Mistä maasta toinen teollinen vallankumous alkoi?
Toinen teollinen vallankumous
Euroopassa teollistuminen alkoi Englannista ja varsin nopeasti sillä oli vaikutuksia lähialueille. Monet maat alkoivat ostaa tekniikkaa Englannista ja nopeimmasta seuraajasta Belgian Valloniasta kehitys eteni eri maihin eri tavoilla ja nopeuksilla. Seuraava taulukko kertoo tilanteen bruttokansantuotteen suhteen vuonna 1910 ja teollisuustuotannon suhteen vuonna 1900. Luvut ovat vertailuarvoja Euroopan keskiarvoon 100 eli yli sadan pääsevät maat ovat keskimääräistä teollisesti kehittyneempiä tai vauraampia kehittyneen maatalouden vuoksi, kuten Tanska ja Alankomaat. Toinen teollinen vallankumous
Toinen teollinen vallankumous on taloushistoriassa käytetty termi, jolla tuodaan esiin teollistumisessa 1800-luvun loppupuolella havaittavaa toista kehityspyrähdystä. Kehityksen nopeutuminen oli seurausta uusista keksinnöistä ja teollisen tuotannon etenemisessä uusille maantieteellisille alueille ja valtioihin. Samoin kuin ensimmäisessä teollisessa vallankumouksessa toisessakin uudet tekniikat tuottivat uusia materiaaleja, parempia menetelmiä tuottaa energiaa ja hyödyntää sitä sekä uusia tapoja tuotannon organisointiin. Tieteen ja tekniikan kehitys sitoutuivat yhä enemmän toisiinsa. Koulutuksen merkitys kasvoi. Uudet keksinnöt tulivat suurelta osin uusista teollisuusmaista, Saksasta ja Yhdysvalloista. Toisen teollisen vallankumouksen voidaan katsoa alkaneen 1860-luvulla ja päättyneen 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä tai viimeistään ensimmäiseen maailmansotaan. Toisen teollisen vallankumouksen keksinnöt kuten sähköenergian tuotanto, sähkövalo ja sähkömoottori, polttomoottori, puhelin, radio, auto ja lentokone ohjasivat paljolti 1900-luvun kehitystä ja loivat perustan modernille teollisuusyhteiskunnalle.
Helmikuun vallankumous
Vallankumoukseen johtanut tapahtumaketju sai alkunsa Pietarin Putilovin tehtaalla käynnistyneestä lakosta. Kun tehtaanjohto vastasi lakkoon 7. maaliskuuta (22. helmikuuta) työsululla, työläiset siirtyivät kaduille ja ryhtyivät levittämään lakkoa muihin tehtaisiin. Lakkoliike levisi alkuun varsinkin Pietarin pohjoisella ”Viipurin puolella” ja ensimmäisten joukossa mukaan liittyivät Parviaisen tehtaat. Seuraava päivä sattui olemaan kansainvälinen naistenpäivä, jolloin tuhannet Pietarin tekstiilitehtaiden naistyöntekijät marssivat kaduille vaatimaan hallituksen vaihtamista, sodan lopettamista ja leipää. Lakot ja mielenosoitukset kiihtyivät ja 9.–10. maaliskuuta (24.–25. helmikuuta) Pietarissa puhkesi spontaani paikallinen yleislakko, johon liittyi noin puolet pääkaupungin työvoimasta. Lakossa oli noin 305 000 työläistä ja 421 tehdasta. Mielenosoitukset siirtyivät kaupungin keskustaan, muun muassa Znamenskaja-aukiolle. Jopa 100 000 työläistä marssi pitkin Pietarin katuja laulaen Marseljeesia ja Varšavjankaa. Toinen teollinen vallankumous
Toinen merkittävä kemian tiedon ja teollisuuden välinen yhteistyö syntyi paperinvalmistuksessa, jossa niin saksalaiset, ruotsalaiset kuin yhdysvaltalaiset tutkijat kehittivät paperimassoja paperin valmistamiseksi puumassasta lumpun sijasta. Puupohjainen paperi ja kehittyneet paperikoneet laskivat paperin hintaa oleellisesti, mikä tuki erilaisia tiedonvälitystarpeita. 1800-luvun lopussa sanomalehdet samoin kuin lehti- ja kirjapainot alkoivat kasvaa. Paperin kulutusta kasvatti laajentuva hallinto ja koululaitos. Orjuus
5 000 vuotta jatkunut orjuus saavutti huippunsa teollisen vallankumouksen alkuvaiheessa, kun maataloustuotteiden kysyntä kasvoi. Orjia oli silloin ennen kaikkea Euroopan valtioiden siirtomaissa, varsinkin Amerikan mantereella ja Karibianmeren saarilla. Orjuuden huippuaikoina 1700-luvun lopulla sen vastainen siveellinen liike alkoi Britanniasta. Orjuuden vastaisen liikkeen taustalla olivat aluksi kveekarit, jotka päätyivät pitämään orjuutta epäkristillisenä, ja valistusaatteiden vaikuttamat maalliset ajattelijat. Orjuuden vastainen liike laajeni ja levisi Ranskaan ja muualle. Britannian taloudellinen vaikutusvalta yhdessä maiden omien orjuudenvastaisten liikkeiden kanssa sai Alankomaat, Tanskan, Ranskan ja useimmat Yhdysvaltain pohjoiset osavaltiot kieltämään orjuuden vuosina 1808–1830. Engelsin paussi
Teollinen vallankumous oli 1800-luvulla kokonaisvaltainen yhteiskunnallinen muutos, joka koski niin teknologiaa, kulttuuria, sosiaalisia rakenteita kuin talouttakin. Teollistumisen aiheuttamien muutosten takia yhteiskunnan toimintaperiaatteet oli suunniteltava uudelleen. On esitetty, että samankaltainen murros on nyt käynnissä teollistuneissa länsimaissa, joissa digitalisaatio ja robotisaatio muuttavat yhteiskuntaa. Länsimaissa, erityisesti Yhdysvalloissa ja Britanniassa, 2010-luvun voi nähdä alkuna samankaltaiselle ”paussille”, jossa työntekijöiden asema ja nykyisenkaltaisten järjestelmien kyky ylläpitää yhteiskunnan kehitystä ainakin tilapäisesti heikkenevät. Elinkeino-oikeus
Nykyaikaisen teollisuuden syntyminen edellytti taloudellisia vapauksia, kuten elinkeino-, muuttamis- ja työsopimusvapautta. Kehitys lähti liikkeelle Englannista 1700-luvulla ja levisi vähitellen ympäri Eurooppaa. Elinkeinovapautta edistivät esimerkiksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus 1766 ja Ranskan suuri vallankumous, joka toteutti tämän vapauden 1791. Pohjoismaissa elinkeinovapaus toteutui 1800-luvulla. Suomessa uudistukset toteutuivat melko myöhään. Vuonna 1859 säädettiin ammattikuntajärjestelmän piirin koskevan vain 15:tä ammattia. Ammattikuntapakko kumottiin 1868. Lopullisesti elinkeinovapaus toteutui 1879. Elinkeinovapauslaki (122/1919) säädettiin 1919. Mosambik
Siirtomaa-aikana Mosambik oli Afrikan neljänneksi teollistunein maa. Itsenäistymisen jälkeen maan teollisuus kuitenkin pysähtyi lähes täysin ensimmäisen kymmenen vuoden aikana, koska lähes kaikki valkoiset lähtivät maasta ja Frelimon talouspolitiikan suunnasta ei ollut varmuutta. Monet yrittäjät jättivät yrityksensä ja tuhosivat koneet lähtiessään. Valkoisen väestön lähtiessä maa menetti koulutetun työvoiman, pääoman ja yritysten johdon. Tilanne pysyi tällaisena aina 1980-luvun lopulle, kunnes 1990-luvulla Frelimo aloitti taloudelliset uudistukset ja yksityistämisen. Yksityiset sijoittajat ostivat valtiolta satoja yrityksiä 1990-luvulla. Osa investoinneista kuitenkin epäonnistui aikaisempien virheiden takia. Indonesian vallankumous
Indonesian vallankumous oli kansannousu ja aseellinen Indonesiassa, joka johti maan itsenäistymiseen Alankomaiden vallasta vuonna 1949. Se alkoi, kun Alankomaat pyrki toisen maailmansodan jälkeen palauttamaan valtaansa Hollannin Itä-Intian, japanilaisten kanssa yhteistyöhön 1942 ryhtyneiden Sukarnon ja Muhammed Hattan julistettua Indonesian itsenäiseksi tasavallaksi 17. elokuuta 1945, kaksi päivää sen jälkeen kun maata miehittänyt Japani oli ilmoittanut antautuvansa. Toinen teollinen vallankumous
Jotta sähköä voitaisiin käyttää laajemmin, jouduttiin ratkaisemaan sähkönsiirto-ongelma. Pienellä jännitteellä häviöt olivat suuria. Nicola Tesla kehitti vaihtovirtajärjestelmän, jossa jännitettä voitiin nostaa muuntajalla. Vaihtovirrasta kehittyi yleisin järjestelmä. Vaihtovirran etuna on myös yksinkertainen sähkömoottorirakenne, oikosulkumoottori, joka jatkossa tuli laajaan käyttöön varsinkin teollisuuden koneissa. Helmikuun vallankumous (Ranska)
Vallankumous tapahtui lähes yksinomaan Pariisissa. Maakunnissa ja Ranskan merentakaisilla alueilla oli rauhallista. Merkittävän osan vallankumouksessa olivat esittäneet Pariisin työläiset, jotka tällä kertaa eivät halunneet menettää otettaan asioista.
Vallankumous ei loppunut tasavallan julistamiseen ja uuden hallituksen nimittämiseen. Työläiset eivät purkaneet barrikadeja eivätkä luopuneet aseistaan. He osoittivat jatkuvasti mieltään ja 25. helmikuuta joukko työläisiä vaati trikolorin vaihtamista punalippuun. Lamartine torjui vaatimuksen. Teollinen vallankumous
Termi ”teollinen vallankumous” tuli yleiseen käyttöön englanninkielisissä maissa historioitsija Arnold Toynbeen käytettyä sitä otsikkonaan kirjassaan "The Industrial Revolution in England" (1884). Käsite oli esiintynyt kuitenkin jo aikaisemmin ja sen varhaisimmat käyttäjät olivat 1700-luvun lopulla olleet ranskalainen taloustieteilijä Jérôme-Adolphe Blanqui, joka käytti sitä vuonna 1837 teoksessaan "Histoire de l’économie politique en Europe depuis les Anciens jusqu’à nos jours (1837–1842) 5 vol.", ja esimerkiksi Friedrich Engels, joka käytti sitä vuonna 1844 julkaisussaan "Työväenluokan asema Englannissa". Tunnettuja teollisen vallankumouksen tutkijoita ovat esimerkiksi T. S. Ashton, Paul Mantoux, Phyllis Deane, Peter Mathias, Nicholas Crafts, Pat Hudson ja David Landes. Toinen teollinen vallankumous
Orjatalous ajoi pohjoiset ja etelävaltiot ristiriitaan, joka kärjistyi sisällissotaan 1861. Ennen puuvillan viljelyn aloittamista orjuus oli sallittua vain kuudessa osavaltiossa, sisällissodan alkaessa orjuus oli sallittua 15 osavaltiossa. 1800-luvun alussa orjien tuonti kiellettiin ja samaan aikaan orjien kysyntä kasvoi etelässä. Tämä johti orjien hinnan nousuun, jonka seurauksena orjia alettiin viedä pohjoisesta etelään. Orjien vähentyessä pohjoisessa, orjien käytöstä tuli moraalisesti tuomittavaa ja pohjoisissa osavaltioissa orjuus kiellettiin. Kysymys orjuudesta kärjistyi aina uusien eteläisten osavaltioiden kohdalla, etelävaltioiden plantaasin omistajien halutessa levittyä länteen, kun taas pohjoiset halusivat asuttaa lännen vapaalla maataloudella. Ajan myötä Yhdysvallat jakautui kahtia. Sisällissodan seurauksena orjat vapautettiin ja Yhdysvaltain kehitys painottui teollisuuteen. Toinen teollinen vallankumous
Ranskan teollisuuskin kasvoi 1800-luvulla. Rautateiden rakentaminen alkoi 1800-luvun puolivälissä ja kiihtyi 1900-luvun vaihteessa. Ranskan valtio rakennutti Pariisista säteittäisesti koko maahan yltävän runkorataverkoston, joka yhdisti taloutta ja tehosti sisämarkkinoita. Ranskan kehitys säilyi kuitenkin verkkaisena ensimmäiseen maailmansotaan saakka. 1880-luvulla käyttöön otetut maatalouden suojatullit korostivat näitä piirteitä. Teollinen vallankumous
Kolmas teollinen vallankumous tarkoittaa taloushistoriassa 1900-luvun lopulla alkanutta kehitystä, jossa teollisuus laajeni Tyynenmeren alueella, alkaen Japanista ja Yhdysvaltaltain länsirannikosta ja muuttui Kiinan ja sen ympäristön nopeaksi teollistumiseksi ja kilpailuksi atlantisen talouden kanssa. Tärkeimpänä muutosta ajavana teknisenä innovaationa on mikropiiri. Teollinen vallankumous
Yksi ilmeinen syy teolliselle kumoukselle oli raudanvalannan 1200-luvulta alkanut kehitys, joka johti teollisen mitan tako- ja takkiraudan tuotantoon. Näin tarvittiin aiempaa suurempia tuotantoyksiköitä sekä työntekijöiden erikoistumista. Käsityöläiset alkoivat muuttua palkkatyöläisiksi. Nämä olivat esimerkkejä siitä, että aika oli kypsä manufaktuurien synnylle. Ensimmäiset manufaktuurilaitokset rakennettiin ilmeisesti verankudonnan alalla Firenzessä 1300-luvulla. Varsinainen teollisuustuotanto kehittyi manufaktuurien avulla koneistumisen myötä. Siirtomaiden ryövääminen toi 1600-luvulle mennessä runsaasti tavara- ja rahataloutta Eurooppaan. Kapitalistinen tuotantotapa ohitti feodaalisen maatalousvaltaisen järjestelmän. Samalla kehittyi porvaristo, josta kehittyi johtava yhteiskuntaluokka maa-aatelin sijaan, mikä oli yhteiskuntaluokkien välinen vallankumous. Latinalaisen Amerikan historia
