Milloin Keisari Hirohito hallitsi Japania?
Hirohito
Keisari Hirohito (, 29. huhtikuuta 1901 Tokio – 7. tammikuuta 1989 Tokio) oli Japanin 124. keisari, joka hallitsi Japania vuosina 1926–1989. Hirohiton valtakausi on Japania hallinneiden keisareiden pisin. Hirohiton valtakautta kutsutaan Shōwa-kaudeksi, ja samaa Shōwa-nimeä (昭和天皇) käytetään myös kirjoitettaessa Hirohitosta keisarina. Länsimaissa hänet tunnetaan kuitenkin syntymänimellään.
Hirohito
Hirohito kasvatettiin tuon ajan keisarillisen perinteen mukaisesti erillään perheestään. Nuoren Hirohiton ja hänen veljensä Yasuhiton (prinssi Chichibu) kasvatuksesta vastasi kreivi Kawamura Sumiyoshi. Alle kolmen viikon ikäisenä Hirohito lähetettiin hovista Satsuman lääniin osaksi kreivi Kawamuran perhettä. Kawamura oli vakinaisesta palveluksesta jo eläkkeelle jäänyt vara-amiraali. Valitsemalla Kawamuran Hirohiton opettajaksi keisarihovi halusi kouluttaa tulevan keisarin modernien hallitsijoiden tapaan sotilaaksi. Kawamura kuoli 67-vuotiaana 1904 Venäjän–Japanin sodan ollessa kiivaimmillaan, ja kolmevuotias Hirohito palasi veljensä kanssa takaisin hovin kasvatettavaksi Kōson palatsiin Tokion lähelle. Fumimaro Konoe
Japanin ilmoitettua antautumisestaan 15. elokuuta 1945 muodostettiin 17. elokuuta 1945 uusi Naruhiko Higashikunin johtama hallitus, jonka varapääministeriksi tuli Konoe. Konoen tehtäväksi tuli suunnitella Japanin perustuslakiin tarvittavia muutoksia, jotta demokraattiset ajatukset saataisiin juurrutettua Japaniin. Konoen tehtävänä oli myös avustaa keisari Hirohitoa Japanin demokratisoimisprosessissa. Karyaku-kausi
Karyaku (), myös Kareki, on japanilainen aikakausinimi ("nengō"), jota käytettiin huhtikuusta 1326 elokuuhun 1329. Tuolloin Japanin keisarina oli Go-Daigo. Shōgunina toimi vuorostaan prinssi Morikuni. Karyaku-kautta edelsi Shōchū-kausi ja seurasi Gentoku-kausi. Japanin keisarikunta
Japanin keisarikunta (, ”Suur-Japanin keisarikunta”) oli japanilainen kansallisvaltio ja suurvalta, joka oli olemassa vuoden 1868 Meiji-restauraatiosta vuoden 1947 perustuslain hyväksymiseen saakka. Venäjän–Japanin sota
Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Carl Gustaf Emil Mannerheim oli sodassa mukana. Yone Minagawa
Minagawasta tuli Japanin vanhin jo huhtikuussa 2005. Hänen elinaikanaan Japanissa oli vallassa neljä eri keisaria: Meiji, Yoshihito, Hirohito ja Akihito. Hän kuoli elokuussa 2007, jolloin maailman vanhimmaksi ihmiseksi nousi Edna Parker. Akihito
Heinäkuussa 2016 levisi japanilaisissa tiedotusvälineissä huhu, jonka mukaan keisari Akihito luopuisi lähivuosina vallasta terveydellisiin syihinsä vedoten ensimmäisenä keisarina yli kahteensataan vuoteen. Palatsi kuitenkin kiisti jyrkästi väitteet pian sanoen, ettei keisarilla ole aikomusta luopua vallasta. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti kuitenkin hyväksyi lain, joka mahdollistaa Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari on kärsinyt terveysongelmista ja toivonut voivansa jättää tehtävänsä. Akihiton kruununperijä olisi hänen vanhin poikansa Naruhito. Edellinen vallasta luopunut keisari oli Kōkaku, joka luopui vallasta vuonna 1817. Japanin historia
Japanin väestön alkuperä on edelleen jokseenkin epäselvä. Todennäköisimmin Japanin nykyinen väestö on muodostunut osittain Manner-Aasian eri osista ja osittain etelästä mereltä käsin tulleiden muuttoaaltojen seurauksena. Japanin saaret olivat yhteydessä mantereeseen noin 18 000–12 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua, jolloin Hokkaidō oli yhteydessä Siperiaan ja Honshū Koreaan. Nykyinen Japaninmeri muodosti näin ollen suuren sisäjärven. Hiraizumin Puhtaan Maan buddhalaisuuden temppelit, puutarhat ja arkeologiset kohteet
1000- ja 1100-lukujen aikana Hiraizumi oli pohjoisen Japanin hallinnon keskus. 1100-luvun alussa Pohjoisen Fujiwara -klaanin perustaja Fujiwara no Kiyohira muutti kaupunkiin tarkoituksenaan rakentaa buddhalaisuuteen perustuva maa. Tästä syystä Hiraizumin asemakaava suunniteltiin kuvaamaan Puhtaan Maan buddhalaisuuden kaikkeuskäsitystä. Kaupunki on pyritty rakentamaan niin, että se on sopusoinnussa luonnon kanssa. Kamakura-shōgunaatti tuhosi kaupungin 1189 ja samalla se menetti poliittisen ja hallinnollisen asemansa. Jäljelle jääneistä rakennuksista monet tuhoutuivat 1200- ja 1300-lukujen tulipaloissa. 1300-luvulta 1500-luvulle temppelit saivat rahoituksensa maaherroilta ja pyhiinvaeltajilta. Tokugawa Ieyasun noustua valtaan 1603 Hiraizumi siirtyi Sendain hanin alaisuuteen. Japanin historia
Buddhalaisuuden saapuminen Japaniin on ajoitettu perinteisesti vuosille 538 tai 552, mutta se oli levinnyt japanilaisten keskuudessa todennäköisesti jo aikaisemmin. Alkanutta aikakautta vuoteen 710 saakka kutsutaan usein Asuka-kaudeksi. Se on saanut nimensä Asukan alueesta nykyisen Naran eteläpuolella, josta Yamato-hovi hallitsi. Heisei-kausi
Heisei-kausi () on Japanissa tällä hetkellä meneillään oleva aikakausi ("gengō"). Heisei-kausi alkoi ja sitä edeltänyt Shōwa-kausi päättyi 8. tammikuuta 1989 keisari Hirohiton kuoltua. Uudeksi keisariksi nousi hänen poikansa Akihito, jonka valtakauden ensimmäinen vuosi vastaa Heisein vuotta 1. Samalla edesmenneelle keisarille annettiin postuumi nimi "Shōwa". Hisahito
Hisahito, prinssi Akishino (秋篠宮悠仁親王, ひさひとしんのう, "Akishino no miya Hisahito -shinnō", s. 6. syyskuuta 2006) on keisariparin toisen pojan prinssi Akishinon ja tämän vaimon Kikon kolmas lapsi ja ensimmäinen poika. Hisahito on ensimmäinen keisarilliseen perheeseen syntynyt poika sitten vuoden 1965. Hän on nykyisen lain mukaan perimysjärjestyksessä kolmantena Japanin keisarilliselle valtaistuimelle kruununprinssi Naruhiton ja isänsä jälkeen. Itō Hirobumi
Itō Hirobumi (, 2. syyskuuta 1841 – 26. lokakuuta 1909) oli japanilainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Japanin ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1885–1888, 1892–1896, 1898 ja 1900–1901. Hän oli merkittävä uudistaja. Itō toimi myöhemmin Japanin miehittämän Korean sotilaskuvernöörinä 1905–1909. Korealainen itsenäisyysaktivisti An Jung-geun salamurhasi hänet. Mochitsura Hashimoto
Mochitsura Hashimoto (jap. 橋本以行 - Hashimoto Mochitsura, 14. lokakuuta, 1909 – 25. lokakuuta, 2000) oli Japanin Keisarillisen laivaston komentaja. Hän tuli lähinnä tunnetuksi "USS Indianapoliksen" upottamisesta, joka tapahtui 30. heinäkuuta 1945. Raskaan risteilijän upotus oli Yhdysvaltain laivaston suurin avomerellä kokema yksittäinen menetys. Japanin historia
Heian-kausi merkitsi myös keisarin vallan vähittäistä heikkenemistä. Keisari Kammu yritti elvyttää ritsuryō-hallintojärjestelmää, jota hän muokkasi ajan vaatimusten mukaisesti ja joka pysyikin muodollisesti voimassa useiden vuosisatojen ajan. Maan todellinen tilanne kuitenkin erkani vähitellen ritsuryō-hallinnon ihanteista. Maanjakojärjestelmän toteuttaminen käytännössä osoittautui vaikeaksi. Yksityinen maanomistus lisääntyi, ja Heian-kauden puolivälistä lähtien yksityiset suurtilat eli shōenit onnistuivat pääosin saamaan vapautuksen veroista. Tämä johti keskushallinnon verotulojen heikkenemiseen. Valta alkoi siirtyä paikallisille päälliköille, kun valtion ote provinsseista höltyi eikä se enää kyennyt ylläpitämään lakia ja järjestystä. Vähitellen shōenit kehittyivät läänityksiksi, ja maahan syntyi myöhemmin feodaalinen järjestelmä. Ryūtarō Hashimoto
Ryūtarō Hashimoto (29. heinäkuuta 1937 – 1. heinäkuuta 2006) oli japanilainen poliitikko, joka toimi kaksi kautta pääministerinä vuosina 1996–1998. Hän oli hallitsevan liberaalidemokraattisen puolueen tärkeän siiven johtohahmo lähes koko 1990-luvun ajan. Tokion kansainvälinen sotarikostuomioistuin
Kenraali MacArthur ilmoitti Kaukoidän kansainvälisen sotilastuomioistuimen perustamisesta 19. tammikuuta 1946 ja valitsi seuraavien viikkojen aikana sen tuomarit liittoutuneiden valvontakomissiossa edustettuina olleiden valtioiden tarjoamista ehdokaslistoista. Päätuomariksi hän nimesi australialaisen William Webbin. Kaikkiaan oikeusistuimessa oli yksitoista tuomaria ja syyttäjää yhdestätoista valtiosta: Yhdysvalloista, Neuvostoliitosta, Britanniasta, Kiinan tasavallasta, Ranskasta, Hollannista, Kanadasta, Australiasta, Uudesta-Seelannista, Brittiläisestä Intiasta ja Filippiineiltä. Tämä järjestely sovittiin Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välisissä neuvotteluissa. Siinä missä Nürnbergin oikeudenkäynnissä jokaisella neljällä järjestäjävaltiolla oli ollut oma pääsyyttäjä, Tokion oikeudenkäynnissä niitä oli vain yksi. MacArthur nimitti Keenanin pääsyyttäjäksi Yhdysvaltain presidentti Harry S. Trumanin toivomuksesta.
