Kuka keksi Vihan hedelmät -romaanin nimen?
Vihan hedelmät
Steinbeck kirjoitti "Vihan hedelmät" nykyisen Monte Serenon alueella sijaitsevassa kodissaan Kaliforniassa. Hänen silloinen vaimonsa Carol keksi kirjan nimen. Romaanin tapahtumat sijoittuvat 1930-luvun suureen lamakauteen, ja sen keskipisteessä on köyhä Joadin vuokraviljelijäperhe, joka joutuu lähtemään kodistaan kuivuuden, talousvaikeuksien ja maatalousteollisuuden muutosten takia. Lähes toivottomassa tilanteessa he päättävät matkata Kalifornian Keskuslaaksoon tuhansien muiden oklahomalaisten tavoin maan, työpaikkojen ja arvonannon saamisen toivossa.
Olaf Homén
Työskennellessään Helsingin yliopiston kirjastossa Homén julkaisi vuonna 1914 yhdessä Henning Söderhjelmin ja Emil Hasselblattin kanssa salanimellä "Tre Herrar" salapoliisiromaanin "Herr Corpwieth gentleman-detektiv: hans första äventyr framställda av tre herrar", jonka tapahtumat sijoittuivat yliopiston kirjastoon.”Tre Herrar” oli Emil Hasselblattin, Olaf Hómenin ja Henning Söderhjelmin yhteinen salanimi. Appelsiininsiemen
Waltari oli pettynyt "Appelsiininsiemenen" huonoihin arvosteluihin, sillä hän piti aluksi sitä kunnianhimoisimpana teoksenaan sekä taiteellisesti että tyylillisesti, ja myös kustantajan mielestä se oli hänen paras romaaninsa. Waltari itse nimitti myöhemmin 500-sivuista kirjaa ”pöhötautiseksi” ja piti sen aihetta liian mitättömänä, millä hän ilmeisesti tarkoitti sitä, että tarina nuorten tutustumisesta häihin ja onnellinen loppu lapsen odotuksineen oli liian sovinnainen. "Appelsiininsiemen" oli myös yksi niistä kirjoista, joita vastaan Olavi Paavolainen hyökkäsi pamfletissaan "Suursiivous eli kirjallisessa lastenkamarissa".
Myöhemmissä arvioissa "Appelsiininsiemeneen" on suhtauduttu myönteisemmin. Markku Envall on todennut, että "Appelsiininsiemen" on kypsempi ja rikkaampi kuin "Suuri illusioni". Panu Rajalan mukaan romaanissa on runsaasti näkökulmia, ja se antaa ”todistusvoimaisen ajankuvan” Helsingistä 1930-luvun alussa. Kiiltomadon arvostelija Maija Jelkänen kirjoittaa, että "Appelsiininsiemen" kuvaa etenkin nuorten henkilöiden elämää ja ajatuksia ”valppaasti ja tarkasti” ja sen maailma on yhä tuore ja elävä. Pahan kukat
Yrjö Kaijärvi suomensi teoksesta valikoiman runoja käännöksenä nimeltä "Pahan kukkia", joka ilmestyi Otavan kustantamana vuonna 1962. Yksittäisiä runoja ovat suomentaneet useat runoilijat, ja yhtenä helmistä on pidetty V. A. Koskenniemen suomennosta ”Kissa”. Vihan lapsi
Vihan lapsi ("Bad Boy") on Kurt Neumannin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1949. "Vihan lapsi " oli Audie Murphyn toinen elokuva ja ensimmäinen, jossa hänellä oli päärooli. Elokuvassa Murphy näytteli rikollisen taustan omaavaa Danny Lesteriä, joka pyritään sopeuttamaan takaisin yhteiskuntaan. Vihan veljet
Vihan veljet oli Suomessa 1920-luvulla toiminut salaseura, jonka aate oli venäläisvastaisuus, ”ikuinen ryssäviha”. Sen loi Elmo E. Kaila, ja siihen kuului muun muassa pappi ja Suur-Suomen haaveilija Elias Simojoki. Sitä on sanottu niin Akateemisen Karjala-Seuran sisärenkaaksi kuin sen kanssa limittäin toimivaksi järjestöksikin. Salaseuraan kuuluvilla oli jäsenyyden tunnuksena pyöreä hopeinen rintanappi ”Pirua ja ryssää vastaan”, jossa on ristikkäin sapeli ja tikari. Seura oli lyhytikäinen, mutta vaikutus säilyi. Sophie Kinsella
Aluksi kirjailija julkaisi seitsemän kirjaa omalle nimellään Madeleine Wickham, mutta valitsi sitten itselleen kirjailijanimen ja vaihtoi samalla tyylilajia chick litiin. Kirjailijan oman kuvauksen mukaan nimellä Wickham julkaistut kirjat ovat huumorin sävyttämää draamaa, kun taas nimellä Kinsella julkaistut ovat nopeita komedioita, kuten Himoshoppaaja-sarja.
Nuortenkirjallisuus Homofobia
Homofobian idea on tunnettu jo antiikin Kreikan kirjoituksissa. Homofobia-termin loi amerikkalainen psykologi George Weinberg 1960-luvun loppupuolella. Weinberg lanseerasi termin laajempaan tietoisuuteen vuonna 1972 julkaistussa kirjassaan Society and the Healthy Homosexual. Vihan hedelmät (elokuva)
"Vihan hedelmät" kertoo oklahomalaisesta vuokraviljelijäperheestä, joka lähtee 1930-luvun suuren lamakauden aikana paremman elämän toivossa Kaliforniaan. Henning Mankell
Mankell kirjoitti ensimmäisen Wallander-dekkarinsa "Kasvoton kuolema" vuonna 1991 Ruotsiin paluunsa jälkeen oltuaan tavallista pidempään Afrikassa. Hänen mielestään rasismi ja ksenofobia olivat lisääntyneet Ruotsissa, ja hän päätti kirjoittaa ilmiöstä rikosromaanin muodossa. Tästä alkoi Wallander-kirjasarja, joka ei aluksi ollut suuri menestys. Wallander-kirjat kuitenkin menivät Ruotsissa paremmin kaupaksi kuin Mankellin aiemmat teokset. Suuri kansainvälinen läpimurto tapahtui vuonna 1998, ja käännösten myötä Mankellista tuli vähitellen miljonääri. Komisario Palmu
Kahden Palmu-elokuvan menestyksen vuoksi tuotantoyhtiö halusi tehdä aiheesta kolmannenkin elokuvan. Mika Waltarin Palmu-kirjat olivat ilmestyneet vuosina 1939 ja 1940, eikä niitä ollut enempää kuin nuo kaksi. Ohjaaja ja tuottaja pyysivät Waltaria tekemään käsikirjoituksen uutta elokuvaa varten. Waltari myöntyi pyyntöön, ja kolmen viikon kuluttua hän soitti Kassilalle ja ilmoitti tehneensä tarinan romaanin muotoon. Niinpä kertomus ilmestyi sekä kirjana että elokuvana. "Tähdet kertovat, komisario Palmu" tuli markkinoille vuonna 1962. Waltari kertoi, että tämän kirjan ja siitä tehdyn elokuvan ansiosta hänen kauan kestänyt taiteellinen umpikujansa aukesi. Viimeiseksi jääneen suurromaanin "Ihmiskunnan viholliset" kirjoittaminen alkoikin sujua. Rakkauden meri
Etsivä Frank Keller ja hänen kollegansa Sherman etsivät Helen-nimistä naista, jota he epäilevät uhrinsa seuranhakupalstoilta valitsevaksi sarjamurhaajaksi. He jättävät palstalle ilmoituksen, johon Helen vastaa. Järjestetyssä tapaamisessa yritys saada Helenin sormenjäljet juomalasista epäonnistuu, sillä hän ei koske juomaansa. Helenin mielestä Frank ei ole sellainen, joksi oli itsensä kuvaillut hakemuksessa ja lähtee pois. Frank törmää myöhemmin Heleniin kaupungilla ja kaksikko ajautuu sänkyyn. Sormenjäljet saadaan lopulta, ja niistä paljastuu Helenin vierailleen kaikkien murhattujen luona. Murhat oli kuitenkin tehnyt Helenin mustasukkainen entinen aviomies Helenin poistuttua paikalta.
