Minkä kuntien alueella Kurjenrahkan kansallispuisto sijaitsee?
Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuisto on Varsinais-Suomessa Auran, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Ruskon ja Turun kuntien alueella. Matkaa Turun keskustasta kansallispuistossa sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle on noin 35 kilometriä. Seututie 204 Turusta Säkylään kulkee puiston pohjoispuolitse, ja sen varrelta on matkaa Kuhankuonon pysäköintipaikalle alle kilometri. Lisäksi Nousiaisten keskustasta Valpperin kylään tuleva yhdystie 2014 jatkuu paikallistienä 12429 puiston eri osien välitse. Tie päättyy Mynämäestä Yläneelle johtavalle yhdystie 2020:lle, joka sivuuttaa Kurjenrahkan kansallispuiston pohjoispuolelta ja läheisen Vaskijärven luonnonpuiston eteläpuolelta. Edellä mainitulta paikallistie 12429:ltä alkava yhdystie 2042 Nousiaisten Saksalasta Turun Tortinmäkeen kulkee Kurjenrahkan suon ja Vajosuon välistä. Näiltä teiltä pääsee myös puiston virallisille pysäköintipaikoille Pukkipalon läheisyyteen, Rantapihaan, Vajosuon laidalle sekä Töykkälään. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuisto on Auran, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Ruskon ja Turun kunnissa Varsinais-Suomen maakunnassa sijaitseva kansallispuisto. Matkaa Turun keskustasta kansallispuistoon on noin 35 kilometriä. Puiston pinta-ala on 29 neliökilometriä, ja se on Varsinais-Suomen suurin suojeltu, luonnontilainen suoalue. Puiston läheisyydessä sijaitsee myös suovaltainen Vaskijärven luonnonpuisto.
Paanajärven kansallispuisto
Paanajärven kansallispuistossa on lähes koskematon luonto. Eläimistö ja kasvisto on runsasta ja maisemat erinomaiset. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1992 ja on 1 040 neliökilometrin laajuinen, heti rajan takana Suomessa on Oulangan kansallispuisto. 
Paanajärven kansallispuiston tunnetuimpia nähtävyyksiä ovat Ruskeakallio, Kivakkakoski ja Kivakkatunturi, Mäntykoski, Nuorunen ja itse järvi, Paanajärvi. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuiston tunnetuin nähtävyys on seitsemän kunnan rajapyykki Kuhankuono, jonne on enimmillään ulottunut kahdeksan kuntaa. Vuodelta 1773 olevan tiedon mukaan Kuhankuono-nimi tulee rajakiven sijaintipaikan muodosta, sillä kivi sijaitsi ison suosaarekkeen länsilaidalla terävällä, nokkaa eli kuonoa muistuttavalla kalliopaadella. Vaihtoehtoisen selityksen mukaan nimi tarkoittaa erärajoja ja eräteitä viitoittavaa merkkipaikkaa. Seututie 204:ltä on kivelle matkaa noin kilometri. Vähä-Välisaaressa, Kuhankuonosta noin 400 metriä lounaaseen, on punakaartilaisen Ahti Jalosen hauta ja yksinkertainen muistokivi. Lauhanvuoren kansallispuisto
Muurahaisen ohi kulkee kantatie 44, jolla kulkevat lähimmät linja-autot, kuten vakiovuoro Lauhala–Kauhajoki. Muurahaisessa kansallispuiston risteyksen kohdassa on mahdollista jäädä pois kyydistä. Kansallispuiston rajalle on matkaa Muurahaisesta noin kaksi kilometriä ja Lauhanvuoren laelle viisi kilometriä. Lähimmät pikavuorojen käyttämät linja-autopysäkit sijaitsevat Honkajoen Lauhalassa sekä Isojoen keskustassa. Kurkolanniemen rauhoitusalue
Kurkolanniemelle ja Suomenlahden ulkosaarille on jo pitkään suunniteltu Inkerinmaan luonnonpuistoa. Viime aikoina suunnitelmat eivät kuitenkaan ole edenneet. Ympäristöaktivistit pitävät tähän syynä Suomenlahden vesialueilla harjoitettavaa mangaaniesiintymien hyödyntämistä. Rauhoitusalueella suoritetut laittomat metsänhakkuut ovat herättäneet runsaasti huomiota. Rahjan saaristo
Rahjan saaristo on Perämeren itärannikon keskiosassa sijaitseva saaristo, joka levittäytyy Pohjois-Pohjanmaan maakunnan sekä Kalajoen ja Kokkolan, aiemmin Lohtajan kuntien alueelle. Pinta-alaltaan 84 neliökilometrin laajuinen saaristo on määritelty Natura 2000 -alueeksi vuonna 1998. Aluetta hoitaa Metsähallitus. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuisto perustettiin lopulta 19. joulukuuta 1997 annetun lain perusteella "Etelä-Suomessa poikkeuksellisen edustavan suo- ja metsäluonnon suojelemiseksi, soiden ja metsien eliölajien säilyttämiseksi, yleiseksi luonnonnähtävyydeksi sekä retkeilyä, opetusta ja tutkimusta varten." Laki kansallispuistosta astui voimaan 1. tammikuuta 1998, jolloin Varsinais-Suomen mantereen ensimmäinen ja koko maan 32. kansallispuisto syntyi – 20 vuotta periaatepäätöksen jälkeen ja viimeisenä ohjelmassa luetelluista puistoista. Vastaperustettu puisto muodostui 25,4 neliökilometristä valtion omistamia maita, jotka sijaitsivat Turun kaupungin lisäksi Auran, Lemun, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Pöytyän, Vahdon ja Yläneen silloisissa kunnissa. Puiston alueesta 1 980 hehtaaria oli suota, 500 hehtaaria metsää ja 65 hehtaaria vesialueita. Kurjenrahkan kansallispuisto
Puistossa on mahdollista myös yöpyä joko vuokratuvassa, laavuilla tai merkityillä telttapaikoilla. Esimerkiksi Lakjärven tuntumassa sijaitsevalla laavulla on polttopuuvarasto, kompostikäymälä ja jätekeräyspiste sekä kaivo, jonka vesi on tosin juomakelvotonta, kuten reitistön muidenkin kaivojen. Puistossa on myös kaksi luontotornia, Vajosuon ja Kurjenrahkan suon laidassa, ja Pukkipalon eteläpuoliselta Takaniitunvuorelta avautuu näköala yli Lakjärvenrahkan. Vaikka alueen metsät ovatkin olleet suurelta osin talouskäytössä, on leiri- ja taukopaikat pyritty pystyttämään luonnonkauniille paikoille. Taukoja ja yöpymistä varten puistossa on yhteensä neljä laavua sekä neljälle hengelle tarkoitettu vuokratupa Vajosuon laidalla. Vuokratupa on vanha partiolaisten maja, joka kunnostettiin vuonna 2002. Kurjenmäki
Kurjenmäki () on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta kaakkoon ja kuuluu keskustan suuralueeseen. Kurjenmäen naapurikaupunginosia ovat II ja III kaupunginosat sekä Kupittaa. Turun kaupunginsairaala sijaitsee Kurjenmäessä. Kurjenrahka
Kurjenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa sijaitseva Varsinais-Suomen laajin yhtenäinen suoalue. Se sijaitsee pääosin Auran, Maskun Nousiaisten, Ruskon ja Turun alueilla, vaikka Mynämäen ja Pöytyänkin kuntien alueet ulottuvat suolla sijaitsevalle Kuhankuonon rajakivelle. Kurjenrahka
Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Avosuon lisäksi Kurjenrahkan suohon kuuluu useita metsäisiä saarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina.Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, joista jälkimmäisen puut on hakattu kokonaan pois ennen kansallispuiston perustamista. Mustasaaressa puolestaan sijaitsee pienialainen käenkaali-oravanmarjatyypin metsä. Suon itäreunan metsät ovat nuoria taimikoita, mutta eteläreunan Raakanokassa on vielä jäljellä vähän vanhempaa metsää. Urho Kekkosen kansallispuisto
Urho Kekkosen kansallispuisto on vuonna 1983 perustettu, Savukosken, Sodankylän ja Inarin kuntien alueella sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 2 550 neliökilometriä, ja se on Suomen toiseksi suurin kansallispuisto. Sen pohjoisen osan halki virtaa Suomujoki. Aluetta hoitaa Metsähallitus ja se on osa UK-puisto-Sompio-Kemihaara-Natura 2000 -luonnonsuojelualuetta. Nurmes