Tokiossa pidetyssä pääoikeudenkäynnissä kahtakymmentäkahdeksaa Japanin poliittiseen ja sotilaallisen johtoon kuulunutta henkilöä syytettiin A-luokan rikoksista. Syytetyt valittiin 80:n A-luokan rikoksista epäillyn joukosta. Syytetyistä yhdeksän oli siviilejä ja yhdeksäntoista ammattisotilaita. Joukossa oli muun muassa neljä entistä Japanin pääministeriä. Syytettyjen haluttiin edustavan Japanin hyökkäyssodankäynnin eri vaiheita alkaen Mantšurian valtauksesta vuonna 1931. Keisari Hirohito jätettiin poliittisista syistä oikeudenkäynnin ulkopuolelle, sillä amerikkalaiset katsoivat hänen symbolisen arvonsa olevan hyödyksi sodan jälkeisen Japanin kehityksessä. Muitakaan keisarillisen perheen jäseniä ei syytetty. Amaterasu
Muinaisen tarinan mukaan ensimmäinen Japanin keisari Jimmu polveutui suoraan Amaterasun lapsenlapsesta Ninigi-no-Mikotosta. Niinpä japanilaiset uskoivat keisarin olevan jumalaista syntyperää. Vuonna 1945 keisari Hirohito joutui liittoutuneiden painostuksesta antamaan julistuksen, jossa ilmaisi ettei keisari ollut "akitsumikami" (現御神), minkä miehitysvalta hyväksyi vaatimanaan jumalallisuuden hylkäämisenä, mutta siitä merkitsikö tämä todella "arahitogami" (現人神) -käsitteen ja jumalallisen syntyperän hylkäämistä on oltu monta mieltä. Miehitetty Japani
2. syyskuuta Japani antautui muodollisesti ja allekirjoitti Japanin antautumissopimuksen (). Kenraali MacArthurin oli periaatteessa tarkoitus vastata liittoutuneiden asettamalle neuvontakomissiolle, mutta käytännössä hän teki kaiken itse. Hänen ensimmäinen prioriteettinsa oli rakentaa ruoanjakelujärjestelmä, sillä hallituksen romahdettua ja tärkeimpien kaupunkien tuhouduttua pommituksissa lähes koko maa näki nälkää. 
Kun ruokahuolto oli aloitettu, MacArthur ryhtyi hankkimaan keisari Hirohiton luottamusta. Miehet tapasivat ensimmäisen kerran 28. syyskuuta – heistä otettu valokuva on yksi Japanin historian kuuluisimmista. Moni oli järkyttynyt MacArthurin käytettyä tavallista univormuaan juhlapuvun sijaan tavatessaan keisarin; MacArthur saattoi tehdä tämän tarkoituksella, kertoakseen mielipiteensä keisarin tulevasta asemasta (Guillain, 1981). Muiden liittoutuneiden johtajien vaatiessa Hirohiton tuomitsemista sotarikollisena MacArthur vastusti näitä vaatimuksia, sanoen mahdollisen oikeudenkäynnin olevan äärettömän epäsuosittu japanilaisten keskuudessa. Toyotomi Hideyoshi
Vuoteen 1584 mennessä Hideyoshilla oli hallussaan kaikki ne alueet, jotka Nobunaga oli aiemmin vallannut. Tällöin hän ryhtyi alistamaan loppua maasta kukistaen daimiot yksi kerrallaan. Vuoteen 1591 mennessä koko Japani oli yhdistetty, ja Hideyoshilla oli komennuksessaan liki 250 000 samurain armeija. Näin hänestä tuli maan tosiasiallinen johtaja, ja keisari antoi hänelle aristokraattisen sukunimen Toyotomi (samurailuokkaan alun perin kuulumattomana hänellä ei ollut sukunimeä). Japanin historia
Sodan jälkeen liittoutuneet miehittivät Japanin. Teoriassa miehitystä hallinnoivat monikansallinen Itä-Aasian neuvosto Washingtonissa ja liittoutuneiden neuvosto Tokiossa, mutta käytännössä miehittäjinä toimivat yhdysvaltalaiset joukot kenraali Douglas MacArthurin johdolla. Toisin kuin esimerkiksi Saksassa, japanilaiset viranomaiset olivat edelleen toiminnassa ja miehityshallinto toimi niiden kautta. Miehitys merkitsi laajoja ja nopeita sosiaalisia ja poliittisia muutoksia: sen tarkoituksena oli perustaa Japaniin demokraattinen ja rauhanomainen hallinto. Sodan tuhojen jälkeen japanilaiset olivat alttiita muutokselle ja suhtautuivat siihen pragmaattisesti. Kauhukuvat miehittäjästä eivät myöskään osoittautuneet tosiksi, eikä miehityshallintoa juuri vastustettu. Miehityksen onnistumiseen vaikuttivat myös voimaan jäänyt keisari-instituutio, vaikka keisari hylkäsikin muodollisesti jumalallisuutensa, ja MacArthurin persoona. Japanin keisari
Historian kuluessa Japanin keisarilla ei useasti ole ollut todellista valtaa, vaan todellinen hallinto on ollut voimakkaiden aatelissukujen käsissä. Näitä olivat Soga-, Fujiwara-, Minamoto-, Ashikaga- ja Tokugawa-suvut. Näinäkin aikoina keisari kuitenkin säilytti nimellisen asemansa jumalallisena hallitsijana. Hirohito
Hirohiton valtakausi alkoi käytännössä jo 1921, kun hän seurasi henkisesti sairaalloista isäänsä keisari Yoshihitoa Japanin sijaishallitsijaksi. Hirohiton valtakauden alussa sotilaiden valta Japanin hallinnossa kasvoi, ja Japanin jo Meiji-kaudella aloittama Japanin vahvistaminen ulkoisia vihollisia vastaan sai lisää kannatusta politiikassa. Naruhiko Higashikuni
Naruhiko meni 18. toukokuuta 1915 naimisiin Meiji-keisarin yhdeksännen tyttären, prinsessa Toshikon (11.5.1896 – 5.3.1978) kanssa. Parilla oli neljä poikaa:Naruhiko nousi Japanin armeijan kenraaliksi ja oli vuodesta 1939 Ylimmän sotaneuvoston jäsen. Hänelle myönnettiin myös Kinshi kunshō -sotilaspalkinto vuonna 1940. Hän menetti prinssin arvonsa muiden keisarin etäisempiin sukuhaaroihin kuuluvien henkilöiden kanssa 17. lokakuuta 1947. Keitai
Keitai (450–531) oli perinteisen japanilaisen tiedon mukaisesti Japanin 26. keisari. Hänen valtakatensa ollaan arveltu alkaneen vuonna 507 ja päättyneen vuonna 531. Hänen pojistaan Ankan, Senka ja Kinmei toimivat myös Japanin keisareina. Hirohito
Keisari Meiji uskoi vastuun Hirohiton opettamisesta Venäjän sodan sankarille, kenraali Nogille, vuonna 1908. Nogin opetusmalli perustui tiukkaan sotilaskuriin, jossa bushido, zen ja kungfutselaisuus olivat tärkeässä osassa. Hirohiton isoisän, keisari Meijin kuoltua 1912 tulevan keisarin elämä muuttui suuresti. Entiselle opetusministerille ja Tokion keisarillisen yliopiston presidentille Hamao Aratalle annettiin vastuu Hirohiton opettamisesta. Vain hieman sen jälkeen, kun Hirohito oli aloittanut uudessa opissaan, Nogi suoritti "junshin" eli seurasi keisari Meijiä kuolemaan tekemällä itsemurhan. Ashikaga Yoshimitsu
Ashikaga Yoshimitsu (1358-1408) oli Ashikaga-shōgunaatin kolmas shōgun, joka hallitsi Japania vuosina 1368-1394. Hän rakennutti asuinsijansa Muromachin kaupunginosaan Kiotoon vuonna 1378, ja tämän mukaan koko aikakautta kutsutaan Muromachi-kaudeksi, ja Ashikaga-šogunaattia joskus Muromachi-shogunaatiksi. Keisarillisen Japanin armeija
Käsitykseen "bushidosta" oli sidottuna myös valtava, jopa uskonnollinen kunnioitus keisaria kohtaan. Vaikka valtaa käytännössä pitivätkin keisarin alapuolella olleet byrokraatit, ja keisari oli lähinnä keulakuva, nähtiin hänet silti jumalallisena olentona. Teoriassa keisari oli armeijan ylikomentaja, mutta käytännössä teki, kuten hallitus ”pyysi” häntä tekemään. KJA:n aikana sillä oli vain kaksi ylikomentajaa – keisarit Taishō (Yoshihito) ja Shōwa (Hirohito). Keisari käytti armeijan ylikomentajan univormua ja osallistui kaikkiin KJA:n seremonioihin. Keisaria tervehdittiin armeijan ylikomentajana. Kioto