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo "Rakkauden merta" eteväksi ja hyvin roolitetuksi trilleriksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Houkutus (kirjasarja)
Stephenie Meyer on kertonut saaneensa idean sarjan ensimmäiseen kirjaan "Houkutukseen" 2. kesäkuuta 2003 näkemästään erittäin eläväntuntuisesta unesta, jossa oli tavallisen näköinen tyttö ja erittäin kaunispiirteinen vampyyripoika niityllä keskellä metsää. Hahmot keskustelivat siitä, että olivat rakastumassa toisiinsa, mutta vampyyri tunsi suurta vetoa tytön veren tuoksua kohtaan ja joutui jatkuvasti taistelemaan itsensä kanssa, ettei tappaisi rakastettuaan yhdessä silmänräpäyksessä. Meyer kiinnostui unestaan ja kirjoitti sen ylös tietokoneelleen, jottei unohtaisi sitä. Hänellä ei ollut juurikaan kokemusta kirjoittajana, mutta siitä huolimatta alkoi kirjoittaa tarinaa joka päivä. Unen tytön Meyer nimesi Isabellaksi omalle tyttärelleen säästämänsä nimen mukaan, kun taas vampyyripojasta tuli Edward "Kotiopettajattaren romaani"- ja "Järki ja tunteet" -teoksien samannimisten hahmojen mukaan. Romaanin tapahtumat hän päätti sijoittaa sateiseen paikkaan ja päätyi Washingtonin osavaltiossa sijaitsevaan Forksin pikkukaupunkiin. Aluksi Meyer kirjoitti unensa niittykohtauksen tarinan loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi kirjoittamaan kirjan alkua. Hän sai tarinansa valmiiksi elokuussa 2003 kolmen kuukauden kirjoittamisen jälkeen, mutta jatkoi vielä tarinansa muokkaamista. Wilkie Collins
William "Wilkie" Collins (8. tammikuuta 1824 - 23. syyskuuta 1889) oli englantilainen romaani- ja näytelmäkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan "Valkopukuinen nainen" ("The Woman in White", 1859), "No Name" (1862) ja "Kuun kivi" ("The Moonstone", 1868). Häntä pidetään Edgar Allan Poen ohella rikoskirjallisuuden merkittävimpänä kehittäjänä. Diotima
Diotiman nimeä on usein käytetty filosofisissa hankkeissa, lehdissä, esseissä ja niin edelleen. Merkittävimpänä sitä on käyttänyt nimimerkkinään 1700-luvulla elänyt Susette Borkenstein Gontard, pankkiiri J. F. Gontardin vaimo. Borkenstein Gontard innoitti saksalaista runoilijaa Friedrich Hölderliniä kirjoittamaan runollisen tai enemmänkin filosofisen romaanin "Hyperion", joka julkaistiin 1797-1799. Romaanissaan Hölderlin antoi rakkaalleen nimen Diotima, ja tätä käytettiin myös parin kirjeenvaihdossa. Uskotaan yleisesti, että Hölderlinin rakkaus ajoi hänet lopulta mielisairauteen ja kuolemaan. Kurjat
Hugo oli aktiivinen ihmisoikeuksien edistäjä, ja juuri halusta arvostella ja muuttaa sen aikaista yhteiskuntaa syntyi "Kurjat". Kirjailija oli teoksensa ilmestyessä maanpaossa kotimaastaan Ranskasta Napoleon III:n vuoksi. Hugo oli kirjoittanut ensimmäisen versionsa kirjastaan jo 1830-luvulla, mutta koska hänen asenteensa esimerkiksi kirkkoa kohtaan olivat muuttuneet noina vuosina, hän kirjoitti kirjan kokonaan uudelleen. Emanuel (kirjasarja)
Emanuel on ruotsalaisten Anders Jacobssonin ja Sören Olssonin kirjoittama nuortenkirjasarja, jonka päähenkilö on teinipoika Emanuel Hjort. Sarjassa on julkaistu kuusi kirjaa, joista neljä on ilmestynyt suomeksi. Suomennokset on tehnyt Jukka Itkonen. Heinrich Hoffmann (kirjailija)
Vuonna 1844 hän oli etsimässä 3-vuotiaalle esikoispojalleen joululahjaa. Hän ei kuitenkaan löytänyt mieluistaan ja hän päätti kirjoittaa ja kuvittaa itse lastenkirjan. Hän osti tyhjän vihon, ja jouluaattona lastenkirja oli valmiina joulukuusen alla. Seuraavana vuonna kustantaja Zacharias Löwenthal luki kirjan ja painosti Hoffmannin julkaisemaan sen. Hoffmann suostui, mutta halusi käyttää kirjassa salanimeä Reimerich Kinderlieb. Kirjasta "Der Struwwelpeter" ("Jörö-Jukka") tuli menestys. Hän kirjoitti kaikkiaan viisi lastenkirjaa. Muut kirjat eivät saaneet yhtä suurta suosiota. Ainoastaan kirja "König Nußknacker und der arme Reinhold" ("Kuningas Pähkinänrouhija ja köyhä Reino") saavutti kohtalaisen suosion. Zothique
Taloudellisista syistä Smith aloitti kirjoittamisen uudelleen vuoden kuluttua. Ensimmäinen yritys oli keskeneräiseksi jäänyt novelli ”Shapes in Adamant”. Alkuvuodesta 1935 Smith sai valmiiksi kaksi Zothique-novellia ja keväällä ja kesällä 1937 vielä toiset kaksi lisää. Vuoden 1938 jälkeen Smith ei kirjoittanut sarjaan uusia tarinoita kymmeneen vuoteen; kirjailijatoveri H. P. Lovecraft ja Smithin isä olivat molemmat kuolleet 1937, ja uupunut Smith lopetti fiktion kirjoittamisen jälleen. Vaikka hän kirjoitti uusia novelleja silloin tällöin, joukossa ei ollut Zothique-tarinoita, joskin hänellä oli joitakin toteutumatta jääneitä suunnitelmia. Vuosina 1942 ja 1944 Arkham House kuitenkin julkaisi Smithiltä kaksi novellikokoelmaa, ja mahdollisesti niistä innostuneena hän aloitti novellien kirjoittamisen uudelleen. Vuonna 1945 Smith suunnitteli kirjoittavansa "The Scarlet Succubus" -nimisen romaanin, joka käsittelisi ”seksin mielikuvituksellisia ja mystisiä mahdollisuuksia”, mutta teos jäi idean asteelle. Vuonna 1947 "Weird Talesissa" ilmestyivät lyhennetty versio ”The Voyage of King Euvoran” -novellista ja uusi tarina ”The Master of the Crabs”. Vuonna 1952 Smith kirjoitti vielä kaksi Zothique-teosta: ”Morthylla”-nimisen novellin ja näytelmän "The Dead Will Cuckold You". Varhaiset varjot
"Varhaiset varjot" -kokoelman rikosnovellit "Vihani polttaa!" (1944) ja "Sokerikallo" (1948) ilmestyivät alkukielellä rikoslukemistoissa, minkä jälkeen ne on julkaistu kokoelmassa "A Memory of Murder" vuonna 1984. Novellin "Yö" (1946) Bradbury julkaisi osana vuonna 1957 ilmestynyttä romaania "Dandelion Wine". Fontevraudin apottiluostari
Ranskalainen, toisen maailmansodan jälkeen teoksensa kirjoittanut, kirjailija Jean Genet kirjoitti osittain omaelämäkerrallisen kirjansa "Miracle de la rose" (suom. 'Ruusun ihme') omista kokemuksistaan noin 30-vuotiaana Fontevrauldin vankilassa. Avaruuden arvoitukset
Avaruuden arvoitukset () on viisiosainen nuortenkirjasarja, jonka on kirjoittanut ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija George Johansson. Kirjoista on suomennettu kolme ensimmäistä. Kirjojen nimet ovat "Hyvästi maapallo" ("Uppbrott från jorden", 1979), suomeksi 1981, "Uusi kotiplaneetta" ("Planetjakten", 1980), suomeksi 1982, "Tuntematon planeetta" ("På okänd planet" 1982), suomeksi 1983, "Datorernas död" (1983) ja "Barn av Andromeda" (1986). Kirjat sijoittuvat sata vuotta ilmestymisaikojaan myöhemmäksi. Ensimmäisessä kirjassa on kertojana päähenkilö Len Renberg, toisissa ulkopuolinen. David Grossman
"Hakusana: rakkaus" (ilmestynyt suomeksi 2000) on Grossmanin toinen romaani. Se kuvaa pientä poikaa nimeltä Momi Neumann, jonka vanhemmat ovat holokaustista eloon jääneitä uhreja. Momik yrittää ymmärtää ja kuvitella mielessään vanhempiensa kokemuksia. Grossman itse muistaa lapsuudestaan sukulaisia ja naapureita, jotka olivat kokeneet keskitysleirien kauhut, mutta eivät koskaan puhuneet niistä. ”Tuntui kuin he olisivat kärsineet jostakin salaperäisestä sairaudesta, jota ei saanut mainita ääneen”, Grossman kertoo, ”ja se oli meistä lapsista pelottavaa.” Nuoressa Israelin valtiossa pidettiin holokaustia tavallaan tabuna, ja eloon jääneet tunsivat syyllisyyttä siitä, että heidät oli kuljetettu keskitysleireihin ilman vastarintaa, kuin karja teuraaksi. Vasta Adolf Eichmannin vuoden 1961 oikeudenkäynnin jälkeen asenne eloon jääneitä kohtaan muuttui ymmärtävämmäksi ja avoimempi keskustelu tuli mahdolliseksi. Ison osan kirjaa muodostaa fantastinen kertomus holokaustissa surmatusta puolanjuutalaisesta kirjailijasta Bruno Schulzista. Vihan hedelmät
"Vihan hedelmät" on vaikuttanut kaunokirjallisuuteen ympäri maailmaa, myös Suomessa. Muun muassa tamperelaiset kirjailijat Lauri Viita ja Väinö Linna saivat siitä vaikutteita omiin romaaneihinsa. Amanda
Nimen kehitti 1600-luvulla vaikuttanut näytelmäkirjailija Colley Cibber. Hän käytti suoraan latinankielistä sanaa "amanda", joka tarkoittaa ’rakastettavaa’. Pitkä lounas
Kirja kertoo dekkarikirjailija Vertti Hietasesta, jonka viisi rikoskomisario Malmi -kirjaa ovat myyneet hyvin mutta novellikokoelma "Pandakarhujen rakkauselämästä" ei. Hietanen on alkoholisoitunut eikä ole kyennyt kirjoittamaan neljään vuoteen mitään. Hänen nykyinen ja entinen vaimonsa käyvät puhelinpalavereja miehen toimettomuuden johdosta. Hietasen salainen tyttöystävä Niina Nyyssölä on murhattu mutta kirjailija ei muista tapahtumaillasta mitään. 
