Kuka suunnitteli ja patentoi SU-kaasuttimen?
SU-kaasutin
Kaasuttimen suunnitteli ja patentoi englantilainen George Herbert Skinner vuonna 1905 ja ne pysyivät sarjatuotannossa vuoteen 1995 Mineissä ja Austin Maestroissa. Nykyisin SU-kaasuttimia ja niiden osia valmistaa Burlen Fuel Systems Limited, pääasiassa harrasteautomarkkinoille. Japanilainen monialayhtiö Hitachi Ltd on myös valmistanut kaasuttimia, jotka perustuivat SU:hun. Näitä käytettiin mm. malleissa Datsun 240Z ja Datsun 260Z sekä monissa muissa Datsun -malleissa. Vaikka Hitachi-kaasuttimen ulkonäkö on sama SU:hun verrattuna, ne eroavat toisistaan niin paljon, että vain neula on ainut yhteensopiva osa.
Myös Toyota valmisti oman kaasutintehtaansa valmistamia SU-kaasuttimen kopioita Aisan-merkillä eräitä urheilullisia mallejaan varten.
Kemiallinen ase
Ensimmäinen hermokaasu, tabuuni, kehitettiin vuonna 1936, sariini 1938 ja somaani 1944. Toisen maailmansodan voittajavaltiot jatkoivat, sopimuksista huolimatta hermokaasujen kehittelyä Saksan tietojen pohjalta ja vuonna 1952 Iso-Britannia kehitti VX-kaasun, joka on tähänastisten tietojen mukaan tappavin hermokaasu. SU-76
SU-76:lle rinnakkainen malli oli SU-122, jossa on suurempi 122 mm haupitsi T-34-vaunun alustalla. Myöhemmin 76 mm tykin osoittauduttua tehottomaksi uusia saksalaisia panssarivaunuja vastaan SU-122:n pohjalta kehitettiin SU-85- ja SU-100-vaunut panssarintorjuntaan. Suhoi Su-15
Prototyyppi T-58 lensi ensi kertaa 30. toukokuuta 1962. Se perustui merkittävästi uudistettuun, levennettyyn Su-11:n runkoon, johon oli sovitettu kaksi Tumanski R-11 -suihkumoottoria ja Su-9:stä lähtöisin oleva eturunko, jota oli jatkettu Oriol-D-tutkan (NATO:n koodinimi Skip Spin) asentamiseksi. Oriol-D-tutka oli luultavasti tuolloin maailman paras tutka, koska se, päinvastoin kuin NATO-vastineensa, pystyi havaitsemaan kohteita ylhäältä ja alhaalta eteenpäin suunnatun keilan lisäksi. Englannin asevoimat pääsivät tutkimaan kyseistä tutkaa vuonna 1966, kun Jakovlev Jak-28 putosi Havelseehen Berliinissä brittien sektorilla ja teknologia siirtyi länsimaiden tutkiin. Koneen käyttöönottoa viivästyttivät 1960-luvun alulle tyypilliset epäilyt miehitettyjen torjuntahävittäjien käyttökelpoisuudesta ilmatorjuntaohjuksiin verrattuina. Ensimmäinen Su-15F (NATO-koodi Flagon-A) tuli Neuvostoliiton ilmapuolustusjoukkojen (V-PVO) käyttöön vuonna 1967. ZSU-37
ZSU-37:n pääaseena toimineen 37 mm 61-K ilmatorjuntakanuunan tehokas kantama oli 3 660 metriä ja vaunu käytti samaa alustaa, kuin SU-76M rynnäkkötykki. Vaunussa oli kuuden hengen miehistö, ajaja, lataaja, kaksi tähtääjää ja kaksi tähtäimen säätäjää. Toinen tähtääjistä liikutti tykkiä horisontaalisesti ja toinen hallitsi sen korkeutta. Toisen tähtäimen säätäjän tehtävä oli havainnoida kohteen nopeus ja etäisyys ja toisen syöksyn kulmaa ja kurssia. Vaunu sisälsi tuon ajan Neuvostoliiton armeijan kehittyneimpää tekniikkaa, kuten automaattisen tähtäimen kahdella kollimaattorilla ja stereoetäisyysmittarilla. Vaunun nopeus ja kestokyky oli samankaltainen kuin SU-76M-vaunulla, minkä teki mahdolliseksi sen GAZ-203-moottori. SU-kaasutin
SU-kaasuttimen toimintaa ja imukurkun halkaisijaa säätelee kaasuttimen rungon yläpuolelle kiinnitetyssä kammiossa oleva mäntä. Mäntään on kiinnitetty suippo, alasuuntaan osoittava messinkinen neula, joka istuu kaasuttimen rungon alapuolella olevaan suutinputkeen. Suutinputken kautta syötetään polttoainetta imuilman joukkoon, edelleen imukanaviin syötettäväksi. Koska neula on kärkeä kohti suipponeva, se männän liikkeiden mukaan, liikkuessaan ylös tai alas, säätää suutinputken läpi kulkevan polttoaineen määrää. SU-kaasutin
