Milloin Karla Homolka tapasi Paul Bernardon?
Karla Homolka
17. lokakuuta 1987 17-vuotias Homolka tapasi 23-vuotiaan Bernardon hotellin ravintolassa, ja suhde muuttui pian seksuaaliseksi. Suhde kesti vuoteen 1994 asti, jolloin Karla otti avioeron ja todisti miestään vastaan oikeudessa. Myöhemmin kävi ilmi, että Bernardo oli raiskannut jo useita tyttöjä torontolaisessa Scarboroughin lähiössä ennen kuin hän kohtasi Homolkan. Karla Homolka
Homolka kävi koulua Ontarion St. Catharinessa, jonne hän oli muuttanut lapsena. Lukion jälkeen hän aloitti työt eläinklinikalla ja tapasi Paul Bernardon lokakuussa 1987 Toronton lemmikkialan ammattilaisten kokouksessa.
Felix Mendelssohn Bartholdy
Mendelssohn tapasi elämänsä aikana useita kuuluisuuksia, joista ensimmäisenä Johann Wolfgang von Goethen. Tämän tiedetään sanoneen nuorelle muusikolle: ”Kun olen alla päin, tule ja piristä minua soitollasi”. Hän tunsi myös Hector Berliozin, jonka hän tapasi ensin ranskalaisten taiteiden akatemiassa Roomassa ja myöhemmin Saksassa. Myös Berlioz mainitsee hänet muistelmissaan. Matkallaan Pariisiin vuonna 1831 hän tapasi Frédéric Chopinin ja Franz Lisztin. Mendelssohn oli onnellisesti naimisissa Cécile Jeanrenaudin kanssa vuodesta 1837 lähtien, ja he saivat neljä lasta. Karl Henrik Hornborg
Hornborg oli naimisissa vuodesta 1883 Karolina Emilia Charlotta Ahlénin kanssa. Paul Norrback
Suomen markkinat olivat niukat konserttimusiikkiin keskittyvälle harmonikkataiteilijalle. Hänellä oli myös vaikeuksia löytää kustantajia sävellyksilleen, joita pidettiin liian taiteellisina. Mikko von Deringerin mukaan niin sanotun rautalankamusiikin voimakas esiinnousu muutti kustantajien asenteita eikä varsinkaan klassiselle harmonikkamusiikille katsottu löytyvän markkinoita. Paul Norrback alkoi vetäytyä julkisuudesta 1960-luvun puolivälin jälkeen. Hän vieraili vuonna 1966 sisartensa Mairen ja Leilan luona Ruotsissa ja konsertoi Köpingissä. Konsertti oli menestys ja sen myötä tuli myös uusia konserttitarjouksia. Norrback matkusti kuitenkin yllättäen takaisin Suomeen ja kotiinsa Karijoen Myrkkyyn. Hän kieltäytyi myös Helsingistä tulleista radiosoittotarjouksista. Omien sanojensa mukaan hän tunsi ”soittaneensa liikaa”. Paul ja Paula
Paul ja Paula on Heiner Carowin ohjaama itäsaksalainen elokuva vuodelta 1972. Elokuva valmistui aikana jolloin maassa tapahtui lievää vapautumista. Elokuvasta tuli hyvin suosittu sen poikkeuksellisuuden vuoksi. Sitä ei kuitenkaan esitetty televisiossa, eikä siitä kirjoitettu lehdistössä, mutta se muodostui ajan oloon kulttielokuvaksi. Ohjaus ei ole erityisen poikkeava, mutta tarina kuvaa koskettavasti epäsovinnaista rakkautta.
Paula on kaupassa töissä oleva vaatimattomasti elävä yksinhuoltaja, Paul on onnettomassa avioliitossa ja työskentelee virkamiehenä asemassa, joka rajoittaa hänen tekemisiään. Paul ja Paula tapaavat klubilla, ja syttyy romanssi. Vaikka elokuvan väitetään antavan DDR:stä liian länsimaisen kuvan, siellä toisaalta seurattiin populaarikulttuuria mahdollisuuksien mukaan. Elokuva ei ollut vallanpitäjien suosiossa, sillä siinä piikiteltiin heitä ja systeemiä ja toisaalta se sisälsi myös näitä ärsyttäviä länsimaisia sävyjä. Itse tarina oli kuitenkin ongelmallisin: sääntöjä rikkova rakkaus lietsoo anarkiaa. Elokuvan seksi on iloista ja intohimoista. Kalle-Kustaa Korkki
Kalle-Kustaa Korkin nimen syntyhistoria johtaa 1940-luvun Helsinkiin ravintola Savoyhin, jonne kirjailija Haapakoski seurueineen oli saapunut illanviettoon. Keskustelu siirtyi ajankohtaiseen asiaan: mikä nimeksi Pekka Lipposen seikkailutoverille? Muuan seurueen jäsenistä ehdotti etunimeksi Kalle-Kustaata oman poikansa mukaan. Ehdotus hyväksyttiin. Hetkeä myöhemmin joku salissa avasi samppanjapullon. Pullon suusta voimakkaasti poksahtanut korkki lensi kaaressa Haapakosken seurueen pöytään. Tämän yhteensattuman kautta Kalle-Kustaan sukunimeksi päätettiin antaa Korkki. Tauno Pylkkänen
Pylkkäsen soitinsävellyksiin kuuluvat "Divertimento" (1940), "Sinfonietta" (1943), sinfonia (1945), sävelrunoelma "Ultima Thule" (1949), sellokonsertto (1950) ja baletti "Kaarina Maununtytär" (1961). Hän sävelsi myös runsaasti laulumusiikkia, mm. balladin "Räikkö Räähkä" (1941) mieskuorolle, solisteille ja orkesterille, sekä kuoro- ja yksinlauluja. Pylkkänen sävelsi myös elokuvamusiikkia.Pylkkänen oli homoseksuaali, mikä ei ollut julkisesti tiedossa hänen elinaikanaan. Hänen ystävänsä, apulaisprofessori Saara Lilja paljasti asian vuonna 2000 ilmestyneessä muistelmateoksessaan. Joulukuussa 1948 Pylkkänen jäi kiinni ”homoseksuaalien kohtauspaikkaan” tehdyssä poliisin ratsiassa ja joutui oikeuteen (homoseksuaalisuus oli Suomessa rikos vuoteen 1971), mutta hän sai vapauttavan tuomion eikä tapaus päässyt julkisuuteen. Myöhemmin Pylkkänen kärsi alkoholismista, masennuksesta ja muistihäiriöistä. Hänen työkykynsä hiipui pian "Tuntemattoman sotilaan" valmistumisen jälkeen, joten hän lopetti säveltämisen 49-vuotiaana ja jäi virkavapaalle Kansallisoopperasta toukokuussa 1968. Hänen viimeinen merkittävä työnsä oli kesken jäänyt "Suomen Kansallisoopperan historian" käsikirjoitus. Viimeiset vuotensa hän vietti hiljaiseloa Helsingin Taiteilijakoti Lallukassa. Karla Homolka
On epäilty ja pidetty todennäköisenä, että Bernardolla ja Homolkalla olisi ollut muitakin uhreja. Poliisi löysi kotietsinnöissä uutisleikkeen, joka kertoi Havaijilla tapahtuneesta väkivaltaisesta raiskauksesta. Pariskunta oli tuolloin lomailemassa Havaijilla. Molempien osavaltioiden poliisiviranomaiset ovat varmoja Bernardon syyllisyydestä, mutta tapausta ei koskaan viety syyteharkintaan luovutuksen hankaluudesta johtuen. Poliisin mukaan tämän artikkelin leikkaaminen, raiskauksen tekotapa sekä ajankohta Bernardon ja Homolkan loman yhteydessä viittaavat siihen, että tekijät voivat olla samoja. Thérésa Tallien
Cabarrus palasi Tallienin perässä Pariisiin toukokuussa 1794. Hänet vangittiin parin viikon kuluttua, koska aatelisten ja vihollisvaltioiden kansalaisten oleskelu pääkaupungissa oli äskettäin kielletty kansalliskonventin päätöksellä, ja häntä pidettiin Petite Forcen vankilassa. Thérésan vangitseminen ja kuolemantuomion uhka oli ilmeisesti Tallienille eräs ratkaiseva sysäys ryhtyä salaliittoon, joka syrjäytti Robespierren niin sanotussa thermidorin vallankaappauksessa heinäkuun 1794 lopussa, tosin Thérésan osuutta kaappauksen aiheuttamisessa ja siten terrorin ajan päättämisessä lienee myös liioiteltu. Tallien järjesti Thérésan vapautetuksi kolme päivää kaappauksen jälkeen, ja he menivät naimisiin joulukuussa 1794. Thérésa, tästä alkaen tunnettu nimellä madame Tallien, nousi Ranskan poliittisten seurapiirien huipulle ja hänen salongistaan Pariisissa tuli suosittu kohtaamispaikka. Hän vaikutti myös muotisuuntauksiin ja hänen on sanottu nostaneen niin sanotun uuskreikkalaisen tyylin suosioon naisten pukeutumisessa. Jean-Lambert Tallienin poliittinen vaikutusvalta heikkeni nopeasti vuoden 1795 kuluessa, mutta samaan aikaan aviomiehestään jo etääntynyt Thérésa aloitti suhteen Ranskan politiikan uuden johtavan hahmon Paul de Barrasin kanssa. Hän solmi myös läheisen ystävyyssuhteen Joséphine de Beauharnaisiin, tulevaan Napoleon Bonaparten vaimoon. Thérésa, hänen miehensä ja Barras olivat todistajina Napoleonin ja Joséphinen häissä vuonna 1796. Erkki Pohjola
