Mihin Ernst Toch menehtyi?
Ernst Toch
Ernst Toch kuoli mahasyöpään Los Angelesissa lokakuun 1. päivänä vuonna 1964.
Ernst Toch
Sodan jälkeen Toch asui osan aikaa Euroopassa. Hän sävelsi ensimmäisen sinfoniansa op. 72 Wienissä v. 1949–50, ja se kantaesitettiin siellä 20. joulukuuta 1950. Toch aloitti sinfonioiden säveltämisen huomattavan vanhana: hän oli 63-vuotias 1. sinfonian valmistuessa. Alan Turing
Turingin toiveet ja kunnianhimo koulussa lisääntyivät, kun hänen ja hieman vanhemman opiskelijan Christopher Morcomin välille kehittyi läheinen ystävyys. Morcom oli myös Turingin ensimmäinen romanttinen kiinnostus. Hän kuoli yhtäkkisesti vain muutama viikko heidän viimeisen Sherbornen-lukukautensa alkamisen jälkeen naudan tuberkuloosin aiheuttamiin komplikaatioihin. Hän oli saanut taudin juotuaan lapsena tartunnan saaneen lehmän maitoa. Turingin usko särkyi, ja hänestä tuli ateisti. Hänen vakaumuksensa oli, että kaikkien ilmiöiden, myös ihmisen aivotoiminnan, täytyi olla materiaalisia. Alexander Mach
Vuonna 1940 Mach erosi propagandaministerin virastaan kritisoiden samalla presidentti Josef Tisoa, joka erotti hänet myös Hlinkan kaartin johdosta. Machin mielestä Tiso ei tehnyt tarpeeksi läheistä yhteistyötä Saksan kanssa. Hän matkusti Berliniin tavaten muun muassa Joseph Goebbelsin ja Joachim von Ribbentropin, sekä osallistuen saksalais-slovakialaiseen kokoukseen Salzburgissa kesäkuussa 1940. Salzburgissa Adolf Hitler kritisoi Slovakiaa Machin ja pääministeri Béla Tukan menetetyistä asemista ja molemmat saivat jälleen virat hallinnosta. Machista tuli Slovakian sisäministeri ja hän toimi tehtävässään aina maaliskuuhun 1945 saakka, saaden takaisin myös paikkansa Hlinkan kaartin johdossa. Hlinkan kaarti piti puolestaan kokouksen Trenčianske Teplicessä vuoden 1941 alussa. Kokouksessa Mach osallistui "Slovakian juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun" läpivientiin. Slovakiasta pakkosiirettiin yli 50 000 juutalaista saksalaisten keskitysleireille, joissa suurin osa heistä sai surmansa. Hlinkan kaarti otti Machin käskystä myös osaa Slovakian kansannousun kukistamiseen vuonna 1944. Mach pakeni maaliskuussa 1945 Itävaltaan, jossa hän jäi amerikkalaisjoukkojen vangiksi. Amerikkalaiset luovuttivat hänet Tšekkoslovakian viranomaisille ja vuonna 1947 maan korkein oikeus tuomitsi hänet 30 vuoden vankeusrangaistukseen. Mach armahdettiin vuonna 1968 ja hän asettui Bratislavaan kuollen 15. lokakuuta 1980. Wilhelm Röntgen
Röntgen kuoli suolistosyöpään 77-vuotiaana, neljä vuotta vaimonsa kuoleman jälkeen, vuonna 1923. Syövän ei uskota välttämättä aiheutuneen hänen työnsä parissa saamastaan ionisoivasta säteilystä. Hän altistui säteilylle uransa aikana varsin lyhyen ajan, ja lisäksi Röntgen oli aikanaan yksi harvoista tiedemiehistä, jotka käyttivät tutkimustensa aikana lyijysuojusta. Kuollessaan Röntgen oli lähes vararikossa, sillä hän oli lahjoittanut Nobelin palkintorahat yliopistolle ja ensimmäistä maailmansotaa seurannut inflaatio oli syönyt hänen omaisuutensa. Röntgen toivoi testamentissaan, että kaikki hänen yksityinen ja tieteellinen kirjeenvaihtonsa tuhotaan, ja niin hänen omat arkistonsa tuhottiin. Deutsches Röntgen-Museumiin on koottu hänen kirjoittamiaan kirjeitä niiden vastaanottajilta. Ernst Toch
Toch jatkoi sodan jälkeen myös akateemisia opintojaan: hän väitteli filosofian tohtoriksi Heidelbergista vuonna 1921. Väitöskirja "Beiträge zur Stilkunde der Melodie" julkaistiin vuonna 1923 nimellä "Melodielehre". Ensio Tiira
Matkan kahdeksantenatoista päivänä Fred Ericsson kuoli kuumuuteen, nälkään ja janoon. Tiira säilytti hänen ruumiistaan mahdollisimman kauan lautalla, sillä ennen Ericssonin kuolemaa he olivat tehneet sopimuksen, että jos toinen heistä kuolisi, jäljelle jäänyt hautaisi hänen ruumiinsa päästyään maihin. Kaksi päivää myöhemmin ruumis alkoi mädätä, ja matkan 25. päivänä Tiira joutui pudottamaan ruumiin veteen ja se joutui haiden syömäksi. Ernst Udet
Kun Luftwaffe epäonnistui sodan Neuvostoliittoa vastaan alettua, syntipukiksi saatiin jälleen Udet. 17. marraskuuta 1941 Udet teki itsemurhan. Ernst Toch
Toinen sinfonia op. 73 on omistettu Albert Schweitzerille, ja se esitettiin ensi kerran Wienissä 11. tammikuuta 1952. Kolmas sinfonia kantaesitettiin Pittsburghissa 2. joulukuuta 1955, ja se sai Pulitzer-palkinnon toukokuussa 1956. – Kolmen ensimmäisen sinfonian voi ajatella muodostavan triptyykin, ja ne heijastavat Tochin uskonnollista ja humanistista ajattelua, joka juonsi juurensa vakavan sydänkohtauksen aiheuttamasta elämänmuutoksesta. Hän joutui luopumaan elokuvatyöstä, koska filmistudioiden kiivas työtahti rasitti liiaksi hänen terveyttään. Ernst Toch
Toch palkittiin vuonna 1910 Mendelssohn-palkinnolla, ja hän sai myös Itävallan valtionpalkinnon neljänä vuotena peräkkäin. Vuonna 1913 hänet nimitettiin pianonsoitonopettajaksi Mannheimin Zuscheid-musiikkikorkeakouluun. Tänä aikana Toch sävelsi myöhaisromanttiseen tyyliin muun muassa sellaiset teokset kuin sarjan "Kuolevasta rokokoosta" viululle ja pianolle op. 16, 8. jousikvarteton Des-duuri op. 18, serenadin kolmelle viululle op. 20 ja klarinettisonaatin A-duuri op. 22. Tuotanto painottui siis kamarimusiikkiin. Tochin säveltäjänura keskeytyi ensimmäisen maailmansodan ajaksi, koska hän palveli Itävallan armeijassa. Sodan päätyttyä Toch palasi Mannheimiin. Ernst Barlach
Barlachin ekspressioniset työt leimattiin Natsi-Saksan aikana rappiotaiteeksi, ja taiteilija itse menehtyi sydänkohtaukseen jo ennen toisen maailmansodan alkua. Hein ten Hoff
Uransa jälkeen ten Hoff työskenteli ravintoloitsijana vaimonsa kanssa Hampurin alueella. Hän toimi jonkin aikaa nyrkkeilyliiton puheenjohtajana, mujtta luopui tehtävästä. ten Hoffin elämä päättyi 83-vuotiaana sairastettuaan viimeisinä elinvuosinaan Parkinsonin tautia., Franz Xaver Schwarz