SU-kaasuttimia valmistettiin eri kurkun halkaisijoilla, sekä Imperial ( tuuma ) että metri ( millimetri ) mitoilla ilmoitettuna. Alfred Nobel
Vaikka Alfred Nobel siirtyi etupäässä räjähdysaineiden suunnitteluun 1860-luvulla, hän keksi lisäksi monia muitakin asioita paitsi sitä ennen, myös sen jälkeen. Hänellä oli noin sata erilaista patentoitua keksintöä. Moni näistä keksinnöistä jäi tosin vain suunnitelman asteelle. Nobel sai ensimmäiset patenttinsa 1850-luvulla ilmanpainemittarista, kaasumittarista ja vedenkulutusmittarista, joskin yhtään näistä patenteista ei sovellettu käytäntöön. Vähän myöhemmin hän suunnitteli skotlantilaisille kaivostyöläisille lampun, jossa voitiin käyttää tavallista öljyä, jotta heidän ei tarvinnut käyttää Nobelin räjähdysöljyä ja näin välttää sen käyttämistä dynamiittiin. 1870-luvulla Nobel suunnitteli junanvaunun, joka kulki veturin edellä ja ilmoitti sille radalla olevasta esteestä ajoissa. Suko
Suko (lyhenne sanasta "suojakosketin") on yleisesti käytetty nimitys suojamaadoitetulle sähköpistokkeelle tai -pistorasialle. Keksinnön alkuperämaassa Saksassa siitä käytetään nimitystä "Schuko" (sanasta "Schutzkontakt") ja muualla Euroopassa myös nimityksiä "Type F" ja "CEE 7/4". 
Sukopistokkeessa on kaksi pyöreää sauvaa, joiden halkaisija on 4,8 millimetriä ja pituus 19 millimetriä. Niiden etäisyys toisistaan, keskipisteistä mitattuna, on 19 millimetriä. Sauvojen kautta kulkee vaihe- ja nollavirta. Pistokkeen ylä- ja alasivulla on metallilevy. Nämä antavat suojaavan maakosketuksen. Sukopistorasiassa on aukko, johon pistoke asetetaan. SU-kaasutin
SU-kaasuttimet olivat yleisesti käytössä etenkin englantilaisissa automerkeissä kuten Austin, Morris, Jaguar, Triumph ja MG. Myös ruotsalaiset autonvalmistajat Volvo ja Saab käyttivät SU-kaasutinta useissa malleissa. Suklaa
1800-luvulla suklaan valmistustekniikat kehittyivät merkittävästi. Vuonna 1828 hollantilainen Coenraad van Houten keksi puristimen, jolla rasva saadaan poistettua kaakaomassasta ja kaakaojauhe eroteltua. Englannissa aloittivat tunnetut suklaavalmistajat kuten Cadbury, Fry ja Rowntree: vuonna 1847 Joseph Fry valmisti ensimmäisen kiinteän suklaapatukan ja vuonna 1863 Cadbury toi markkinoille suklaarasian. Suomessa perustettiin Brunbergin edeltäjä A.W. Lindforsin leipomo vuonna 1871. Sveitsiläinen Daniel Peter kehitti ensimmäisen maitosuklaan vuonna 1876, ja Sveitsi nousi yhdeksi suklaan valmistuksen keskuksista. Karl Fazer aloitti Suomessa suklaan valmistuksen vuonna 1894. Yhdysvaltalainen Milton Hershey aloitti suklaan massatuotannon Yhdysvalloissa 1900-luvun taitteessa. Vuonna 1912 Belgiassa keksittiin praline eli suklaakonvehti. Yves Le Prieur
Vuonna 1925 Le Prieur esitteli itsenäisen vedenalaisen sukelluslaitteen, ja kahdeksan vuotta myöhemmin hän lisäsi laitteeseensa säätimen ja ilmatankin, joiden avulla sukeltaja pääsi eroon pintaan menevästä ilmaletkusta. Ratkaisematta jäi vielä se, että sukeltaja joutui itse säätämään hapensaantiaan sukelluksen aikana. Vasta Jacques-Yves Cousteau ja Émile Gagnan kehittivät sukelluslaitteen, jossa oli automaattinen ilmansäätö vapauttaen sukeltajan kädet muuhun käyttöön. János Csonka