Maailmalla Erkki Pohjola tunnettiin laajimmin Tapiolan Yhteiskoulun kuoron, nykyisen Tapiolan kuoron johtajana vuodesta 1963 vuoteen 1994. Erkki Pohjola kehitti tavallisesta koulukuorosta yhden aikamme kiitetyimmistä vokaali-instrumenteista. Hän perusti kuoron vuonna 1963 ja johti sitä muiden toimiensa ohessa yli 30 vuoden ajan. Näinä vuosina syntyi myös kuoromaailman tuntema käsite Tapiola Sound. Samalla syntyi uusi musiikkikasvatuksen ihanne: tavattuaan 1964 Zoltan Kodályn ja Carl Orffin Pohjola kehitti heidän ajatustensa pohjalta vapaan, kamarimusiikin periaatteisiin nojaavan opetustavan, jonka lähtökohtana on lapsen oma luovuus ja musikaalisuus. Jorma Kaukonen
Jefferson Airplane ei koskaan konsertoinut Suomessa, mutta vuonna 1968 yhtyeen ollessa vielä toiminnassa Jorma Kaukonen ja Jack Cassady vierailivat PR-tarkoituksessa Tunnussävel-ohjelmassa. Myöhemmin Kaukonen on konsertoinut Suomessa sooloartistina ja Hot Tuna-yhtyeensä kanssa. Hän on esiintynyt muun muassa Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1976, Pori Jazzeilla vuonna 1992 ja Kaustisen kansanmusiikkifestivaaleilla vuonna 2003. Loppusyksystä 2011 hän teki mandoliinisti Barry Mitterhoffin kanssa lyhyen Suomi-kiertueen esiintyen Helsingissä, Vaasassa ja Turussa. Vuonna 2013 hän esiintyi Hot Tunan kanssa Helsingissä ja Tampereella. Neiti Ihme
Tohtori Karla Sofen, superrikollinen nimeltä Kuukivi, esiintyi ensi kerran Tohtori Faustuksen rikoskumppanina "Kapteeni Amerikka" -lehden numerossa 192. "The Incredible Hulk" -lehden numerossa 228, Sofenista tulee Kuukivenä tunnetun rikollisen, Lloyd Blochin, psykiatri. Sofen huijaa Blochin antamaan hänelle meteorin, joka toimii hänen voimanlähteenään. Tämän jälkeen hän omaksuu itselleen Kuukiven nimen ja voimat. "Dark Reign" -tarinan aikana, Sofen liittyy Norman Osbornin luomaan Kostajat-ryhmään, nimeltä Pimeyden Kostajat, entisen Neiti Ihmeen Carol Danversin pahaksi vastineeksi. Saman lehden numerosta 38 alkaen Sofen omaksuu Neiti Ihmeen tittelin itselleen, kunnes Danvers ottaa sen takaisin numerossa 47. Herman Paul
Paulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Johann Paul ja Dorothea Paul. Hän kävi lukion Berliinissä, opiskeli musiikkia ja toimi sitten eri tehtävissä musiikin piirissä kierrellen 1858–1862 viulistina Itämeren alueen maissa. Paul muutti Helsinkiin 1859, perusti sinne musiikkikaupan 1862 ja toimi mm. konserttien arvostelijana. Hän oli Helsingin yliopiston saksan kielen ylimääräinen lehtori 1869–1885 ja opetti saksaa ja venäjää eri oppilaitoksissa Helsingissä. Paul toimi myös Hufvudstadsbladetin vakituisena kriitikkona 1865–1878. Hän sai kollegineuvoksen arvon vuonna 1884. Paula Erko
Paula Erko (myös Paula Suhonen ja Pauliina, s. 3. tammikuuta 1948 Varkaus) on suomalainen laulaja, jonka ensimmäinen single "En voi peittää tunteitani" / "Hetki jolloin nään" ilmestyi vuonna 1966 taiteilijanimellä Paula Suhonen. Myöhemmin hän otti taiteilijanimen Pauliina. Erko on ollut mukana monilla levytaustoilla. Hänen tunnetuin levytyksensä on Belgian vuoden 1977 eurovisiokappale "Mistä hankkisin miljoonan". Vuonna 1978 Paula liittyi Marianne Nymanin tilalle Silhuetit-yhtyeeseen. Vuonna 1982 ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa. Oskar Homolka
Oskar Homolka, usein myös Oscar Homolka,(12. elokuuta 1898 Wien, Itävalta-Unkari – 27. tammikuuta 1978 Sussex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalais-brittiläinen näyttelijä, joka loi näyttelijänuran Saksassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Homolkan parhaimpia roolisuorituksia oli sabotööri Verloc Alfred Hitchcockin "Sabotaasissa". Paul Hogan
Hogan asuu Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Hän on ollut naimisissa Krokotiilimies-elokuvien vastanäyttelijänsä Linda Kozlowskin kanssa vuodesta 1990 alkaen. Hänellä on viisi lasta ensimmäisestä ja yksi toisesta avioliitostaan. Hogan on vuodesta 2005 lähtien käynyt julkista taistelua Australian veroviranomaisia vastaan, jotka väittävät hänellä olevan maksamattomia verorästejä. Pamela Des Barres
Pamela Des Barres (tyttönimeltään Miller) vietti nuoruusvuotensa Resedassa Kaliforniassa. Hänen ensimmäinen kaukorakkautensa oli The Beatles -yhtyeen Paul McCartney. Kasvettuaan vanhemmaksi hän alkoi seurustella rocktähtien ja näyttelijöiden kanssa, ja hänellä oli suhde esimerkiksi Mick Jaggeriin, Keith Mooniin, Noel Reddingiin, Chris Hillmaniin, Jimmy Pageen, Brandon de Wildeen ja Don Johnsoniin. Rakastajiensa lisäksi hän liikkui kaikkien muidenkin tuon ajan suurten rockartistien ja yhtyeiden sisäpiireissä. Paul Éluard
Éluard tutustui davosilaisessa parantolassa Galaan (oik. "Elena Ivanovna Diakonova"), ja he avioituivat 1917. Heille syntyi tytär Cécile. Kun Galan ja Salvador Dalín suhde alkoi, Éluard otti avioeron. Hän järkyttyi Galan menettämisestä niin paljon että katosi kuukausiksi, ja hänen luultiin jo kuolleen. Hän avioitui 1934 Nuschin (Maria Benz, k. 1946) kanssa, joka oli Man Rayn ja Pablo Picasson malli. Kolmannen avioliittonsa hän solmi Dominique Lauren kanssa 1951. Carole Lombard
Lombard oli naimisissa näyttelijä William Powellin kanssa vuosina 1931–1933. 1930-luvun puolivälissä hän aloitti suhteen sen ajan suurimman miestähden Clark Gablen kanssa ja he menivät naimisiin lopulta vuonna 1939. Heistä tuli aikansa satupari. Satu sai kuitenkin traagisen lopun, kun Carole Lombard lähti kotiseudultaan Indianasta äitinsä kanssa takaisin Kaliforniaan ja lentokone putosi lähellä Las Vegasia vieden mukanaan kaikki matkustajat. Hänen kuuluisimmaksi tullut elokuvansa "Ollako vai eikö olla?" (1942) sai ensi-iltansa vasta hänen kuolemansa jälkeen. Kun Clark Gable kuoli 1960, hänet haudattiin Carolen viereen. Pauline Bonaparte
Alun perin "Maria Paola Bounaparte", hän meni naimisiin kenraali Charles Leclercin kanssa 1797 ja seurasi tätä San Domingolle. Leclerc kuoli Haitilla keltatautiin 1802 ja Pauline palasi Ranskaan, jossa nai prinssi Camillo Borghesen 1803 ja muutti Roomaan, jossa kyllästyi ja palasi Pariisiin, jossa hänen käytöksensä aiheutti skandaaleja. Pauline piti salonkia Pariisissa ja Roomassa ja poseerasi alasti Antonio Canovan Venus-patsaan mallina. Bernhard Kristfrid Sarlin
Sarlinin ensimmäinen puoliso vuodesta 1851 oli Amanda Kristina Roschier (k. 1868) ja toinen vuodesta 1869 Klara Fredrika Roschier (k. 1902). Tilanomistaja, vapaa-ajattelija ja toimittaja Alfred Bernhard Sarlin, lehtori, kirjailija ja suomentaja Aron Josef Sarlin sekä horrossaarnaja Helena Konttisen elämäkerran kirjoittaja rovasti Karl Kristfrid Sarlin olivat Sarlinin lapsia ensimmäisestä avioliitosta. Karan pakkotyövankila