1910-luvulla tapahtui Meksikossa maan pitkään sisällissotaan vienyt vallankumous, johon liittyi 1920-luvulla maareformi. Muiden maiden maareformit alkoivat 1950-luvulla. Tällöin alkoivat toden teolla nousta demokraattiset ja taistellen toimivat kommunismiin ja sosialismiin tähtäävät puolueet ja sissiliikkeet. Kuuban vallankumous onnistui 1950-luvun lopussa ja innoitti muissa maissa toimivia liikeitä. Ne saivat kaikupohjaa yhteiskunnallisesta epätasa-arvosta, joka monesti katsottiin ja monilla alueilla olikin osin Yhdysvaltain harjoittaman julkisen ja peitetyn taloudellisen ja poliittisen toiminnan syytä. Esimerkiksi Keski-Amerikan maat suuntautuivat pääosin Yhdysvaltain vientiin, ja maat tuottivat pääosin muutamaa suhdanneherkkää tuotetta. Texasin vallankumous
Texasin vallankumouksen juuret johtavat 1820-luvun alkuun, jolloin Meksiko itsenäistyi. Saadakseen maansa pohjoisimmat alueet asutetuiksi Meksikon hallitus loi empresario-järjestelmän, jonka avulla yhdysvaltalaisia siirtolaisia houkuteltiin muuttamaan Texasiin. Edellytyksenä muutolle oli, että siirtolaiset kääntyisivät katolisiksi ja heistä tulisi Meksikon kansalaisia. Ennalta valitut empresariot saivat kukin tuoda oman siirtolaisryhmänsä Texasiin ja asettua eri alueelle kuin Texasissa jo ennestään asuvat tejanot. Eräänlaisena vastapalveluksena Texasiin asettuneet siirtokunnat lupautuivat toimimaan puskurina vihamielisten comanchien hyökkäyksiä vastaan. Toinen teollinen vallankumous
Yhdysvalloista muodostui yhtenäinen markkina, jolla oli maksukykyinen laaja keskiluokka. Tälle pohjalle muodostui koko mantereen laajuisia yhtenäisiä tuotteita, joista muodostui tuotemerkkejä. Standardoiduista ja vakiolaatuisista tuotteista tuli tunnusomainen piirre. Yksi esimerkki ovat siniset farmarihousut, "jeans". Farmarihousut oli ensimmäisiä valmisvaatteita ja alkujaan suuri käyttäjäjoukko olivat orjat. 1800-luvulla ihmisten vaatteet tehtiin mittojen mukaan joko kotona tai räätäli teki ne. Sisällissodan jälkeen näistä housuista tuli maanviljelijöiden työvaatteita. Osien vaihtokelpoisuus oli tärkeä ominaisuus ja sitä tukivat yhä tarkemmat työstökoneet. Tehtaissa käyttöön otetut poltto- ja sähkömoottorit auttoivat suunnittelemaan tuotantoa vapaammin, koska käyttövoimaa ei enää siirretty tehtaan mittaisella valta-akselilla ja hihnoilla työpisteisiin. Aikansa huippuna oli T-Fordin liukuhihnatuotanto ja auton standardoidut osat. Työnosituksen ja työtehtävien yksinkertaistamisen taustalla oli myös se, että 1800-luvun lopulla maahanmuuttajista yhä suurempi osa oli muista kuin englanninkielisistä maista eikä heillä ollut kokemusta teollisuustyöstä. Toinen teollinen vallankumous
Kaasun ongelmana oli tuolloin, että sitä saatiin vain putkea pitkin. Ratkaisuksi kulkuneuvokäyttöön löytyi maaöljy, jota oli alettu hyödyntämään valopetrolin valmistukseen. Valopetroli oli turvallinen öljyn tislaustuote verrattuna aikaisemmin käytettyyn raakaöljyyn, joka saattoi räjähtää lampussa. Valopetroli korvasi traanin lampuissa. Öljynjalostuksen sivutuotteena saatiin erilaisia tisleitä, joita opittiin käyttämään polttomoottorissa. Polttomoottori oli tehoonsa nähden kevyt ja öljytisleet tiiviitä energiapakkauksia. Nämä yhdessä mahdollistivat kulkuvälineiden koneellistamisen. Ottomoottorista tuli kevyempänä ensisijaisesti maakulkuneuvojen ja lentokoneiden voimanlähde. Rudolf Diesel patentoi 1893 dieselmoottorin, jossa polttoaine suihkutetaan nesteenä sylinteriin ja se syttyy öljy-ilmaseoksen puristuessa sylinterissä. Paremman polttoainetalouden vuoksi sitä alettiin käyttämään raskaammissa kulkuneuvoissa, kuten laivoissa, junissa, työkoneissa ja kuorma-autoissa. Toinen teollinen vallankumous
Yhteiskunnalliset jännitteet alkoivat kasvaa 1800-luvun lopulla taloudellisesta menestyksestä huolimatta. Maatalousmaata ei enää ollut jaettavissa kuten aikaisemmin ja kasvava maahanmuutto alkoi tuottaa kaupunkeihin palkkoja polkevia työläisjoukkoja. Teollisuustyöntekijät alkoivat arvostella maahanmuuttoa. Maanviljelijät joutuivat elämään heiluvien maailmanmarkkinahintojen armoilla ja heidänkin toimeentulostaan tuli epävarmempaa. Monopolistisen suurteollisuuden muodostuminen synnytti liikkeitä, jotka vastustivat tätä kehitystä ja rahoituspääoman vallan kasvua. Työvoimapulan vuoksi Yhdysvalloissa oli ollut varsin tasainen tulonjakautuma verrattuna Eurooppaan. Teollisuustyön uudelleen organisointi pienempiin ja vähemmän ammattitaitoa vaativiin osiin piti palkkakehityksen heikkona. Samalla teollisuustyöväen luokka ja pientuloisten määrä kasvoi, mikä oli ristiriidassa yhteiskunnan huipulla ja rahoituksen piirissä toimivien korkeiden palkkojen kanssa. Etelävaltioiden mustat pysyivät köyhinä puuvillapeltojen ja tekstiiliteollisuuden työntekijöinä. 1800-luvun lopulla valkoinen väestö aloitti rotuerottelupolitiikan. 1900-luvun alussa huomiota herättivät uudet populistiset kansanliikkeet. Nämä painottivat maaseudun asemaa suhteessa kaupunkeihin ja arvostelivat pankkeja sekä talousmiehiä. Erityisesti he vastustivat kultakantaa, joka esti rahapolitiikan käyttämisen tukemaan kasvua ja halpojen lainojen myöntämisen maanviljelijöille. Johtohahmona tässä liikkeessä oli William Jennings Bryan, joka vuonna 1896 puheessaan varoitti ihmiskuntaa naulaamasta itseään kultaristille. Kylmä sota
Historioitsija Antony C. Suttonin mukaan yhdysvaltalaiset Wall Streetin pankkiirit rahoittivat Venäjän tsaarinvallan kumonnutta bolševikkivallankumousta, josta sai alkunsa Neuvosto-Venäjä ja myöhempi kylmän sodan osapuolena ollut Neuvostoliitto. Suttonin tutkimusten mukaan yhdysvaltalaiset yritykset sähköistivät ja teollistivat Neuvostoliittoa sekä siirsivät teknologiaa Neuvostoliiton käyttöön ennen toista maailmansotaa. Toisessa maailmansodassa Yhdysvallat ja Neuvostoliitto mahtuivat sodan samalle puolelle. Engelsin paussi
Esimerkiksi ajatushautomo Demos Helsinki on kirjoittanut, että talouden lisäksi koko yhteiskunta muuttaa tällä hetkellä muotoaan, aivan kuten teollisessa vallankumouksessa. Teollistumisen aikana tuottavuus alkoi kasvaa, kun yhteiskunnan ja liiketoiminnan peruspilarit suunniteltiin uusien toimintatapojen mukaisesti. Siitä alkoi lopulta ennennäkemätön vaurastumisen kausi. Samalla syntyi kaksi uutta yhteiskuntaluokkaa: työväenluokka, jonka elinolojen parantamisen ympärillä pyöri merkittävä osa 1900-luvun politiikasta, sekä keskiluokka, jonka laajeneminen oli yksi teollistumisen laukaiseman vaurastumisen ja poliittisten reformien tärkeimmistä tuloksista. Samoin nykymuotoisen puoluekentän ja kaupunkisuunnittelun synnyn voi sijoittaa teollistumisen alkuun. On mahdollista, että digitalisoituminen ja robotisaatio ovat käynnistäneet teolliseen vallankumoukseen verrattavan, vuosikymmeniä kestävän murroskauden, jonka aikana yhteiskunnan perusrakenteet järkkyvät, toimeentulon muodot muuttuvat ja vaurautta jaetaan radikaalisti uudelleen. Toinen sortokausi
Puolan kapina vuonna 1863 alkoi Venäjän valtakunnan sotaministerin järjestämästä uudesta asevelvollisuuslaista, jonka perusteella vuosia tästä rasituksesta vapaana ollut Puolan maa, määrättiin antamaan väkeä Venäjän keisarilliseen armeijaan. Kutsuntojen tarkoituksena oli kerätä mahdollinen tyytymätön aines, kuten irtain väki ja kaupunkien levoton nuoriso armeijaan muokattavaksi. Venäläiset lehdet kirjoittivat syytöksiä Puolan erityisasemaa vastaan. Tämä kapina kukistettiin ja useat syylliset surmattiin. Sen jälkeen aloitettiin hyökkäykset Nikolai Miljutinin ja ruhtinas Vladimri Tšerkasskin johdolla kaikkea kansallista vastaan. Kreikka
1900-luvun alkupuolen merkittävimpiä poliitikkoja oli moninkertainen pääministeri Elefthérios Venizélos. Kuningas Yrjö II syrjäytettiin vuonna 1923. Vuonna 1924 Kreikasta tuli tasavalta (nk. Kreikan toinen tasavalta). Monarkia palautettiin vuonna 1935, ja Yrjö II palasi takaisin valtaan. Samaan aikaan maan sotilasdiktaattorina toimi Ioánnis Metaxás 1936–1941. Toisen maailmansodan alettua vuonna 1939 Kreikka julistautui puolueettomaksi. Vuonna 1940 Kreikka joutui kuitenkin sotaan maahan hyökännyttä Italiaa vastaan ja tämän jälkeen vuonna 1941 Saksan miehittämäksi. Toisen maailmansodan suuria taisteluita Kreikassa olivat muun muassa Kreetan taistelu vuonna 1941 sekä Dodekanesian valtaus vuonna 1943. Miehityksen seurauksena yli 100 000 ihmistä kuoli nälkään. Lisäksi miehitysaikana yli 50 000 juutalaista vietiin Kreikasta Auschwitzin keskitysleiriin ja Thessalonikissa asuneista yli 50 000 juutalaisesta valtaosa surmattiin keskitysleireissä tai kaupungin urheilustadionilla. Vuosien 1917–1923 vallankumoukset
Saksassa alkoi marraskuussa 1918 keisari Vilhelm II:n vastainen vallankumous, jonka seurauksena Saksasta tuli tasavalta 10. lokakuuta 1918. Sosialistit taistelivat Weimarin tasavaltaa vastaan 11. elokuuta 1919 asti. Espanjan toinen tasavalta
Sisällissodan alkuvaiheessa osa tasavaltalaisten alueesta oli anarkistien hallussa. Näissä maakunnissa aloitettiin Espanjan vallankumoukseksi kutsuttu sosiaalinen vallankumous, jonka aikana muun muassa maatalous ja teollisuus kollektivisoitiin. Uudistukset kuitenkin loppuivat toukokuun 1937 valtataistelun myötä. Teollinen vallankumous
Max Weber (1864–1920) esitti kirjassaan "Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki" Pohjois-Euroopan teollistumisen selittämiseksi teorian, joka perustuu protestanttiseen ja erityisesti kalvinismin työn etiikkaan. Toinen teollinen vallankumous
Kaupunkisuunnitteluun vaikutti myös laajeneva rautatieverkosto. Asemille oli raivattava tilaa keskustoista ja junat eivät voineet kulkea sokkeloisissa kaupungeissa. Pariisissa kaupungin uudistamisesta vastasi Georges-Eugène Haussmann. Hänen aikanaan Pariisi sai uuden asemakaavan, joka perustui suoriin ja leveisiin bulevardeihin. Pariisista tuli 1800-luvulla kaupunkisuunnittelun esikuva ja sen kaavoitusperiaatteet levisivät Euroopassa ja osin laajemmallekin. Teollistuminen ja kaupungistuminen tukivat toisiaan. Britanniassa, joka oli 50 vuotta manner-Eurooppaa edellä, väestöstä asui vuonna 1850 45 prosenttia kaupungeissa ja vuonna 1910 jo 75 prosenttia. Ranskassa vastaavat luvut olivat 19 ja 38 prosenttia. Pawtucket
Pawtucket oli Yhdysvaltain teollisen vallankumouksen syntysija. Samuel Slaterin vuonna 1790 rakennuttama Slater Mill kaupungin keskustassa, Blackstone-joen varrella, oli Yhdysvaltain ensimmäinen kaupallisesti menestyksekäs mekanisoitu puuvillatehdas. Nykyisin kaupunki tunnetaan myös siellä pääkonttoriaan pitävästä Hasbro-yrityksestä, maailman toiseksi suurimmasta leluvalmistajasta. Teollinen vallankumous