Metsähallitus ylläpitää kolmea retkeilyaluetta Nurmeksessa. Raesärkkien alue muodostuu 5,9 km² suuruisesta suojelumetsästä ja 1,2 km² suuruisesta virkistysmetsästä. Metsän lisäksi Raesärkiltä löytyy harjumaastoa, soita, järviä ja jokia. Mujejärven alue muodostuu 20 km² kokoisesta retkeilyalueesta, jossa on kallioita, harjuja, rotkoja ja järviä. Alueella voi valita yösijakseen laavujen lisäksi joko autiotuvan tai vuokrakämpän. Peurajärvi sopii lapsiperheille ja kalastajille hyvin. Alueella on paljon kalaisia järviä, lampia ja jokia, joiden ympäri kulkee helppokulkuisia reittejä. Kurjenrahkan kansallispuisto
Vaikka Kuhankuonon ympäristössä oli harjoitettu kaskiviljelyä jo aiemmin, pysyvä asutus seudulle muodostui vasta 1700-luvulla. Perimätiedon mukaan alueen ensimmäiset pysyvät asukkaat olivat vuonna 1757 Savojärvelle muuttaneet Johan ja Maria Bärnstedt. Tosin jo vuoden 1695 karttaan on järven rannalle Pirtinmäkeen merkitty rakennus, joka oli tuolloin jo raunioitunut. Bärnstedtien sukunimeksi ilmoitetaan myöhemmissä lähteissä Saxla, jonka ajatellaan antaneen nimensä koko Saksalan alueelle. Vuosisadan loppupuolella ja 1800-luvun alussa Nousiaisten, Mynämäen, Yläneen ja Vahdon takamaille perustettiin useampiakin torppia. Oulangan kansallispuisto
Oulangan kansallispuisto sijaitsee Kuusamon ja Sallan kunnissa Koillismaan ylänköalueella. Puisto rajoittuu idässä Venäjään ja rajan takaiseen, vuonna 1992 perustettuun Paanajärven kansallispuistoon, jonka kanssa Oulanka tekee jatkuvaa yhteistyötä. Oulangan kansallispuisto on monipuolinen yhdistelmä pohjoista, itäistä ja eteläistä luontoa. Maisemaa hallitsevat mäntymetsät, jokilaaksot koskineen ja hiekkatörmineen sekä pohjoisosan laajat suoalueet. Eliölajisto on rikas ja alueella viihtyvät monet uhanalaiset eläin- ja kasvilajit. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1956. Alueen nykyinen pinta-ala on 270 km². Päijänteen kansallispuisto
Päijänteen kansallispuisto on Padasjoen, Asikkalan ja Sysmän alueella sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 14 neliökilometriä ja se on perustettu vuonna 1993. Salamajärven kansallispuisto
Salamajärven kansallispuisto sijaitsee Perhon, Kivijärven ja Kinnulan kuntien alueella kahdessa maakunnassa, Keski-Suomessa ja Keski-Pohjanmaalla. Kansallispuisto on pinta-alaltaan 62 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1982. Aluetta hoitaa Metsähallitus. Puiston eteläreunasta se rajoittuu Salamaperän luonnonpuistoon. Haaparannan saariston kansallispuisto
Haaparannan saariston kansallispuisto () on kansallispuisto Haaparannan ja Kainuun kuntien alueella Norrbottenin läänissä Ruotsissa. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1995 ja se on pinta-alaltaan 6 000 hehtaaria. Uusikaupunki
Vuonna 2011 Uudenkaupungin ulkosaaristoon perustettiin Selkämeren kansallispuisto. Suomen suurimmaksi merelliseksi kansallispuistoksi mainostettu alue alkaa etelässä Kustavin saaristosta ja päättyy pohjoisessa Merikarvian saaristoon. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuiston eläimistö on pääosin tyypillistä suolajistoa. Alueella pesii kuitenkin myös erämaisia, Varsinais-Suomessa harvinaisia ja uhanalaisia eläinlajeja. Monet pohjoiset lintulajit pesivät alueella eteläisimmillä esiintymispaikoillaan, ja erityisesti Lammenrahkalla on runsas lintulajisto. Kansallispuiston lintulajistoon kuuluvat vaarantuneet käenpiika ja tiltaltti sekä silmälläpidettävät kehrääjä, harmaapäätikka, pikkusieppo ja kalasääski. Muita lajeja ovat esimerkiksi nuolihaukka, tuulihaukka ja kangaskiuru, ja myös muuttohaukkoja on tavattu. Puisto on yksi eteläisimmistä riekon ja pohjansirkun pesimäalueista Suomessa. Sen vanhoissa metsissä pesivät lisäksi ainakin korppi, helmipöllö, viirupöllö, palokärki, pohjantikka, teeri ja metso, ja keväisin ja syksyisin siellä näkee paljon muuttomatkalla olevia metsähanhia ja kurkia. Kurjista osa myös pesii alueen soilla. Aura (kunta)
Aura sijaitsee Aurajoen keskijuoksulla, ja joki jakaa kunnan kahteen toisistaan erottuvaan osaan. Itäpuolella vallitsevana maalajina on moreeni, ja maasto on epätasaista korkeimpien mäkien ulottuessa yli 80 metrin korkeudelle merenpinnasta. Joen länsipuolella maasto on alavaa ja maaperä on enimmäkseen savimaata. Luoteessa Auran alue ulottuu kapeana kärkenä alkujaan kahdeksan kunnan rajapyykkiin Kuhankuonoon. Aurajoen tärkein sivujoki Auran alueella on Järvenoja eli Järvijoki, joka saa alkunsa Kuhankuonon luoteispuolella, Pöytyän ja Mynämäen alueilla sijaitsevasta Savojärvestä. Auran alueelle ulottuu luoteessa Kurjenrahkan kansallispuisto. Aura on yksi harvoista kunnista, joissa ei ole yhtään järveä. Aura on lisäksi pinta-alaltaan Manner-Suomen pienin kunta, joka ei käytä kaupunki-nimitystä.Aurassa on 23 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):Auran alueelta on löydetty muutamia kivikautisia esineitä, kuten talttoja ja vasarakirveitä, mutta muita merkkejä vanhasta asutuksesta ei ole säilynyt. Kaikki nykyisen Auran kylät esiintyivät jo vuoden 1540 maakirjassa, mutta ne olivat muiden varsinaissuomalaisten kylien tavoin pieniä. Herajärvi (Kontiolahti)
Kolin kansallispuisto on perustettu lailla vuonna 1991 ja se sisältyy myös Natura 2000 -ohjelmaan. Kansallispuiston alueita ulottuu Pielisen ja Herajärven välisellä kannaksella linnuntietä yli viiden kilometrin matkalta. Kansallispuistossa ja sen ympäristössä kulkee merkittyjä patikkareittejä, jonka varrella on järven rantaan merkitty pysähdyspaikkoja. Herajärvi näkyy monesta patikkareitin näköalapaikasta. Gaujan kansallispuisto
Gaujan kansallispuisto on latvialainen vuonna 1973 perustettu suojelualue, joka sijaitsee Gaujajoen varressa. Puisto sijaitsee Valmieran ja Siguldan välisellä alueella, ja se on 917,5 neliökilometrin laajuinen. Puistossa on sekä suojeltavia luontoalueita että kulttuuriympäristöjä, joista tunnetuin on Turaidan linna. Alue on Latvian vanhin kansallispuisto. Puiston opastuskeskus toimii Siguldassa. Maaria-Paattinen
Alueella on muun muassa Turun lentoasema, osa Kurjenrahkan kansallispuistosta, Maarian allas, Metsämäen ravirata, Topinojan kaatopaikka ja Turun vankila. Asutuskeskittymiä ovat Jäkärlän lähiö, Moision ja Yli-Maarian pientaloalueet ja Paattisten kirkonkylä. Kurjenrahkan kansallispuisto
Alueen kasvilajisto on tyypillistä, monipuolista eteläisen Suomen suolajistoa, joskaan puistosta ei ole tavattu harvinaisia tai uhanalaisia putkilokasveja. Esimerkkeinä Kurjenrahkan kansallispuiston kasveista voidaan mainita Savojärven ja muiden suojärvien laidoilla kasvavat raatteet, suovehkat, pullosarat, suokortteet ja jouhivihvilät. Soiden tyypillistä kasvistoa ovat lisäksi ainakin vaivaiskoivu, kanerva, suopursu, pitkä- ja pyöreälehtikihokki sekä suokukka. Marjoista soilla kasvaa ainakin lakka, juolukka sekä iso- ja pikkukarpalo. Lauhanvuoren kansallispuisto
Kivijata–Lauhansarvi-reitti on keskivaativa 4,1 kilometrin pituinen reitti kansallispuiston reuna-alueella, kylämaisemassa ja talousmetsässä. Reitti kulkee melko kuivassa kangasmaastossa ylittäen muutaman kostean kohdan. Reitti kulkee Aumakiven ohi. Reittiin sisältyy myös noin kolmen kilometrin osuus kylätietä. Reitti on risteyksissä merkitty viitoin. Kivijata–Lauhansarvi-reitti päättyy Lauhansarven luontomatkailukeskukselle. Tämä reitti on Isojoen kunnan hoidossa. Lauhanvuoren kansallispuisto
Lauhanvuoren kansallispuisto sopii päiväretkeilyyn. Puistossa on noin viisitoista kilometriä merkittyjä reittejä. Lisäksi kunnat ovat tehneet kansallispuistoon johdattavat polut Kauhajoen Muurahaisesta sekä Isojoelta Lauhansarven luontomatkailukeskuksesta. 
