Mikä on Japanin vanhin kaupunki?
Fukuoka
Fukuokan (Kashiin, Hakatan, Sawaran ja Imazun alueet) sanotaan olevan Japanin vanhin kaupunki, koska se sijaitsee lähellä Kiinaa ja Koreaa. Fukuokan alue on yksi vanhimmista esi-jōmon-kauden asutusalueista. Dazaifu oli maan hallinnollinen keskus vuonna 633, mutta jotkin tutkijat väittävät pääkaupungin olleen juuri tällä alueella. Muinaiset tekstit kuten Kojiki ja arkeologiset löydöt vahvistavat tämän alueen olleen tärkeä Japanin synnylle. Jotkin tutkijat menevät jopa niin pitkälle, että he väittävät tämän olleen juuri ensimmäinen alue, jossa ulkopuoliset ja keisarillinen perhe astuivat maihin. Kuitenkin monien muiden varhaista Japania koskevien teorioiden tavoin sille ei löydy paljoakaan todisteita.
Kōfu
Kōfu kehittyi Sengoku-kaudelta 1500-luvulta lähtien linnanaluskaupunkina Takeda-klaanin hallinnassa. Kaupungin nimi merkitsee Kain provinssin ("kō") hallintokeskusta ("fu"). Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Kōfu sai kaupunkioikeudet: silloin siellä oli noin 30 000 asukasta. Kolme neljäsosaa kaupungista tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa. Nykyisin se on paikallinen talous- ja hallintokeskus. Kōfua palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja JR Tōkain Minobu-linja. Osaka
Arkeologisen todistusaineiston mukaan nykyisen osakan alueella on ollut asutusta jo yli 10 000 vuotta sitten Jōmon-kaudella. Alueelle saapui ajanlaskun alun tienoilla muuttovirtoja Aasian mantereelta. Paikalliset japanilaiset ja uudet tulijat muodostivat klaaneja, jotka taistelivat 200–400-luvuilla vallasta. Voittajaksi nousi 500-luvulla Yamato-klaani. Yamato-hovilla ei ollut aluksi vakituista pääkaupunkia, mutta Naniwa oli sijaintinsa ja satamansa vuoksi merkittävä keskus, jonka kautta kiinalaiset ja korealaiset vaikutteet virtasivat maahan. 600-luvun puolivälissä siitä tehtiin keisarihallinnon perustaneiden Taika-uudistusten myötä Japanin ensimmäinen keisarillinen pääkaupunki Naniwa-kyō, joka rakennettiin kiinalaisten esimerkkien mukaan. Ruutukaavan mukaan rakennettu kaupunki oli noin 3x4 kilometrin suuruinen, ja siellä oli muurein ympäröity hallintopalatsi sekä lähes kaksisataa ”korttelia” aatelistolle, kauppiaille ja käsityöläisille. Keisarinna Jitō siirsi tuntemattomista syistä pääkaupungin Fujiwara-kyōhon 600-luvun lopussa, mutta Naniwa pysyi senkin jälkeen tärkeänä kaupan keskuksena. Kansai
Kansain alue on japanilaisen kulttuurin kehto ja ennen Meiji-restauraatiota ja pääkaupungin siirtoa Tokioon myös maan poliittinen keskus. Nykyisinkin se on Länsi-Japanin ydinaluetta paitsi väestönsä myös taloutensa suhteen, ja sisältää Kioton, Osakan ja Kōben muodostaman Keihanshinin metropolialueen. Perinteisesti alue on jaettu sisäosan teollistuneempaan seutuun, johon kuuluvat Kioton, Osakan ja Hyōgon prefektuurit, ja maaseutumaisempaan ulko-osan seutuun, johon kuuluvat Shigan, Naran ja Wakayaman prefektuurit. Nykyisin tällä jaolla on vähemmän merkitystä Kioton ja Hyōgon pohjoisosien taantuessa ja Shigan eteläosien kaupungistuessa. Pohjoisessa Kansain alue rajautuu Japaninmereen, etelässä Tyyneenmereen. Shigan prefektuurissa sijaitsee Biwajärvi, Japanin suurin järvi, ja alueen eteläosassa laaja Kiin niemimaa, josta suuri osa on luonnontilaista ja taloudellisesti kehittymätöntä aluetta. Seton sisämeri
Sisämeren ilmasto ja näkymät ovat tehneet siitä suositun turistialueen. Seton sisämeren rannikkoalueet, pois lukien Osakan prefektuuri ja osa Wakayaman prefektuuria, nimettiin Setonaikain kansallispuistoksi vuonna 1934 ja se on yksi Japanin vanhimmista kansallispuistoista. Miyajiman saarella sijaitseva Itsukushiman pyhäkkö on Unescon maailmanperintökohde ja yksi Japanin kuuluisimmista nähtävyyksistä Tokion ja Kioton ulkopuolella. Pyhäkön naapurikaupungista Hiroshimasta löytyy alueen toinen Unescon maailmanperintökohde Hiroshiman rauhanmuistomerkki. Muita Sisämeren tunnettuja turistikohteita ovat myös oliiveistaan tunnettu Shōdoshima ja vuorovesien aiheuttama Naruton pyörre. Rannikolta löytyvistä historiallisista kohteista turisteja houkuttelevat muun muassa Yashima Takamatsussa ja Kurashiki. Tō-ji
Tō-jin 57 metriä korkea pagoda on Japanin korkein, ja Kioton symboli. Nykyinen Tokugawa Iemitsun Edo-kaudella rakennuttama pagoda on vuodelta 1643. Muita tärkeitä rakennuksia ovat "Kōdō" () eli luentohalli, joka on 1600-luvulta. Hallissa on Kūkain pääkaupungin suojelemiseksi kehittämä veistosmandala ("mikkyō"), jota on pidetty Kūkain itsensä kaivertamana 800-luvun alussa. Veistokset ovat Japanin esoteerisen buddhalaisuuden vanhimmat. "Kondō" () eli päähalli on vuorostaan rakennettu uudelleen vuonna 1606, ja siellä on Yakushi-kolminaisuutta esittäviä Momoyama-kauden patsaita. Temppelin pääportti on siirretty paikalle vuonna 1894 Higashiyaman alueella sijaitsevasta Sanjūsangen-dōn temppelistä. Singaporen historia
Singaporen valloituksen jälkeen japanilaiset jatkoivat valloituksiian Indonesian suuntaan ja Singaporesta tehtiin Japanin pääkaupunki alueella. Japanilaiset levittivät valloitetuilla alueilla propagandaa, jonka mukaan Aasia kuului aasialaisille, ja he siirsivät vallan eurooppalaisilta kaakkoisaasialaisille. Japanilaisten propaganda osoittautui kuitenkin pian valheelliseksi, sillä todellisuudessa Japanin tavoitteena oli hallita koko Kaakkois-Aasiaa. Toden teolla japanilaisten todelliset aikeet selvisivät, kun japanilaisten julmuuksissa surmattiin pelkästään Singaporessa kymmeniä tuhansia ihmisiä. Japanin vallan aikana alueella oli pulaa elintarvikkeista ja taudit ja nälkä surmasivat väestöä. Japanin valloittamilla alueilla alkuperäisväestö alkoi kapinoida valloittajiaan vastaan, mutta vastarintaan japanilaishallinto ei kaatunut. Sota päättyi elokuussa 1945 kun Yhdysvallat pudotti atomipommit Hiroshimaan ja Nagasakiin. Japanin vallan aika kesti Singaporessa kolme ja puoli vuotta. Niigatan prefektuuri
Niigatan kaupunki on suurin ja tärkein maan Japaninmeren rannalla sijaitsevista kaupungeista. Se on ollut tärkeä satama Matthew Perryn ajoista 1800-luvun puolivälistä lähtien, erityisesti pohjoisen Korean ja Venäjän kanssa käydyn kaupan takia. Niigata olikin Japanin ensimmäinen kansainväliselle kaupalle avattu satama Japaninmerellä. Tokion kansallismuseo
Tokion kansallismuseo () on kansallismuseo Tokiossa, Japanissa. Se avattiin vuonna 1872 ja se on Japanin vanhin museo. Museon kokoelmat keskittyvät Japanin taiteeseen ja historiaan, mutta myös muuhun Aasiaan, josta erityisesti Itä-Aasiaan. Ashikaga
Vuorten keskellä sijaitsevan kaupungin halki virtaa Watarase-joki. Siellä sijaitsee Japanin vanhimmaksi oppilaitokseksi kutsuttu Ashikagan koulu. Aikoinaan Ashikaga oli kungfutselaisen oppineisuuden keskuspaikka Japanissa. Matsue
Matsuen alue kehittyi jo varhain Izumon pyhäkön läheisyyden ansiosta. Kaupungin nimi on peräisin vuodelta 1611, kun Horio Yoshiharu perusti paikalle linnan ja alkoi kutsua paikkaa nimellä Matsue. Edo-kaudella se kukoistikin linnakaupunkina. Vuonna 1889 Japanin kuntalaitoksen perustamisen myötä Matsuesta tehtiin kaupunki; tällöin siellä oli noin 35 000 asukasta ja sen pinta-ala oli 4,78 neliökilometriä. Kaupungin alue on kasvanut vähitellen kuntaliitosten myötä. Honshū
Honshūn Tyynenmeren puoleinen rannikko on Japanin tärkein talouskeskus, jonka ydinalueita ovat Tokion–Jokohaman ja Osakan–Kōben metropolialueet. Myös maan historian kannalta tärkeimmät kulttuurikeskukset Kioto, Nara ja Kamakura sijaitsevat saarella, ja suuri osa Japanin varhaishistorian tapahtumista keskittyi sen eteläosiin. Heijō-kyō