Isaac Newton julkaisi vuonna 1687 teoksensa "Philosophiae Naturalis Principia Mathematica", jossa hän esitti mekaniikan perusteet. Tutkimuksissaan Newton sovelsi luonnontieteellistä menetelmää, jota jo Galileo Galilei oli käyttänyt. Kun tätä menetelmää alettiin ymmärtää paremmin, sitä haluttiin soveltaa laajemminkin. Ranskalainen, osin Englannissa vaikuttanut Denis Papin (1647–1712), rakensi painekattilan ja siihen varoventtiilin vuonna 1681 sekä ensimmäisen höyrykoneen 1690. Royal Society julkaisi hänen tutkimuksensa vuosina 1707–1712. Vuonna 1712 Thomas Newcomen (1663–1729) rakensi ensimmäisen kaupallisesti merkittävän höyrykoneen, jossa hän hyödynsi niin Papinin kuin ensimmäisen höyrykoneen vuonna 1698 patentoineen Thomas Saveryn (1650–1715) ideoita. Toinen teollinen vallankumous
1870-luvun pitkä lama aiheutti yritysten käyttäytymisen muutosta siten, että alettiin luoda suuria, pääoman keskittämiseen tarkoitettuja yritysryhmiä, kartelleja, konserneja ja holdingyhtiöitä. Voimien kokoamisen tarkoituksena oli suojautua suhdanteiden romahdukselta. Lisäksi haluttiin rajoittaa kilpailua tai jopa estää se kokonaan. Toimintaa johtivat suurliikemiehet kuten John D. Rockefeller, jonka rakentama öljyalan suurkonserni Standard Oil sai alkunsa 1870-luvulla. Saksassa Emil Kirdorf loi Gelsenkirchenissä toimivan hiilikaivostoiminnan ympärille vuonna 1893 Reininmaan ja Westfalenin hiilisyndikaatin. Pankit tukivat keskittymistä, luopuivat varovaisuudesta ja investoivat valtavia summia teollisuuteen. Yhteistyö ja sitoutuminen tehtailijoiden kanssa sinetöitiin vastavuoroisilla paikoilla yritysten hallituksissa. Näin syntyi ennennäkemättömiä rikkauden keskittymiä Yhdysvaltoihin. Näitä rikkaita olivat Rockefellerin lisäksi Andrew Carnegie, Cornelius Vanderbilt, James Buchanan Duke ja Leland Stanford, joita jo aikalaiset nimittivät rosvoparoneiksi. Monopolien estämiseksi syntyi 1895 ensimmäinen antitrustilaki, Sherman Antitrust Act. Kapitalismia alettiin ohjailla valtion toimesta. Toinen maailmansota
Japanin keisarikunnan sotilasmahdin murtumisella ja sen valloittamien maiden miehitysvallan päättymisellä oli kauaskantoisia poliittisia vaikutuksia Itä- ja Kaakkois-Aasian maihin. Sodan aikana Japani oli miehittänyt monet Euroopan maille kuuluneet Kaukoidän siirtomaat ja lakkauttanut niiden eurooppalaisen kolonialistisen hallinnon. Sodan jälkeen emämaat yrittivät valloittaa siirtomaansa takaisin, mutta näissä maissa vaikuttaneiden itsenäisyysliikkeiden vaikutuksesta emämaat eivät enää saavuttaneet poliittista jalansijaa. Vuonna 1947 itsenäistyi Britannian tärkein siirtomaa Intia, jonka itsenäistymissopimus loi hinduenemmistöisen Intian ja muslimienemmistöisen Pakistanin valtiot. Ranskan yritys saada takaisin Indokiinan siirtomaiden hallinta johti Indokiinan sotaan. Vuoden 1954 Geneven konferenssissa Ranska tunnusti Vietnamin itsenäisyyden, ja Ranskan häviö sodassa johti myös Laosin ja Kambodžan itsenäistymiseen. Vietnamin kahtiajako Pohjois- ja Etelä-Vietnamiin kuitenkin johti myöhemmin Vietnamin sotaan. Vuonna 1949 Alankomaiden Itä-Intian paikalle syntyi itsenäinen Indonesian valtio. Aasian maiden itsenäistymisaalto johti osaltaan siihen, että muuallakin maailmassa siirtomaat itsenäistyivät muutaman seuraavan vuosikymmenen kuluessa. Japanin miehitysvallan päätyttyä Filippiinit jatkoi itsenäisyysprosessin loppuun ja muuttui suvereeniksi valtioksi vuonna 1946. Vuonna 1948 Korean miehitysvyöhykkeille syntyivät kapitalistinen Korean tasavalta (Etelä-Korea) ja kommunistinen Korean demokraattinen kansantasavalta (Pohjois-Korea). Etelä- ja Pohjois-Korea kävivät vuosina 1950–1953 Korean sodan, josta ei allekirjoitettu lopullista aseleposopimusta. Kiinassa kenraali Tšiang Kai-šek hävisi sisällissodan Mao Zedongille, joka vuonna 1949 perusti Kiinan kansantasavallan. Tšiang Kai-šek kannattajineen pakeni Taiwanin saarelle, joka itsenäistyi vuonna 1950 Kiinan tasavallaksi. 1960-luvulla Etelä-Korea, Taiwan, Hongkong ja Singapore muuttuivat taloudellisesti kehittyneiksi ”Aasian tiikereiksi”, ja Kiinan kansantasavallasta tuli Aasian poliittinen ja sotilaallinen mahtimaa. Ranskan toinen tasavalta
Ranskan toinen tasavalta oli jakso vuosina 1848–1852, jolloin Ranskassa oli tasavaltalainen perustuslaki. Jakso alkoi helmikuun vallankumoukseksi kutsutusta kansannousujen sarjasta, ja päättyi kun Louis Napoléon Bonaparte kaappasi vallan ja perusti Ranskan toisen keisarikunnan, jota johti nimellä Napoleon III. Digitaalinen vallankumous
Digitaalinen vallankumous ja sen luoma tietoyhteiskunta verkottumisineen luo helposti harhaa, että oltaisiin siirtymässä vähemmän materiaaliseen virtuaalimaailmaan. Vaikka maailman tasolla materiaalinen kasvu on laajinta Kiinan kaltaisissa nopeasti kehittyvissä maissa, niin myös vanhat teollisuusmaat kasvavat yhä taloudellisesti ja tavaran määrä kodeissa kasvaa. Transistorin keksimisestä on 70 vuotta, mutta vielä on vaikea sanoa missä vaiheessa digitaalinen vallankumous on. Digitaalisen automaation leviäminen 1980-luvulta alkaen niin teollisuustuotannossa, konttoreissa kuin kaupankäynnissä on jo muokannut ihmisten työtehtäviä ja luonut laajasti sosiaalisia ongelmia aiheuttavia uudelleen koulutustarpeita vanhoissa teollisuusmaissa. Toisaalta uutta markkinaa on 2000-luvun alusta luoneet erilaiset verkon kautta saavutettavat palvelut. Toinen teollinen vallankumous
Halpa ja laadukas teräs synnytti uuden konepajateollisuuden, joka pystyi tekemään hyvin monimutkaisia koneita. Höyrykoneiden painetta voitiin nostaa ja saada niistä enemmän tehoa. Maatalouskoneet alkoivat kehittyä, ompelukoneet saivat suuren suosion, käsiaseita tehtiin suuria määriä ja myös työstökoneita, kuten entistä tarkempia sorveja, jyrsimiä ja poria. Koneellistuminen alkoi edetä nopeammin ja saavutti konttorit, josta esimerkkinä on kirjoituskone. Tarkkuuden parantuessa voitiin alkaa tehdä laajemmin vaihdettavia osia. Koneiden rakenneosien, koneenelimien standardointia oli tapahtunut jo aikaisemmin, esimerkiksi Whitworth-kierre, mutta massatuotanto lisäsi vaatimuksia. Erityisesti Yhdysvallat voimakkaasti kasvavana taloutena, jossa ihmisten tulot nousivat nopeammin kuin muualla, johti massatuotannon kehittymistä. Ensimmäisenä teollisuustuotteena vaihdettavuuden hyväksikäytössä oli aseteollisuus, kuten Colt ja seuraavana merkittävänä olivat ompelukoneet. Isaac Merritt Singer perusti Singer-ompelukoneita valmistavan yrityksen, jossa hän panosti voimakkaasti vaihdettavuuteen. Tästä yrityksestä tuli yksi ensimmäisistä maailmanlaajuisista valmistajista. Yhdysvallat pysyi pitkään rationalisoinnin kärjessä kasvavilla markkinoilla aseille, ompelukoneille, maatalouskoneille ja monille muille työkaluille. 1800-luvun lopulla muissakin maissa päästiin kasvavien maailmanmarkkinoiden ja parantuneiden yhteyksien vuoksi kasvattamaan vientituotteita valmistavia konepajateollisuuden yrityksiä. Standardointi sai jatkossa järjestelmällisempiä muotoja. Ensimmäinen kansallinen standardointikomitea perustettiin Britanniassa 1901. Standardointi, mittatarkkuus ja vaihdettavuus olivat toisen teollisen vallankumouksen ominaisia piirteitä. Hans Nielsen Hauge
Haugen teollisuussaavutuksina oli lukuisia tehtaita, joita Hauge perusti ympäri maata. Kaikki paitsi yksi katosivat teollisen vallankumouksen aikana, joka Norjassa tapahtui 1800-luvun puolivälissä. Vuonna 1809 hallitus vapautti tilapäisesti Haugen vankilasta, jotta hän pystyisi rakentamaan suolakauppoja helpottaakseen brittiläisen saarron aiheuttaman suolapulan. Hänen vaatimattomuutensa esti, ettei hänestä kuitenkaan tullut kapitalisti, ja hän luovutti kaiken, minkä hän oli perustanut ja inspiroinut muille - veljille ja ystäville. Äärimmäisen talouskriisin aikana, kun lähes kaikki vaurastuneet puuparonit ja rautatavaroiden omistajat joutuivat konkurssiin Napoleonin sodan vuoksi, hän osoitti vaurastumisen keinon kenelle tahansa aloitteellisuudellaan ja tämä johti Norjan kansantalouden uusiin nousuihin muutaman vuoden kuluttua kansallisen itsenäistymisen vuodesta 1814 lukien. Tässä asiassa Hauge oli vain yksi monista toimijoista, mutta hän oli yksi vaikutusvaltaisimmista - etenkin tavalla, jolla hän yhdisti taloutta ja kristillistä moraalia: tunnusmerkkejä olivat vaatimattomuus, rehellisyys ja kova työ.Monet haugelaiset käynnistivät teollisia toimia, kuten tehtaita, telakoita, paperitehtaita, tekstiiliteollisuutta ja painatusta. Menestys toi heille vaurautta lyhyessä ajassa, mikä johtui haugelaisten keskittymisestä huolellisuuteen, taloudelliseen yritykseen ja säästävyyteen. Kolme jäsentä perustuslakia säätävässä Eidsvollissa kuului hänen liikkeensä. Toinen teollinen vallankumous
Ensimmäinen teräksen valmistuksen mullistava menetelmä oli 1855 patentoitu Bessemer-prosessi, jonka avulla pystyttiin tuottamaan suuria määriä edullisesti. Bessemer-prosessissa takkiraudan sisältämää hiiltä käytetään polttoaineena, kun sulan läpi puhalletaan ilmaa. Menetelmän huonopuoli oli se, että se ei voinut käyttää fosforipitoista rautamalmia, jolloin siihen kelpasivat vain ruotsalainen tai espanjalainen malmi. Manner-Euroopan puolella teräksen valmistuksen kehityksessä sovellettiin kemian tietämystä. Siemens-Martin-prosessissa (1864) masuuni vuorattiin piihappopitoisilla tiilillä, jolloin lämpötila saatiin pysymään sopivana takoraudan ja valuraudan sekoitukselle ja teräksen laatua voitiin valvoa paremmin. Tämäkään menetelmä ei kyennyt käyttämään fosforipitoisia malmeja. Tämän ongelman ratkaisi Thomas-menetelmä, jossa masuuni peitettiin kalkkitiilillä. Kalkki reagoi fosforin kanssa ja muodosti emäksistä kuonaa, joka pystyttiin erottamaan sulasta. Kuonaa kutsutaan tuomaskuonaksi ja sitä voitiin käyttää lannoitteena. Teollinen vallankumous
Teollista kumousta seuraavat yhteiskunnalliset ja taloudelliset muutokset muuttivat politiikan luonnetta, tarkoitusta ja valtion rakennetta perusteellisesti. Muutos tuli selväksi viimeistään 1830-luvulla. Taloudellinen kehitys, julkisesti rahoitettu koulutus ja sosiaalihuoltoprojektit tulivat valtion pääasiallisiksi asiakysymyksiksi. Nopeat taloudelliset muutokset köyhdyttivät koulutettuja työläisiä ja lisäsivät samalla yleistä tuotantoa, kun työvaihe työvaiheelta automatisoitiin (katso myös luddiitit). Väestön keskittyminen kaupunkikeskuksiin voimisti tarvetta poliittisille uudistuksille. Tasa-arvoon tähtäävät aatteet ja levottomuus taloudellisten muutosten takia loivat myös osaltaan painetta muutoksiin. Teollinen vallankumous
Teolliseen kumoukseen johtavat syyt ovat erittäin monimutkaisia ja niistä keskustellaan yhä laajalti. Jotkut historioitsijat katsovat, että vallankumous seurasi niitä yhteiskunnallisia ja institutionaalisista muutoksia Britanniassa, jotka feodalismin loppu ja sitä seurannut sisällissota 1600-luvulla aiheuttivat. Kolonialismin laajentumista 1600-luvulla seurasi kansainvälisen kaupan kehitys, finanssimarkkinoiden synty ja pääoman kasaantuminen, jotka loivat myös osaltaan perusedellytyksiä teollistumiselle. Oma osa oli myös niin sanotulla 1600-luvun tieteellisellä vallankumouksella. Teollistuminen Englannissa kuten sitten muissakin maissa kesti useita sukupolvia ja sopeutuminen edellytti ihmisiltä uusia asenteita ja käyttäytymismalleja. Maailmanhistoria
