Milloin Jalmari Laurikkala vihittiin papiksi?
Jalmari Laurikkala
Laurikkala vihittiin papiksi tammikuussa 1909. Toinen tärkeä tapahtuma oli, kun Jalmari Laurikkala ja Saimi Sallima Pouru avioituivat samassa kuussa. Kutsu papin tehtäviin kuului Inkeristä, jossa asui noin 150 000 inkeriläistä ja suomalaista. Suurin osa Inkerin seurakuntien papeista oli kansallisuudeltaan suomalaisia, Helsingin yliopiston teologisesta tiedekunnasta valmistuneita. Kattila-Soikkola-Novasolkan seurakunnassa ei ollut ollut pappia kuuteen vuoteen ja seurakuntalaiset hartaasti toivoivat häntä heille papiksi laajaan seurakuntaansa. Nuoripari asettui asumaan Kattilaan, jossa Laurikkala oli Kattila-Soikkola-Novasolkan seurakuntien kirkkoherrana 1909–1914. Perheeseen syntyi tytär Toive Saimi Inkeri 1910. Sitten tuli perheen muutto Rääpyvään, jossa hän oli Rääpyvän seurakunnan kirkkoherrana vuodesta 1914 alkaen. Siellä perhe sai pojan, Aarre Johanneksen 1915.
Jalmari Paavilainen
Paavilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Paavilainen ja Matilda Tolvanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Eeva Liisa Sintosen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Porin lyseossa vuonna 1922. Jalmari Pilkama
Ylemmästä maanviljelyskoulusta vuonna 1903 valmistunut ja sitä ennen oppikoulua käynyt Pilkama oli tilanomistajana vuodesta 1904. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vaaleissa 1930 ja hän aloitti kansanedustajana 21. lokakuuta 1930. Uudenmaan läänin vaalipiiriä edustanut Pilkama valittiin uudelleen vuosien 1933, 1936 ja 1939 eduskuntavaaleissa. Hän oli jäsenenä eduskunnan kulkulaitosvaliokunnassa, lakivaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa. K. J. Jalkanen
Kaarlo Jalkanen oli naimisissa vuodesta 1893 opettaja Anni Helmi Maria Blomstedtin kanssa. Heidän poikansa oli kirkkoherra, teologian tohtori Kaarlo Väinö Lemmitty Jalkanen. Lauri Kaila
Kailan vanhemmat olivat rovasti Josua Johansson ja Lovisa Vilhelmina Borg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1893 Hämeenlinnan lyseosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895, filosofian maisteriksi 1897, teologian kandidaatiksi 1904, teologian lisensiaatiksi 1906 ja teologian tohtoriksi 1907. Kaila vihittiin papiksi 1897. Jalmari Karjalainen
Jalmari (Hjalmar) Johannes Karjalainen (8. joulukuuta 1889 Kiiminki – 23. syyskuuta 1962 Oulu) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Simo Karjalainen ja Matilda Vesa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Hilda Elvira Tiihosen kanssa (2. helmikuuta 1901 – 1. tammikuuta 1994 Oulu). Johannes Paavali II
Toisen maailmansodan päätyttyä Karol Wojtyła vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1946. Hänet lähetettiin Roomaan suorittamaan lisäopintoja. Siellä hän toimi jonkin aikaa belgialaisessa pappisseminaarissa ja kohensi ranskan kielen taitojaan. Myöhemmin hän palasi Puolaan ja väitteli vuonna 1949 tohtoriksi arvosanalla "cum laude". Kommunismidiktatuurin alle joutuneessa Puolassa pappien tilanne oli jokseenkin yhtä huono kuin saksalaismiehityksen aikaan: pappeja oli viety vankiloihin, uskonnon opetus oli kielletty, uskontoon viittaavia symboleita kuten ristejä oli poistettu, katoliset kirjapainot kiellettiin, nunnien sairaalat takavarikoitiin valtiolle ja kaikki koulut olivat valtion omistuksessa. Kolppana
1600-luvulla Kolppana muodosti Skuoritsan luterilaisen seurakunnan eteläisimmän osan. Siitä länteen sijaitsi Tääkelin seurakunta, jolla oli oma kirkkoherra 1640-luvulta lähtien. Tääkelillä, myöhemmältä nimeltään Spankkovalla, oli oma pastori 1720-luvulle saakka, mutta sen jälkeen seurakunta, johon kuului myös Kolppanan seutu, liitettiin Koprinaan. Vuonna 1753 Spankkovasta ja Kolppanasta tuli itsenäinen seurakunta. Keisari Paavali I rakennutti Kolppanaan pyhille Pietarille ja Paavalille omistetun kivikirkon, joka valmistui vuonna 1802. Vuonna 1860 Spankkovan ja Kolppanan seurakuntaan kuului noin 1500 inkerinsuomalaista. Vuonna 1905 seurakunnassa oli noin 4800 suomalaista ja viitisenkymmentä virolaista jäsentä. Vuosina 1863–1918 Kolppanassa toimi suomalainen opettajaseminaari. Eeli J. Hakala
Hakala oli Haapaveden kirkkoherran apulaisena 1909, Suomen Merimieslähetyksen siirtolaissaarnaajana 1909–1912, matkasaarnaajana kotimaassa 1912, Janakkalan vt. kappalaisena ja kirkkoherran apulaisena 1912–1913, Mouhijärven kappalaisena 1913–1917 sekä Huittisten kappalaisena 1917–1923. Hän toimi viimeksi Suomen Lähetysseuran pappina 1923–1933, Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen pappina 1933–1946 ja Kurikan kirkkoherrana 1946–1955. Hakala sai rovastin arvon 1944. Hän toimitti myös 10 vuoden ajan Sanansaattaja-lehteä. Jalmari Vaula
Vaahtoluoto oli naimisissa vuodesta 1925 opettaja Hilja (Hilda) Kankkusen kanssa. Hannes Valkama
Valkaman vanhemmat olivat työnjohtaja Kaarlo Valkama ja Vilhelmiina Siekkinen. Hän suoritti Bachelor of Theology (metodistipappi) -tutkinnon Bostonin yliopistossa 1906 ja tämän jälkeen hän suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1913. Valkama vihittiin papiksi 1913 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1915. Jalmari Laurikkala
Pyhärannalle 1889 avattu kansakoulu mahdollisti Jalmarille koulutien alun kotoa. Kylän nuorille laajenivat koulutusmahdollisuudet 1890-luvulla. Rauma (1893) ja Uusikaupunki (1895) saivat oppikoulun. Jalmari pääsi ylioppilaaksi 1905 Uudenkaupungin yhteislyseosta. Opintie jatkui Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti teologian erotutkinnon 1908. Sami Mustakallio
Ennen vihkimystään Mustakallio työskenteli Invalidiliiton sopeutumisvalmennuskeskuksessa (nyk. Validia Kuntoutus Lahti) sosiaaliterapeuttina. 1. kesäkuuta 2000 Mustakallio viimein vihittiin, jolloin hänestä tuli ensimmäinen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vihkimä vaikeavammainen pappi. Vihkimisen toimitti Juha Pihkala Tampereen tuomiokirkossa. Mustakalliota varten perustettiin Lahden seurakuntien yhteisen diakoniatyön alaisuuteen määräaikainen seurakuntapastorin virka, joka päättyi vuoden 2002 lopussa. Sopimuksen mukaan hän hoiti virkaansa 10-prosenttisesti. Jean Pierre Léonard
Léonard vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1921 ja nimitettiin Trichinopolyn hiippakunnan johtoon 2. tammikuuta 1936. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Leo Peter Kierkels, jota avustivat Francis Tiburtius Roche ja Vittore Rosario Fernandes. Léonard sai 8. tammikuuta 1938 nimityksen Maduran/Madurain piispaksi ja 19. syyskuuta 1953 Madurain arkkipiispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Lauri Mustakallio
Mustakallio suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1904 ja hänet vihittiin papiksi 1908. Hän oli Pyhäjärvellä ja Ylivieskassa ylimääräisenä pappina 1908–1913 ja pitäjänapulaisena Nivalan seurakunnassa 1913–1925. Mustakallio toimi Nivalan kirkkoherrana vuodesta 1925 kuolemaansa asti. Lari Laurikkala
Lari Laurikkala (s. 1990 ) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Niko Vainion roolistaan sarjassa "Salatut elämät". Laurikkala on ylioppilas ja opiskelee konetekniikkaa Aalto-yliopiston teknillisessä korkeakoulussa. Jalmari Lankinen
Jalmari Arvi Lankinen (1. helmikuuta 1894 Antrea – 18. toukokuuta 1970 Lahti) oli suomalainen arkkitehti. 
