Onko sopraano kaikista äänialoista korkein?
Ääniala
Oopperassa äänialojen luokitteluun käytetään saksalaista Fach-systeemiä. Se sisältää korkeimmasta matalimpaan sopraanon, mezzosopraanon, kontra-alton, tenorin, baritonin ja basson. Lisäksi luokittelu on hienosyisempi, sillä jokaisen kategorian sisältä löytyy tarkempia äänityyppejä. Esimerkiksi sopraanokategoriassa on toisistaan poikkeavat koloratuurisopraano, lyyrinen sopraano, spinto-sopraano ja dramaattinen sopraano. Äänityypit eivät perustu vain laulukelpoiseen äänialaan, vaan äänen sointiväriin ja muihin ominaisuuksiin.
Beyoncé
Beyoncén ääniala käsittää neljä oktaavia. Hänen on kuvattu olevan vokaaliakrobaatti, joka kykenee laulamaan pitkiä, monimutkaisia melismoja ja juoksutuksia virheettömästi. Beyoncén yksi keskeisin esikuva on Michael Jackson, jonka konsertissa ollessaan noin viiden vuoden iässä hän ymmärsi haluavansa esiintyjäksi. Beyoncé pitää suurena esikuvanaan myös Mariah Careyä, jonka ääni teki häneen aikoinaan niin suuren vaikutuksen, että hän halusi ryhtyä laulajaksi ja harjoittelemaan äänenkäyttötekniikoita. Hän ihailee kovasti myös Diana Rossia, jota hän pitää monipuolisena viihdetaiteilijana, ja Whitney Houstonia tämän äänen ja laulutaidon vuoksi. Trumpetti
Trumpetti on vaskisoitinperheen korkein soitin. Ääni tuotetaan trumpetissa samalla tavalla kuin kaikissa vaskisoittimissa: soittaja painaa suukappaleen huuliaan vasten ja puhaltaa. Huulten värähtely saa ilmapatsaan soittimen sisällä värähtelemään, ja ilmapatsaan taajuusvaihtelut aistitaan äänenä. Yleisin trumpetti on B-vireinen. Muita trumpetteja ovat C- D- ja E-trumpetti, sekä B- tai A-vireinen piccolotrumpetti. Harvinaisia trumpetin sukuisia soittimia ovat bassotrumpetti ja sopraanopasuuna. Luominen (oratorio)
Normaalisti teos kestää vähän alle kaksi tuntia. Se on jaettu kolmeen osaan. Viimeisessä osassa basso ja sopraano ovat Aadam ja Eeva. Sitä aiemmin solistit on nimetty enkeleiden mukaan, jotka ikään kuin kertovat luomisen etenemisestä (Gabriel on sopraano, Uriel tenori ja Rafael basso). Teos on tarkoitettu kolmen solistin esitettäväksi, vaikka joskus Aadam ja Eeva saavat omat solistinsa. Emily Van Evera
Emily Van Evera on yhdysvaltalainen sopraano. Hän on saavuttanut mainetta erityisesti varhaisemman tuotannon, renessanssi- ja barokkimusiikin tulkitsijana. Sopraano
Voimakas, dramaattinen, vähemmän taipuisa ääni. Varattu usein sankarillisille ja/tai traagisille hahmoille. Ääniala pienestä b:stä tai a:sta kolmiviivaiseen c:hen. Haute-contre
Haute-contre (monikko: hautes-contre) on korkea tenoriääniala, joka oli yleinen ranskalaisessa barokki- ja klassismin ajan oopperassa 1700-luvun lopulle asti. Tyypillisesti oopperarooleissa haute-contren ääniala ulottuu pienestä d:stä tai e:stä kaksiviivaiseen d:hen. Haute-contre eroaa kontratenorista siten, että haute-contre käyttää enemmän rintarekisteriä kun taas kontratenorin äänenmuodostuksessa käytetään ohennetta ja falsettia. Sitar
Sitarin viritys riippuu pitkälti soittajan koulukunnasta ja musiikkityylistä. Yleensä sitarin matalin kieli on viritetty suuren oktaavialan C:n, C#:n tai D:hen ja korkein kieli ylä-c:hen. Hannah Morrison
Hannah Morrison on alankomaalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Yläsävelsarja
Ääni muodostuu siniaaltojen muotoisista värähtelyistä eli useista päällekäisistä taajuuksista. Kuulemme taajuudet kuitenkin vain yhtenä äänenä. Äänellä on perustaajuus eli ns. kuultavataajuus, jonka yläpuolelle muodostuvia taajuuksia kutsutaan ylä-ääneksiksi. Perustaajuutta ja ylä-ääneksiä voidaan kutsua myös osaääneistöksi. Yhdestä siniaallosta koostuvaa ääntä voidaan tuottaa vain tietokoneen avulla. Kaikki luonnossa kuultava ääni muodostuu useammasta taajuudesta, osaääneksestä. Kuultavan perustaajuuden lisäksi ylä-ääneksiä on vaikea erotella äänestä. Hyviä esimerkkejä ylä-äänesten havaitsemisesta ovat mm. Sitar, jossa resonanssikielet vahvistavat ylä-ääneksiä, kurkkulaulu ja huilu, jossa saadaan "ylipuhaltamisen" avulla kuulumaan ensimmäinen yläsävel eli joka on oktaavin päässä perusäänestä. Altto
Suuressa SATB-kuorossa altto-osuus jaetaan tyypillisesti altto ykköseen ja altto kakkoseen. Korkeamman altto ykkösen laulaa suhteellisen matalaääninen mezzosopraano jolla on hyvät matalat sävelet, kun taas altto kakkosen laulaa kontra-altto eli niin sanottu aito altto. Kontra-altto on suhteellisen harvinainen äänityyppi, joten useissa varsinkin pienemmissä kuoroissa ei ole aitoa alttoa laisinkaan, vaan alttoa laulavat vain suhteellisen matalaääniset mezzosopraanot. Mieskuorossa altto-osuus voidaan laulaa falsetilla. Sopranista
Sopranista on sopraanoille kirjoitettua musiikkia falsettirekisteriä käyttämällä laulava mies. Suomessa sopranista on kuoronjohtaja Pasi Hyökki. Kansainvälisesti tunnettuihin sopranistoihin kuuluu muun muassa kreikkalainen Aris Christofellis. Äänityyppi
Matalin naisen äänityyppi. Samalla myös tummin ja raskain naisen äänityyppi. Tyypitetään väliksi F3-F5. Kontra-altto voi kyetä F3 matalampiin ja F5 korkeampiin säveliin. Mezzosopraano
Musikaaleissa ja musiikkiteatterissa mezzosopraanon tulisi olla kykenevä laulamaan vahva G5-sävel, joka kuuluu Nettien rooliin "Carousel"-musikaalissa. Mezzosopraanon belttausväli alkaa sävelestä F4/G4 ja ulottuu C5:een tai D5:een. Mezzosopraanon belttausääni on tummempi ja paksumpi kuin sopraanolla. Saara Aalto