Sodan viimeisinä päivinä Schwarz johti Volkssturm-yksikköä. Saksan antauduttua hän jäi vangiksi Yhdysvaltain asevoimille. Kuulustelujen ja terveysongelmiensa vuoksi Schwarz kuoli liittoutuneiden sotavankileirillä lähellä Regensburgia. Koska Schwarz oli polttanut kaikki puolueen varoja koskevat paperit ja koska hän kieltäytyi puhumasta kuulusteluissa, moni kansallissosialistisen puolueen rahoittaja jäi nimettömäksi. Hänet julistettiin kuolemansa jälkeen sotarikolliseksi oikeudenkäynnissä Münchenissä. Eddie Sachs
Sachs kuoli vuoden 1964 kilpailussa traagisella tavalla. Kilpailun toisella kierroksella Dave MacDonald pyörähti nelosmutkassa radan yli ja osui seinään aiheuttaen bensatankin hajoamisen ja massiivisen tulipalon. Auto luisui takaisin radalle aiheuttaen 7 auton kolarin, jossa muun muassa Ronnie Dumanin auto osui häneen, pyörähti liekkeihin ja osui varikkoseinään palaen, mutta Duman selvisi. Sachsin auto osui MacDonaldin autoon aiheuttaen räjähdyksen, mikä tappoi molemmat. Kolariin joutuivat osallisiksi myös Bobby Unser, Johnny Rutherford, Chuck Stevenson ja Norm Hall. Ernst Otto Fischer
Ernst Otto Fischer (10. marraskuuta 1918 – 23. heinäkuuta 2007) oli saksalainen kemisti, joka tutki hiilen ja metallien yhdisteitä. Ernst Schüz
Ernst Schüz (1901 Markgröningen - 1990) oli saksalainen lintutieteilijä. Ernst vom Rath
17. marraskuuta 1938 Ernst vom Rath haudattiin valtiollisin juhlamenoin Düsseldorfiin. Itse Adolf Hitler kunnioitti tilaisuutta läsnäolollaan. Puolueen propaganda ylisti vom Rathia ”veritodistajana” ja kansainvälisen juutalaisuuden Kolmatta valtakuntaa vastaan käymän taistelun ”ensimmäisenä veriuhrina”. Erwin Schrödinger
Toukokuussa 1960 Schrödinger alkoi kärsiä keuhkojen vajaatoiminnasta. Hän kävi tutkimuksissa Innsbruckissa ja Wienissä. Lääkärien diagnoosin mukaan hän sairasti tuberkuloosia. Schrödinger yritti hoitaa itseään lepäämällä Alpbachissa. Hän ei kuitenkaan toipunut, vaan kuoli 73-vuotiaana Wienissä keskiviikkona 4. tammikuuta 1961 vaimonsa Annemarien vieressä noin kello seitsemän aikaan illalla. Hänet haudattiin Alpbachiin 9. tammikuuta. Alban Berg
Loppukesästä 1935 Berg sai ampiaisenpiston, josta syntyi tulehduskierre. Jouluaattona 1935 pahaksi edennyt tulehdus äityi verenmyrkytykseksi, joka päätyi kohtalokkaaksi – Berg kuoli aattoaamulla vain 50-vuotiaana. Viulukonsertosta tuli myös hänen muistoteoksensa. Ernst Öpik
Ernst Julius Öpik (23. lokakuuta 1893 Kunda, Viro – 10. syyskuuta 1985 Bangor, Pohjois-Irlanti) oli virolainen tähtitieteilijä, joka on tunnettu erityisesti meteoreja ja meteoriitteja koskevasta tutkimuksestaan sekä galaksienvälisten etäisyyksien mittaustapojen kehittämisestä. Ernst Toller
Toller muutti Yhdysvaltoihin ja toimi lyhyen aikaa käsikirjoittajana Hollywoodissa ilman mainittavaa menestystä. Toller masentui kuultuaan sisarustensa joutuneen keskitysleirille Saksassa. Hän teki itsemurhan Mayflower-hotellissa Manhattanilla toukokuussa 1939. Ernst Toch
Tochin maine oli 1930-luvulla kiirinyt niin laajalle, että yhdysvaltalainen Pro Musica -yhdistys kutsui hänet konserttikiertueelle Amerikkaan kevääksi 1932. Toch esitti kiertueella omaa musiikkiaan, muun muassa ensimmäisen pianokonserttonsa Bostonin sinfoniaorkesterin ja Sergei Kusevitskin kanssa 25. ja 26. päivänä maaliskuuta. Konsertto sai myönteisen vastaanoton. Ohjelmaan kuului myös Tochin "Kirjava sarja" op. 48 vuodelta 1928. Ernst V. Knape
Ernst V. Knape kuoli 1929 keuhkotulehdukseen. Emil Cedercreutzin tekemä Knapen pronssinen muistopatsas paljastettiin Kokkolan Englanninpuistossa kesällä 1939. Günther Korten
20. heinäkuuta 1944 Hitlerin Itä-Preussissa olevassa päämajassa "Wolfsschanze"ssa pidettiin tilannekatsaus, johon osallistui natsihallinnon vastaisen salaliiton jäsen eversti Claus von Stauffenberg. Stauffenberg asetti suuren karttapöydän alle salkkuun piilotetun pommin. Noin klo 12.45 iltapäivällä Korten oli juuri kumartunut pöydän ylle näyttämään liittoutuneiden ilmahyökkäyksien kohteita kartalta, kun pommi räjähti. Kortenin vatsaan osui räjähdyksen pöydästä irrottama suuri puinen säpäle. Hänet vietiin Rastenburgin sairaalaan, jossa hän kuoli kaksi päivää myöhemmin. Hitler ylensi Kortenin postyymisti kenraalieverstiksi ja hänet haudattiin ensimmäisen maailmansodan Tannenbergin taistelun muistomerkille 28. heinäkuuta. Tammikuussa 1945 Puna-armeija lähestyi Tannenbergia, joten saksalaiset räjäyttivät siellä olleen suuren muistomerkin ja siirsivät joitakin ruumiita uudelleenhaudattavaksi muualle. Kortenin ruumis haudattiin Berliinin Steglitziin, jossa hauta on yhä nähtävillä. Edgar Julius Jung
Vuonna 1932 Jungista tuli kansleri Franz von Papenin puheiden kirjoittaja. Natsien vuoden 1933 tammikuun valtaannousun jälkeen Jung kirjoitti puheen, jonka Papen piti Marburgin yliopistossa 17. kesäkuuta 1934. Puhe toi ilmi konservatiivien kriittisyyden kansallissosialismin väkivaltaisuutta kohtaan. Adolf Hitler raivostui kuullessaan puheesta ja antoi SS:n johtajalle Heinrich Himmlerille tehtäväksi pidättää Jungin 25. kesäkuuta. SS vangitsi hänet vielä samana päivänä ja hänet teloitettiin pitkien puukkojen yön väkivaltaisessa puhdistuksessa, jonka avulla natsihallinto pyrki pääsemään eroon poliittisista vastustajistaan. Jungin ruumis löytyi ojasta Oranienburgissa. Johnny Thunders
Hänet nähtiin myös MC5-kitaristi Wayne Kramerin Gang War -yhtyeen riveissä. Viimeiseksi levytykseksi jäi vierailu saksalaisen Die Toten Hosen -yhtyeen levyllä. Saksalaispunkkareiden kertoman mukaan Thunders oli niin huonossa kunnossa, että sai omalle legendaariselle Born to Lose -kappaleelleen aikaiseksi vain muutaman ääneen, "sen verran että hänen nimensä kehtasi juuri ja juuri painaa levyn kanteen". Pian tämän jälkeen hän kuoli metadonin yliannostukseen hotellihuoneessa New Orleansissa. Ernst Toch