Lankisen vanhemmat olivat muurari Matti Lankinen ja Sohvi Tilli. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1923 oli opettaja Elina ja toinen vuodesta 1933 Siiri Jäppinen. Lankinen pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta realilyseosta 1916 ja valmistui arkkitehdiksi 1921 Teknillisestä korkeakoulusta. Lankinen oli aluksi apulaisena Uno Ullbergin arkkitehtitoimistossa Viipurissa 1921–1925 ja Viipurin kaupungin rakennustoimistossa 1925–1927. Oman toimistonsa Lankinen perusti Viipuriin 1927. Sotien jälkeen toimisto siirtyi Lahteen. Lankinen opetti myös Viipurin teollisuuskoulussa ja Viipurin taiteenystävien piirustuskoulussa. Jukka Paarma
Paarma kirjoitti ylioppilaaksi 1961 Tampereen yhteiskoulusta. Hän valmistui 1967 teologian kandidaatiksi, 1970 teologian lisensiaatiksi ja 1980 teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hän sai pappisvihkimyksen 1. kesäkuuta 1967 Tampereen hiippakunnassa. Uskonpuhdistus Ruotsissa
Ilmeisesti Suomen ensimmäinen uskonpuhdistuksen julistaja oli Petrus Särkilahti. Varsinaisesti uskonpuhdistuksen laittoi käyntiin Wittenbergin yliopistosta valmistunut pappispolvi, joka oli lähtenyt opiskelemaan 1530-luvulla. Tähän pappissukupolveen kuuluivat muun muassa Suomen uskonpuhdistuksen keskeisimmät hahmot Mikael Agricola ja Paavali Juusten. Uskonpuhdistuksen keskeisimpiä periaatteita oli kristinuskon opettaminen kansan kielellä ja näin Mikael Agricola loi kirjoitetun suomen kielen – Agricolaa kutsutaan suomen kielen isäksi. Kansankielisen jumalanpalveluksen käyttöönotosta on Suomessa vain Paavali Juustenin muistitietoa. Hjalmar Braxén
Keväällä 1877 Hjalmar koki uudestisyntymisen apteekkari Fr. Borgin kautta. Hjalmar tunsi Jumalan kutsuvan häntä valtakuntansa työhön ja 1880 hän muutti Helsinkiin kirjautuen yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Muutamassa vuodessa Hjalmar suoritti jumaluusopin erotutkinnon korkeimmilla arvosanoilla. Hän ei kuitenkaan omantuntonsa tähden voinut vihkiytyä valtiokirkon papiksi, sillä hän koki että se olisi sitonut hänen kätensä ja olisi estänyt häntä toimimasta sielujen voittamiseksi. Rudolf Molnár
Molnár pääsi ylioppilaaksi 1933. Hän opiskeli teologiaa Sopronin yliopistossa ja vuonna 1938 hänet vihittiin papiksi. Hän työskenteli sitten Budapestissa evankelisen kirkon Deáktérin seurakunnassa. Molnár tuli Suomeen 1941 opintomatkalle. Hän jäi Suomeen jatkosodan ajaksi ja oli Yleisradion palveluksessa. Hän meni naimisiin 1942 suomalaisen teologi Elmi Heikiön kanssa. Molnár palasi 1944 perheineen Budapestiin. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1947 ja toimi sitten Monorin seurakunnan kirkkoherrana. Jalmari Kulmala
Kulmala oli naimisissa vuosina 1921–1949 Hilma Maria Saarnion kanssa ja vuodesta 1951 Elsa Sofia Johanssonin (ent. Louhosto) kanssa. Mikael Agricola
Agricola avioitui vuonna 1550 Birgitta Olavintyttären kanssa, ja vuoden kuluttua heille syntyi poika Kristian Agricola. Agricola oli ensimmäisiä suomalaisia pappeja, jotka saivat uskonpuhdistuksen oppien myötä solmia avioliiton. Augusta Lundahl
Augusta Lundahl meni naimisiin 5.1.1844 Pirkkalan rovastin Gabriel Jeremias Walleniuksen (1794–1862) kanssa. Hän jatkoi edelleen kirjallisuus- ja musiikkiharrastuksiaan sekä käänsi englannin kielestä uskonnollisia runoja. Lundahl ei kuitenkaan enää julkaissut näitä käännöksiä eikä myöskään omia runojaan. Jalmari Laurikkala
Papisto ja seurakunnan muut työntekijät luokiteltiin kuuluviksi alimpaan yhteiskuntaluokkaan, minkä vuoksi heidän kansalaisoikeutensa poistettiin. Laurikkalan kodissa tehtiin useasti kotietsintöjä aseiden löytämiseksi ja Laurikkalaa usein kuulusteltiin. Vuonna 1919 hänet vangittiin muutamaksi päiväksi epäiltynä yhteyksistä Suomeen ja valkokaartiin. Viranomaiset pyrkivätkin vaikeuttamaan Laurikkalan viranhoitoa muun muassa matkustus- ja asuinpaikkarajoituksilla. Vuonna 1923 takavarikoitiin kirkkokalleudet, virkavallan ote tiukkeni ja Laurikkala vangittiin lyhyeksi aikaa. Häntä syytettiin uskontolain rikkomisesta. Vuonna 1927 hänet karkotettiin Suomeen mutta Laurikkala pääsi palaamaan takaisin Moskovasta saadulla luvalla ”itkevän Inkerin isäksi”. Vuonna 1937 tapahtunut karkotus oli lopullinen. Jussi Kuoppala (toiminnanjohtaja)
Kuoppalan vanhemmat olivat talousneuvos Juho Kuoppala ja Matilda Hirvilammi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja hänet vihittiin papiksi 1934. Kuoppala valmistui vielä filosofian kandidaatiksi 1940, teologian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1953 sekä teologian tohtoriksi 1963. Jalmari Laurikkala
Urkintaa, vankeuksia, karkoituksia Kullervo Hulkko
Hulkon vanhemmat olivat Kemiyhtiön konttoripäällikkö Arvid Hulkko ja Hilja Pöykkö, joiden perheessä oli 14 lasta. Hänen puolisonsa vuodesta 1941 oli Toini Annikki Liakka. Lukion Hulkko kävi Oulun lyseossa, minkä jälkeen hän vuonna 1933 kirjoittautui Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Hänet vihittiin papiksi 11.9.1936 Oulussa. Hulkko suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1939 ja teologian lisensiaatin tutkinnon 1955. Syksyllä 1950 hän opiskeli Lundin yliopistossa kolme kuukautta. Elmo Noel Joseph Perera
Elmo Noel Joseph Perera (4. joulukuuta 1932 Madampe – 9. huhtikuuta 2015) oli srilankalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1960 ja nimitettiin Gallen hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gadiaufalan titulaaripiispaksi 17. joulukuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1993. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Justin Francis Rigali. Jaakko Latvala
Latvala syntyi Prunkkalassa vuonna 1866 torppari Jaakko Latvalan ja Vilhelmiina Hakalan perheeseen. Hän suoritti kansakoulun ja valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1891. Valmistumisen jälkeen hän toimi kansakoulunopettajana Lapualla ja Perniössä. Lisäksi Latvala työskenteli 12 vuotta Perniön Ylikylän kirkon kanttorina ja työskenteli Perniön asutusneuvojana. Suomen sisällissodan jälkeen vuonna 1918 hän oli vangittuna poliittisista syistä. Lauri Itkonen
Itkosen vanhemmat olivat leipuri, lasimestari, kartantekijä Lars Petter Itkonen ja Maria Loviisa Puustinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1882 Kuopion lyseosta ja suoritti 1887 Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon. Itkonen vihittiin papiksi 1887. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon 1923. Jerome Emilianus Pillai