Aallon vanhemmat ovat Markus ja Taina Aalto ja pikkuveli pokeriammattilainen Samu Aalto. Aallon pikkusisko on laulaja Suvi Aalto, joka niin ikään nousi julkisuuteen "The Voice of Finland" -laulukilpailusta. Kuvataiteilija ja tv-ohjaaja Eeli Aalto on Aallon isoisä. Aallon setä taas on taikuri Simo Aalto ja serkku vatsastapuhuja Sari Aalto. Saara Aallolla on lisäksi isovelipuoli Mikael. Lady Gaga
Lady Gagalla on voimakas dramaattisen sopraanon ääni. Leona Lewis
Leona Lewis on mezzosopraano ja hänen äänialansa käsittää neljä oktaavia. Lewis on saanut nuoruudessaan klassisen koulutuksen ja hän harjoittelee yhä joka viikko oopperalaulua. "The Daily Telegraphin" musiikkikriitikko Neil McCormick on ylistänyt Lewisin teknisiä taitoja. Hän kirjoitti: "Hänen äänialansa sallii hänen laulaa melodioita upeista alaäänistä korkeisiin falsettinuotteihin, jotka kumpuavat hienostunutta voimaa ja vaikuttavaa hallintaa kaikenlaisten vaihteluiden ja modulaatioiden kautta." Stephen Thomas Erlewine Allmusicista kuvaili Lewisin ääntä seuraavasti: "Lewis osaa laulaa korkeita nuotteja, mutta saa sen näyttämään helpolta. Hän ei koskaan kuormita ääntään. Toisin kuin useimmat laulajadiivat, hänen äänessään kuuluu ihmisyys, koska hän laulaa esittääkseen kappaleita, ei esitelläkseen ääntänsä. "Slant"-lehti kuvaili Lewisin ääntä "teknisesti nuhteettomaksi" ja vertasi hänen äänialaansa Mariah Careyn ääneen. Madama Butterfly
Cio-Cio Sanin rooli kuuluu kuuluisimpiin ja vaativimpiin sopraanorooleihin. Rooli vaatii laulajalta sekä näyttelemistaitoa että äänellistä kestävyyttä, sillä Cio-Cio San on lavalla suurimman osan oopperasta. Kuuluisia roolin esittäjiä ovat olleet muun muassa Licia Albanese, Renata Tebaldi, Victoria de los Ángeles, Renata Scotto sekä Mirella Freni. Pinkertonin roolin kuuluisia esittäjiä ovat olleet muun muassa Enrico Caruso, Jussi Björling, Carlo Bergonzi ja Placido Domingo. Alttoviulu
Alun perin viola oli nimitys joukolle jousisoittimia, joita alettiin valmistaa keskiajalla. Rakenteeltaan alttoviulu on samanlainen viulun kanssa, lukuun ottamatta kokoeroa ja toisenlaista viritystä. Kuten viulu, myös alttoviulu viritetään kvinteittäin (c-g-d1-a1). Alttoviulun ääniala on c-c3 ja musiikkia nuotinnettaessa käytetään c-avainta (ns. alttoavain), joskin toiseen oktaaviin mentäessä (c2-) nuotinnuksessa aletaan vaihtelevasti käyttää g-avainta. Pianosonaatti nro 29 (Beethoven)
Viimeinen osa, Largo – Allegro risoluto, alkaa rauhallisesti. Välillä sonaatti ryöpsähtelee nopeita juoksutuksia, mutta hitaat soinnut fermaatteineen pysäyttävät tunnelman. Suuren tunteidenpurkauksen jälkeen tahtilaji vaihtuu 4/4:stä 3/4:aan ja sävellaji A-duurista B-duuriin. Silloin alkaa "Fuga a tre voci", kolmiääninen fuuga. Tämä on pianokirjallisuuden huikaisevimpia teoksia. Pianisti saa esittää nopeaa ja paikoin raskasta kolmiäänistä fuugaa yli 10 minuuttia, ja hänen on jaksettava irrotella vielä lopussakin. Finaali vain vaikeutuu loppua kohden. Hammerklavier kuuluu musiikinhistorian suurimpien pianosonaattien joukkoon. Aurora Marthens
Aurora Marthens (s. 1992) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Keyshia Cole
Keysha on äänityypiltään sopraano. Philippe Jaroussky
Philippe Jarroussky (13. helmikuuta 1978 Maisons-Laffitte Yvelines Ranska) on ranskalainen kontratenori, joka on levyttänyt useita äänialansa merkkiteoksia. Jarousskyllä on kevyt ääni jonka sointiväri on kuin sopraanolla, mutta hänen äänialansa on enemmän kuin mezzosopraanolla. Korkein sävel jonka Jaroussky pystyy laulamaan on B♭5. Tinapilli
Tinapillillä soitetaan useimmiten D-duurissa, ja tällöin puhutaan D-tinapillistä, joka on yleisin ja myös aloittelijalle sopivin tinapilli. Se on pituudeltaan hieman lyhyempi kuin sopraanonokkahuilu, koska alin ääni on kaksiviivainen D. Lisäksi saatavana on lyhyempiä ja pidempiä tinapillejä, jotka sopivat muihin sävellajeihin (yleisimmät ovat C-, G-, E-, Eb-, A-, Bb-, F-tinapilli), joten soittaja voi tarpeen mukaan tinapilliä vaihtamalla vaihtaa toiseen sävellajiin kulloinkin soitettavasta kappaleesta riippuen muuttamatta kuitenkaan sormituksia. Tarvittaessa voidaan apusormituksilla (esimerkiksi puoli reikää peittämällä) saada aikaan myös joitain paikallisia korotuksia/alennuksia (D-tinapillissä: C# → C ja G → G#), mutta tällöin äänen vire ja puhtaus eivät ole aivan kohdallaan. Ääniala
Miesten äänialat sijaitsevat tyypillisesti matalammalla kuin naisten äänialat, sillä miespuolisten kurkunpää kasvaa murrosiässä kun pojan ääni madaltuu. Ennen murrosiän fysiologisia muutoksia tyttöjen ja poikien äänialat ovat samankaltaiset. Eri äänialat johtuvat keskeisesti äänihuulten pituudesta: korkeaäänisillä äänihuulet ovat lyhyet ja matalaäänisillä äänihuulet ovat pitkät. Laulajien äänialoja on jaettu kuorolaulamisen ja oopperaroolituksen helpottamiseksi erilaisiin kategorioihin. Nämä ovat perinteisesti korkeimmasta matalimpaan: sopraano, mezzosopraano, kontra-altto, tenori, baritoni ja basso. Erityisen tarkka äänialojen luokitus on saksalainen Fach-systeemi. Jokainen ääni ja äänen rekisterisiirtymien kohdat ovat kuitenkin yksilöllisiä, joten ääniluokitusten kategoriat ovat vain yleistyksiä ja laulajat, etenkin harjaantuneet, pystyvät tuottamaan säveliä laajemmalta alalta kuin mitä ääniluokituksissa edellytetään. Laulajilla on kuitenkin tietyissä kohdissa fysiologisista syistä johtuvat äänirekisterien siirtymäkohdat joita ei kyetä siirtämään ylöspäin tai alaspäin. Taikahuilu