Vallankumouksellisesta tilanteesta johtuen keisarillinen valta palautettiin jälleen 1868. Keisari Mutsuhito, joka nyt oli täydessä vallassaan, siirtyi seuraavana vuonna Tokioon, eikä keisarillinen hallinto enää palannut Kiotoon. Hullut japanilaiset
Hullut japanilaiset (, ) on vuosina 1986–1989 Tokyo Broadcasting Systemille tehty japanilainen kisailuohjelma, jossa 100 kilpailijaa yrittää suoriutua hullunkurisista radoista kenraali Leen johdolla ja lopulta vallata Takeshin linnan, jonka omistaa kreivi Takeshi Kitano. Ohjelma on kuin tosielämän videopeli, jossa vain ani harva kilpailija pääsee loppuun asti. Ohjelmasta on tullut etenkin Yhdysvalloissa (esitetään maassa nimellä "MXC") kulttihitti. Kioto
Suurimman osan historiastaan Kioto on ollut Japanin keisarillinen pääkaupunki. Kioton historia voidaan jäljittää alkaneeksi jo 500-luvulla, jolloin Aoi matsuri järjestettiin siellä ensimmäistä kertaa hyvän sadon ja sään rukoilemista varten.
Japanin ensimmäinen pääkaupunki oli Nara, josta se siirrettiin vuonna 741 Naran ja Kioton välissä sijaitsevaan paikkaan nimeltä Kuni-kyō. Vuonna 784 pääkaupunki siirrettiin Nagaoka-kyōhon ja 794 lopulta Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon. Kaupungin ulkomuoto on säilynyt samana tuolta ajalta asti; temppelit, kaupat sekä pyhäköt sijaitsevat samoissa paikoissa. Shōwa-kausi
Vuosia 1926–1945, Hirohiton valtaannoususta toisen maailmansodan loppuun jatkunutta ajanjaksoa, kutsutaan "varhaiseksi Shōwa-kaudeksi". Tätä ajanjaksoa leimasivat totalitarismi, Japanin aggressio Itä-Aasiassa, muun muassa Kiinassa, sekä Japanin tappio toisessa maailmansodassa. Varhaiselle Shōwa-kaudelle ajoittui myös 1930-luvun lama, jonka vaikutukset olivat erityisen vakavat myös Japanissa. "Myöhemmällä Shōwa-kaudella" 1945–1989 Japani oli perustuslaillinen monarkia eikä keisarilla enää ollut aikaisempaa jumalallista asemaa. Sodan jälkeiset vuodet olivat Japanissa suurta nousukautta. Hideki Tōjō
Tōjō Hideki ( ; 30. joulukuuta 1884 Tokio – 23. joulukuuta 1948 Tokio) oli Keisarillisen Japanin armeijan kenraali ja Japanin 40. pääministeri 1941–1944. Tōjōn pääministerikauden alussa Japani hyökkäsi hänen käskystään Pearl Harboriin, ja hyökkäys suunniteltiin hänen toimiessaan sotaministerinä. Hänet tuomittiin sodan päätyttyä kuolemaan syytettynä tästä sekä muista Japanin sodan aikana tekemistä rikoksista. Heiji-kapina
Taira no Kiyomori voitti Minamoto no Yoshitomon, surmasi kaksi hänen vanhinta poikaansa sekä Nobuyorin ja vapautti Go-Shirakawan. Yoshitomo joutui petetyksi: hänet tapettiin pakomatkalla Kiotosta Owarin provinssissa. Myöhemmin Taira no Kiyomori karkotti Yoshitomon pojan Minamoto no Yoritomon, otti haltuunsa Minamoto-klaanin varat ja maat ja muodosti lopulta Taira-klaanin johtaman, Japanin historian ensimmäisen samuraijohtoisen hallituksen. Higon provinssi
Muromachi-kaudella Higoa hallitsi Kikuchi-klaani, mutta klaani menetti alueen hallinnan Sengoku-kaudella, jolloin Shimazu sekä muut ympäröivät klaanit valtasivat osansa provinssista. Toyotomi Hideyoshin vallattua Kyūshūn, osia Higosta siirtyi ensin Sasa Narimasan ja sittemmin Katō Kiyomasan haltuun. Kato joutui pian luopumaan läänityksestä, ja tämä annettiin edelleen Hosokawa-klaanille. Sengoku-kaudella Higo oli merkittävä kristinuskon keskittymä Japanissa. Japani
Buddhalaisuuden omaksuminen aiheutti suuria, perustavanlaatuisia muutoksia Japanin yhteiskunnassa. Asuka-kaudella 538–710 Kiinasta omaksuttuun kulttuuriin kuului kirjallisuuden, taiteen, filosofian ja tieteen lisäksi uusi kirjoitusjärjestelmä. Prinssi Shōtoku uudisti 600-luvun alussa merkittävästi Japanin hallintoa voimistaen keskushallitusta ja buddhalaisuuden asemaa: noin vuonna 607 perustettu Hōryū-ji on Japanin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli. Shōtokun uudistuksia seurasivat 600-luvun puolivälissä Taika-uudistukset, jossa keisarin valtaa kasvatettiin edelleen aatelin kustannuksella. Uudistukset aloittivat ritsuryō-lakijärjestelmän synnyn. Japani
Vuonna 1185 Minamoto no Yoritomo perusti hallituksensa Kamakuraan, mikä merkitsi samurai-luokan ja shōgunaatin 1800-luvulle saakka kestävän valtakauden alkua. Täyttä sotilasvaltaa Kamakura-kaudella ei kuitenkaan saavutettu, vaan shōgun ja keisari hallitsivat Japania yhdessä. Yoritomon kuoleman jälkeen shōgunaatti siirtyi Hōjō-klaanin hallittavaksi. Munkki Eisai toi zenbuddhalaisuuden Japaniin palattuaan Kiinasta 1100-luvun lopulla. Vuosina 1274 ja 1281 Japani onnistui karkottamaan kaksi suurta mongolien hyökkäystä; shōgunaatti sai molemmilla kerroilla apua taifuuneilta, jotka nimettiin ”jumalten tuuleksi” (kamikaze). Tapahtumat kuitenkin horjuttivat Kamakura-hallitusta pahoin, ja lopulta vuonna 1333 keisari Go-Daigo kaatoi shōgunaatin Kemmu-restauraatiossa. Hänen liittolaisensa Ashikaga Takauji kuitenkin kääntyi keisaria vastaan ja perusti Ashikaga-shōgunaatin vuonna 1336. 2. Kaukoidän rintama
Taistelu ehti kestää vain noin viikon ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuria ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšukuon (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin. Japanin historia
Hideyoshin kuoleman jälkeen Ieyasu ja häntä vastustavat daimiot ottivat yhteen Sekigaharan taistelussa vuonna 1600. Ehkä Japanin merkittävimmän sisäisen taistelun voittajaksi nousi Ieyasu, joka perusti vuonna 1603 uuden bakufun Edoon, nykyiseen Tokioon. Otettuaan shōgunin arvonimen hän syöksi vallasta tai siirsi uusille alueille lukuisia häntä vastustaneita daimioita, joiden maat takavarikoitiin Tokugawa-suvulle. Lopullisesti Tokugawa-shōgunaatin vastustajat kukistuivat vuonna 1615, kun Ieyasu voitti Osakan linnan piirityksessä Hideyoshin pojan Hideyorin. Shōgunin asemasta hän luopui poikansa hyväksi jo vuonna 1605, mutta piti kuitenkin vallan käsissään kuolemaansa saakka vuonna 1616. Japanin historia