Jerome Emilianus Pillai (20. heinäkuuta 1901 – 17. heinäkuuta 1972) oli srilankalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Tahrattoman Marian oblaattien papiksi 7. heinäkuuta 1929 ja nimitettiin Jaffnan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Bladian titulaaripiispaksi 10. maaliskuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfred-Jean Guyomard, jota avustivat Nicholas Laudadio ja Edmund Peiris. 18. heinäkuuta 1950 Pillaista tuli Jaffnan piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Parumala Thirumeni
Malpan sairastui vakavasti isorokkoon. Ainoastaan Geevarghese jäi hoitamaan häntä kun muut oli lähetetty kotiin. Kahdeksan päivän kuluttua Malpan kuoli ja Geevarghese sairastui. Tänä aikana hän näki näyn, jossa Neitsyt Maria ilmestyi hänelle ja kehotti häntä omistamaan loppuelämänsä Herralle. Pian tämän jälkeen Geevarghese parani. 1865, 18-vuotiaana, Geevarghese vihittiin papiksi. Joseph Mar Dionysios liitti hänet munkkijärjestöön vuonna 1872. Antiokian patriarkka Ignatius Pathros IV vihki hänet piispaksi 10. joulukuuta 1876, jolloin hänestä tuli Mar Gregorios. Ikänsä vuoksi häntä kutsuttiin nimellä 'Kochu Thirumeni' (Nuori Piispa). Mar Gregorios toimi Ignatius Pathros IV:n sihteerinä ja tulkkina ja oli vuonna 1876 todistamassa historiallista Mulanthyrithyn synodin päätöslauselmaa, joka solmittiin Intian syyrialais-ortodoksisen kirkon ja Antiokian ja koko Idän Pyhän Istuimen välillä. Mar Gregorios nimitettiin piispaksi Niranamiin, Keralaan, ja hän perusti luostarin Keralan Parumalaan. Hilma Jalkanen
Jalkasen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Syvälahti ja Amanda Hahl. Hän valmistui voimistelunopettajaksi 1915 ja opetti Helsingissä Kallion yhteiskoulussa, Helsingin suomalaisessa tyttölukiossa sekä Tyttönormaalilukiossa. Vuonna 1938 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen kasvatusopillisen voimistelun ensimmäiseksi opettajaksi. Hän opetti paitsi voimistelunopettajaksi opiskelevia, myös piti voimistelukursseja, TUL:n ensimmäisiä voimistelukursseja jo 1920-luvulla. Hän piti kursseja myös ulkomailla ja useita hänen voimistelunäytöksiään palkittiin eri puolilla maailmaa. J. A. Mannermaa
Mannermaa suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon vuonna 1893. Samana vuonna hänet vihittiin Kuopiossa papiksi. Pastoraalitutkinnon hän suoritti korkeimmalla arvolauseella vuonna 1899. Lauri Larmela
Lauri Larmela syntyi yhteysjohtaja Harri Larmelan ja päätoimittaja Kaisa Hongan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 2002 on kauppatieteen maisteri Marja Lättilä. Larmela tuli ylioppilaaksi 1985 ja opiskeli Helsingin yliopistossa 1987–1991. "Tuulilasin" toimituspäällikkö hän oli 1995–1999, lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin 1999. Vuonna 2015 hän siirtyi lehden artikkelitoimittajaksi, sittemmin uudelleen lehden toimituspäälliköksi. Katolinen kirkko Suomessa
Vuonna 1961 vihittiin ensimmäinen katolinen pappi Suomen maaperällä 400 vuoteen. Papiksi vihittävä oli Martti Voutilainen (1926 - 2001), joka kuului dominikaaneihin. Rémi Joseph Gustave Sainte-Marie
Rémi Joseph Gustave Sainte-Marie (s. 11. tammikuuta 1938 La Minerve) on kanadalaissyntyinen, Malawissa uransa luonut roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Valkoisten Isien papiksi 29. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Dedzan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Molicunzan titulaaripiispaksi 14. helmikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giuseppe Leanza, jota avustivat Gervazio Moses Chisendera ja Felix Eugenio Mkhori. Jalmari Hahl
Hahl syntyi 13. kesäkuuta 1869 Raudussa lääninrovasti (kontrahtirovasti) Anders Gustaf Hahlin perheeseen. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Viipurissa 1888 hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja kirjallisuutta. Hahl suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1891 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1897. Hän teki opintomatkoja Ranskaan, Saksaan, Italiaan ja Pohjoismaihin. Hän toimi Helsingissä suomalaisen normaalilyseon saksan ja ranskan kielen lehtorina 1909–1927 ja Helsingin yliopiston kirjallisuushistorian ja estetiikan dosenttina 1909–1929. Teemu Kakkuri
Kakkuri vihittiin papiksi 6.11.1989 Oulussa. Hän suoritti pedagogiset opinnot 1998, toimi Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) opiskelijapastorina vuodet 1988–1994, SLEY:n aluejohtajana vuodet 1995–1996 sekä Helsingin evankelisen opiston rehtorina 1997-2009. Vuonna 2010 Kakkuri toimi Suomen Kansanopistoyhdistyksen kehittämispäällikkönä. Vuosina 2011, 2012 ja 2013 hän hoiti Itä-Suomen yliopistossa kirkkohistorian yliopistonlehtorin sijaisuuksia. Vuonna 2013 Kakkuri palasi nuoruuden kotikonnuille Raaheen, nyt seurakuntapastorin virkaan. Kirjoitus- ja tutkimustyötä varten hänellä on pienyritys. Petrus Särkilahti
Petrus Särkilahti tai Pietari Särkilahti (k. 1529) oli Turun tuomiokapitulin arkkiteini, Suomen uskonpuhdistuksen edelläkävijä ja Mikael Agricolan opettaja. Särkilahden opinnot Keski-Euroopassa ajoittuvat uskonpuhdistuksen käynnistymisvaiheisiin. Särkilahti oli ensimmäinen avioliittoon mennyt suomalainen pappi. Mikael Agricola
Kahdeksan vuoden opiskelun jälkeen vuonna 1528 Agricola pääsi 18-vuotiaana nuorukaisena Turun piispan Martti Skytten sihteeriksi. Kuunnellessaan Martti Lutherin entisen oppilaan Pietari Särkilahden saarnoja luterilaisesta uskonopista hän sai tuntea, kuinka luterilaiset uudistuksen tuulet jo puhaltelivat kirkollisessa elämässä. Uskonpuhdistus oli pantu virallisesti toimeen Ruotsin valtiopäivillä vuotta aiemmin 1527, ja Agricolasta tuli tärkeimpien uskonnollisten uudistusten toteuttaja Suomessa. Vuonna 1529 Agricolasta tuli kansleri, ja papiksi hänet vihittiin 1530-luvulla. Jalmari Laurikkala
Puolueen voimakas uskonnonvastainen propaganda kohdistui tiukimmin pappeihin, olipa Lenin antanut ohjeen likvidoida kaikki papit. Inkerissä erityisen kiivaita uskonnon vastustajia olivat Suomesta ja Amerikasta tulleet kommunistit, joiden tavoite oli saada Laurikkala karkotetuksi tai lähtemään vapaaehtoisesti, kun perhettä oikein kiusattiin. Kirkon ykkösmiehenä Laurikkalaa pilkattiin ja Vapaus-lehden mukaan hän keri ahneuttaan neljän seurakunnan lampaat, vaikka tosiasiassa kommunistisena aikana papille ei saanut maksaa palkkaa, vaan hänen tulonsa oli seurakuntalaisten vapaaehtoislahjoitusten varassa. Laurikkalaan suunnattu painostus oli pikemmin poliittista kuin puhtaasti uskonnonvastaista, vaikka Laurikkala varoi erittäin tarkasti ottamasta mitään kantaa poliittisiin kysymyksiin. Tästä olisi nimittäin heti seurannut rikossyyte ja karkotus. Laurikkalan saamiseksi sanomaan jotakin poliittista järjestettiin Leningradin valistustalolla 1927 uskovaisten ja kommunistien välinen väittely, jossa Laurikkalan vastaväittelijäksi oli paikalle kutsuttu taitava Yrjö Sirola Moskovasta, mutta läsnäolijoiden mukaan Laurikkala selviytyi väittelystä voittajana. Muun painostuksen ja perheen häiriköinnin ohella Laurikkalasta kirjoitettiin esim. Vapaus-lehden joka numerossa täysin keksittyjä häväistyskirjoituksia. Rääpyvässä häntä ja hänen perhettään koetettiin jopa syyttää muun muassa tuhopoltoista. Vuonna 1930 Laurikkala karkotettiin pappilasta ja hän joutui perheineen muuttamaan Leningradiin. Jalmari Pilkama