Hietanen on kotoisin Laviasta ja muuttanut vuonna 1982 Turkuun opiskelemaan kauppatieteitä. Hietanen on käynyt lukiota Kankaanpäässä Ninan kanssa ja menettänyt hänet aikanaan kenkätehtailijan pojalle, koska tällä on ollut satapiikkinen Honda ja Hietasella vain käynnistysvikainen mopo. Hietanen pitää ratkaisua ymmärrettävänä. Ihmiskunnan viholliset
Kesällä 2008 paljastui, että englantilais-amerikkalainen tv-tuottaja Colin Slater julkaisi vuonna 2003 teoksen "Lindum Colonia", joka on lähestulkoon sanasta sanaan plagiaatti "Ihmiskunnan vihollisten" englanninkielisestä käännöksestä "The Roman". Teoksen julkaisi teksasilainen palvelukustantamo Virtualbookworm, jonka mukaan Slaterin teosta on myyty korkeintaan joitakin kymmeniä kappaleita. Teosta on voinut tilata muun muassa Amazon-kirjakaupasta ja Suomalaisesta kirjakaupasta. Weird Tales
Lehden ilmestymisaikoihin siihen kirjoittaneiden ennustettiin jäävän tuntemattomiksi ja vaille arvostusta. Nykyään jotkut lehteen kirjoittaneet ovat kuitenkin hyvin tunnettuja ja arvostettuja. Heistä merkittävin on H. P. Lovecraft, joka oli 1900-luvun vaikutusvaltaisin kauhukirjailija. Lovecraftin hirviöjumala Cthulhun lisäksi esimerkiksi Robert E. Howardin luoma Conan barbaari on vakiintunut "Weird Talesin" julkaisemista tarinoista osaksi populaarikulttuuria. Ray Bradbury ja Tennessee Williams olivat myös kirjailijoita, joiden ura alkoi "Weird Talesin" sivuilta. Kauhukirjallisuus
Nykyisistä kauhukirjailijoista varmasti tunnetuin on Stephen King, joka aloitti uransa vuonna 1974 ilmestyneellä Carrie–kirjallaan. Stephen Kingin ansioksi katsotaan muun muassa kauhun tuominen perinteisiltä goottilaistyyppisiltä tapahtumapaikoilta (hautausmaat, vanhat linnat jne.) sivistyneen yhteiskunnan ja uuden teknologian keskelle. Clive Barker pyrki 1980-luvulla kirjoittamillaan Veren kirjoilla kauhun peruskliseiden kiertämiseen. Anne Rice on jatkanut vampyyriromaanin perinnettä aiempaa psykologisemmin. Thomas Harrisin "Hannibal Lecteriä" kuvaavat kirjat elokuvaversioineen ovat osaltaan vaikuttaneet siihen, että ”eksentrisistä” ja yliälykkäistä sarjamurhaajista on tullut nykyviihteessä jopa kliseenomaisia hahmoja. Henry Kuttner
Kuttner syntyi juutalaiseen perheeseen vuonna 1915 ja oli lapsena kiinnostunut pulp-lehti "Weird Talesista". Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli runo ”Ballad of the Gods”, jonka "Weird Tales" julkaisi helmikuussa 1936. Sitä seurasi seuraavassa kuussa julkaistu kauhutarina ”Hautausmaan rotat” (”The Graveyard Rats”), joka lienee edelleen Kuttnerin tunnetuin kauhutarina. Kuttnerilla oli kuitenkin vaikeuksia saada tarinansa ”Salemin kauhu” (”The Salem Horror”, 1937) julkaistuksi. Kirjeystävä Robert Bloch, joka oli myös aloitteleva kirjailija, ehdotti, että Kuttner ottaisi yhteyttä kauhukirjailija H. P. Lovecraftiin. Tage Danielsson
Tage Danielsson (5. helmikuuta 1928 Linköping – 13. lokakuuta 1985 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija, elokuvaohjaaja, näyttelijä, koomikko ja muusikko. Hänen ohjaamiaan komediaelokuvia ovat "Omenasota" (Äppelkriget, 1971), "Picasson seikkailut" (Picassos äventyr, 1978) ja Astrid Lindgrenin romaanin pohjalta tehty "Ronja ryövärintytär" (Ronja Rövardotter, 1984). Hän teki paljon yhteistyötä Hans Alfredsonin kanssa, ja koomikkopari tunnettiin nimellä Hasse & Tage. Joan Aiken
Joan Delano Aiken (4. syyskuuta 1924 Rye, East Sussex – 4. tammikuuta 2004) oli englantilainen kirjailija. Hänen isänsä oli runoilija Conrad Aiken ja hänen sisarensa Jane Aiken Hodge oli myös kirjailija. Aiken julkaisi etupäässä lastenkirjallisuutta ja jännityskirjallisuutta. Hän sai Guardian-palkinnon vuonna 1969 ja Edgar Allan Poe -palkinnon vuonna 1972. Hänen rikosromaaneistaan on suomennettu "Vihan kylvö" (1967). Ihmiskunnan viholliset
Kirjan alaotsikko on "Rooman senaattori Minutus Lausus Manilianuksen muistelmat ajalta 46–79 jKr." Kirja jakautuu kahteen osaan, joista ensimmäisen osan nimi on "Minutus Roomalainen" ja jälkimmäisen "Poikani Julius". Tšabua Amiredžibi
Hänen kuuluisin romaaninsa ja mahdollisesti yksi modernin georgiankielisen kirjallisuuden parhaista teoksista, "Lainsuojaton" ("Data Tutaškhia", დათა თუთაშხია) vuosilta 1971–1975, toi "Tsiskari"-lehdelle sensaatiomaisen menestyksen ja teki kirjailijan itsensä kuuluisaksi. Amiredžibin vankilavuosina alkunsa saanut ja yli 700-sivuinen teos ohitti Neuvostoliiton sensorit ja saatiin julkaistua vain Georgian kommunistisen puolueen johtajan Eduard Ševardnadzen väliintulon avulla. Romaani kertoo Venäjän keisarikunnan aikana eläneen georgialaisen lainsuojattoman tarinan – suosittu teema Georgian kirjallisuudessa – ja yhdistää jännittävät seikkailut dostojevskimaiseen yksilön ja kansallisen sielun kohtaloiden käsittelyyn. Tarinan kertojana on venäläinen santarmi, kreivi Szeged, joka useasti siirtää kertojan roolinsa muille henkilöhahmoille. Romaani seuraa lainsuojatonta Data Tutaškhiaa. Hän viettää vuosia vältellen tsaarinaikaista poliisia, jota johtaa hänen välinpitämätön ja kylmänviileä serkkunsa Mušni Zarandia. Kirja ja siihen perustuva elokuva tekivät Data Tutaškhiasta ikonisen sankarin, joka on säilyttänyt suosionsa myös nyky-Georgiassa. Heprea
Hepreankielisen nykykirjallisuuden toi maailman tietoisuuteen Š'muel Josef Agnon (1888–1970), jolle myönnettiin vuoden 1966 Nobelin kirjallisuuspalkinto yhdessä Nelly Sachsin kanssa. Agnon kuvasi romaaneissaan ja novelleissaan Itä-Euroopan juutalaisten elämän tuhoa ja Palestiinaan pelastautuneiden vaikeaa sopeutumista uudenlaiseen juutalaisuuteen. Hän oli ankaran oikeaoppinen, uskonnollinen juutalainen, mikä tietysti vaikutti myös hänen kirjallisuutensa maailmankuvaan. Agnonin teoksista on suomennettu "Kun väärä oikaistaan" ja "Uskollisuuden vala". Lisbeth Salander
Lisbeth Salander on fiktiivinen henkilö, jonka on luonut ruotsalainen kirjailija ja toimittaja Stieg Larsson. Lisbet Salander esiintyy Larssonin bestseller - trilogiassa "Millennium": "Miehet jotka vihaavat naisia" (2005), "Tyttö joka leikki tulella" (2006) ja "Pilvilinna joka romahti" (2007) sekä David Lagercrantzin virallisessa jatko-osassa "Se mikä ei tapa" (2015) ja "Tyttö joka etsi varjoaan" (2017). Myyntiluvut ja neljä elokuvaa, jotka on toistaiseksi tuotettu Salander yhtenä päähenkilöistä, tekee hänet yhdeksi kansainvälisesti kaikkein kuuluisimmista ruotsalaisista roolihahmoista. Miehet jotka vihaavat naisia (elokuva)