Lauhanvuoren laelta alkaa 2,6 kilometriä pitkä polku, jonka varrella olevissa tauluissa kerrotaan kasvillisuudesta, rantavaiheista sekä ihmisen toiminnasta alueella. Suosituin retkeilyreitti vie näkötornilta Spitaalijärven kautta Kivijadalle, minkä lisäksi Lauhanvuorella on kaksi ympyräreittiä. Tytärsaari
Useita Suomenlahden ulkosaaria, mukaan lukien Pieni ja Suuri Tytärsaari, on kaavailtu sisällytettäväksi suunniteltuun "Inkerinmaan luonnonpuisto"on, jota koskeva hanke on ollut vireillä jo vuodesta 1989. Tiukasti suojellun luonnonsuojelualueen on määrä kattaa noin 190 neliökilometriä itäisen Suomenlahden vesialueita ja muun muassa turvata harvinaistuvien norppien ja harmaahylkeiden lisääntymismahdollisuuksia. Tytärsaaren itäosa liitettiin vihdoin joulukuussa 2017 perustettuun, nimen Itäisen Suomenlahden luonnonpuisto saaneeseen, aiemmista suunnitelmista jonkin verran supistuneeseen suojelualueeseen. Kontiolahti
Kontiolahdella sijaitsee kokonaan tai osittain 11 Natura-kohdetta: Teerisaari-Sisuslahti, Soikkelin metsä, Pöllönvaara-Kruununkangas, Paiholan metsä, Kolvananuuro ja lähialueet, Kolin kansallispuisto, Jouhteninen, Huurunlampi-Sammakkolampi-Huurunrinne, Huuhkajanvaara ja Heinävaaran-Kyykänlammet.Harivaara, Herajärvi, Iiksi, Jakokoski, Kontiolahti, Kontioniemi, Kulho, Kunnasniemi, Kupluskylä, Kylmäoja, Lehmo, Mönni, Onttola, Paihola, Puntarikoski, Puso, Pyytivaara, Rantakylä, Romppala, Selkie, Varparanta ja Venejoki Kurjenrahkan kansallispuisto
Nousiaisten kunnan omistama Rantapiha Saksalan kylässä on suosittu lähtöpaikka puistoretkille. Virkistysalueella on muun muassa uimaranta, kesäviikonloppuisin toimiva kioski, grillikatos, kaivo ja käymälä. Rantapihalla on myös mahdollisuus saunoa ja yöpyä maksua vastaan, ja päärakennuksessa järjestetään tilauksesta ruokailuja ryhmille. Virkistysalueen ylläpidosta vastaa Saksalan pienviljelijäyhdistys. Kurjenrahka
Suon eteläpäässä on entinen partiolaisten kämppä. Sen läheisyydessä, mutta puiston ulkopuolella sijaitsee myös turkulaisen Tunturikerho Login huonokuntoinen turvekammi. Retkeilyä varten on suon laidoilla Kuhankuonon retkeilyreitistön Vajosuon vaellus -nimiseen rengasreittiin kuuluvia polkuja ja pitkospuita. Reitin varrella, Töykkälästä Kuhankuonolle kulkevan reitin varrella sijaitsee laavu ja kuivakäymälä suon etelälaidassa. Polun varrelle rakennetusta Koivusaaren luontotornista avautuu näköala yli Kurjenrahkan. Uusi suon reunakallioita ja metsäsaarekkeita myötäilevä, suo-osuuksiltaan pitkostettu reitti on valmistunut syksyllä 2004. Linnuston pesimärauhan takaamiseksi Kurjenrahkan rajoitusalueella liikkuminen on kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin. Seitsemisen kansallispuisto
Seitsemisen kansallispuisto sijaitsee valtion omistamilla mailla Ylöjärven ja Ikaalisten kuntien alueella Pirkanmaalla Länsi-Suomen läänissä. Metsähallituksen hoitovastuulla olevan kansallispuiston pinta-ala on 45,5 neliökilometriä, ja se on perustettu vuonna 1982. Karulla Suomenselän vedenjakajaseudulla sijaitseva kansallispuisto on suosittu päiväretkeilykohde.
Vaellusreitit johtavat Seitsemisen kansallispuistosta Riuttaskorven virkistysmetsään sekä Helvetinjärven kansallispuistoon. Luontopolkuja on kaikkiaan neljä. Reittien varsilla on useita nuotio- ja telttapaikkoja sekä opastuspisteitä ja keittokatoksia. Kivijärvi
Salamajärven kansallispuisto sijaitsee osittain Kivijärven kunnan alueella ja onkin merkittävä matkailukohde eränkävijöille ja kalastajille. Kansallispuistoon rajoittuva Salamanperän luonnonpuisto on kokonaan Kivijärven kunnan alueella. Muita Natura-kohteita ovat Heinäsuon alue, Kivijärvi ja Silppolanraivio - Aittosuonlehto. Saaristomeri
Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten ja Kemiönsaaren kunnissa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus. Peuran polku
Polku kulkee pääasiassa luonnontilaisten ja suojeltujen erämaiden halki Salamajärven kansallispuistossa, Salamanperän luonnonpuistossa ja Etelä-Sydänmaan suojelualueella, Perhon, Kinnulan, Kivijärven, Lestijärven ja Reisjärven kunnissa. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kuhankuonon ohella puiston suosituimpia käyntikohteita olivat vuonna 2007 tehdyn kävijätutkimuksen mukaan Savojärven eteläpuolella sijaitseva Kurjenpesän luontotupa sekä järven länsipuolella, mutta hieman kansallispuiston ulkopuolella sijaitseva Rantapiha, joka on Nousiaisten kunnan virkistysalue. Kurjenpesän luontotupa on avoinna päivittäin. Siellä ei ole henkilökuntaa, mutta tuvassa on maksuton näyttely, johon kävijät voivat tutustua. Toukokuussa 2004 avatun luontotuvan ja sen näyttelyn tarkoitus on tehdä suo tutuksi eri vuodenaikoina kurjen näkökulmasta. Tuvasta saa myös muuta tietoa kansallispuistosta. Kurjenrahkan kansallispuisto
Vanhoissa metsissä kasvaa lisäksi useita lahopuista riippuvaisia sieniä. Erityisesti Pukkipalon lahottajasienilajisto on Varsinais-Suomen edustavin. Näihin lajeihin kuuluvat uhanalaiset rusokantokääpä ja pursukääpä sekä harvinaiset hentohaprakääpä, korpiludekääpä, rusokääpä ja riekonkääpä. Pukkipalon yleisempiä kääpälajeja ovat lisäksi muun muassa pökkelö-, kuusenkynsi- ja kantokääpä sekä erilaiset vyökäävät. Kurumkanin piiri
Piirin alue käsittää Barguzinin ja Ikatin harjanteiden välissä sijaitsevan Barguzinin laakson pohjoisosan. Suurin joki on Barguzin. Seudulla sijaitsee Džergan luonnonpuisto, johon kuuluu 19 % piirin pinta-alasta. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuistossa on käynyt suhteellisen vähän ihmisiä, mutta 2010-luvun aikana puiston käyntimäärät ovat moninkertaistuneet. Esimerkiksi vuonna 2009 kävijöitä oli noin puolet kaikkien Suomen kansallispuistojen kävijämäärien keskiarvosta. Silloin puistossa vieraili noin 28 500 ihmistä, mikä oli noin 1,5 prosenttia kaikista Suomen kansallispuistojen vierailijoista. Kävijämäärä on selvässä kasvussa, esimerkiksi vuonna 2016 kävijöitä oli 65 900, joka on 2,3 prosenttia kaikista kävijöistä ja osuus keskiarvosta oli kivunnut noin 90 prosenttiin. Vuosien 2009 ja 2016 välillä kansallispuistojen määrä kasvoi neljällä 39:ään puistoon ja niiden vuotuinen yhteiskävijämäärä oli noussut 2,8 miljoonaan kävijään. Neljässä eniten vierailluissa puistossa – Pallas-Yllästunturin, Nuuksion, Urho Kekkosen ja Oulangan kansallispuistoissa oli vuonna 2016 yhteensä 1,37 miljoonaa kävijää eli lähes puolet kaikista kansallispuistojen kävijöistä. Kävijätutkimuksen perusteella Kurjenrahkan kansallispuisto on tyypillisesti perheiden päiväretkikohde, jonka reiteille tullaan omalla autolla etenkin syksyisin ja viikonloppuisin, keskimäärin neljän-viiden tunnin retkille. Kävijät ovat enimmäkseen turkulaisia, ja heille puisto on tavallaan lähivirkistysalue. Turun kaupunki on myös järjestänyt puistossa monenlaista liikuntatapahtumia, kuten lumikenkäkierroksia, hiihtoretkiä ja erilaisia ulkoilupäiviä. Mynämäen kunta järjestää alakoululaisille luokkaretkiä kansallispuistossa. Raran kansallispuisto
Raran kansallispuisto on 106 neliökilometrin laajuinen luonnonsuojelualue Länsi-Nepalissa, Himalajan vuoristossa. Tämä Nepalin pienin kansallispuisto, joka on korkeudeltaan 2 800 metristä 4 039 metriin merenpinnasta, on tunnettu Raran vuoristojärvestä. Puiston eläimistöön kuuluvat mm. myskihirvi ja kultapanda. Perho (kunta)