Pilkaman puoliso oli Saima Matilda Varpenius, jonka kanssa hän avioitui maaliskuussa 1904. He saivat yksitoista lasta, kuusi poikaa ja viisi tytärtä. Jalmari Pajakka
Jalmari Bernhard Pajakka ent. Id () oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisessa armeijassa muun muassa Koillisrintamalla komppanianpäällikkönä. Hän oli myöhemmin syksyllä 1939 Petsamon suuren vakoilujutun päähenkilö. José Luiz Majella Delgado
Majella Delgadon vihki diakoniksi Lélis Lara 2. elokuuta 1980 ja papiksi Waldyr Calheiros Novaes 14. maaliskuuta 1981. Hänet nimitettiin Jataín hiippakunnan johtoon 16. joulukuuta 2009, ja piispaksi vihkiminen seurasi 27. helmikuuta 2010. Pääkonsekraattorina toimi Geraldo Lyrio Rocha, jota avustivat Raymundo Damasceno Assis ja Waldyr Calheiros Novaes. Jalmari Linna
Jalmari Linnan vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Lassila ja Liisa Kivijärvi. Hän työskenteli pienviljelijänä Evijärvellä vuoteen 1921, Nurmijärvellä 1921–1931 ja Lohjan maalaiskunnassa 1931–1954. Lohjalla hän erikoistui hedelmänviljelyyn. Nakkilan kirkko
Rakennustöistä vastasi porilainen Uuno Helminen, jonka 1,9 miljoonan markan urakkahinta sisälsi kirkon varsinaiset rakennustyöt. Loppusummalla seurakunta hankki sisustuksen, sähkölämmityksen ja valaistuksen. Kirkon peruskivi muurattiin juhannuspäivänä 1936, ja kirkko otettiin käyttöön J. W. Suomisen syntymän 60-vuotispäivänä 26. kesäkuuta 1937. Arkkipiispa Erkki Kailan toimittaman vihkimisen jälkeen pidetyssä juhlajumalanpalveluksessa saarnasi Nakkilassa syntynyt Lappajärven kirkkoherra F. O. Lampola liturgeinaan lääninrovasti Kustaa Kylänpää, kirkkoherra Antti Perheentupa ja Porin kappalainen Samuli Huttunen. Seuratalo Karhulassa järjestettiin vielä juhlapäivällinen, johon osallistuivat muun muassa maaherra Wilho Kyttä sekä kirkon suunnitellut arkkitehti Erkki Huttunen. Seuraavana päivänä pidetyssä ensimmäisessä varsinaisessa jumalanpalveluksessa saarnasi Nakkilasta kotoisin ollut rovasti K. R. Kares. Jalmari Laurikkala
Pappispulan vuoksi Laurikkalalla oli monta virkaa. Hän oli usean seurakunnan kirkkoherra, Pohjois-Inkerin lääninrovasti ja vuonna 1924 hänet valittiin Inkerin ev.lut. kirkon konsistorin esimieheksi eli  piispan virkaan, mutta vaatimattomuuttaan ja välttääkseen enempää joutumasta neuvostoviranomaisten silmätikuksi hän ei halunnut piispaksi vihkimistä. Konsistori koulutti ja nimesi seurakuntiin seurakunnan hoitajia, mutta näitäkin vangittiin ja karkotettiin. Laurikkala valittiin myös Inkerin virolaisen ev.lut. kirkon konsistorin esimieheksi 1929. Giovanni Pierluigi da Palestrina
Kun uudeksi paaviksi tuli Paavali IV vuonna 1555, Palestrina ja kaksi muuta naimisissa ollutta laulajaa erotettiin Sikstuksen kappelin kuorosta. Palestrina hoiti seuraavina vuosikymmeninä samaa virkaa kuin Juliuksen kappelissa monissa Rooman kirkoissa ja kappeleissa: mm. pyhän Johannes Lateranin 1555–1560 ja pyhän Maria Maggioren kirkossa 1561–1566. Hän palasi Juliuksen kappeliin 1571 ja jäi sinne loppuelämäkseen. Emanuel Törmälä
Törmälän vanhemmat olivat itsellinen Lauri Juho Törmelin ja Kristina Elisabet Pennala. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872. Törmälä opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1875 ja hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Martti Luther
Lutherille oli suurena apuna hänen rippi-isänsä Johann von Staupitz, joka neuvoi nuorta munkkia luottamaan Kristukseen. Hän tutustutti Lutherin saksalaisen mystiikan nimellä kulkevaan hengellisen kirjallisuuden suuntaukseen ja tuki hänen teologianopintojaan. Luther vihittiin papiksi vuonna 1507. Staupitz myös lähetti Lutherin matkalle Roomaan selvittämään augustinolaissääntökunnan sisäisiä erimielisyyksiä. Myöhemmin Staupitz määräsi Lutherin luennoimaan Wittenbergin yliopistossa ja jatko-opiskelemaan siellä teologiaa: tohtorin tutkinnon tämä suorittikin vuonna 1512. Samana vuonna Lutherista tuli Wittenbergin yliopiston professori. Hjalmar Paunu
Uransa alussa Paunu toimi Pohjan seurakunnan kappalainen ja Jyväskylän kirkkoherra. Hän oli myös muun muassa Tottijärven kappalainen vuosina 1907–1910. Paunu toimi Tampereen hiippakunnan pappisasessorina vuosina 1933–1939. Hänen puolisonsa oli Elli Johanna Paunu (o.s. Halla, 12. joulukuuta 1881 Helsinki – 1. lokakuuta 1953 Jyväskylä). Hjalmar ja Elli Paunu saivat yhteensä neljä lasta. Vanhin lapsi, Eira syntyi vuonna 1908, Lauri 1910, Toini 1913 ja nuorin lapsi Liisa syntyi 1918. Eira oli teologian tohtori, ja myös Lauri oli isänsä tavoin pappi. Toini teki elämäntyönsä muun muassa kirjailijana ja sairaanhoitajana. Jalmari Paavilainen
Paavilainen pidätettiin sotien jälkeen epäiltynä niin sanottuun asekätkentäjuttuun. Myöhemmin hän työskenteli Henkivakuutusyhtiö Kalevan palveluksessa vuonna 1945 ja sen jälkeen maanlunastusvirastojen palveluksessa vuoteen 1947 saakka. Vuosina 1947 – 1948 hän työskenteli Kuusjärven Osuuskassan johtajana, jonka jälkeen hän siirtyi Sulkavan Osuuskassan toimitusjohtajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1956 saakka. Hänet haudattiin Lappeenrantaan Ristikankaalle. Giovanni Mauri
Giovanni Mauri (1. maaliskuuta 1854 Milano – 13. marraskuuta 1936) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 23. syyskuuta 1876 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Famagustan titulaaripiispaksi 14. marraskuuta 1904. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrea Carlo Ferrari, jota avustivat Pasquale Morganti ja Francesco Ciceri. Julius Marandi
Julius Marandi (s. 8. kesäkuuta 1954) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. joulukuuta 1983 ja nimitettiin Dumkan hiippakunnan piispaksi 14. kesäkuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Henry Sebastian D'Souza ja Thomas Kozhimala. Suomi 1980-luvulla
