiraqin, Thrymrin, Skathin, Siarnaqin, Erriapon ja Suttungrin. Seleeni
Seleenin löysi 1817 ruotsalainen Jöns Jacob Berzelius. Nimi on peräisin kreikan sanasta "selene", joka tarkoittaa kuuta. Luonnossa seleeniä on etupäässä sulfidimalmeissa kuten rikki- ja kuparikiisussa. Kuu
Kuun jumaluuksia on esiintynyt ilmeisesti kaikkien kulttuurien varhaishistoriassa. Kuun jumalattaret olivat yleisempiä kuin jumalat, mikä saattaa selittyä kuunkierron ja kuukautiskierron näennäisellä yhteydellä. Kuu on edustanut ihmisille muutosta siinä kun Aurinko on edustanut pysyvyyttä. Kuunjumalia ja -jumalattaria ovat esimerkiksi kreikkalaisten Selene ja Artemis, egyptiläisten Thot, babylonialaisten Nannar, syyrialaisten Aglibol, intialaisten Soma, nepalilaisten Chandra sekä asteekkien Xochipili ja Coyolxauhqui. Thalassa (kuu)
Thalassa on Neptunuksen kuu. Se löydettiin syyskuussa 1989 Voyager 2 -luotaimen ottamista kuvista. Kuu on epäsäännöllisen muotoinen ja siellä ei ole havaittu geologista aktiivisuutta. Koska Thalassa kiertää Neptunuksen synkronisen kiertoradan alapuolella, vuorovesivoimat aiheuttavat hiljalleen kuun lähestymisen kohti Neptunusta. Kuu tuleekin lopulta törmäämään Neptunukseen tai hajoamaan sitä ennen renkaaksi Neptunuksen ympärille (saavuttaessaan Rochen rajan). Galileo Galilei
Syyskuusta 1610 alkaen Galilei teki havaintoja Venuksesta. Hän havaitsi Venuksella olevan kaikki kuun vaiheet, kuten Kopernikuksen kehittelemä aurinkokeskinen teoria ennustikin. Maakeskisen kuvan mukaan kaikkia vaiheita ei olisi pitänyt näkyä. Tämä havainto tuki aurinkokeskistä mallia mutta ei todistanut sitä. Proteus (kuu)
Proteus on Neptunuksen kuu. Proteus havaittiin ensimmäisen kerran toukokuussa 1981 maasta käsin tehtyjen havaintojen perusteella. Varmistus kuun olemassaololle saatiin kuitenkin vasta elokuussa 1989, kun avaruusluotain Voyager 2 lensi Neptunuksen ohi. Mare Humboldtianum
Mare Humboldtianum eli Humboldtin meri on Mare Frigoriksen itäpuolella sijaitseva Kuun meri (lat. "mare"), Se on nimetty saksalaisen luonnontutkijan ja löytöretkelijän Alexander von Humboldtin mukaan. Meren itäiset osat yltävät Kuun 90. leveysasteen itäpuolelle, mutta sopivan libraation aikaan nekin osat ovat näkyvissä Maahan. Tämän pyöreähkön meren halkaisija on noin 160 km; pinta-alaa sillä on noin 22 000 neliökilometriä. Hyperion (kuu)
Hyperionin löysivät William Cranch Bond, George Phillips Bond ja William Lassell vuonna 1848. Kuun löytäminen tapahtui pian sen jälkeen kun John Herschel oli 1847 ehdottanut nimiä kaikille seitsemälle siihen asti tunnetulle kuulle hänen julkaisussaan "Results of Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope". Lassell, joka löysi kuun kaksi päivää Bondien jälkeen, oli jo hyväksynyt Herschellin nimeämissuunnitelman ja ehdotti nimeä Hyperion sen mukaisesti. Hän myös ehti julkaista löydön ennen Bondeja. Katastrofismi