Teollinen vallankumous on nimitys, jota käytetään laajamittaisesta sosiaalisesta, taloudellisesta ja teknologisesta muutoksesta 1700- ja 1800-lukujen taitteen Isossa-Britanniassa. Se alkoi pääasiallisesti hiilikäyttöisen höyryvoiman käyttöönotosta ja automatisoidun, koneistetun tuotannon käyttöönotosta, pääasiallisesti tekstiilialalla. Teknologinen ja taloudellinen prosessi nopeutui höyrykäyttöisten laivojen, veneiden ja maaliikenteessä rautatien käyttöönoton myötä. Teollinen vallankumous alkoi Isosta-Britanniasta ja levisi muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan vaikuttaen lopulta koko maailmaan. Euroopan historia
Teollisen vallankumouksen katsotaan lähteneen liikkeelle jo 1700-luvun lopulla Englannissa tehdyistä uusista höyryllä toimivista keksinnöistä, mutta varsinainen teollinen vallankumous alkoi 1800-luvun puolella kun mm. höyrykäyttöiset kutomakoneet tulivat tehtaisiin, ja maatalouteen saatiin mukaan höyryllä toimivia työkoneita. Teollinen vallankumous
Englannin teollinen kumous johtui pitkään vaikuttaneista keksinnöistä ja muutoksista, esimerkiksi tieteen vallankumouksesta. 1700-luvun loppupuolella nämä yhteiskunnan eri alojen ja tekniikan kehityslinjat kytkeytyivät yhteen luoden uudet puitteet koko sen jälkeen tapahtuneelle yhteiskunnalliselle, tekniselle ja tieteelliselle kehitykselle. Merkittävin uusi ajatus oli fossiilisen energian käyttöönotto ja höyrykone. Toinen tärkeä kehitysalue oli tekstiiliteollisuuden mekanisoiminen ja työn siirtyminen tehtaisiin palkkatyöksi. Kivihiilestä tehtiin koksia, jonka avulla Englanti kasvoi merkittäväksi raudan valmistajaksi. Jo ennen teollista kumousta oli rakennettu kanavia, mikä laajensi markkinoita. Markkinoiden laajentumiseen ja uusien ideoiden nopeaan leviämiseen vaikuttivat myös höyrykoneen käyttö jokilaivoissa ja ensimmäisen teollisen vallankumouksen lopulla alkanut rautateiden rakentaminen. Toinen teollinen vallankumous
Uudistusten seurauksena Japanin väestö alkoi kasvaa. Vuonna 1870 väestöä oli noin 30 miljoonaa, missä määrässä se oli pysynyt useita vuosisatoja. Kasvu oli nyt nopeaa ja vuonna 1890 väkeä oli jo 40 miljoonaa ja ensimmäisen maailmansodan syttyessä 54 miljoonaa. Teollinen vallankumous
Tuotantomuotojen tehostuminen johti kaupunkien, yritysten ja yksittäisten kansalaisten varallisuuden ennennäkemättömään kasvuun. Toisaalta yhteiskuntaan muodostui uusi ihmisryhmä, työväenluokka, joka teki pitkiä työpäiviä ja eli siitä huolimatta köyhyydessä. Länsi-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa siirtyi paljon ihmisiä maaseudulta kaupunkeihin maatyön korvautuessa teollisuuden palkkatyöllä. Kuljetuksen kehityksen lisäksi myös tiedonvälityksen teknologinen edistys vauhditti laajaa yhteiskunnallista ja taloudellista muutosta. Teollinen vallankumous
Kanavien rakentaminen Englannissa vauhdittui 1750-luvulla. Tärkeimmät jokireitit yhdistettiin toisiinsa. Vuodesta 1750 vuoteen 1820 kanavia rakennettiin lähes 5 000 km. Eniten historiaan kulkuun tänä aikana vaikutti Yhduysvalloissa rakennettu Erien kanava vuodelta 1825, kun se avasi reitin Hudson-joelta suurille järville ja lyhensi viljan kuljetusmatkoja huomattavasti. Viljaa oli aikaisemmin kuljettu Mississippi-joen kautta. Tämän seurauksena matka-aika lyheni kolmesta yhteen viikkoon ja kuljetuskustannukset laskivat huomattavasti. Kanavat ja joet tarjosivat höyrylaivoille hyvän paikan kehittyä, koska purjehtiminen oli vaikeaa ja laivoja vedettiin usein rannalla olevilla hevosilla. Läpimurto höyryn käytössä laivojen voimanlähteenä oli amerikkalaisen Robert Fultonin rakentama alus. Fulton oli koeajanut Englannissa Charlotte Dundasilla ja perehtynyt John Fitchin keksintöihin. Tähän 1807 Hudson-joella rakennettuun North River Steamboat (Clermont) höyryalukseen sijoitettiin 18 hevosvoiman Wattin ja Boultonin tehtaan valmistama höyrykone. Ensimmäisellä 12 tunnin matkallaan alus saavutti 4,7 solmun keskinopeuden. Samaan matkaan jokipurret käyttivät neljä vuorokautta. Yhdysvaltain rannikko- ja jokiliikenteessä oli viiden vuoden kuluttua jo yli viisikymmentä höyryalusta. Englannissa kaupallisen höyrylaivaliikennöinnin aloitti Henry Bellin rakentama PS Comet alus. Vuonna 1815 Englannissa oli jo parikymmentä höyrykäytöistä alusta. Teollinen vallankumous
Englannin ja Walesin väestö pysyi vuodesta 1700 vuoteen 1740 noin kuudessa miljoonassa. Tämän jälkeen väestön määrä alkoi kasvaa voimakkaasti. Vuonna 1801 väestö koko oli 8,3 miljoonaa ja vuonna 1850 16,8 miljoonaa. Vuonna 2007 väestö oli 61 miljoonaa. Englannista oli kohdistunut jatkuvaa siirtolaisuutta Amerikkaan ennen teollista kumousta, mutta väestömääränä tämä oli ollut vähäistä. 1820 alkoi Englannista ensimmäisenä Euroopan maana laajempi siirtolaisuus, vuosina 1821–1850 Englannista muutti pois noin 2,6 miljoonaa henkeä, josta irlantilaisten osuus oli merkittävä. Muualla Euroopassa näin laaja siirtolaisuus käynnistyi vasta vuoden 1850 jälkeen. Teollinen vallankumous
1800-luvun alussa kauppaa säädeltiin merkantilismin mukaan paljon, jolloin tavoitteena oli kotimaisen tuotannon, kaupan ja merenkulun suosiminen. Napoleonin sotien jälkeen Englannissa alkoi esiintyä vapaakauppaa tukevia näkökantoja ja nämä levisivät myös muihin maihin. Ratkaiseva taistelu vapaakaupan puolesta liittyi viljalakeihin. Ajan johtavista taloustieteilijöistä kiistaan osallistuivat Thomas Malthus ja David Ricardo. Malthus kannatti viljalakeja, koska hänen mielestään viljatullien poisto johtaisi kapitalistien voiton kasvuun, seurauksena yli-investoinnit ja alikulutus. Ricardo katsoi, että maataloustuotteiden hintojen keinotekoinen nosto tulleilla kohottaisi maan hintaa ja suurempi osuus työntekijöiden rahoista menisi ruokaan, mikä taas hidastaisi teollista kehittymistä. Viljakiistasta tuli kamppailu vanhan maatalousvaltaisen ja uuden teollistuneen Englannin välillä. Riidan kärjistyessä teollisuuskapitalistit ja kaupunkien työläiset yhdistyivät "Anti-Corn Law League"-liikkeeksi 1830-luvulla. Parlamentissa maanomistajat onnistuivat kuitenkin torjumaan aloitteen. Vasta Irlannin suuri nälänhätä 1845–1852 johti viljantuonnin vapauttamiseen vuonna 1846. Muutamassa vuodessa kauppaa vapautettiin yhä laajemmin, mikä johti Englannin teollisuuden erikoistumiseen. Purjehdussääntö, joka rajoitti muiden kuin englantilaisten laivojen liikennöintiä Britannian satamissa, lakkautettiin 1849. Ranskan ja Englannin välille solmittiin tulleja purkava kauppasopimus vuonna 1860. 1860-luvulla vapaakauppaa laajennettiin siten, että se käsitti siirtomaat ja muutkin maat saivat oikeuden käydä vapaata kauppaa elintarvikkeista, raaka-aineista ja yksinkertaisista teollisuustuotteista niin Englannissa kuin sen siirtomaissa. Tällöin Englannin teollisuus oli niin ylivoimainen, että sillä ei juuri ollut pelättävää kilpailua. Neilikkavallankumous
Vallankumouksen jälkeen Portugali vetäytyi siirtomaistaan. Angola, Mosambik, Guinea-Bissau, Kap Verde, Itä-Timor ja São Tomé ja Príncipe itsenäistyivät vuosina 1974–1975. Tuhansia poliittisia vankeja vapautettiin, ja päätettiin maareformin toteuttamisesta (15.4.1975), jonka tarkoituksena oli uudistaa Etelä-Portugalin lähes feodaalinen maanomistus. Viikko vallankumouksen jälkeen maassa vietettiin ensimmäisen kerran laillisesti toukokuun 1. päivää eli työn päivää, suomalaisittain vappua. Sitä oli Lissabonissa juhlimassa miljoona ihmistä. Vasemmistoradikaalit kokoontuivat Lissaboniin kaikkialta Euroopasta. Teollinen vallankumous
Vaihtoehtoiseksi syyksi on esitetty suurempaa kaupan vapautta kuin muualla. Enempi määrä kauppiaita Britanniassa kykeni hyödyntämään tieteellisiä ja teknologisia edistysaskeleita tehokkaammin kuin vahvempaan kuningasvaltaan perustuneissa valtioissa. Tekniikan taso Euroopan mantereella ei ollut yhtään heikompi ja siellä yhteydet olivat varsin runsaat. Mannermaiden markkinat eivät toimineet yhtä hyvin kuin Britanniassa, maatalouden ylijäämä meni yläluokalle ja paikallisella tasolla suhtauduttiin hintakilpailuun nihkeästi. Myös Britannian kehittynyt, vientiin suuntautunut kotiteollisuus varmisti jo valmiit markkinat monille varhaisille tuotantotavaroille. Federica Montseny
Sisällissodan sytyttyä toisen tasavallan pääministeri Francisco Largo Caballero nimitti 4. marraskuuta 1936 Montsenyn sosiaali- ja terveysministeriksi. Montsenyn ministerikaudella oli käynnissä niin sanottu Espanjan vallankumous, jolloin tasavaltalaisten hallussa olleille Katalonian, Aragonian ja Andalusian maakuntien alueille sekä osiin Levantea luotiin anarkistisia ja libertaarisosialistisia yhteiskuntajärjestelmiä. Ministerinä Montseny keskittyi erityisesti köyhien ja vähävaraisten terveydenhuollon kohentamiseen. Hän teki myös naisen asemaa parantavia uudistuksia, joista merkittävin oli heti ministerikautensa alkuvaiheessa vuonna 1936 tapahtunut abortin laillistaminen Kataloniassa. Montseny karsi myös ministeriönsä byrokratiaa ja lisäsi naisten määrää hallinnossa. Toinen teollinen vallankumous
1800-luvulla Pohjois-Amerikka kasvoi maailmantalouden johtavaksi alueeksi. Yhdysvaltain väestö kasvoi 1850-luvulla Britanniaa suuremmaksi. 1870-luvulla Yhdysvaltain bruttokansantuote ja 1900-luvun alun jälkeen bruttokansantuote henkeä kohden ohittivat Britannian. Siirtolaisuus Euroopasta kasvoi 1820-luvun jälkeen. Irlannin suuri nälänhätä 1840-luvulla nopeutti Yhdysvaltain väestönkasvua. Siirtolaisten ollessa nuorempaa väestöä, niin myös syntyvyys oli Pohjois-Amerikassa korkeaa. Keskimäärin väestön kasvu oli 2,5 prosenttia vuodessa. Kanadan huomattavasti pienempi talous seurasi Yhdysvaltain kehitystä. Teollinen vallankumous
Englannissa kuninkaan ja parlamentin välinen taistelu vallasta johti siihen, että vuonna 1624 annetussa laissa "Statute of Monopolies", kuningas sai oikeuden myöntää monopoli jollekin tietylle keksinnölle vain määrätyksi ajaksi. Sen ajatuksena oli tekniikan edistäminen. Tästä laista kehittyi patenttilainsäädäntö, jonka katsotaan olleen teollisen vallankumouksen edistäjä. Saveryn patenttia jatkettiin erityisellä tulikonelailla vuoteen 1733. Vuoteen 1775 mennessä oli rakennettu noin 600 Newcomenin höyrypumppua, joita käytettiin kaivoksissa veden poistamiseen. Teollinen vallankumous
Teollisen vallankumouksen alusta asti on keskusteltu, lisääkö uusi teknologia työttömyyttä vai käykö päinvastoin tulojen ja kysynnän kasvaessa? Kokonaistalouden näkökulmasta on selvää, että koneistaminen lisäsi myös käsityöläisten tarvetta. 1700-luvun talouskasvu paransi työllisyyttä työvoimavaltaisessa tekstiilien valmistuksessa. Kun kehruukoneet tulivat ja langan hinta putosi, kehrääjät siirtyivät kutojiksi. Kutomisen koneistuessa kasvoi ompelutyön määrä ja varsinkin ompelukoneiden tulon jälkeen kotona tehtävä työ lisääntyi. Vasta 1800-luvun lopulla tekstiiliteollisuuden läpimurto teki ompelusta tehdastyötä. Kotiompelua tehtiin kuitenkin paljon, kunnes vaateteollisuus siirtyi pois Euroopasta. Sama ilmiö tapahtui koneteollisuudessa, kun alettiin tarvita huoltomiehiä ja korjaajia. Talouden rakennemuutoksesta kärsivät erityisesti vanhat ammatinharjoittajat, koska he pyrkivät jatkamaan vanhalla tavalla ja kiristivät mieluummin vyötä kuin opettelivat uutta. Nuorisolla oli suuremmat valmiudet valita uusia töitä. Teollinen vallankumous menestyi, koska nuoret valitsivat uudet ammattialat, seudut ja kaupungit. Teollinen vallankumous