Vuonna 1988 naiset pääsivät ensimmäistä kertaa evankelis-luterilaisen kirkon papin virkaan. Jo samana vuonna nimitettiin Suomen ensimmäinen naiskirkkoherra, kun Sirkka-Liisa Enqvististä tuli Lemlandin ja Lumparlandin seurakunnan kirkkoherra. Suomeen saatiin myös uusi sukunimilaki ja tasa-arvolaki. Sukunimilain myötä avioliittoon menevä naisen ei ollut enää pakko vaihtaa sukunimeään miehensä sukunimeksi, toisin kuin aiemmin. Jalmari Laurikkala
Inkerin kirkon alasajo alkoi heti vallankumouksen jälkeen. Kirkon omaisuus otettiin valtiolle, vaikka aluksi kirkkoja ja pappiloita sai käyttää, vaikkakin koko ajan lisättiin taloudellisia rasituksia seurakunnille, jotta seurakuntalaiset joutuisivat luopumaan niistä. Kirkollista toimintaa, kuten rippikoulujen pitoa ja uskonnon opetusta rajoitettiin enenevässä määrin. Laurikkalan kulkemista myös rajoitettiin. Vuonna 1931 alkoivat suuret karkotukset Kuolaan, Kazakstaniin ja Siperiaan, jolloin noin kolmasosa inkeriläisistä karkotettiin. Julkinen kirkollinen toiminta Inkerissä päättyi syksyllä 1937. Martti Voutilainen
Novisiaatin aikana Voutilainen opiskeli Le Saulchoirin opistoluostarissa kolme vuotta filosofiaa ja neljä vuotta teologiaa. Voutilainen kertoi, ettei kuullut novisiaatin aikana sanaakaan suomea, ja jotta ei unohtaisi kieltä, hänellä oli tapana lukea omassa huoneessaan ääneen psalmeja. Elinikäiset lupaukset Martti Voutilainen antoi syksyllä 1959 ja seuraavana vuonna hänet vihittiin diakoniksi. Tämän jälkeen Voutilainen tutustui englantilaisten dominikaanien toimintaan Lontoossa ja Oxfordissa. 3.9.1961, Martti Voutilainen vihittiin papiksi Helsingissä, ensimmäisenä katolilaisena pappina reformaation jälkeen. Vihkimys tapahtui Marian kirkossa ja paikalla oli paljon ihmisiä ja median edustajia. Tapahtuma kiinnosti historiallisena merkkihetkenä laajasti suomalaista ja kansainvälistä mediaa. Voutilaisesta kirjoitettiin paljon ja hän sai onnitteluja ympäri maailmaa. Pappisvihkimyksen jälkeen Voutilainen viimeisteli diplomityötään liittyen Johannes Damaskolaisen armonteologiaan. Teologian lisensiaatiksi ja lehtoriksi Voutilainen valmistui syksyllä 1963. Tämän jälkeen alkoi Voutilaisen pastoraalivuosi tutussa Ranskassa, Pariisin lähistöllä sijaitsevassa suuressa seurakunnassa. 
Pastoraalivuoden jälkeen isä Martti palasi Suomeen ja aloitti työskentelemisen Studium Catholicumissa ja muun muassa Academicum Catholicumin toiminnanjohtajana. Dominikaanien kulttuurikeskuksessa isä Martti piti aktiivisesti esitelmäsarjoja ja luentoja erilaisista aiheista. Vuonna 1966 hänet nimitettiin hiippakunnan ekumeeniseksi sihteeriksi. Tehtävä oli Voutilaiselle mieleinen, sillä tehtävässä hän koki voivansa edistää tavoitetta kaikkien osapuolien syventymisessä uskossa. Voutilaisen mukaan yhteinen usko saattaisi jonain päivänä yhdistää ja näin päästäisiin Kristuksen tavoitteeseen opetuslasten yhteydestä. Myöhemmin isä Martista tuli myös Suomen ekumeenisen neuvoston ja sen hallituksen jäsen.
Vuodesta 1969 eteenpäin Voutilainen piti tärkeänä myös teologisia jatkokursseja, joilla hän kävi kesäisin Osnabrückissa. Voutilainen oli saanut novisiaatin aikana tomistisen koulutuksen ja koki tarvetta syventää tuntemustaan erityisesti modernista teologiasta. Lauri Pihkala
Lauri Gummerus syntyi Pihtiputaan kirkkoherra, rovasti Aleksander Gummeruksen ja Alma o.s. Nordlundin perheen 11. ja viimeisenä lapsena. Hän oli jo lapsena hyvin innokas urheilija. Hänellä oli myös lapsesta alkaen hiukan huono kuulo, mikä esti myöhemmin hänen hyväksymisensä voimistelunopettajan opintoihin. Laurin tunnetuimpia veljiä olivat Tampereen piispa Jaakko Gummerus, Vientirauha-lakonmurtajakaartin johtaja Martti Pihkala ja maanviljelystalouden professori Rurik Pihkala. Matti Laurila (vanhempi)
Vuonna 1917 Laurilasta tuli Lapuan ensimmäisen suojeluskunnan eli ns. palokunnan päällikkö ja hieman myöhemmin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien keskusesikunnan jäsen. Suomen sisällissodan puhjettua hän osallistui mm. Lapuan ja Seinäjoen venäläisten varuskuntien aseistariisumiseen, minkä jälkeen Lapuan suojeluskunta eteni Vilppulan Lylyyn saakka ja asettui sitten Vilppulan rintamalle. Laurila ylennettiin helmikuussa 1918 vänrikiksi ja maaliskuussa luutnantiksi. Hän osallistui 3. maaliskuuta 1918 Eräjärven taisteluun ja 16. maaliskuuta Länkipohjan taisteluun, jossa hän sai surmansa. Hän oli juuri saanut tiedon toisen komppanian päällikkönä toimineen poikansa Ilmari Laurilan kaatumisesta, kun eversti Karl Fredrik Wilkman määräsi hänet yrittämään vielä kerran hyökkäystä. Molempien Lauriloiden kuolema tunnin sisällä lamautti Lapuan suojeluskuntalaiset, mutta reservistä etulinjaan siirretty Vaasan krenatööripataljoona onnistui kääntämään taistelun valkoisten voitoksi. Jalmari Jaakkola
Kaikkiaan Jaakkolan tutkimuksilla on vaikeatajuisinakin katsottu olleen suuri vaikutus aikansa käsityksiin. Hän valitsi muistomitaliinsa lauseen "Suomen varhaishistorian näkijä", mitä on pidetty kuvaavana. Jaakkola oli Historiallisen aikakauskirjan päätoimittaja 1935–1959. Hänet vihittiin kunniatohtoriksi Helsingin yliopiston teologisesta ja Turun yliopiston filosofisesta tiedekunnasta. Jaakko Launikari
Launikari valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1964 ja vihittiin papiksi samana vuoden kesällä. Aluksi Launikari toimi seurakuntatyössä ruotsinsuomalaisten keskuudessa. Jalmari Jaakkola
Kaarle Jalmari Jaakkola (1. tammikuuta 1885 Eurajoki – 12. helmikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja filosofian tohtori, joka toimi Suomen historian professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1932–1954. Jaakkola tunnetaan ennen kaikkea Suomen keskiajan tutkijana, joka pyrki osoittamaan Suomen olleen jo tuolloin oma kokonaisuutensa. Nykyään monia Jaakkolan hypoteeseja ja kansallismielisyyden värittämiä teorioita pidetään vanhentuneina, mutta hänen vaikutuksensa omana aikanaan on kiistaton. Jalmari Laurikkala
Paimenpojasta Inkerin piispaksi Erkki Jokela
Erkki Jokela tuli ylioppilaaksi rintamalla 1943, virallisesti Rovaniemen yhteislyseosta. Hän aloitti teologian opintonsa jo sodan aikana 1944 ns. Viipurin teologisessa seminaarissa ja valmistui teologian kandidaatiksi 1951 Helsingin yliopistossa ja vihittiin papiksi samana vuonna. Seuraavina vuosina hän toimi seurakuntatehtävissä Haukiputaalla ja Turtolassa. Oulun tuomiokirkkoseurakunnan virallisena apulaisena hän työskenteli 1955–63. Tällöin Oulun tuomiorovastina oli L. P. Tapaninen, josta tuli Erkki Jokelan hyvin läheinen työtoveri ja opastaja. Tapaninen valittiin 1963 Oulun hiippakunnan piispaksi, ja Erkki Jokela katsoi, että oli aika hakeutua muihin tehtäviin. Hänet äänestettiin vuonna 1963 Haukiputaan kirkkoherraksi. Tämän jälkeen hän johti 1974–88 Oulun Diakonissalaitosta ja kehitti voimakkaasti sen toimintaa. Järvenpään tilapäinen ortodoksinen kirkko