Vuonna 1873 Karan pakkotyövankilaan alettiin lähettää poliittisia vankeja. Ensimmäisiä olivat ns. Netšajevin jutussa tuomitut Aleksei Kuznetsov ja Nikolai Nikolajev. Heitä seurasivat Nikolai Išutin, Pjotr Uspenski sekä ns. 50:n ja 193:n oikeudenkäynneissä ja Kazanin katedraalin mielenosoituksen yhteydessä tuomitut. 1880-luvulla pakkotyövankilaan lähetettiin Narodnaja voljan ja puolalaisen Proletariaatti-puolueen jäseniä. Vankien joukossa oli tunnettuja narodnikkeja kuten Ippolit Myškin, Dmitri Rogatšov, Porfiri Voinaralski, Sergei Kovalik, Lev Deitš, Aleksandr Pribyljov, Feliks Kon, sosialistivallankumouksellisten myöhempi johtaja Jekaterina Breško-Breškovskaja sekä ensimmäiset työläisvallankumoukselliset Pjotr Aleksejev ja Viktor Obnorski. Karassa kärsi tuomiotaan ja teki itsemurhan suomalaissyntyinen Karl Ivanainen. Ole Nydahl
Vuonna 1968 Ole Nydahl ja hänen vaimonsa Hannah Nydahl tapasivat häämatkallaan Himalajalla drugpa-kagyü-linjan laman Lopön Tsechu Rinpochen, joka jätti heihin lähtemättömän vaikutuksen ja jonka ansiosta he seuraavana vuonna Nepaliin palattuaan tapasivat 16. Gyalwa Karmapan, karma-kagyü-koulukunnan johtajan. Olesta ja Hannahista tuli hänen ensimmäiset länsimaalaiset oppilaansa, ja he jäivät sittemmin kolmeksi vuodeksi Himalajalle harjoittamaan 16. Gyalwa Karmapan opastuksessa, minkä jälkeen Karmapa pyysi heitä työskentelemään buddhalaisuuden hyväksi ja tuomaan linjan kallisarvoiset opetukset länteen. Ennen kohtaamista Nydahlit kertovat olleensa "tavallisia hippejä, joita kiinnosti eksoottisten aineiden polttelu ja maailman ihmettely". Ole Nydahl olikin joutunut vaikeuksiin viranomaisten kanssa huumausaineiden käyttönsä vuoksi kotimaassaan. Helena (Kreikan ja Tanskan prinsessa)
Prinsessa Helena oli tavannut maanpakolaisuusaikana Sveitsin Lausannessa Romanian kruununprinssi Carolin. Avioliitto solmittiin Ateenassa maaliskuussa 1921. Perillinen prinssi Mikael syntyi lokakussa 1921. Romanian kruununprinssiparin avioliitto hajosi nopeasti, sillä kruununprinssi Carol tutustui Magda Lupescuun, jonka kanssa Carol esiintyi julkisesti. Tämä johti siihen, että kuningas Ferdinand nimitti nuoren Mikaelin kruununprinssiksi syrjäyttäen Carolin, joka lähti rakastajattarensa Magda Lupescun kanssa maanpakoon. Kuningas Ferdinandin kuolema vuonna 1927 johti siihen, että Mikaelin nimissä Romaniaa johti hallitsijaneuvosto, jossa yhtenä jäsenenä oli Carolin nuorempi veli prinssi Nikolai. Tätä aikaa kesti vain kolme vuotta ja Carol palasi kesäkuussa 1930 takaisin ja valittiin kuninkaaksi. Mikaelista tuli kruununprinssi. Prinsessa Helena ei halunnut enää asua Romaniassa, vaan muutti vuonna 1932 Italian Firenzeen. Kruununprinssi Mikaelilla ja äidillä, prinsesessa Helenalla oli oikeus tavata kaksi kertaa vuodessa. Tuula Sariola
Tuula Korpela tapasi Mauri Sariolan 1960-luvun lopulla Sariolan kesämökkipaikkakunnalla Sammatissa (nykyistä Lohjaa). Pariskunta avioitui 1970. Sammatin maisemiin sijoittuu myös ensimmäinen Tuula Sariolan nimissä julkaistu teos "Murha Sammatissa", joka pohjautui vuonna 1983 tapahtuneeseen maanviljelijä Erkki Lylyksen polttomurhaan. Kolmas kirja "Halikon kirkkomurha" puolestaan sijoittuu Tuula Sariolan lapsuudenympäristöön. Tuula Sariola on kertonut pitävänsä Mauri Sariolaa esikuvanaan ja aloittaneensa kirjoittamisen miehensä kuoleman jälkeen. Hale–Bopp
Alan Hale ja Thomas Bopp löysivät itsenäisesti komeetan 23. heinäkuuta 1995, kumpikin Yhdysvalloista käsin. Hale havaitsi kohteen pallomaisen tähtijoukon M71:n läheltä Jousimiehen tähdistöstä etsiessään systemaattisesti uusia komeettoja; Bopp näki komeetan sattumalta tarkkaillessaan galakseja ja pallomaisia tähtijoukkoja ystävänsä kaukoputkella. Löytöhetkellä komeetta oli näennäiseltä kirkkaudeltaan 10,5 magnitudia ja yhä Jupiterin radan takana yli miljardin kilometrin päässä Auringosta, jolloin se oli satoja kertoja kirkkaampi kuin Halleyn komeetta vastaavalla etäisyydellä. Ida Aalberg
Kevätkauden 1891 uutuus oli Canthin "Papin perhe", jota seurasi Ibsenin "Hedda Gabler", jonka nimiosan Aalberg esitti. Rooli oli yksi Aalbergin uran kohokohdista, hänen suoritustaan kuvailtiin ”neron työksi”. Hän onnistui saamaan itsekeskeisen ja hemmotellun Heddan rooliin uusia syvyyksiä: kauneudenkaipuun, kunnianhimon ja älykkyyden. Talven taituttua kevääksi Aalberg lähti jälleen Suomalaisen Teatterin kiertueelle Viipuriin ja Pietariin. Kiertueella näyteltiin muun muassa "Hedda Gabler" sekä " Romeo ja Julia". Erään pietarilaislehden kriitikko kiitti Aalbergin näyttelijäntyön luonnollisuutta. Pietarissa Aalberg tapasi näyttelijä Eleonora Dusen, jota hän oli pyrkinyt tapaamaan jo Firenzessä. Syksyn 1891 tapaus oli Gustaf von Numersin "Elinan surma", jossa Aalberg tulkitsi Kirsti Flemingiä. Klaus Kurkena nähtiin Axel Ahlberg. Kirstin osa jatkoi Aalbergin merkittävien roolitehtävien listaa; tulevina vuosina hän näytteli sitä useaan otteeseen Suomessa ja ulkomailla. Kamelianainen (vuoden 1981 elokuva)
Kamelianainen (suomenkielisinä niminä myös Kamelianaisen todelliset kasvot ja Isabelle Huppertin kamelianainen; ; ) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Mauro Bologninin ohjaama italialais-ranskalainen historiallinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Gian Maria Volonté. Oskar Homolka
Homolka aloitti näyttelijänuransa Wienin teattereissa ennen kuin siirtyi Saksaan 1918. Saksassa hän kuului 10 vuotta Max Reinhardtin näyttelijäseurueeseen. Elokuvauransa Homolka aloitti 1926 elokuvassa "Die Abenteuer eines Zehnmarkscheins". Hitlerin noustua valtaan Homolka siirtyi 1933 Pariisin kautta Lontooseen. Kolme vuotta myöhemmin hän muutti Yhdysvaltoihin. Nelly Sachs
Sodanjälkeisinä vuosina Sachs luki juutalaista kirjallisuutta ja Raamattua. Hän opiskeli myös juutalaista mystiikkaa ja kabbalaa ja julkaisi runoja "mykkänä huutona" holokaustia vastaan. Vuonna 1954 hän aloitti kirjeenvaihdon Paul Celanin kanssa. Celan oli keskitysleireiltä pelastunut romanianjuutalainen runoilija, joka oli muuttanut sodan jälkeen Pariisiin. Sachs ja Celan olivat sukulaissieluja, ja huolimatta suuresta ikäerosta heidän lämmin ja henkevä ystävyytensä jatkui Celanin itsemurhaan, vuoteen 1970 asti. Nelly Sachs itse kuoli vain pari kuukautta myöhemmin. Heidän kirjeenvaihtonsa julkaistiin kirjana vuonna 1996. Carla Del Poggio
"Varieteen valot" jäi kalvamaan Del Poggion mieltä hänen uransa suurena pettymyksenä, osittain koska aihe oli hänen itsensä keksimä mutta myös siksi että sekä hän ja Lattuada ennalta olivat vakuuttuneet siitä että se menestyisi hyvin. Se jäi myös avioparin viimeiseksi yhteistyöksi. Vaikka avioliitto kestikin 60 vuotta parin taiteelliset erimielisyydet kasvoivat aikaa myöten suuriksi. Del Poggio näytteli 1950-luvulla parissa Guido Brignonen elokuvassa yhdessä isänsä kanssa mutta alkoi jo kyllästyä elokuvissa näyttelemiseen oltuaan 30-vuotiaana jo yhtä monessa elokuvassa, saaden ensin yleisön ja sitten kriitikoiden tunnustuksen, kuitenkaan voittamatta koskaan mitään merkittävää palkintoa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Hugo Fregonesen ohjaama "I girovaghi" (1956] jossa hänen vastanäyttelijänään oli Peter Ustinov. Ida Paul &amp; Kalle Lindroth