Heijō-kyō (, myös "Heizei-kyō" tai "Nara no miyako") oli Japanin pääkaupunki Nara-kaudella vuosina 710–784. Se sijaitsi nykyisen Naran kaupungin länsipuolella, ja on arveltu, että sen nimen muodostavat kirjoitusmerkit saatettiin tuolloin lukea ”Nara”. Pääkaupunki siirrettiin paikalle Fujiwara-kyōsta Naran eteläpuolelta. Heijō-kyō käsitti noin 2 500 hehtaarin laajuisen alueen ja siellä arvellaan olleen noin 100 000 asukasta. Japanin historia
Japanin historia jaetaan yleensä aikakausiin, joiden kesto ja määrä voivat vaihdella ja joilla ei varsinkaan varhaishistoriassa ole välttämättä selkeitä alkamis- ja päättymispäivämääriä. Kaudet voivat myös olla päällekkäisiä, ja niillä on usein lyhyempiä alakausia. Kauden vaihtuminen ei myöskään välttämättä merkitse minkäänlaista äkillistä olosuhteiden muuttumista. Japanissa aikaa on laskettu perinteisesti kiinalaistyyppisin aikakausimerkinnöin (nengō), joiden käyttö alkoi 600-luvulla. Aikaisemmin nengōt vaihtuivat usein, ja niitä onkin useita kymmeniä. Meiji-kaudelta vuodesta 1868 lähtien ne ovat vastanneet keisarien hallituskausia. Tokio
Japanin suurimpana kaupunkina Tokio toimii myös liikenteen solmukohtana. Nopea Shinkansen-verkko yhdistää sen muualle Japaniin. Tokion rautatieasemalta lähtevät Kiotoon ja Osakan kulkeva　Tōkaidō Shinkansen (ja sen jatke San’yō Shinkansen Fukuokaan asti), Niigataan kulkeva Jōetsu Shinkansen, Naganoon kulkeva Nagano Shinkansen ja Pohjois-Japaniin kulkeva Tōhoku Shinkansen. Ruuhka-aikoina Osakan suuntaan lähtee parhaimmillaan 12 junaa tunnissa. Tokion rautatieasema ei ole kuitenkaan kaupungin vilkkain, vaan vilkkaimmaksi nousee Shinjukun rautatieasema, jota käyttää 748 522 JR:n matkustajaa päivässä (2009) ja yksityiset rautatieyhtiöt ja metro mukaan luettuna yli kaksi miljoonaa matkustajaa päivässä. Karatsu
Karatsu kehittyi Edo-kaudella 1600-luvulta alkaen linnanaluskaupunkina. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntajärjestelmän puitteissa sille myönnettiin vuonna 1932. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Karatsun linnan lisäksi Karatsunlahden rannalla kasvava Nijinomatsubaran mäntymetsä, jonka Karatsun daimiokunnan ensimmäinen daimio Terazawa Hirokata istutti 1600-luvun alussa, ja vuosittainen Karatsu-kunchi-festivaali, joka on nimitetty Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon. Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Chikuhi-linja ja Karatsu-linja. Käymälät Japanissa
Nara-kaudella 700-luvulla rakennettiin viemärijärjestelmä maan pääkaupunkiin Naraan. Se koostui 10–15 senttimetriä leveistä virroista, joiden päällä henkilö voi kyykistyä jalat virran molemmin puolin ja toimittaa asiansa. Puisia tikkuja käytettiin WC-paperin vastineena. Aiemmin puhdistamiseen oli käytetty merilevää, mutta Edo-kauteen mennessä japaninpaperista valmistettu WC-paperi oli korvannut nämä keinot. Vuoristoalueilla käytettiin myös puisia kaapimia ja suuria lehtiä. Usein käymälät rakennettiin virtaavan veden ylle; yksi ensimmäisistä tunnetuista vesikloseteista rakennettiin Akitan linnaan jo 700-luvulla paikalle ohjatun virran ylle. Historiallisesti kuoppakäymälät olivat kuitenkin yleisempiä, sillä ne sallivat ulosteen käytön lannoitteena, mikä oli tärkeää maassa, jossa buddhalaisuus ja siihen liittyvä vegetarismi eivät suosineet karjan käyttöä ruoaksi (vaikka merenelävät ovatkin aina olleet merkittävä osa japanilaista ruokavaliota). Rikkaiden ihmisten käymäläjätteitä myytiin muita korkeampaan hintaan, sillä heidän ruokavalionsa oli muita laadukkaampi. Erilaiset historialliset dokumentit 800-luvulta kuvaavat puhtaan- ja jäteveden kanavien rakentamista varten säädettyjä lakeja ja kertovat yksityiskohtaisesti käymäläjätteiden käsittelytavoista. Kitakyūshū
Kitakyūshū () on kaupunki Kyūshūn saarella Japanissa Fukuokan prefektuurissa. Kaupunki sijaitsee noin puolimatkassa Shanghain ja Tokion välissä. Kaupungin väkiluku on 977 465 asukasta (2014), mutta esikaupunkeineen väkiluku yltää yli kahden miljoonan. Kaupungista on vain 20 minuutin matka Shinkansen-luotijunalla Kyūshūn saaren suurimpaan kaupunkiin, Fukuokaan. Kitakyūshū on valittu yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista. Kokubunji (Tokio)
Nykyisen muotoinen Kokubunjin kaupunki perustettiin vuonna 1964. Sen nimi tarkoittaa provinssitemppeliä, joita keisari Shōmu perusti Japaniin 700-luvulla. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin Chūō-päälinja ja Musashino-linja sekä Seibu-rautateiden Kokubunji-linja ja Tamako-linja. Tōhoku
Tōhoku oli Japanin alkuperäiskansan, ainujen, viimeinen hallussaan pitämä alue Japanin pääsaarella. Japanilaisen asutuksen raja levisi alueelle etelästä 600–800-luvuilla. Nykyään asutus on keskittynyt suureksi osaksi laaksoon, joka erottaa Ōu-vuorijonon Kitakamin ja Abukuman ylängöistä. Merkittävin alueellinen kaupunki on Sendai. Iwakuni
Iwakuni kehittyi Sengoku-kauden lopulta lähtien Kikkawa-klaanin linnanaluskaupunkina. Iwakunin linnan rakennutti vuoren huipulle alun perin Kikkawa Hiroie, kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluvan, Nishikijoen ylittävän Kintai-kaarisillan vuorostaan 1600-luvulla Kikkawa Hiroyoshi. Meiji-restauraation jälkeen Iwakuni toimi lyhytikäisen Iwakunin prefektuurin pääkaupunkina. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa Iwakuni sai vuonna 1940. Vuonna 2006 perustettiin uusi, aiempaa huomattavasti laajempi kaupunki, kun Iwakuniin liitettiin seitsemän ympäristön kuntaa. Iwakunia palvelevat luotijunayhteys San’yō Shinkansenin lisäksi JR Nishi-Nihonin Sany’yō-päälinja ja Gantoku-linja sekä Nishikigawa-rautateiden Nishikigawa Seiryū -linja. Sumiyoshi-ku
Sumiyoshin alueen merkittävin nähtävyys on Sumiyoshi-taishan pyhäkkö, yksi Japanin vanhimmista. Pyhäkön alue kattaa noin 90 000 neliömetrin alueen. Pyhäkkö on antanut nimensä "sumiyoshi-zukuri"-rakennustyylille; se tunnetaan myös Taikobashi-kaarisillastaan, joka on rakennettu ennen Kamakura-kautta. Merkittävä on myös Taishō Kannon-jin temppeli (yleisesti Abiko Kannon), joka tunnetaan Japanin vanhimpana Kannonin palvontaan keskittyvänä temppelinä. Vanha Kishū kaidō -tie kulkee pohjois-eteläsuunnassa suuralueen halki ja aivan Sumiyoshin pyhäkön torii-portin editse. Nykyään tietä pitkin kulkee Hankai-raitiotie. Suuralueen eteläosassa sijaitsee Osakan kaupungin yliopiston kampus. Nara-kausi
Ennen Taihō-säädösten () ottamista käyttöön Japanin pääkaupunkia siirrettiin aina keisarin kuoleman jälkeen, sillä paikan, jossa kuolema oli tapahtunut, uskottiin saastuneen. Uudistukset ja hallinnon byrokratisoituminen johtivat pysyvän keisarillisen pääkaupungin perustamiseen Heijō-kyōhon eli Naraan vuonna 710. Kaupungista tuli Japanin ensimmäinen aidosti urbaani keskus, ja sen väkiluku ylsi pian 200 000:een, mikä oli lähes 4 % valtion väkiluvusta. Noin 10 000 henkeä työskenteli valtion viroissa. Sakai
Vuonna 1920 suoritetussa väestönlaskennassa Sakaissa oli noin 85 000 asukasta, ja Japanin ensimmäinen säännöllinen lentoreitti avattiin Sakain ja Shikokun välille vuonna 1922. Toisessa maailmansodassa suurin osa kaupungin keskustasta paloi maan tasalle. Sodan jälkeen kaupungin kehitykselle merkittäviä hankkeita olivat 1950-luvun lopulla aloitettu Osakanlahden rannan teollisuusalueiden rakentaminen ja kaupungin eteläosassa sijaitseva suuri Senboku New Town -lähiö, jonka rakennustyöt käynnistyivät vuonna 1966. Vuonna 1996 Sakaista tehtiin yksi Japanin ydinkaupungeista ja 2006 yksi virallisista suurkaupungeista. Japani
Japanin historia on perinteisesti jaettu kausiin, joita on 13 tai enemmän, ja niiden alajaksoihin. Viimeiset neljä kautta 1800-luvun puolivälistä saakka ovat vastanneet keisarien hallituskausia. Nykyinen meneillään oleva kausi on Heisei-kausi.