On myös esitetty teorioita, joiden mukaan Maan epätavallisen suuri Kuu on syntynyt äkillisessä mullistuksessa. Vuonna 1975 "Icarus"-aikakauskirjassa julkaisemassaan artikkelissa William K. Hartmann ja Donald R. Davis väittivät, että noin 4,5 miljardia vuotta sitten suuri planetesimaali miltei törmäsi Maahan, lennätti ympäriinsä kivi­aineksia, sulatti Maan uudestaan ja muodosti Kuun. Täten selittyi myös Kuun pienempi tiheys ja se, ettei sillä ole rautaista ydintä. Tässä impakti­teoriassa on muutamia puutteita: eräät tieto­kone­simulaatiot viittaavat siihen, että tällaisessa impaktissa syntyisi rengas tai useita kuita, eikä alkuaineita esiinny Kuussa samassa suhteessa kuin Maassa. Cleoselene
Cleoselene on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta 216 Kleopatran pienempi ja sisempi kuu. Se tunnetaan myös nimellä (216) Kleopatra II. Cleoselenen löysivät F. Marchis, P. Descamps, J. Berthier, F. Vachier ja J. P. Emery 18. syyskuuta vuonna 2008 Keck-teleskoopilla. Kuu sai nimensä Kleopatra Selene II:n mukaan, joka oli toinen Kleopatra VII:n saamista kaksosista. Ennen nimeämistään kuu tunnettiin tunnuksella S/2008 (216) 2. Cleoselenen läpimitta on noin 3 kilometriä ja sen etäisyys Kleopatrasta on keskimäärin noin 380 km. Toinen Kleopatran kuista on nimeltään Alexhelios. Kallisto (kuu)
Kallisto on Jupiterin kuu, jonka Galileo Galilei löysi vuonna 1610. Se on Aurinkokunnan kolmanneksi suurin kuu, suunnilleen planeetta Merkuriuksen kokoinen. Se on nimetty myyttisen Kalliston, erään Zeuksen rakkauden kohteen mukaan. Ganymedes
Ganymedes on Jupiterin suurin kuu ja myös koko Aurinkokunnan suurin kuu; se on halkaisijaltaan suurempi kuin Merkurius, mutta massaltaan vain puolet siitä. Galileo Galilei löysi sen vuonna 1610 ja se nimettiin kreikkalaisten jumalten juomanlaskijan Ganymedeen mukaan. Kuulla on myös tunnus Jupiter III. Vaikka Simon Marius ehdottikin nimeä "Ganymedes" pian kuun löytämisen jälkeen, ei sitä eikä muita Galilein kuiden nimiä otettu käyttöön ennen kuin vasta 1900-luvun puolenvälin paikkeilla. Vanhemmassa tähtitieteellisessä kirjallisuudessa Ganymedesta kutsuttiinkin yleensä vain "Jupiter III:ksi" tai "Jupiterin kolmanneksi kuuksi". Avaruustutkimus
Ensimmäinen avaruudessa käynyt ihminen oli neuvostoliittolainen Juri Gagarin Vostok-aluksella 1961. Neuvostoliittolaisten avaruusohjelmia olivat Voshod ja Sojuz, ja amerikkalaisten ohjelmia Mercury ja Gemini. Presidentti Kennedy lausui maansa tavoitteeksi lähettää ihminen kuuhun 1960-luvun aikana, ja 20. heinäkuuta 1969 Apollo 11:n kuumoduuli Eagle laskeutui Kuuhun ja astronautti Neil Armstrong astui ensimmäisenä ihmisenä Kuun kamaralle. Armstrongin jälkeen muitakin astronautteja kävi Kuun pinnalla, ja Kuusta on tuotu Maahan paitsi valokuvia, myös kiviä ja hiekkaa. Tethys (kuu)
Cassini nimesi neljä löytämäänsä kuuta (Tethys, Dione, Rhea ja Japetus) "Sidera Lodoiceaksi" ("Ludvigin tähdiksi") Ludvig XIV:n kunniaksi. Tähtitieteilijät alkoivat kutsua niitä ja Titania tunnuksilla "Saturnus I:stä" "Saturnus V:een". Mimaksen ja Enceladuksen löytämisen jälkeen numerointia jatkettiin "Saturnus VII:een". Galileo Galilei
Galilei löysi 7. tammikuuta 1610 kolme Jupiterin neljästä suurimmasta kuusta eli Ion, Europan ja Kalliston. Ganymedeksen hän löysi vajaa viikko myöhemmin.