Miehet jotka vihaavat naisia () on tanskalaisen elokuvaohjaajan Niels Arden Oplevin ohjaama elokuva vuodelta 2009. Elokuvan käsikirjoitus pohjautuu ruotsalaisen kirjailijan Stieg Larssonin menestysromaaniin "Miehet jotka vihaavat naisia". Kirjasta muodostui sittemmin rikosromaanitrilogian ensimmäinen osa. Myös kaksi jatko-osaa on sovitettu elokuvaksi: "Tyttö joka leikki tulella" (2009) ja "Pilvilinna joka romahti" (2009). Elokuva on julkaistu myös kaksiosaisena TV-sarjana, joka on kokonaiskestoltaan noin puoli tuntia pitempi kuin teatterielokuva. Elokuva julkaistiin Suomessa DVD:llä ja Blu-raylla elokuussa 2009 ja TV-sarja heinäkuussa 2010. Minna Canth
Esikoisteoksensa "Novelleja ja kertomuksia" (1878) Canth julkaisi salanimellä Wilja. "Työmiehen vaimo" (1885) on Canthin tunnetuimpia ja yhteiskunnallisesti radikaaleimpia teoksia. Se on näytelmän muotoon kirjoitettu kirja, jonka päähenkilö Johanna on mennyt juuri naimisiin Riston kanssa. Risto ei osoittaudukaan hyväksi aviomieheksi vaan ryyppää Johannan säästöt ja saattaa perheensä kurjuuteen. Sekään ei vielä riitä, vaan Risto vikittelee entistä rakastettuaan mustalaistyttö Homsantuuta, joka Riston todellisen luonteen huomattuaan yrittää kostaa ja ampua miehen siinä kuitenkaan onnistumatta. Kritiikin kohteeksi joutuvat siten viina ja miesten ylivalta avioliitossa. Miehet jotka vihaavat naisia (elokuva)
Teoksen päähenkilö, toimittaja "Mikael "Kalle" Blomkvist" on tuomittu herjauksesta, ja hän tuntee olevansa Tukholmassa rasite toimittamalleen yhteiskunnalliselle ja kriittiselle lehdelle. Sukufirman entiseltä johtajalta "Henrik Vangerilta" hän saa tehtäväksi kirjoittaa Vangerin perheen sukuhistorian, mutta tosiasiassa Vanger haluaa hänen tutkivan tarkemmin veljentyttärensä Harrietin merkillistä katoamista elokuisena iltapäivänä 1966. Ralf Henriksson
Ralf Henriksson (s. 1957) on suomalainen kirjailija. Henriksson on koulutukseltaan ekonomi ja asuu Ikaalisissa. Hän on toiminut usean vuosikymmenen ajan liike-elämän palveluksessa. Esikoisteos "Halla hanhen hartioilla" ilmestyi 2013 Myllylahden julkaisemana, toinen teos "Made sen nimi on" 2014 ja "Majavalaukaus" vuonna 2015. Vuoden 2016 huhtikuussa ilmestyi Henrikssonin neljäs eränovellikokoelma "Latvametso" Myllylahdelta. Siirtolaisromaani "Tukholman ghetto" ja rikosromaani "Noiduttu kaivos" ilmestyivät vuonna 2015 Kustannus HD:n julkaisemina. Vuonna 2016 ilmestyi rikosromaani "Pahan pankkiiri" Kustannus HD:lta. Eränovelli "Hiisi hirvensä vie" ilmestyi Kariston Erämaailma 2011–2012 -antologiassa, "Tenon koukuttamat" Kariston Erämaailma 2015-2016 -antologiassa, "Itäniemen konkkonokka" Erämaailma 2016–2017 -kokoelmassa, "Jänispiiska" Erämaailma 2017-2018-kokoelmassa sekä "Reseptijänis" kokoelmassa Erämaailma 2018-2019. Ralf Henriksson on julkaissut myös historiallisen romaanin "Armoton nuijasota, Jaakko Ilkan aseenkantajan kertomana", joka ilmestyi lokakuussa 2016 Kustannus HD:lta. Maaliskuussa 2017 ilmestyi Myllylahdelta Ralf Henrikssonin yhdeksäs kaunokirja, totuuspohjainen eränovellikokoelma "Karhunveri", jossa lukija pääsee tekijän mukana karhujahteihin Kanadan Sudburyn erämaahan, Ruotsin Taalainmaalle ja Kainuuseen Kuhmon Kiekinkosken saloille. Vuonna 2018 ilmestyi Karistolta Ralf Henrikssonin kymmenes kaunokirjallinen teos "Sudentappoase," joka sisältää mm. susijahteja eri puolilta Suomea. Tammikuussa 2019 ilmestyi Ralf Henrikssonin yhdestoista teos, eränovellikokoelma Mustan maan jänis Karistolta. Mustan maan jänis vie lukijan eräretkille Pirkanmaan, Itä-Suomen ja Lapin kautta Viroon, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Vihanlietsoja
Alkuperäinen Vihanlietsoja oli tavallinen mies vailla mitään yliluonnollisia voimia. Hänellä oli ainoastaan Viha-säde ja joitain nerokkaita Arnim Zolan keksintöjä. Zolan keksintöjen ansiosta Vihanlietsoja kykeni siirtämään tietoisuutensa kloonista toiseen, kunnes kuoli omien sotilaidensa käsissä. Emmanuil Kazakevitš
Romaanit "Kevät Oderilla" ("Vesna na Odere", 1949) ja "Talo aukiolla" ("Dom na ploštšadi", 1956) kertovat yksinkertaistaen ja silotellusti sodan loppuvaiheesta ja neuvostomiehityksestä Saksassa. Niistä ensimmäinen sai toisen asteen Stalinin palkinnon. Novellin "Ystävän sydän" ("Serdtse druga", 1953) teemana on inhimillisyys sodassa. Leninistä kertovan "Sinisen vihkon" ("Sinjaja tetrad", 1960) jälkeen Kazakevitš palasi sota-aiheeseen psykologisessa kertomuksessa "Pri svete dnja" (”Päivän valossa”, 1961). Kirjailijan suurteos "Novaja zemlja" (”Uusi maa”) ja monet muut suunnitelmat jäivät keskeneräisiksi. Antti Nylén
Nylénin esikoisteos "Vihan ja katkeruuden esseet" (2007) sai Kalevi Jäntin palkinnon. Vuonna 2012 Nylén oli yksi WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinnon saajista. Palkinto on tunnustus merkittävästä työstä kotimaisen kirjallisuuden ja lukuharrastuksen edistämisessä. Nylén oli "Etsijä"-lehden päätoimittaja vuosina 1998–2000. Vihan liekit
Vihan liekit () on yhdysvaltalaisen Suzanne Collinsin kirjoittaman "Nälkäpeli"-trilogian toinen osa vuodelta 2009. Teos on ilmestynyt suomeksi Helene Bützowin suomentamana, WSOYn kustantamana 2010. "Vihan liekit" on jatkoa sarjan ensimmäiselle osalle "Nälkäpelille" ja sitä seuraa trilogian viimeinen teos "Matkijanärhi". Hannah Arendt
"Eichmann Jerusalemissa. Raportti pahuuden arkipäiväisyydestä" herätti ilmestyessään 1963 suurta kohua. Arendt kertoo kirjassa Adolf Eichmannin oikeudenkäynnistä Israelissa 1961. Kirjan keskeinen väite on, että Eichmannia ja hänen kaltaisiaan rikollisia ei luonnehdi jokin poikkeuksellinen tai erityislaatuinen, muulle elämälle vieras pahuus. Pahuuden ongelma onkin päinvastoin juuri siinä, että Eichmannin tapaiset rikolliset ovat tavallisia ihmisiä, jotka sortuvat hirmutöihin ajattelemattomuuttaan seuratessaan byrokraattisia ja ”oikeita” sääntöjä. Eichmannilta puuttui Arendtin mukaan moraalista mielikuvitusta – hän ei osannut pohtia tarkoin, mitä oli varsinaisesti tekemässä, ja eikä näin ollen myöskään kyseenalaistaa ylhäältä annettuja ohjeita. Näin Arendt haluaa suunnata eettisen huomion siihen, miten hyvän ja pahan välinen ero voi riippua varsin banaaleista arkielämän seikoista. Primo Levi
Primo Levi (31. heinäkuuta 1919 Torino, Italia – 11. huhtikuuta 1987 Torino, Italia) oli italialainen kemisti ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten juutalaisten vainoja kuvaavista muistelmista ja muista teoksista, jotka kuvaavat hänen vankeusaikaansa Auschwitzin keskitysleirissä. Joissakin teoksissaan hän käytti salanimeä Damiano Malabaila. Kylmäverisesti
Kylmäverisesti () on yhdysvaltalaisen kirjailija Truman Capoten vuonna 1966 julkaistu kirja. Teoksen on suomentanut Tammelle 1966 Tauno Tainio.