Höyryvoiman käyttöönotto kirjapainojen teollisissa prosesseissa laajensi suuresti sanomalehtien määrää ja kirjanjulkaisua. Tämä lisäsi lukutaitoa ja vaatimuksia massojen poliittisesta osallistumisesta. Yleinen miesten äänioikeus otettiin käyttöön Yhdysvalloissa, mikä johti suositun kenraali Andrew Jacksonin valintaan 1828 ja nykyaikaisten joukkopuolueiden syntyyn. Britanniassa vuoden vuoden 1832 reformilaki vastasi ongelmaan, joka oli tullut ajankohtaiseksi suurten väestötihentymien syntyessä alueille, joilla ei ollut juuri ollenkaan parlamentaarista edustusta. Tämä laki laajensi äänioikeutettujen joukkoa, loi nykyaikaiset poliittiset puolueet ja aloitti sarjan uudistuksia, jotka jatkuivat aina 1900-luvulle. Ranskassa heinäkuun vallankumous laajensi äänestäjäkuntaa ja muutti maan perustuslailliseksi monarkiaksi. Belgia itsenäistyi perustuslaillisena monarkiana vuonna 1830 erottuaan Yhdistyneiden Alankomaiden kuningaskunnasta, johon oli kuulunut 15 vuotta. Kamppailu liberaalien uudistusten toteuttamiseksi saavutti Sveitsissä sekalaisia tuloksia. Seuraava sarja yrityksiä poliittisen uudistuksen käynnistämiseksi pyyhkäisi Euroopan yli vuonna 1848, vaihtelevin tuloksin. Tämä käynnisti myös massasiirtolaisuuden Euroopasta Pohjois-Amerikkaan – ja myös osiin Etelä-Amerikkaa, Etelä-Afrikkaa ja Australiaa. Teollistuminen
Teollinen vallankumous viittaa ensimmäiseen tunnettuun teollistumisprosessiin, joka tapahtui Euroopassa 1700-1800-luvuilla. Niin sanottu toinen teollinen vallankumous sisältää myöhemmän ja vähemmän dramaattisen muutoksen, jonka aiheutti sähkövirran ja polttomoottorin käyttöönotto. Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistynyt kuningaskunta oli 1800-luvun merkittävin teollisuus- ja sotilasmahti ja siirtomaavalta, joka laajimmillaan käsitti noin 30 miljoonaa neliökilometriä ja lähes neljäsosan maapallon väestöstä. Silloin syntyi sanonta, ettei Aurinko koskaan laske Brittiläisen imperiumin yltä. Teollisena vallankumouksena tunnettu muutos käynnistyikin Britanniassa 1700- ja 1800-lukujen taitteessa, mikä nosti maan maailmanjohtavaksi talousmahdiksi. Lisäksi Britannian siirtomaavalta oli suurimmillaan Viktorian aikana (1837–1901). 1900-luvun alkuun mennessä muut maat olivat saavuttaneet teollistumisessa brittien etumatkan. 1920-luvun aikana imperiumi alkoi hajota, kun Irlanti itsenäistyi 1921, vaikkakin kuusi Ulsterin provinssia pysyivät emämaassaan ja muodostivat Pohjois-Irlannin. Vuonna 1926 Australia, Kanada ja Uusi-Seelanti saivat itsenäisyyden, mutta liittyivät Brittiläiseen kansainyhteisöön. Siirtomaavallan purkautuminen jatkui toisen maailmansodan jälkeen, alkaen Intian ja Pakistanin itsenäistymisestä 1947. Exeter
Teollinen vallankumous Exeterissä merkitsi maataloustuotteiden jalostamista vesivoiman avulla. Kun höyrykone syrjäytti vesivoiman voimanlähteenä, Exeter oli liian kaukana hiilikentiltä ja sen merkitys alkoi hiipua. Niinpä se säilyi 1800-luvun uudistuksilta, jotka muokkasivat monien eurooppalaisten kaupunkien kaupunkikuvaa. Toiselta maailmansodalta Exeter ei kuitenkaan säästynyt, vaan saksalaisten ilmapommitukset tuhosivat monia historiallisia rakennuksia kaupungin keskustasta. Teollinen vallankumous
Maatalousyhteiskunnassa aikakäsitys oli tehtäväorientoitunut, eläimet piti päivittäin ruokkia ja vilja kylvää ajallaan. Kellojen yleistyminen osui yhteen teollistumisen vaatiman suuremman työn tahdistamistarpeen kanssa. Maaseudulla olevien kaivosten ja tehtaiden työntekijät viljelivät myös maata tai rannikoilla kalastivat, jolloin he olivat poissa töistä sesonkien aikana. Teollistumisen edetessä ja kaupungistuessa työkurin piti parantua. 1700-luvulla palkkaus oli urakkaluontoista tai tilapäistä, mutta 1800-luvun alussa siirryttiin enemmän aikaperusteiseen viikkopalkkaan. Työnantajille tuli perusteltujakin syitä valvoa työaikaa. Tehtaan kello alkoi määrätä työrytmiä. Kun työntekijöilläkin saattoi olla oma taskukello, syntyi kiistää ajanmittauksen tarkkuudesta ja joissakin tapauksessa tehtailijat kielsivät työntekijöitään tuomasta omia kellojaan työpaikalle. Tehtaissa voitiin toimia paikallisessa ajassa, jossa aika oli tahdistettu auringon mukaan, mutta rautatieliikenteessä tuli hyvin pian tarpeelliseksi ottaa käyttöön yhtenäinen aika, minkä rautatieyhtiöt toteuttivat 1840-luvulla. Rautateillä noudatetusta ajasta tuli vuonna 1880 Englannissa yleisesti käytetty perusaika.Euroopan mantereella huomattiin varhain Britannian kehitys ja tietoa siitä oli runsaasti saatavilla. Säilyttääkseen kilpailuasemansa Englanti oli asettanut teollisuuden tuotantokoneet vientikieltoon 1780-luvulla. Ohittaakseen kiellon Euroopan maat houkuttelivat englantilaisia koneenrakentajia muuttamaan mantereelle valmistamaan tekstiiliteollisuudenkoneita. Monet perustivat myöhemmin koneita valmistavia yrityksiä. Muuttaneista erityisen hyvin menestyivät veljekset William ja John Cockerill, jotka perustivat valimon ja konepajan Liègen. Belgia vapautti koneiden viennin vuonna 1830 ja Liègestä toimitettiin englantilaista tekniikkaa Eurooppaan. Englannin vientikielto rapistui ja se kumottiin vähitellen vuosina 1836–1842. Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
Toinen maailmansota alkoi Adolf Hitlerin Saksan hyökkäyksestä Puolaan. Rooseveltin hallinto hylkäsi Yhdysvaltain isolationalistisen ulkopolitiikan ja allekirjoitti Lend-Lease-ohjelman, jossa yhdysvaltalaisia puolustustarvikkeita toimitettiin Yhdistyneelle kuningaskunnalle, Ranskalle, Neuvostoliitolle ja Kiinalle sodassa akselivaltoja vastaan. Maailmansodan päättyessä taloutensa sodankäyntiin mobilisoinut Yhdysvallat vastasi yli puolesta maailman teollisuustuotannosta. 14. elokuuta 1941 presidentti Roosevelt ja Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Winston Churchill antoivat Atlantin julistuksen, jossa maat ilmoittivat tavoitteistaan sodanjälkeisessä tulevaisuudessa. Itävalta-Unkari
Itävalta-Unkarin kaksoismonarkia sattui teollisen vallankumouksen aikakaudelle, jonka aikana talouselämä oli voimakkaassa murroksessa. Teknologiset muutokset ajoivat teollistumista ja kaupungistumista. Keisarikunnan talous oli perusteiltaan kapitalistinen. Teollinen vallankumous
Nimitystä teollinen vallankumous (myös teollinen kumous) käytetään laajasta yhteiskunnallisesta, taloudellisesta ja teknologisesta muutoksesta 1700- ja 1800-lukujen taitteen Britanniassa. Taloushistoriassa teollinen vallankumous tarkoittaa suurta mullistusta teollisissa tuotantomenetelmissä. Tässä artikkelissa käsitellään ensimmäistä teollista kumousta, joka liittyy uuteen energian tuotantomenetelmään, höyrykoneeseen, ja tekstiiliteollisuuden syntymiseen Britanniassa ja Englannin kanaalin ympäristössä. Toisen teollisen vallankumouksen uusia keksintöjä olivat sähkö- ja polttomoottorit. Se nosti Saksan ja Yhdysvallat johtaviksi teollisuusmaiksi ja laajensi 1800-luvun lopulta alkaen teollista toimintaa koko Euroopassa. 1900-luvun lopulla alkanut kolmas teollinen vallankumous laajensi teollista toimintaa Kiinaan ja Tyynenmeren ympäristöön elektronisilla keksinnöillä, kuten mikropiireillä. Toinen teollinen vallankumous
Wienin kongressissa Napoleonin sotien voittajavaltiot sopivat määräaikaisista konferensseista käsittelemään Euroopan tilannetta. Kongressin tavoitteena oli säilyttää 1700-luvulla vallinnut tasapainopolitiikka ja vanhat yhteiskuntajärjestykset. Yhteiskunnallinen kehitys kongressin jälkeen pysähtyi hetkeksi, mutta Yhdysvaltain perustuslaki kohosi Euroopan vapaustaistelijoiden ihanteeksi. Euroopassa yleisin valtiomuoto oli monarkia ja jos parlamenttivaaleja järjestettiin, niin äänestysoikeus oli vain hyvin pienellä ihmisryhmällä maanomistajia ja varakkaimpia porvareita. Hallinto oli myös byrokraattista, joten reagointi teolliseen vallankumoukseen, porvariston nousuun, nopeaan väestön kasvuun ja demokratiavaatimuksiin oli hidasta. Seurauksena oli useita kansannousuja 1820-luvulla eri maissa, usein armeijan upseereiden johdolla, kuten Venäjän Dekabristikapina. Näistä vain harva, kuten Kreikan vapaustaistelu onnistui. Vuosina 1830–1833 oli toinen kumousaalto, joka alkoi Pariisista ja onnistui Länsi-Euroopassa. Ranska siirtyi perustuslailliseen monarkiaan ja Belgia pääsi irti Hollannista. Myös Englannissa vaihdettiin valtiosääntöä. Vuonna 1848 alkanut kolmas kumousaalto loi käsitteen Euroopan hullu vuosi. Vaikka kumoukset eivät onnistuneet, niin Euroopan poliittinen tasapainotilanne, Euroopan konsertti, särkyi: Ranska ja Englanti olivat nyt liberaaleja valtioita ja Preussi, Itävalta ja Venäjä konservatiivisia. Vaikka hallitukset näyttivät voittavan, niin Euroopan modernisaatio eteni. Toinen teollinen vallankumous
Suuret markkinat, joille myytiin yhdenmukaisia tuotteita, johti suuryrityksiin. Myös alihankintaverkostot alkoivat kehittyä yritysten erikoistuessa. Tyypillisiä varhaisia koneenrakennuksen alihankintaosia olivat sähkömoottorit, joita yritysten ei kannattanut tehdä itse. Liikenneyhteyksien kehittyminen, kuten puhelimet ja teräsrakenteiset moottorialukset, suosivat tätä kehitystä. Suuryritysten johtamisessa otettiin mallia hierarkkisesti organisoiduista rautatieyhtiöistä, jotka kykenivät hallitsemaan mantereen laajuista toimintaa. Toisaalta kilpailun ollessa säätelemätöntä, esimerkiksi John D. Rockefeller kykeni saamalla rautatiekuljetukset haltuunsa valvomaan öljykuljetuksia ja sai haltuunsa öljynjalostuksen. Suurtuotannosta oli etuna, että esimerkiksi valopetrolin hinta laski sisällissodan jälkeen parissa vuosikymmenessä 75 prosenttia. Rockefellerin omistama Standard Oil sai haltuunsa miltei 95 prosenttia öljyjalostuksesta. Terästuotannossa uudet menetelmät suosivat suuria laitoksia. Esimerkiksi Andrew Carnegie loi suuren teräsyhtiön. Hänen kilpailijakseen nousi rahoitusyhtiö J.P.Morgan Company, joka muodosti alalle yhteenliittymää ja synnytti monopolistista kilpailua. Carniegie ja Morgan ajautuivat ristiriitaan, joka laukesi 1901 tehtyyn fuusioon, jolloin syntyi US Steel muutaman muun sijoittajan kanssa holding-yritykseksi, joka hallitsi jokseenkin kaikkea Yhdysvaltain terästuotantoa. 1900-luvun alulle oli kuvaavaa suuryritysten muodostuminen tavalla, joka oli kokonaan uutta taloushistoriassa. Tuileries’n palatsin valtaus
Tuileries’n palatsin valtaus oli 10. elokuuta 1792 tapahtunut Ranskan suuren vallankumouksen käännekohta, Pariisissa puhjennut suunnitelmallinen kansannousu, jossa pariisilaiset kansanjoukot valtasivat kuninkaallisen Tuileries’n palatsin maakunnista saapuneiden vapaaehtoisten sotilaiden tuella. Sen seurauksena kuningas Ludvig XVI syöstiin vallasta, Ranskan monarkia kumottiin ja ensimmäinen tasavalta perustettiin. Tapahtumasarjaa kutsutaan myös ”Ranskan toiseksi vallankumoukseksi”, koska vuonna 1789 puhjennut vallankumous siirtyi sen jälkeen entistä radikaalimpaan vaiheeseen. Itä-Euroopan vallankumoukset 1989
Itä-Euroopan vallankumoukset on tapahtumasarja, jossa itäblokin maiden kommunistipuolueet menettivät yksinvaltansa, ja jonka tuloksena lopulta siirryttiin valtiojohtoisesta suunnitelmataloudesta ja sosialismista monipuoluejärjestelmään ja markkinatalouteen. Vallankumoukset lähtivät liikkeelle vuonna 1989 (jota kutsutaan myös "Itä-Euroopan ihmeelliseksi vuodeksi"), kun Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov julisti, että valtio on luopunut Brežnevin opista ja aloittaa uudistusohjelma Perestroikan. Vallan vaihtuminen tapahtui pääasiassa rauhallisesti. Vain Romaniassa vallansiirto johti verenvuodatukseen. Teollinen vallankumous