Yhtye sai alkunsa keväällä 2016 Berliinissä järjestetyllä HMC-musiikkikustantamon biisileirillä, jolla Paul ja Lindroth molemmat olivat mukana. Leirin jälkeen he sopivat oman kirjoitussession, jolla kaksikko kirjoitti jo ensisinglenään heinäkuussa 2016 julkaistun ”Hakuammuntaa”-singlen. Kaksikko ei ollut alun perin aikeissa perustaa duoa, mutta levy-yhtiössä kehotettiin tekemään lisää kappaleita, kuitenkaan tietämättä missä muodossa ne tultaisiin julkaisemaan. Sittemin he julkaisivat kuusi yhteistä singleä ennen esikoisalbuminsa julkaisua. Ida Aalberg
Keväällä 1883 Aalberg erosi Suomalaisesta Teatterista ja lähti opintomatkalle Pariisiin, missä hän tutustui Ranskan kansallisnäyttämön esityksiin ja eritoten kuuluisan ranskalaisnäyttelijän Sarah Bernhardtin näyttämötyöskentelyyn. Pariisissa hän tapasi myös norjalaistaiteilijoita, kuten Björnstjerne Björnsonin. Aalberg ihaili Bernhardtin taidetta, mutta oli toisaalta pettynyt ranskalaiskappaleiden rutiininomaisuuteen. Syksyllä 1883 Emilie Bergbom otti kirjeitse yhteyttä Aalbergiin ja pyysi tätä palaamaan Suomeen. Eräässä kirjeessään Aalberg kertoi syistään olla palaamatta: ”Miksikä olen levoton ja hermoton? Siksi että teatteri siellä kotona minua surettaa. Siksi että ne olot siellä minua niin painaa.” Saman vuoden lopulla Aalberg sai Suomesta tiedon, että hänen vastanäyttelijänsä, suomenkielisen teatterin varhainen ensirakastaja Bruno Böök oli kuollut 31-vuotiaana. Böök oli yhdessä Edvard Törmäsen ja Oskari Vilhon kanssa kasvattanut Aalbergia näyttämötyöhön ennen Bergbomien kurinalaista koulutusta. Alkuvuonna 1884 Aalberg esitti erinäisiä repliikkejä Pariisin Konservatoriossa, mutta kaikkiaan hän hautasi haaveensa urasta Ranskan teattereissa. Hänet otettiin mielellään takaisin Arkadian näyttämölle kevättalvella 1884. Bergbomit olivat saaneet häneltä verraten ylimielisiä ja oikullisia kirjeitä, mutta toivottivat hänet tervetulleeksi johtamaansa teatteriin. Oppi-isäänsä Kaarlo Bergbomia kohtaan Aalberg käyttäytyi loppuun asti kuin poispilattu lapsi, joka alati koettelee vanhempiensa kärsivällisyyttä. Jean Paulhan
Valmistuttuaan Sorbonnen yliopistosta 1907 Paulhan työskenteli vuosina 1908–1910 opettajana Madagaskarilla ja tutustui sikäläiseen Hainteny-kertomusperinteeseen, jota hän myöhemmin ranskansi. Käännökset herättivät Guillaume Apollinairen ja Paul Éluardin huomion. Paulhanista tuli 1925 Nouvelle Revue Française -kirjallisuuslehden toimittaja. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1940 ja uudelleen toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1946–1968. Paulhan kuului Ranskan vastarintaliikkeeseen ja joutui Gestapon pidättämäksi. Karla Faye Tucker
Karla Faye Tucker (18. marraskuuta 1959 – 3. helmikuuta 1998) oli amerikkalainen murhasta kuolemaantuomittu ja teloitettu nainen. Hän oli syntynyt Houstonissa Teksasissa. Hän aloitti tupakoinnin kahdeksanvuotiaana. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kymmenen. 12-vuotiaana hän alkoi käyttää huumeita. 16-vuotiaana hän meni lyhyeksi aikaa naimisiin Stephen Griffithin kanssa. Tucker toimi prostituoituna ja hänellä oli yhteyksiä moottoripyöräjengeihin. Hän matkusteli myös Eagles- ja Allman-brothers-bändien kanssa. 11. kesäkuuta 1983 Tucker tunkeutui Danny Garrett -nimisen miehen kanssa Jerry Deanin taloon. Carmine Gallone
Näyttelijänä ja näytelmäkirjailijana toiminut Gallone liittyi vuonna 1913 Cinesiin tuoden mukanaan vaimonsa Stanislawa Winaverin, josta tuli Soava Gallonen nimellä yksi mykkäelokuvan suurista tähdistä. Gallonen ensimmäinen ohjaustyö oli "La donna nuda" (”Alaston nainen”) vuonna 1914. Seuraavina vuosina hän teki joukon hienostuneita komedioita ja melodraamoja muun muassa näyttelijä Lyda Borellin ja käsikirjoittaja Lucio D’Ambran kanssa. 1920-luvun puolivälissä Gallone ohjasi historialliset elokuvat "La cavalcata ardente" (”Hurja kavalkaadi”, 1925) ja "Pompejin viimeiset päivät" ("Gli ultimi giorni di Pompei", 1926). Missing Persons
Dale ja Terry Bozzio tapasivat työskennellessään Frank Zappan kanssa ja he menivät naimisiin vuonna 1979. Cuccurullo tapasi parin työskennellessään Zappan vuoden 1979 albumin "Joe’s Garage" kanssa. O’Hearn oli Zappan kiertueyhtyeen entinen jäsen ja Wild oli soittanut useissa yhtyeissä ennen liittymistä. Leonardo DiCaprio
DiCaprio seurusteli noin neljä vuotta huippumalli Gisele Bündchenin kanssa. Suhde päättyi vuonna 2005. DiCaprio alkoi samana vuonna seurustella malli Bar Refaelin kanssa. Maaliskuussa 2011 parin kuitenkin ilmoitettiin eronneen viiden vuoden seurustelun jälkeen. Juorulehtien mukaan DiCaprio seurusteli Gossip Girl-tähti Blake Lively kanssa. Joulukuussa 2011 Leonardo alkoi seurustella Victoria’s Secret -mallin Erin Heathertonin kanssa. Pari erosi loppuvuodesta 2012. DiCaprio seurusteli malli Nina Agdalin kanssa vuosina 2016–2017. Ennen Agdalia DiCaprio seurusteli malli Kelly Rohrbachin kanssa. Vuodesta 2017 lähtien diCaprio on seurustellut argentiinalaisen mallin Camila Morronen kanssa. Dialogues des Carmélites
Dialogues des Carmélites (, FP 159) on Francis Poulencin ooppera, joka sai ensi-iltansa 26. tammikuuta 1957 italiaksi La Scala -oopperassa Milanossa ja ranskaksi 21. kesäkuuta samana vuonna Pariisin oopperassa. Teoksen libreton pohjana toimi Georges Bernanosin alun perin elokuvakäsikirjoitukseksi tarkoitettu teos. "Dialogues des Carmélites" yhdistää romantiikan musiikin perinteitä modernin musiikin psykologiseen tietoisuuteen. Carlos Saura
Vuonna 1966 Sauran yhteiskunnan kaikkein vähäosaisimpiin keskittyvä lyyrinen ja dokumentaarinen tapa kuvata elokuviaan sai tunnustuksen kansainväliseltä yhteisöltä, kun hänelle luovutettiin Berliinin elokuvajuhlien hopeinen karhu elokuvasta "La caza". Hän sai Berliinissä hopeisen karhun myös vuonna 1968 elokuvasta "Peppermint Frappé". Elokuvillaan "La prima Angélica" (1973) ja "Cria cuervos – korppi sylissä" ("Cría cuervos", 1975) Saura sai Cannesin elokuvajuhlien tuomariston erikoispalkinnot. Hänen elokuvansa "Mummo täyttää sata vuotta" ("Mama cumple 100 años", 1979) nimettiin parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkaaksi. Vuonna 1991 Saura sai vihdoin tunnustusta myös kotimaassaan Espanjassa, kun hänelle myönnettiin Goya-palkinto parhaasta ohjaustyöstä sekä parhaasta käsikirjoituksesta elokuvasta "¡Ay, Carmela!". Hänet valittiin ohjaajaksi elokuvaan "Marathon", joka oli Barcelonassa järjestettyjen vuoden 1992 kesäolympialaisten virallinen filmi. Marco Polo
Ajan kuluessa Niccolò, Maffeo ja Marco olisivat halunneet palata kotiin, mutta Kublai-kaani vältteli aihetta. Viimein tarjoutui tilaisuus, kun prinsessa Cocacinin oli tarkoitus matkustaa Persiaan kuninkaan vaimoksi. Polot tarjoutuivat saattajiksi, ja Kublai vastahakoisesti suostui. Kaani hukutti Polot lahjoihin ja vaati valan, että he palaisivat vielä.