Kirja kertoo yksityiskohtaisesti vuonna 1959 Kansasin Holcombissa tapahtuneesta maanviljelijä Herbert Clutterin, hänen vaimonsa ja heidän kahden lapsensa murhasta. Kun Capote sai tietää tästä nelinkertaisesta murhasta ennen tekijöiden pidätystä, hän päätti matkustaa Kansasiin ja kirjoittaa kirjan kyseisestä rikoksesta. Yhdessä lapsuudenystävänsä, kirjailija Harper Leen kanssa Capote haastatteli paikkakunnan asukkaita sekä rikostutkijoita saaden useita tuhansia sivuja muistiinpanoja. Murhaajat, Richard ”Dick” Hickock ja Perry Smith, pidätettiin pian teon jälkeen, ja Capote käytti kuusi vuotta teoksen kirjoittamiseen. Nuori viha
Näytelmän suomensi 1960-luvun alussa Maini Palosuo nimellä "Nuori viha". Vuonna 2011 Anni Ojanen, Antti Nylén ja Juhan Ulfsak modernisoivat näytelmän nykyajassa tapahtuvaksi Teatteri Jurkkaan nimellä "Viha sydämessä". Produktiossa näyttelivät Laura Birn, Kasimir Baltzar, Lotta Lehtikari ja Tuomas Tulikorpi. Rakkaus, köyhyys ja sota
Rakkaus, köyhyys ja sota () on Christopher Hitchensin vuonna 2004 ilmestynyt essee- ja reportaasikokoelma. Osio ”Rakkaus” sisältää esseitä Hitchensin arvostamista kirjailijoista, joihin kuuluvat muun muassa Evelyn Waugh, James Joyce, Jorge Luis Borges ja Rudyard Kipling. ”Köyhyydessä” arvostellaan muun muassa Äiti Teresaa, Michael Moorea, Mel Gibsonia ja David Irvingiä. Sota käsittelee syyskuun 11. päivän iskuja. Christina Hoff Sommers
Christina Hoff Sommers (omaa sukua Hoff, s. 28. syyskuuta 1950 Petaluma, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, entinen filosofian professori ja konservatiivisen ajatuspajan American Enterprise Instituten tutkija. Sommers edustaa liberaalifeminismiä, jota on kutsuttu myös klassiseksi feminismiksi sekä equity femism -suuntaukseksi. Hän on tullut tunnetuksi nykyajan feminismin, niin sanotun kolmannen aallon feminismin, kriitikkona. Sommers on kirjoittanut aiheesta muiden muassa teokset " Who Stole Feminism?" (1994) ja "The War Against Boys" (2000). Sommers lähettää internetissä "The Factual Feminist" -nimistä videoblogia, jossa hän kyseenalaista ja valoittaa nykyfeministien väitteiden taustoja. "The Factual Feminist" -videot ovat American Enterprise Instituten YouTube-kanavalla. Lea Karvonen
Lea Karvosen nimen keksivät Tammen pääkielentarkastaja Taito Otava ja käännöskirjatoimittaja Jarl Hellemann vuonna 1948. Pyrkimyksenä oli kehittää mahdollisimman luonteva suomalainen nimi, joka ei yhdistyisi aiempiin suomennoskirjallisuuden tekijöihin. Alun perin salanimelle keksittiin myös miehinen vastine Leo Karvonen, joka olisi keskittynyt miehille suunnattuihin kirjoihin kuten seikkailukertomuksiin ja jännitysromaaneihin. Tälle ei kuitenkaan ilmennyt tarvetta, eikä Leo Karvosen nimeä käytetty kuin kerran, vuoden 1955 suomennoksessa Rolle Tillmanin dekkarista "Murha ilman ruumista". Sen sijaan Lea Karvonen otettiin nopeasti käyttöön. Ensimmäinen salanimeä hyödyntänyt julkaisu oli Eeva Joenpellon vuonna 1948 ilmestynyt Netta Muskett -käännös "Uusia polkuja". Kaikkiaan Netta Muskettin 61:stä käännetystä teoksesta 25 julkaistiin Lea Karvosen suomentajanimellä. Vastaavasti Enid Blytonin laajasta lastenkirjatuotannosta Lea Karvosen nimellä käännettiin yli kaksikymmentä. Joissakin tapauksissa kustantaja tarjosi ansioituneille kääntäjilleen salanimen suojissa tehtäviä Blytonin kaltaisia kevyitä välitöitä myös palkkioina, sillä käännöspalkkiot määritettiin liuskamäärän mukaan ja kevyttä tekstiä oli joutuisampaa kääntää. Miehet jotka vihaavat naisia
Miehet jotka vihaavat naisia () on ruotsalaisen Stieg Larssonin vuonna 2005 ilmestynyt rikosromaani, joka on Millennium-trilogian ensimmäinen osa. Suomeksi sen on julkaissut WSOY vuonna 2009 Marja Kyrön kääntämänä. Sarjan muut osat ovat "Tyttö joka leikki tulella" ja "Pilvilinna joka romahti". Hannibal Lecter
Hannibal Lecter on kirjailija Thomas Harrisin luoma kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy hänen kirjoittamissaan romaaneissa "Punainen lohikäärme", "Uhrilampaat", "Hannibal" ja "Nuori Hannibal" sekä niihin pohjautuvissa elokuvissa ja televisiosarjassa. Hän on hyvin älykäs ja arvostettu psykiatri, mutta myös kannibalistinen sarjamurhaaja, joka tapettuaan ihmisen valmisti hänestä itselleen aterian. Kirjojen mukaan hänestä käytettiin lehdistössä lempinimeä "Kannibaali-Hannibal" (). Vihan hedelmät
Kertomus alkaa Tom Joadin näkökulmasta tilanteessa, jossa hän on juuri päässyt vapaaksi istuttuaan neljä vuotta vankilassa taposta tuomittuna. Kotimatkallaan Joad tapaa saarnaaja Jim Casyn, jonka hän muistaa lapsuusajoiltaan, ja nämä kaksi lyöttäytyvät yhteen. Tomin lapsuudenkotiin saavuttuaan he huomaavat maatilan olevan tyhjillään. Asiasta hämmentyneinä Tom ja Casy menevät John-sedän asuinpaikkaan muutaman mailin päähän, mistä Tom löytääkin perheensä lastaamassa koko omaisuuttaan Hudson-merkkiseen kuorma-autoon. He saavat myös tietää, että perheen viljelykset ovat joutuneet tomumyrskyjen uhriksi, ja että maanomistajat ovat pakkolunastaneet alueiden vuokraviljelijöiden maita. Joadit etsivätkin nyt lohtua kaikkialle Oklahomaan jaettuihin lappusiin painetusta toivosta, joka kertoo Kalifornian kauniista maaseudusta ja lännessä siintävistä korkeista palkkioista. Yhdessä Jim Casyn kanssa Joadit joutuvat tämän julkisivun viekoittelemiksi ja sijoittavat kaiken omistamansa matkaan. Vaikka Oklahoman osavaltiosta lähteminen tarkoittaakin ehdonalaissääntöjen rikkomista, Tom päättää, että kyseessä on riski, vaikkakin vähäinen, joka hänen on otettava. Johann Wolfgang von Goethe
Valmistuttuaan lakitieteen lisensiaatiksi vuonna 1771 Goethe toimi jonkin aikaa asianajajana Frankfurtissa. Samoihin aikoihin hän alkoi saada mainetta kirjailijana. Vuonna 1774 ilmestyi kirjeromaani "Nuoren Wertherin kärsimykset", josta tuli nopeasti suurmenestys joka puolella Eurooppaa. Romaanin päähenkilö Werther ajautuu onnettoman rakkauden vuoksi itsemurhaan, ja tämä tarina teki lukijoihin niin vahvan vaikutuksen, että nuorison keskuuteen levisi suoranainen itsemurhaepidemia. Tätä Goethen romaania on pidetty hyvin leimallisena teoksena saksankielisen kirjallisuudenhistorian vuosina 1767–1785 vallinneelle Sturm und Drang -kaudelle. Eduard Päll
Kirjailijana Päll julkaisi jo Leningradin aikana ensimmäiset teoksensa - ensimmäisenä tarinakokoelma "Kuudes nauha" (1931) ja kokoelmateos "Valitut viestit" (1933) Siim Sepikin nimellä. Lisäksi hän laati oppikirjoja Neuvostoliiton vironkielisille kouluille. Neuvosto-Virossa maailmansodan jälkeen Päll julkaisi salanimellä Hugo Angervaks runokokoelmia kaikkiaan kolme kappaletta sekä kirjoja aina 1950-luvun lopulta 1980-luvun lopulle. Jack Vance
Vance sai Edgar-palkinnon parhaasta rikosromaanista 1961 teoksella "The Man In the Cage" (1960). Muita rikosromaaneja ovat sheriffi Joe Bainista kertovat "The Fox Valley Murders" (1966) ja "The Pleasant Grove Murders" (1967). Uransa varhaiskaudella Vance kirjoitti myös rikosromaaneja salanimillä Ellery Queen, Alan Wade ja Peter Held. Kaksi Vancen rikosromaania suomennettiin 1960-luvulla, mutta teokset eivät kuulu Vancen laadukkaampaan tuotantoon.Alun perin nimellä "Planet of Adventure". Vihan hedelmät
"Vihan hedelmiä" on myös parodioitu suositun televisiosarja "South Parkin" 12. tuotantokauden jaksossa "Over Logging". Houkutus
Teoksen alkuperäinen nimi "Twilight" merkitsee kirjaimellisesti käännettynä iltahämärää. Meyerin mukaan teosta ei ollut helppo nimetä eikä hän pidä lopullista nimeä täydellisen sopivana. Alun perin kirjoittaessaan Meyer ei ollut vielä nimennyt teostaan "Twilightiksi". Hän kutsui sitä nimellä "Forks", sarjan tapahtumapaikan Forksin kaupungin mukaan. Meyerin agentti neuvoi häntä nimeämään teoksen uudelleen, ja yhdessä he alkoivat miettiä sille uutta nimeä. Noin viikon verran he miettivät nimeä ja kokosivat muun muassa listoja sanoista, joista voisi olla teoksen nimiksi. "Twilight" oli mukana Meyerin keräämällä listalla, jolle oli koottu ilmaan liittyviä sanoja. Nimi pisti sekä Meyerin ja hänen agenttinsa silmään, ja he päättivät ottaa sen käyttöön paremman nimen puutteessa. Milan Kundera
"Monologyn" jälkeen Kundera jätti runouden ja julkaisi 1960 teoksen "Romaanin taide", joka käsitteli kriittisesti tšekkiläistä avantgardekirjailija Vladislav Vančuraa ja puolusti romaanin asemaa modernina tyylinä. Kunderan seuraava teos "Majitelé klíčů" (1962) oli menestynyt yksinäytöksinen näytelmä. Kundera oli jo 1960-luvulla kotimaassaan tunnettu kirjallisuusvaikuttaja, ja kyseinen vuosikymmen oli myös hänen tuottoisinta aikaansa. Hän julkaisi muun muassa kolme novellikokoelmaa, jotka tunnetaan yhteisnimellä "Naurattavien rakkauksien kirja". Vuonna 1967 ilmestyi Kunderan ensimmäinen romaani "Pila", jonka seuraavana vuonna julkaistu ranskankielinen käännös toi hänelle myös kansainvälistä mainetta. Se käsitteli ironisesti ihmisten kohtaloita stalinismin ajan Tšekkoslovakiassa. Bertel Nyberg
Bertel Bernhard Nyberg (28. toukokuuta 1882 Porvoo – 8. maaliskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kanslianeuvos (1953), filosofian tohtori ja Pelastakaa Lapset -järjestön pääsihteeri 1922–1945 ja toimitusjohtaja 1945–1965. Hän oli aloitteentekijänä Linnanmäen huvipuiston perustamisessa. Tieteellisten teosten ohella Nyberg julkaisi myös kaunokirjallisuutta sekä runoteoksen "Yrskum" (1917, salanimellä Sten Storm). Karl Edward Wagner
Karl Edward Wagner (1945–1994) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja. Wagner kuvasi todellisuuskäsitystään nihilistiseksi, anarkistiseksi ja absurdistiseksi. Wagner oli vanhan kauhukirjallisuuden keräilijä ja tutkija, ja hän sai kirjoihinsa vaikutteita muun muassa goottilaisista romaaneista.