Vuonna 1803 puuvillatuotteiden vienti ylitti ensimmäisen kerran Britannian perinteisten villatuotteiden myynnin. Yli puolet puuvillatuotteista meni vientiin. Vuodesta 1790 vuoteen 1820 puuvillateollisuuden osuus nousi yhdeksenneltä sijalta tärkeimmäksi teollisuusalaksi. Samalla siitä tuli tärkein vientituote, jonka osuus nousi lähes puoleen koko viennistä. Sama tilanne jatkui vielä 1840-luvulla. Tärkein markkina-alue kankaille oli manner-Eurooppa ja siellä Preussi ja sittemmin Saksan tulliliitto. Tulliliitto, Belgia ja Ranska yhdessä kuluttivat raakapuuvillaa vain kolmanneksen siitä mitä Britannia. Ranskassa palkat olivat komanneksen alhaisemmat kuin Britanniassa, mutta heidän tuotteensa olivat 25% brittien vastaavia kalliimpia. Vuonna 1860 puuvillateollisuuden tuotantotekniikka oli saavuttanut tason, jolla se pystyi valmistamaan kankaita vain kahdeksasosan hinnalla verrattuna vuoden 1780 kustannuksiin. Britannia vei 60% tuotanostaan ja heillä oli hallussaan 80% markkinoista vielä vuonna 1880. Teollisuus
Teollisuus on vahvasti sidoksissa kemian ja fysiikan tieteenaloihin ja teollisuutta varten ovat kehittyneet oppiaineet tuotantotalous ja tuotantotekniikka, ja teollistuminen antoi syyn perustaa teknillisiä korkeakouluja, kauppakorkeakouluja ja taideteollisia korkeakouluja. Teollisuus sai alkunsa teollisessa vallankumouksessa 1700-luvun Brittiläisen imperiumin Englannissa, joka on nykyään osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa, ja levisi muualle Eurooppaan ja Pohjois-Amerikkaan sekä vähitellen kaikkialle maailmaan. Tämä teollistuminen on vieläkin käynnissä, maailman teollisuustuotannolla on kasvutrendi ja teollistuminen synnyttää teollisuusyhteiskuntia ja teollisuusmaita, erotuksena teollistumattomista kehitysmaista. Siirtomaa
1800-luvun lopulla alkoi toinen suuri siirtomaiden hankinta-aalto. Uusiksi siirtomaavalloiksi tulivat myös Saksa ja Italia sekä ensimmäistä kertaa myös Euroopan ulkopuolelta Yhdysvallat ja Japani. Suurvallat valloittivat siirtomaikseen alueita Afrikassa, ja lopulta jakoivat koko mantereen Berliinin konferenssissa. Teollinen vallankumous
Markkinatalouden kasvun ja kaupungistumisen vuoksi rahvaan ja aatelin välillä oleva kauppiaiden, virkamiesten, erikoisammattimiesten, opettajien, kirjanpitäjien, viihdyttäjien ja vastaavien joukko alkoi laajentua. Näiden valtaa rajoitti klienttisuhde aatelistoon. 1700-luvun kuluessa väliryhmien koon kasvu vähensi riippuvuutta aatelistosta. Aateliston piirissä kieltäydyttiin hyväksymästä ”keskiluokan”-käsitteen mielekkyyttä 1700-luvun loppuun saakka. Kun oli riittävästi varallisuutta, sai äänestysoikeuden ja joukon kasvaessa porvariston asema parlamentaarisessa hallinnossa alkoi parantua. Valistusfilosofien John Locke ja Thomas Hobbes ajatukset valtiosta saivat enemmän jalansijaa. Adam Smith (1723–1790) alkoi puhua kriittisesti vallitsevasta talouspolitiikasta, jota hän kutsui merkantilismiksi. Vuosisadan puolivälin jälkeen brittien kuva omasta maastaan oli muuttunut kiihkouskovaisesta vapautta suosivaksi, vaurautta havittelevaksi ja kauppaa käyväksi suurvallaksi. Tuolloin myös mannereurooppalaisen sivistyneistön anglofilia oli huipussaan. 1775 alkanut sota itsenäistyvää Yhdysvaltoja vastaan taas koettiin olevan taistelua vapautta vastaan ja mantereella syntyi anglofobiaa. Amerikan vallankumous
Vallankumouksessa oli ollut myös vapaaehtoisia, etenkin Ranskasta, taistelemassa vapauden puolesta ja brittejä vastaan. Heidän palatessaan kotiin liberaalin vallankumouksen aatteet levisivät ympäri maailmaa, jolloin seurasi muun muassa Ranskan vallankumous, Haitin vallankumous ja Simón Bolívarin johtamat Latinalaisen Amerikan vapaussodat. Irlannin kansannousu 1798, sekä Puolan-Liettuan ja Alankomaiden tapahtumat olivat myös Amerikan vallankumouksen jälkikaikuja. Vasta 1800-luvun loppupuolella liberalismi alkoi vallankumousten ideologiana jäädä sosialismin jalkoihin, kunnes jälleen alkoi palata kumousten keskiöön 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa, etenkin Itä-Euroopassa. Teollinen vallankumous
Euroopassa tuli voimaan 1800-luvun alussa Napoleonin valloitusten kautta Code Napoléon-laki, jossa tunnustettiin yksityinen omistusoikeus ja sopimusoikeus. Siinä todettiin, että lainaa voidaan myöntää korkoa vastaan. Laissa kumottiin myös vanhan hallinon määräämät verot, sisäiset tullit poistettiin ja ammattikuntalaitos lakkautettiin sekä vapautettiin teollista toimintaa. Markkinatalous eteni pitkiä askeleita. Myös tuotannontekijät, kuten pääoma- ja työvoimamarkkinat kehittyivät. Markkinat valtasivat alaa kaikenlaisen jakamisessa niin kansallisesti kuin kansainvälisestikin. Euroopassa ja Yhdysvalloissa yhtiömuodot kehittyivät Englannin esikuvan mukaan. Yhdysvalloissa osakeyhtiöt mahdollistivat infrastruktuurin kehittämisen, kuten kanavien ja rautateiden rakentamisen. Rautatieyhtiöille myönnettiin pakkolunastusoikeus, mikä nopeutti ratojen rakentamista. Amerikkalaiset rautatieyhtiöt raivasivat tietä suurtuotanto-organisaatioiden kehitykselle. Yhdysvalloissa myös pankit saivat jo varhain toimia valtakunnallisina yrityksinä. 1900-luvun vaihteessa suurista maista vain Venäjällä ja Osmaanien valtakunnassa osakeyhtiöiden perustaminen oli valtion luvan varassa. Taistelu Norjasta
Toinen maailmansota oli alkanut 1. syyskuuta 1939 Saksan hyökätessä Puolaan. Iso-Britannia ja Ranska julistivat hyökkäyksen johdosta sodan Saksalle 3. syyskuuta, mutta eivät ryhtyneet mihinkään suuriin sotatoimiin. 17. syyskuuta myös Neuvostoliitto hyökkäsi Puolaan ja valtasi sen itäosat, jotka Saksa oli sille luvannut Molotov-Ribbentrop-sopimuksessa. Puola kukistui reilussa kuukaudessa, ja tämän jälkeen alkoi niin sanottu valesota, jonka aikana liittoutuneet ja Saksa olivat sodassa keskenään, mutta eivät käyneet suuria sotatoimia. Sen sijaan Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen, joka oli myös Molotovin-Ribbentropin sopimuksessa asetettu sen etupiiriin, 30. marraskuuta. Neuvostoliiton hyökkäys sujui kuitenkin huonosti, ja joulukuussa sen päähyökkäys pysähtyi suomalaisten Mannerheim-linjalle. Teollinen vallankumous
Kirjassaan Kansojen varallisuus (1776) Adam Smith kertoo silmäneulojen valmistuksesta. Esimerkillä hän haluaa kuvata käsityön ja teollisen työn eroa. Käsityöläinen valmisti silmäneulan yksi kerrallaan rautalangasta. Teollisessa valmistuksessa työ jaettiin vaiheisiin, joissa pätkittiin rautalankaa, annettiin neulalle karkea muoto, mesitettiin toiseen päähän neulansilmä, sitten neula hiottiin muotoonsa, karkaistiin ja lopuksi tehtiin pintakäsittely. Näin työ voitiin jakaa osiin, joissa tarvittiin vain vähän ammattitaitoa, mikä on ollut koko teollistumisen kantava periaate. Sen vuoksi voitiin käyttää myös lapsityövoimaa. Teollisuus ei sivistänyt työväestöä. Neulan valmistuksessa tuottavuuden nousu ei myöskään tullut pelkästään työn vaiheistuksesta, vaan vaiheistus mahdollisti koneellistamisen ja neulojen valmistuksen suuremmissa erissä. Adam Smith arvioi tuottavuuden nousevan 260 prosenttia. Ihmisestä tuli tavallaan koneen osa ja tässä roolissa ihmisestä heikkouksineen tuli tuotannon pullonkaula. Teollinen vallankumous eteni korvaamalla lihastyötä mekaanisella voimalla ja käsien taitoa automaatiolla. Tehtaassa työtä ei ehkä tehty rivakammin kuin käsityössä, mutta työ oli muuttunut yksinkertaisemmaksi ja yksipuolisemmaksi. Työnvaiheistusta on pidetty hiostuksen ja työläisten riiston maksimoinnin välineenä, sillä uusi tuotantotapa aiheutti usein työväen huonoa kohtelua. Toisaalta vaiheistus aloitti prosessien ja työvälineiden kehittämistyön, sekä paransi materiaalien ja prosessien ymmärrystä. Toinen teollinen vallankumous
Sähköä oli pitkään tutkittu outona luonnonilmiönä eikä sen käytännön sovelluksia juuri mietitty. Englantilainen tutkija Michael Faraday onnistui 1831 muuttamaan mekaanisen liikkeen sähköksi ja löysi sähkömagneettinen induktion. Tästä alkoi sähkömoottorin kehittäminen, joka johti vuonna 1873 ensimmäiseen teolliseen sähkögeneraattoriin, josta käytettiin keksijänsä mukaan nimeä Grammen kone. Vahingossa huomattiin, että johtamalla koneeseen sähköä, se saatiin pyörimään eli oli syntynyt myös sähkömoottori. Toinen 1870 luvun keksintö oli sähkövalo, jonka kehittämisessä Thomas Alva Edisonilla oli merkittävä vaikutus. Hän kehitti teollisen hehkulampun ja loi sille markkinat rakentamalla höyrykoneilla toimivia sähkövoimalaitoksia. Sähkövalo muutti yön päiväksi ja loi uusia edellytyksiä ihmisten elämälle. 1880-luvulla sähkövalo otettiin käyttöön tehtaissa, teattereissa ja kaupunkien katuvaloissa. Espanjan toinen tasavalta
Espanjan toinen tasavalta sai alkunsa tammikuussa 1930, kun kuningas Alfonson tukema kenraali Miguel Primo de Riveran sotilasdiktatuuri syrjäytettiin. Tasavaltaa kannattaneet ryhmät konservatiiveista sosialisteihin yhdistivät voimansa, ja saman vuoden elokuussa syntyi niin sanottu San Sebastiánin sopimus. Sen tarkoituksena oli lakkauttaa monarkia ja tehdä Espanjasta tasavalta. Huhtikuun 12. päivänä 1931 pidetyt paikallisvaalit päättyivät tasavaltalaisten selvään voittoon ja kaksi päivää myöhemmin maa julistettiin tasavallaksi. Kuningas Alfonso lähti maanpakoon ja Espanjan johtoon nousi aluksi väliaikainen hallitus. Sen pääministerinä toimi aiemmin vangittuna ollut liberaalirepublikaanisen puolueen Niceto Alcalá-Zamora, joka oli johtanut myös sotilasdiktatuurin vastaista vallankumousneuvostoa. Teollinen vallankumous
Vilhelm III Oranialainen oli myös Alankomaiden käskynhaltija, ja hänen valtaantulonsa teki Alankomaista ja Englannista liittolaisia. Alankomaat oli 1600-luvulla johtava merivalta ja Amsterdam finanssikeskus, jonka menestyksen taustalla oli Hollannin Itä-Intian kauppakomppania. Tämän seurauksena myös Englannin hallituksen luottokelpoisuus parani. Parlamentti rahoitti yhdeksänvuotista sotaa 1688–1697 Ranskaa vastaan joukkovelkakirjalainalla. Lainan hoitamiseksi perustettiin Bank of England 1694, minkä avulla valtio saattoi velkaantua ja vapautua vuosittaisten verotulojen rajoista ja takasi lainoja tulevilla verotuloilla. Valtion parantunutta rahoitustilannetta käytettiin laivaston kehittämiseen. Mainio vallankumous paransi myös omistusoikeuksia, mikä vapautti rahoitusmarkkinoiden kehittymisen. Yksityiset välittäjät alkoivat Bank of Englandin ympäristön kahviloissa noteeraamaan velkakirjoja, kiinteistöjä ja kauppakomppanioiden osakkeita. He keskittyivät viiteen tärkeimpään, eli Hollannin ja Englannin Itä-Intian kauppakomppanioihin, Hollannin Länsi-Intian kauppakomppaniaan, Royal African Companyyn ja talouskuplan (Etelämeren kupla) aiheuttaneeseen South Sea Companyyn. Parlamentti yritti suitsia villiä arvopaperikauppaa koko 1700-luvun, ja esimerkiksi osakeyhtiöitä sai perustaa vain parlamentin luvalla. Näitä vuosien 1688–1750 hollantilaisia uudistuksia, jotka mainio vallankumous sai aikaan, kutsutaan finanssivallankumoukseksi, joka mahdollisti Britannian taloudellisen kasvun ja loi puitteet teolliselle vallankumoukselle. Teollinen vallankumous