Muinaisen uskon mukaan pääkaupunki siirrettiin aina keisarin kuoltua uuteen paikkaan, sillä uskottiin että keisarin kuolema oli saastuttanut paikan. Vuonna 710 pääkaupunki siirrettiin Heijō-kyōhon, nykyiseen Naraan, mistä aikajakso on saanut nimensä. Vuoteen 794 kestänyt Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisuuden ja taiteiden kukoistusta. Buddhalaisuuden airuena toimi keisari Shōmu, joka määräsi perustettavaksi temppelin jokaiseen provinssiin ja jolla oli keskeinen rooli valtavan Tōdai-jin temppelialueen rakentamisessa pääkaupunkiin. Politiikan ja buddhalaisuuden liitto merkitsi kuitenkin papiston kasvavaa vaikutusvaltaa ja sekaantumista valtion asioihin. Vastaliikkeen johtoon nousi vaikutusvaltaa saanut Fujiwara-suku, joka asetti valtaistuimelle buddhalaisuuteen edeltäjiään penseämmin suhtautuvan keisari Kōninin. Hänen poikansa Kammu siirsi maan pääkaupungin ensin Nagaokaan ja myöhemmin Heianiin, katkaisten hovin siteet entisen pääkaupungin temppeleihin. Nintoku
Nintoku () oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 16. keisari. 700-luvulla kirjoitettujen "Kojiki-" ja "Nihonshoki"-kronikoiden mukaan hän hallitsi yhteensä 87 vuoden ajan vuosina 313–399. Transbaikalin rintama
Taistelu ehti kestää vain noin viikon ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuriaan ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšukuon (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin. Miehitetty Japani
Japani antautui liittoutuneille 14. elokuuta 1945 keisari Hirohiton hyväksyttyä Potsdamin julistuksen ehdot. Seuraavana päivänä Hirohito julisti Japanin antautuneeksi radiossa, ja päivästä tuli V-J-päivä ("Victory over Japan Day"). Potsdamissa Yhdysvaltojen presidentti Harry Truman, Ison-Britannian pääministeri Clement Attlee ja Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalin olivat sopineet Japanin keisarikunnan miehityksen menettelytavoista. Neuvostoliitto olisi vastuussa Pohjois-Koreasta, Sahalinista sekä Kurilleista, kun taas Yhdysvallat ja Britannia vastaisivat Japanista, Etelä-Koreasta ja Japanin jäljellä olevista alueista Oseaniassa. Japanin historia
Rauhanneuvottelijaa toivottiin ensin Neuvostoliitosta, joka oli kuitenkin päättänyt liittyä sotaan liittoutuneiden puolelle ja joka osallistui länsivaltojen kanssa Potsdamin konferenssiin. Potsdamin julistuksessa heinäkuussa 1945 Yhdysvaltojen, Kiinan ja Yhdistyneen kuningaskunnan johtajat vaativat Japanin sodankäymiskyvyn estämistä ja maan muuttamista demokraattiseksi valtioksi. Julistuksessa luvattiin, että ”Japania ei tuhottaisi kansakuntana”. Kun Japani kuitenkin jätti julistuksen huomiotta ja liittoutuneiden joukot lähestyivät maan pääsaaria, presidentti Truman päätti käyttää uutta asetta, atomipommia, Japania vastaan. Ensimmäinen pommi pudotettiin Hiroshimaan 6. elokuuta ja toinen pommi Nagasakiin 9. elokuuta. Nyt myös Neuvostoliitto julisti Japanille sodan ja hyökkäsi Mantšuriaan. Keisari Hirohito vaati antautumista, josta hän ilmoitti kansalle radiopuheessa 15. elokuuta. Vielä edellisenä yönä äärimilitaristit olivat yrittäneet tuhota puheen sisältäneen levyn. Antautumissopimus allekirjoitettiin virallisesti 2. syyskuuta 1945 USS Missourilla Tokionlahdella. Nakamikado
Nakamikado (, 14. tammikuuta 1702 – 10. toukokuuta 1737) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 114. keisari. Hänen hallituskautensa kesti vuodet 1709–1735. Akihito
Akihito (, s. 23. joulukuuta 1933) on Japanin 125. ja nykyinen keisari. Akihito on keisari Hirohiton ja keisarinna Nagakon viides lapsi ja vanhin poika. Shōwa-kausi
Shōwa-kausi (昭和) oli aikakausi Japanin historiassa 25. joulukuuta 1926 – 7. tammikuuta 1989. Aikakausi sijoittuu keisari Hirohiton valtakaudelle. Shōwa-kautta edelsi Taishō-kausi ja seurasi Heisei-kausi. Japani
Sodan jälkeen liittoutuneet – käytännössä Yhdysvallat Douglas MacArthurin johdossa – miehittivät Japania vuoteen 1952 saakka. Miehityskausi merkitsi Japanille nopeita ja radikaaleja poliittisia ja sosiaalisia muutoksia. Merkittävin uudistus oli uusi, vuonna 1947 ratifioitu perustuslaki, joka kielsi Japanilta armeijan perustamisen, riisti keisarilta poliittisen vallan, antoi naisille äänioikeuden ja perusti kaksikamarisen parlamentin. Talousuudistukset, kuten suuri maareformi, auttoivat Japanin demokratisoitumista. Maa hyväksyttiin Yhdistyneiden kansakuntien jäseneksi vuonna 1956. 1950–1970-lukujen Korean sodasta alkanut ennennäkemätön, Japanin talousihmeeksi kutsuttu talouskasvu johti nopeaan kaupungistumiseen, teollistumiseen ja modernin kulutusyhteiskunnan syntymiseen. 1980-lukuun mennessä Japanista oli tullut yksi maailman suurimmista talouksista. 1990-luvun alussa maan niin kutsuttu ”kuplatalous” puhkesi, ja Japani ajautui useita vuosia kestäneeseen lamaan; taloustilanne alkoi parantua vasta 2000-luvulla. Elintason nopeaa kasvua ja urbanisaatiota ovat seuranneet väestönkasvun nopea hidastuminen ja väestön vanheneminen, kansainvälistyminen sekä länsimaistuminen. Politiikassa Japania hallitsi 1950-luvulta lähtien lähes yhtäjaksoisesti konservatiivinen LDP. Michiko
Michiko ja Akihito vihittiin 10. huhtikuuta 1959. Keisaripari heistä tuli keisari Hirohiton 7. tammikuuta 1989 tapahtuneen kuoleman jälkeen. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
1860-luvulla Japani alkoi modernisoitua vastineena länsimaiden aiheuttamalle uhalle ja estääkseen tuolloin vielä mahdolliselta vaikuttaneen siirtomaaksi joutumisen, mikä oli ollut muun muassa Intian ja osittain myös Kiinan kohtalo. Meiji-restauraatiossa vuonna 1868 Tokugawa-shogunaatti kaadettiin ja Japanista alettiin rakentaa teollisuusmaata, jonka armeija voisi vastustaa Euroopan suurvaltoja. Vaikutteita haettiin imperialismista ja samuraiden bushidō-etiikasta. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 1894-1895 Japani onnistuikin valtaamaan Korean. Japanin kiinnostus luonnonvaroista rikkaaseen Mantšuriaan oli törmäyskurssilla Venäjän intressien kanssa. Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 Japanista tuli ensimmäinen Euroopan ulkopuolinen maa, joka oli voittanut eurooppalaisen suurvallan – Japani (tai Japanin armeija) näki nyt itsensä paitsi suurvaltana, myös aasialaisen nationalismin ja aasialaisten itsemääräämisoikeuden palauttamisen johtajana. Brittiläinen Hongkong
Toisen maailmansodan aikana Hongkong joutui Japanin valloittamaksi. Japani hyökkäsi Hongkongiin osana koordinoituja hyökkäyksiään ympäri Aasiaa 7. joulukuuta 1941. Hongkong päätyi Japanin hallintaan joulupäivänä 1941 ja oli Japanin miehittämänä elokuuhun 1945 asti. Julman hallinnon aikana siirtomaan väkiluku laski vain 600 000:een, joista suurin osa kärsi aliravitsemuksesta. Hongkongin taloudellinen toiminta romahti käytännössä kokonaan ja siirtomaassa oli enää vain vähän infrastruktuuria jäljellä. Japani
Japanin historia on perinteisesti jaettu kausiin, joita on 13 tai enemmän, ja niiden alajaksoihin. Viimeiset neljä kautta 1800-luvun puolivälistä saakka ovat vastanneet keisarien hallituskausia. Nykyinen meneillään oleva kausi on Heisei-kausi.