Hän havaitsi, että kuut ilmestyvät ja katoavat näkyvistä jaksollisesti. Tämän hän arveli johtuvan niiden liikkeestä Jupiterin ympäri, mistä hän päätteli niiden olevan Jupiterin kuita. Hän havaitsi niitä kevään 1610. Sitten Jupiter katosi Auringon taakse. Jupiterin tultua uudestaan näkyviin monet muutkin havaitsivat Jupiterin kuita syksyllä 1610. Kuu
Kuu on aina näyttänyt ihmisen silmään erilaisten merkitysten ja mysteerien täyttämältä paikalta, ja ihminen onkin olemassaolonsa aikana reagoinut Kuuhun erittäin monenkirjavasti. Kuu on muun muassa aiheuttanut uskonnollista pelkoa ja taikauskoa, inspiroinut myyttejä, taiteita ja tieteiskirjallisuutta sekä ollut vaikuttamassa tieteellisten keksintöjen syntyyn. Lähes kaikissa kulttuureissa on aikaa mitattu kuukalenterin avulla. Remus (kuu)
Remus on päävyöhykkeen asteroideihin kuuluvan pikkuplaneetta Sylvian sisempi ja pienempi kuu. Se tunnetaan myös nimellä (87) Sylvia II. Kuun löysivät Franck Marchis, Pascal Descamps, Daniel Hestroffer, ja Jerome Berthier 9. elokuuta vuonna 2004. Kuu sai nimensä roomalaisen mytologian Remuksen mukaan. Ennen nimeämistään kuu tunnettiin tunnuksella S/2004 (87) 1. Toinen Sylvian kuista on nimeltään Romulus. Vanth
Vanth on transneptunisen kohteen Orcus kuu. Se tunnetaan myös nimellä (90482) Orcus I. Vanthin löysivät T.-A. Suer ja M. E. Brown 13. marraskuuta vuonna 2005 Palomarilla. Kuu sai nimensä etruskien mytologian Vanthin mukaan. Kuun väliaikainen nimi oli S/2005 (90482) 1. Vanthin läpimitta on noin 262 ± 170 kilometriä ja keskietäisyys Orcuksesta noin 8980 ± 23 km. Kuu
Koska Kuusta on aina sama puoli kääntyneenä Maata kohti, vasta avaruusluotaimilla pystyttiin kartoittamaan kokonaan Maahan kaukoputkella suoraan näkymätön Kuun kääntöpuoli. Näkyvä osa Kuun pinnasta on kuitenkin hiukan enemmän kuin puolet (noin 59 %), sillä pääasiassa Kuun radan muodon vuoksi Kuu näennäisesti hieman huojahtelee puolelta toiselle. Kuun meri
1800-luvun loppuun asti Kuun paikkojen nimeäminen oli "villiä-länttä". Suurimpien kohteiden nimistä oli yksimielisyys mutta pienempiä paikkoja nimettiin havainnoitisjoiden omien mieltymysten mukaan. Vuosisadan vaihtumisen jälkeen toimeen tarttui "Kansainvälinen tähtitieteen unioni" (International Astronomical Union), IAU. Nykyään ainoastaan se nimeää paikkoja avaruudessa, mutta kuitenkin jäsentensä ehdotusten pohjalta.Kuun meret ovat Kuun tummia basalttisisia tasankoja. Kuu
Kuu on ollut merkittävässä roolissa niin uskonnollisessa kuin maallisessakin kuvataiteessa kautta aikain. Kuu esitettiin usein kuunsirppiin piirtyneenä kasvona tai kaapuun pukeutuneena jumalattarena. Runoilijat Dantesta ja Shakespearesta nykyajan populaarimusiikin tekijöihin ja lastenloruilijoihin ovat toistuvasti kertoneet kuun muodosta. Kirjallisuudessa kuumatka on ollut yleinen aihe, josta ovat kirjoittaneet esimerkiksi Johannes Kepler, Cyrano de Bergerac, Jules Verne ja Arthur C. Clarke. Klassikoksi nousseita kuuaiheisia tieteiselokuvia ovat esimerkiksi "Matka kuuhun" (1902) ja "" (1968).Karttoja ja kuvamateriaalia Kerberos (kuu)
Kerberos (aiempi nimitys S/2011 (134340) 1 tai yleisesti P4) on transneptunisiin kohteisiin kuuluvan kääpiöplaneetta Pluton kuu. Kuun löysi M. Showalter ryhmineen 28. kesäkuuta 2011 Hubble-avaruusteleskoopin ottamista kuvista. Kerberos oli neljäs löydetty Pluton kuu Kharonin, Nixin ja Hydran jälkeen. 2. heinäkuuta 2013 kuu nimettiin virallisesti Kerberokseksi kreikkalaisessa mytologiassa esiintyvän, manalan porttia vartioivan Kerberos-koiran mukaan. Nimi valittiin internet-äänestyksessä. Kuun synty
Kuun syntyä koetettiin ennen kuulentoja selittää seuraavin tavoinFissioteoriaa tukee se, että Maan ja Kuun vaippojen tiheydet ovat suurin piirtein samoja. Muutoin teoria on fysikaalisesti mahdoton ja vaatii ulkopuolista voimaa jakautumisen aiheuttamiseksi. Kaksoisplaneettateoria ei selitä Maan ja Kuun liike-energioiden jakaumaa eikä niiden tiheyseroja. Niin ikään sieppausteoria on puutteellinen, sillä se ei selitä Kuun nykyistä rataa. Lisäksi Kuun ja Maan happi-isotooppi koostumukset ovat keskenään liian samanlaisia. Kuun kaltaisen ison taivaankappaleen sieppaus on Maan kokoiselle kappaleelle vaikeaa. Neil Armstrong