Toukokuun 22. päivänä 1938 avattiin Düsseldorfissa ”rappiomusiikkia” ("Entartete Musik") esittelevä näyttely. Siinä esiteltiin ”marxilaisia, bolševistisia, juutalaisia ym. epäsaksalaisia suuntauksia, kuten atonaalista musiikkia ja jatsia”; näytteillä oli äänilevyjä, nuotteja ja kirjoituksia sellaisilta tekijöiltä kuin Igor Stravinskilta, Alfred Einsteinilta, Schönbergiltä, Alban Bergiltä, Tochilta, Hanns Eislerilta,Kurt Weillilta ja monilta muilta. Lisäksi mainittujen säveltäjien nuotteja poltettiin roviolla ja painolaattoja rikottiin. Ernst Tandefelt
Ernst Tandefelt pääsi ehdonalaisen vapauteen joulukuussa 1931 istuttuaan vankilassa kahdeksan ja puoli vuotta. Hänet kuitenkin internoitiin vaarallisena henkilönä Nikkilän mielisairaalaan, jossa hän kuoli 72-vuotiaana 3. toukokuuta 1948. Mutsuo Toi
Toi jätti useita itsemurhaviestejä. Hänellä oli todettu tuberkuloosi toukokuussa 1937. Hän joutui kylän naisten torjumaksi ja päätti kostaa. Isoäitinsä hän tappoi, jottei tämän olisi tarvinnut kärsiä häpeää. Ernst Toch
Die Musik -lehti julkaisi 1. maaliskuuta 1936 antisemitistisen erikoisnumeron. Sen artikkelit käsittelivät mm. ”juutalaisia musiikkitehtailijoina”, ja lehdessä julkaistiin Felix Mendelssohnin, Giacomo Meyerbeerin, Gustav Mahlerin, Arnold Schönbergin, Tochin, Kurt Weillin, Otto Klempererin ynnä muiden retusoituja muotokuvia. Carl Oscar Malm
Malm kuoli 37-vuotiaana vuonna 1863 keuhkotulehdukseen. Kuurojen keskuudessa kerrotaan, että hän olisi saanut sen auttaessaan hevosta ylös joesta. Malm haudattiin Turkuun. Toni Kurz
Toni Kurz (13. tammikuuta 1914 – 22. heinäkuuta 1936) oli saksalainen vuorikiipeilijä, joka menehtyi vuonna 1936 Eiger-vuorella Bernin Alpeilla Sveitsissä. Hän ja hänen toverinsa Andreas Hinterstoißer olivat kiipeämässä yhdessä Willy Angererin ja Edi Rainerin kanssa vuoren jyrkkää pohjoisrinnettä pitkin. Hinterstoißerin loukattua jalkansa seurueen oli käännyttävä takaisin. Paluumatkalla lumivyöry vei Hinterstoißer mennessään ja Angerer kuoli murskauduttuaan kallioon. Ylimpänä roikkunut Rainer tukehtui toveriensa painon alla. Kurz leikkasi irti Angererin ja itsensä välisen köyden ja kiipesi Rainerin luokse jatkaakseen köyttänsä, mahdollistaen laskeutumisen avuksi saapuneen pelastusryhmän luokse. Köydessä ollut solmu esti kuitenkin häntä saavuttamasta pelastajiaan. Kurz kuoli vain muutaman metrin päässä pelastajistaa. Hänen viimeiset sanansa olivat: ""En jaksa enää"." Ernst Toch
Vuonna 1945 Toch sävelsi yhdessä Arnold Schönbergin, Igor Stravinskin ja kolmen muun säveltäjän kanssa "Luomis"-sarjan, joka kuvaa maailman luomista. Tochin säveltämä jakso oli "Liitto". Partituuri on kadonnut, mutta äänilevy on säilynyt. Gustav Adolf Fischer
Fischer palasi Saksaan marraskuussa 1883. 1885 hän osallistui tutkimusmatkailija Wilhelm Junkerin veljen rahoittamalle ja varustamalle retkelle etsimään kadonnutta Junkeria ja hänen matkaseuralaisiaan Emin Pashaa ja Gaetano Casatia, muuta retkikunta joutui palaamaan tyhjin käsin päästyään Victoriajärven rantaan. Hän palasi Sansibariin kesäkuussa 1886 ja matkusti sitten Berliiniin, missä hän kuoli sairastamaansa trooppiseen kuumetautiin. Wilhelm Reich
Marxilainen Reich eli 1930-luvulta lähtien maanpakolaisena Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa ja lopulta Yhdysvalloissa. Hän alkoi myydä kehittämiään orgonikammioita syöpäpotilaille ja tuomittiin puoskaroinnista. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1957. Ernst Toch
Kautta Tochin tuotannon näkyy 1800-luvun saksalaisen romantiikan vaikutus. Hänen musiikkinsa alkaa vapautua tonaalisesti vuoden 1920 paikkeilla; hän käyttää runsaahkosti kromatiikkaa, mutta musiikkiin jää jäljelle sävellajituntu. Hän oli kiinnostunut uusista sävellystekniikoista, kuten sarjallisuudesta, vaikka ei omaksunut niitä laajemmin; esimerkiksi 13. jousikvartetossa op. 74 (1953) hän käyttää dodekafonista riviä. Mensen Ernst
Ernstin viimeinen juoksu alkoi vuonna 1842, kun hän lähti etsimään Niilin alkulähdettä saksalaisen seikkailijan kreivi Hermann von Pückler-Muskaun toimeksiannosta. Ernst juoksi Sleesiasta Konstantinopoliin, ja sieltä Jerusalemin kautta Kairoon. Muutaman kuukauden jälkeen hän jatkoi Niiliä pitkin etelään. Ernst kuitenkin sairastui punatautiin autiomaassa ja kuoli vuonna 1843. Ernst Röhm
Ernst Julius Röhm (28. marraskuuta 1887 München – 1. heinäkuuta 1934) oli ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut saksalainen upseeri, joka muistetaan kansallissosialistisen puolueen Sturmabteilung-taistelujärjestön eli SA:n johtajana. Röhm surmattiin niin kutsutussa pitkien puukkojen yön verilöylyssä, koska hänet lavastettiin Adolf Hitleriä vastaan suunnatun vallankaappauksen suunnittelijaksi. Werner Kreipe
Luftwaffen esikuntapäällikkö Günther Korten kuoli Hitleriä vastaan suunnatun pommiattentaatin seurauksena 22. heinäkuuta 1944. Kortenin lähintä alaista Karl Kolleria pidettiin luontavana jatkajana tehtävään, mutta yllättäen ilmavoimien päällikkö Hermann Göring nimitti Kreipen uudeksi esikuntapäälliköksi ohi Kollerin, josta hän ei pitänyt. Hitler puolestaan oli ehdottanut tehtävään Robert Ritter von Greimiä, jota Göring taas ei hyväksynyt. Kreipe oli pätevä upseeri ja olisi todennäköisesti ollut tehtäväänsä hyvin sopiva, mutta hän ajautui riitoihin Hitlerin kanssa. Ernst Toch
Tochin isä halusi poikansa opiskelevan vakavaraiseen ammattiin, ja lukion jälkeen Toch kirjoittautui Wienin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä (vuosiksi 1906–1909). Lääketieteen opintojen ohella hän kuitenkin jatkoi musiikin harrastamista. Ernst Toch
Adolf Hitler valittiin Saksan valtakunnankansleriksi vuonna 1933, ja samaan aikaan juutalaisvastainen liikehdintä laajeni maassa. Toch katsoi parhaaksi paeta maasta; hän matkusti (yhdessä mm. Richard Straussin kanssa) Firenzeen edustamaan Saksaa musiikkitieteilijäin kongressiin mutta ei enää palannut Berliiniin vaan siirtyi Pariisiin ja edelleen perheensä kanssa Lontooseen. Toivo Antikainen