Japanin saariston ensimmäiset asukkaat paeoliittisella kaudella olivat metsästäjä-keräilijöitä, jotka saapuivat todennäköisimmin Koreasta ja Koillis-Aasiasta. Japanin paleoliittisen asutuksen ajoitetaan yleisimmin alkaneen yli 10 000–30 000 vuotta sitten. Myös muuttoaaltoa Polynesiasta maan eteläosiin on pidetty mahdollisena. Ensimmäiset sivilisaation merkit ilmaantuivat alueelle noin 10 000 eaa. Jōmon-kulttuurin alkaessa. Kulttuurille luonteenomaisia piirteitä olivat mesoliittis-neoliittinen, osittain paikallaan pysyvä metsästäjä-keräilijöiden elämäntapa ja alkeellinen maatalous. Tältä kaudelta peräisin olevat, usein punotuilla tai suorilla naruilla painetuilla kuvioilla koristellut saviastiat kuuluvat maailman vanhimman säilyneen keramiikan joukkoon. Miehitetty Japani
Japani miehitettiin toisen maailmansodan päättymisen jälkeen. Liittoutuneiden miehitystä johti SCAP ja Yhdysvaltain kenraali Douglas MacArthur brittiläisen Kansainyhteisön tuella. Toisin kuin sodan toisessa häviäjävaltiossa Saksassa, Neuvostoliitolla ei ollut miehityksessä juuri roolia. Miehityskauden päättänyt San Franciscon sopimus allekirjoitettiin 8. syyskuuta 1951 ja se tuli voimaan 28. huhtikuuta 1952. Japanin keisarikunta
1940-luvun alussa Japani teki sotaiskun Yhdysvaltoja vastaan Havaijille, jonka jälkeen maa joutui mukaan toiseen maailmansotaan akselivaltojen puolelle. Sodan aikana Japani teki iskuja muun muassa Australiaan. Japani joutui sodan seurauksena pikkuhiljaa perääntymään ja lopullisen niitin toi Yhdysvaltojen suorittamat ydinaseiskut Hiroshimaan ja Nagasakiin, jonka jälkeen maa joutui antautumaan ehdoitta ja vetäytymään kaikilta miehittämiltään alueilta. Japani menetti myös Marshallinsaaret, Mikronesian, Palaun ja Pohjois-Mariaanit Yhdysvalloille. Japani itse oli miehitetty aina vuoteen 1952 asti. Japanin keisari
Japanin keisarillinen dynastia on maailman vanhin hallitsijasuku: sitä voidaan seurata luotettavasti 400-luvulle saakka. Tämä johtuu keisarisuvun jumalallisesta asemasta: sitä ei ole periaatteessakaan voitu syrjäyttää nimellisestä asemasta, mutta käytännön vallasta kyllä. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Sotaa seuranneet rauhanneuvottelut käytiin Ming-dynastian ja Japanin välillä, mutta niitä varjosti molempien osapuolien eriävät tulkinnat tilanteesta. Kiinalaisten neuvottelija antoi keisari Wanlin ymmärtää Japanin olevan jo kukistettu ja valmis antautumaan Mingin vasalliksi, minkä johdosta hovi päätti ratkaista konfliktin kruunaamalla Hideyoshin Japanin kuninkaaksi heidän alaisuudessaan. Japanilaisten neuvottelija puolestaan kertoi Hideyoshille, että Kiina olisi valmis antautumaan Japanin keisarin alaisuuteen. Tämän johdosta Hideyoshi vaati että Joseonin dynastian eteläiset provinssit tulisi myöntää Japanille ja valtakunnan korkea-arvoisia henkilöitä tulisi lähettää Japanin panttivangeiksi. Lisäksi Ming-keisarin tytär tuli lähettää Hideyoshin vaimoksi. Japani
Arkeologisen tutkimuksen mukaan Japanin saarilla on ollut asutusta jo myöhäispaleoliittisella kaudella. Ensimmäiset kirjatut maininnat Japanista esiintyvät kiinalaisissa teksteissä ensimmäiseltä vuosisadalta. Otettuaan käyttöön nykyisen perustuslakinsa vuonna 1947 Japani on ollut perustuslaillinen monarkia, jolla on keisari ja vaaleilla valittu parlamentti. Nykyään Japani on suurvalta, jolla on ostovoimapariteetilla korjatulla bruttokansantuotteella mitattuna maailman kolmanneksi suurin talous. Maa kuuluu Yhdistyneisiin kansakuntiin, G8-ryhmään ja APECiin. Yamato-kausi
Varhaisimman, Yamato-nimellä tunnetun japanilaisen valtion synty on ajoitettu Kofun-kauden alkuun. Tällöin yksi kylävaltioista keskisessä Japanissa, nykyisen Osakan-Kioton alueen lähistöllä sijainnut Yamato vahvisti asemaansa niin, että se sai liitetyksi alaisuuteensa muut pikkuvaltiot. Uuden kauden näkyvimmät ulkoiset tunnusmerkit olivat hautakummut (kofun), joita hallitseva eliitti oli alkanut rakentaa Yamato-tasangoille 200-luvun puolivälin jälkeen. Mahtavimmat olivat massaltaan suurempia kuin Egyptin pyramidit. Muodoltaan ne saattoivat olla pyöreitä, neliskulmaisia tai avaimen reiän mallisia. Hautakumpujen rakentaminen lopetettiin 600-luvulla buddhalaisuuden vaikutuksesta.
Japanin valtion synty on liitetty sotilasaristokratian johtaman uudentyyppisen yhteiskunnan muodostumiseen. On oletettu, että kysymyksessä oli joko Yayoi-kulttuurin uusi kehitysvaihe tai mantereelta tullut ratsastajakansa, joka alisti Yayoi-kauden asukkaat ja yhdisti Japanin. Viimeksi mainitusta teoriasta seuraisi myös se, että keisarillinen suku on todennäköisesti alun perin tullut Koreasta, ehkä Mimanasta, jota on pidetty joko japanilasten eteläisestä Koreasta valtaamana tukikohtana tai sitten Koreasta valtaamana tukialueena. Japanin kulttuuri
Japanilaisen elokuvan kulta-aikaa oli 1950-luku. Akira Kurosawa teki ensimmäiset elokuvansa 1940-luvulla ja voitti Venetsian elokuvajuhlien hopeisen leijonan teoksellaan "Rashōmon" (1950). Muita hänen mestariteoksiaan ovat "Shichinin no samurai" vuodelta 1954 ja "Ikiru", sotaa edeltävän draaman humanismia ja realismia jatkava teos vuodelta 1952. Kenji Mizoguchi aloitti vuorostaan työskentelyn jo 1920-luvulla kuvaten erityisesti naisten kohtaloa – hänen tunnetuin teoksensa on myös hopeisen leijonan voittanut "Ugetsu monogatari". Kaikkein merkittävimpänä ohjaajana monet pitävät kuitenkin Yasujirō Ozua, joka loi minimalistisia kuvauksia japanilaisesta perheestä. Hänen tunnetuimpiin ohjauksiinsa kuuluu keskimääräisen perheen hajoamista kuvaava hiljainen, eleginen tarina "Tōkyō monogatari" vuodelta 1953. 1960-luvulla television yleistymisen myötä elokuvan merkitys väheni ja lippumyynti laski viidesosaan huippuluvuistaan. Kallimman tuotannon korvasivat gangsterit, teinielokuvat, hirviöteemat ja pehmoporno. Japanilaisen elokuvan ovat pitäneet elinvoimaisena erityisesti itsenäiset ohjaajat, kuten Nagisa Ōshima, Shōhei Imamura ja Jūzō Itami. Japani
Vuonna 710 aiemmin keisarin vaihtuessa siirtynyt Japanin pääkaupunki siirrettiin Naraan, jossa se pysyi 75 vuoden ajan. Alkanut Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisen kulttuurin kukoistusta. Keisari Shōmulla ja keisarinna Kōmyōlla oli tässä keskeinen rooli; Shōmun merkittävin rakennusprojekti oli Naran valtava Tōdai-jin temppeli. Nara-kaudella syntyneeseen kirjallisuuteen kuuluvat suuret 700-luvun alun kronikat "Kojiki" ja "Nihonshoki" sekä yli 4 000 runon kokoelma "Man'yōshū". Kronikat loivat yhteyden keisariperheen ja auringonjumalatar Amaterasun välille legitimoiden keisarin vallan ja pidensivät Japanin historiaa nostaen sen merkitystä kiinalaisten ja korealaisten silmissä. Naruhiko Higashikuni
Naruhiko syntyi Kiotossa. Hän on ainoa keisarisuvun jäsen, joka on toiminut Japanin pääministerinä, sekä Japanin pääministeri, jonka kausi jäi kaikkein lyhyimmäksi. Hänen kautensa kesti 54 päivää. Japanin keisari