Japanin saariston ensimmäiset asukkaat paeoliittisella kaudella olivat metsästäjä-keräilijöitä, jotka saapuivat todennäköisimmin Koreasta ja Koillis-Aasiasta. Japanin paleoliittisen asutuksen ajoitetaan yleisimmin alkaneen yli 10 000–30 000 vuotta sitten. Myös muuttoaaltoa Polynesiasta maan eteläosiin on pidetty mahdollisena. Ensimmäiset sivilisaation merkit ilmaantuivat alueelle noin 10 000 eaa. Jōmon-kulttuurin alkaessa. Kulttuurille luonteenomaisia piirteitä olivat mesoliittis-neoliittinen, osittain paikallaan pysyvä metsästäjä-keräilijöiden elämäntapa ja alkeellinen maatalous. Tältä kaudelta peräisin olevat, usein punotuilla tai suorilla naruilla painetuilla kuvioilla koristellut saviastiat kuuluvat maailman vanhimman säilyneen keramiikan joukkoon. Japanin keisari
Japanin keisarillinen dynastia on maailman vanhin hallitsijasuku: sitä voidaan seurata luotettavasti 400-luvulle saakka. Tämä johtuu keisarisuvun jumalallisesta asemasta: sitä ei ole periaatteessakaan voitu syrjäyttää nimellisestä asemasta, mutta käytännön vallasta kyllä. Tokio
Nykyinen Tokio onkin pääosin kolmen historiallisen kerrostuman tuote. Ensimmäinen ja varhaisin kerros on Edo-kauden kaupunki, Tokion runko, jonka päälle myöhemmät kerrokset ovat rakentuneet. Toinen kerros Meiji-kaudelta lähtien merkitsi yksittäisten länsimaisten elementtien ja kokeilujen tuomista Edo-kauden kaupunkirakenteeseen. Kolmannen vaiheen aikana Taishō-kaudella kaupunkiin tuotiin laajemmassa mittakaavassa moderneja aiheita – puistoja, aukioita, puistokatuja ja niin edelleen. Tämä vaihe muodostaa nykyisen Tokion prototyypin. Japanin lippu
Yksi Japanin vanhimmista tunnetuista lipuista on Unpō-jin temppelissä Yamanashin prefektuurissa. Legendan mukaan keisari Reizei antoi lipun Minamoto no Yoshimitsulle ja Takeda-klaani piti sitä sukuaarteenaan. Tarinan historiallisuus on kuitenkin kyseenalaistettu. Varhaisimmat japanilaiset liput, joista on tallenteita, ovat maan yhdistymisen kaudelta. Liput kuuluivat daimioille, ja niitä käytettiin lähinnä taisteluissa. Suurin osa lipuista oli pitkiä ja niihin oli ommeltu daimion mon-vaakuna. Jopa saman perheen jäsenillä, kuten pojalla, isällä ja veljellä, oli taistelussa käytössään erilaiset liput. Liput auttoivat sotilaan tunnistamisessa, ja taisteluun osallistuvat kiinnittivät niitä selkiinsä ja hevosiinsa. Kenraaleilla oli myös omia lippujaan, mutta suurin osa niistä oli neliön muotoisia. Hinomaru oli lain mukaan maan kansallislippu vuosina 1870–1885. Muulloin Meiji-restauraation jälkeen Hinomaru oli käytännössä Japanin kansallislippu, mutta sen asemaa ei ollut määrätty lailla. Tokio
Tokio on tiiviisti rakennettu kaupunki, mutta sen alueella on silti useita suuria puistoalueita. Tokion keskustan julkisista puistoista vanhimpiin kuuluvat muun muassa vuonna 1873 perustetut Shiban puisto, joka ympäröi Zōjō-jin temppeliä, ja Uenon puisto, joka oli alun perin Kan’ei-jin temppelin aluetta ja jossa sijaitsee useita museoita, Uenon eläintarha ja Ueno Tōshō-gū -pyhäkkö. Tokiossa on kuitenkin tätäkin vanhempia jo Edo-kaudelta peräisin olevia puutarha-alueita, kuten Hama-rikyū-puutarha meren rannalla Ginzan kaupunginosan eteläpuolella. Se toimi Meiji-restauraation jälkeen keisarillisena puutarha- ja palatsialueena. Myös esimerkiksi Koishikawa kōraku-en ja Rikugi-en-puutarhojen rakentaminen on aloitettu jo Edo-kauden alkupuolella. Ensimmäinen varsinainen länsimaalaistyylinen Tokioon rakennettu viheralue oli kuitenkin vuonna 1903 avattu Hibiyan puisto, joka sijaitsee Marunouchin toimistokaupunginosan vieressä. Japanin historia
Ensimmäiset eurooppalaiset, Kyūshūn eteläpuolen Tanegashimalle haaksirikkoutuneet portugalilaiset, saapuivat sisällissotaa käyvään Japaniin vuonna 1543. Heidät otettiin hyvin vastaan, ja heidän tuomansa musketit, joista valmistettiin kopioita, mullistivat nopeasti sodankäynnin Japanissa. Vähitellen säännöllinen kauppa Japanista Portugaliin alkoi kehittyä. Portugalilaisilta karakeilta, joita japanilaiset kutsuivat ”mustiksi laivoiksi” (kurofune), kesti kaksi tai kolme vuotta päästä Portugalista Japaniin. Nanao
Kaupungin nimi merkitsee ”seitsemän häntää” ja viitannee seitsemään vuorenharjaan, jotka näkyivät vuorelle rakennetusta Nanaon linnasta. Nanao oli entisen Noton provinssin pääkaupunki. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa se sai vuonna 1939. Se laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen liitettiin kolme ympäristön kuntaa. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin Nanao-linja ja Noto-rautateiden Nanao-linja. Yasutarō Koide
Yasutarō Koide ( "Koide Yasutarō", 13. maaliskuuta 1903 – 19. tammikuuta 2016) oli japanilainen, josta tuli maailman vanhin elossa oleva mies Sakari Momoin kuoleman jälkeen 5. heinäkuuta 2015. Hänestä tuli vanhin Aichin prefektuurissa asuva ihminen 31. maaliskuuta 2014. Hän asui Moriyama-kussa, Nagoyassa. Hän muutti Nagoyaan 106-vuotiaana. Tenri
Tenri tunnetaan Edo-kaudella perustetun Tenrikyō-uskonnon kotikaupunkina, jossa sijaitsee monia uskontoon liittyviä laitoksia, kuten Tenrikyōn päärakennus, Tenri-yliopisto ja Tenri-yliopiston museo. Kaupunki onkin saanut uskonnolta nimensä: se perustettiin ja nimettiin vuonna 1954 kuuden kunnan kuntaliitoksen myötä. Kaupungissa kulkee Japanin vanhimmaksi tieksi sanottu "Yamanobe no michi", jonka varrella sijaitsee useita historiallisia kohteita, kuten Isonokamin pyhäkkö ja "kofun"-hautakumpuja. Tenriä palvelevat JR Nishi-Nihonin Sakurai-linja ja Kintetsu-rautateiden Tenri-linja. Japanin historia
Bakufun luoma rauhantila sai 1600-luvulla aikaan talouskasvua, jonka keskeisin tekijä oli maan yhdistyminen yhdeksi talousalueeksi. Kauppa lisääntyi ja johti laajamittaiseen kaupungistumiseen. Kaupan ja talouden kasvua auttoi myös liikenneyhteyksien paraneminen, jota siivittivät daimioiden yritykset ja sankin kōtai -järjestelmän lisäämä liikkuvuus. Myös maatalousväestön elintaso vähitellen nousi. Kauppiasluokka, joka oli määritelty yhteiskunnan alimmaksi luokaksi, vaurastui nyt huomattavasti. 1700-luvun alussa Edossa oli sotilaat mukaan luettuna yli miljoona asukasta, joten se kuului maailman suurimpiin kaupunkeihin. Seuraavaksi suurimmat kaupungit olivat uskonto- ja kulttuurikeskus Kioto noin 400 000 asukkaallaan ja hieman pienempi kauppakaupunki Osaka.