Moskovan rauhansopimuksen myötä Antikainen sekä Adolf Taimi luovutettiin Neuvostoliiton vaatimuksesta maan viranomaisille 3. toukokuuta 1940. Saavuttuaan Antikainen esitti kiusallisia kysymyksiä "kadonneista" tovereista ja – totuuden vähitellen valjettua hänelle – joutui usean kuukauden hermolomalle. Kesällä Antikainen valittiin Korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvostoon Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan edustajana. Syksyllä 1941 Antikaisen tehtävänä oli kuulustella puna-armeijan puolelle loikanneita Pärmin pataljoonan suomalaisia, joista hän valikoi desanteiksi sopivat. Antikainen menehtyi lento-onnettomuudessa lokakuussa 1941 lähellä Arkangelia. Antikainen kritisoi Neuvostoliitossa muun muassa Pravdan linjauksia ja on spekuloitu sillä, oliko Antikaisen kuolema sittenkään onnettomuus. Hänet on haudattu Kegostrovin saarelle. Ernst Toch
Sodan jälkeen Toch alkoi kamarimusiikin ohella lähestyä orkesterimusiikkia: sellokonsertto op. 35 voitti — muiden muassa Aarre Merikannon rinnalla — jaetun palkinnon Schott & Söhne -kustantamon kilpailussa (1925), ja 1. pianokonsertto op. 38 kantaesitettiin Düsseldorfissa 8. elokuuta 1926 (solistina oli Walter Gieseking). Teos esitettiin seuraavana vuonna Frankfurtin kansainvälisillä musiikkifestivaaleilla (solistina oli Walter Frey ja kapellimestarina Hermann Scherchen), ja esityksestä tuli Tochille suuri menestys. Torpedovene S2
Asian tutkiminen jäi kesken; tutkinnan ollessa vielä käynnissä komentaja Roos sai surmansa virkamatkan aikana, kun vuotaneesta pakoputkesta peräisin ollut hiilimonoksidi eli häkä täytti hänen makuuhyttinsä yöllä tehdyn matkan aikana; kun asia havaittiin, ei mitään ollut enää tehtävissä. Lutz Eigendorf
Useat Eigendorfin ystävät epäilivät kuolemaa Stasin järjestämäksi salamurhaksi, mutta valtaosa saksalaisista uskoi onnettomuuteen. Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Heribert Schwan tutki Stasin arkistoja ja teki Eigendorfin kuolemasta kirjan ja dokumenttielokuvan. Hänen tutkimuksissaan selvisi että Mielke suuttui loikkauksesta eikä aikonut päästää Eigendorfia pälkähästä. Eigendorfin tekemisiä seurasi yli 50 agenttia, ja asiakirjojen mukaan hänet oli määrä murhata. Schwanin mukaan Eigendorf kidnapattiin ja hänelle juotettiin myrkytettyä alkoholia, minkä jälkeen hänet päästettiin lähtemään. Ajaessaan pakoon Eigendorfia häikäistiin kaarteessa ja myrkyn sekä alkoholin vaikutuksesta hän ajautui tieltä ulos. Schwanin paljastukset johtivat tutkimuksiin, jotka kuitenkin päättyivät tuloksettomina. Ernst Gehrcke
Ernst Johann Gehrcke (1. heinäkuuta 1878 Berliini – 25. tammikuuta 1960 lähellä Berliiniä) oli saksalainen fyysikko. Hänet tunnetaan erityisesti suhteellisuusteorian vastustajana sekä valon diffraktioon käytettävän Lummer-Gehrcke -lautasen kehitämisestä. Ernst Wilhelm Leberecht Tempel
Ernst Wilhelm Leberecht Tempel (4. joulukuuta 1821 – 16. maaliskuuta 1889), yleensä tunnettuna Wilhelm Tempel, oli saksalainen tähtitieteilijä joka työskenteli Marseillessa siihen asti kunnes Saksan-Ranskan sota puhkesi. Albert Einstein
Muutaman päivän kuluttua alkoivat suuret kivut, ja hänen lääkärinsä pelkäsi, että aneurysmassa oli ilmennyt vuoto. Hänet vietiin sairaalaan, jossa tila koheni sen verran, että hän alkoi valmistella radiopuhetta, jota hän ei kuitenkaan ehtinyt saattaa valmiiksi. 18. huhtikuuta kello 1.15 yöllä hän kuoli sanottuaan sitä ennen saksaksi muutaman sanan, joita hoitaja ei ymmärtänyt. Gustav von Kahr
Pitkien puukkojen yönä Kahr tapettiin rangaistuksena petoksestaan natseja kohtaan oluttupavallankaappauksen yhteydessä. SS-miehet vangitsivat ja murhasivat Kahrin hakkaamalla häntä kirveillä. Hänen ruumiinsa löytyi suosta lähellä Dachauta. Ernest Tubb
Vuonna 1979 julkaistiin Tubbin merkittävä kokoelma-albumi "The Legend and the Legacy", joka oli myös hänen ensimmäinen kokoelma-albuminsa yhteentoista vuoteen. Vuonna 1980 hän esiintyi itsenään elokuvassa "Kaivosmiehen tytär". Tubb lopetti 49-vuotisen uransa terveyssyistä vuonna 1982. Vuonna 1983 julkaistiin viimeinen Tubbin elinaikana julkaistu kokoelma-albumi, "Honkey Tonk Classics". Viimeisinä vuosinaan Tubb kärsi keuhkolaajentumasta. Hän kuoli 6. syyskuuta 1984 baptistisairaalassa Nashvillessä, Tennesseessä 70-vuotiaana. Emmy Noether
Hitlerin päästyä valtaan 1933 Noether joutui lähtemään Yhdysvaltoihin, jossa hän opetti Bryn Mawrin Collegessa ja toimi vierailevana luennoitsijana Princetonissa arvostetussa Institute for Advanced Studyssa. Huhtikuussa 1934 häneltä leikattiin munasarjakysta, ja yllättäen hän menehtyi komplikaatioihin pian leikkauksen jälkeen. Erich von Hornbostel
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan hän joutui lähtemään maanpakoon vuonna 1933 ja hän toimi muun muassa luennoitsijana New Yorkissa. Viimeiset aikansa hän työskenteli Cambridgessa Euroopan ulkopuolisen kansanmusiikin arkistossa. Hän kuoli Cambridgessa vuonna 1935. Ernst von Born
Viimeisinä vuosinaan von Born osallistui enää harvoin poliittiseen keskusteluun. RKP:n puoluepäivillä toukokuussa 1956 hän luovutti puheenjohtajuuden Lars Erik Taxellille. Samalla von Bornille myönnettiin RKP:n myöntämä ensimäinen Axel Lille -mitali. Vain kuusi viikkoa myöhemmin von Born kuoli. Ernst Toch
Ernst Toch syntyi Wienissä 7. päivänä joulukuuta 1887 juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä Moritz Toch oli kauppias, eikä perheessä harrastettu musiikkia. Toch oli jo lapsena kiinnostunut äänistä ja musiikista. Hän opetteli soittamaan pianoa isoäitinsä panttilainaamossa, ja nuotinlukutaidon hän oppi alivuokralaisena asuneelta harrastelijaviolistilta. Toch ei saanut järjestelmällistä musiikinopetusta, eikä perhekään rohkaissut musiikkiharrastuksia. Roland Ratzenberger