Vuosien 1192–1867 välillä Japanin todellinen päämies oli samuraiarmeijan päällikkö shōgun, vaikka shogunin valta olikin aina teoriassa keisarilta saatu. Minamoto, Ashikaga ja Tokugawa olivat peräjälkeen tuon ajanjakson shogunidynastiat. Ensimmäiset Japanissa vierailleet espanjalaiset ja portugalilaiset rinnastivat keisarin ja shōgunin suhteen paavin ja kuninkaan suhteeseen Euroopassa. Vuonna 1866 alkanut Meiji-restauraatio lakkautti shōgunin viran ja vuoden 1889 perustuslain myötä keisarikin luovutti suuren osan absoluuttisesta vallastaan kansanedustajille. Perustuslaki ei kuitenkaan ollut demokraattinen, vaan keisarille jäi paljon valtaa, jota pääministeri ja muut keisarin ympärillä olleet tahot hyödynsivät. Yoshihito
Yoshihito nai Fujiwara-klaania olevan, tarmokkaaksi osoittautuneen ruhtinatar Sadako Kujōn (keisarinnavainajana postuuminimeltä Teimei) vuonna 1900. He saivat neljä poikaa, joista vanhin, Hirohito, nousi Japanin valtaistuimelle Yoshihiton kuoltua. Japani
Eurooppalaisen teknologian avulla Oda Nobunaga onnistui kukistamaan useita muita daimioita ja saamaan haltuunsa heidän läänityksensä joko suoraan tai välillisesti. Nobunagan sotaretki toi Japanin lähelle yhdistymistä, mutta hänet murhattiin vuonna 1582. Nobunagaa seurannut Toyotomi Hideyoshi onnistui tehtävässä vuoteen 1590 mennessä. 1590-luvulla Hideyoshi hyökkäsi kaksi kertaa Koreaan, joutuen kuitenkin ensimmäisellä kerralla vetäytymään. Toisen hyökkäyksen katkaisi Hideyoshin kuolema vuonna 1598. Häntä seurasi Tokugawa Ieyasu, joka voitti kilpailijansa Sekigaharan taistelussa. Ieyasu perusti vuonna 1603 Edoon Tokugawa-shōgunaatin, mikä merkitsi pitkän ja rauhallisen Edo-kauden alkua. Muromachi-kausi
Muromachi-kausi (jap. 室町時代 "Muromachi jidai"), joka tunnetaan myös nimellä Ashikaga-kausi, on Japanin historian ajanjakso noin vuosivälillä 1333–1573. Sen aikana valta Japanissa oli nimellisesti keskittynyt Ashikaga Takaujin perustaman Ashikaga-shōgunaatin haltuun. Kauden katsotaan päättyneen vuonna 1573, jolloin viimeinen shōgun Ashikaga Yoshiaki ajettiin pois pääkaupunki Kiotosta Oda Nobunagan johdolla. 1. Kaukoidän rintama
Taistelu ehti kestää vain noin viikon ennen kuin Japanin keisari Hirohito esitti maan antautumisen 15. elokuuta. Puna-armeija oli tuolloin työntynyt jo syvälle Mantšuria ja jatkoi etenemistään ilman vastarintaa miehittäen Shenyangin, Qiqiharin ja Changchunin elokuun 20. mennessä. Puna-armeija pidätti myös Mantšurian (ja entisen Kiinan) keisarin Pu Yin. Luettelo Japanin keisareista
Luettelon varhaisimmat keisarit eivät ole historiallisia henkilöitä: vähintään yhdeksän ensimmäisen keisarin ei uskota olleen olemassa. Ensimmäinen, mahdollisesti todellisuudessa hallinnut keisari saattaisi olla Sujin, mutta 200–300 luvulla jaa. 14 ensimmäistä keisaria pidetään legendaarisina, ja 14 seuraavan keisarin hallinnon ajankohdasta ei ole varmuutta. Vuosina 539–571 hallinnut Kinmei onkin ensimmäinen keisari, jonka valtakauden ajankohta tunnetaan aikalaislähteistä. Varhaisten keisarien hallintokausien vuosiluvut ovat peräisin puolihistoriallisista kronikoista ("Nihonshoki"). Tokio
Vuonna 1590 Japanin mahtavin sotaherra Toyotomi Hideyoshi tarjosi vasallinsa Tokugawa Ieyasun hallittavaksi kahdeksaa provinssia Kantōn alueella. Ieyasu suostui ja rakensi linnan Edoon vuosina 1593–1636. Kun Ieyasu voitti Hideyoshin pojan Hideyorin Sekigaharan taistelussa vuonna 1600, hänestä tuli shōgun, ja vuoteen 1868 saakka Japania hallitsi Tokugawa-suku Edosta käsin. Japanin historia
Toisen maailmansodan jälkeen Japanista on löydetty tuhansia paleoliittisia kohteita. Tutkimusten perusteella näyttää ilmeiseltä, että Japanissa on ollut asutusta vähintään 30 000 - 50 000 vuotta sitten. Kauden väestö eli keräilemällä ja metsästämällä, ja he käyttivät kivityökaluja. Tältä ajanjaksolta on löytynyt ihmisfossiileja kaikilta Japanin pääsaarilta. Morihiro Hosokawa
Morihiro Hosokawa (, s. 14. tammikuuta 1938 Chiyoda, Tokio) on japanilainen poliitikko, joka oli Japanin 79. pääministeri 9. elokuuta 1993 – 28. huhtikuuta 1994. Hänen isänsä oli Hosokawa-samuraisuvun päämies, kōshaku Morisada Hosokawa. Vanhimpana poikana hän oli myös itse kōshaku, mutta kun Yhdysvaltain Japanin miehitystä ylläpitävät yhdysvaltalaiset vaativat aateluuden poistamista, hän menetti aatelisarvonsa 1947. Morihito Hosokawan isoisä on prinssi Fumimaro Konoe, joka oli Japanin pääministeri kolme kertaa. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Japanin hyökkäykset Koreaan olivat kahden konfliktin sarja, jotka sijoittuvat välille 1592–1598. Vuonna 1592 Japanin yhdistänyt Toyotomi Hideyoshi aloitti ensimmäisen hyökkäyksen tarkoituksenaan vallata Joseon-dynastian hallitsema Korean niemimaa sekä Ming-dynastian aikainen Kiina. Sota päättyi vuoden 1593 aselepoon. Toinen invaasio alkoi kostotoimena vuonna 1597, ja päättyi Hideyoshin kuoltua. Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus
Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus solmittiin 13. huhtikuuta 1941 Moskovassa. Sopimuksen tarkoituksena oli taata Neuvostoliitolle se, että mikäli Neuvostoliitto joutuisi Saksan kanssa sotaan, Japani ei hyökkäisi Itä-Aasiassa Neuvostoliittoa vastaan. Japanin ja Neuvostoliiton välit olivat alkaneet kiristyä vuonna 1936 ja Neuvostoliitto oli ryhtynyt toimittamaan Guomindangille hävittäjiä ja vapaaehtoisia lentäjiä vastustaakseen Japanin pyrkimyksiä Koillis-Kiinassa. Maat olivat käyneet lisäksi Halhin-Golin taistelut vuonna 1939, minkä Japani oli hävinnyt. Daisuke Namba
Daisuke Namba (; 7. marraskuuta 1899 – 15. marraskuuta 1924) oli japanilainen kommunisti, joka yritti murhata prinssihallitsija Hirohiton ampumalla tätä kohti Tokiossa 27. joulukuuta 1923. Namba tuomittiin kuolemaan vuonna 1924 ja teloitettiin hirttämällä kahden päivän päästä. Hirohitosta tuli myöhemmin (1926) keisari. Meiji (keisari)
Meiji (, 3. marraskuuta 1852 Kioto – 30. heinäkuuta 1912 Tokio), syntymänimeltään Mutsuhito (), oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 122. keisari. Keisari Meijillä oli keskeinen rooli Japanin Meiji-restauraatiossa, jossa keisarihuone palautettiin jälleen valtaan. Hänen syntyessään Japani oli eristäytynyt, esiteollinen feodalistinen Tokugawa-shōgunaatin ja daimioiden hallitsema maa, joka oli jakautunut 250 läänitysalueeseen. Hänen kuollessaan maa oli käynyt läpi poliittisen, yhteiskunnallisen ja teollisen vallankumouksen ja siitä oli tullut suurvalta. Sumo
Ensimmäiset maininnat sumosta ovat peräisin vanhimmasta japanilaisesta kirjallisesta teoksesta, vuonna 712 kirjoitetusta Kojiki () -kronikasta, jonka sisältämän tarinan mukaan Japanin saarten omistuksen ratkaisi maailman ensimmäinen sumo-ottelu jumalien Takeminakata ja Takemikazuchi välillä Izumon rannalla nykyisen Shimanen piirikunnan alueella. Jälkimmäinen oli voittoisa ja perusti keisarillisen suvun, johon nykyinen, 125. keisari Akihitokin yhä kuuluu. Nagako
Nagako (; 6. maaliskuuta 1903 Tokio – 16. kesäkuuta 2000 Tokio) oli Japanin keisari Hirohiton vaimo vuosina 1924–1989 sekä Japanin keisarinna vuosina 1926–1989, miehensä kuolemaan asti. Nagako sai kuolemansa jälkeen uuden nimen keisarinna Kōjun (). Nagako ja Hirohito olivat Japanin historian pitkäaikaisin keisaripari, sillä heidän avioliittonsa kesti lähes 65 vuotta. Japanin keisari