Neil Alden Armstrong (5. elokuuta 1930 Wapakoneta, Ohio – 25. elokuuta 2012 Columbus, Ohio) oli yhdysvaltalainen astronautti ja ensimmäinen Kuun pinnalla kävellyt ihminen. Hän oli myös ensimmäinen ihminen, joka on kävellyt vieraalla taivaankappaleella. Pikkuplaneetan kuu
Ennen tätä ensimmäisenä löydettynä pikkuplaneetan kuuna pidettiin päävyöhykkeen asteroidi 243 Idan kuuta Dactyliä, jonka Galileo-luotain kuvasi tehdessään Idan ohilennon vuonna 1993. Kuu löydettiin luotaimen kuvista hieman myöhemmin, mutta sen rataa ei saatu kunnolla laskettua. Dactylin jälkeen seuraavaksi löydetty pikkuplaneetan kuu oli 45 Eugenian suurempi kuu Petit-Prince, joka oli myös ensimmäinen maasta käsin löydetty pääasteroidivyöhykkeen kohteen kuu. Sen löysi W.J. Merlinen johtama ryhmä vuonna 1998. Merlinen ryhmä sai laskettua Petit-Princen radan seuraavana vuonna. Merline oli myös mukana löytämässä ensimmäistä Jupiterin troijalaisen pikkuplaneetan kuuta Menoetiusta (vuonna 2001), joka kiertää 617 Patroclusta. Vuonna 2000 havaittiin että transneptunisella kohteella 1998 WW on kiertolainen. Tämä teki siitä vasta toisen TNO:n, jolla tiedetään olevan kuu (Vain Pluton kuu Kharon oltiin löydetty aikaisemmin). William Herschel
Uransa aikana Herschel valmisti yli 400 kaukoputkea, joista suurin oli polttoväliltään 12 metriä ja objektiivin halkaisijaltaan 1,26 metriä. Käyttäessään kyseistä kaukoputkea ensimmäistä kertaa 28. elokuuta 1789 hän löysi Saturnukselta uuden kuun, joka nimettiin Enceladusiksi. 17. syyskuuta hän löysi vielä Mimasin saman planeetan ympäriltä. Neith (hypoteettinen kuu)
Monet muut tähtitieteilijät näkivät kohteen myöhemmin: James Short vuonna 1740, Andreas Mayer vuonna 1759, Joseph-Louis Lagrange vuonna 1761, kahdeksantoista muuta löytöä samana vuonna, joista yksi tapahtui Venuksen ylikulun aikana, kahdeksan löytöä vuonna 1764 ja Christian Horrebow vuonna 1768. Toisaalta monet etsijät, kuten William Herschel, eivät yrityksistään huolimatta löytäneet kuuta. Delaunay’n rataelementit
Delaunay'n rataelementit ovat taivaanmekaniikassa käytetty joukko vakioita, joilla voidaan ilmaista taivaankappaleen avaruudessa kulkema rata. Elementit kehitti ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä Charles-Eugène Delaunay tutkiessaan Kuun liikettä 1800-luvun puolivälissä. Delaunay'n elementit muistuttavat jonkin verran taivaankappaleen radan yleisemmin käytettyjä elliptisiä elementtejä, mutta niillä kaikilla ei ole yhtä selkeää geometristä tulkintaa. Kuu
Kuun uskotaan syntyneen samoihin aikoihin kuin Maankin, lähes 4,5 miljardia vuotta sitten. Synnystä on esitetty useita erilaisia teorioita, joista suosituin on törmäyshypoteesi. Törmäyshypoteesin mukaan nuoreen Maahan törmäsi noin planeetta Marsin kokoinen kohde, protoplaneetta Theia. Törmäyksessä Maan kiertoradalle jääneestä materiaalista muodostui Kuu. Kuun meri
Kuun paikkojen nimeämisen käytäntö syntyi 1600-luvulla. Vuonna 1645 julkaisi Michael van Langren kartan jossa tummat alueet oli nimetty "meriksi" tai "järviksi". Gdanskin raatimies Johannes Hevelius (1611-1687) esitti että Kuun merille lainattaisiin nimet Maan maantieteestä. Niinpä niille annettiin ilmaston tai mielialojen mukaisia nimiä ja nykyiset nimet ovat pitkälti hänen perujaan. Vuonna 1651 Giovanni Battista Riccioli (1598-1671) julkaisi kirjan nimeltä "Almagestum novum". Kirja sisälsi hänen oppilaansa Francesco Maria Grimaldin (1618-1663) laatiman kartan Kuusta. Hänen laatimansa nimistöjärjestelmä on säilynyt pääpiiteissään nykyaikaan asti. Hän säilytti siinä Heveliksen antamat "mare" nimet. Enceladus
Enceladus on Saturnuksen kuudenneksi suurin kuu. Sen löysi William Herschel vuonna 1789. Voyager-luotaimet tutkivat kuuta 1980-luvulla ja Cassini-luotain ohitti kuun ensimmäisen kerran 17. helmikuuta 2005 ja useita kertoja sen jälkeen.