Ratzenberger menehtyi 33-vuotiaana Imolan mustan viikonlopun aika-ajoissa vappuaattona 30. huhtikuuta 1994. Hän menetti autonsa hallinnan etusiiven mentyä rikki Villeneuve curva -kaarteessa. Ratzenbergerin auto paiskautui yli 300 kilometrin tuntinopeudella päin betoniseinää. Häneltä murtui niska, ja hän kuoli välittömästi. Auto liukui törmäyksen jälkeen Tosa-mutkaan. Ratzenbergerin pää nojasi auton reunaa vasten ja heilahti veltosti puolelta toiselle, kun auto pysähtyi. Karl Mauch
Saksassa Mauchin löydöt eivät juurikaan herättäneet kiinnostusta, sillä tutkimusmatkojen mielenkiinto oli suuntautunut erityisesti Kongojoen ja Niilin tutkimiseen. Mauch kuoli huhtikuussa 1875 vammoihinsa, jotka hän sai tiputtuaan asuintalonsa kolmannesta kerroksesta. Erich Koch
Sodan päätyttyä Koch onnistui piiloutumaan, mutta britit paikallistivat ja vangitsivat hänet 1949 Hampurissa ja luovuttivat hänet seuraavana vuonna Puolaan, jossa häntä pidettiin vankina syytteitä nostamatta kahdeksan vuoden ajan. Vuosina 1958–1959 pidetyssä oikeudenkäynnissä hänet tuomittiin kuolemaan Puolaa vastaan tehdyistä sotarikoksista. Ukrainassa tehtyjä sotarikoksia ei käsitelty oikeudessa. Kuolemantuomio kuitenkin muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi, virallisesti Kochin heikon terveyden perusteella. Koch kuoli luonnollisen kuoleman puolalaisessa vankilassa 90-vuotiaana vuonna 1986. André Kertész
Kertész kuoli 28. syyskuuta 1985 kotonaan New Yorkissa rauhallisesti nukkuessaan. Hänet tuhkattiin, ja hänen tuhkansa haudattiin yhdessä hänen vaimonsa tuhkan kanssa. Yli 70 vuoden mittaisen valokuvaajanuran aikana Kertész palkittiin saavutuksistaan valokuvauksen alalla runsain mitoin. Hän oli ensimmäinen valokuvaaja, joka piti yksityisnäyttelyn, ja sen jälkeen hän piti lukemattomia näyttelyjä eri puolilla maailmaa. Hän matkusteli kaikkialla maailmassa Unkarista alkaen ja sai lopulta arvostusta elämänsä loppupuolella ja erityisesti kuolemansa jälkeen. Nykyisin häntä pidetään valokuvajournalismin ja valokuvaesseistiikan ja ehkä koko valokuvauksen merkittävimpiin kuuluvana hahmona. Ernst Mielck
Ernst Leopold Christian Mielck (24. lokakuuta 1877 Viipuri – 22. lokakuuta 1899 Locarno, Sveitsi) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti, joka kuoli tuberkuloosiin jo 21-vuotiaana. Hän ehti säveltää parikymmentä teosta. Kaarina Maununtytär
5. elokuuta 1571 Eerik seurueineen lähti Turusta lähimpänä päämääränä Ahvenanmaalla sijaitseva Kastelholma. Turkuun jäi taakse ainoastaan puolitoistavuotias Henrik-poika, joka oli todennäköisesti sairaalloinen. Henrik kuoli seuraava vuonna 1572 syyskuussa ja hänet haudattiin Turun tuomiokirkkoon Turun linnan tykkien ampuessa kunnialaukauksia pojan muistolle. Linnasta toimitettiin 600 tiiltä tuomiokirkkoon, jonne rakennetettiin Henrikille hauta, todennäköisesti sama johon myöhemmin haudattiin myös hänen äitinsä Kaarina ja sisar Sigrid. Nykyään kyseinen hauta kappeleineen tunnetaan Tottien hautana Sigridin pojan Åke Tottin mukaan. Tämän ja hänen vaimonsa kuva on marmoriin veistettynä haudalla. Franz Liszt
Franz Liszt kuoli Bayreuthissa heinäkuun 31. päivänä vuonna 1886 keuhkokuumeeseen, jonka hän oli saanut Bayreuthin festivaaleilla. Liszt haudattiin Bayreuthin hautausmaalle. Theodor Eicke
Theodor Eicke (17. lokakuuta 1892 – 26. helmikuuta 1943) oli saksalainen SS-Obergruppenführer, SS-divisioona Totenkopfin komentaja ja yksi natsi-Saksan keskitysleirien perustamisen avainhenkilöistä. Eicken kansallissosialistisen puolueen jäsennumero oli 114901 ja SS:n jäsennumero 2921. Eicke muistetaan SA-komentaja Ernst Röhmin surmaamisesta pitkien puukkojen yönä. Emmanuel Hostache
Hostache oli lapsena myös kuulantyönnön Ranskan-ennätyksen hallussapitäjä. Hän kuoli 31-vuotiaana Ewingin sarkoomaan. Ernst August Raddatz
Kuolleeksi hänet julistettiin Suomessa kuitenkin vasta 1964. Ludwig Mies van der Rohe
Vuonna 1958 niveltulehdus pakotti Miesin käyttämään loppuelämänsä pyörätuolia ja kainalosauvoja. Vuodesta 1966 Mies taisteli ruokatorven syöpää vastaan, ja hän kuoli keuhkokuumeeseen 17. elokuuta 1969. Hänen ruumiinsa tuhkattiin, ja hänet haudattiin Gracelandin hautausmaalle Chicagoon. Rentarō Taki
Taki sairastui nuorena ankaraan tuberkuloosiin, joka vei hänen henkensä kesäkuussa 1903. 23-vuotiaana kuollut säveltäjä jätti silti jälkeensä monia sävellyksiä, joista tunnetuimpia on laulu "Kōjō no tsuki" (1901). Kyseisestä sävellyksestä ovat sittemmin esittäneet omat versionsa Thelonious Monk ja Scorpions. Ernst Ludwig Kirchner
Kirchnerin maine kasvoi huomattavasti 1920-luvulla; 1930-luvulla häntä kohtasi kuitenkin takaisku, kun natsit nousivat valtaan ja hänen työnsä julistettiin rappiotaiteeksi. Hän riisti henkensä 58-vuotiaana. Ernst Günther Schenck
Sodan loppupuolella Schenck työskenteli vapaaehtoisena Berliinissä valtakunnankansliassa Führerbunkerin läheisyyteen tehdyssä tilapäissairaalassa. Vaikka hän ei ollut saanut kirurgin koulutusta hän oli mukana monissa suurissa leikkauksissa yhtenä avustajistaan Hitlerin henkilökohtainen lääkäri tohtori Werner Haase. Haase, jolla oli enemmän kirurgikokemusta, oli tuberkuloosin heikentämä. Erik Satie
Satie alkoi saada mainetta vasta elämänsä loppupuolella. Hän nousi nuorten radikaalien säveltäjien esikuvaksi ja oli läheisesti tekemisissä kuuden ryhmän (Les Six) kanssa. Hän kuoli alkoholismin aiheuttamaan maksakirroosiin ja keuhkokuumeeseen vuonna 1925. Hänen asunnostaan, johon hän ei ollut sallinut kenenkään astua yli kahteen vuosikymmeneen, löydettiin uskomaton sekasorto. Franz Kafka
Kafka sai vuonna 1917 keuhkoverenvuodon ja tuberkuloosidiagoosin, mutta hänen työkyvyttömyyseläkehakemuksensa hylättiin. Kafka vietti kahdeksan kuukautta keuhkoparantolassa vuosina 1920–1921. Tämän jälkeen hän palasi työhönsä, mutta joutui lopettamaan työnteon jo parin kuukauden kuluttua. Tuberkuloosin todettiin levinneen kurkunpäähän vuonna 1924, ja Kafka menehtyi vielä saman vuoden aikana. Ernest Duchesne