1930-luvulle tultaessa Japanin hallitus koostui suurelta osin fasistityyppisistä sotilasjohtajista, jotka käyttivät keisarin jumalallisuusajatusta imperiumin laajentamispyrkimyksiin. Toisessa maailmansodassa keisari oli symboli, jonka puolesta sotilaat lähetettiin taistelemaan ja kuolemaan. Keisari Hirohito itse pysytteli taka-alalla, ja hänen roolistaan sodassa on kiistelty. Japanin antauduttua Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman olisi halunnut Hirohiton sotasyyllisyysoikeuteen, mutta miehityshallinnon johtaja Douglas MacArthur kannatti keisari-instituution säilyttämistä, koska se edusti jatkuvuutta ja yhtenäisyyttä Japanissa. Keisarius säilyi, mutta siitä tuli puhtaasti seremoniallinen instituutio. Naisilta oli poistettu mahdollisuus nousta hallitsevaksi keisarinnaksi preussilaismallisella vuoden 1889 perustuslailla, ja tämä este säilyi myös perustuslaissa, jonka Yhdysvaltain miehityshallinto saneli hyväksyttäväksi voimaan 1947. Japani
Keisari Go-Daigo perusti kilpailevan hovin Kioton eteläpuolelle, ja 60 vuoden ajan poliittinen valta jakautui Japanissa kahden entiteetin välille. Ashikaga-shōgunaatti, jonka hallitusaikaa kutsutaan Muromachi-kaudeksi, oli edeltäjäänsä heikompi eikä kyennyt hallitsemaan kilpailevia daimioita. Vuonna 1467 levottomuudet puhkesivat Ōnin-sodaksi, joka kesti yhdentoista vuoden ajan. Seurannutta sadan vuoden sotaista aikakautta kutsutaan Sengoku-kaudeksi, jonka keskellä 1500-luvun puolivälissä ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Japaniin. Nanban-kaupan kaudella Eurooppalaiset tuotteet tulivat suosituiksi ja maahan saapui jesuiittalähetyssaarnaajia. Eurooppalaisten tuoma uusi asetekniikka mullisti nopeasti Japanin sodankäynnin. Jinmu
Japanin valtion syntyhistoriaa on vaikea selvittää, sillä Yamato-kaudella kirjoitettiin useita eri historiankirjoituksia, joita uudet hallitsijat uudelleenkirjoituttivat myöhemmin. Nykytuntemuksen mukaan Yamato muuttui Japaniksi 500- tai 600-luvulla jaa. Hallitsijat väittivät polveutuvansa suoraan auringonjumalatar Amaterasusta, joka on šintolaisuuden tärkeimpiä jumaluuksia. Toinen maailmansota
Japanin antautuminen liittoutuneille johti Yhdysvaltain miehityshallintoon. Japanin yhteiskunta oli ensimmäiset miehitysvuodet sekasorron tilassa ja pommitetuissa kaupungeissa vallitsi kodittomuus ja elintarvikkeiden pula. Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman nimitti kenraali Douglas MacArthurin Japanin miehityshallinnon ylipäälliköksi ja SCAP-valvontakomission komentajaksi johtamaan maan demokratisoitumista ja aseistariisuntaa. Miehitykseen osallistui yhdysvaltalaisten lisäksi myös kansainvälisiä joukkoja Brittiläisestä kansainyhteisöstä. Vuonna 1952 Japanista tuli suvereeni valtio, mutta Okinawa oli Yhdysvaltain hallussa vuoteen 1972 asti ja saarella on toiminut nykypäivään asti yhdysvaltalainen sotilastukikohta. Alueluovutuksissa Japani menetti 1900-luvun alussa valtaamansa Korean Yhdysvalloille ja Neuvostoliitolle, Taiwanin saaren Kiinalle, Etelä-Sahalinin ja Kurillit Neuvostoliitolle ja Ryūkyūsaaret Yhdysvalloille, mutta viimeksi mainitut annettiin takaisin Japanille Okinawan miehityksen päätyttyä. Mantšukuossa, Koreassa ja Taiwanissa asuneet japanilaiset karkotettiin kotimaahansa. MacArthur jätti keisari Hirohiton ja keisarillisen perheen sotarikosoikeudenkäyntien ulkopuolelle saadakseen symbolin Japanin kansan yhtenäisyydelle. Keisarin virasta tuli seremoniallinen instituutio ja keisarikultin purkamiseksi Hirohiton oli ilmoitettava kansalle, ettei hän ollut jumalallista alkuperää. Sotatappio oli suunnattoman kansallisen häpeän ja syvän nöyryytyksen aihe japanilaisille, joilla oli ikivanhoista kansanperinteistä juontuva vahva kunniantunto. Yhdysvallat aloitti Japanin modernisoimisen ja länsimaalaistamisen, joka kulminoitui pasifistiseen vuoden 1947 perustuslakiin. Sen mukaan Japani on parlamentaarinen demokratia ja ihmisoikeuksia noudattava oikeusvaltio. Perustuslain yhdeksännessä artiklassa varmistettiin Japanin demilitarisointi kieltämällä Japanilta sodankäynti kaikissa poliittisissa ja sotilaallisissa selkkauksissa sekä asevoimien ylläpito. Maassa myös annettiin naisille äänioikeus, hajotettiin zaibatsuiksi kutsutut konglomeraatit ja toimeenpantiin maa- ja koulutusreformit. 1950-luvulla Japani koki ilmiömäisen talouskasvun yhdeksi maailman teknologisesti kehittyneimmistä maista ja johtavista talousmahdeista. Japanin keisari
Japanin keisari (jap. "tennō") on nykyisin perustuslailla tunnustettu Japanin kansan ja sen yhtenäisyyden symboli ja keisarillisen perheen pää. Japanin perustuslain mukaan keisari on perustuslaillisen monarkian seremoniallinen keulakuva. Japanin nykyinen keisari on Akihito. Japanin historia
Yayoi-kauden Japanista on saatu tietoa ajan kiinalaisista kronikoista. Han-dynastian kronikassa "Hòu hànshūssa" Japani mainitaan ensimmäisen kerran nimellä Wa. Kronikka kertoo Wan lähettäneen edustuston Kiinaan vuonna 57. Wei-kuningaskunnan aikaiset tekstit "Kolmen kuningaskunnan kronikassa" kertovat Japanissa 100-luvun lopulla käydystä sisällissodasta, jonka kuningatar Himiko rauhoitti. Hänen kerrotaan hallinneen uskonnollisella auktoriteetillaan yli 30 valtion yhteenliittymää. Kronikka kertoo yksityiskohtaisen reitin Kiinasta Wa-kuningattaren hoviin Yamataissa, joka oli todennäköisesti paikallinen voimakeskus Kyūshūn pohjoisosassa. Yamatain sijainnista ei ole päästy yksimielisyyteen tutkijoiden keskuudessa. Wei-kuningaskunnan kronikan mukaan Japanissa oli suhteellisen kehittynyt luokkayhteiskunta, jossa kansalaiset maksoivat veroja. Osa väestöstä osasi myös luultavimmin lukea ja kirjoittaa, sillä kirjeitä vaihdettiin Wa-valtion ja Kiinan välillä. Ashikaga-shōgunaatti
Ashikaga-shōgunaatti hallitsi Japania Muromachi-kaudella 1338–1573. Sen perusti kenraali Ashikaga Takauji. Ashukagat olivat edeltäjiinsä verrattuna heikkoja hallitsijoita, ja paikalliset aristokraatit, daimiot, saivat valtaa. Syntyi voimakkaan feodaalinen järjestelmä. Kōmei
Keisari Kōmei (, 22. heinäkuuta 1831–30. tammikuuta 1867), henkilönimeltään Osahito (), oli Japanin 121. keisari. Hän hallitsi 10. maaliskuuta 1846 alkaen kuolemaansa 1867 asti. Akihito
Joulukuussa 2017 Japanin hallitus ilmoitti, että Akihito luopuu kruunusta 30. huhtikuuta 2019. Minamoto no Yoritomo
Minamoto no Yoritomo (, 9. toukokuuta 1147 – 9. helmikuuta 1199) oli japanilaisen Kamakura-shōgunaatin perustaja ja ensimmäinen shōgun, joka hallitsi 1192–1199. Hän oli isänsä Minamoto no Yoshitomon puolelta sukua keisariperheelle ja aatelinen myös äitinsä puolelta. Minamoto no Yoritomo oli Minamoto-klaanin (Seiwa Genji) perillisen poika, ja kilpaili sen päämiehen asemasta setänsä ja serkkunsa kanssa. Välienselvittely Taira-klaanin kanssa, Genpei-sota, oli lähellä sisällissotaa. Se päättyi Minamoto no Yoritomon voittoon. Hän nousi samurai-luokan johtoon ja koko Japanin tosiasialliseksi hallitsijaksi 1192. Tästä alkoi japanin feodaaliaika, jota jatkui 1800-luvulle asti. Yoritomo käytti valtaa Kamakuran kaupungista käsin, sillä hän katsoi Kioton hovin hienostelevien tapojen kuluttavan samuraiden moraalia ja sotilaskuria. Lisäksi hänen valtansa perustui nimenomaan Kamakuran lähiseutujen sotaherrojen tukeen. Tästä kaupungista sai sitten koko shōgunaatti nimensä. Yoritomo oli julma hallitsija: hän vainosi Taira-klaanin jäseniä ja pyrki tuhoamaan klaanin vauvoja myöten. Mizuto Hirota