1700-luvulla bakuhan-järjestelmä alkoi osoittaa heikkenemisen merkkejä. Japanin talouden ytimen muodosti edelleen maatalous, josta valtio sai pääosan verotuloistaan. Kaupungistumisen vuoksi sen tuottavuutta piti jatkuvasti kasvattaa. Japani oli täysin riippuvainen maassa kasvatetusta riisistä, jonka hinta saattoi vaihdella huomattavasti. Joskus sadon epäonnistuessa hinta kohosi niin korkeaksi, että seurauksena oli nälänhätä. Kiinteillä tuloilla elävä sotilasluokka köyhtyi. Rahatalouden levitessä maaseudulle tuloerot kasvoivat, ja ennen pitkää maaseudun epäkohdat johtivat jatkuviin levottomuuksiin. Edo-kauden jälkipuoliskolla järjestelmää yritettiinkin uudistaa useita kertoja: ensimmäiseksi Kyōhō-uudistuksissa 1700-luvun alkupuoliskolla, Kansei-uudistuksissa 1700-luvun lopulla ja viimeiseksi Tenpō-uudistuksissa 1830-luvulla. Osa uudistuksista helpotti maan taloustilannetta väliaikaisesti, mutta 1800-luvulle tultaessa kävi selväksi, ettei jäykällä feodaalihallinnolla ollut enää kykyä vastata Japanin monimutkaistuviin yhteiskunnallisiin ja taloudellisiin ongelmiin. 1700-luvun lopulta lähtien myös ulkomaiden aiheuttama uhka maan eristäytymiselle alkoi muodostaa bakufulle ongelman. Yone Minagawa
Minagawasta tuli Japanin vanhin jo huhtikuussa 2005. Hänen elinaikanaan Japanissa oli vallassa neljä eri keisaria: Meiji, Yoshihito, Hirohito ja Akihito. Hän kuoli elokuussa 2007, jolloin maailman vanhimmaksi ihmiseksi nousi Edna Parker. Hōryū-ji
Hōryū-ji (, "kukoistavan lain temppeli") on Ikarugan kylässä Naran prefektuurissa Japanissa sijaitseva buddhalainen temppeli. Temppelin koko nimi on "Hōryū gakumon-ji" (), suomeksi "kukoistavan lain opettamisen temppeli". Temppeli toimii myös seminaarina ja luostarina ja sitä pidetään yhtenä maailman vanhimmista puurakennuksista. Vuonna 1993 Hōryū-ji nimettiin yhdeksi Unescon maailmanperintökohteeksi ja lisäksi Japanin hallitus on listannut temppelin yhdeksi maan kansallisaarteista. Fukuyama (Hiroshima)
Fukuyaman kaupungin juuret ovat Mizuno Katsushigen Edo-kaudella 1600-luvun alkupuolella perustamassa Fukuyaman linnassa, jolta kaupunki on saanut nimensä. Kuitenkin jo tätä ennen merkittäviksi nousivat nykyisen kaupungin alueella sijaitseva Tomonouran satamapaikkakunta, joka mainitaan jo "Man’yōshūssa", ja Kōbō Daishin vuonna 807 perustamana pidetty Myōō-inin temppeli, jonka pagodi ja päähalli on valittu Japanin kansallisaarteiden joukkoon. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Fukuyamasta tehtiin kauppala, ja kaupunkioikeudet se sai vuonna 1916. Toisen maailmansodan jälkeen 1960-luvulla kaupunki teollistui nopeasti ja se liitettiin Japanin luotijunaverkkoon San’yō Shinkansenin myötä vuonna 1975. Osin kuntaliitosten kautta Fukuyamasta on tullut yksi Chūgokun alueen suurimmista kaupungeista. Kasukabe
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Kasukabe kehittyi Nikkō-kaidō-tien varren postiasemana ("shukuba"), ja kauden lopussa siellä oli yli 3 700 asukasta. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Kasukabesta tehtiin kauppala (nimellä ), joka käsitti alun perin nykyistä kaupunkia huomattavasti pienemmän alueen. Vuoden 1944 kuntaliitoksen myötä kauppalan nimi alettiin kirjoittaa nykyisinkin käytetyillä kanjimerkeillä. Kaupunkioikeudet Kasukabe sai vuonna 1955. Se on kehittynyt voimakkaasti Tokion asuinlähiönä, mutta siellä on säilynyt myös perinteisiä käsityötaitoja, kuten keisaripuisten huonekalujen ("kiritansu") valmistus. Kasukabea palvelevat Tōbu-rautateiden Skytree-linja, joka liittää sen Tokion Asakusaan, ja Urban Park -linja, joka liittää sen Saitaman Ōmiyaan. Nara
Nara () on Naran prefektuurin pääkaupunki Kansain alueella Japanissa. Siellä on 364 466 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 276,84 neliökilometriä. Nara sijaitsee prefektuurin pohjoisosassa lähellä Kiotoa. Kaupungin seitsemän temppeliä, pyhäkköä ja rauniota, tarkemmin Tōdai-ji, Saidai-ji, Kōfuku-ji, Kasugan pyhäkkö, Gangō-ji, Yakushi-ji, Tōshōdai-ji ja Heijōn palatsin rauniot, muodostavat yhdessä Unescon maailmanperintökohteen nimellä ”muinaisen Naran historialliset monumentit”. Sensō-ji
Sensō-ji () on muinainen buddhalainen temppeli Japanissa Tokiossa Taitōn erillisalueella sijaitsevasa Asakusan kaupunginosassa. Se on Tokion vanhin temppeli. Daigo-ji
Daigo-ji () on buddhalainen temppeli Daigon kaupunginosassa Fushimi-kun alueella Kiotossa Japanissa. Temppelin perusti munkki Shōbō vuonna 874 ja vuonna 907 siitä tuli keisarillinen temppeli ("chokugan-ji"). Keisari Daigo otti nimensä temppeliltä ja laajensi sitä. Temppelissä on Kioton vanhin rakennus, vuonna 951 rakennettu pagodi, joka on myös yksi vanhimmista lajissaan koko Japanissa. Miyazakin prefektuuri
Prefektuurin nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Obin linnakaupunki Edo-kaudelta, rantakallion luolassa sijaitseva Udon pyhäkkö sekä Japanin suurin, yhteensä 311 hautakumpua käsittävä hautausmaa, Saitobaru. Japanilaisen mytologian mukaan Miyazaki on Japanin luoneiden jumalten koti, ja Saitobaru onkin yksi monista prefektuurissa sijaitsevista paikoista, joilla on yhteys Japanin vanhoihin legendoihin ja tarinoihin. Kansai
Kansai () eli Kinki (近畿地方, "Kinki-chihō") on alue Japanin pääsaaren Honshūn keskiosassa. Alueen merkittävimmät kaupungit ovat Japanin historiallinen pääkaupunki Kioto, talouskeskus Osaka ja tärkeä satama Kōbe. Kansain alueella ei ole tarkasti määriteltyjä rajoja, mutta tyypillisesti siihen lasketaan kuuluviksi Kioton, Osakan, Hyōgon, Naran, Mien, Shigan ja Wakayaman seitsemän prefektuuria. Tämän alueen pinta-ala on noin 33 000 neliökilometriä ja siellä on yli 22 miljoonaa asukasta. Japanin paleoliittinen kausi
Japanin on poikkeuksellinen tapaus, sillä sieltä on löydetty vanhimmat kivityökalut ja hiotut työkalut koko maailmassa, noin vuoden 30 000 eaa. paikkeilta. Tämäntyyppiset työkalut ajoittuvat muussa maailmassa neoliittiselle kaudelle noin vuoden 10 000 eaa. paikkeille. Vielä ei tiedetä, miksi tämän kaltainen kehitys on tapahtunut Japanissa niin paljon ennen muuta maailmaa, mutta syyksi epäillään lämpimämpää vaihetta maapallon historiassa (vuosien 30 000 eaa. ja 20 000 eaa. välillä), josta saaret ovat saattaneet hyötyä suuresti. Japanin historia
Japanin väestön alkuperä on edelleen jokseenkin epäselvä. Todennäköisimmin Japanin nykyinen väestö on muodostunut osittain Manner-Aasian eri osista ja osittain etelästä mereltä käsin tulleiden muuttoaaltojen seurauksena. Japanin saaret olivat yhteydessä mantereeseen noin 18 000–12 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua, jolloin Hokkaidō oli yhteydessä Siperiaan ja Honshū Koreaan. Nykyinen Japaninmeri muodosti näin ollen suuren sisäjärven. Niigata
Niigatasta tuli 1860-luvulla vapaasatama, ja se on nykyään suurin Japanin länsirannikon kaupungeista. Vuonna 2014 siellä oli 804 838 asukasta. Niigata on valittu yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista. Toyohashi
Toyohashin alue kuului aiemmin Mikawan provinssiin. Tärkeään asemaan kaupunki nousi vuonna 1505, kun sinne rakennettiin Imahashin linna, ja Edo-kaudella se kukoisti linnakaupunkina ja Tōkaidōn varren postiasemana. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä Toyohashista tehtiin kauppala vuonna 1889 ja kaupunkioikeudet se sai 1. elokuuta 1906. Kaupunki sijaitsee Tokiosta Osakaan ulottuvalla Tyynenmeren rannikon teollisuusalueella ja Tōkaidō Shinkansenin varrella: luotijunalla molempiin suurkaupunkeihin on lähes saman pituinen matka. Mikawan satama on yksi Japanin tärkeimmistä autojen kauppasatamista. Saga (kaupunki)