Wagnerin tunnetuin luomus on Kane. Tämän nimi ja tausta perustuvat Raamatun tarujen Kain-hahmoon, hänen pelottavat silmänsä ovat ”Kainin merkki”. Kane-sarjasta on suomennettu ensimmäinen romaani "Pimeyden verkot" (1970). Kirjan julkaisi alun perin pieni kalifornialainen taskukirjakustantamo Powell, joka lyhensi romaania 30 000 sanalla. Lyhentämätön versio ilmestyi 1978 ja suomennos on tehty sen pohjalta. Federico Andahazi
Andahazin esikoisromaani "Anatomi" (1997) kertoo italialaisesta 1500-luvun anatomian professorista, joka keksii häpykielen. Teokselle myönnettiin parhaalle esikoisteokselle annettava Fortabat-säätiön palkinto. Säätiön puheenjohtaja ja päärahoittaja ei kuitenkaan halunnut antaa palkintoa teokselle, jota hän kutsui ”pornografiseksi kyhäelmäksi”. Syntyi skandaali, ja Andahazi sai pitää palkintorahat, mutta ei itse palkintoa. Vihan hedelmät
Saapuessaan perille matkalaiset huomaavat jokaiseen työpaikkaan olevan laumoittain hakijoita ja kunnollisen palkkion saamisen olevan lähes toivotonta työvoiman ylitarjonnan, oikeuksien puutteen ja suurten yritysviljelijöiden keskinäisen juonittelun takia. Tragedia väijyy heidän unelmansa yksinkertaisuudessa ja mahdottomuudessa: talon, perheen ja säännöllisen työn saamisessa. Ripaus toivoa tulee Weedpatchin, siistin ja lämpimän valtion ylläpitämän leirialueen muodossa. Leiriä isännöivällä hyvänsuovalla virkamiehellä Jim Rawleylla ei kuitenkaan ole riittävästi rahaa ja tilaa kaikkien puutteenalaisten huolehtimiseksi. Walter Scott
Kun kirjapaino joutui rahavaikeuksiin, Scott pyrki vuonna 1814 kirjoittamaan menestysteoksen, "rahasammon". Näin syntyi "Waverley", romaani vailla tekijän nimeä. Se kertoo Ison-Britannian viimeisestä jakobiittikapinasta ja saavutti melkoisesti menestystä. Sitä seurasi koko joukko romaaneja seuraavan viiden vuoden aikana, kaikki yleisesti ottaen tyyliltään samanlaisia. Runoilijanmaineestaan tarkka Scott jatkoi "Waverleyssa" alkanutta nimettömyyttä ja julkaisi aina romaaninsa nimellä "Waverleyn kirjoittaja" tai tekijän kohdalla ”...:n tarinoita” ilman tekijän nimeä. Silloinkin kun oli selvää, ettei julkisuuteen tulo olisi haitannut, hän piti yllä nimettömyyden kulissia, ilmeisesti huvin vuoksi. Tänä aikana salaperäisestä menestyskirjailijasta käytettiin yleisesti lisänimeä "The Wizard of the North", "Pohjoisen velho". Kirjoittajan oikeasta henkilöllisyydestä huhuttiin silti laajalti. Vladimir Megre
Vladimir Megre (Влади́мир Никола́евич Мегре́) (23. heinäkuuta 1950 Ukraina) on venäläinen kirjailija, jonka yhdeksänosainen "Anastasia"- ja "Venäjän helisevät sembramännyt" -kirjasarja on käännetty yli kymmenelle kielelle. Ekofantasiaan lukeutuvat kirjat ovat innoittaneet lukijoita suhtautumaan uudella tavalla luontoon ja edistykseen, ja aktiivisimmat ovat perustaneet ekokyliä. Vihan hedelmät
Matkalla Joadien ja Casyn muodostama ryhmä havaitsee maanteiden olevan kylläisenään samaa matkaa taivaltavista perheistä, jotka ovat yhtä lailla joutuneet lentolehtisissä esitettyjen lupausten lumoihin. Joadien jatkaessa matkaansa ja kuultuaan muiden – mukaan lukien eräiden Kaliforniasta palanneiden oklahomalaisten – kertomia tarinoita he joutuvat hyväksymään sen mahdollisuuden, että heidän tulevaisuudennäkymänsä eivät välttämättä olekaan sitä, mitä he olisivat toivoneet. Tämän seikan tajuamista vahvistavat isoisän ja -äidin kuolema sekä Noahin (Joadien vanhin poika) ja Connien (Joadien raskaana olevan tyttären, Saaronin Ruusun, aviomies) lähtö. Kaikesta huolimatta he joutuvat kuitenkin jatkamaan, sillä heillä ei ole mitään muuta mahdollisuutta. Robert E. Howard
Kauhukirjallisuuden puolella Howardin kolmisenkymmentä kauhutarinaa laajensivat kauhun silloista skaalaa tuomalla mukaan inhimillisyyttä, koskettavuutta ja elämänläheisyyttä – 1900-luvun alun kauhukirjallisuudelle harvinaisia piirteitä. Howard myös kehitti H. P. Lovecraftin ns. Cthulhu-mytologiaa keksimällä "Unaussprechlichen Kulten" -nimisen kirjan ja kirjoittamalla muutamia mytologian kaanoniin kuuluvia novelleja. Howard kuitenkin lopetti Cthulhu-novellien kirjoittamisen nopeasti keskittyäkseen itse luomiinsa maailmoihin. Siirtolaisäiti
Palattuaan kotiinsa Lange kiinnitti sanfranciscolaisen toimittajan huomiota leirillä asuvien työläisten ahdinkoon ja näytti hänelle kahta kuvaansa. Toimittaja kertoi asiasta liittovaltion viranomaisille ja julkaisi artikkelin, jossa oli Langen kuvia. Seurauksena valtio kiirehti kuljettamaan paikalle ruokaa. Valokuva vaikutti myös John Steinbeckiin hänen kirjoittaessaan romaania "Vihan hedelmät" (1939). Rosenheimin poltergeist
Albin Neumann, Herbert Schiff ja Gert Günther Kramer kirjoittivat 1969 skeptisen kirjan ""Falsche Geister – echte Schwindler"" koko nimeltään ""Von falschen Geistern und echten Schwindlern - Die macht des Aberglaubens""(saksaa= "vääriä henkiä, aitoja huijareita t. "vääristä hengistä ja oikeista huijauksista - taikauskon voima") He esittivät että ilmiöt olisi voitu saada aikaan järjestetyin mekaanisin keinoin teippien, lankojen jms. avulla. Albin Neumann oli taikuri, joka havaitsi paikalla käytyään tutkimuksissa käytetyn lamppuun kiinnitetyn heilurin. Asianajotoimisto, jossa ilmiöt tapahtuivat, haastoi kirjoittajat oikeuteen julkisten huijausväitteiden vuoksi. Puolustuksekseen kirjoittajat ilmaisivat vain halunneensa osoittaa olevan mahdollista järjestää aidolta näyttäviä ilmiöitä. Asianajotoimisto voitti jutun ja kirjan levitys kiellettiin ja kirjoittajat esittivät julkisen anteeksipyynnön. Hans Bender kirjoitti tapauksesta 1968–1974 neljä laajaa artikkelia, vaikka ei varsinaisesti julkaissut tutkimustuloksia, mitä skeptikot ovat ihmetelleet. "Falsche Geister" on edelleen saatavissa.. Tõnu Õnnepalu
Õnnepalu saavutti maailmanlaajuista kuuluisuutta vuonna 1993 esikoisromaanillaan "Enkelten siemen" (vir. "Piiririik"). Romaani käännettiin 14 kielelle. Shonda Rhimes
Shonda Rhimes tunnetaan parhaiten televisiosarjojen "Greyn anatomia" (2005–) ja "Rakkauden anatomia" (2007– ) luojana. Hän toimii molemmissa sarjoissa tuottajana ja johtavana käsikirjoittajana. Rhimes on ollut kolmesti Primetime Emmy -ehdokkaana työstään Greyn anatomiassa. Vuonna 2006 ja 2007 sarja oli ehdolla parhaaksi draamasarjaksi ja vuonna 2006 Rhimes sai parhaan draamasarjan käsikirjoituksen ehdokkuuden. Vuonna 2007 hän pääsi Time-lehden maailman 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen listalle. Anatoli Rybakov
Anatoli Naumovitš Rybakov (; 14. tammikuuta 1911 Tšernigov, Venäjän keisarikunta, nyk. Ukraina – 23. joulukuuta 1998 New York, Yhdysvallat) oli venäjänjuutalainen kirjailija. Hän tuli erityisen tunnetuksi romaanitrilogiastaan Arbatin lapset, johon kuuluu muitakin teoksia. Arbatin lapset on kirjoitettu 1960-luvulla, mutta julkaistu vasta Gorbatšovin aikana 1988. Teoksen aiemmat julkaisusuunnitelmat keskeytettiin viime hetkellä vuosina 1966 ja 1978, joten se levisi Neuvostoliitossa pitkään samizdat-julkaisuina. Rybakovin romaania Raskasta hiekkaa pidetään ensimmäisenä neuvostoliittolaisena holokaust-romaanina. Nunnally Johnson