Duchesne joutui jättämään tutkimustyön kesken sotilasuransa takia. Hän meni vuonna 1901 naimisiin Rosa Lassalas'n kanssa, joka kuitenkin menehtyi kaksi vuotta häiden jälkeen. Vuonna 1904 Duchesne sairastui keuhkotautiin ja joutui kolme vuotta myöhemmin jättämään armeijan. Hänet lähetettiin parantolaan Amélie les Bains'iin, jossa hän kuoli vuonna 1912 ollessaan 37-vuotias. Hänet on haudattu Cannesiin "Cimetière du Grand Jas" -hautausmaalle. Ernst Rolf
Vuonna 1932 Rolf yritti itsemurhaa hukuttautumalla. Yritys kuitenkin epäonnistui, mutta sen seurauksena hän sai keuhkokuumeen ja kuoli joulupäivänä samana vuonna. Hänet on haudattu Norra begravningsplatsenille Tukholmaan. Louis Botha
Hyökkäys Saksan Lounais-Afrikkaan käynnistyi helmikuussa 1915 Bothan toimiessa jälleen itse ylipäällikkönä. Brittien tuella hän löi saksalaiset, jotka antautuivat heinäkuun alussa. Sota heikensi Bothan kannatusta, mutta hänen hallituksensa säilytti täpärän enemmistön lokakuun 1915 parlamenttivaaleissa. Osoittaakseen lojaaliutensa Isolle-Britannialle hän lähetti eteläafrikkalaisia vapaaehtoisjoukkoja myös Itä-Afrikan taisteluihin, Egyptiin ja lopulta länsirintamalle Ranskaan. Sodan päätyttyä Botha osallistui vuosina 1918–1919 yhdessä Smutsin kanssa voittajavaltioiden neuvotteluihin sekä Pariisin rauhankonferenssiin. Botha toivoi Saksan Lounais-Afrikan yhdistämistä suoraan Etelä-Afrikkaan, mutta hyväksyi kompromissina sen luovuttamisen Etelä-Afrikan valvontaan Kansainliiton mandaattialueena. Muutoin hän kannatti hävinneen Saksan maltillista kohtelua. Botha sairastui pian kotiinpaluun jälkeen espanjantautiin ja kuoli Pretoriassa elokuussa 1919. Jan Tshokke
Heinäkuussa 1906 Tampereen raastuvanoikeus tuomitsi Tshokken murhista kolmeen elinkautiseen. Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa Kakolan vankilassa vuonna 1910. Kuolinsyyksi ilmoitettiin keuhkotauti. Alois Eliáš
27. huhtikuuta 1939 Eliášta tuli Böömin ja Määrin protektoraatin pääministeri. Astuessaan virkaansa hän lupasi entiselle presidentille Edvard Benešille tekevänsä voitavansa miehitetyn maan hyväksi ja järkeili, että jollei hän olisi ottanut virkaa vastaan, olisi siihen päätynyt joku maan vihollisista. Virkaa hoitaessaan Eliáš uhmasi natsihallintoa useaan otteeseen; hän kieltäytyi esimerkiksi vannomasta uskollisuudenvalaa Adolf Hitlerille ja kieltäytyi myös allekirjoittamasta juutalaisvastaisia lakeja. Hän teki myös yhteistyötä paikallisen vastarintaliikkeen kanssa ja oli yhteyksissä Tšekkoslovakian tuolloin Lontoossa toimineeseen pakolaishallitukseen. Böömin ja Määrin tuolloinen valtakunnanprotektori eli johtava paikallinen saksalainen virkamies Konstantin von Neurath korvattiin lopulta Reinhard Heydrichilla, joka pidätytti Eliáksen 27. syyskuuta 1941. Eliáš tuomittiin kuolemaan yhteistyöstä vastarintaliikkeen kanssa ja hänet teloitettiin Prahassa 19. kesäkuuta 1942. Johann Friedrich Böttger
Böttgeristä tuli hänen apulaisensa. Työt kuitenkin keskeytyivät vuosiksi 1706−1707, kun Kaarle XII:n armeija valtasi Saksin. Lopulta onnistuttiin valmistamaan kivitavaraa, joka oli yhtä kovaa kuin posliini, mutta se oli punaista eikä valkoista. Kun Tschirnhaus kuoli vuonna 1708, Böttger jatkoi työtä yksin. Lopulta onnistuttiin valmistamaan valkoista posliinia. Böttgeristä tuli pian Messenin posliinitehtaan johtaja. Böttger kuoli vuonna 1719 vain 37-vuotiaana. Ernst Günther Schenck
Ernst Günther Schenck (3. lokakuuta 1904 Marburg – 21. joulukuuta 1998 Aachen) oli saksalainen lääkäri, joka toisen maailmansodan viimeisinä päivinä työskenteli Berliinissä ja kirjoitti kokemuksistaan useita kirjoja. Vuonna 1944 hänet ylennettiin Obersturmbannführeriksi (everstiluutnantti) ja seuraavana vuonna Standartenführeriksi (eversti). Eduard Schnitzer
Stanley sai kuitenkin Eminin lähtemään, ja paluumatka alkoi huhtikuussa 1889 kohti Intian valtamerta. Rannikolle päästyään Emin Pašša kuitenkin kieltäytyi lähtemästä Eurooppaan. Tämä esti Stanleyn mahdollisuuden olla taas sankari. Emin palasi maakuntaansa, mutta se oli tällä välin ajautunut sekasortoon. Hän päätti jatkaa matkaa saksalaiseen Kameruniin, mutta hänet murhattiin Kongossa 23. lokakuuta 1893. Uuno Aarto
Aarto oli näyttelijänä Turun Työväen Teatterissa. Hän osallistui myös työväen urheiluliikkeen toimintaan nyrkkeilyn piirissä, laati ohjelmanumeroita työväen juhlatilaisuuksiin sekä avusti työväenlehtiä. Uuno Aarto kuoli joulukuun lopulla 1928 tuberkuloosiin. Prince
Prince kuoli 57-vuotiaana Paisley Parkin kodissaan Chanhassenissa Minnesotassa, Yhdysvalloissa 21. huhtikuuta 2016. Kuolinsyyksi todettiin fentanyyli-nimisen opioidin yliannostus. Häntä oli vain viikkoa ennen kuolemaansa hoidettu sairaalassa yliannostuksen takia. Princen tiedetään myös kärsineen terveysongelmista. Hänen kerrotaan kärsineen nestehukasta ja influenssasta useita viikkoja ennen kuolemaansa. Hänen ruumiinsa tuhkattiin 23. huhtikuuta ja hänen kotonaan järjestettiin perheen ja ystävien kesken muistotilaisuus. Tuhkan laskupaikkaa ei julkistettu. Princelle järjestetään myös muistokonsertti. Ernst Kaltenbrunner
Kaltenbrunner ei pystynyt osallistumaan Nürnbergin oikeudenkäyntiin marraskuussa 1945, koska hän oli saanut vakavan sairaskohtauksen muutamia päiviä ennen oikeudenkäynnin alkua. Kaltenbrunner saapui lopulta oikeudenkäyntiin pyörätuolia käyttäen 
joulukuussa 1945. Nürnbergin oikeudenkäynnissä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja rikoksiin ihmiskuntaa vastaan ja hänet tuomittiin kuolemaan. Kaltenbrunner hirtettiin 16. lokakuuta 1946 kello 01.40. Anton Tšehov
Vuonna 1904 Tšehov oli hoidattamassa tuberkuloosiaan Badenweilerin kylpyläkaupungissa Saksassa, mutta menehtyi sairauteensa. Werner Ostendorff