Libretisti ja teatterinjohtaja Schikanederille sävelletyn Papagenon roolin ääniala on vain desimi eli oktaavi ja terssi, mutta rooliin kuuluu kolme pitkää säkeistöaariaa. Papagenon roolia, joka on partituuriin merkitty bassorooliksi, laulaa usein lyyrinen baritoni tai buffobasso. Yön kuningattaren molemmat aariat vaativat laulajaltaan taituruutta ja dramaattista koloratuuriääntä. Taminon rooliin sopii parhaiten lyyrinen tenori tai kevyt dramaattinen tenori (). Sarastron ääniala ulottuu matalammalle kuin mikään muu Mozartin bassorooli Ryöstö seraljista -oopperan Osminia lukuun ottamatta, ja se on malliesimerkki vakavasta ja matalasta basso profondo -roolista. Basso
Bassolla on suuri ääni ja laaja ääniala. Monet bassolaulajat pystyvät laulamaan yhtä korkealle kuin baritonit tai jopa tenorit, mutta eivät pysty pysyttelemään niin korkealla. Sävelluokkahierarkia
Sävelluokkahierarkialla (myös tonaalinen hierarkia, engl. tonal hierarchy) tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa asteikon tehojen merkittävyysjärjestystä toisiinsa nähden. Eri sointutehoilla on hierarkkisesti eri tehtävä musiikillisessa teoksessa. Tässä hierarkiassa merkittävin teho on toonika, joka samalla on myös asteikon stabiilein teho. Toonikan jälkeen hierarkiassa merkittävimmäksi nousevat kolmisoinnut muut sävelet (mediantti ja dominantti). Myös subdominanttitehoiset (etenkin IV aste) soinnut ovat hierarkiassa merkittäviä. . Ihmismielellä on taipumus järjestää asioita ja jäsentää ne vielä keskenään paremmuusjärjestykseen. Tämä hierarkia on muokkautunut eri aikakausien tyylikonventioiden ja estetiikan mukana sellaiseksi, kuin sen havaitsemme, eikä ole kulttuurisesti yksiselitteinen. Länsimaisessa musiikissa havaitaan tonaalinen keskus (toonika), jota pyritään ilmaisemaan usein sekä rytmisesti että melodisesti, etenkin sävellyksen alussa ja lopussa.. Nuottiavain
Mikäli C-avainta käytetään tenoriavaimena, c:n paikka nuottiviivastolla on 4:nnellä eli toiseksi ylimmällä viivalla. Kun C-avainta käytetään alttoavaimena, c sijoittuu kolmannelle eli keskimmäiselle viivalle. Muun muassa sellon, fagotin ja pasuunan nuoteissa käytetään tenoriavainta, alttoviulun nuoteissa alttoavainta. Vanhemmissa nuoteissa esiintyvä sopraanoavain (c alimmalla viivalla) on nuottikirjallisuudessa harvinaisempi. Mezzosopraano-C-avaimessa c:n paikka osoitetaan toiselle viivalle ja baritoniavaimessa viidennelle eli ylimmäiselle viivalle. Piano
Pianon koon mitta on sen korkeus; tällä hetkellä valmistettavien mallien korkeus on yleensä 109–132 cm. Yleensä katsotaan pianon korkeuden kasvaessa saavutettavan etuja äänen laadussa ja kantavuudessa. Suomessa ei ole tapana kutsua pystypianoja niiden korkeuden mukaan eri nimillä, toisin kuin anglo-amerikkalaisessa maailmassa. Sävel
Sävelkorkeus määrittelee, kuinka "korkeana" ääni aistitaan. Esimerkiksi laulajista sopraanon ääniala on korkea, ja basson ääniala on matala. Sävel on sitä korkeampi, mitä suurempi on ääniaallon taajuus. Kun taajuus kasvaa kaksinkertaiseksi, sävelkorkeus nousee oktaavilla. Katja Sirkiä
Sirkiä valmistui näyttelijäksi vuonna 1999 ja opiskeli alaa vuonna 2004 New Yorkissa The Actors Studiolla. Hän on suorittanut lauluopintoja muun muassa Sibelius-Akatemiassa sekä Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Sirkiä on äänialaltaan korkea sopraano. Tenori
Kirkas korkea tenoriääni kuuluu hyvin myös ilman äänenvahvistusta. Tenoria matalampi äänityyppi on baritoni ja korkeampi kontratenori. Tenori- ja baritoniäänten välissä on baritonia hieman korkeampi baritenorin ääni. The Weeknd
Tesfaye on miespuolinen sopraano. Dominantti
Dominantti tarkoittaa sävelasteikon eli skaalan V asteen säveltä eli "huippusäveltä" tai sille perustuvaa sointua. Dominanttia vastaa duurisävellajissa solmisaatiotavu "so" eli "sol" ja mollissa "mi". Intervalli toonikan ja dominantin välillä on puhdas kvintti. Sointua, johon kuuluu toonika ja kvintti (~puhdas kvintti), kutsutaan kitaransoitossa voimasoinnuksi. Käänteisenä toonikan ja dominantin väli on puhdas kvartti eli dominantin sävellajissa toonika siis vastaa subdominanttia. Baritoni
Baritoni-nimitystä – kuten muitakin äänialoja – käytetään yleensä oopperamaailmassa, mutta harvemmin pop- ja rockmusiikissa. Kuorossa baritoni yleensä laulaa basson äänialalle kuuluvia osuuksia, sillä basso on baritoniin verrattuna harvinainen äänityyppi. Monet rockmuusikot ovat baritoneja, ja baritoni on miespuolisten kantrilaulajien vallitseva äänityyppi.. Fender-sähkökitaramerkin kotisivuilla tunnetuiksi populäärimusiikin baritoneiksi on mainittu Bing Crosby, Johnny Cash, Frank Sinatra, Tom Jones, Neil Diamond, David Bowie, Bruce Springsteen, Peter Gabriel, Al Green, Rob Halford, Jimi Hendrix, Morrissey, Jim Morrison, Roy Orbison, Elvis Presley, David Lee Roth, Michael Stipe, Joe Strummer ja Eddie Vedder. Oopperoissa baritoniroolit vaihtelevat sankareista epäonnisiin häviäjiin ja kylmäverisiin roistoihin. Piccolo
Piccolo (it. ”pieni”) tai pikkolo on pienikokoinen huilu. Sen ääni on hyvin korkea ja ylärekisterissä kimeän läpitunkeva. Piccoloa käytetään puhallinorkestereissa ja isoissa sinfoniaorkestereissa. Piccolo soi oktaavia korkeampaa kuin mitä sille nuottiviivastolle kirjoitetaan. 