Menomatkalle lähdettiin džonkkilaivastolla Zaitunista. Polot olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka kävivät Jaavassa, Sumatralla ja Borneossa. Marco Polo kuvailee matkalla norsuja, sarvikuonoja ja "hännällisiä ihmisiä", joiden arvellaan olleen suurikokoisia ihmisapinoita. Ceylonin ja Intian kautta saavuttiin Persiaan, jossa he saivat kuulla Kublain kuolleen. He lähtivät heti takaisin Kiinaan, joten he matkasivat Venetsiaan vasta 10 vuoden jälkeen. Polot viettivät lähes 20 vuotta elämästään Kiinassa. Karl Thorsten Brunou
Karl Thorsten Brunou (10. elokuuta 1894 Helsinki – 17. syyskuuta 1968) oli suomalainen jääkäriluutnantti ja liikemies. Hänen vanhempansa olivat asemapäällikkö Torsten Einar Brunou ja Maria Viktoria Galle. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Lydia Alastalon kanssa. Piina (elokuva)
Puolitoista vuotta myöhemmin Paul (joka pystyy jälleen kävelemään kepin avulla) tapaa kustantajansa Marcian (Lauren Bacall) eräässä ravintolassa. He keskustelevat Paulin ensimmäisestä ”Miseryttömästä” romaanista, josta on tullut menestysteos. Marsha kysyy, tahtoisiko Paul kirjoittaa kirjan ajastaan Annien luona, mutta Paul toteaa, ettei se olisi hyväksi hänelle itselleen. Sitten hän näkee näyn tarjoilijaksi pukeutuneesta Anniesta, mutta tarjoilija osoittautuu kuitenkin joksikuksi toiseksi. Kyseinen tarjoilija (Wendy Bowers) sanoo olevansa Paulin ykkösfani, mihin Paul vastaa: ”Sepä herttaista.” Pontus Hultén
Karl Gunnar Vougt Pontus Hultén (21. kesäkuuta 1924 Tukholma – 26. lokakuuta 2006) oli ruotsalainen museojohtaja, taidekeräilijä ja 1960- ja 1970-lukujen nimekkäimpiä eurooppalaisia taidemuseovaikuttajia. Hultén toimi Tukholman Moderna museetin johtajana vuosina 1959–1973. Vuonna 1973 Hultén kutsuttiin Pariisin Pompidou-keskuksen ensimmäiseksi johtajaksi. Museo avattiin vuonna 1977 ja Hultén johti sitä vuoteen 1981. Olga (Kreikan ja Tanskan prinsessa)
Jugoslavian prinssihallitsija Paul joutui 1930-loppua kohti yhä kiristyvään poliittiseen tilanteeseen. Maa oli perinteisesti ollut ns. pikkuententen jäsen ja suuntautunut näin suurvalloista Ranskaan ja Britanniaan. Hitlerin johtaman Saksan vallan kasvu keskisessä Euroopassa muutti tilannetta. Jugoslaviassa tapahtui 1930-luvun lopulla hallituksenvaihdos, jolla pyrittiin pitämään etäisyyttä akselivaltoihin Saksaan ja Italiaan. Prinssihallitsija Paul teki kesäkuussa 1939 valtiovierailun Saksaan. Puoliso prinsessa Olga oli näkyvästi mukana valtiovierailulla. Saksalaisten tavoitteena oli saada Jugoslavia mukaan akselivaltojen luomaan Kolmen vallan sopimukseen. Lopulta prinssi Paul joutui hyväksymään sopimuksen, jonka Jugoslavian pääministeri allekirjoitti maaliskuussa 1941., Pol Pot
Demokraattinen Kamputsea perustettiin 5. tammikuuta 1976 ja 2. huhtikuuta kuningas Sihanouk syrjäytettiin. Khieu Samphanista tuli uuden hallinnon valtionpäämies ja Pol Potista pääministeri. Saloth Sar oli valinnut vallankumousnimekseen Pol Potin, ja hän pystyi pitämään oikean identiteettinsä salassa yli vuoden ajan. Vasta vuonna 1979 hän myönsi haastattelussa alkuperäisen nimensä. Länsimaissa Kambodžan uudesta hallinnosta ei tiedetty juuri mitään, ja vasta syyskuussa 1977 Pol Pot esiintyi ensimmäisen kerran julkisuudessa. Hän piti pitkän puheen Kambodžan kommunistisen puolueen 17-vuotispäivänä. Pier Paolo Pasolini
Koulussa Reggio Emiliassa hän kohtasi ensimmäisen todellisen nuoruudenystävänsä Luciano Serran, jonka hän tapasi myös seuraavana vuonna Bolognan Galvanin lyseossa. Hän jäi Bolognaan seitsemäksi vuodeksi (–Kaunis ja suloinen Bologna! Vietin siellä seitsemän vuotta, ehkä elämäni kauneimmat…–) Bolognassa Pasolini harrasti uusiakin asioita, joista eräs oli jalkapallo, ja hän jatkoi vahvaa lukemisharrastustaan ja hankki käytettyjä kirjoja Portico della Marten antikvariaateista. Hän luki sekä klassikkoja, kuten Fjodor Dostojevski, Lev Tolstoi ja William Shakespeare, että romanttisia runoilijoita, kuten Samuel Taylor Coleridge ja Novalis. Linda Kozlowski
Linda Kozlowski (s. 7. tammikuuta 1958) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan "Krokotiilimies" () -elokuvasarjasta, jonka nimiroolissa näytteli hänen miehensä Paul Hogan. Karla Homolka
Homolka ja Bernardo menivät kihloihin ja vuokrasivat talon Port Dalhousien hiljaisesta lähiöstä. 15. kesäkuuta 1991 Bernardo oli varastamassa rekisterikilpiä salakuljetustarkoituksiin, kun hän huomasi Leslie Erin Mahaffyn seisomassa oman kotiovensa edessä. Hän oli jättänyt avaimet sisälle, eikä päässyt sisään. Bernardo ja Leslie keskustelivat hetken ja menivät sitten hakemaan Bernardon autosta savukkeita. Tällöin mies pakotti Leslien autoon ja ajoi hänet kotiin. Homolka ja Bernardo pitivät häntä vankina useiden päivien ajan ja raiskasivat hänet useaan otteeseen. Kaksikko tallensi tekonsa videonauhoille, mukaan lukien kohtaus, jossa Karla meikkaa itseään kameraa varten ennen kuin raiskaa tytön. Lopulta he tappoivat Mahaffyn ja Bernardo leikkasi ruumiin pyörösahalla kodin kellariin pystytetyssä muoviteltassa. Hän antoi irtojäsenet Karlalle, joka pesi ne ja valoi ne sementtiin. Melomassa ollut pariskunta löysi 29. kesäkuuta osan Mahaffyn ruumiista matalasta vedestä. Samana päivänä Homolka ja Bernardo viettivät juhlavia häitä. Karl Emil Ståhlberg
Valokuvauksesta Ståhlberg kiinnostui häämatkallaan Pariisiin. Palattuaan Suomeen hän perusti oman valokuvausateljeen Helsinkiin vuonna 1889. Ståhlberg vaikutti monella tavalla suomalaisen valokuvauksen kehittymiseen. Hänen aloitteeseensa perustuen laadittiin ensimmäinen suomalainen valokuvauksen oppikirja. Ståhlbergin ateljeeliiketoiminta laajeni myös muille paikkakunnille. Haaraliikkeitä Ståhlberg perusti Vaasaan, Viipuriin, Tampereelle ja Imatralle. Valokuvaamo muutettiin osakeyhtiömuotoiseksi ja sen nimeksi tuli Atelier Apollo vuonna 1899. Ståhlbergin kiinnostus suuntautui vuosisadan vaihteen jälkeen valokuvauksen sijaan elokuviin. Hän avasi "Maailman Ympäri" -elokuvateatterin Helsinkiin 1904. Ståhlberg myös tuotti vuonna 1907 valmistuneen ensimmäisen suomalaisen näytelmäelokuvan "Salaviinanpolttajat". Hulk Hogan
Viikko ottelun jälkeen Yhdysvaltain itsenäisyyspäivänä Hulk Hogan tuli vieraaksi RAW'n "Talk Show" -osioon nimeltä Carlito's Cabana, jossa oli tarkoitus mainostaa Hoganin reality show’ta eli "Hurjat Hoganit" -sarjaa. Pian Carlito kuitenkin sanoi Hoganille haluavansa harrastaa seksiä tämän tyttären Brooke Hoganin kanssa. Hogan pöyristyi ja löi Carliton kanvesiin. Silloin Kurt Angle tuli pitämään seuraa ja sanoi haluavansa pistää "Brooken luovuttamaan", jolloin Hogan hyökkäsi myös tämän kimppuun Carliton hyökätessä samalla hänen kimppuunsa takaa päin. "HBK" Shawn Michaels tuli kuitenkin pelastamaan Hoganin. Helena Kuula
Helena kuuli Isabella Holmilta huonossa kunnossa olevasta majatalosta ja päätti ostaa sen ja otti yhtiökumppanikseen rahattoman Isabellan. He kunnostivat majatalon ja nimesivät sen Amandaksi. Kun Helena havaitsi Sebastianilla olevan kehkeytymässä suhde Isabellan kanssa, hän ei katsonut sitä hyvällä ja yritti puhua Sebastian ympäri, jotta tämä katkaisisi suhteensa Isabellaan. Kun Sebastian ja Kari tappelivat majatalo Amandassa, Helena antoi Isabellalle potkut, koska hän ei voinut katsoa vierestä kuinka Isabella hajotti hänen perhettään. Välskärin kertomuksia
Paul lähtee etsimään äitiään, ja ajautuu Tukholmaan jossa myös Bernhard on. Tukholmassa on käynnissä poliittinen sekamelska, ja kuningas Kustaa III ei ole tyytyväinen siihen. Paul tutustuu ranskalaiseen markiisitar Hermine Egmontiin. Egmont rakastuu Pauliin. Egmont on myös kiinnittänyt Bernhardin huomion. Bernhard kosii Egmontia, mutta saa rukkaset Paulin takia. Tämä ennestään suututtaa häntä.
Bernhard ajautuu kaksintaisteluun itseään paljon paremman taistelijan kanssa loukattuaan julkisesti Egmontia rukkasten jälkeen. Paul kuitenkin tarjoutuu taistelemaan Bernhardin puolesta, mutta haavoittuu vakavasti. Paulin pelastaa hänen äitinsä, Ester, valepuvussa. Karl Mannelin
Karl Mannelin oli naimisissa 1906–1913 Signe Hanna Lovisa Cronan kanssa ja 1914–1917 Elvi Maria Wilhelmina Nylundin kanssa, molemmat liitot päättyivät avioeroon. Elämänsä loppuun saakka hän oli naimisissa vuodesta 1921 alkaen Lena Maria Gerlanderin kanssa. Karla Faye Tucker
Tarkoituksena oli varastaa Deanin moottoripyörä. Garrett surmasi Deanin ja Tucker puolestaan hänen ystävänsä Deborah Thorntonin. Kaksikko jäi kiinni ja heidät tuomittiin murhista kuolemaan, koska Teksasin valtiossa kuolemanrangaistus on mahdollinen. Tucker kääntyi vankilassa kristinuskoon vuonna 1985. Danny Garrett kuoli syöpään vuonna 1993 odottaessaan teloitustaan. Tucker teloitettiin useista armonanomuksista huolimatta 3. helmikuuta 1998. Vetoomuksen hänen armahtamisestaan olivat esittäneet mm. paavi Johannes Paavali II ja Italian pääministeri Romano Prodi sekä maailman kirkkoneuvosto ja Yhdistyneet Kansakunnat. Kuvernööri George W. Bush kuitenkin kieltäytyi armahtamasta Tuckeria. Tucker oli ensimmäinen nainen, joka teloitettiin Teksasissa USA:n sisällissodan jälkeen. Paul Berna
Paul Berna (oik. Jean Sabran, 21. helmikuuta 1908 Hyères, Var – 19. tammikuuta 1994 Pariisi) oli ranskalainen toimittaja ja lastenkirjailija. Bernalta on suomennettu "Päättömän hevosen salaisuus" ja "Tulvan vankeina". Berna kirjoitti myös aikusten kirjoja. Nikolai Bulganin
Bulganinista tuli kommunistipuolueen politbyroon ehdokasjäsen.