Karl Marx (1818-1883) ja Friedrich Engels julkaisivat Euroopan hulluna vuotena 1848 kommunistisen manifestin, joka vaikutti käänteenkevästi työväenliikkeen historiaan. Siinä perustettiin työväestön vallankumouksellinen suuntaus, jossa kyseenalaistettiin kapitalistisen talouden periaatteet. Marxilainen taloustiede on talousteoria, joka kehittyneimmillään kuvaa kapitalismia. Teollinen vallankumous
Miksi teollisen vallankumouksen prosessi käynnistyi Britanniassa kolmekymmentä – sata vuotta ennen manner-Eurooppaa ja Yhdysvaltoja? Väestönkasvu alkoi Britanniassa ennen teollista vallankumousta, mikä on näiden suhde? Olisiko Britannia voinut vaurastua pelkästään kaupalla, ilman teollistumista? Eräs syy aikaiselle teollistumiselle on, että Britannia kävi sotia merten takana ja välttyi siten suurelta osin muuta Eurooppaa vaivanneesta omien alueiden valloituksen peloilta ja tuhoilta. Tavallisesti syiksi esitetään myös kanavat, yhteinen raha ja sisäinen tullivapaus, runsaat kivihiili- ja teräsvarat, uusia energiakeksintöjä tukenut metsien väheneminen sekä asenne taloudelliseen kasvuun, yrittäminen ja riskien otto. Toinen ristiretki
Toinen ristiretki oli vuosina 1147–1149 käyty aseellinen konflikti kristittyjen ja muslimien välillä. Syyn ristiretken aloittamiselle antoi Imad ad-Din Zengin Edessan kreivikunnan valloitus vuoden 1144 joulupäivän jälkeen. Kreivikunta oli Lähi-idän ensimmäinen ristiretkivaltio ja erityisen tärkeä kristityille, koska se toimi hyvänä suojana Jerusalemin kuningaskunnalle. Roomalaiskatolisen kirkon paavina ollut Eugenius III pyysi apua Ranskan kuninkaalta Ludvig VII:ltä ja sai Bernhard Clairvauxlaisen avulla Saksan kuningas Konrad III:n liittymään armeijaan. Heidän lisäkseen armeijaan liittyi muutamia muita aatelisia joukkoineen. Armeija marssi kahtena erillisenä joukkona perätysten Bysantin pääkaupunkiin Konstantinopoliin, jossa heidät vastaanotti keisari Manuel I Komnenos. Teollinen vallankumous
Espanjan perimyssodan (1701–1713) jälkeen maailman merien hallinta siirtyi Alankomailta Britannialle.. Vuonna 1707 solmittiin unionisopimus Englannin ja Skotlannin välille, jolloin syntyi Ison-Britannian kuningaskunta. Yrjö I:n valtaantulo 1714 muodosti samalla personaaliunionin protestanttisen Hannoverin kanssa. Suuressa siirtomaasodassa (1756–1763) Britannia turvasi asemansa Intiassa Ranskalta ja liitti Kanadan kolmeentoista siirtokuntaansa Pohjois-Amerikassa. Nämä julistautuivat itsenäisiksi jo vuonna 1776. Sitä seurasi Yhdysvaltain vapaussota, joka päättyi 1783 Pariisin rauhaan, jossa Britannia tunnusti Yhdysvaltain itsenäisyyden. 1700-luvulla Amerikan mantereelta tuotiin Eurooppaan viljaa, tupakkaa sekä ruokosokeria ja Intiasta puuvillaa ja -kankaita. Toinen teollinen vallankumous
Saksankielinen Eurooppa oli 1700-luvulla jakaantunut moneen pieneen valtioon, jotka olivat löyhässä liitossa. Tämän johdosta kilpailivat Itävalta ja 1700-luvulla noussut Preussi. Napoleonin joukot valloittivat koko Saksan ja saattoivat voimaan näissä maissa vapaamielisen lainsäädännön, jonka seurauksena maaorjuus poistettiin. Saksalaiset valtiot olivat jakaantuneet maaomistuksen suhteen kahtia. Elbejoen länsipuolella viljelijät olivat vuokraviljelijöitä ja itäpuolella vallitsi maaorjuus. Länsipuolen maanviljelijät lunastivat vapauduttuaan maan itselleen, kun taas itäpuolella vain harvat pystyivät lunastamaan maatilaa ja he jäivät maatyöläisiksi suurtiloille. 1800-luvun alkupuolella läntisille alueille kehittyivät vilkkaat markkinat ja useita kaupunkeja, joissa oli kehittynyttä kauppaa ja teollisuutta. Itäiset alueet olivat Preussin ydinaluetta ja siellä valtaa pitivät junkkerit. Alueiden erikoistuminen kasvoi, kun Preussi myi viljaa teollistuvalle iso-Britannialle ja läntiset alueet ostivat koneita ja teknistä osaamista iso-Britanniasta ja alkoivat tuottaa koneita kotimarkkinoille. Maatalouden vientikaupan kuljetuksissa hyödynnettiin Saksan niin Itämereen kuin Pohjanmereen laskevia jokia. Preussi poisti sisäiset tullit alueiltaan 1818 ja 1834 solmittiin Saksan tulliliitto, mikä edisti sisäistä kauppaa. Yhdentymiskehitystä auttoi itä-länsisuunnassa rautateiden rakentaminen. Orjuus
Ranskan vallankumous laukaisi Ranskalle kuuluvassa Santo Domingossa 1791 suuren orjakapinan, joka lopulta johti entisten orjien muodostaman Haitin tasavallan syntyyn 1804. Tapahtumat jouduttivat orjuuden lakkauttamista myös muualla Karibianmeren alueella. Toinen teollinen vallankumous
Vuonna 1853 yhdysvaltalainen komentajakapteeni Matthew Perry purjehti laivastonsa kanssa Edon satamaan ja pakotti Japanin lopettamaan eristäytymisen. Japani pakotettiin tekemään vapaakauppasopimuksia ja ulkomaisille kauppiaille annettiin satamissa erikoisoikeuksia. Japani oli tämän jälkeen vaarassa joutua samaan ulkovalloille alisteiseen kehitykseen kuin Kiina. Hallitsevaa Tokugawa-shōgunaattia vastaan nousi kansanliike, jota vetiät varakkaat kauppiaat, erityisesti Mitsui-kauppahuone. Tämä sai palautettua vallan keisarille Meiji-restauraatiossa 1868. Tämän jälkeen alkoi uusi aikakausi ja japanilaiset omaksuivat amerikkalaisia esikuvia sekä mukauttivat niitä omiin tarpeisiinsa. Feodaaliset järjestelmät kumottiin ja perustettiin asevelvollisuusarmeija, johon siirtyi paljon samuraita. Laivasto luotiin brittiläisen mallin mukaan. Maanviljelijät joutuivat maksamaan veronsa käteisellä, mikä edisti maatalouden kaupallistumista. Vero laskettiin pinta-alasta, joten tuottavat maanviljelijät maksoivat suhteellisesti vähemmän. Maakaupan vapautuminen mahdollisti kiinteistöjen panttaamisen ja synnytti pääomamarkkinat. Maatalous kasvoi ensimmäiseen maailmansotaan saakka samaa tahtia teollisuuden kanssa. Japani sai suurimman osan vientituloistaan maataloustuotteista. 1850-luvulla Ranskassa puhjenneen ja myöhemmin Kinnan levinneen silkkiäistoukkaruton aikana Japani pystyi hallintonsa avulla suojaamaan oman tuotantonsa. Paremman silkkilangan tuottamiseksi valtio perusti höyrykoneilla toimivia mallikehräämöjä. Vuonna 1860 Kiina oli hallinnut silkkimarkkinoita vieden kymmenen kertaa enemmän kuin Japani, mutta vuonna 1913 osat olivat vaihtuneet. Toinen teollinen vallankumous
Venäjä oli 1800-luvulla yksi Euroopan suurvalloista. Sillä oli suurin väestö, nopea väestönkasvu ja laajin alue, mutta samalla se oli myös Euroopan köyhimpiä ja siellä säilyi pitkään maaorjuus, aateliston johtoasema ja maanviljelyn jälkeenjääneisyys. 1850-luvulla Venäjä hävisi Krimin sodan, joka oli kansakunnalle järkytys ja se käynnisti valtion uudistukset. Tsaari Aleksanteri II poisti maaorjuuden 1861, tavoitteenaan puolustustahdon ja kansanyhtenäisyyden parantaminen. Tsaarin maaorjat joutuivat jatkossa maksamaan veroa haltuunsa saamastaan maasta ja aateliston maaorjat saivat oikeuden lunastaa maansa. Harvalla aateliston maaorjalla oli tähän mahdollisuuksia, jolloin valtio tarjosi lainaa. Aateliston vastustaessa uudistusta se eteni hitaasti ja sen ehtoja muutettiin enemmän aatelistoa suosivaksi. Verotus hoidettiin kyläkohtaisesti ja jos halusi muuttaa pois kylästä, piti maksaa etukäteen muutaman vuoden verot. Tämä järjestelmä ei tukenut maaltamuuttoa vaan talonpojat jatkoivat elämistä pientiloilla ja kehittymättömillä viljelymenetelmillä, koska ei ollut varaa hankkia uusia työkaluja tai vetojuhtia. Suurtilat säilyivät ja halvan työvoiman vuoksi niillä ei ollut tarvetta panostaa maanviljelyn kehittämiseen. Toinen teollinen vallankumous
Työvoimapulan vuoksi työn hinta oli korkea, mitä yritettiin korvata koneilla niin maataloudessa kuin teollisuudessa. Maatalouden tehostamiseksi teollisuus kehitti kylvökoneita, niittokoneita ja leikkuupuimureita, joiden avulla viljelijät Amerikassa pystyivät viljelemään huomattavasti suurempia alueita kuin eurooppalaiset. Yhdysvaltalaiset kehittyneet maatalouskoneet valtasivat sitten myös Euroopan markkinat. Toinen voimakkaasta maataloudesta hyötynyt teollisuudenala oli elintarviketeollisuus. Teurastamoissa ryhdyttiin 1830-soveltamaan liukuhihnaa eläinten ruhojen ja lihakappaleiden siirtämisessä työpisteestä toiseen, jolloin ruhon tiettyjen osien leikkaamisen erikoistunut henkilö pysyi paikoillaan. Euroopassa vähän ammattitaitoa vaativia tehtäviä, kuten tehtaan sisäisiä kuljetuksia, hoitivat lapset. Yhdysvalloissa ei hyödynnetty paljoakaan lapsityövoimaa, koska lapset pohjoisvaltioissa pyrittiin saamaan kouluun. Väkivallaton vastarinta
Neuvostoliiton romahtamisen yhteydessä 1990-luvun taitteessa sai Itä-Euroopassa alkunsa vallankumousten sarja, joissa vanhat itäblokin maat kumosivat neuvostohallituksensa ja itsenäistyivät. Melkein jokainen näistä vallankumouksista tehtiin rauhanomaisesti. Suurin huomio kohdistui kuitenkin Baltian maiden itsenäistymiseen, joissa Viro, Latvia ja Liettua auttoivat toisiaan itsenäistymään ja tekivät sen väkivallattoman vastarinnan periaatteita käyttäen. Toinen teollinen vallankumous
1700-luvulla Ranska oli suurvalta ja kilpaili tasaväkisesti Englannin kanssa merten herruudesta. Väestöltään Ranska oli Venäjän jälkeen Euroopan toiseksi suurin. Tieteellisessä kehityksessä Ranska oli johtava valtio vielä 1700-luvulla ja siellä kehitettiin teollisuuteen merkittävästi vaikuttaneita koneita, kuten esimerkiksi nauhaohjattu kuviokutomakone, niin sanottu Jacquardkutomakone. Napoleonin johdolla Ranska onnistui valloittamaan suuren osan Euroopasta 1800-luvun alussa. Kuitenkin Ranskan kehitys oli 1800-luvulla huomattavasti hitaampaa kuin naapurimaiden. 1870-71 käyty Saksan–Ranskan sota paljasti Ranskan heikon teknologisen tason. Tilastollisesti Ranskan talous kasvoi 1,2% vuodessa välillä 1820-1910, kun Saksassa kasvu oli 1,3%. Tästä pienestä erosta tuli pitkällä aikavälillä merkittävä ja Saksa ohitti Ranskan bruttokansantulossa. Ranskan väestö ei juurikaan kasvanut koko 1800-luvun aikana. Ranskan väestöstä vielä 1900-luvun vaihteessa asui maaseudulla kaksi kolmannesta. Réunion
Ranskan toinen tasavalta julistettiin perustetuksi vuonna 1848, ja sen myötä lakkautettiin orjuus. Vanha nimi "île Bourbon" vaihdettiin muotoon "La Réunion". Orjuuden lakkauttamisen myötä saarella syntyi työvoimapula, jonka helpottamiseksi alettiin tuoda siirtotyöläisiä Intiasta. Hyvät kauppayhteydet Eurooppaan, Intiaan ja Kaukoitään mahdollistivat Réunionin nousukauden aina 1870-luvulle saakka. Lopulta kilpailu sokerimarkkinoilla Kuuban kanssa ja Suezin kanavan avaaminen aiheuttivat talouden alamäen. Ensimmäisessä maailmansodassa Ranskan armeijassa palveli 14 000 réunionilaista ja sokeriteollisuus koki lyhyen nousukauden. Se kuitenkin kärsi taas toisen maailmansodan sytyttyä. Toinen teollinen vallankumous