Sagan linna rakennettiin 1600-luvun alussa, ja kaupunki kehittyi sen ympärille Nagasaki-kaidō-tien varrelle. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Saga sai kaupunkioikeudet. Sittemmin se on laajentunut huomattavasti kuntaliitosten myötä 1950-luvulla ja vuosina 2005 ja 2007, kun siihen liitettiin useita ympäristön kauppaloita ja kyliä. Nykyään kaupunki on paikallinen talous-, kulttuuri- ja hallintokeskus. Siellä järjestetään vuosittain kuumailmapallokilpailu Saga International Balloon Fiesta, jossa käy noin 800 000 vierailijaa. Kaupunkia palvelevat JR Kyūshūn Nagasaki-päälinja ja Karatsu-linja sekä Sagan lentoasema noin 35 minuutin linja-automatkan päässä kaupungin keskustasta. Yamaguchi (kaupunki)
Yamaguchi sai kaupunkioikeudet vuonna 1929. Se laajeni huomattavasti vuosina 2005 ja 2010, kun siihen liitettiin ensin Aion, Ajisun, Ogōrin ja Tokujin kauppalat ja myöhemmin Atōn kauppala. Nykyään se onkin prefektuurinsa kaupungeista pinta-alaltaan suurin ja käsittää laajoja vuoristoalueita. Yamaguchin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Rurikō-jin temppeli, jossa on yksi maan kuuluisimmista pagodeista, katolinen Xavierin muistokirkko, Yamaguchin prefektuurin taidemuseo ja Yuda-onsenin kuuma lähde. Kaupunkia palvelevat luotijunayhteys San’yō Shinkansen, joka pysähtyy kuitenkin Shin-Yamaguchin rautatieasemalla noin 20 minuutin junamatkan päässä kaupungin keskustasta, sekä JR Nishi-Nihonin San’yō-päälinja, Yamaguchi-linja ja Ube-linja. Japani
Buddhalaisuuden omaksuminen aiheutti suuria, perustavanlaatuisia muutoksia Japanin yhteiskunnassa. Asuka-kaudella 538–710 Kiinasta omaksuttuun kulttuuriin kuului kirjallisuuden, taiteen, filosofian ja tieteen lisäksi uusi kirjoitusjärjestelmä. Prinssi Shōtoku uudisti 600-luvun alussa merkittävästi Japanin hallintoa voimistaen keskushallitusta ja buddhalaisuuden asemaa: noin vuonna 607 perustettu Hōryū-ji on Japanin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli. Shōtokun uudistuksia seurasivat 600-luvun puolivälissä Taika-uudistukset, jossa keisarin valtaa kasvatettiin edelleen aatelin kustannuksella. Uudistukset aloittivat ritsuryō-lakijärjestelmän synnyn. Kioton prefektuuri
Kioto ei syntynyt Japanin pääkaupungiksi. Ensimmäinen pääkaupunki oli Nara, josta se siirrettiin vuonna 741 Naran ja Kioton välissä sijaitsevaan paikkaan nimeltä Kuni-kyō. Vuonna 784 pääkaupunki siirrettiin Nagaoka-kyōhon ja vuonna 794 lopulta Heian-kyōhon eli nykyiseen Kiotoon. Kaupungin ulkomuoto on säilynyt samana tuolta ajalta asti; temppelit, kaupat sekä pyhäköt sijaitsevat samoissa paikoissa. Kakogawa
Kakogawan kaupunki perustettiin vuonna 1950 Kakogawan kauppalan ja neljän muun kunnan yhdistyessä. Kaupungissa sijaitsee merkittävä Kakurin-jin buddhalainen temppeli, jonka prinssi Shōtoku perusti vuonna 589. Temppelin päähalli (1397) ja "Taishidō"-halli (1112) on valittu Japanin kansallisaarteiksi. Kakogawa tunnetaan myös naudanliharuoka "katsumeshin" syntypaikkana. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin (San’yō-päälinja) ja Kakogawa-linja sekä San’yō-rautateiden päälinja. Luotijunayhteys San’yō Shinkansen kulkee Kakogawan läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa. Japanin historia
Täysi sota Kiinan ja Japanin välille syttyi 7. heinäkuuta 1937 Pekingin ulkopuolella Marco Polon sillan välikohtauksessa. Japanin armeija miehitti nopeasti Pekingin ja Tianjinin ja eteni vähitellen Jangtselle ja 13. joulukuuta mennessä Tšiang Kai-šekin Guomindang-hallituksen pääkaupunkiin Nanjingiin. Nanjingin verilöylyssä, yhdessä pahimmista japanilaisten joukkojen suorittamista sotarikoksista, japanilaiset surmasivat Tokion sotarikosoikeudenkäynneissä esitettyjen todisteiden mukaan 42 000 siviiliä sekä 100 000 sotavankia ja raiskasivat 20 000 naista. Sodassa pahimpiin julmuuksiin syyllistyi usein sotilaspoliisi kenpeitai, joka oli kenraali Hideki Tōjōn lempiväline. Japanilaiset ottivat nyt haltuunsa Kiinan tärkeimmät satamat, mutta eivät koskaan onnistuneet kunnolla valloittamaan sisämaata. Nanjingiin japanilaiset perustivat maaliskuussa 1940 Wāng Jīngwèin johtaman nukkehallituksen. Britit ja yhdysvaltalaiset eivät sympatioistaan huolimatta kyenneet estämään Japanin armeijan toimia Kiinassa. Osaka
1920-luvulla Osaka oli Japanin suurin ja maailman kuudenneksi suurin kaupunki. Toisen maailmansodan aikana kaupunkia pommitettiin pahoin. Siitä tuhoutui lähes kolmasosa, mutta se nousi sodan jälkeen jälleen huomattavaksi talouskeskukseksi. Vaikka Japanin talouden painopiste on vähitellen siirtynyt Tokioon, jonne monien yritysten pääkonttorit ovat muuttaneet, Osaka on pysynyt Länsi-Japanin talouden sydämenä. Vuonna 1970 Osakassa pidettiin Japanin ja koko Aasian alueen ensimmäinen maailmannäyttely, Expo ’70, joka keräsi yli 60 miljoonaa kävijää. Kaupungissa on sen jälkeen pidetty lukuisia muita kansainvälisiä näyttelyitä ja tapahtumia. Kōbe
Kōben länsiosista löydetyt työkalut osoittavat, että kaupungin alueella on ollut asutusta jo paleoliittisella kaudella ja jōmon-kaudella. Paikkakunta on Nara-kaudelta lähtien ollut merkittävä kauppasatama, josta käytiin kauppaa muun muassa Kiinan Song- ja Ming-dynastioiden kanssa. Satama tunnettiin silloin ”Owadan ankkuripaikkana” ("Owada no tomari"). 1100-luvulla kaupungin alueella sijaitsi Japanin lyhytaikainen pääkaupunki Fukuhara-kyō. Siellä käytiin myös Genpei-sodan merkittävä Ichinotanin taistelu. Myöhemmin satama tuhoutui sodissa ja ulkomaankauppa siirtyi Sakaihin. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla se kiellettiin "sakoku"-säädösten myötä, mutta Kōbe vilkastui sitä vastoin jälleen Osakasta Edoon, Seton sisämerelle ja Japaninmerelle suuntautuneen kotimaankaupan ansiosta. Edo-kaudella kaupunki kehittyi myös sakentuotannon keskuksena. Muromachi-kaudelta Edo-kaudelle saakka kaupungin satamaa nimitettiin ”Hyōgon satamaksi” ("Hyōgo no tsu"). Gifu
Kaupungilla on ollut merkittävä rooli Japanin historiassa, sillä se sijaitsee aivan valtion keskiosassa. Sengoku-kaudella useat sotaherrat, kuten Oda Nobunaga, käyttivät aluetta tukikohtanaan yrittäessään hallita maata. Gifu jatkoi kukoistustaan maan yhdistymisen jälkeenkin ensin merkittävänä postiasemana Edo-kauden Nakasendō-tien varrella ja myöhemmin yhtenä Japanin muotikeskuksista. Kaupunki on käyttänyt hyödykseen alueen luonnonvaroja kehittääkseen sekä perinteisiä elinkeinoja, kuten "Mino-washin" valmistusta ja maataloutta, että matkailua, kuten merimetsokalastusta. Kinkavuori on yksi kaupungin tärkeimmistä symboleista. Sillä sijaitsevat kansallisesti suojeltu metsäalue ja Gifun linna, kopio Nobunagan aiemmasta linnasta. Kure (Japani)
Kureen avattiin keisarillisen Japanin laivaston tukikohta vuonna 1889. Sen jälkeen paikkakunta on toiminut laivastokaupunkina. Kuren kaupunki perustettiin kahden kylän ja kahden kauppalan yhdistyessä 1. lokakuuta 1902. Kaupunkia pommitettiin useita kertoja toisessa maailmansodassa, ja 24.–28. heinäkuuta 1945 yhdysvaltalaiset joukot hyökkäsivät Kuren laivastotukikohtaan upottaen useita aluksia (katso Kuren pommitukset). Erityiskaupunki Kuresta tehtiin vuonna 2000, minkä jälkeen se laajeni huomattavasti useiden kuntaliitosten kautta, etenkin vuonna 2005, kun siihen liitettiin kuusi kauppalaa ja perustettiin kokonaan uusi Kuren kaupunki. Otaru