Hän oli uudelleen Neuvostoliiton varapääministerinä, Stalinin alaisena vuosina 1947–1950. Bulganinista tuli politbyroon täysjäsen vuonna 1948. Stalinin kuoleman jälkeen maaliskuussa 1953, Bulganin nousi ensimmäiselle sijalle Neuvostoliiton johdossa, Bulganin valittiin puolustusministeriksi. Hän oli Nikita Hruštšovin liittolainen valtataistelussa Georgi Malenkovia vastaan, ja helmikuussa 1955 Bulganin valittiin Neuvostoliiton pääministeriksi Malenkovin tilalle. Bulganin hyväksyi Hruštšovin talousuudistukset ja destalinisoinnin. Bulganin ja Hruštšov matkustivat yhdessä ulkomailla Intiassa, Jugoslaviassa ja Isossa-Britanniassa. He olivat Ison-Britannian lehdistön mielenkiinnon kohteena. Heidän toimintaa nimitettiin Neuvostoliiton pr- ja suhdetoiminnaksi, ”charmioffensiiviksi”. Tämä oli täysin uudenlaista ja erilaista Neuvostoliiton ulkopolitiikan hoitamista. Bulganin ja Hruštšov tapasivat Yhdysvaltain presidentin Eisenhowerin Geneven huippukokouksessa kesällä 1955. Paul Celan
Ingeborg Bachmannin ja Celanin 2009 julkaistu kirjeenvaihto "Herzzeit" vuosilta 1948–1961 on herättänyt merkittävää huomiota, sillä se on paljastanut heidän suhteensa paljon tiiviimmäksi kuin aiemmin oli tiedetty. Kriitikkojen silmätikkuina olleet molemmat kirjailijat ovat vasta kuolemansa jälkeen saaneet ansaitsemaansa arvostusta, ja heitä pidetään nykyisin kirjallisen modernismin tienviitoittajina. Paul (elokuva)
Paul on vuonna 2011 julkaistu komediallinen tieteiselokuva, jonka on ohjannut Greg Mottola, käsikirjoittaneet Simon Pegg ja Nick Frost ja jonka pääosassa näyttelevät Pegg, Frost sekä Seth Rogen avaruusolennon äänenä. Elokuvassa tieteestä ja alieneista kiinnostunut kaksikko Graham Willy ja Glive Gollings törmäävät matkallaan Nevadassa Paul-nimiseen avaruusolentoon ja kaksikko ryhtyy auttamaan Paulia pääsemään takaisin planeetalleen, mutta pelastusyritystä estää Yhdysvaltain salainen palvelu. Elokuva sisältää useita viittauksia muihin tieteiselokuviin. Paul Salaman
Paul Salaman aloitti lintujen tarkkailun kuusivuotiaana kotimaassaan Australiassa. Perhe muutti 1970-luvun lopulla Britanniaan, missä Salaman tapasi David Attenboroughin vuonna 1979. Tapaamisella oli valtava vaikutus poikaan, johon syttyi intohimo luonnonsuojeluun ja luonnon tarkkailuun. Opiskeluaikanaan hän matkusti vuonna 1991 ympäri Kolumbiaa toimien aktiivisesti suojeluasioissa. Samana vuonna hän löysi tieteelle uuden vireolajin, ja myi sen tieteellisen nimen 75 000 dollarilla. Vuonna 1992 Salaman perusti luonnonsuojelualueen Lounais-Kolumbiaan ja käynnisti yhdessä suojelujärjestö Fundación ProAvesin kanssa Projekti Ognorhynchuksen pelastamaan äärimmäisen uhanalaista vahapalmuarattia ("Ognorhynchus icterotis"). Paul Verhoeven
Verhoeven lähti Steven Spielbergin pyynnöstä Hollywoodiin 1980-luvun puolivälissä. Siellä hän ohjasi Amerikan-läpimurtoelokuvansa "RoboCop" (1987) sekä menestyselokuvat "Total Recall – Unohda tai kuole" (1990) ja "Basic Instinct – vaiston varassa" (1992). Niiden jälkeen hän ohjasi elokuvat "Showgirls" (1995), "Starship Troopers – universumin sotilaat" (1997), "Hollow Man – mies ilman varjoa" (2000) sekä "Black Book" (2006), joka kuvattiin suurimmaksi osaksi Alankomaissa. Kymmenen vuoden tauon jälkeen Verhoeven toi vuonna 2016 ensi-iltaan ranskankielisen jännityselokuvan "Elle", jonka pääosaa näyttelee Isabelle Huppert. Paul Chambers
Thelonious Monk Uma Thurman
Thurman nousi todella nopeasti pääosatehtäviin, vaikka näytteli välillä myös sivuosissa. Thurman teki läpimurtonsa Mia Wallacen roolissa vuonna 1994 Quentin Tarantinon ohjaamassa rikosdraamassa "Pulp Fiction – tarinoita väkivallasta", josta hän sai myös parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden vuonna 1995. "Pulp Fiction" oli Thurmanin Oscar-ehdokkuuden lisäksi ehdolla kuuteen Oscariin, joista se voitti yhden. Kaiken kaikkiaan "Pulp Fiction" voitti 44 palkintoa ja oli ehdolla 40 palkintoon. 1990-luvulla Thurman näytteli "Pulp Fictionin" lisäksi muiden muassa Bruce Robinsonin mysteeritrillerissä "Jennifer 8" (1992), draamakomediassa "Kuukausi järvellä" (1995), josta Thurmanin vastanäyttelijä Vanessa Redgrave sai Golden Globe -ehdokkuuden vuonna 1996, Joel Schumacherin Batman -elokuvassa "Batman & Robin" (1997), jossa hän näytteli Arnold Schwarzeneggerin ja George Clooneyn kanssa, "Gattaca" (1997), jossa Thurman näytteli tulevan aviomiehensä Ethan Hawken kanssa, Bille Augustin historiallisessa rikosdraamassa "Kurjat" (1998) ja Woody Allenin musikaalikomediassa "Sweet and Lowdown – duurissa ja mollissa" (1999). Jälkimmäinen sai Golden Globe- ja Oscar-ehdokkuuksia vuonna 2000. Carla Bley
Carla Bley (alkujaan "Lovella May Borg", uransa alussa "Karen Borg", s. 11. toukokuuta 1936) on yhdysvaltalainen jazzpianisti ja -säveltäjä. Hän oli keskeinen hahmo 1960-luvun free jazz -liikkeessä ja tuli tunnetuksi muun muassa jazzoopperallaan "Escalator over the Hill" (1971). Karla Homolka
Homolka jätti aviomiehensä 1993, kun tämä pahoinpiteli hänet erittäin pahasti sairaalahoitoa vaativaan kuntoon. Ensiavussa työskennellyt lääkäri kuvaili Karlan vammoja "pahimmaksi vaimonhakkaamistapaukseksi, jonka olen koskaan nähnyt". Homolkan molemmat silmät olivat mustana sekä pään takaosaan kohdistuneista iskuista aiheutunut verenpurkautuma vasemmassa silmässä; iskut olivat saaneet aivot painautumaan kallon etuosaan. Otsassa oli ruhje, kaulassa ja käsissä lukuisia mustelmia. Paha turvotus oli levinnyt 75% jalkoihin, ja alkoi reiden puolivälistä alaspäin. Lisäksi jalat olivat mustelmilla, ja oikean polven yläpuolella oli ruuvimeisselin aiheuttama pistohaava. Karl Kristfrid Sarlin
Karl Kristfrid Sarlin (23. joulukuuta 1871 Tuusniemi – 14. lokakuuta 1957 Lahti) oli suomalainen rovasti, lehtori ja uskonnollinen kirjailija. Hänet tunnetaan ennen kaikkea horrossaarnaaja Helena Konttisen elämäkerran tekijänä. Karl Popper
Vuosina 1935-36 Popper vieraili Britanniassa solmien suhteita ajan filosofiseen eliittiin Mooresta Russelliin. Hän osallistui tieteellisiin kokouksiin Lontoossa, Oxfordissa ja Cambridgessa pitäen itsekin esitelmän Moral Science Clubissa. Hän tapasi myös Niels Bohrin Kööpenhaminassa. Adolf Paul
Paul aloitti kirjailijanuransa muutettuaan Saksaan 1889. Hänen ensimmäinen teoksensa oli omaelämäkerrallinen romaani "En bok om en människa" (1891), jossa hän kuvasi myös ystävyyttään Sibeliuksen kanssa. Paulin Suomessa tunnetuimmat näytelmät ovat "Kuningas Kristian II" ja "Kaarina Maununtytär" 1899. Sensuuri takavarikoi hänen novellikokoelmansa "The Ripper" (1892). Constance Talmadge
United Artistsilla Talmadge teki paljon yhteistyötä Harrison Fordin kanssa. He tekivät kaksitoista yhteistä elokuvaa, joita ovat muun muassa "A Pair of Silk Stockings" (1918), "Romance and Arabella" (1919), "Hääkellot" (1921) ja "Sortunut ihanne" (1922). Kenneth Harlanin kanssa hän teki seitsemän yhteistä elokuvaa. United Artistsilla hän teki tunnetuimmat komediaelokuvansa: "A Pair of Silk Stockings" (1918), "Siveä viehättäjätär" (1919), "Syntistä etsimässä" (1920), "Hääkellot" (1921), "Pollyn hauskat kepposet" (1922), "Parempi päivä päivältä!" (1923) ja "Hänen siskonsa Pariisista" (1925). Hän teki myös cameo-roolin Natalie-sisarensa aviomiehen Buster Keatonin elokuvaan "Busterin miljoonat" (1925) tyttönä, joka ajaa autoa holtittomasti. Vuonna 1921 "The Moving Picture World" -aikakauslehden mielipidekyselyssä hänet oli äänestetty Yhdysvaltain toiseksi suosituimmaksi elokuvanäyttelijäksi. Hänen Norma-sisarensa oli ollut ensimmäisellä sijalla. Vuonna 1924 Peg-äiti oli julkaissut tyttäristään "The Talmadge Sisters" -kirjan. Talmadgen myöhäisempiä elokuvia ovat "Buffalon herttuatar" (1926), "Venus Venetsiassa" (1927) ja "Kokeillen naimisiin" (1927). Karla Homolka