Suot peittävät 60 prosenttia kunnan pinta-alasta. Suot ovat nevoja, joista laajimpia ovat Loukkusaarenneva, Luolaneva, Suoneva, Salmineva ja Teerineva. Kunnan itäosassa on osin Kivijärven ja Kinnulan kuntien alueelle ulottuva Salamajärven kansallispuisto, joka perustettiin 1982 suojelemaan eteläisen Suomen viimeisiä erämaita. Puistossa aloitettiin 1979-1980 metsäpeuraistutus, jonka tavoite oli palauttaa tämä hirvieläin alueen eläimistöön. Nykyään alueella on noin 500 metsäpeuran kanta ja kannan kasvu on parin prosentin luokkaa. Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Kauhanevan–Pohjankankaan alue on osa Suomenselän vedenjakajaseudun lounaisosaa. Kansallispuistossa sijaitseva Kauhaneva-niminen suoalue kuuluu pääasiassa Kyrönjoen vesistöalueeseen. Suoalueen suurimmalla lammella, Kauhalammilla on muodostumassa Viljo Tolvasen vuonna 1917 tekemän väitöskirjan mukaan toinen lasku Karvianjoen vesistöön Pohjankankaan läpi. Sittemmin lammesta on kaivettu oja Kauhaluomaan Kauhasillan kohdalta ja näin nopeutettu kehitystä. Kauhaluoman lisäksi Kauhalammin ja sen lähellä sijaitsevien allikoiden vedet laskevat myös Aunesluoman kautta Karvianjokeen. Karvianjoen ja Kyrönjoen vesistöalueiden raja kulkee Kampinkeidas- ja Kivijärvenneva-nimisten suoalueiden halki. Kampinkeitaalla sijaitsevat Kakkurinlammet ovat alun perin kuuluneet Karvianjoen vesistöön, mutta nykyisin jotkin lampia sivuavista ojista kuuluvat Kyrönjoen vesistöalueeseen. Suomenselän vedenjakajaseudun lounaisosalle tavallisia ovat suuret keidassuot sekä karut ja kuivat mäntymetsät. Alueen maaperästä suurin osa on turvetta. Kallioperä puolestaan muodostuu porfyyrisestä graniitista, ja se on osa Keski-Suomen syväkivialuetta. Kauhaneva on Etelä-Pohjanmaan maakunnan laajin keidassuoalue. Kauhanevan pohjoispuolella sijaitsee vaikeakulkuinen ja vetinen Kampinkeidas-niminen keidassuo. Kampinkeitaan luoteispuolella sijaitsee pienikokoinen soistunut Kivijärvi-niminen lampi. Lentokenttä (Turku)
Lentokenttä on Maaria-Paattisten suuralueeseen kuuluva, Turun keskiosissa sijaitseva kaupunginosa, johon kuuluu Turun lentoaseman alue kiitoteineen, huolto- ja suoja-alueineen sekä lentoasemarakennuksen tontti pysäköintialueineen. Alueen luontoarvoja edustavat lentoaseman eteläpuolella sijaitseva Pomponrahkan suoalue. Alue on Natura 2000 -aluetta 135 hehtaarin laajuudelta ja kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan. Pomponrahka on kasvistoltaan ja eläimistöltään erittäin edustava sekä suotyypeiltään monipuolinen alue. Se kuuluu Saaristo-Suomen kermikeitaisiin. Alue koostuu eteläisestä Pomponrahkasta ja pohjoisesta Isosuon suoalueista. Alueella on myös Kärsämäen pirunpesä, joka koostuu edustavasta louhikkotörmästä, useista rantavalleista ja näkyvimpänä pystysuoraan kahtia haljenneesta suuresta siirtolohkareesta, jonka ympäristössä on myös useita muita suuria lohkareita. Lohkareista suurin on noin 15 metriä korkea Vuonna 2008 Lentokentän kaupunginosassa oli 103 asukasta. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuiston alueella on kaksi järveä, Savojärvi ja Lakjärvi, joista Savojärvi on selvästi suurempi. Sen kokonaispinta-ala on 124 hehtaaria, ja kansallispuistoon siitä kuuluu 64 hehtaaria järven pohjoisosassa. Savojärvi on dystrofinen, suorantainen järvi, joka saa vetensä ympäröiviltä soilta. Se sijaitsee Nousiaisten, Mynämäen ja Pöytyän kuntien alueella ja toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Lakjärvi on vain kolmen hehtaarin suuruinen, suorantainen järvi Mynämäen kunnan alueella. Se sijaitsee nimensä mukaisesti Lakjärvenrahkan koilliskulmassa ja laskee vetensä Mynäjokeen. Kansallispuiston soilla on lisäksi satakunta pientä allikkoa. Reinheimenin kansallispuisto
Reinheimenin kansallispuisto (norjaksi "Reinheimen nasjonalpark") sijaitsee Norjassa Opplandin sekä Møren ja Romsdalin läänien alueella. Kansallispuisto levittäytyy Lesjan, Skjåkin, Vågån, Lomin, Norddalin ja Rauman kuntien alueelle. Pinta-alaltaan kansallispuisto 1969 neliökilometriä. Kansallispuisto on perustettu vuonna 2006. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuiston metsät kasvavat soiden reunoilla tai niiden keskelle jäävissä saarekkeissa. Vaikka suurin osa onkin entisiä talousmetsiä, osa saarekkeista on säilynyt luonnontilassa. Esimerkiksi edellä mainitulla Pukkipalon aarnialueella on runsaasti suuria, vanhoja puita sekä lahopuuta. Pukkipalon vanhaa metsää pidetäänkin maakunnan komeimpana. Alueen alavissa ja paikoin kosteapohjaisissa osissa kasvaa pääasiassa vanhoja kuusia, ja keskiosan avoimien kallioiden ympärillä ja korkeammilla paikoilla on puolestaan runsaasti suuria, kilpikaarnaisia mäntyjä. Myös keloja ja maapuita on paljon. Täysin luonnontilainen ei Pukkipalokaan ole, sillä suurimpia puita on hakattu ja sahattu lankuiksi 1900-luvun alussa ja 1930-luvulla on kaivettu muutamia ojia. Savojärvi
Savojärvi on 124 hehtaarin laajuinen dystrofinen ja suorantainen järvi, jonka pohjoisosasta kuuluu 64 hehtaaria Kurjenrahkan kansallispuistoon. Järvi sijaitsee Nousiaisten, Mynämäen ja Pöytyän, aiemmin Yläneen, kuntien alueella. Savojärvi laskee vetensä Järvijokeen, joka on yksi Aurajoen merkittävimmistä sivuhaaroista. Aurajoen vesistössä Savojärvi on selvästi suurin järvi. Kurjenrahkan kansallispuisto
Talouskäytöstä huolimatta seudun soita ja hakkaamattomia ikimetsiä on pidetty arvokkaina luontokohteina jo pitkään. Ensimmäinen suojelutoimenpide nykyisen kansallispuiston alueella tehtiin, kun Metsähallitus päätti vuonna 1958 säilyttää Pukkipalon metsän talouskäytön ulkopuolisena aarnialueena. Lisäksi jo vuonna 1976 Kansallispuistokomitea esitti puiston perustamista. Valtioneuvosto puolestaan teki periaatepäätöksen Kurjenrahkan kansallispuiston perustamisesta Pukkipaloon ja Lammenrahkan alueelle kansallispuisto-ohjelmassaan vuonna 1978. Puiston perustaminen kuitenkin viivästyi etenkin yksityismaiden hankkimisen takia. Erityisesti Suomen luonnonsuojeluliiton Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri kampanjoi puiston puolesta voimakkaasti 1990-luvulla ja nosti sen perustamisen yhdeksi tärkeimmistä tavoitteistaan. Pyhäranta
Selkämeren kansallispuisto sijoittuu Pyhärannan, Kustavin, Uudenkaupungin, Rauman, Eurajoen, Luvian, Porin ja Merikarvian vesille. Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuisto
Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon on matkaa Karviasta 11 kilometriä, Seinäjoelta 90 kilometriä, Porista 105 kilometriä ja Tampereelta 130 kilometriä. Kansallispuistoon pääsee pohjoisesta, Kauhajoen Aronkylästä alkavaa kantatietä 44 pitkin kohti Honkajokea. Kantatieltä kääntyy tie 6700 Nummijärvelle ja Karviaan. Nummijärveltä on opastus puistoon Kyrönkankaan kesätietä pitkin. Tämä tie loppuu Nummikankaan pysäköintialueelle. Etelästä tultaessa puistoon pääsee ajamalla Karvian keskustasta tietä 274 pitkin kohti Kauhajoen Kauhajärven kylää. Kahdeksan kilometrin päässä Karvian keskustasta pohjoiseen tieltä kääntyy kansallispuistoon johtava Kyrönkankaan kesätie, joka päättyy Salomaan pysäköintialueelle. Kansallispuiston sisällä tie on suljettu puomeilla. Kurjenrahka
Kurjenrahkan suoalueella on tavattu muun muassa uhanalaiset muurainhopeatäplä ja rahkahopeatäplä sekä harvinainen rämepörhömittari. Tehdyissä hyönteiskartoituksissa suon runsaimpia perhosia ovat olleet muun muassa suokeltaperhonen, juolukkasinisiipi, suohopeatäplä, saraikkoniittyperhonen, rämeokamittari, suomittari, kehnämittari ja mustaluhtayökkönen. Yhteensä kurjenrahkalta on tutkimuksissa löydetty 40 tunnusomaista suoperhoslajia. Myös Kurjenrahkan suon hämähäkkieläinkanta on tutkimusten mukaan erityisen runsas ja monipuolinen ja siihen kuuluu muun muassa eri risti-, juoksu-, kääpiö-, pikkumatto-, riippu- ja rapuhämähäkkilajien edustajia. Kurkijoen piiri