Otaru () on kaupunki Japanissa, Hokkaidōn prefektuurissa. Otaru kuuluu Shiribeshin yleiskehitystoimiston alaisuuteen ja on toimiston alueen ainoa kaupunki ("shi"). Otaru on Ishikarinlahden rannalla sijaitseva satamakaupunki ja historiallisten rakennustensa ansiosta suosittu matkailukohde. Kaupungissa on 123 937 asukasta, ja sen väestötiheys 508,3 henkilöä / km² (2015). Hokkaidōn prefektuurin pääkaupunki Sapporo on Otarun naapurikaupunki, ja Otaru toimiikin Sapporon nukkumalähiönä. Tokio
Tokiossa toimii useita Japanin tärkeimpiin kuuluvia museoita. Tokion kansallismuseo Uenossa on Japanin vanhin museo ja se esittelee aasialaista, erityisesti japanilaista, taidetta ja arkeologista esineistöä. Museon kokoelmiin kuuluu yli 112 000 esinettä, joista 87 on nimetty kansallisaarteiksi. Luonnontieteisiin keskittyy Japanin luonnontieteellinen kansallismuseo aivan Tokion kansallismuseon vieressä; tieteestä kiinnostuneille on tarjolla myös uusinta tiedettä esittelevä Miraikan-tiedekeskus Odaiban alueella. Tokion kaupungin historiasta kertoo vuorostaan 1990-luvun alussa perustettu Edo-Tokio-museo keskustan itäpuolella Sumidan erillisalueella. Kioto
Kioto ( ) on Kioton prefektuurin pääkaupunki Japanissa pääsaari Honshun länsiosassa. Se on osa Kansain seudun suurkaupunkialuetta Osakan ja Kōben kanssa. Kioto oli Japanin pääkaupunki vuodesta 794 vuoteen 1868, jolloin pääkaupunki siirtyi Meiji-restauraation yhteydessä virallisesti Tokioon, joka oli tosin jo vuodesta 1600 asti ollut Japanin de facto pääkaupunki. Aurajoki
Ensimmäinen asutus joen rannalla syntyi vähintään 6 000 vuotta sitten. Nimi ”Aurajoki” on yhdistetty muinaisruotsin vesiväylää merkinneeseen sanaan ”aathra”. Samaa perua on nykyruotsin suonta merkitsevä sana åder. Varhaisimmat maininnat Aurajoen ja samalla koko Suomen vesimyllyistä ovat vuodelta 1352. Joen alajuoksulle rannalle syntyi 1200-luvulla Turku, Suomen vanhin ja pitkään myös suurin kaupunki. Aurajoki on vaikuttanut Turun historiaan merkittävästi. Ohittamattomana luonnonelementtinä se myös määrää asioita kaupungissa. Aurajoki jakaa Turun kahteen puoleen. Kaupunki syntyi joen itäpuolelle (eli eteläpuolelle). Siellä sijaitsevat tai ovat sijainneet muun muassa Turun tuomiokirkko, Turun akatemia, Vanha Suurtori, Raatihuone ja ensimmäiset koulut. Tämän historian takia Turussa joen itäpuoli on "täl pual jokke" ja nykyisen ydinkeskustan ja kauppatorin puoli "tois pual jokke". Nämä määritelmät ovat absoluuttisia eivätkä riipu siitä, kummalla puolen jokea niiden sanoja seisoo. Joen eri puolia kutsutaan myös Åboksi ("täl pual") ja Turuksi ("tois pual") kaupungin yliopistojen (Turun yliopisto ja Åbo Akademi) vanhojen sijaintipaikkojen mukaan. Nimiä käytetään erityisesti, kun kerrotaan "förin" vievän ihmisiä Åbosta Turkuun. Japanin historia
Muinaisen uskon mukaan pääkaupunki siirrettiin aina keisarin kuoltua uuteen paikkaan, sillä uskottiin että keisarin kuolema oli saastuttanut paikan. Vuonna 710 pääkaupunki siirrettiin Heijō-kyōhon, nykyiseen Naraan, mistä aikajakso on saanut nimensä. Vuoteen 794 kestänyt Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisuuden ja taiteiden kukoistusta. Buddhalaisuuden airuena toimi keisari Shōmu, joka määräsi perustettavaksi temppelin jokaiseen provinssiin ja jolla oli keskeinen rooli valtavan Tōdai-jin temppelialueen rakentamisessa pääkaupunkiin. Politiikan ja buddhalaisuuden liitto merkitsi kuitenkin papiston kasvavaa vaikutusvaltaa ja sekaantumista valtion asioihin. Vastaliikkeen johtoon nousi vaikutusvaltaa saanut Fujiwara-suku, joka asetti valtaistuimelle buddhalaisuuteen edeltäjiään penseämmin suhtautuvan keisari Kōninin. Hänen poikansa Kammu siirsi maan pääkaupungin ensin Nagaokaan ja myöhemmin Heianiin, katkaisten hovin siteet entisen pääkaupungin temppeleihin. Japanin kirjallisuus
Japanilaisella kirjallisuudella on pitkät perinteet. Vanhin säilynyt japaniksi kirjoitettu teos on "Kojiki" (712). Ensimmäinen hiraganalla kirjoitettu säilynyt kirja on Ki no Tsurayukin "Tosa nikki" (935). Japanin kirjallisuus nousi kukoistukseensa Murasaki Shikibun 1000-luvulla kirjoittaman "Genjin tarinan" myötä. Kirjaa on sanottu maailman ensimmäiseksi romaaniksi. Japanilaisen runouden tunnetuimpia muotoja ovat määrämuotoiset tanka (短歌) ja haiku (俳句). Marugame
Marugame kehittyi satamakaupunkina, Kotohiran pyhäkölle suuntaavien pyhiinvaeltajien kauttakulkupaikkana ja 1600-luvulta lähtien linnanaluskaupunkina. Marugamen linna on kuuluisa kivimuureistaan, jotka ovat Japanin korkeimmat. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa Marugame sai vuonna 1899. Vuonna 2005 sen hallinto järjestettiin uudelleen ja se laajeni huomattavasti, kun siihen liitettiin Ayautan ja Hanzanin kauppalat. Marugame tunnetaan viuhkojen ("uchiwa") valmistuksesta; perinne yltää Edo-kauden alkupuolelle saakka, ja nykyään noin 90 prosenttia Japanin viuhkoista valmistetaan Marugamessa. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat esimerkiksi Marugamen Gen’ichirō Inokuman nykytaiteen museo eli MIMOCA ja Nakazu-banshōenin japanilainen puutarha. Marugamea palvelee JR Shikokun Yosan-linja. Nijōn linna
Vuonna 1601 Tokugawa Ieyasu, Tokugawa-shōgunaatin perustaja, määräsi Länsi-Japanin lääninherrat rakentamaan Nijōn linnan. Linna valmistui Tokugawa Iemitsun hallituskaudella vuonna 1626, ja sinne siirrettiin 1625–1626 osia Fushimin linnasta, muun muassa päätorni ja karamon-portti. Linna rakennettiin Tokugawa-shōguneiden virka-asunnoksi Kiotossa. Vaikka Tokugawa-shōgunaatti siirsi Japanin pääkaupungin Edoon, nykyiseen Tokioon, keisarillinen hovi ei lähtenyt Kiotosta. Vanha Kioton keisarillinen palatsi sijaitsee vielä nykyäänkin Nijōn linnasta koilliseen. Kanagawan prefektuuri
Kanagawan prefektuurissa on tiedettävästi ollut ihmisasutusta 30 000 vuoden ajan ja esihistoriallisia paikkoja on noin 7 500. Japanin keskiajalla Kawakura oli osa Sagamin ja Musashin provinsseja. Kamakuraan ensimmäinen shōgun Minamoto no Yoritomo perusti vuonna 1192 ensimmäisen shogunaatin, ja kaupunki toimi Japanin pääkaupunkina vuodesta 1185 vuoteen 1333. Torii
Ensimmäiset toriit rakennettiin Japaniin viimeistään Heian-kauden keskivaiheilla, sillä ne mainitaan vuonna 922 kirjoitetussa tekstissä. Varhaisin jäljellä oleva kivinen torii on rakennettu 1100-luvulla, ja se kuuluu Hachiman-pyhäkölle Yamagatan prefektuurissa. Vanhin olemassa oleva puinen torii on vuonna 1535 rakennettu "ryōbu"-tyylinen torii Kubō Hachimanin pyhäkössä Yamanashin prefektuurissa. Usa (kaupunki)
Usan merkittävin nähtävyys on Usan pyhäkkö, joka on perustettu vuonna 725. Se oli ensimmäinen Hachimanille omistettu pyhäkkö. Pyhäkön nykyiset rakennukset ovat 1800-luvulta, ja ne on nimitetty kansallisaarteiksi. Osa nykyisestä kaupungista kehittyi pyhäkön ympärille. Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 alueella oli 27 kylää ja kauppalaa, joista yksi oli Usan kauppala. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1967 ja saavutti useiden kuntaliitosten kautta nykyisen muotonsa. Hiroshima
Kaupunki jälleenrakennettiin toisen maailmansodan jälkeen. Hiroshima sai lahjoituksena suuren määrän raitiovaunuja. Kaupungissa onkin nykyään Japanin laajamittaisin raitiovaunuverkosto. Vuonna 1949 Japanin parlamentti julisti Hiroshiman Rauhan kaupungiksi kaupungin pormestarin Shinzō Hamain aloitteesta. Kaupungista tuli suosittu rauhaa ja yhteiskunnallisia kysymyksiä käsittelevien konferenssien pitopaikka. Hiroshiman rauhantutkimuslaitos perustettiin vuonna 1998 Hiroshiman yliopiston yhteyteen.