22. syyskuuta 2000 "Montreal Gazette" julkaisi Homolkan vankeudesta artikkelin, jossa annettiin ymmärtää että hänellä oli suhde Christina Sherryn kanssa. Artikkelin yhteydessä julkaistiin kuva, jossa Homolka ja Sherry olivat yhdessä. Todellisuudessa Homolkalla oli suhde pankkiryöstöstä tuomitun Lynda Verroneaun kanssa. Sittemmin varakas Verroneau myi medialle kuvia ja artikkeleita, jossa hän väitti Karlan aloittaneen suhteen saadakseen alusvaatteita ja tietokoneen käyttöönsä. Maksim Gorkin muotokuva
Gorki ja Andrejeva matkasivat Suomesta edelleen ulkomaille. Gallen-Kallela ja Gorki tapasivat viimeisen kerran luultavasti Pietarissa vuonna 1917 suomalaisen taidenäyttelyn avajaisissa juuri ennen vallankumouksen puhkeamista. Kaarle
Burgundin herttua Paola Suhonen
Paola Suhosella oli ensimmäinen oma taidenäyttely Taidehallissa vuonna 2016. Hän kuvasi kahdeksan vuoden ajan kokeellista dokumenttia  Poem Portrait of Nina yhdestä Hollywoodin tunnetuimmasta pornotähdestä, Nina Hartleystä. Runollisista tuokiokuvista ja haastatteluista koostuvassa monikanavaisessa videoteoksessa Hartley nähdään ensimmäistä kertaa taiteilijan linssin läpi. Suhosen kanssa ystävystynyt Hartley pohtii elokuvallisessa muotokuvassa suhdettaan rakkauteen, seksiin ja elämään ylipäänsä. Californication (televisiosarja)
Saatuaan kannustusta joka suunnalta, Hank aloittaa blogikeikkansa Hell-A-lehdessä. Karen kutsuu Hankin illalliselle hänen ja Billin (Damian Young) kotiin. Hän on kutsunut myös ystävänsä Sonjan (Paula Marshall) ja koettaa saada näistä kahdesta paria. Illallisella paljastuu, kuinka Hank aikoinaan tapasi Karenin. Victoria Ocampo
Perhe matkusti Eurooppaan, josta tuli hänen toinen kotinsa. Täällä hän ystävystyi useiden aikakauden intellektuellien kanssa, joukossa olivat Rabindranath Tagore (1861–1941), Jules Supervielle (1884–1960), Jorge Luis Borges (1899–1986) ja Hermann von Keyserling (1880–1946). Hän tutustui myös Pierre Drieu La Rochelleen (1893–1945) Pariisissa vuonna 1929, ja yhdessä he matkustelivat Lontoossa ja Berliinissä. Vuonna 1931 Ocampo palasi Argentiinaan ja perusti aikakauslehden SUR, jossa hän julkaisi tekstejä Borgesilta, Henri Michaux'lta (1899–1984), André Malraux'lta (1901–1976) ja Martin Heideggeriltä (1889–1976). Hän ei kuitenkaan julkaissut Drieun tekstejä vaan sanoi tälle: "Tu es Pierre et sur cette pierre je ne bâtirai pas mon église", mutta he jäivät silti ikuisiksi ystäviksi. Karl May
Monista hänen romaaneistaan on tehty elokuvia. Länsi-Saksan elokuvateollisuus toi markkinoille useita Karl Mayn kirjoihin perustuvia seikkailuelokuvia. Nämä elokuvat, esim. Harald Reinlin ohjaamat Hopeajärven aarre ("Der Schatz im Silbersee", 1962) ja Winnetou (1963) jatko-osineen, kuvattiin Jugoslaviassa alhaisilla kustannuksilla. Niiden suosio toi muitakin yrittäjiä alalle. Elokuvia kutsuttiin nimellä ”hapankaaliwestern”. Hopeajärven pääosaan palkattiin Shatterhandin osaan yhdysvaltalainen Lex Barker (1919–1973), joka oli tunnettu Tarzan-näyttelijä. Myös Mario Girotti, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Terence Hill, näytteli näissä elokuvissa. Hapankaaliwesternit olivatkin spagettiwesterneille (eli italowesterneille) sukua. Tosin Euroopassa oli tehty lännenelokuvia Espanjassa 1950-luvulla sekä Ranskassa ja Tanskassa jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Villi länsi on ollut aina hyvin suosittu aihe Euroopassa. Vielä aikaisemmin elokuvan isäksi usein mainittu Georges Méliès ajautui konkurssiin tuottaessaan Ranskan Tyynellämerellä omistamillaan saarilla kuvattuja länkkäreitä. Herman Paul
Talvella 1859 Paul matkan Lappiin ja hänen matkan aikana pitämänsä päiväkirja julkaistiin 1860 Papperslyktan -viikkolehdessä nimellä "Slädparti till Lappland, blad ur min dagbok". Hän teki matkastaan myös lyijykynäpiirroksia.
Paul oli naimisissa vuodesta 1861 Evelina Lovisa Albertina Bonsdorffin (k. 1909) kanssa, perheessä oli neljä lasta. Paulon Säätiö
Varatuomari Veikko Palotie toimi Hulda ja Marja Paulon lainopillisena neuvonantajana säätiötä perustettaessa. Paulojen testamenttimääräysten mukaisesti Palotie toimi säätiön ensimmäisenä puheenjohtaja kuolemaansa vuonna 1988 saakka. Pablo Escobar
Vaikka Medellínin kartelli perustettiinkin jo aiemmin 1970-luvun aikana, se laajeni huhtikuussa 1978, kun useita huumeiden salakuljettajia tapasi Ochoan suvun maatilalla. Escobarin lisäksi tapaamisessa olivat mukana muun muassa Jorge Luis Ochoa, Fabio Ochoa ja Carlos Lehder. He sopivat Yhdysvaltoihin suuntautuvasta salakuljetuksesta, ja jo vuoden 1978 loppuun mennessä kartelli oli kuljettanut Yhdysvaltoihin noin 19 000 kilogrammaa kokaiinia. Karl Hedman
Hedman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisbalettiin 1973–1996. Hänen keskeisiä pääroolejaan ovat olleet mm. "Tumma" (1977), "Heijastuksia" (1985) ja "Kamelianainen" (1988). Hedmanin sivuroolisuorituksista muistetaan erityisesti hänen esittämä narri. Paul Walker
Jo varhaisessa lapsuudessaan Pampers-yhtiön mainoksissa esiintynyt Walker aloitti uransa sivuosilla erinäisissä televisio-ohjelmissa kuten "Tunteita ja tuoksuja" ja "Enkelin kosketus." Sittemmin hän niitti mainetta roolitehtävillään nuorisolle suunnatuissa elokuvissa "Sinussa on se jokin" (1999) ja "Varsity Blues – pelin säännöt" (1999). Vuonna 2001 Walker sai kansainvälistä huomiota protagonistina toimintaelokuvassa "Hurjapäät", josta hän teki saman roolin viidessä elokuvasarjan kuudesta jatko-osasta. Walker näytteli pääosassa elokuvissa "Seikkailu Etelänavalla" (2006), "Aikamatka" (2003), "Joy Ride" (2001) ja "Running Scared" (2006). Paula Modersohn-Becker
Becker kävi ensimmäisen kerran Pariisissa vuonna 1900 ja näki siellä runsaasti oman aikansa edistyksellisintä taidetta. Hän alkoi ottaa etäisyyttä perinteisiin maalaustyyleihin, jotka olivat tuolloin vielä vallitsevia Saksassa, ja alkoi etsiä omaa persoonallista tyyliään. Pariisin museoista ja gallerioista tuli hänen taiteilijauransa tärkeimmät virikkeiden antajat. Hän vieraili Pariisissa uudelleen vuosina 1903, 1905 ja 1906, pohtien viimeisellä kerralla jopa muuttamista pysyvästi sinne. Karla Homolka
Kiellon julkistamisen jälkeen useat henkilöt julkaisivat paljon kiellettyä materiaalia, sekä runsaasti virheellistä tietoa. Suurin osa kiellon rikkomisista tapahtui uutisryhmässä alt.fan.karla-homolka. Ludwig van Beethovenin elämäkerta
Beethoven yritti väittää Johannan myrkyttäneen miehensä, kunnes lääketieteelliset todisteet osoittivat päinvastaista. Tämän jälkeen hän sai päähänsä, että hän oli itse Karlin biologinen isä. Ajoittain hän yritti estää kaiken kontaktin toisiinsa Karlin ja Johannan välillä, kun taas joskus hän vei Karlin katsomaan äitiään tai järjesti tapaamisen asunnossaan. Kesällä 1816 hän suunnitteli ottavansa Karlin kokonaan itselleen, mutta lykkäsi asian kunnes Karl parantuisi tyräleikkauksesta. Vuosi 1816 oli alkanut erittäin myrskyisänä oikeustaistelusta, ja päättyi tietoon Ruhtinas Lobkowiztin kuolemasta 15. joulukuuta. Karla Homolka