Kurkijoen piiri oli hallintoalue Karjalan ASNT:ssa Laatokan länsirannalla. Kurkijoen piirin keskuksena oli Kurkijoki vuosina 1940–1941 ja 1944–1945 ja Lahdenpohja 1945–1958. Kurjenrahkan kansallispuisto
Yli kahdenkymmenen neliökilometrin laajuinen, kansallispuistolle nimensä antanut Kurjenrahkan suo on Varsinais-Suomen ja lähes koko Etelä-Suomen laajin yhtenäinen suoalue. Luoteis- ja keskiosiltaan se on hyvin vetinen. Tällä vaikeakulkuisella alueella on useita pieniä allikoita eli suolampia, joiden rannoilla pesivät monet suolinnut. Kurjenrahkan keidassuolla on myös useita metsäsaarekkeita, joista osa on säilynyt hakkaamattomina. Saarekkeista suurimmat ovat Iso-Välisaari ja Tuhkasaari, josta kaikki puut on hakattu ennen kansallispuiston perustamista. Kurjenrahkan vallitsevaksi suotyypiksi ilmoitetaan eri lähteissä joko kitukasvuista mäntyä harvakseltaan kasvava isovarpuräme tai keidasräme, mutta suon itäosissa on runsaasti myös laajoja erilaisia neva- ja korpisoita. Suon koillis- ja kaakkoiskulmien rajoilla on rämeestä raivattuja peltoja, joiden tuntumasta on nostettu turvepehkua. Kuljunojan luhtaorvokki
Kuljunojan luhtaorvokki oli Mäntsälän Nummisissa sijainnut erityisesti suojeltavan lajin, luhtaorvokin kasvupaikka. Kasvupaikka on ollut rauhoitettu vuodesta 2004 lähtien. Rauhoitusalue on laajuudeltaan 0,76 hehtaaria. Luhtaorvokki on erittäin uhanalainen. Sen tiedetään (2011) esiintyvän Suomessa vain Hangon Santalankorvessa, Jomalassa, Karkussa, Kökarin Österbyggessä, Tohmajärven Onkamossa ja Vihdin Kourlassa. Kurkijärvi (Mänttä-Vilppula)
Järven rantaviivan pituus on 40 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 12 kilometriä. Sen rannat ovat silmämääräisesti arvioiden enimmäkseen suotonta metsämaata, missä yksittäiset peltopalstat ulottuvat siellä täällä rantaan asti. Kunkin järvenosan pohjukassa on kulmakunta: luoteispäässä on Kanervakylä, kaakkoispäässä Maakasperä ja lounaispäässä Hokkaskylä. Järven rantojen asutus on haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta. Hokkaskylän läpi kulkee seututie 346, joka ohittaa Hokkasenlahden ja se ylittää järven luusuan. Järven eteläpuolella kulkee Maakasperälle johtava kylätie, joka yhtyy Maakasperän läpi kulkevaan yhdystiehen 14351. Tämä seuraa järven rantoja Kanervakylälle asti. Kuninkoja (vesistö)
Kuninkojan latvahaarat saavat alkunsa läheltä Turun lentoasemaa, Turun, Raision ja Ruskon rajoilta Pomponrahkan luonnonsuojelualueeseen kuuluvilta Pomponrahkan ja Isosuon suoalueilta. Lentokentän kaupunginosasta oja virtaa Runosmäkeen ja Raision Kuninkojan kaupunginosaan. Mälikkälän pohjoisosan kohdalla Kuninkojaan yhtyy Makslanoja, johon johdetaan Turun lentoaseman valumavesiä. Kuninkojan kohdalla Kuninkojanvarren aluetta kutsutaan Kuninkojanpartaaksi. Ojan varrella kasvaa pajupensaistoja.
Siitä Kuninkoja jatkuu kiemurrellen Metsäkylän–Kuninkojan luonnonsuojelualueelle Teräsrautelan kaupunginosaan. Oja virtaa noin kilometrin verran vuonna 1988 perustetulla suojelualueella, johon kuuluu muun muassa rehevää Kuninkojan rantaniittyä, lehtoja ja pienalaisia ketoja. Edustavan kasvillisuuden lisäksi alueella pesii runsaasti muun muassa Etelä-Suomen metsien tyypillisiä varpuslintuja. Tätä Länsikeskuksen pohjoispuolista aluetta kutsutaan myös Kuninkojanlaaksoksi. Metsän reunaa kulkevalla osuudella kasvaa suuria tervaleppiä ja peltoalueen kohdalla kasvaa saarnivyöhyke. Länsikeskuksen kauppakeskittymän kohdalla oja kulkee maan alla noin 200 metrin matkan. Taajaan rakennetun alueen kohdalla Kuninkojan rannalla kasvaa runsas tuomi- ja pajukasvusto. Kurjenrahkan kansallispuisto
Osa soista ja metsistä on ollut ojitettuina tai metsätalouskäytössä, mutta 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä monessa paikassa on tehty tai suunniteltu tehtävän ennallistamistoimenpiteitä, kuten ojien tukkimista, lahopuun lisäämistä puita kaulaamalla, puistoon ulottuvien metsäautoteiden ja kasvatetun puuston poistoa sekä kulotusta. Suurinta osaa soista ei ole koskaan ojitettu tai ojat ovat ehtineet umpeutua jo aiemmin. Kaikkia suo-ojia ei silti voi tukkia, sillä ne vaikuttavat myös puiston ulkopuolisten maiden vesitalouteen. Itäisen Suomenlahden kansallispuisto
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto on Suomen kansallispuisto, joka käsittää noin 60 kilometriä leveän alueen Kymenlaakson maakunnan ulkosaaristossa Kotkan ja Haminan kaupunkien sekä Pyhtään ja Virolahden kuntien alueella. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1982. Sen maapinta-ala on 656 ha, eikä se nykyisellään täytä luonnonsuojelulain 11 §:n edellytystä, jonka mukaan kansallisouiston vähimmäispinta-ala on 1000 ha. Kansallispuisoon ei kuulu vesialueita. Kurkijoki
Kurkijoki () on entinen Suomen kunta Laatokan Karjalassa Neuvostoliitolle 1940 luovutetulla alueella. Pinta-ala oli 536 km² ja asukasluku 10 032 (1939). Nykyisin Kurkijoen alue kuuluu Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piiriin, jossa sen alue jakaantuu Kurkijoen ja Elisenvaaran kuntien kesken. Karhunkierros
Karhunkierros on Suomen suosituin vaellusreitti. Se kulkee pääosin Oulangan kansallispuiston alueella. Reitin voi aloittaa joko Sallan kunnan puolelta Karhunkierroksen luontokeskuksesta (reitin pituus 82 km) tai Kuusamon pohjoisosasta Ristikalliolta (70 km). Reitti päättyy Rukatunturin hiihtokeskukseen. Vaellus kestää tyypillisesti 3–7 päivää vaeltajan kunnosta riippuen. Reitin varrella on kymmenen maksutta käytettävää autio/päivätupaa, ja lisäksi noin reitin puolivälissä on myös Oulangan kansallispuiston leirintäalue. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kansallispuistossa kulkee useita merkittyjä polkuja. Puistossa palvelurakenteet, kuten nuotiopaikat ja laavut sekä polut, ovat Metsähallituksen ylläpitämiä, mutta puiston ulkopuolella niitä hoitavat yhdistykset. Kaikki alueen polut kuuluvat Kuhankuonon retkeilyreitistöön. Reitistössä on kuusi viitoitettua rengasreittiä, joiden varrella on laavuja ja nuotiopaikkoja. Kuhankuonon retkeilyreitistön kokonaispituus on yli 200 kilometriä. Puiston ulkopuolella retkeilyreitistöön kuuluvat lisäksi Maskun, Ruskon ja Raision alueilla kulkeva Suokullan reitti sekä Maskussa ja Ruskolla kulkeva Karevan kierto. Reitistö yhdistää kansallispuiston myös läheiseen Vaskijärven luonnonpuistoon, ja eri reittejä kulkemalla puistossa ja sen ympäristössä voi tehdä jopa viikon mittaisia retkiä. Talvisin latuja ei ylläpidetä säännöllisesti mutta Nousiaisten Valpperista ajetaan useimmiten moottorikelkalla latu-ura Vajosuon kautta Kurjenrahkalle ja Pukkipaloon. Vajosuo
Vajosuo (joskus myös Vajossuo) on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee Maskun, Nousiaisten ja Ruskon alueilla. Suolle on Turusta noin 30 ja Vahdolta noin 13 kilometriä. Kurjenrahkan kansallispuisto
Puiston kolme suurinta yhtenäistä suota, Kurjenrahka, pohjoinen Lammenrahka ja Vajosuo ovat kaikki keidassoita. Niissä ympäristöään kuivemmat alueet, kermit, kiemurtelevat märempien alueiden, kuljujen, välissä. Kuivilla alueilla kasvaa harvassa mäntyä sekä runsaasti suopursua. Upottavat kuljut kasvavat pääosin rahkasammalta. Keidassoille tyypilliset reunaluisut ovat myös hyvin kehittyneet. Vesi- ja ravinnetaloudeltaan suurin osa kansallispuiston soista on ombrotrofisia, eli ne saavat vetensä ja ravinteensa sateen mukana. Ympäröiviltä mailta ravinteikkaan vetensä saavat minerotrofiset suot ovat nekin enimmäkseen vähäravinteisia. Lounaissuomalaisille keidassoille tyypilliset suotyypit ovat myös puistossa yleisiä, runsaimpina keidasräme ja isovarpuräme. Harvinaisista suotyypeistä siellä on vain ruoho- ja heinäkorpea. Kurjenrahkan kansallispuisto