Isä Mikaelin sijaisuutta kesti vain vuoden verran. Kesällä 1976 siihen asti sivutoiminen diakoni Viktor Porokara valittiin tehtävään ja Kristuksen kirkastumisjuhlassa, Pyhän Kolminaisuuden kirkossa, hänet vihittiin Järvenpään omaksi papiksi. Vihkimisen toimitti metropolitta Johannes. Isä Viktorin kausi Järvenpään paimenena kesti syksyyn 2009 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Erinäisten väliaikaisjärjestelyjen jälkeen uudeksi Järvenpään papiksi valittiin isä Tapio Rautamäki. Julius Immanuel Gummerus
Gummeruksen vanhemmat olivat rovasti Alexander Jakob Gummerus ja Emilia (Emma) Nordling. Lehtori ja kirjankustantaja Karl Jacob Gummerus oli hänen veljensä, samoin kuin senaattori ja tuomari Valentin Gummerus. Julius Immanuel Gummerus tuli ylioppilaaksi 1875 ja vihittiin papiksi 1878, teologian kandidaatin tutkinnon Gummerus suoritti 1886 ja filosofian maisteri hänestä tuli 1878. Vuonna 1893 Gummerus väitteli teologian tohtoriksi tutkimuksella "Jesajan ennustukset luvuissa XXIV–XXVII". Gummerus toimi pappina useissa eri seurakunnissa, samoin kuin Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1895–1902 ja sitten Parikkalan kirkkoherrana. Suomen Lähetysseuran johtokunnan puheenjohtaja hänestä tuli 1907, raamatunkäännöskomiteassa hän työskenteli vuodesta 1893 ja oli kahteen otteeseen kirkolliskokousedustaja. Gummerus oli valtiopäivien jäsen vuosina 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Rovastin arvon Gummerus sai 1896. Hänen puolisonsa vuodesta 1881 oli Aina Helena Winter. Jämijärven seurakunta
Jämijärven seurakunta perustettiin Ikaalisten seurakuntaan kuuluneena rukoushuonekuntana vuonna 1852. Vuonna 1863 se muutettiin kappeliseurakunnaksi. Ensimmäiseksi kappalaiseksi valittiin Pirkkalan apulaispastori Wilhelm Carlsson, joka muutti paikkakunnalle vasta vuonna 1865. Päätös itsenäisen seurakunnan perustamisesta tehtiin vuonna 1899 mutta päätös astui voimaan vasta vuonna 1908. Ensimmäisenä kirkkoherrana toimi Juho Vihtori Leppä. Lauri Leikkonen
Leikkonen pääsi ylioppilaaksi Turun suomalaisesta lyseosta 1927 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1931. Hänet vihittiin papiksi Viipurissa ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1941. Veikko Palomaa
Palomaa kääntyi baptistiksi 1891 ja kävi saarnaajakoulun. Vuonna 1893 Palomaa meni naimisiin torpparin tyttären Hedvig Sofia Korpisen kanssa. Heille syntyi vuosina 1894–1909 kahdeksan lasta. Palomaa oli mukana perustamassa baptistien lehteä "Totuuden Kaikua" vuonna 1896, ja hän toimi sen ensimmäisenä toimittajana luoden lehdelle selkeän linjan. Myöhemmin hän matkusteli Saksassa ja Yhdysvalloissa. James Naanman Daman
James Naanman Daman (10. huhtikuuta 1956 Kwa – 12. tammikuuta 2015) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului augustinolaisiin. Hänet vihki papiksi paavi Johannes Paavali II 14. helmikuuta 1982. Hänet nimitettiin Jalingon hiippakunnan johtoon 5. joulukuuta 2000, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Osvaldo Padilla, jota avustivat Ignatius Ayau Kaigama ja Christopher Shaman Abba. Lauri Pihkala
Gummerus sai ylioppilaslakkinsa vuonna 1905. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa yhden lukuvuoden ajan, kunnes keskeytti opintonsa. Sen jälkeen hän suomensi muutaman veljensä kanssa sukunimensä Pihkalaksi. Lempinimensä Tahko hän kertoi saaneensa ensimmäisenä opiskeluvuotenaan. Hän oli tullut ylioppilasvoimistelijoiden harjoituksiin, missä Kustaa Levälahti katsoi häntä sitomassa kengännauhojaan uimahousuihin pukeutuneena ja tokaisi, ”Mikäs tahko tuo on?” Jalmari Laurikkala
Jalmari Laurikkala syntyi Juho Laurikkalan ja Maria o.s. Siirilän maanviljelijäperheeseen. Jarl Sundqvist
Sundqvist oli naimisissa 1921–1958 kirjailija Annikki Setälän kanssa. Avioeron jälkeen Sundqvist avioitui 1958 Hilkka Helena Palosaaren (s. 1920) kanssa. Ensimmäisestä avioliitosta hänellä oli kolme tytärtä ja poika. Vanhin tyttäristä oli toimittaja Anna-Liisa Rekola. José Carlos Chacorowski
José Carlos Chacorowski (s. 26. joulukuuta 1956 Curitiba) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi lasaristeihin 16. huhtikuuta 1980. Hänet vihki diakoniksi Ladislau Biernaski 20. huhtikuuta 1980 ja papiksi paavi Johannes Paavali II 2. heinäkuuta 1980. Vilppulan urhojen muistolle
Kappaleen viimeisen säkeistön kertosäkeessä ""Laurilan työt sekä Vilppulan vaiheet, lastenlapsille laulujen aiheet"" ylistetään jääkärieversti Matti Laurilaa, hänen veljeään Ilmaria ja näiden isää Matti Laurila vanhempaa, jotka toiminnallaan sisällissodassa nousivat valkoisen puolen sotasankareiksi ja jotka tunnettiin niin sanottuna Lapuan lumiaurana. Isä-Matti ja Ilmari kaatuivat samassa Länkipohjan taistelussa 16. maaliskuuta 1918. Nuorempi Matti Laurila oli sisällissodassa komentamassa Vilppulan rintaman joukkoja. Matti Laurila (vanhempi)
Matti Erkki Laurila (19. joulukuuta 1865 Lapua – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja, Jämsä) oli suomalainen suojeluskuntalainen, joka komensi Suomen sisällissodassa valkoisten puolella vapaaehtoisista koottua Lapuan suojeluskuntaa toimien komppanianpäällikkönä. Länkipohjan taistelussa kaatunut Laurila ja hänen kaksi poikaansa Ilmari (1897–1918) ja Matti Laurila (1895–1983) saavuttivat lapualaisten keskuudessa kuolemattoman maineen. Uskontotieteen oppihistoria Suomessa
Uskontotieteilijä Uno Harva on nimennyt Mikael Agricolan suomalaisen uskonnonhistorian isäksi. Agricola julkaisi Psalmien suomennoksen esipuheessa vuonna 1551 kuuluisan luettelonsa hämäläisten ja karjalaisten palvomista ”epäjumalista”. Agricola halusi kitkeä maan povessa itäneet ja katolilaisuuden katveessa kasvaneet pakanalliset käsitykset ja rituaalikäytänteet. Psalttarin esipuhe oli ensimmäinen historiallinen dokumentti myöhäiskeskiajan kansanomaisesta suullisesta kansanperinteestä ja siinä vallinneesta uskontoelämästä. Jumalluettelo on paitsi keskiajan eurooppalaisen kirjallisuuden ilmaisu myös Agricolan runollisuutta osoittava luomus. Harvan todisteiden valossa Agricola laati jumalluettelon ensimmäistä käskyä kommentoivaksi katekismustekstiksi Lutherin periaatteita noudattaen. Jalmari Penttilä