Werner Ostendorff (s. 15. elokuuta 1903, k. 1. toukokuuta 1945, Bad Aussee) oli SS-Gruppenführer ja Waffen-SS:n kenraaliluutnantti sekä SS-Verfügungsdivisionin (myöhemmin SS-divisioona Das Reich) joukkueenjohtaja Paul Hausserin alaisuudessa ja tammikuusta 1944 17. SS-panssarikrenätööridivisioona Götz von Berlichingenin komentaja. Das Reichin komentajana 9. maaliskuuta 1945 hän haavoittui vaikeasti Stuhlweissenburgissa, Unkarissa ja kuoli muutama päivä sodan lopun jälkeen reservisairaalassa Bad Ausseessa. Ernst Toch
Vuonna 1909 Toch voitti nuorille säveltäjille joka neljäs vuosi järjestettävän Mozart-kilpailun, johon hän oli kolme vuotta aikaisemmin pilan päiten osallistunut F-duuri-kamarisinfonialla. Palkintona oli nelivuotinen stipendi Frankfurt am Mainin konservatorioon. Toch päätti lääketieteen opintonsa ja muutti Wienistä Saksaan. Hän opiskeli Frankfurtissa pianonsoittoa Willy Rehbergin (1863–1937) ja sävellystä Iwan Knorrin (1853–1916) johdolla. Tyko Brahe
Brahen kuolemansyy on yhä epäselvä, mutta vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan kyse ei ollut akuutista myrkytyksestä. Brahe saattoi kuolla virtsarakon tulehdukseen. Hänen epäillään yrittäneen hoitaa itseään elohopeaa sisältäneillä lääkkeillä, joka selittää korkean elohopeamäärän hänen elimistössään. Brahe kuoli aamulla yhdeksän ja kymmenen välillä. Werner Haase
Haasesta tuli Neuvostoliiton sotavanki. Kesäkuussa 1945 häntä syytettiin sillä perusteella, että hän oli Hitlerin henkilökohtainen lääkäri hoitaen myös muita Hitlerin hallituksen ja kansallissosialistisen puolueen jäseniä sekä Hitlerin SS-kaartin jäseniä. Tuomiota ei julkaistu. Tuberkuloosista kärsinyt Haase kuoli vankeudessa marraskuussa 1950. Kuolinpaikaksi on ilmoitettu ”Butyrin vankilasairaala”, joka saattaa viitata Butyrkan vankilaan Moskovassa. Heinrich Ehrler
27. helmikuuta 1945 hänet siirrettiin Saksaan. Hän jatkoi taistelulentäjänä Messerschmitt Me 262 suihkuhävittäjällä ja saavutti kahdeksan ilmavoittoa lisää. Näin hänellä oli yhteensä 208 ilmavoittoa. 4. huhtikuuta 1945 Ehrler pudotti kaksi B17-lentävää linnoitusta. Tämän jälkeen hänen koneestaan loppuivat ammukset ja Ehrler lensi päin kolmatta pommikonetta. Räjähdys tuhosi molemmat koneet ja Ehrler sai surmansa. Hans Rott
Rott kärsi elämänsä loppuvaiheissa vaikeista mielenterveysongelmista ja joutui vuonna 1881 psykiatriseen hoitolaitokseen. Lyhyestä toipumisesta huolimatta hän vajosi yhä syvemmälle masennukseen ja vuonna 1883 annetun diagnoosin mukaan harhoihin. Hän kuoli tuberkuloosiin 25-vuotiaana. Otto Dessloch
Huhtikuussa 1945 natsi-Saksan viimeisten taistelujen aikana 4. ilma-armeija hajotettiin ja siirrettiin osaksi 6. ilma-armeijaa. Dessloch siirrettiin Luftwaffen 4. komentoryhmän johtoon. Kuun lopulla hänet siirrettiin jo lähes kokonaan tuhotun 6. ilma-armeijan komentajaksi. Dessloch jäi liittoutuneiden sotavangiksi Saksan antautumisen jälkeen 8. toukokuuta 1945. Hänet vapautettiin internointileiriltä vuonna 1948. Elämänsä loppuajan Dessloch omisti ratsastusurheilulle. Hän kuoli Münchenissä vuonna 1977. Ernst Toch
Lontoossa Toch toimi pianonsoitonopettajana ja sävelsi. Hänen sinfoniansa pianolle ja orkesterille eli 2. pianokonsertto op. 61 oli valmistunut Saksassa jo kaksi vuotta aikaisemmin, mutta se sai kantaesityksensä vasta nyt Lontoossa vuonna 1934; säveltäjä soitti itse konserton piano-osuuden. Englannissa Toch sävelsi muun muassa musiikin kolmeen elokuvaan; filmisäveltäjänä hänet tunnettaneenkin parhaiten musiikista elokuvaan "Don Juanin yksityiselämä". Sen ohjasi Alexander Korda Englannissa vuonna 1934. Albert Einstein
Hän nousi 8. syyskuuta 1933 Southamptonissa Yhdysvaltoihin lähtevään laivaan, johon hänen vaimonsa oli noussut jo Antwerpenissa. He matkustivat vierailuviisumilla, sillä heidän tarkoituksensa oli viettää Amerikassa vain puoli vuotta ja palata sitten taas Eurooppaan. Toisin kävi, sillä hän ei palannut enää koskaan. Kun laiva lähestyi New Yorkin satamaa, sen vierelle tuli moottorivene, joka otti Einsteinin mukaansa. Kun tullimuodollisuudet oli hoidettu, lähdettiin pikaisesti Princetoniin. Einstein oli siellä jo ennen kuin itse laiva saapui satamaan. Einstein tapasi Yhdysvaltojen presidentin Rooseveltin tämän kutsusta 24. tammikuuta 1934. Elsan tytär Ilse sairastui Pariisissa, ja Elsa lähti yksin Pariisiin. Ilse kuoli lopulta 37-vuotiaana. Instituutin kesäloman aikana Einstein purjehti Rhode Islandin rannikolla. Elsa palasi järkyttyneenä Pariisista. Päätettyään pysyä Princetonissa Einstein anoi Yhdysvaltojen kansalaisuutta. Sen takia Einstein matkusti brittiläiseen Bermudaan, sillä muuttolupa oli anottava Yhdysvaltojen ulkomaisessa konsulaatissa. Elsan silmiin oli ilmestynyt pahaa turvotusta, joka oli oire verenkierto- ja munuaisongelmista. Hän kuoli 20. joulukuuta 1936 kotonaan Princetonissa. F. W. Murnau
Murnau kuoli pian "Tabun" valmistumisen jälkeen. Hän joutui Kalifornian Tyynenmeren valtatiellä auto-onnettomuuteen, jossa kuoli myös hänen autokuskinsa. "Tabun" ensi-iltaan oli tuolloin vain noin viikko, ja Murnaulla oli harkinnassa tarjous Paramount Picturesilta, joka tunnettiin Foxia ohjaajaystävällsempänä. Murnaun ruumis kuljetettiin Saksaan, ja hänet haudattiin Südwestkirchhof Stahnsdorfin hautausmaalle. Lev Trotski
Trotski kuoli saamiinsa vammoihin seuraavana päivänä, ja hänet haudattiin kotipuutarhaansa.Trotskin linnoitusmainen asunto Méxicossa on nykyään hänen nimeään kantava kotimuseo. Neuvostoliitossa tai Venäjällä hänen mainettaan ei ole vieläkään palautettu, vaikka glasnostin aikana suurin osa vainojen aikana surmatuista vanhoista bolševikkijohtajista rehabilitoitiin. Trotskin ajatukset ja kirjoitukset ovat innoittaneet poliittisia liikkeitä, jotka ovat nykyäänkin aktiivisia, mistä esimerkkinä trotskilaisuus. Ernst Boepple
Ernst Boepple (30. marraskuuta 1887 – 14. joulukuuta 1949) oli korkea-arvoinen natsipoliitikko toisen maailmansodan aikana.