Mizuto Hirota (, s. 4. toukokuuta 1981) on japanilainen vapaaottelija. Hän piti hallussaan World Victory Roadin Sengoku kevyensarjan titteliä vuodesta 2009 aina 2010 saakka. Sitä ennen Hirota voitti Cage Forcen kevyensarjan mestaruuden vuonna 2008. 31. joulukuuta 2009 Hirota kärsi vakavan loukkaantumisen Dynamite!! 2009 ottelussa Shinya Aokia vastaan. Hirota ei suostunut luovuttamaan jäätyään käsilukkoon, jonka jälkeen Aoki katkaisi Hirotan käden. Hän oli yli vuoden poissa kehästä, kunnes palasi 26. elokuuta 2011 ottelemaan Deep-organisaation mestaruudesta kevyessäsarjassa. Hirota voitti myös ottelun Katsunori Kikunoa vastaan tuomariäänin. Japani
31. maaliskuuta 1854 Yhdysvaltain laivaston kommodori Matthew Perry onnistui ”mustine laivoineen” lopettamaan Japanin eristäytymispolitiikan Kanagawan sopimuksella. Sitä seurasivat muiden länsivaltojen kanssa neuvotellut samankaltaiset sopimukset. Vuosina 1868–1869 käyty Boshin-sota johti shōgunaatin lakkauttamiseen ja vallan palauttamiseen keisarille: Meiji-restauraatio merkitsi täydellistä poliittista ja sosiaalista vallankumousta. Feodalismin ja luokkayhteiskunnan lakkauttaminen, länsimaisten instituutioiden ja lakijärjestelmän omaksuminen sekä teollistuminen tekivät Japanista modernin suurvallan 1900-luvun alkuun mennessä. Radikaalimpien uudistusten kausi päättyi Meiji-perustuslain käyttöönottoon vuonna 1889 – vaikka preussilaistyylinen perustuslaki antoi huomattavan määrän valtaa keisarille, hänen vastapainonaan toimi ensimmäistä kertaa parlamentti. Maan ensimmäiseksi pääministeriksi nousi Itō Hirobumi muutamaa vuotta aikaisemmin. Jitō
Jitō oli yksi kahdeksasta Japanin historian aikana hallinneesta keisarinnasta. Häntä edelsivät Suiko ja Kōgyoku, hänen jälkeensä hallitsivat vuorostaan Genmei, Genshō, Kōken, Meishō ja Go-Sakuramachi. Yasukuni-jinja
Shōwa-keisari Hirohito ei käynyt paikalla enää vuoden 1978 jälkeen, jolloin sotarikolliset lisättiin sen luetteloihin. Japanin keisari
Japanin nykylaissa ei ole ollut mahdollisuutta, että keisari voisi luopua kruunusta. Keisari ei olekaan jättänyt tehtäväänsä viimeiseen 200 vuoteen. Kesäkuussa 2017 Japanin parlamentti hyväksyi lain, joka mahdollistaa nykyisen keisari Akihiton eroamisen. Iäkäs keisari on kärsinyt terveysongelmista ja toivonut voivansa jättää tehtävänsä. Hōgen-kapina
Hōgen-kapina () oli vuonna 1156 käyty sisällissota Japanissa. Se käytiin keisarin vallanperimyksen ja Fujiwara-klaanin sijaishallitsijoiden sisäisten kiistojen vuoksi. Sitä seurasivat samuraiklaanien vallan vakiintuminen ja Japanin historian ensimmäisen samuraijohtoisen hallituksen perustaminen. Sota on saanut nimensä Hōgen-aikakausinimestä. Osaka
Ensimmäinen maininta Osakasta on "Nihonshoki"-kronikassa vuodelta 720. Siinä kerrotun legendan mukaan Japanin myyttinen ensimmäinen keisari Jimmu saapui Osakanlahdelle Yodogawan suulle Kyūshūlta 600-luvulla eaa. ottaakseen alueen haltuunsa. Jimmun maihinnousupaikka tunnettiin nimellä "Nami-haya", ”nopeat aallot”; nimi muuttui myöhemmin muotoon "Naniwa", ja se kirjoitettiin kirjoitusmerkeillä, jotka tarkoittivat ”vaarallisia aaltoja” (, nyk. kaupunginosan nimenä 浪速). Legendan mukaan Jimmun Yamato-klaani voitti paikalliset klaanipäälliköt, ja hän nousi vuonna 660 eaa. Japanin ensimmäiseksi keisariksi. Edo-kausi
Edo-kausi (), tunnetaan myös nimellä Tokugawa-kausi, on Japanin historian ajanjakso, joka käsittää vuodet 1600–1868. Ajanjakson tunnusomaisinta oli Edon tai Tokugawa-shōgunaatin hallinto, jonka virallisesti perusti 1603 ensimmäinen shōgun Tokugawa Ieyasu. Ajanjakso päättyi Meiji-restauraatioon ja vallan palauttamiseen viimeiseltä shōgunilta Tokugawa Yoshinobulta keisarille. Edo-kausi toi Japaniin yli 250 vuoden rauhan jakson, joka on yksi maailman historian pisimmistä sodattomista aikakausista. Edo-kausi tunnetaan myös Japanin modernin ajan alkuna. Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimus
Sopimus tehtiin viisivuotiseksi kestämään vuoteen 1946 saakka. Jaltan konferenssissa 1945 Britannia, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kuitenkin sopivat, että Neuvostoliitto voisi ottaa haltuunsa Kuriilit ja Etelä-Sahalinin, mikäli se yhtyisi Japanin vastaiseen sotaan. Saksan antauduttua Neuvostoliitto liittyi sotaan Japania vastaan 9. elokuuta 1945. Japani antautui jo 14. elokuuta, ja Neuvostoliitto otti koko Kuriilien saariston haltuunsa 5. syyskuuta mennessä. Alueesta muodostettiin Habarovskin aluepiirin kuulunut Etelä-Sahalinin piiri vuonna 1947. Toimenpidettä sanottiin Neuvostoliitossa ja sanotaan Venäjällä taisteluksi Mantšuriasta tai Mantšurian operaatioksi. Länsimaissa brittiläisten historioitsijan mukaan tapahtumaa sanotaan myös elokuun myrskyksi. Hirohito
Daisuke Namba yritti murhata Hirohiton ampumalla tätä kohti Tokiossa 27. joulukuuta 1923. Namba teloitettiin myöhemmin hirttämällä. Japanilainen mytologia
Yksi japanilaisen jumaltaruston merkittävimpiä uskomuksia oli muinainen myytti, jonka mukaan Japanin keisarisuku polveutuisi auringonjumalatar Amaterasusta. Vasta vuonna 1945 keisari Hirohito joutui liittoutuneiden vaatimuksesta tunnustamaan, ettei hän ollut jumalaista syntyperää. Japani
Japani on perustuslaillinen monarkia. Japanin perustuslaki määrittelee seremoniallisena keulakuvana toimivan Japanin keisarin ”valtion ja kansan yhtenäisyyden symboliksi”, eikä hänellä ole toisen maailmansodan jälkeen ollut juuri lainkaan poliittista valtaa. Käytännössä keisari toimii Japanin valtionpäämiehen tavoin diplomaattisissa tilaisuuksissa. Nykyinen ja 125. keisari on Akihito, joka nousi valtaistuimelle isänsä Hirohiton kuoltua vuonna 1989. Todellinen poliittinen valta on Japanin pääministerillä ja kansan valitsemalla parlamentilla. Helmikuun 26. päivän välikohtaus
Helmikuun 26. päivän välikohtaus () oli vallankaappausyritys Japanissa 26.–29. helmikuuta vuonna 1936. Sen aloittivat keisarillisen Japanin armeijan äärinationalistisen ryhmittymän Kōdō-han upseerit. 1 400 sotilasta nuorten upseerien komennuksessa ottivat haltuunsa Tokion keskustan ja surmasivat useita johtavia poliitikkoja, kuten talousministeri Takahashi Korekiyon, kenraali Jōtarō Watanaben ja "naidaijin" Saitō Makoton. He hyökkäsivät myös pääministerin asuntoon ja "jijūn" (kamariherran) asuntoon, mutta epäonnistuivat heidän murhaamisessaan: pääministeri Keisuke Okada ja amiraali Kantarō Suzuki pelastuivat täpärästi. Hiroyoshi Nishizawa
Myöhemmin Hiroyoshi Nishizawasta tuli eräs Japanin eniten ilmavoittoja keränneistä hävittäjälentäjistä, sekä yksi ""Rabaulin Siivouskolmikon"" kolmesta jäsenestä. Nishizawaa koulutti Saburō Sakai. Hänen arvonsa oli sotilasmestari ja hän keräsi 36 pudotusta Sakaidan mukaan. Muut tämän lentokolmikon jäsenestä ja ässistä, olivat Saburō Sakai ja Toshio Ōta. Sakain muistelmateos nimeltä "Samurai!" nosti Nishizawan kuuluisuuteen. Nishizawan lempinimi oli "Paholainen", hän pudotti yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa 6 kappaletta Grumman F4F Wildcateja, mikä tapahtui 7. elokuuta 1942.