Penttilän isä oli maanviljelijä Isak Penttilä. Hän muutti 13-vuotiaana Lapin pitäjän Kodiksamista Raumalle, kävi kauppakoulun ja oli sitten John Nurminen Oy:n palveluksessa ja vuodesta 1924 yhtiön Rauman toimintojen johtajana. Hän oli Latvian varakonsulina Raumalla ja hän sai kauppaneuvoksen arvon 1943. Jalmari Rinne
Rinteen ensimmäinen valkokangasrooli oli vuonna 1921 mykkäelokuvassa "Se parhaiten nauraa, joka viimeksi nauraa". Hänen varsinainen elokuvauransa kuitenkin alkoi vasta 1930-luvulla odotetusti sankarirooleista elokuvissa "Ne 45000" (1933) ja "Siltalan pehtoori" (1934). Myös "Kaikki rakastavat" -elokuvan toinen miespääosa oli merkittävä sankarirooli, vaikka juuri tämä elokuva nosti Rinteen tulevan puolison Ansa Ikosen filmitähdeksi. Uusien ja nuorempien sankareiden, kuten Tauno Palo, Unto Salminen, Kullervo Kalske, Eino Kaipainen ja pikkuveli Joel Rinne, noustessa esiin sai Jalmari Rinne tyytyä sivurooleihin. Vuonna 1937 valmistuneessa "Kurittomassa sukupolvessa" hän toimi myös apulaisohjaajana. Toisen maailmansodan varjossa hän oli mukana eräissä isänmaallisissa elokuvissa, kuten "Helmikuun manifesti" ja "Oi, kallis Suomenmaa". Sodan aikana Rinne oli käytetty näyttelijä. Hänen roolityönsä olivat tyypillisesti niin sanottuja yhteiskunnan tukipylväitä lainkäytön, opetusalan tai kirkollisen vallan tiimoilta. Rinne, joka oli pitkä ja näyttävä mies, pääsi erityisen hyvin oikeuksiinsa sotilaan rooleissa. Rinne oli mukana myös klassikoiksi nousseissa elokuvissa "Kulkurin valssi", "Katariina ja Munkkiniemen kreivi", "Katupeilin takana" ja "Morsiusseppele". Epookkikomediassa "Katarina kaunis leski" hänellä oli mainio rooli honottavana dosenttina. Samaa roolia hän näytteli myös teatterissa. Paul Alois Lakra
Paul Alois Lakra (s. 11. heinäkuuta 1955) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ranchin arkkihiippakuntaan 6. toukokuuta 1988 ja inkardinoitiin Gumlan hiippakuntaan 28. toukokuuta 1993. Hänet nimitettiin Gumlan piispaksi 28. tammikuuta 2006, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 5. huhtikuuta Telesphore Placidus Toppo, jota avustivat Benedict John Osta ja Charles Soreng. Placidus Nkalanga
Placidus Gervasius Nkalanga (19. kesäkuuta 1919 Ruti – 18. joulukuuta 2015) oli tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului benediktiineihin. Hänet vihittiin papiksi 15. heinäkuuta 1950 ja nimitettiin Bukoban hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Balburan titulaaripiispaksi 18. huhtikuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes XXIII, jota avustivat Fulton John Sheen ja Edoardo Mason. Jussi Puumala
Puumala kirjoitti ylioppilaaksi 1899, valmistui agronomiksi 1902 ja filosofian kandidaatiksi 1908. Siviiliammatiltaan hän oli maanviljelijä ja toimi viljelijänä Noormarkussa. Puumalan vanhemmat olivat talollinen Henrik Puumala ja Amalia Wähä-Savo. Puumalan puoliso vuodesta 1902 oli Suoma Helena Palin. Kansanpuolue päätettiin 8. joulukuuta 1918 sulauttaa Kansalliseen Edistyspuolueeseen ja monarkiaa kannattava Puumala liittyi Kokoomukseen. Jaakko Wallenberg
Jaakko Maunuksela suoritti lasimestarin tutkinnon todennäköisesti Turussa. Varsinaisen mestarinnäyte suoritettiin siihen aikaan Tukholmassa. Myös Tukholmaan oli levinnyt böhmeläisiä ajatuksia, joita esimerkiksi Anders Collin (1754–1830) käänsi ruotsiksi ja toimitti suomalaisille, joilla oli täällä omat paikalliset kääntäjänsä ja käsin jäljentäjänsä. Mestaritutkinto toi mukanaan myös nimen Wallenberg. Jaakko palasi synnyinseuduilleen noin 25-vuotiaana suorittamaan ammattiinsa kuuluvia lasitustöitä. Nurmon kirkon lasitustöiden yhteydessä hän tapasi tulevan vaimonsa Maria Yrjöntytär Yli-Loukon, jonka kanssa avioitui 30.9.1781. Avioliitosta syntyi 9 lasta, joista vain 4 eli aikuisikään saakka. Jalmari Laurikkala
Inkeriläiset kutsuivat Ruotsiin John Joseph Gerry
John Joseph Gerry (1. kesäkuuta 1927 – 13. joulukuuta 2017) oli australialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Brisbanen arkkihiippakuntaan Pietro Fumasoni Biondi 21. joulukuuta 1950, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lugmadin titulaaripiispaksi 5. kesäkuuta 1975. Piispaksi konsekroinnin suoritti 29. heinäkuuta Francis Roberts Rush, jota avustivat Thomas Francis Little ja Bernard Joseph Wallace. Lauri Ingman
Lauri Ingman oli Teuvan kirkkoherran Wilhelm Ingmanin (1820–1875) 11. lapsi tämän toisesta avioliitosta Emma Ottilia Schalinin (1831–1901) kanssa. Nuortenkirjailija Alfred Emil Ingman oli Lauri Ingmanin vanhempi veli. Isä Wilhelm kuoli pojan ollessa vasta 7-vuotias. Perheen kotikieli oli ruotsi. Ingman kävi Vaasan ruotsalaisen lyseon, josta hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1886. Kuten kaikki veljensä, myös Lauri Ingman aloitti papin opinnot. Hän suoritti pappistutkinnon vuonna 1890 ja jatkoi opintojaan valmistuen filosofian kandidaatiksi 1892. Pappisvihkimyksen Ingman sai seuraavana vuonna. Juvan kirkko
Kirkon rakennustyön valvojaksi tuli Intendentinkonttorin arkkitehti Carl Albert Edelfelt, joka myös suunnittelisi kirkon sisätilat ja laatisi työ- ja detaljisuunnitelmat koskien sekä kirkon ulko-että sisäpuolta. Kirkon rakentamiseen tuli vielä viivästys, kun kirkkoherra Alopaeus suunnitelmia tutkittuaan totesi kirkosta tulevan liian pieni. Alopaeus lähetti Intendentinkonttoriin kirjeen toukokuussa 1855. Lohrmann oli matkoilla ulkomailla, mutta kirjeeseen vastannut Edelfelt luonnosteli pidemmän ja leveämmän kirkon, johon tulisi pienet poikkisakarat kuten Leppävirran kirkossa. Lehtereiden portaat sijoitettiin sakaroihin. Lohrmann hyväksyi myös muutoksen, samoin pitäjänkokous, senaatti ja urakoitsija, joka sai urakkasummaansa 4 000 ruplan lisäyksen. Uusi urakkasopimus allekirjoitettiin 11 lokakuuta 1856. Kirkon perustukset saatiin valmiiksi lokakuussa 1857. Kirkon loppukatselmus pidettiin 6. elokuuta 1863. Kirkko todettiin kaikin puolin urakkasopimuksen, kustannusarvion ja suunnitelmien mukaan valmiiksi rakennetuksi. Ensimmäinen jumalanpalvelus uudessa kirkossa pidettiin 23. elokuuta 1863 ja kirkko vihittiin käyttöön 8. syyskuuta 1863. Kirkon vihki lääninrovasti Henrik von Pfaler. Johannes Lahtela
Johannes Lahtela on tehnyt monta vuotta vapaaehtoistyötä kirkolle. Hänet vihittiin ortodoksisen kirkon papiksi oman toimen ohelle vuonna 2017. Lahtelalla on myös ortodoksisen teologian maisterin tutkinto. Pro Gradun Lahtela teki aiheesta alkoholismi hengellisenä sairautena.Hän on kirjoittanut paljon muun muassa alkoholismista ja hengellisyydestä. 7.4.2018 Lahtela oli Anne Flinkkilän vieraana. E. W. Pakkala