Sinfoniaorkesterissa on yleensä kaksi tai kolme huilistia, joista yksi soittaa myös piccoloa. Tavallisessa poikkihuilussa on oktaavia matalampi ääniala ja se on kaksi kertaa piccolon pituinen. Piccolon ääniala on kaksiviivaisesta c:stä viisiviivaiseen c:hen. On myös olemassa des-vireisiä jokseenkin harvinaisia piccoloja. Niiden ääniala on kaksiviivaisesta desistä viisiviivaiseen desiin. Kontrabasso
Kontrabasso on jousisoitinperheen suurikokoisin jäsen. Kamari- ja sinfoniaorkesterissa sillä on tärkeä rooli, sillä matalan äänialansa ansiosta se luo orkesterin sointiin syvyyttä. Tavallisesti kontrabasso soi oktaavin selloa alempaa. Taidemusiikissa kontrabasson käyttö soolosoittimena on yleistynyt modernien teräskielien kehityksen johdosta. Nykymusiikin säveltäjille kontrabasson pitkä soiva kielenpituus tarjoaa monia mielenkiintoisia mahdollisuuksia. Jazzmusiikissa kontrabassolla on keskeinen osa ja sillä soitetaan usein myös sooloja. Populaarimusiikissa bassokitara syrjäytti kontrabasson 1950-luvun loppuessa, mutta se oli sitä ennen hyvin yleinen. Soitinta käytetään paljon myös kansanmusiikissa. Ääniala
Lapsikuoroissa ja murrosiän aikaan kuoronjohtaja testaa laulajien ääntä usein, sillä äänet muuttuvat ihmisten varttuessa. Poikien äänet muuttuvat huomattavasti ja muutokset voivat olla nopeita. Poika voi aloittaa sopraanona ja ajan kuluessa siirtyä alton kautta tenori- tai bassostemmaan. Klarinetti
Akustisesti klarinetti poikkeaa muista puupuhaltimista siinä, että se käyttäytyy suljetun pillin tavoin. Sen yläsävelsarja on myös suljetun pillin mukainen, joten siinä ovat hallitsevina parittomat yläsävelet. Poikkeavasta yläsävelsarjasta seuraa myös se, että klarinetin ylempi rekisteri ei ole alarekisterin oktaavi vaan duodesimi eli oktaavi ja kvintti. Tämän vuoksi klarinetin ääniala on puupuhaltimien laajin. Viulu
Viulu on jousisoitinperheen korkeaäänisin soitin. Viulussa on neljä kieltä, jotka viritetään kvintin välein: g–d1–a1–e2 (matalaäänisimmästä kielestä korkeimpaan). Angela Gheorghiu
Angela Gheorghiun äänityyppi on lyyrinen sopraano ja ääni on väriltään tummahko ja pehmeä ilman spintosopraanoille ominaista ylä-äänten voimaa ja kirkkautta. Ääniala
Oopperassa äänialat on määritelty oopperatalojen roolitustarpeita palveleviksi äänityypeiksi. Myös oopperateosten säveltäjät ajattelevat minkälaisille äänille roolit on tarkoitettu. Esimerkiksi tietyn oopperatalon palkkaama äänialaltaan määritelty sopraano on sopiva kyseiselle äänityypille sopiviin sopraanorooleihin. Toisaalta oopperateoksen säveltäjä on edellyttänyt teoksen rooliin tietynlaista ääntä. Suomen presidentinvaali 1982
Valitsijamiehistä saavutti kaikkien aikojen ääniennätyksen Mauno Koiviston valitsijamieheksi valittu rouva Tellervo Koivisto, joka keräsi Helsingin kaupungin vaalipiiristä 50 649 ääntä. Yksi ääniharavista oli myös Tellervo ja Mauno Koiviston tytär Assi Koivisto, joka sai Uudenmaan läänin vaalipiiristä 22 585 ääntä. Mikkelin läänin vaalipiiristä valittu Erkki Liikanen sai 24 532 ääntä ja 17,9 prosenttia kaikista omassa vaalipiirissään annetuista äänistä, mikä lienee ollut alallaan kaikkien aikojen ennätys. Kaikkiaan 38 valitsijamiestä sai yli 10 000 ääntä, näistä 33 oli Mauno Koiviston vaaliliitosta. Koiviston vaaliliitossa oli mukana useita tunnettuja puolueisiin sitoutumattomia valitsijamiehiä, mm. professori Matti Klinge, professori Kirsti Lagerspetz, rouva Pirkko Liinamaa, toimittaja Mirja Pyykkö, näyttelijä Sylvi Salonen, kenraali Ensio Siilasvuo ja kirkkoherra Voitto Viro. Muista kuin Koiviston vaaliliiton valitsijamiehistä eniten ääniä saivat kokoomuslaiset kansanedustaja Pertti Salolainen ja ylipormestari Raimo Ilaskivi, molemmat Helsingin vaalipiiristä. Ainoa liberaalien valitsijamies Terhi Nieminen-Mäkynen valittiin Uudenmaan ja ainoa SMP:n valitsijamies Pekka Vennamo Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Linnunlaulu
Yleisimmin laulaa koiras, mutta useilla lajeilla myös naaras laulaa, pitkälti samoista syistä kuin koiraskin. Tropiikin lajeista naaraan laulaminen on yleistä esimerkiksi vahanokilla ja eräillä peukaloisilla. Euroopassa tiedetään jo 112 varpuslintulajia, joiden naaraat laulavat. Monilla lajeilla uros ja naaras laulavat yhdessä monimutkaisia duettoja, joiden avulla pariskunta lujittaa parisidettään ja valmistautuu pesintään. Joidenkin lajien kaikki ryhmän jäsenet puolustavat ryhmän elinpiiriä laulamalla yhdessä, kuten mustarintaviiriäiset. Viola Profonda
Sointivärinsä sekä tenorirekisterinsä ansiosta viola profonda voi uudistaa perinteisen jousikvartetin. Samalla se täydentää jokaisen soitinryhmän jaon neljään itsenäiseen äänialaan (sopraano, altto, tenori, basso). Tämä periaate on jo tuttu niin kuoromusiikissa kuten myös puupuhallin- ja vaskiyhtyeissä. Celesta
Heikkoäänisenä soittimena celesta peittyy helposti suureen orkesteritekstuurin alle. Ääntä voidaan kuitenkin vahvistaa sähköisesti. Celestan ääniala on useimmiten 4–5 oktaavia, ja matalin ääni on usein c. Celesta nuotinnetaan basso- ja diskanttiavaimille, mutta se soi oktaavin kirjoitettua korkeammalta. Sopraano
Kevyt, akrobaattinen ääni, jonka ääniala ulottuu kolmiviivaiseen oktaavialaan. Sopraano
Oopperan maailmassa sopraanoääniä luokitellaan luonteensa ja värinsä perusteella erilaisiin äänityyppeihin. Monet pääsankarittaren roolit on kirjoitettu nimenomaan sopraanoille. Alla on lueteltu sopraanotyyppejä niihin yhdistettävine rooleineen. Sointu
Sointu on "ahtaasti aseteltu" jos ylimmän sävelen l. sopraanon ja tenorin välimatka on enintään oktaavi. Sointu on "hajallisesti aseteltu", jos sopraanon ja tenorin välimatka on vähintään oktaavi. Soinnun asema määräytyy sopraanossa olevan sävelen mukaan. Sointu voi olla oktaavi-, terssi- tai kvinttiasemassa, mutta neliäänisessä asettelussa jokin soinnun sävelistä on kaksinnettava. Yleensä kaksinnetaan soinnun pohjasävel, joskus terssi tai kvintti. Ääniala
Ihmisen äänialan laajuuteen vaikuttavat yksilölliset tekijät ja äänen koulutus. Koulutetun oopperalaulajan ääniala on noin kahdesta kolmeen oktaavia, ja kouluttamattoman noin puolestatoista kahteen oktaavia. Ihmisten äänialat sijoittuvat taajuusasteikolla eri kohtiin, mikä riippuu ihmisen äänihuulten ja ääniväylän koosta. Äänikerta
Urkujen sormiokoskettimiston laajuus on tyypillisesti hieman vajaa viisi oktaavia (C-g3), ja jalkiokoskettimiston 2,5 oktaavia. Toisaalta urkujen ääniala voi olla jopa kymmenen oktaavia. Tämä on mahdollista siksi, että eri äänikerroilla on erilaisia äänialoja. Ns. normaalikorkeutena pidetään äänikertaa, jossa keski-C sijoittuu koskettimelle c'. Tällaisen äänikerran pisin pilli on pituudeltaan n. 240 senttimetriä eli kahdeksan jalkaa, jos kyseessä on avonainen huulipilli. Äänikerran sointikorkeus ilmaistaankin jalkoina siten, että 4-jalkainen äänikerta soi oktaavia korkeammalta kuin edellä kuvattu 8-jalkainen äänikerta. Vastaavasti 16 jalan korkeus merkitsee, että äänikerta soi oktaavia matalammalta. Uruissa voi esiintyvien äänikertojen korkeus voi vaihdella välillä 64'-1', joskin aidosti 64-jalkaisia äänikertoja on tiettävästi vain parissa uruissa maailmassa, ja 32-jalkaisiakin vain suurten urkujen jalkiopillistössä. Äänityyppi