Johnson muutti Los Angelesiin vuonna 1932. Kaliforniassa hän alkoi työskennellä elokuvateollisuudessa ja kirjoitti käsikirjoituksia Twentieth Century Foxille. Johnsonin maineikkaimmat eri kirjailijoiden romaaneista tehdyt elokuvakäsikirjoitukset olivat "Vihan hedelmät", "Kuu on laskenut", "Taivasten valtakunnan avaimet", "Harmaapukuinen mies", "Serkkuni Raakel" ja viimeinen elokuva "Likainen tusina". Vihan lähettiläs
Vihan lähettiläs ("Monkey Shines") on George A. Romeron käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Michael Stewartin romaaniin. Siinä neliraajahalvaantunut urheilijanuorukainen saa avukseen apinan, johon hänen pimeimmät ja aggressiivisimmat ominaisuutensa alkavat siirtyä. Erich Segal
Erich Wolf Segal (16. kesäkuuta 1937 New York, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 2010 Lontoo, Iso-Britannia) oli yhdysvaltalainen klassisen kirjallisuuden professori, kirjailija ja käsikirjoittaja, joka tuli tunnetuksi filmatisoidusta bestseller-romaanistaan "Love Story" ("Rakkaustarina"). Kirja ilmestyi suomeksi Tammen kustantamana vuonna 1971. Sen on suomentanut Anna-Liisa Suurpää. Pahan kukat
Pahan kukat (myös Pahan kukkia, ) on ranskalaisen runoilijan Charles Baudelairen kirjoittama runokokoelma. Se ilmestyi 1857, ja sillä oli merkittävä rooli symbolistisessa ja yleensä modernistisessa liikkeessä. Runojen keskeiset aiheet liittyvät dekadenssin ja erotiikan teemoihin. Kokoelman runoilla oli merkittävä vaikutus muun muassa Arthur Rimbaud’n ja Stéphane Mallarmén tuotantoon. Kansanmurha
Kansanmurha-termin oikeudellisen määritelmän kehitti puolalais-amerikkalainen oikeustieteilijä, Yalen yliopiston oikeustieteen professori Raphael Lemkin (1900-1959). Hän otti käyttöön englannin kielen sanan "genocide" muodostamalla sen kreikan sanasta "γένος", "génos" (suom. ”syntyperä, suku, kansa”) ja latinan sanasta "caedere" (suom. ”hakata maahan, surmata, tuhota”) teoksessaan "Axis Rule in Occupied Europe" (1944). Lemkinin määritelmä kansanmurhalle perustui holokaustiin ja armenialaisten kansanmurhaan. Kielletty hedelmä
Kielletyksi hedelmäksi kutsutaan Raamatun ensimmäisessä Mooseksen kirjassa esiintyvän Hyvän ja pahan tiedon puun hedelmiä. Jumala kielsi kuoleman uhalla Aatamilta ja Eevalta niiden syömisen. Käärmeen väitettyä Eevalle, että hedelmien syöminen ei johtaisikaan kuolemaan vaan hyvän ja pahan tietämiseen, he söivät niitä kuitenkin. Rangaistuksena Jumala karkotti heidät Eedenin puutarhasta. Tapahtumaa kutsutaan syntiinlankeemukseksi, ja siihen liittyy myös perisynnin käsite. Vihan hedelmät (elokuva)
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja "Vihan hedelmät" oli mukana heistä kahdeksantoista listalla. Fruit of the Loom
Fruit of the Loomin historia juontaa 1850-luvun Rhode Islandin osavaltioon Yhdysvaltain itärannikolla, jossa Robert Knight johti omistamaansa tekstiilitehdasta. Hän oli keksinyt tuotteilleen nimeksi ”Fruit of the Loom”, kangaspuiden hedelmät, joka on muunnelma raamatun psalmissa käytetystä lasta tarkoittavasta kielikuvasta ”fruit of the womb”, kohdun hedelmä. Knightin ystävällä Rufus Skeelillä oli liike, joka myi Knightin tehtaiden tuotteita. Skeelin tytär oli alkanut maalata omenia kankaiden koristeiksi, ja Knight oivalsi hedelmien sopivan mainiosti hänen tavaramerkkinsä symboleiksi. Ensimmäinen tavaramerkkilaki astui Yhdysvalloissa voimaan 1871, ja Knight sai Fruit of the Loom -merkilleen järjestysnumeron 418. Kari Lindgren
Lindgren työskenteli alkuun toimittajana Hyvinkään sanomissa. 1977 hän perusti Mp-lehden (1977–1993) ja vähän myöhemmin kustantamon Viihdeviikarit. joka julkaisi pokkareina dekkareita, kauhukirjoja, tieteiskirjoja, länkkäreitä ja romantiikkaa. Book Studio julkaisi muutamia suuria menestyksiä, kuten Stephen Kingiä ja Donald Westlaken "Tanssii susien kanssa". Sarjassa Jännityksen mestarit ilmestyi yli 140 kirjaa, klassikoita ja uusia huippunimiä. Lindgren myi Book Studion Gummerukselle ja jatkoi siellä, mutta Gummerus ajoi yrityksen neljän vuoden kuluttua alas. Sen jälkeen Lindgren perusti Book Karin ja vuonna 2006 Bookmanin ja oli aikeissa elvyttää Book Studiota. 1990-luvulla hän kustansi lyhytikäistä Amok-sarjakuvalehteä. Hän liukastui työmatkalla ja kuoli sen jälkeisen olkapääleikkauksen jälkiseurauksiin. August Derleth
Hänet tunnettiin myös H. P. Lovecraftin oppipoikana, joka viimeisteli Lovecraftilta kuolemansa vuoksi kesken jääneen romaanin "Kauhun kynnys" sekä lisäsi Cthulhu-mytologiaan hyvän ja pahan vastakkainasettelun. Vihan hedelmät
Vihan hedelmät () on John Steinbeckin vuonna 1939 ilmestynyt romaani. Kirja voitti Pulitzer-palkinnon 1940 ja oli yksi merkittävimmistä syistä siihen, että Steinbeck sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1962. Romaania on myyty maailmanlaajuisesti yli 14 miljoonaa kappaletta. Yhdysvalloissa sitä luetaan usein yliopistojen ja lukioiden kirjallisuuskursseilla. Vuonna 1940 John Ford ohjasi romaanista elokuvaversion, pääosassa Henry Fonda. Kirja ja elokuva poikkeavat toisistaan huomattavasti loppuratkaisujensa osalta. Vihan nyrkki
Vihan nyrkki (, "Jing wu men") on vuonna 1972 ensi-iltansa saanut eräs näyttelijä Bruce Leen suosituimmista kungfuelokuvista. Sen on ohjannut Wei Lo ja pääosissa esiintyvät Bruce Lee, Nora Miao, James Tin Jun sekä Maria Yi. Sivuosassa nähdään myöhemmin suureksi Kungfu-tähdeksi noussut Jackie Chan, joka tässä elokuvassa tekee Bruce Leen stuntit. John Steinbeck
Steinbeck kuvasi usein köyhiä, työväenluokkaisia ihmisiä. Kaliforniasta ja sen ihmisistä hän oli saanut kokemuksia työskennellessään nuorena paikallisilla maatiloilla. Hänet tunnetaan varsinkin 1930-luvun suuren laman kuvaajana. Aihepiiriin liittyvät mm. romaani "Vihan hedelmät" ("The Grapes of Wrath"), joka kuvaa Oklahomasta muuttaneen köyhän perheen kamppailua Kaliforniassa, sekä pienoisromaani "Hiiriä ja ihmisiä" ("Of Mice and Men"), joka on yksinkertaisesta siirtotyöläisestä ja tämän terävämmästä toverista kertova tragedia. "Vihan hedelmät" voitti Pulitzer-palkinnon. Steinbeckin kunnianhimoisin työ on laaja historiallinen eepos "Eedenistä itään", jossa hänen painopisteensä vaihtuu sosiaalisten epäkohtien analyysista psykologian kuvaamiseen. "Eedenistä itään" tunnetaan myös Elia Kazanin ohjaamana elokuvana, jonka pääosassa on James Dean. Tom Rob Smith
Smithin ensimmäinen romaani, "Lapsi 44" ("Child 44"), ilmestyi 2008, ja aiheen hän oli saanut lapsenmurhia Neuvostoliitossa tehneen Andrei Tšikatilon tositapauksesta. Kirja sai vuonna 2008 Crime Writers' Associationin Ian Fleming Steel Dagger -palkinnon vuoden parhaana jännityskirjana, oli ehdokkaana vuonna 2008 Man Booker Prizen saajaksi ja vuoden 2008 Costan First Novel Award (ent. Whitbread) esikoisteospalkinnon saajaksi. Vuonna 2009 hän sai teoksellaan "Child 44" Waverton Good Read Award -esikoisteospalkinnon ja Galaxy Book Awardin parhaasta esikoisteoksesta. Teos on käännetty lähes 40 kielelle. Kirjan elokuvaoikeudet osti Ridley Scott, ja elokuva "Lapsi 44" tuli ensi-iltaan huhtikuussa 2015. Henry Kuttner