E. W. Pakkala vihittiin papiksi Porvoossa 30. joulukuuta 1900. Pakkala määrättiin apulaispapiksi Lammin seurakuntaan. Siellä olikin kirkkoherrana Jaakko Päivärinta, entinen Swan, joka oli hänen uskonnonopettajansa Mikkelin lyseossa. Päivärinnan esimerkki työssään ja elämässään vaikuttivat pysyvästi Pakkalaan. Toinen tärkeä tekijä Lammilla oli Soverin talo. Siellä oli sairaanhoitoalalle suuntaava Hanna Silander, talon tytär, jonka kanssa nuori pastori kihlautui. Yrjö Sariola
Papiksi Sariolan vihki 1957 Mikkelissä Martti Simojoki, minkä jälkeen hän toimi Anjalankoskella, Kuusankoskella, Juvalla ja Virroilla seurakuntapastorina. Jyväskylän kaupunkiseurakunnan kappalaisen virasta hänet valittiin Laukaan kirkkoherraksi 1969. Hän toimi Kirkon koulutuskeskuksen vt. johtajana vuosina 1971–1972. Juhani Laurinkari
Laurinkari valmistui 21-vuotiaana teologian maisteriksi, mutta hän ei saanut heti pappisvihkimystä, koska tuolloin pappisvihkimyksissä oli 22-vuoden alaikäraja. Lisäksi hän on opiskellut sosiaalipolitiikkaa ja taloustieteitä. Laurinkarilla on yhteensä neljä loppututkintoa ja tohtorin tutkinnot sekä Helsingästä että Wienistä. Laurinkari oli aikanaan Suomen nuorin pappi, nuorin sosiaalipolitiikan tohtori ja nuorin alan professori. Jalmari Sulonen
Sulosen vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Gustaf Grålund ja Wilhelmiina Stålhammar ja puoliso vuodesta 1913 Bertta Kartio (Karén). Sulonen tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän toimi yhteiskoulun opettajana Riihimäellä 1910–1918 ja Lahdessa kauppa- ja liikeapulaiskoulun opettajana 1918–1929 sekä koulun johtajana vuodesta 1920. Lahdessa hän oli myös työväenopiston johtaja 1920–1929 ja tyttölyseon fysiikan opettaja 1923–1929 sekä kaupunginvaltuuston jäsen 1920–1929. Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettajaksi ja rehtoriksi Sulonen tuli 1929 ja hoiti tehtävää vuoteen 1940 asti, minkä jälkeen hän oli oppilaitoksen fyysis-matemaattisten aineiden yliopettaja. Sulonen oli myös opiskellut Frankfurt am Mainin kauppakorkeakoulussa ja toiminut pankkivirkailijana. Jalmari Laurikkala
Ruotsin inkeriläiset olivat tilanneet taidemaalaari Antti Perolaiselta muotokuvan Laurikkalan 75-vuotispäivää varten. Se paljastettiin muistotilaisuudessa Boråsin Carolin seurakuntatalolla rovastin syntymäpäivänä 29.12.1957. Kun Pyhän Marian kirkko Pietarissa 2002 vihittiin uudelleen kirkolliseen tehtäväänsä, Ruotsin Inkeri-liitto lahjoitti taulun kirkkoon, jossa rovasti vaikutti suuresti inkeriläisten puolesta vainon aikoina. Suomen Vapaakirkon historia
Jalmari Raitio, porilainen mies josta tuli myöhemmin tunnettu saarnaaja ja kirjailija, tuli uskoon 15-vuotiaana kuullessaan erään merimiehen todistuksen uskostaan. 1895 Jalmari Raitio lähti Porista ja toimi kiertelevänä evankelistana pitämässä seuroja ja kokouksia 6 vuoden ajan. Sen jälkeen Tampereen piirilähetys kutsui Raition lähetikseen. Raition työalueena olivat Satakunnan ja Hämeen kylät kahdenkymmenen vuoden ajan. Sen jälkeen Jalmari Raitio toimi Vapaakirkon päämajan lähettinä, kierrellen vapaaseurakunnissa ja ystäväpiireissä opettamassa. Johannes X (patriarkka)
Hänet vihittiin diakoniksi vuonna 1979 ja papiksi vuonna 1983 Lattakian arkkihiippakuntaan. Hän toimi Balamandissa sijaitsevan Jumalansynnyttäjän luostarin johtajana Libanonissa vuosina 2001–2005, ja sen jälkeen hengellisenä isänä Blemmanan Jumalansynnyttäjän luostarissa Tartousissa Syyriassa. Vuosina 1995-2008 hän toimi Pyrgoun piispana, jonka jälkeen hänet valittiin Antiokian patriarkaatin Länsi- ja Keski-Euroopan metropoliitaksi. Luettelo jääkäreistä L
(13. joulukuuta 1890 Kemin maalaiskunta – 20. lokakuuta 1945) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Laurinolli ja Tilda Martti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Elin Elviira Paakkolanvaaran kanssa. Tämä Kemin maalaiskuntalainen maanviljelijä liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 21. helmikuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet siirrettiin 17. toukokuuta 1917 hänen sairautensa takia pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 7. kesäkuuta 1917. Pataljoonan täydennysjoukkoon hän palasi 12. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 17. elokuuta 1917 pataljoonan 4. komppaniaan ja 17. marraskuuta 1917 uudelleen täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin. Hän palasi Suomeen S/S Arcturuksen toisella retkellä 24. maaliskuuta 1918 ja matkusti Kemiin, missä hän liittyi Kemin maalaiskunnan suojeluskuntaan ja palveli sisällissodan aikana vartiopalveluksessa. Sisällissodan jälkeen hän työskenteli maanviljelijänä ja kalastajana sekä vuosina 1919–1920 Luoteisrajan rajavartiostossa rajatarkastajana. Hän otti Pohjolan suojeluskuntapiirin aliupseerikursseille vuonna 1919. Talvisotaan hän osallistui Kemin maalaiskunnassa ilmavalvontapäällikkönä ja Jatkosotaan hän osallistui paikallispäällikkönä Kemin maalaiskunnan suojeluskunnassa ja vuodesta 1942 alkaen päällikön viransijaisena vuoteen 1944 saakka. Hänet on haudattu Kemin maalaiskunnan hautausmaahan. Ylennykset: Suojeluskuntavääpeli 1. maaliskuuta 1919, Suojeluskuntaupseeri 1940. Kunniamerkit: Jääkärimerkki, Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi. Parikkala
Stolbovan rauhansopimuksen solmimisen jälkeen Kurkijoen ortodoksisen seurakunnan Sammatlammin ja Tyrjän kappeleista tuli Joukion evankelis-luterilainen seurakunta. Ensimmäinen luterilainen kirkko paikkakunnalla tiedetään olleen 1617, ja oma pappi mainitaan ensimmäisen kerran 1632. Sammatlammin ja Tyrjän ortodoksiset kappeliseurakunnat jatkoivat toimintaansa noin vuosisadan ajan hiipuen vähitellen kokonaan. Jalmari Karhula
Karhula syntyi vuonna 1878 Euran Sorkkisten kylässä talonpoikaisperheeseen. Hänen isänsä Isak Arvo oli entinen valtiopäivämies. Opiskeltuaan maanviljelyskoulussa sekä Ilmajoen kansanopistossa vuosina 1895–1896, Karhula aloitti vuonna 1903 opinnot Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Valmistumisensa jälkeen hän jatkoi opiskelua Pariisin maineikkaassa Académie Colarossissa vuosina 1905–1906. Anneli Aejmelaeus
Aejmelaeus kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Tyttönormaalilyseosta vuonna 1969. Hän valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1972 ja lisensiaatiksi vuonna 1979. Aejmelaeus väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1982. Vuonna 1983 hänet nimitettiin Vanhan testamentin eksegetiikan dosentiksi. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon papiksi Aejmelaeus vihittiin vuonna 1988.