Ihmisen korkein äänityyppi. Kevein ja kirkkain äänityyppi. Tyypitetään väliksi C4-C6. Sopraano voi kyetä C6 korkeampiin ja C4 matalampiin säveliin. Kontrabasso
Kontrabasson kielet viritetään yleensä kvarteittain E-A-D-G -viritykseen. Korkein kieli tuottaa lyhentämättömänä soidessaan suuren oktaavin G-sävelen (undesimi eli oktaavi plus kvartti keski-C:n alapuolella, taajuus noin 98 hertsiä), matalin kieli taas kontraoktaavin E:n (kaksi oktaavia ja pieni seksti keski-C:n alapuolella, taajuus noin 41 hertsiä). Useita eri viritysmalleja ja kielten lukumääriä käytettiin laajasti 1500-luvulta lähtien aina 1900-luvun alkupuolelle asti, jolloin nelikielinen puhtaisiin kvartteihin perustuva viritys hyväksyttiin lähes maailmanlaajuisesti. Yksi näistä erikoisista viritysjärjestelmistä on wieniläinen viritys (matalimmasta korkeimpaan soivat sävelet A-D-F-A), joka oli suosiossa 1700- ja vielä 1800-luvun alkupuolella. Esimerkiksi nykyäänkin usein soitetut Dittersdorfin sekä Vanhalin kontrabassokonsertot on sävelletty wieniläisvireen tarjoamia mahdollisuuksia silmällä pitäen. Toisaalta italialainen bassovirtuoosi Giovanni Bottesini (1821–1889) käytti lähes yksinomaan kolmikielistä kontrabassoa (kuten nykyinen viritys, mutta ilman alinta E-kieltä). Äänikerta
Kaikki äänikerrat eivät soi oktaavissa, vaan soivat jotakin perussävelen yläsäveltä kuten kvinttiä tai terssiä. Näiden niin sanottujen alikvoottiäänikertojen sointikorkeus ilmoitetaan murtolukuina siten, että kvintit ovat kolmasosia ja terssit viidesosia. Androgyyni
Androgyynisellä voidaan viitata myös henkilön puhe- tai lauluääneen. Tällainen ääni on sukupuolille tyypillisten rajalla, eikä äänestä voi päätellä kumpaa sukupuolta edustavan ääni on kyseessä. Androgyynisen puheäänen peruskorkeus on korkeampi kuin miehillä yleensä mutta matalampi kuin naisilla yleensä: 145-165 hertsiä (sävelet D3-E3), mutta äänen sointiväri on androgyynisyydessä tärkeämpää kuin äänenkorkeus. Absoluuttinen sävelkorva
Myös puhutun kielen on ajateltu selittävän absoluuttisen sävelkorvan yleisyyttä Aasiassa. Esimerkiksi mandariinikiina ja vietnam ovat tonaalisia kieliä, joissa sävelkorkeuden muutokset liittyvät sanan merkitykseen. On myös havaittu, että näiden kielten puhujat tuottavat samat sanat hyvin konsistentisti samalta äänenkorkeudelta. Toisaalta jotkin tutkimustulokset tuntuvat olevan ristiriidassa teorian kanssa. Ensimerkiksi Koreassa ja Japanissa on havaittu esiintyvän enemmän absoluuttista sävelkorvaa kuin länsimaissa, vaikka korea ja japani eivät olekaan tonaalisia kieliä. Itse asiassa jopa aasialaisperäisillä amerikkalaisilla, jotka useimmiten puhuvat äidinkielenään englantia, on todettu tavallista useammin absoluuttinen sävelkorva. Nämä tulokset näyttävät puolestaan viittaavan geeniperimän vaikutukseen. Ääniala
Ihmiset voidaan luokitella eri ääniluokkiin heidän äänialojensa pohjalta. Seuraavat (laulu)ääniluokitukset (korkeimmasta matalimpaan) ovat vakiintuneet käyttöön klassisessa musiikissa.Yleensä neljä ensimmäistä kuuluvat naisille, kolme viimeistä miehille. Miespulasta johtuen amatöörikuoroissa tenorina saattaa laulaa matalaäänisempi nainen. Toisaalta jotkut miehetkin yltävät kehittyneellä falsettitekniikalla korkeammille taajuuksille - tällöin heistä käytetään seuraavia nimityksiä:Näiden yleisten luokkien lisäksi oopperan ja muun klassisen musiikin yhteydessä usein käytetään muitakin, vielä tarkempia termejä. Eri maissa on käytössä hieman toisistaan poikkeavia luokitteluja äänialoille ja -laaduille. Ääniala
Ääniala koostuu kaikista niistä sävelkorkeuksista, jotka ihminen tai soitin pystyy tuottamaan. Ääniala tyypillisesti ilmaistaan matalimmasta sävelestä korkeimpaan säveleen. Fysiologiseen äänialaan kuuluvat kaikki tuotetut sävelkorkeudet, mutta lauluäänialaan vain ne jotka kuulostavat laululta. Jackie Evancho
"San Francisco Chroniclen "arvostelu vuoden 2012 konsertista kutsui hänen laulamistaan "vaikuttavaksi tapahtumaksi ja Evanchon tekninen tarkkuus ja valtaisa ala saavat sen vaikuttamaan vielä vähemmän onnenkantamoiselta. Tyttö osaa laulaa." Toisaalta, "jokainen setti kuulosti samalta". Toinen kriitikko kirjoitti, että Evancho "toi esiin kuuluisaa luontevuuttaan ja yhdistämiskykyään, mutta myös taakan olla lapsisopraano, todellinen ilmiö. Ihmiset ovat valmiita maksamaan paljonkin hänen näkemisestään ja orkesterit jonottavat saadakseen hänet näyttämölleen. Mutta ihmiset miettivät kuitenkin, ymmärretäänkö hänen parastaan elämässä; pitäisikö hänen olla kotonaan...syömässä jäätelöä pikemminkin kuin Denverissä. ...Ja kuitenkin kuulijat nousevat yhä uudelleen ylös osoittamaan seisaaltaan suosiotaan, niin kuin hän toivookin." "Naples Daily Newsin "arvostelu kirjoitti: "Hänen luontevuutensa. Hänen kontrollikykynsä. Hänen alansa. ...Hänen äänensä ja hänen esiintymisensä käyttivät loppuun kaikki sanakirjan superlatiivit." Suomalainen oopperamusiikki
Kansainvälistä uraa oopperalaulajina Suomesta ovat onnistuneet tekemään pääsääntöisesti bassot ja sopraanot. Lukuisia suomalaisia oopperalaulajia esiintyy vakituisesti maailman kuuluisissa oopperataloissa. Sopraano
Tyypillisesti oopperateosten korkein sävel on C6, mutta on joitain oopperoita joissa esiintyy säveliä tätä korkeammalta. Tunnettu korkea sävel F6 esiintyy Mozartin Taikahuilun "Queen of the Night" -osan loppuhuipennuksena. Kontratenori
Yleensä kontratenorin ääniala tyypitetään suurin piirtein alttoa vastaavaksi väliksi E3-E5, mutta se voi olla korkeampikin. Kontratenorin ääniala liikkuu alueella F3-C5, mutta saattaa yltää F5:een saakka ja siitä ylöspäinkin. Kontratenorin ääniala on useimmiten aavistuksen matalampi kuin kontra-altto (F3-F5), mutta myös mezzosopraanon (A3-A5) vastaavuus sekä jopa sopraanon (C4-C6) vastaavuus ovat mahdollisia vaikkakin harvinaisia. Miessopraanoa kutsutaan sopranistaksi. Ihmisääni
Äänen perustaajuuteen vaikuttaa äänihuulten koko ja ääniväylä. Mitä suuremmat äänihuulet, sitä matalampi ääni. Ihmisen puheäänen taajuusalue on 80 hertsin (värähtelyä sekunnissa, lyhenne Hz) ja 10 000 hertsin välillä. Miehen puheäänen perustaajuus eli puhekorkeus on keskimäärin 100–130 Hz ja naisen 180–220 Hz eli yhden oktaavin korkeampi. Lapsen ääni on keskimäärin 300 Hz. Perusäänen lisäksi ihmisäänessä on mukana suuri joukko ylä-ääniä. Sopraano
Akrobaattinen, voimakas ja dramaattinen ääni joka ulottuu kolmiviivaiseen f:ään. Sävelasteikko
Periaattessa erikorkuisia säveliä on olemassa ääretön määrä, mutta yleensä musiikissa rajataan käytettävien sävelten määrä tavalla tai toisella. Ihmisen kuulo ei pysty käsittelemään kovin matalia tai korkeita ääniä. Ihminen ei käytännössä pysty kuulemaan alle 20 Hz:n tai yli 20 000 Hz:n taajuuksia, joten niitä ei kannata käyttää musiikissa. Kuulon kyky erotella eritaajuisia ääniä on myös rajallinen, esimerkiksi 0,5 Hz:n eroa äänenkorkeudessa on hyvin hankala havaita.