Tutkimukseen pohjaava tieto nousi tärkeään asemaan myös yritysten organisoimisessa. ”Scientific management”, tieteellinen työnjohto, joka Suomessa tunnetaan ehkä paremmin haukkumasanansa ”taylorismi” kautta, oli 1800-luvun lopun muotitermejä. Sen kehittäjä oli yhdysvaltalainen Frederick Winslow Taylor. Hän oli 1880-luvulla alkanut selvittää eri työvaiheisiin kulunutta työaikaa terästehtaassa. Taylorin mukaan jakamalla työ vaiheisiin, voitiin niitä mitata ja normittaa. Tähän liitettiin vielä urakkapalkkaus. Taylorin organisaatiomallissa oli myös työntutkija, joka havainnoitsi työsuorituksia ja pyrki kehittämään työn tehokkuutta. Yhdysvallat oli luonnollinen paikka 1800-luvun lopulla kehittää tällaista järjestelmää, koska maassa oli valtavasti kielitaidottomia ja teollisuustyöhön tottumattomia maahanmuuttajia, jotka saatiin mukaan tehokkaaseen työhön yksinkertaisilla työtehtävillä. Yritystoiminnan muutos ei koskenut vain työtehtäviä, vaan myös kirjanpidossa ryhdyttiin erittelemään yhä tarkemmin yrityksen kustannuksia. Myös markkinointia alettiin kehittää vaikuttavuuden perusteella. Kaikkiaan konttorin merkitys suhteessa työpajaan ja insinöörin merkitys suhteessa työntekijöihin kasvoi. Työn osituksen on katsottu loukkaavan työntekijän arvoa, kun työntekijä menetti päätösvaltansa työnsä suhteen. Työtehtävien ositus ja yksinkertaiset työvaiheet alkoivat antaa mahdollisuuksia työtehtävien automatisointiin. Maatalouden historia
Maatalouden historia kuvaa maatalouden kehitystä maanviljelyn synnystä nykyaikaan. Maanviljely sai alkunsa useassa paikassa eri puolilla maapalloa toisistaan riipumatta. Eräs näistä oli muinainen Lähi-itä. Tämän ohella maanviljely kehittyi samaan aikaan myös Kiinassa, Väli-Amerikassa, Etelä-Amerikassa, Pohjois-Amerikan itäisissä osissa ja Uudessa-Guineassa. Maatalousyhteiskunta levisi ympäri maailmaa. Teollisen vallankumouksen jälkeen alkoi kehitys kohti teollisuusyhteiskuntaa. Maatalous on joutunut väestönkasvun seurauksena tehostumaan ja laajenemaan valtavasti. Tehostumisesta uusin tekniikoin kutsutaan vihreäksi vallankumoukseksi. 1900-luku
1800-luvun lopulla kolonialismia joudutti edistyneen teknologian mahdollistama Afrikan aiempaa tehokkaampi valloitus – enää eivät taudit nujertaneet eurooppalaisia valloittajia, ja moderni aseteknologia oli täysin ylivoimaista verrattuna paikallisen vastarinnan aseistukseen mahdollistaen menestyksekkään valloituksen suhteellisen pienillä joukoilla. Lopulta Afrikassa oli vain kaksi itsenäistä valtiota: Liberia ja Abessinia eli nykyinen Etiopia. Euroopan siirtomaavaltojen ohella myös Yhdysvallat ja Japani hankkivat itselleen alusmaita. Ylivoimaisesti suurin siirtomaavalta oli Britannia, joka hallitsi Intiaa, suurta osaa Afrikasta ja laajoja alueita muualla maailmassa. Sillä oli myös suurin laivasto. 1900-luvulle tultaessa se oli laajimmillaan, mutta taloudellisesti imperiumin loistokausi oli jo takanapäin. Yhdysvallat ja Saksa kilpailivat sen kanssa tiiviisti. Saksa oli vielä 1867 ollut joukko löyhästi liittoutuneita ruhtinaskuntia, mutta Otto von Bismarckin johdolla maa oli yhdistynyt ja yhtenäinen toinen Saksan keisarikunta perustettiin 1871. Tämän jälkeen Saksa kohosi nopeasti muiden Euroopan suurvaltojen rinnalle. Siirtomaakilpailussa Saksaa ajoi eteenpäin militaristinen keisari Vilhelm II, joka nousi valtaistuimelle 1888. Siirtomaakilpailuun Saksa liittyi kuitenkin verraten myöhään, eikä valloittamattomia alueita enää ollut juuri saatavilla, mikä rajoitti Saksan mahdollisuuksia laajentaa valtaansa. Toinen teollinen vallankumous
Teollisuus alkoi enenevässä määrin hyödyntää tieteen ja tutkimuksen tuloksia. Metallien koostumusta ja ominaisuuksia selvitettiin järjestelmällisesti. Öljyjen ja sähkön käyttäytymistä tutkittiin moottorien toiminnan parantamiseksi. Tutkimuslaboratorioista tuli kehityksen keskuksia uusissa suuryrityksissä. Maat, jotka parhaiten kykenivät hyödyntämään tietoa ja järjestelmällisemmin kehittämään tutkimusta ja kasvattamaan osaamista, nousivat toisen teollisen vallankumouksen kärkeen. Nämä maat olivat Yhdysvallat ja Saksa sekä muutamat pienemmät maat Euroopassa, kuten Saksan kasvukeskuksen läheisyydessä olevat Ruotsi ja Sveitsi. Teollinen vallankumous
Yleensä tutkijat sijoittavat teollisen vallankumouksen alun 1700-luvun puoleen väliin ja lopun 1800-luvun puoliväliin. Ratkaisevana hetkenä nähdään James Wattin patentti parannetulle höyrykoneelle vuonna 1769. Samaan aikaan useilla muillakin aloilla kehitettiin tekniikkaa, joka lisäsi hitaasti Britannian teollista kapasiteettia. Teollinen vallankumous
Englannin teollisessa kumouksessa valtion asema jäi vähäiseksi, sitä on kutsuttu jopa yövartijavaltioksi. Teollistumisen edellytykset olivat syntyneet maatalouden, kaupan ja tekniikan ja liikenteen markkinaehtoisessa kehityksessä. Valtion tehtäväksi jäi edistää kehitystä lainsäädännön liberalisoimisella ja edistämällä alueellista päätöksentekoa ja yksilöiden aloitteellisuutta. Englannin 1800-luvulla harjoittamaa laissez-faire -asennetta on pidetty teollistumisen mallina. Tällöin ei oteta huomioon sitä, että Englannin valtio suojeli merenkulun ja kaupan etuja protektionistisella lainsäädännöllään. 1700-luvun lopulla Britannia käytti suuria summia varustautumalla Ranskaa vastaan erityisesti laivaston varustamiseen ja tuki näin teollista kehitystä. Britannian ylivoima merillä rauhoitti merenkulun 1800-luvulla, ja loi maailman suurimman vapaakauppa-alueen. Toimivan markkinataloutensa ja suuren sisäisen liikkuvuutensa vuoksi Englanti pystyi hyödyntämään näitä etuja. Toinen teollinen vallankumous
Saksan yhdistyminen loi Eurooppaan uuden suurvallan. "Rautakansleri" Otto von Bismarck, josta tuli Preussin pääministeri 1860, yhdisti Saksan sopimuksilla ja muutamalla harkitulla sodalla, joista ensimmäinen oli Sota Tanskaa vastaan Schleswig-Holsteinin omistuksesta 1866 ja toinen Saksan–Ranskan sota 1870–1871, jossa Saksa sai haltuunsa Elsass-Lothringenin. Sodilla Bismarck saavutti päämääränsä yhtenäisestä Preussin johtamasta Saksasta ilman Itävaltaa. Sodat nostattivat Saksassa nationalismia ja loivat yhteenkuuluvuuden tunnetta. Bismarck sopi erikseen kunkin Euroopan suurvallan kanssa liittolais- ja hyökkäämättömyyssopimuksia, jotka olivat keskenään ristiriitaisia. Bismarck, joka tunnisti Euroopan voimatasapainon eikä halunnut häiritä sitä, joutui eroamaan 1890 kaksi vuotta sen jälkeen, kun nuori ja kunnianhimoinen keisari Vilhelm II tuli valtaan. Vilhelm toisen kaudella Saksa siirtyi nationalistisempaan politiikkaan. Saksa aloitti 1890-luvulla laivastokilpailun Britannian kanssa, mikä johti Ranskan ja Britannian väliseen Entente cordiale-sopimukseen. Tässä oli luotu jako, joka toteutui ensimmäisessä maailmansodassa. Toinen teollinen vallankumous
Polttomoottoreita käytettiin aluksi laajemmin öljyntuotantoalueilla, kuten Bakussa Venäjällä jo 1870-luvulla, jossa oli valopetrolin sivutuotteita tarjolla. Maaliikenteessä polttomoottorien käyttö eteni hitaasti ensimmäiseen maailmansotaan saakka. Syynä oli paljolti tiestön laatu ja tekniikan epäluotettavuus. T-Ford ja sen sarjatuotanto sitten käynnisti autoistumiskehityksen. Teollinen vallankumous
Ensimmäiseen teolliseen vallankumoukseen ehti 1800-luvun puolella Euroopan mantereelta mukaan kanaalin itärannan alueita ja suurten jokien seutuja, kuten osia Alankomaista ja Ruhrin alue nykyisen Saksan alueella, koillis-Ranska ja etenkin vuonna 1830 itsenäistyneen Belgian eteläinen osa, Vallonia. Näillä alueilla oli suuria kivihiilivarantoja, rautakaivoksia ja raudan tuotantoa. Belgiassa ja Alankomaissa kaupan ja teollisuuden edustajilla oli paljon poliittista valtaa ja he kannattivat jo varhain tavaramarkkinoiden vapauttamista valtioiden sisällä ja työvoiman sekä pääoman liikkuvuutta. Nämä maat siirtyivät Englannin tapaan suuremmitta ongelmitta kapitalismiin vuoden 1815 jälkeen. Teollinen vallankumous
Pääomasta tuli yhä merkittävämpi edellytys teollistumiselle kalliiden koneinvestointien vuoksi. Teollistumisen alussa pääoma ei vaikuttanut vielä paljon, koska koneet olivat yksinkertaisia, kyläseppien tekemiä ja rakennukset vaatimattomia. Merkittävämpää oli se, että pienenkin pääoman omaavat kauppiaat, kustantajat tai yritteliäät käsityöläiset ymmärsivät tehdasteollisuuden mahdollisuudet ja olivat valmiita kokeilemaan uutta. Jo varhain kehitettiin uusia pääoman käyttötapoja. Tehtailija saattoi vuokrata tuotantotilaa ja ostaa käyttövoimaa. Useita tehtaita voitiin koota saman energialähteen, vesivoiman tai höyrykoneen ympärille. Tehtaiden keskittyessä syntyi edellytyksiä myös infrastruktuurin kehittämiselle. Näin saatiin paremmat raaka-ainetoimitukset ja luotettavammat yhteydet markkinoihin. Tehtailijat joutuivat alkuvaiheessa rakentamaan asuntoja työntekijöille ja perustamaan kauppoja. Tehdasrykelmien ympärille kehittyi kaupunkeja. Kauppaan ja tekniikkaan liittyvä osaaminen keskittyi kaupunkeihin. Teollinen vallankumous
1890-lukuun mennessä teollistuminen loi myös ensimmäiset jättiläismäiset suuryritykset, joiden toiminta-alue oli usein maailmanlaajuinen. Näiden joukoissa olivat esimerkiksi U.S. Steel, General Electric ja Bayer. Toinen teollinen vallankumous
Kolme aatetta, nationalismi, liberalismi ja sosialismi alkoivat 1800-luvulla saada laajoja kannattajajoukkoja ja synnyttivät seuraavalla vuosisadalla sotia. Romantiikan ajan ajattelulle nationalismi oli jonkinlaista uskonnollisuutta. Nationalismi kasvoi alistetuiksi itsensä tuntevien kansojen piirissä merkittäväksi voimaksi. Läheisessä vuorovaikutuksessa nationalismin kanssa oli liberalismi, joka vetosi erityisesti porvaristoon tukiessaan teollisen vallankumouksen ja vapaakaupan leviämistä. Liberalismin levittäjiä Saksassa ja pohjoismaissa olivat yliopistot, Venäjällä upseeristo, Ranskassa ja Englannissa lehdistö ja parlamentti, Yhdysvalloissa erilaiset kansalaisjärjestöt. Sosialismin teorian kiteyttivät Karl Marx ja Friedrich Engels vuonna 1848 julkaistussa Kommunistisessa manifestissa. Siitä alkoi työväenliikkeen järjestäytyminen. Vuonna 1871 Englannin hallitus laillisti ammattiliitot. Lakot kuitenkin saivat merkitystä vasta vuosisadan lopulla. Teollinen vallankumous
Napoleonin sotien jälkeen vuonna 1815 mantereen teollisuus on jäänyt pahasti jälkeen Britanniasta. Tämä hidasti lisää mantereen teollistumista, koska halvat brittiläiset tuoteet veivät markkinat. Britannian teollinen menestys yhdistettynä suurvalta-asemaan sekä kaupan ja merien hallinta laittoivat mantereen valtiot pakkotilanteeseen, jossa oli riskinä liiallinen riippuvuus Britanniasta. Aluksi yritettiin suojatua tulleilla. Nopeimmat alkoivat omaksua brittiteollisuuden koneita ja toiminta tapoja 1820- ja 1830-luvuilla, mutta esimerkiksi Saksa uusi puuvillateollisuutensa koneita vasta 1840-luvulla. Mantereella myös pelättiin teollistumisen tuomaa yhteiskunnallista muutosta ja vaikutusta työllisyyteen. 1800-luvun alkupuolella brittiläinen vaikutus ulottoi lähes kaikkeen uuteen teollisuuteen mantereella. Vuonna 1824 virallisten laskelmien mukaan mantereella työskenteli yli 2 000 brittiläistä yrittäjää, mekaanikkoa ja koneenrakentajaa ja tukena oli usein myös brittiläinen pääoma. Toisaalta, kun eurooppalainen teollisuus pääsi vähänkin jaloilleen, ideoita ja keksintöjä siirtyi myös mantereelta Britanniaan. Vasta 1800-luvun puolivälin jälkeen länsi-eurooppalaiset yritykset ottivat suuremman markkina-aseman itä-Euroopan teollistamisesta. Menestyin 1800-luvun mantereen teollisuus valtiosta oli Belgia, joka 1830 oli mantereen suurin hiilen tuottaja ja 1850-luvulla se tuotti enemmän rautaa kuin Ranska tai Saksan keisarikuntana myöhemmin tunnettu alue. Belgia säilyi asukasta kohden laskettuna mantereen teollistuneimpana maana vuoteen 1913 saakka.