Varhaisimmat merkit ihmisasutuksesta Kurjenrahkan alueella on löydetty kansallispuiston eri osien keskellä sijaitsevasta Nousiaisten Saksalasta, joka nousi Ancylusjärven vedenpinnan yläpuolelle noin 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Saksalasta on löydetty kivikautisten työkalujen lisäksi joko pronssikaudelta tai varhaiselta rautakaudelta peräisin oleva kirves. Ensimmäinen kirjallinen maininta alueesta on vuodelta 1381, jolloin Kuhankuonon rajakivi mainitaan Maskun ja Nousiaisten pitäjien rajapaikkojen luettelossa. Keskiajalla Kuhankuonon ympäristö oli rajapyykille ulottuvien kirkkopitäjien talollisten yhteismaata, niin kutsuttuja pitäjänmetsiä, jotka oli ilmeisesti perustettu jo 1300-luvulla. Ensimmäinen kartta Kuhankuonosta on kuitenkin vasta vuodelta 1550. Tässä kuninkaan kirjuri Jaakko Teitin laatimassa kartassa näkyvät rajakivelle ulottuvat seitsemän pitäjää. Rajakiistojen jälkeen tehtiin ensimmäinen tarkka kartta vuonna 1695. Itäisen Suomenlahden kansallispuisto
Itäisen Suomenlahden kansallispuisto kuuluu Natura 2000 -hankkeen luontodirektiivin mukaisiin SCI- ja lintudirektiivin mukaisiin SPA-alueisiin. Natura-alueisiin kuuluu lisäksi kansallispuiston ulkopuolelta joitakin saaria ja luotoja sekä Kuorsalon Vanhankylänlahti. Lauhanvuoren kansallispuisto
Muurahainen–Lauhanvuori–Muurahainen-reitti on keskivaativa 19 kilometriä pitkä reitti, joka kulkee suurimmaksi osaksi kangasmaastossa helppoja tien- ja polunpohjia pitkin. Soilla reitti kulkee pengerteillä. Reitti kulkee Muurahaisen ja Lauhanvuoren välillä melko tasaisessa mäntyjä kasvavassa talousmetsässä. Spitaalijärveltä Muurahaiseen päin reitin varrella on metsätuhoalue, jonka pilkkumäntypistiäiset 1990-luvun alussa aiheuttivat. Tärkeimmissä risteyksissä reitti on viitoin merkitty. Muurahaisessa sijaitsee nuotiontekopaikka, opastetaulu ja käymälä. Kansallispuiston ulkopuolinen reitinosa on Kauhajoen kaupungin hoidossa. Lemmenjoen kansallispuisto
Lemmenjoen kansallispuisto () sijaitsee Suomen Lapissa, Inarin ja Kittilän kuntien alueella. Se on pinta-alaltaan (2 850 km²) Suomen suurin kansallispuisto ja Euroopan suurimpia metsäerämaita. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1956. Lemmenjoen kansallispuisto on saanut nimensä aluetta halkovasta noin 80 kilometriä pitkästä Lemmenjoesta, jonka nimitys taas on peräisin saamenkielisestä sanasta "Leammijohka", joka tarkoittaa lämmintä jokea. Lemmenjoen kansallispuisto rajoittuu osaltaan Norjan Övre Anarjohka -kansallispuistoon. Kansallispuisto on valtion omistuksessa ja sitä hoitaa Metsähallitus. Kurikka
Kurikan naapurikunnat ovat Ilmajoki, Karvia, Kauhajoki, Kihniö, Laihia, Maalahti, Närpiö, Parkano, Seinäjoki ja Teuva. Kurjenrahka
Pohjoisessa Kurjenrahkan suo rajoittuu Savojärveen, jonka pohjoisosasta 64 hehtaaria kuuluu kansallispuistoon. Järvi toimii myös Turun kaupungin vesivarastona. Savojärvi laskee vetensä Kurjenrahkan suon länsilaitaa etelään virtaavaan Järvijokeen, joka on Aurajoen toiseksi suurin sivujoki. Kurjenrahkan vedet valuvat Järvijoen ja Ihavanjoen kautta etelään ja Aurajokeen. Kuhankuonon retkeilyreitistö
Kuhankuonon retkeilyreitistöön kuuluu kymmenen nimettyä reittiä, joista suurin osa on rengasreittejä. Vuonna 2006 kunnostettu Pukkipalon reitti kulkee nimensä mukaisesti Pukkipalon aarnialueen halki; yhdessä sitä sivuavan uudemman Savonjärven reitin kanssa se on reitistön suosituimpia osuuksia. Kahden järven kierros puolestaan on kymmenen kilometrin mittainen rengasreitti Yläneen Elijärven ja Säkylän Pyhäjärven välissä. Vaskijärven reitti taas läpäisee Vaskijärven luonnonpuiston kahdesta kohdasta. Kahdeksan kilometrin mittainen Pirunkirkon patikka kulkee kallioisessa maastossa. Se, kuten kymmenkilometrinen Haukkavuoren reitti Kuhankuonon itäpuolella, on edestakaisin kuljettava pistoreitti, vaikka siitä saa eri yhdysreittien avulla myös lenkin. Kolmenkymmenen kilometrin mittainen Vajosuon vaellus on reitistön pisin rengasreitti, ja se kulkee reiteistä pisimpään Kurjenrahkan kansallispuiston alueella. Etelämpänä, Ruskon alueella kulkeva kahdeksan kilometrin Kangenmiekan kierros, puolestaan kulkee pääasiassa kuivalla kangasmaalla ja metsäautoteillä. Maskun ja Raision alueella kulkevat Karevan kierto ja Kullaanpolku sijaitsevat selvästi lähempänä kaupunkiasutusta, mutta ovat silti monipuolisia ja osin varsin luonnontilaisia reittejä. Pohjankangas
Se sijaitsee suurimmaksi osaksi Kankaanpään kaupungin alueella. Aivan pohjoisin osa Pohjankankaasta on Karvian kunnan alueella ja kuuluu Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon. Kankaanpäässä oleva alue on lähes kokonaan valtion omistuksessa ja muodostaa Pohjankankaan ampuma-alueen, joka on kaikkiaan noin 20 kilometrin pituinen. Karhunkierros
Oulangan luontokeskukselta Karhunkierros jatkaa vajaan kilometrin päässä olevalle Kiutakönkäälle. Kiutakönkäältä reitti jatkuu Kiutakönkään telttailualueen kautta mäntykangasta pitkin kahden ja puolen kilometrin päässä olevalle Merenojalle. Merenojalta Ansakämpälle on kolmisen kilometriä. Merenojan ja Ansakämpän väli kulkee pääosin Oulankajoen varrella, mutta poikkeaa muutaman kerran syvemmälle metsään. Ansakämppää vastapäätä toisella puolella jokea on melojille suunnattu Nurmisaarenniemen tulentekopaikka. Ansakämpältä reitti kulkee vielä puoli kilometriä Oulankajoen varrella, ennen siirtymistä syvemmälle metsään. Kolmen kilometrin päässä Ansakämpältä on Kulmakkopuron tulentekopaikka. Kulmakkopurolta seuraavalle autiotuvalle, Jussinkämpälle on viisi kilometriä. Jussinkämpältä Kitkajoen varrella sijaitsevalle Ylikodalle on neljä ja puoli kilometriä. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kansallispuiston läntisimmän osan Laidassuo ja Lakjärvenrahka sekä eteläinen Lammenrahka ovat muodostuneet kallioisten metsäalueiden väleihin, toisin kuin edellä mainitut laajat keidassuot. Nämä suot muodostavat sokkeloisen alueen, missä keidassuolaikut ovat pieniä ja missä on runsaasti erilaisia suotyyppejä. Soilla on myös runsaasti pieniä, usein luonnontilaisia metsäsaarekkeita. Tällainen on esimerkiksi Lakjärvenrahkan kaakkoisosassa sijaitseva Pukkipalo. Kuhankuono
Kuhankuono on Varsinais-Suomessa sijaitseva seitsemän kunnan rajapaikka. Kivelle rajoittuvat myötäpäivään lueteltuina Nousiaisten, Mynämäen, Pöytyän, Auran, Turun, Ruskon ja Maskun kunnat, joista Maskun osuus on muusta kunnasta erillinen eksklaavi. Se on myös Kurjenrahkan kansallispuiston tunnetuin nähtävyys. Puistoa sivuavalta seututie 204:ltä on kivelle matkaa noin kilometri. Kurjenrahkan kansallispuisto
Savojärven kaloissa on ahvenia, särkiä, kiiskiä ja haukia. Järveen on istutettu myös kirjolohta, toutainta ja peledsiikaa. Vaikka rapuja on järvessä joskus tavattukin, ne eivät pysty lisääntymään siellä veden suurten happamuusvaihteluiden takia. Savojärvi
Savojärvi on Varsinais-Suomessa sijaitseva järvi, josta noin puolet kuuluu Kurjenrahkan kansallispuistoon. Perämeren kansallispuisto
Perämeren kansallispuisto () sijaitsee Pohjanlahden perukassa Perämerellä Kemin–Tornion alueella. Vuonna 1991 perustetun luonnonsuojelualueen pinta-ala on 157 km², josta maata on 2,5 km². Aluetta hoitaa Metsähallitus. Kurkijoki (Karjalan tasavalta)
Kurkijoen kunnan pinta-ala on 1 233,91 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lahdenpohjan piirin Miinalan, lännessä Elisenvaaran ja etelässä Hiitolan kuntiin. Pinta-alasta suurin osa on Laatokan vesialuetta.