Hiroshiman rauhanmuistomerkki on entinen näyttelyhalli, joka oli ainoa Hiroshiman ydinpommin räjähdyksen hyposentrumin lähellä sijainnut rakennus, ja yksi harvoista rakennuksista koko Hiroshimassa, joka selvisi räjähdyksestä pystyssä. Halli on nykyisin Unescon maailmanperintökohde. Sapporo
Sapporo (, ) on Japanin viidenneksi suurin kaupunki ja Hokkaidōn suurin kaupunki. Sapporo on Hokkaidōn prefektuurin pääkaupunki ja on myös Ishikarin yleiskehitystoimiston sijaintipaikka. Sapporo on yksi Japanin virallisista suurkaupungeista. Sen asukasluku on 1 934 675 (maaliskuussa 2015) ja pinta-ala 1 121,26 km². Takamatsu
Kaupunki perustettiin virallisesti 15. elokuuta 1890. Se on kuitenkin toiminut alueen poliittisena ja taloudellisena keskuksena Edo-kaudelta lähtien, jolloin alue oli Matsudaira-klaani hallinnassa. Genpei-sodassa käyty Yashiman taistelu sijoittuu Takamatsun kaupunkiin, josta löytyy edelleen Yashiman kaupunginosa. Takamatsun suurimpia nähtävyyksiä on Edo-kaudella valmistunut Ritsurinin puutarha. Nykyisin kaupunki on tullut tunnetuksi myös nuudeleistaan, joita kutsutaan nimellä Sanuki udon. Sakurai
Sakurai on vanhaa kulttuurialuetta ja muinaisen Yamaton valtion ja siten koko Japanin muodostumisen ydinaluetta, jossa on säilynyt esimerkiksi monia "kofun"-hautakumpuja ja muita historiallisia kohteita. Kaupungissa sijaitsevaa Ōmiwan pyhäkköä sanotaan Japanin vanhimmaksi; muita merkittäviä uskonnollisia rakennuksia ovat Tanzanin pyhäkkö, joka tunnetaan ruskastaan, sekä Hase-deran, Abe Monju-inin ja Shōrin-jin buddhalaiset temppelit. Sakurai kehittyi keskiajalla temppelinaluskaupunkina ja myöhemmin postiasemana ("shukuba"). Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kuntalaitoksen puitteissa sille myönnettiin vuonna 1956. Merkittävä elinkeino on metsäteollisuus. Sakurai tunnetaan myös "sōmen"-nuudelien alkukotina. Japanin paleoliittinen kausi
Vanhimmat japanilaiset kivityökalut, kivikäsikirveet ja lihakirveet, löydettiin Kami-Takamorista, Miyagin prefektuurista ja ne ajoittuivat noin 500 000 vuotta eaa. Myöhemmin työkalujen huomattiin kuitenkin olevan väärennöksiä. Suurin osa vanhoista työkaluista ajoittuu vuoden 35 000 eaa. jälkeen, joten yleisesti se hyväksytään Japanin saarien asuttamisen alkamisen ajankohdaksi. Japanin kiinalaiset
Ensimmäiset kiinalaiset Japanissa olivat lähinnä kiinalaisten hallitsijoiden sinne lähettämiä lähetystöjä. 500-luvulla Japanin hallitsijat pyrkivät edistämään buddhalaisuutta massaan ja tämän takia maahan muutti suuri joukko kiinalaisia ja korealaisia. Japanin yhdistyttyä Yamato-kaudella kiinalaisia oppineita, jotka asettuivat pääkaupunki Kioton alueelle. Tang-dynastian rappeutumisen myötä 800-luvulla tulijoiden määrä kuitenkin laski ja maahan jo tulleet sulautuivat japanilaiseen valtaväestöön. Taitō
Toinen merkittävä kaupunginosa Taitōn alueella on Asakusa, joka oli pitkän aikaa Tokion suosituin viihdekeskus. Asakusan tärkeimpiin nähtävyyksiin kuuluu Sensō-jin temppeli, joka on Tokion vanhin. Ueno ja Asakusa ovat perinteisesti olleet Tokion työväenaluetta. Tokion rautatieasema
Japanin ensimmäinen rautatielinja avattiin vuonna 1872 Shinbashin ja Jokohaman välille. Seuraavina vuosikymmeninä rautatieverkko pääkaupungin alueella laajeni nopeasti, mutta Shinbashin ja Uenon välinen osuus oli pitkään rakentamatta. Sen varrelle päätettiin suunnitella keskusrautatieasema, joka toimisi alueen rataverkon keskipisteenä. Uuden linjan suunnittelua valvomaan palkattiin saksalainen insinööri Franz Balzter, joka teki suunnitelman myös Tokion rautatieasemasta, mutta hänen visiotaan pidettiin nopeasti länsimaistuvassa maassa liian japanilaisena. Tehtävään valittiin hänen sijaansa japanilainen arkkitehti Kingo Tatsuno, joka piirsi Balzterin rakennesuunnitelmaan pohjautuen eurooppalaistyylisen rakennuksen. Suunnittelussa kesti kahdeksan vuotta ja aseman rakentamiseen osalistui noin 740 000 henkeä. Se valmistui lopulta vuonna 1914. Kojiki
Kojiki (, ) on yksi vanhimmista säilyneistä japanilaisista kirjoista ja vanhin tunnettu japanilainen historiateos. Se on valmistunut vuonna 712 ja siinä kerrotaan Japanin historia maailman luomisesta keisarinna Suikon hallituskauteen 600-luvun alussa. Tokio
Tokion kaupungilla on juurensa Edon kylässä. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran noin vuonna 1300 kirjoitetussa Kamakura-kauden kronikassa, ja sen nimen arvellaan olevan peräisin Heian-kauden loppupuolelta. Kylän perusti Edo-klaani, joka rakensi residenssinsä nykyisen keisarillisen palatsin alueelle. Klaani taantui 1400-luvulla, ja samurai Ōta Sukenaga rakennutti paikalle linnoituksen. Vallihautojen ja muurien rakennustyöt alkoivat vuonna 1457. Muinaisen Naran historialliset monumentit
Muinaisen Naran historialliset monumentit on Unescon maailmanperintöluettelon kohde Japanissa, Naran kaupungissa. Siihen kuuluu viisi buddhalaista temppeliä, šintolainen pyhäkkö, arkeologinen alue ja metsä. Ichinomiya
Kaupungin nimi tarkoittaa kirjaimellisesti ”ensimmäistä pyhäkköä” ja viittaa pyhäkköön, jossa provinssin kuvernööri kävi Heian-kaudella palvomassa ensimmäisenä. Ichinomiyan kaupungin tapauksessa tämä pyhäkkö oli Masumida-jinja, jonka ympäristöön kehittynyttä kaupunkiasutusta alettiin myös kutsua Ichinomiyaksi. Vanhastaan kaupunki tunnettiin puuvilla- ja silkkitekstiilien valmistus- ja kauppapaikkana; Meiji-kaudelta lähtien sinne perustettiin tekstiiliteollisuutta ja se kehittyi nopeasti villatehtaidensa ansiosta. Kaupunkioikeudet Ichinomiya sai vuonna 1921. Se laajeni viimeksi vuonna 2005, kun siihen liitettiin Bisain kaupunki ja Kisogawan kauppala. Ichinomiyaa palvelevat JR Tōkain Tōkaidō-päälinja sekä Meitetsu-rautateiden Nagoya-päälinja ja Bisai-linja. Luotijunayhteys Tōkaidō Shinkansen kulkee Ichinomiyan läpi, mutta sillä ei ole kaupungissa asemaa. Muinaisen Naran historialliset monumentit
Nara-kaudella buddhalaisuuden levittäminen oli keisarin suunnitelmissa. Keisari Shōmu rakennettu jokaiseen provinssiin temppeleitä. Vuonna 745 provinssitemppeleiden keskuspaikaksi rakennettiin Naraan Tōdai-ji. Japanin pääkaupunki siirrettiin vuonna 784 Nagaokaan, josta se siirrettiin yhdeksän vuoden päästä Kiotoon, Heian-kyōhon. Naran pääkaupunkialueella alettiin viljellä riisiä. Temppelit säilyivät kuitenkin kunnossa, sillä niitä arvostettiin ja ne olivat keisarillisessa suojeluksessa. Nagaoka-kyō
Nagaoka-kyō () oli Japanin pääkaupunki vuosina 784–794. Nykyinen Nagaokakyōn kaupunki, joka kuului aiemmin Otokunin piirikuntaan, otti nimensä vanhalta pääkaupungilta. Entisen kaupungin alueita sijaitsee nykyisen Nagaokakyōn lisäksi Mukōn kaupungissa, Ōyamazakin maaseutukaupungissa ja Kioton Nishikyō-kun suuralueella. Osaka
San Francisco oli Osakan sisarkaupunki vuodesta 1957 vuoteen 2018, jolloin Osaka katkaisi vanhimman suhteensa protestina San Franciscossa paljastetulle japanilaisten miehitysalueillaan toisen maailmansodan aikana seksiorjiksi pakottamille lohtunaisille omistetulle monumentille. Masamitsu Yoshida
http://www.japantimes.co.jp/news/2016/12/16/national/japans-oldest-man-masamitsu-yoshida-dies-112/#.WN22Ym_yjIU Yakushima
Yakushima () on saari Japanissa. Se sijaitsee Kagoshiman prefektuurissa Japanin eteläisimmän pääsaaren Kyūshūn eteläpuolella. Saarella kasvaa ainutlaatuisia, tuhansia vuosia vanhoja sugi-puita ("Cryptomeria japonica"). Koshigaya
Edo-kaudella Koshigaya kehittyi Ōshū-kaidō- ja Nikkō-kaidō-teiden varren postiasemana ("shukuba"). Japanin kuntalaitoksen perustamisen aikaan vuonna 1889 nykyisen kaupungin alueella oli kaksi kauppalaa ja kahdeksan kylää. Nykyisellä nimellään Koshigayan kauppala perustettiin vuonna 1954 suuren kuntaliitoksen myötä. Kaupunki siitä tuli vuonna 1958 ja erityiskaupunki vuonna 2003. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin itä–länsisuuntainen Musashino-linja ja Tōbu-rautateiden Isesaki-linja, joka liittää sen Tokioon. Okazaki
Vuonna 1524 Matsudaira-klaani siirsi hallintonsa Okazakin linnaan, ja paikkakunta alkoi kukoistaa linnakaupunkina. Edo-kaudella se oli yksi Tokion ja Osakan toisiinsa liittäneen vilkkaan Tōkaidō-tien postiasemista ("shukuba"). Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 Okazakista tehtiin kauppala, ja kaupunkioikeudet se sai vuonna 1916. Japanin historia
Nara-kausi oli suhteellisen rauhallista aikaa. Kaudella Japanissa oli noin kuusi miljoonaa asukasta, pääkaupungissa asukkaita oli arviolta 100 000–200 000. Taloudellisista vaikeuksista ja maanjakojärjestelmän romahtamisesta huolimatta vauraus kasvoi. Rahan käyttö maksuvälineenä lisääntyi 700-luvun kuluessa, ja ensimmäiset kultakolikot lyötiin vuonna 760. Korealaisten maahanmuutto Japaniin 600-luvun lopulla nopeutti huomattavasti kiinalaisen kulttuurin omaksumista. Muutenkin ulkosuhteet olivat vilkkaat. Japaninmeri