Kaikki sävelet eivät soi hyvin yhteen vaan kuulostavat samanaikaisesti tai peräkkäinkin soitettuina riitasointisilta tai epävireisiltä. Se, mikä koetaan riitasointisena eli dissonoivana, mikä taas tasasointisena eli konsonoivana, riippuu kuulijasta ja kulttuurista. Dissonoivuus ja konsonoivuus perustuvat kuitenkin vahvasti myös fysiikkaan ja matematiikkaan, eivätkä ne siksi ole pelkästään kulttuurisidonnaisia käsitteitä. Yleensä länsimaisessa musiikissa on suosittu mahdollisimman "puhtaita" säveliä, mikä on rajoittanut käytössä olevaa sävelvalikoimaa. Marian Anderson
Andersonin ääniala oli poikkeuksellisen laaja. Hän pääsi alas D:hen keski-C:n alapuolella, ja korkeissa äänissä sopraanon äänialueelle. Arturo Toscanini  totesi että tällainen ääni syntyy korkeintaan kerran vuosisadassa. Esittämissään ja levyttämissään spiritualeissa Anderson pystyi yhdistämään klassisen koulutuksen ja kansanlaulumaisen spontaanisuuden. Ääniala
Laulukelpoisia ovat ne sävelet joita henkilö pystyy pitämään samalla korkeudella eli toisin sanoen sävelet joita pystytään vain hetkellisesti koskettamaan eivät kuulu lauluäänialaan. Säveliä joita pystytään koskettamaan hetkellisesti voidaan tuottaa yläpäässä kiljaisemalla tai alapäässä narinatekniikalla, mutta kummallakaan tavalla kosketetut sävelet eivät ole laulukelpoisia. Laulajan äänialan yläpäässä voi olla useampia säveliä joita kyetään koskettamaan mutta ei pitämään. Laulukelpoiseen säveleen pystytään lisäämään jokin vokaali kuten esimerkiksi a tai sopraanoiden käyttämä ah. Äänten yläpäässä erityisesti sopraanoiden laulukelpoiset sävelet eivät sisällä varsinaisia lyriikoita, sillä lyriikoiden lausuminen muodostuu vaikeammaksi ja lopulta mahdottomaksi ylöspäin mentäessä. Vaikeaksi lyriikoiden lausuminen muodostuu sävelten e5-f5 paikkeilla. Tyypillisesti sopraano laulaa oktaavia korkeammalta kuin tenori ja äänet tukevat toisiaan. Demi Lovato
Lovato on äänialaltaan mezzosopraano. Anna Netrebko
Anna Jurjevna Netrebko (, s. 18. syyskuuta 1971 Krasnodar, Neuvostoliitto) on venäläinen sopraano, joka kuuluu maailman huippusopraanoihin. Netrebko on ollut valtaosan urastaan lyyrinen sopraano, jolla on suuri ääni, ja hän oli kysytyin lyyrinen sopraano vuonna 2013. Netrebko on kuitenkin vuodesta 2014 siirtynyt dramaattisen sopraanon repertuaariin. Netrebkon ääni on sopraanolle harvinainen tummasävyinen. Sävellaji
Musiikkikappaleiden sävellajeja joudutaan usein muuttamaan laulajien tarpeisiin, sillä sävellajin tulee sisältää laulajalle sopivia säveliä. Sävellajin säätöä, muuttamista matalammaksi tai korkeammaksi, kutsutaan transponoinniksi. Kappaleen alkuperäisesittäjä on voinut olla korkeaäänisempi ja korkeiden sävelien laulaminen osoittautuu vaikeaksi tai kappaleen alkuperäisesittäjä on ollut matalaäänisempi ja matalien sävelien laulaminen osoittautuu vaikeaksi. Sopraanolle sopivat sävelet C4-G5, altolle A3-C5, tenorille C3-G4 ja bassolle G2-C4. Laulajien vahvuusalueista voi esimerkiksi päätellä, että sopraanolle ja tenorille sopivat samat C- ja G-säveliä sisältävät sävellajit, mutta sopraano vain laulaa saman sävellajin oktaavia ylempää kuin tenori ja tenori vastaavasti oktaavia alempaa kuin sopraano. Oktaavin verran korottamisesta käytetään merkintää "8va" ja oktaavin verran alentamisesta merkintöjä "8va bassa" tai "8vb". Farinelli
Vuonna 1724 Farinelli esiintyi Wienissä ja seuraavana vuonna Venetsiassa, josta hän muutti Napoliin. Vuonna 1726 hän lauloi Milanossa, ja Johann Joachim Quantz kuvaili myöhemmin häneen lauluaan seuraavasti:
A3 ei kuitenkaan ollut Farinellin matalin sävel, vaan hänellä oli laaja alarekisteri. Farinelli pystyi laulamaan matalan C3-sävelen "Navigante che non spera" Leonardo Vincin ooperassa Il Medo (1728). Korkein Farinellin esittämä sävel oli C6, joka edusti sen ajan oopperassa korkeinta säveltä. Farinellia pidetään tämän vuoksi sopraanona. Farinellin esittämissä "Fremano l'onde" Pietro Torrin oopperassa Nicomede (1728) ja "Troverai se a me ti fidi" Niccolò Conforton oopperassa La Pesca (1737) on molemmissa pitkäkestoinen C6-sävel. Gabriele Hierdeis
Gabriele Hierdeis on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Frankfurt am Mainin musiikkikorkeakoulussa ja sai maisterinarvot sekä ooppera- että konserttipuolelta. Vuonna 2003 hän suoritti Konzertexamenin, joka vastaa tohtorin arvoa esittävissä taiteissa. Renata Scotto
Renata Scotto (s. 24. helmikuuta 1934 Savona) on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on lisäksi ohjannut oopperaa, opettanut ja toiminut laulukilpailujen tuomaristoissa. Hän vetäytyi laulajana vuonna 2002. Ääni
Äänen taajuuden yksikkö on hertsi (Hz). Taajuus kertoo ääniaaltojen värähtelyjen lukumäärän sekunnissa. Mitä enemmän värähdyksiä ääniaalloissa on, sitä korkeampi ääni syntyy. Ihmiskorva on herkimmillään aistimaan ääniä 500–4 000 hertsin välillä. Ihmisen korva erottaa yleensä taajuuksia 20–20 000 Hz, ja ääniä, joiden taajuus on niiden yläpuolella, kutsutaan ultraääniksi. Ääniä, jotka ovat taajuudeltaan niin matalia, että ihmiskorva ei kykene niitä havaitsemaan, kutsutaan infraääniksi. Yleensä infraäänellä tarkoitetaan alle 20 hertsin taajuisia ääniä. — Pianon äänialue on n. 30–5 000 Hz. Äänen taajuuden kaksinkertaistuminen tai puolittuminen merkitsee oktaavin muutosta sävelkorkeudessa. Ihmisääni