Tapauksen eniten keskustelua herättänyt piirre on oikeuden määräämä julkaisukielto. Alun perin kerrottiin, että kiellon tarkoitus on taata Bernardolle mahdollisuus puolueettomaan oikeudenkäyntiin. Sittemmin on käynyt ilmi, että tarkoitus oli suojella perheitä. Internetissä on julkaistu paljon huhuja tapauksesta, ja usein kuvitellut yksityiskohdat ovat olleet huomattavasti todellisuutta kamalampia; osa huhuista on otettu suoraan muista sarjamurhaajatapauksista. Näitä tietoja on edelleen saatavilla verkosta, ja samanaikaisesti tosiasiat ovat yhä julkaisukiellon alla. Agnieszka Holland
Hollandin tunnetuimpia elokuvia ovat "Hitlerjunge Salomon" (1991), "Olivier, Olivier" (1991), "Salainen puutarha" (1993) sekä Arthur Rimbaud’n ja Paul Verlainen suhteesta kertova "Total Eclipse" (1995). Hollandin vuoden 2011 draama "W ciemności" ("In Darkness") oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon saajaksi. Vuonna 2017 Jäljet sai hopeisen karhun (Alfred Bauer-palkinnon) Berliinin elokuvajuhlilla. Pauli Kaijanen
Kaijanen avioitui kirjastonhoitaja Hilkka Soriolan (s. 7. helmikuuta 1909 Utsjoki) kanssa 24. kesäkuuta 1940. Soriola oli nimismies Veikko Oskari Kaarlo Soriolan ja Hilja Sofia Mäkisen tytär. Veikko Soriolan veljentytär ja Hilkka Soriolan serkku oli näyttelijä Eira Soriola. Paulille ja Hilkalle ei syntynyt jälkeläisiä. Paulon Säätiö
Paulon Säätiön toiminta alkoi vuonna 1965 ravintoloitsija Reko Paulon (s. Grigori Pawlow, 1891 - 1957) lesken Hulda Paulon (1884 - 1963) ja heidän tyttärensä Marja Paulon (1921 - 1965) testamenteissaan tekemien lahjoitusten rahoituksella. Ensimmäiset apurahat säätiö jakoi vuonna 1966. Carl Larsson
Vuonna 1877 Larsson muutti vuodeksi Pariisiin, jossa ei kuitenkaan saavuttanut menestystä. Hän palasi pettyneenä Tukholmaan ja teki parin vuoden ajan kuvitustöitä. Vuonna 1880 Larsson lähti takaisin Ranskaan ja alkoi maalata. Kotipaikaksi valikoitui pieni taiteilijakylä Grèz-sur-Loing Pariisin lähettyviltä, jossa Larsson tapasi myös tulevan vaimonsa, taiteilija Karin Bergöön (1859–1928). Paul Bern
Yksityiselämässään Bern seurusteli näyttelijä ja komedienne Mabel Normandin kanssa vuosina 1923–1924, mutta he erosivat. He tapasivat toisensa elokuvan "Head Over Heels" (1922) kuvauksissa, kun Bern oli ohjaajana. Bern avioitui ensimmäisen ja viimeisen kerran 42-vuotiaana 2. heinäkuuta 1932 21-vuotiaan näyttelijän Jean Harlowin kanssa, joka oli yksi 1930-luvun Amerikan kuuluisimmista naisista. He tapasivat ensi kertaa Harlowin elokuvan "Hornan enkelit" (1930) yhteydessä. He menivät kihloihin kesäkuussa 1932. Juhani Salomaa
Vuonna 1983 Salomaa kehitti yhdessä Kari Nenosen kanssa toisen villissä lännessä seikkailleen suomalaissankarin Hulkkosen, jonka seikkailuja ilmestyi Viihdeviikareiden kustantamina pokkareina. Salomaa kirjoitti vuosina 1979–1981 kahdeksan osaa Pekka Lipponen juniorin seikkailuja, toimitti 1980-luvulla avovaimonsa Marja-Liisa Vuopposen tekemiä Jerry Cotton -käännöksiä, kirjoitti yhden Kolmiokirjan kustantamassa Katariina-sarjassa vuonna 1982 ilmestyneen romanttisen pokkarin "Pako rakkauteen" sekä lisäksi kirjoitti pari täytenovellia Jerry Cotton -sarjaan. Carla Bruni
Bruni tapasi Ranskan presidentti Nicolas Sarkozyn 2007. Hän avioitui Sarkozyn kanssa 2008. He saivat ensimmäisen yhteisen lapsensa, Giulia Sarkozyn vuonna 2011. Bruni on aiemmin seurustellut muun muassa Mick Jaggerin, Donald Trumpin, Eric Claptonin, Kevin Costnerin ja Laurent Fabiuksen kanssa. Paul Smart
Kaudella 1972 Smartista tuli yksi Ducatin tunnetuimmista kuljettajista voitettuaan Imola 200 kilpailun uudella Ducati 750 Imola Desmo pyörällä. 23. huhtikuuta ajettu kilpailu oli ensimmäinen, joka luotiin kilpailemaan Daytona 200 vastaan. Smart ajoi yhdysvalloissa Hansenin Kawasakilla pienellä palkalla, kunnes sai puhelun vaimoltaan tarjouksesta ajaa Ducatilla Imolassa. Ducati tarjoi Smartille lentoliput ja 500 punnan palkkion tuloksesta huolimatta. Smart ajoi samalla kaudella Ducatilla yhden kilpailun 500-kuutioisissa. Hän sijoittui Italian kilpailussa neljänneksi. Paul Tillich
Paul Johannes Tillich (20. elokuuta 1886 Starzeddel, Saksa – 22. lokakuuta 1965 Chicago, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen teologi ja kristillinen eksistentialistifilosofi. Karl Barthin ohella hänet luetaan 1900-luvun vaikutusvaltaisimpiin protestanttisiin teologeihin. Hän loi "korrelaatioteologia"n, jonka mukaan teologian ja ihmisen elämäntilanteen tulee olla vuorovaikutuksessa keskenään. Stala
Sampsa Astala tutustui Lordin perustajaan Tomi Putaansuuhun ensimmäistä kertaa vuonna 1995 osallistumalla Radiomafian järjestämään Kiss-aiheiseen tietokilpailuun. Putaansuun tavoin Astala pitää Kiss-yhtyeestä ja on maininnut Paul Stanleyn tärkeimmäksi esikuvakseen. Astala ja Putaansuu kumpikin pääsivät kilpailun finaaliin, mutta Astala voitti Putaansuun vastaamalla oikein viimeiseen kysymykseen. Viimeisessä kysymyksessä kysyttiin, mistä Kissin kappaleesta Foo Fighters on tehnyt cover-version. Astala arvasi vastauksen mainitsemalla "Ozone"-kappaleen, joka oli oikein. Astala voitti kilpailussa kolme vapaavalintaista Kissin CD-levyä. Karla Homolka
Pariskunta ajoi 16. huhtikuuta 1992 kirkon pysäköintialueelle. Homolka astui kartan kanssa ulos autosta ja pyysi ajo-ohjeita 15-vuotiaalta Kristen Dawn Frenchiltä. Bernardo kiersi Kristenin taakse ja pakotti tämän auton takaosaan puukolla uhaten. Rikospaikalta löytyi ainoastaan kartanpalanen, Frenchin toinen kenkä ja hieman hiuksia. Pariskunta toi Frenchin kotiinsa, jossa he raiskasivat, pahoinpitelivät ja kiduttivat häntä useiden päivien ajan. He surmasivat uhrinsa ja menivät sitten pääsiäislounaalle Homolkan vanhempien luokse. Ruumis löytyi 30. huhtikuuta Ontarion Burlingtonista ojaan heitettynä. Karl Gustaf Kyrklund
Kyrklund oli naimisissa vuodesta 1883 kauppias Gustaf Albert Herlinin tyttären Aline Herlinin (1863–1931) kanssa. Heillä oli kolme lasta joista Karl Rafael Kyrklund, vuodesta 1933 Kyrki (1889–1957) oli lääketieteen tohtori ja Turun lääninsairaalan lastentautien ylilääkäri sekä Turun Duodecim-seuran puheenjohtaja ja Karl Magnus Kyrklund, vuodesta 1935 Kyrki (1891–1937) oli varatuomari ja asianajaja. Kyrklundin tytär Margareta Kyrklund (1885–1959) oli naimisissa lehtori, filosofian tohtori Rafael Hellströmin (1880–1954) kanssa. Karl Gustaf Kyrklundin eno oli pappi ja runoilija Karl Robert Malmström ja serkku taidemaalari Tyra Malmström. Karl Holma
Kaarlo Holma oli naimisissa vuosina 1910-1940 Anna Sofia Boreniuksen kanssa ja vuodesta 1940 Astrid Matilda Nymanin kanssa. Karl August Weikkolin
Karl August Weikkolin (7. huhtikuuta 1842 Rautjärvi – 4. elokuuta 1894 Uukwambi, Saksan Lounais-Afrikka) oli suomalainen lähetyssaarnaaja, joka työskenteli kolmen työkauden ajan 1870–1891 Suomen Lähetysseuran työntekijänä Saksan Lounais-Afrikan Ambomaalla. Hän oli yksi ensimmäisistä suomalaisista lähetyssaarnaajista, jotka saapuivat Omandongolle Hereromaan Otjimbingwesta Omarurun kautta 9. heinäkuuta 1870. He tulivat Ambomaalle englantilaisen elefantinmetsästäjän Frederick Greenin opastamana. Omandongo kuului tuolloin Ondongan kuninkaan Shikongon valtakuntaan. Hänen kasvattityttärensä oli Rosa Lemberg. Karo Hämäläinen
Hämäläisen ex-puoliso on kirjailija Salla Simukka. Pari erosi 2014. Karla Homolka
Karla Leanne Homolka eli Karla Leanne Teale (s. 4. toukokuuta 1970 Port Credit Ontario Kanada) on kanadalainen rikollinen, joka tuomittiin 12 vuoden vankeuteen taposta sekä osallisuudesta miehensä Paul Bernardon tekemiin rikoksiin.