Japaninmeri on suurin piirtein ellipsin muotoinen. Se yhtyy etelässä Tsushimansalmen ja Koreansalmen kautta Itä-Kiinan mereen, idässä Kanmonsalmen kautta Seton sisämereen sekä Tsugarunsalmen kautta Tyyneenmereen ja pohjoisessa La Perousen ja Tatariansalmen kautta Ohotanmereen. Vettä meri saa erityisesti Koreansalmen kautta, kun taas pohjoisessa sitä virtaa merestä pois. Salmet ovat geologisesti suhteellisen uusia, ja niistä vanhimmat, Tsugarunsalmi ja Tsushimansalmi, syntyivät neogeenikaudella noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten. Uusin on vuorostaan vain noin 60 000–11 000 vuotta vanha La Perousen salmi, jonka syntyminen katkaisi mammuttien muuton Hokkaidōn saarelle. Japanin kulttuuri
Japanilaiseen arkkitehtuuriin on vaikuttanut erityisesti kiinalainen arkkitehtuuri, joka on japanilaista arkkitehtuuria koristellumpaa. Kiinalainen muotokieli on voimakkaimmillaan buddhalaisessa arkkitehtuurissa, joka sai alkunsa uskonnon saapuessa maahan 500-luvulla. Varhaisiin merkittäviin buddhalaisiin rakennuskomplekseihin kuuluvat Japanin vanhin buddhalainen temppelialue Hōryū-ji 600-luvun alusta ja 700-luvun Tōdai-ji. Buddhalaisissakin temppeleissä arkkitehtuuria, esimerkiksi rakennusten sijoittelua, kuitenkin muunnettiin japanilaiseen makuun sopivaksi. Šintolainen pyhäkköarkkitehtuuri vuorostaan syntyi japanilaisesta perinteestä, omaksuen kuitenkin joitakin piirteitä buddhalaisesta arkkitehtuurista. Sen perusyksikköjä ovat pilareille nostettu puurakennus, jossa on harjakatto, ja torii-portti. Heian-kaudelta lähtien Japanin arkkitehtuuri jakautui monien muiden taiteenlajien tavoin kiinalaiseen ja japanilaiseen tyyliin: kiinalaisvaikutteiseen julkiseen arkkitehtuuriin ("hare") ja epämuodollisempaan, pelkistetympään japanilaistyyppiseen asuinarkkitehtuuriin ("ke"). Tokio
Japanin pääkaupunkina Tokio on myös koko maan politiikan keskus. Japanin keisari asuu Tokion keskustasta laajan alueen vievässä keisarillisessa palatsissa, jonka paikalla sijaitsi aiemmin Edon linna ja johon liittyy suuri puistoalue. Käytännössä poliittinen valta on kuitenkin Japanin hallituksella, jonka tärkeimmät ministeriöt sijaitsevat viereisessä Kasumigasekin kaupunginosassa. Se on ollut maan tärkein valtakeskittymä Meiji-kaudelta lähtien. Japanin parlamentti ja pääministerin virka-asunto sijaitsevat vuorostaan Kasumigasekin länsipuolella Nagatachōssa. Japani
Vuonna 710 aiemmin keisarin vaihtuessa siirtynyt Japanin pääkaupunki siirrettiin Naraan, jossa se pysyi 75 vuoden ajan. Alkanut Nara-kausi merkitsi erityisesti buddhalaisen kulttuurin kukoistusta. Keisari Shōmulla ja keisarinna Kōmyōlla oli tässä keskeinen rooli; Shōmun merkittävin rakennusprojekti oli Naran valtava Tōdai-jin temppeli. Nara-kaudella syntyneeseen kirjallisuuteen kuuluvat suuret 700-luvun alun kronikat "Kojiki" ja "Nihonshoki" sekä yli 4 000 runon kokoelma "Man'yōshū". Kronikat loivat yhteyden keisariperheen ja auringonjumalatar Amaterasun välille legitimoiden keisarin vallan ja pidensivät Japanin historiaa nostaen sen merkitystä kiinalaisten ja korealaisten silmissä. Asakusa
Asakusa on tunnettu viihdekaupunginosana ja temppelikaupunkina. Alueen merkittävin nähtävyys on Sensō-jin buddhalainen temppeli, joka on Tokiota useita satoja vuosia vanhempi. Nykyisin Asakusa on yksi Tokion tärkeimmistä keskusta-alueista. Tokion kaupunki
Tokio () on Japanin entinen kaupunki, joka kuului Tokion prefektuuriin (). Kaupunki oli olemassa Japanin kuntalaitoksen perustamisesta lähtien vuodesta 1889 vuoteen 1943 saakka, kun se lakkautettiin ja perustettiin uusi prefektuuritason hallintoalue Tokion metropoli. Tokion kaupungin alue vastaa nykyisen metropolin 23:a erillisaluetta. Tottori
Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Tottori kehittyi linnanaluskaupunkina osana Ikeda-klaanin hallitsemaa Tottorin daimiokuntaa. Meiji-restauraation jälkeen Tottorista tehtiin uuden Tottorin prefektuurin pääkaupunki, ja Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä vuonna 1889 se sai kaupunkioikeudet. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen liitettiin kahdeksan ympäristön kuntaa. Kaupungin merkittävimpiin nähtävyyksiin kuuluu Tottorin hiekkadyynit, 16 kilometriä pitkä ja 2 kilometriä leveä dyynialue; rakennettua kulttuuriperintöä edustavat vuorostaan Tottorin linnan rauniot ja keisari Taishōn vierailua varten rakennettu Jinpūkaku-huvila. Elokuisin kaupungissa juhlitaan Shanshan-festivaalia, jonka huipentuma on 3 500 hengen esittämä sateenvarjotanssi. Tottoria palvelevat JR Nishi-Nihonin San’in-päälinja ja Inbi-linja sekä Tottorin lentoasema. Japanin viralliset suurkaupungit
1920- ja 1930-luvuilla kaupungeille annettiin Japanissa vähitellen laajempi itsehallinto. Tähän liittyen Tokion kaupunki liitti itseensä vuonna 1932 suuria alueita, niin että sen pinta-ala laajeni viisinkertaiseksi. Toisen maailmansodan aikana paikallishallinto kuitenkin lakkautettiin, ja Tokion kaupunki asetettiin suoraan keskushallinnon alaisuuteen prefektuurina. Sodan jälkeen voimaan astui uusi laki Tokion erityisasemasta maan pääkaupunkina. Sen myötä Tokio jaettiin erillisalueisiin, joista kukin sai samantyyppiset oikeudet kuin muilla kaupungeilla. Uusi paikallishallintolaki vuonna 1947 palautti itsehallinnon kaikille kunnille. 1950-luvun kuluessa sitä muutettiin antamaan lisää valtaa maan suurimmille kaupungille. Vuonna 1956 laissa määriteltiin Tokion jälkeen tärkeimmät viisi kaupunkia, joissa oli yli miljoona asukasta – Kioto, Osaka, Jokohama, Nagoya ja Kōbe – virallisiksi suurkaupungeiksi. Fuji (vuori)
Fuji () on tulivuori Japanissa, Honshūn saarella noin sadan kilometrin päässä Tokiosta. Fuji on 3 776 metriä korkea ja Japanin korkein vuori. Sen huippu on lumen peitossa usean kuukauden ajan vuodessa, ja sillä on symmetriset rinteet sekä katkaistun näköinen laki. Fuji on kolmen aikaisemmin kehittyneen tulivuoren päällä, ja alueen varhaisin vulkaaninen toiminta on noin 500 000 vuoden takaa. Nykyinen Fuji muodostui 17 000 vuotta sitten alkaneissa purkauksissa. Fuji on japanilaisille pyhä vuori, joka on ollut šintolaisuuden merkittävä symboli jo satojen vuosien ajan. Lisäksi se on ollut merkittävä maalaustaiteen ja kirjallisuuden motiivi. Tokio
Kirjoitetussa historiassa Tokion alue mainitaan ensimmäisen kerran 600-luvulla. Tällöin Japanin hallintojärjestelmää rakennettiin Kiinan mallin mukaiseksi, ja Tokion seutu tulee esiin ritsuryō-hallinnon yhteydessä. Tokio kuului tuohon aikaan Musashin provinssiin, jonka pääkaupungiksi korotettiin vuonna 645 nykyisen Tokion prefektuurin länsiosassa sijaitseva Fuchūn kaupunki. Samana vuonna perustettiin Tokion vanhin temppeli, Asakusan kaupunginosan Sensō-ji. Musashin provinssin 750-luvun lopulla valmistunut päätemppeli sijaitsi kuitenkin nykyisen Kokubunjin kaupungin alueella Fuchūn lähellä. Nagaoka-kyō
Vuonna 784 keisari Kanmu siirsi Japanin pääkaupungin pois Narasta eli silloisesta Heijō-kyōsta. Tärkein syy siirtoon lienee ollut se, että uusi paikka tarjosi paremmat kuljetukseen soveltuvat vesireitit. Myös muita selityksiä siirtoon on annettu, esimerkiksi halu paeta buddhalaisen papiston valtaa. Hiraizumin Puhtaan Maan buddhalaisuuden temppelit, puutarhat ja arkeologiset kohteet
1000- ja 1100-lukujen aikana Hiraizumi oli pohjoisen Japanin hallinnon keskus. 1100-luvun alussa Pohjoisen Fujiwara -klaanin perustaja Fujiwara no Kiyohira muutti kaupunkiin tarkoituksenaan rakentaa buddhalaisuuteen perustuva maa. Tästä syystä Hiraizumin asemakaava suunniteltiin kuvaamaan Puhtaan Maan buddhalaisuuden kaikkeuskäsitystä. Kaupunki on pyritty rakentamaan niin, että se on sopusoinnussa luonnon kanssa. Kamakura-shōgunaatti tuhosi kaupungin 1189 ja samalla se menetti poliittisen ja hallinnollisen asemansa. Jäljelle jääneistä rakennuksista monet tuhoutuivat 1200- ja 1300-lukujen tulipaloissa. 1300-luvulta 1500-luvulle temppelit saivat rahoituksensa maaherroilta ja pyhiinvaeltajilta. Tokugawa Ieyasun noustua valtaan 1603 Hiraizumi siirtyi Sendain hanin alaisuuteen. Sumiyoshi-taisha
Sumiyoshi-taisha () on šintolainen pyhäkkö Sumiyoshin alueella Osakassa. Se on Japanin vanhimpia pyhäkköjä, ja perustettiin 200-luvulla. Se edustaa alkuperäistä japanilaista arkkitehtuurityyliä, joka ei ollut vielä saanut vaikutteita Kiinasta.