Soinnittomat konsonantit sisältävät korkeampia taajuuksia kuin soinnilliset. Joitain esimerkkejä konsonanttien taajuuksista:Vokaaleissa on kahdesta neljään taajuusaluetta. Jokaisella vokaalilla on omat taajuusalueensa. Spektri
Myös ääni, kuten kaikki aaltoliike voidaan jakaa eri taajuisiin osiin ja siten mitata sen spektri. Ihmiskorvan kuuleman äänen spektri kattaa taajuusalueen noin 16 Hz – 20 000 Hz. Matalataajuisia ääniä kutsutaan bassoiksi ja korkeataajuisia ääniä diskanteiksi. Ihmisen kuuloalueen alapuolisia ääniä kutsutaan infraääniksi ja yläpuolisia ultraääniksi. Ihmisääni
Rekisteri on tapa tuottaa ääniä samalla periaatteella eli äänihuulten samankaltaisella värähtelyllä. Yhdessä rekisterissä äänenväri kuulostaa samanlaiselta. Rekisteri on yhteydessä sävelkorkeuteen niin, että muuttaessaan äänenkorkeuttaan tietyn rajan yläpuolelle tai alapuolelle henkilö joutuu vaihtamaan rekisteriä. Myös äänenvoimakkuuden vaihto voi edellyttää rekisterin vaihtamista. Jotkin sävelkorkeudet henkilö voi kuitenkin tuottaa useammassa kuin yhdessä rekisterissä. Rekistereitä erotellaan neljä, matalimmasta korkeimpaan: narina, modaalirekisteri, falsetti ja vihellysrekisteri. Ultraääni
Ihminen kuulee normaalisti äänet, joiden taajuus on noin 20 ja 20 000 hertsin välillä. Kuuloalueen yläraja kuitenkin vaihtelee yksilöllisesti ja alenee iän myötä, niin että vanhat ihmiset eivät enää kuule yhtä korkeita ääniä kuin nuoret. Ääniala
Pojan puheääni sijaitsee lähellä äänialan alalaitaa. Naisten ja miesten äänten keskeinen ero on äänenkorkeus: keskimäärin miehet puhuvat noin oktaavia matalammalta kuin naiset. Normaalin modaalirekisterissä tuotetun puheäänen keskimääräinen perustaajuus on miehillä noin 125 Hz (vaihteluväli 80–160 Hz) ja naisilla 225 Hz (vaihteluväli 150–300 Hz). Flyygelitorvi
Flyygelitorvella on sama ääniala kuin trumpetilla, mutta ylärekisteriä on vaikeampi hallita. Flyygelitorvella voi myös soittaa suuresta Bb:stä suureen Gb:n asti vaikka trumpetilla nämä äänet eivät soi (suuresta B:stä pieneen Eb:n äänet eivät soi flyygelitorvella). Neliventtiilisellä flyygelitorvella voi soittaa kromaattisesti suuresta Gb:stä ylöspäin, neljäs venttiili madaltaa ääntä kvartilla. Äänialan yläraja on eri jokaiselle soittajalle, kuten muissakin vaskipuhaltimissa, mutta flyygelitorvelle kirjoitetaan harvoin viivaston päälle, jossa sen ääni muuttuu kireäksi. Kontra-altto
Kontra-altto on matala naisääni, ja se on harvinaisin naisääni. Kontra-alttoja on naisista vain noin viisi prosenttia. Kontra-altto on mezzosopraanoa matalampi ja raskaampi ääni, joka muistuttaa jossain määrin miesääntä, ja korkeiden sävelten saavuttaminen on äänelle vaikeaa. Ääni on luonnollisesti androgyyninen, sillä se on sointiväriltään naisille ja miehille tyypillisten äänten rajalla. Kontra-altto on vain hieman tenoria korkeampi ja kirkkaampi ääni. Björk
Björk on äänityypiltään dramaattinen sopraano, ja hänen äänensä yltää kolmeen oktaaviin (F3-E6). Björkin laulutyyli perustuu pitkälti improvisaatioon, joka näkyy hänen live-esityksissään. Klassisen musiikin säveltäjä John Tavener on ylistänyt Björkin olevan "älykkäämpi kuin useat oopperalaulajat." Musiikkikriitikko Alex Ross on maininnut Björkin yhtenä lahjakkaimmista äänistä nykyään. Hän sijoittui 22/50 "Greatest Voices In Music"-listalla. Preludit (Chopin)
Numero 9:ssä tyyli pysyy koko ajan samana, trioleista pitää saada ylä-ääni esiin. Kappaleen keskiosassa on huippukohta, ""fortissimo"", jonka jälkeen tunnelma rauhoittuu, mutta loppusoinnuissa on jälleen "fortissimo". Tämä ei ole kovin vaikea kokeneemmalle pianistille, mutta ylä-äänen esiinsaaminen vaatii jo sorminäppäryyttä. Prelude no. 9 Cecilia Bartoli
Bartolia pidetään lyyrisenä ja dramaattisena koloratuurina. Hänen äänensä ei välttämättä ole aivan niin ”suuri” kuin eräillä muilla mezzosopraanoilla, mutta hänellä on äänessään yksilöllinen sointi, jota hän käyttää antamaan dramaattista vaikutelmaa. Hän on yksi viime vuosien kuuluisimmista ja parhaiten myyvistä oopperalaulajista. Konserttiyleisö pitää Bartolissa erityisesti hänen eläväisestä ja pirteästä lavaesiintymisestään. Ääniala
Ranskalainen keskiaikainen musiikkiteoreetikko Jean de Garlande päätyi luokittelemaan äänialat äänen pääasiallisen syntymispaikan mukaan. Hänen mukaansa matalimmat äänet olivat rintaääniä, sitä korkeammat kurkkuääniä ja korkeimmat pää-ääniä. Tämä käsitys on hylätty. Esimerkiksi pää-ääneen sekoitettavia termejä ovat nykyään englanninkielinen head voice ja falsetti. Kurkkuääneen saatetaan sekoittaa kurkkulaulu. Sekakuoro
Sekakuoro on kuoro, jossa on laulajina sekä miehiä että naisia. Useimmat sekakuorot ovat neliäänisiä, eli niissä on neljä stemmaa. Naiset laulavat yleensä kahta korkeinta eli sopraanoa ja alttoa ja miehet kahta matalinta, tenoria ja bassoa. Myös yksittäisiä miesalttoja tai tenoria laulavia naisia voi sekakuoroissa nähdä. Sopraano
Täyteläinen, lyyrinen ääni joka kuitenkin kykenee dramaattisiin lopetuksiin. Äänityyppi
Keskikorkea naisen äänityyppi. Naisen yleisin äänityyppi. Tyypitetään väliksi A3-A5. Mezzosopraano voi kyetä A3 matalampiin ja A5 korkeampiin säveliin. Ei yhtä kirkas ja kevyt ääni kuin sopraanolla, mutta ei myöskään yhtä tumma ja raskas ääni kuin kontra-altolla. Sopraano