Boepple oli alkuaan Baijerin kulttuuriministeri, kunnes hänet korvattiin. 1. syyskuuta 1941 hänet nimitettiin valtiosihteeriksi Puolan kenraalikuvernementin hallintoon. Boepple palveli kuvernööri Josef Bühlerin alaisena. Boepple osallistui "Lopullisen ratkaisun" suunnitteluun yhdessä tohtori Bühlerin kanssa, ja oli myös SS:n jäsen, arvoltaan SS-Oberführer ("ylieversti").
Sodan jälkeen Boepple joutui Puolassa oikeuteen vastaamaan sotarikossyytteisiin. Hänet tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin 14. joulukuuta 1949. Ellen Church
Sodan jälkeen Church muutti Terre Hauteen Indianaan, jonka Union Hospitalin päähoitaja hänestä tuli. Hän meni vuonna 1964 naimisiin Terre Hauten First National Bankin johtaja Leonard Briggs Marshalin kanssa. Church kuoli 22. elokuuta 1965 ratsastusonnettomuudessa. Ernst Toch
Toch oli jo lukioaikanaan tutustunut Wolfgang Amadeus Mozartin jousikvartettoihin, ja voidakseen perehtyä niihin paremmin hän jäljensi niitä. Toch itse muisteli myöhemmin: ”Samaan aikaan minussa heräsi vastustamaton halu kirjoittaa kokonaan omia kvartettoja.” Niinpä Toch olikin 17 vuoden iän saavutettuaan säveltänyt jo kuusi jousikvartettoa – kaikki salassa. Kuudennen jousikvarteton a-molli op. 12 partituuri kulkeutui viulisti Arnold Rosén käsiin, ja hänen Rosé-kvartettinsa kantaesitti teoksen Wienissä vuonna 1905. Tochin eloisa jousisatsi sai kiitosta. Joe Tex
Joe Tex nousi R&B-listan ykköseksi hiteillään ”I Want to (Do Everything for You)” (1965), ”A Sweet Woman Like You” (1966) ja ”I Gotcha” (1972). Hän kuoli 49-vuotiaana sydänkohtaukseen Teksasin Navasotassa. Erich von dem Bach-Zelewski
Sodan loputtua Bach-Zelewski teki sopimuksen liittoutuneiden kanssa ja toimi todistajana Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynneissä ja useissa muissa sotarikoksia käsitelleissä tuomioistuimissa. Vuonna 1951 Münchenin de-nazifikaatio-oikeusistuin tuomitsi hänet itsensä kymmenen vuoden vankeuteen. Seuraavana vuonna hän ilmoitti julkisesti olleensa joukkomurhaaja sodan aikana. Kun Bach-Zelewski vapautui edellisestä vankeusrangaistuksestaan 1961, hänet tuomittiin uudelleen neljäksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen osallisuudestaan pitkien puukkojen yönä tapahtuneisiin murhiin. Oikeudenkäynnissä hän julisti: ”Olen yhä täysin hitleriläinen.” Seuraavana vuonna hänet tuomittiin elinkaudeksi vankeuteen osallisuudestaan saksalaisten kommunistien murhiin vuonna 1933. Bach-Zelewski kuoli München-Harlaching-vankilan sairaalassa maaliskuussa 1972. Ernst Toch
1920-luvulla Toch alkoi kiinnostua myös oopperasta. Vuodelta 1925 on keskeneräiseksi jäänyt ja kadonnut ooppera "Wegwende", ja vuonna 1927 kantaesitettiin Baden-Badenissa Hans Christian Andersenin aiheeseen perustuva "Prinsessa ja herne" op. 43, seuraavana vuonna Mannheimissa ”ei mikään perhedraama” "Egon ja Emilie" op. 46 Christian Morgensternin tekstiin ja vuonna 1930 Königsbergissä ooppera "Viuhka" op. 51, teksti Ferdinand Lionin. Kaikki oopperat ovat aiheensa puolesta enemmän tai vähemmän humoristisia ja sarkastisia. Eric Carr
Vuoden 1991 heinäkuussa hän lensi Los Angelesiin kuvaamaan "God Gave Rock 'N' Roll to You II:n" musiikkivideota. Carrin terveydentila oli vielä tuolloin kuitenkin heikko, ja hän joutui käyttämään videolla peruukkia syöpähoitojen aiheuttamien hiustenlähdön vuoksi. Paul Stanleyn mukaan Carr antoi kaikkensa, mutta heikon kuntonsa vuoksi hän joutui kuvaamaan osuuksiaan videoon useaan kertaan. Videon kuvausten päätyttyä hän matkusti takaisin New Yorkiin, mutta terveydentilansa vuoksi hän ei kyennyt osallistumaan tulevan Kiss-albumi "Revengen" nauhoituksiin, joten rumpuosuuksia albumille nauhoitti Paul Stanleyn soolokiertueella aiemmin esiintynyt Eric Singer. Carrin terveydentila huononi entisestään keväällä tehdyistä leikkauksista huolimatta, ja syksyllä hän kärsi aneurysmasta ja hänet kiidätettiin sairaalaan. Selvittyään tästä hän kuitenkin kärsi aivoverenvuodon, jonka aivoihin siirtyneet syöpäsolut aiheuttivat. Carr ei enää toipunut, ja hän menehtyi 24. marraskuuta 1991 New Yorkissa. Carl von Ossietzky
Ossietzky vietiin poliisin sairaalaan Berliiniin toukokuussa 1937. Vaikka Ossietzky oli hyvin heikossa kunnossa, häntä pidettiin sairaalassakin jatkuvan vartioinnin alaisena. Hän kuoli Nordendin sairaalassa tuberkuloosin ja keskitysleirissä koettujen kärsimysten heikentämänä.