Kunnan alueella virtaavat Soskuanjoki, Raholanjoki, Putkijoki ja Lahdenjoki. Järviä ovat Laatokan lisäksi Kankaanlampi, Ohtijärvi, Kemppisenlampi, Tervajärvi, Kangas, Ihojärvi, Rokkalampi ja Vilpuksenjärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi, hiekka ja sora. Kurkijoen taajaman lähellä sijaitsee luonnonmuistomerkiksi julistettu suo. Pohjanlahti
Perämeren kansallispuisto on perustettu 1991 ja Selkämeren kansallispuisto 2011. Ruotsin puolella ovat Haaparannan saariston ja Skuleskogenin kansallispuistot. Merenkurkku on Unescon maailmanperintökohde. Merenkurkun kohde jatkuu Ruotsin puolella. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kansallispuiston kallioisten metsien maaperä on pääosin moreenia ja kalliopaljastumia. Pukkipalon-Laidassuon alueen pohjoisosan sekä Kurjenrahkan kivennäismaasaarekkeista suurin osa on jäätikkösyntyisiä moreenikumpuja. Puiston metsät ovat enimmäkseen melko karuja ja monin paikoin kallioisia. Yli puolet kansallispuiston metsistä on mustikkatyypin tuoreita kankaita, jotka ovat yleisesti soistuneita. Kurjenrahkan kansallispuistossa on myös paljon kanervatyypin kuivia kangasmetsiä sekä puolukkatyypin kuivahkoja kankaita. Lisäksi puistossa on muutama pieni lehtomaisen kankaan alue, esimerkiksi Kurjenrahkan suon Mustasaaressa kasvaa pieni käenkaali-oravanmarjatyypin metsä. Suomenselkä
Kantatie 66:n varrella on erittäin hyvin alueen monimuotoisesta luonnosta kertovat Torisevan rotkojärvet. Alueen suoluonnosta esimerkkinä mainittakoon Salamajärven kansallispuisto, joka sijaitsee Perhon, Kinnulan ja Kivijärven kunnissa. Alueen luonto tarjoaa paljon nähtävää ja joissain Suomenselän kunnissa on paljon myös kulttuurinähtävyyksiä kuten Haapamäen höyryveturipuisto Keuruulla. Lisäksi Suomen suurimmaksi mainittu Tuurin kyläkauppa Töysässä sijaitsee läntisellä Suomenselällä. Mäntyharjun reitti
Mäntyharjun reitti on järvireitti Kymijoen vesistössä Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakuntien alueella. Se sijaitsee Kymijoen vesistön läntisen pääosan eli Päijänteeseen laskevien reittien ja Vuoksen vesistön välissä. Järvireitin suurin järvi on Puula, mutta reitin alueella on kaikkiaan 1 700 järveä. Reitti laskee Pyhäjärveen, joka on viimeinen suuri järvi Kymijoen yläjuoksun varrella ensimmäisen Salpausselän pohjoispuolella. Täällä reitin osuus Kymijoen kokonaisvesimäärästä on noin 13 % ja keskivirtaama 33 m³/s. Vesistön koskialueista on 16 % suojeltuja. Vuohijärven itäpuolella sijaitsee Repoveden kansallispuisto. Karjalohja
Karjalohjalla sijaitseva Karkalin luonnonpuisto on yksi Etelä-Suomen hienoimmista lehtoalueista. Tämä Natura-kohde sijaitsee Karjalohjan itäosassa pitkän Lohjanjärveen pistävän niemen kärjessä ja se muodostaa monipuolisen kokonaisuuden, jossa on vanhaa metsää, lehtoja, kalkkikallioita, puustoisia soita, niittyjä ja rakentamattomia saaria. Alueella on poikkeuksellisen runsaasti uhanalaista lajistoa ja joitain lajeista tavataan ainoastaan Karkalissa. Lakjärvenrahka
Lakjärvenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee pääosin Mynämäen kunnassa, tosin suon eteläosa ulottuu Nousiaisten kunnan alueelle. Lakjärvenrahka muodostaa lisäksi yhtenäisen suoalueen sen eteläpuolella sijaitsevan Nousiaisten Lammenrahkan kanssa. Kuhmo
Kuhmon kaakkoisosassa valtakunnan rajalla sijaitsee vuonna 1956 perustettu Ulvinsalon luonnonpuisto. Kunnan alue kuuluu pääosin Oulujoen vesialueeseen, mutta kunnan kaakkoiskulmassa oleva Jonkerinjärvi laskee Jongunjokea myöten Lieksan puolelle Vuoksen vesistöön. Lammenrahka
Lammenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva noin 500 hehtaarin suoalue. Se sijaitsee Pöytyän Yläneellä, Savojärven pohjoispuolella. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kansallispuiston soilla elää kuitenkin muutamia harvinaisia ja uhanalaisia perhoslajeja. Kurjenrahkan suoalueella on tavattu muun muassa uhanalaiset muurainhopeatäplä ja rahkahopeatäplä sekä harvinainen rämepörhömittari. Vajosuolla on uhanalaisen luumittarin lounaisin esiintymä Suomessa.. Lisäksi Vajosuollakin on tavattu vaarantuneen muurainhopeatäplän yksilöitä. Näiden lisäksi kansallispuistossa elävät pursupikkumittarin ja silmälläpidettävän rimpiputkisirvikkään lounaisimmat populaatiot Suomessa. Myös rämekarvajalka, kanervamittari, kehnämittari sekä pikkutupsukas elävät siellä levinneisyysalueensa äärirajalla. Yhteensä puistossa on tavattu 45 soille tunnusomaista perhoslajia. Muiden selkärangattomien ryhmien lajisto on lounaissuomalaisille soille tyypillistä, mutta Kurjenrahkan suon hämähäkkieläinkanta on tutkimusten mukaan erityisen runsas ja monipuolinen. Kantalahden luonnonpuisto
Kantalahden luonnonpuisto () on valtakunnallinen luonnonsuojelualue Luoteis-Venäjällä pääosin Murmanskin alueella. Se on maan vanhimpia luonnonsuojelualueita, perustettu vuonna 1932.