Sopraanon rintaääni eli alarekisteri on tyypillisesti kehittymätön ja heikko. Sopraano ei pääse mataliin säveliin ja alle C4:n sävelet tuottavat tyypillisesti vaikeuksia. Sopraanon matalimmat sävelet ovat tyypillisesti henkeviä ja heikkoja ja matalin laulukelpoinen sävel voi olla B3. On kuitenkin olemassa laajan äänialan sopraanoja joilla alarekisteri on kehittyneempi. Esimerkkejä tällaisista ovat muiden muassa Mariah Carey, Tarja Turunen, Saara Aalto, Sia ja Leona Lewis. Alarekisteriä käytetään populäärimusiikissa, eikä kuorossa ja oopperassa matalia säveliä sopraanolta vaadita. Kastraattilaulaja
Kastraatioperinteen kieltämisen jälkeen vanhaa musiikkia esittäessä on tullut ongelmaksi se, miten alun perin sopraano- tai alttoäänille kirjoitetut miesroolit tulisi miehittää. 1900-luvulla oli pitkään tyypillistä, että kastraattiosat transponoitiin tavallisille miesten äänialoille. Myöhemmin on tullut vallalle näkemys, että äänialan muuttaminen rikkoo kappaleen rakenteen. Tämä on tärkeää esimerkiksi barokin oopperoiden rakkausduetoissa, jotka usein oli kirjoitettu samalle äänialalle. Siksi nykyään kastraattiosissa käytetään mieluummin naislaulajaa tai kontratenoria. Tosin falsetin käyttäminen tuottaa erilaisen soinnin kuin alkuperäinen kastraattiääni. Sopraano
Pehmeä, täyteläinen ääni jonka ala vastaa subrettia, mutta jonka perusluonne ja ylärekisteri ovat vahvemmat. Roolihahmot usein spintorooleja kevyempiä. Oktaavi
Musiikissa oktaavin päässä toisistaan olevat sävelkorkeudet aistitaan tietyllä tavalla samana. Esimerkiksi naisen ja miehen laulaessa yhtä aikaa samaa melodiaa on sävelkorkeuksien ero yleensä oktaavi, ellei miesääni laula ylempää (esimerkiksi falsetissa). Oktaavin päässä toisistaan olevilla sävelillä onkin tästä syystä sama nimi, ja samannimiset sävelet erotetaan toisistaan erilaisilla indekseillä, esimerkiksi C, c, c, c jne. Inessa Galante
Inessa Galante on latvialainen oopperalaulaja. Hän on äänialaltaan sopraano. Kastraattilaulaja
Historian kuuluisimmat kastraattilaulajat ovat Farinelli, Senesino ja Caffarelli. Käytäntö kiellettiin myöhemmin, ja viimeinen kastraattilaulaja, Alessandro Moreschi, kuoli vuonna 1922. Moreschi on ainoa kastraattilaulaja jonka äänestä on tallenteita, sillä hän ehti eläessään levyttää. Moreschin tallenteista hänen ääntään on kuvailtu sopraanoääneksi joka on hieman paksumpi kuin yleensä naisilla. Tunnetuimmista kastraattilaulajista Farinellia on kuvailtu sopraanoksi ja Senesinoa sekä Caffarellia altoiksi (mezzosopraano). Ultraääni
Monet eläimet kuten koira, kissa sekä erityisesti lepakot ja delfiinit kuulevat huomattavasti korkeampiakin ääniä kuin ihminen. Sitä seikkaa, että koiralla kuuloalueen yläraja on korkeampi kuin ihmisellä, hyödynnetään koirapilleissä, joiden ääntä ihminen ei kuule. Piano
Nykyään valmistettavien ja käytettävien pianojen ääniala on liki poikkeuksetta 7 ¼ oktaavia eli 7 oktaavia ja pieni terssi. Koskettimia on vastaavasti 88, joista 52 valkoista ja 36 mustaa. Matalin sävel, joka pianolla voidaan soittaa, on subkontraoktaavin A (A) ja korkein viisiviivainen c (c). Melodika
Melodikoja valmistetaan erityyppisiä, joista yleisin on tenorimelodika. Sopraano- ja alttomelodikat ovat ohuempia ja koskettimisto niissä on usein erilainen. Myös bassomelodikoja on olemassa. Melodikat valmistetaan lähes poikkeuksetta muovista, minkä ansiosta instrumentin hinta on alhainen. Suurin valmistaja, Hohner, toi instrumentin ensimmäisenä markkinoille. Muita valmistajia on muun muassa Samick. Eri valmistajilta on ilmestynyt melodikan kaltaisia puhallinsoittimia eri nimillä, esimerkiksi Yamahalta pianica. Cinzia Forte
Cinzia Forte on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän valmistui oppiaineinaan laulu ja pianonsoitto. Sittemmin hän on säännöllisesti esiintynyt johtavissa oopperataloissa Italiassa ja muualla Euroopassa. Hänen ohjelmistonsa on varsin laaja-alainen. Siihen sisältyy sopraano-osia muiden muassa oopperoissa "Figaron häät", "Così fan tutte", "Taikahuilu", "Varasteleva harakka", "La traviata", "Rigoletto", "Un ballo in maschera", "Carmen", "Orfeus Manalassa", "Phaedra", "Don Giovanni", "Madama Butterfly", "Turkkilainen Italiassa", "Orfeo ed Euridice" ja "Otello". Tenori
Tenori (lat. "tenere" eli kannatella) on korkea miesääni, jonka ääniala on yleensä C3–B♭4. Oopperassa tenorilla on yleensä kertomuksen sankarin rooli. Keskiajan musiikissa tenoriksi nimitettiin moniäänisen teoksen sitä ääntä, joka kuljetti päämelodiaa. Noin 30 prosenttia miehistä on tenoreita. Tenoreista on huutava pula kuoroissa, sillä miehistä vain pienellä osalla on tenoriääniala, miehet eivät ole yhtä kiinnostuneita kuorolaulamisesta kuin naiset ja tenorit suuntautuvat populäärimusiikkiin kuorolaulamisen sijaan. Lopputuloksena kuoroissa vallitsee krooninen tenorivaje. Jevgeni Nesterenko
Jevgeni Nesterenko (s. 8. tammikuuta 1938) on venäläinen oopperalaulaja. Äänialaltaan hän on basso tai bassobaritoni. Nesterenko on vieraillut monissa kansainvälissä musiikkikeskuksissa. Varsinkin oopperalaulajana hän on äänialansa tunnetuimpia. Uran huippukohta oli 1970-luvun lopulla ja vielä 1980-luvulla, mutta hän esiintyy edelleen ja on toiminut kilpailutuomarina usein myös Suomessa.