Kuttner tutustui toiseen "Weird Tales" -kirjailijaan C. L. Mooreen lähetettyään tälle fanikirjeen 1936. Kuttner erehtyi aluksi pitämään taiteilijanimessään etunimensä (Catherine Lucille) pelkkiin nimikirjaimiin lyhentänyttä Moorea miehenä. Ensimmäisen kerran Kuttner ja Moore tekivät yhteistyötä jo seuraavana vuonna. Kirjailijat avioituivat vuonna 1940, ja pariskunnan teokset olivat tämän jälkeen useimmiten yhteistyössä kirjoitettuja, vaikkakin yhteistyön määrä vaihteli. Stéphane Mallarmé
Mallarmé toimi päätoimisesti englannin opettajana ja toimittajana. Hän järjesti kotonaan kirjallisia salonkeja, joihin osallistuivat muun muassa Marcel Proust, W. B. Yeats, Rainer Maria Rilke, Paul Valéry ja Paul Verlaine. He tapasivat kokoontua tiistai-iltaisin, josta syystä ryhmää kutsutaan nimellä "les Mardistes". Charles Baudelairen "Pahan kukat" -runokokoelma (1861) vaikutti suuresti Mallarmén varhaistuotantoon. Hän ihaili myös Edgar Allan Poen runoja, joita hän käänsi ranskaksi. Vihan hedelmät
Vuonna 1962 Nobel-komitea kutsui "Vihan hedelmiä" ”suureksi työksi” ja viittasi siihen yhtenä tärkeimmistä syistä, miksi komitea myönsi Steinbeckille Nobelin kirjallisuuspalkinnon. Kauhuelokuva
1900-luvun alussa H. P. Lovecraft kehitti Cthulhu-taruston, mutta hänen vanhahtava kielensä ei ole kuitenkaan houkutellut elokuvantekijöitä. Lovecraft ei ollut kovinkaan suosittu elämänsä aikana, mutta hänen tyylinsä on vaikuttanut moniin myöhempiin kauhukirjailijoihin, kuten Ramsey Campbelliin, Clive Barkeriin ja Stephen Kingiin. Kauhusarjakuva syntyi 1950-luvulla, kun EC Comics julkaisi tarinoita, joiden keskiössä olivat kauhu ja oudot tapahtumat. Nälkäpeli – Vihan liekit
Nälkäpeli – Vihan liekit () on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteis-/seikkailuelokuva, joka perustuu Suzanne Collinsin samannimiseen romaaniin vuodelta 2009. "Vihan liekit" on "Nälkäpeli"-elokuvasarjan toinen osa ja elokuvan "Nälkäpeli" jatko-osa. Elokuvan on ohjannut Francis Lawrence ja sen ovat käsikirjoittaneet Simon Beaufoy ja Michael Arndt. Oscar-palkittu Jennifer Lawrence näyttelee jälleen pääosaa Katniss Everdeeniä. Muihin rooleihin palaavat Josh Hutcherson, Liam Hemsworth, Woody Harrelson, Lenny Kravitz, Elizabeth Banks, Stanley Tucci, Donald Sutherland, Toby Jones ja Willow Shields. Piina (romaani)
Piina (englanninkielinen alkuteos "Misery") on Stephen Kingin vuonna 1987 kirjoittama romaani. Kingin piti alun perin julkaista teos salanimellä Richard Bachmann, mutta salanimi ehti paljastua ennen kirjan valmistumista. King oli suunnitellut Piinan nostavan Richardin Bestseller-listoille. Punaisten kirjainten arvoitus
Doyle ehti kirjoittaa kaksi romaania ("Micah Clarke" ja "Cloomberin salaisuus") ennen kuin yhdysvaltalainen Lippincott's Magazine otti yhteyttä 1889 ja tilasi uuden Sherlock Holmes -romaanin. Toisin kuin Britanniassa romaani oli menestynyt Yhdysvalloissa niin hyvin, että kustantaja halusi uuden Holmes-seikkailun. Doyle kirjoitti Neljän merkit, joka ilmestyi helmikuussa 1890. "Neljän merkit" menestyi jo huomattavasti paremmin kuin "Punaisten kirjainten arvoitus". Maurice Sendak
Maurice Sendak (10. kesäkuuta 1928 New York – 8. toukokuuta 2012 Ridgefield, Connecticut) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kuvittaja, joka tunnettiin Suomessa ennen kaikkea kuvakirjoistaan "Hassut hurjat hirviöt" (Where the Wild Things Are, 1963) ja "Mikko Maitomies" (In the Night Kitchen, 1970). Sendakin yli kahdestakymmenestä kirjasta on suomennettu kolme. Jon Michelet
Tunnetuimpia hänen teoksistaan on "Thygesen"-sarja, jonka päähenkilö ja antisankari on poliisi Vilhelm Thygesen. Sarjan ensimmäinen romaani on "Hvit som snø" (1980), josta Michelet sai Riverton-palkinnon, kuten myös romaanista "Den frosne kvinnen". Hän matkusteli paljon, mikä sitten kuvastui hänen teoksistaan. Hän asui 1980-luvun alussa muutamia vuosia Sambiassa, mikä on taustana hänen nuortenkirjalleen "Afrikka-pamaus" (1989). Hän osallistui aktiivisesti julkiseen keskusteluun pelkäämättä lausua mielipiteitään ja oli mukana television keskusteluohjelmissa. "Thygesen"-romaaneista on tehty televisiosarja, jossa pääosaa näyttelee Reidar Sørensen. Pahan jälkeläinen
Pahan jälkeläinen on englantilaisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin kahdeksas kirja Redwallin taru -kirjasarjassa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2002.
Swartt Kuusikynsi oli pelottava kuusikyntinen hilleri. Hän oli kuusikymmenpäisen sekalaisen tuholaisjoukon johtaja. Joukkoon kuului rottia, kärppiä, lumikoita ja hillereitä. Hillerityrannilla oli orjanaan urosmäyrä, jonka erikoisuutena oli leveä, kullankeltainen raita päälaella. Swartt Kuusikynsi kutsui häntä Rapamahaksi. Kun tyranni oli määrännyt mäyrän vartioimaan puuhun kiinni jäänyttä tornihaukkaa, mäyrä vapautti linnun ja haukka mäyrän. Rakkaani, paholainen
Rakkaani, paholainen on Francis Ilesin rikosromaani, joka ilmestyi englanninkielisenä alkuteoksena "Before the Fact" vuonna 1932. Suomeksi teos julkaistiin ensi kerran 1962 Korppi-sarjan kolmantenatoista kirjana. Teoksen on suomentanut Eero Ahmavaara ja sen toinen painos on ilmestynyt pehmeäkantisena Werner Söderström Osakeyhtiön SaPo-sarjan 337. teoksena vuonna 1990. Väinö Linna
Kalevi Jäntin apurahan turvin ilmestyi 1948 Linnan toinen romaani Musta rakkaus, joka oli jo kohtalainen myyntimenestys. Linna itse hämmästyi kirjan saamasta vastaanotosta. Kustantajan edustajalle hän uskoutui pitävänsä teosta epäonnistumisena. "”…minä inhoan sitä kuin vastateurastettua sianlihaa. On niin kovin surkeaa nähdä miten se suuri näkemys kuivuu tuollaiseen muruseen.”" Joka tapauksessa hänet palkittiin Kalevi Jäntin palkinnolla ja nuorille kirjailijoille tarkoitetulla akatemia-apurahalla vuonna 1952. Vihanlietsoja
Vihanlietsoja () on usean eri Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyneen superroiston nimi. Ensimmäinen Vihanlietsoja oli nerokkaan geneetikko Arnim Zolan luoma klooni natsi-Saksan johtajasta Adolf Hitleristä. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisen "Fantastic Four"-lehden numerossa 21 (joulukuussa 1963). Vihanlietsojan loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Jerry Ahern
Jerry Ahern (oik. Jerome Morrell Ahern, 1946 – 24. heinäkuuta 2012) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, joka tunnetaan parhaiten "Voittaja"-sarjastaan (). Ahernin teoksia on julkaistu suomeksi kioskipokkarisarjoissa. Osan teoksistaan Ahern kirjoitti yhdessä vaimonsa Sharon Ahernin kanssa.