Kantalahden luonnonpuisto koostuu useista erillisistä, hajallaan sijaitsevista alueista Vienanmeren ja Barentsinmeren rannikoilla. Kokonaispinta-ala on 705 neliökilometriä, josta 496 neliökilometriä vesialuetta. Puistoon kuuluu merenrantoja ja saaristoa taiga- ja tundravyöhykkeillä. Pohjankankaan ampuma-alue
Ampumakentän sisään jää myös pienialainen luonnonsuojelualue, Suonreittenkeidas Korvaluoman kylän kohdalla. Varsinainen Pohjankankaan harju ulottuu ampuma-alueen pohjoispuolella aina Kauhajoelle ja Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon saakka. Kurkolanniemen rauhoitusalue
Kurkolanniemen rauhoitusalue () on aluetason luonnonsuojelualue Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemellä Suomenlahden etelärannalla Narvanlahden ja Laukaanlahden välissä. Rauhoitusalueen keskellä on kanavalla Suomenlahteen yhdistetty Pärspäänjärvi ja sen eteläpuolella kirkasvetinen Valkeajärvi. Pohjoisessa on matala ja rikkonainen Kurkolanniemen riutta (). Koko alueen pinta-ala on 60 000 hehtaaria, josta 38 000 hehtaaria on Suomenlahden vesialuetta ja 848 hehtaaria järviä. Läheisin suurempi asutuskeskus on Laukaansuun taajama. Kurjenrahkan kansallispuisto
Kurjenrahkan kansallispuisto on jaettu hoito- ja käyttösuunnitelmassa kolmeen vyöhykkeeseen, minkä tarkoitus on ohjata maankäyttöä ja ihmisten liikkumista. Pääosa puistosta on syrjävyöhykettä, jonne ei pyritä rakentamaan palveluvarustusta. Suurin osa laavuista, poluista ja muista rakenteista sijaitsee pienialaisilla virkistysvyöhykkeillä, joiden tarkoitus on muun muassa estää luonnon kuluminen ja häiriintyminen muilla alueilla. Luonnoltaan kaikkein arimmat ja arvokkaimmat alueet ovat puiston rajoitusvyöhykkeillä, joilla liikkumista rajoitetaan muun muassa linnuston pesimärauhan takaamiseksi. Lammenrahkan alueella liikkuminen on kiellettyä tammikuun puolivälin ja heinäkuun puolivälin välisenä aikana, kun taas Vajosuon, Kurjenrahkan ja Laidassuon-Lakjärven alueilla kulkurajoitukset ovat voimassa huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin. Pomponrahka
Pomponrahka on 135 hehtaarin laajuudelta Natura 2000 -aluetta ja kuuluu valtakunnalliseen soidensuojeluohjelmaan. Pomponrahka rauhoitettiin luonnonsuojelulailla vuonna 1983. Turun kaupungin omistama alue on luonnonsuojelualuetta, mutta loppuosa suosta joka on valtion omistuksessa, on vielä vailla suojelualuetta. Pomponrahka kuuluu soidensuojelun perusohjelmaan ja se on Turun seutukaavassa osoitettu suojelualueeksi. Kurjenrahkan kansallispuisto
Muusta puistosta erillinen Vajosuon keidassuo on Kurjenrahkaa ja Lammenrahkaa pienempi. Sen keskiosassa on vähän puita, ja reunoja kiertää mäntyä kasvava rämevyöhyke. Vajosuon vallitsevia suotyyppejä ovat paikoittain hyvinkin kosteat lyhytkortis- ja suursaranevat. Alueen keskiosissa on lisäksi useita allikoita, joissa säilyy vesi kuivinakin kesinä. Suon länsi- ja itälaidoista osa on aikanaan ojitettu ja suon laidoilta on myös nostettu turvepehkua. Kuten Kurjenrahkallakin, pehkun kuivatuksessa käytetyt rakennelmat ovat kuitenkin jo häviämässä, eikä ojituskaan enää juuri näy suon maisemassa. Laatokan saariston kansallispuisto
Laatokan saariston kansallispuisto (, ) on 1 220 neliökilometrin laajuinen Venäjän federaation liittovaltiotason luonnonsuojelualue Laatokan luoteisrannalla ja sen tuntumassa. Kansallispuisto sijaitsee Karjalan tasavallan Lahdenpohjan, Sortavalan ja Pitkärannan piireissä. Kansallispuiston perustamisesta uutisoitiin joulukuussa 2017 ja tammikuussa 2018. Pääministeri Dmitri Medvedev allekirjoitti kansallispuiston perustamispäätöksen 28. joulukuuta 2017. Valkiaissaarenrahka
Valkiaissaarenrahka on Kurjenrahkan kansallispuistossa, Varsinais-Suomessa sijaitseva suoalue. Se sijaitsee Pöytyän kunnassa, Savojärven ja seututie 204n itäpuolella, noin 12 kilometrin etäisyydellä Pöytyän Riihikoskelta. Murmanskin alue
Murmanskin alueella on useita merkittäviä luonnonsuojelualueita. Luonnonpuistoja on kaksi: erityisesti pohjoiseen, Vienan- ja Barentsinmerien saaristoluontoon keskittyvä moniosainen "Kantalahden luonnonpuisto" (Кандалакшский Заповедник, 705,3 km, josta 209,5 km maa-alueita ja loput kosteikkoja tai vesialueita) ja "Lapin luonnonpuisto" (2 784,3 km:n biosfäärialue, kaivosalueiden läheinen valtiollinen luonnonmetsä, Лапландский Биосферный резерват). Muita valtiollisia, rajoitetumman suojelun rauhoitusalueita ovat: "Kanozeron rauhoitusalue" (Канозерский Заказник, 656,6 km), "Murmanskin tundran rauhoitusalue" (Мурманский тундровый Заказник, 2950,0 km) ja "Tuuloman rauhoitusalue" (Туломский Заказник, Tulomski zakaznik, 337,0 km). Osia näistä ja muita Murmanskin alueita suojeltiin tiukemmin, kun helmikuussa 2018 perustettiin "Hiipinän kansallispuisto". Kurjenrahkan kansallispuisto
Kokonaan kansallispuiston alueella kulkee vain yksi rengasreitti, edellä mainittu kahden kilometrin mittainen Karpalopolku, joka kulkee Kurjenpesän luontotuvalta Kuhankuonolle ja takaisin. Lisäksi Savojärven kiertävä, 6,7 kilometrin pituinen Savojärven kierros kulkee lähes kokonaan puiston sisällä. Muut rengasreitit, kuten yhdeksän kilometrin pituinen Pukkipalon reitti ja kolmenkymmenen kilometrin pituinen Vajosuon vaellus, kulkevat suurelta osin puiston ulkopuolella. Kansallispuistossa kulkeva Pukkipalon noin kilometrin pituinen luontopolku vanhan metsän lajistosta kertovine tauluineen on osa Pukkipalon reittiä. Luontotuvalta Kuhankuonon kautta Rantapihaan johtava polku, Töykkälästä Kuhankuonolle johtava polku Kurjenrahkan suon yli sekä Vajosuon reunaosissa kulkeva polku ovat puolestaan osa Vajosuon vaellus -reittiä. Lammenrahka (Nousiainen)
Lammenrahkan koillisreunalla sijaitsee Takaniitunvuoren korkea mäki, jolta avautuu näköala pohjoiseen Lakjärvenrahkalle. Vuoren läheisyydessä on myös tulentekopaikka. Lammenrahkan Kurjenrahkan kansallispuistoon ulottuva pohjoisosa kuuluu Lakjärvenrahkan rajoitusalueeseen, jolla liikkuminen on linnuston pesimärauhan takaamiseksi kiellettyä huhtikuun puolivälistä heinäkuun puoliväliin. Kurjenrahkan kansallispuisto
Puiston suurin nähtävyys on Kuhankuonon rajakivi, ja muita suosittuja käyntikohteita ovat Savojärven rannoilla sijaitsevat Kurjenpesän luontotupa ja Nousiaisten kunnan virkistysalue Rantapiha. Kansallispuiston alueella kulkee useita merkittyjä polkuja, jotka kuuluvat Kuhankuonon retkeilyreitistön polkuverkostoon. Yli kaksisataa kilometriä pitkällä reitistöllä on kuusi viitoitettua rengasreittiä, joiden varrella on laavuja ja nuotiopaikkoja. Salamanperän luonnonpuisto
Salamanperän luonnonpuisto on luonnonpuisto Kivijärven kunnassa Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa. Puiston pinta-ala on 12,71 km² ja se on perustettu vuonna 1956. Puiston alue rajoittuu Salamajärven kansallispuistoon. Hossan kansallispuisto
Valtatie 5:ltä Perangasta pääsee Hossan alueen lounaiskolkkaan Kukkurin autiotuvan tienoille 9,5 kilometrin mittaista yhdyspolkua pitkin. Retkeilyalueen luoteiskulmasta Somerjärveltä lähtee puolestaan 30 km yhdysreitti Kylmäluoman retkeilyalueelle. Reitillä täytyy ylittää tai kiertää Irnijärvi, jonka ylitse järjestetään myös venekuljetuksia. Hossan kylässä taas on Kuhmoon jatkuvan, 160 km:n pituisen Itärajan retkeilyreitin toinen päätepiste.