Csonkan ja Bánkin kaasuttimessa oli jo alusta asti neulaventtiili sekä läppäventtiili. Se esiteltiin Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900. Kaasuttimen keksiminen osoittautui valtavaksi harppaukseksi polttomoottoritekniikan kehittämisessä, sillä ratkaisu oli yksinkertainen, taloudellinen ja paloturvallinen. Eugene Bourdon
Ilmeisesti Bourdonin tietämättä saksalainen rautatieinsinööri Rudolf Eduard Schinz oli keksinyt saman ilmiön vuonna 1845 ja saanut asiaan liittyvälle ratkaisulleen preussilaisen patentin. Hän myös asensi kehittelemiään mittareita saksalaisiin höyryvetureihin. Lisäksi saksalainen Bernard Schaeffer (Magdeburgista) oli saanut patentin samantapaiselle paineen keksinnölleen 1949. Bourdon ja Schaeffer tapasivat toisensa vuonna 1851 Lontoon maailmannäyttelyssä. Bourdon palkittiin Bourdon-putkestaan näyttelyssä aneroidityyppisen painemittarin kehittäneen Lucien Vidien (1805-1866) kanssa yhteisesti (Council Medal). Bourdonin patentin rauettua Schaefferin perustama yritys Schaeffer & Budenberg ryhtyi valmistamaan myös Bourdonin putkia; tämä yritys jatkaa toimintaansa yhä 2010-luvullakin. Bourdonin putken modernit toteutukset ovat ovat yleisiä painemittareita myös 2000-luvulla. Suunto
Tuomas Vohlonen patentoi nestetäytteisen kompassin valmistusmenetelmän. Maastokompassi oli Suunnon ensimmäinen tuote. Suomen sotilaat käyttivät Suunto-kompasseja talvi- ja jatkosodan aikana. Suunto on maailmanlaajuisesti suurin kompassien sekä tarkkuusinstrumenttien valmistaja. Majakka
Ruotsalainen keksijä Gustaf Dalén (1869–1937) kehitti 1900-luvun alussa kaasulyhtyihin aurinkoventtiilin, eräänlaisen hämäräkytkimen, jonka avulla kaasumajakat ja loistot pystyttiin automatisoimaan. SU-kaasutin
SU-kaasuttimen luonne on arkikäytössä hyvin joustava, ainoa puute ilmenee vaativamassa moottoriurheilukäytössä. Koska kaasuttimessa ei ole kiihdytyspumppua, aiheuttaa kaasuläpän täysi aukaisu aina viiveen tehonlisäyksessä. Tämä ilmiö korostuu etenkin lajeissa, joissa kaasua joudutaan nopealla tempolla avaamaan ja sulkemaan, esim. rallissa. Thomas Savery
Saveryn alkuperäinen patentti antoi vain 14 vuoden suojan. Seuraavana vuonna parlamentti hyväksyi lain, joka pidensi hänen patenttinsa suoja-aikaa vielä 21:llä vuodella. Laki tunnettiin "tulikonelakina". Patentti kattoi kaikki tulella toimivat pumput ja Thomas Newcomen oli pakotettu yhteistyöhön Saveryn kanssa. Vuonna 1712 asia järjestettiin niin, että Newcomenin paremmin suunniteltua höyrykonetta markkinoitiin Saveryn patentin alla. Newcomenin höyrykoneen työpaineena oli vain ilmanpaine. Tuohon aikaan tämä oli järkevä ratkaisu, kun mäntien tiivisteinä jouduttiin käyttämään hamppua ja paineastioita ei saatu kovin kestäviksi. Newcomenin koneessa hyödynnettiin ranskalaisen Denis Papinin mäntäratkaisua. Newcomenin kone oli ensimmäinen, jota hyödynnettiin menestyksellä kaivoksissa. Sulkavan Suursoudut
Ajatuksen suursouduista keksi veneentekijä Kauko Miettinen. Ensimmäiset soudut järjestettiin vuonna 1968, jolloin kisaan osallistui 38 soutajaa. Maaliin pääsi 36 kilpailijaa ja voiton vei tuolloin 67-vuotias Einari Luukkonen ajalla 8 tuntia 29 minuuttia ja 40 sekuntia. U-vene
Ensimmäinen sukellusvene Saksassa oli keksijä ja insinööri Wilhelm Bauerin vuonna 1850 Saksan laivastolle suunnittelema "Brandtaucher". Schweffel & Howaldt rakensi sen Kielin telakallaan. Vuonna 1905 Saksan laivastolle rakennettiin Karp-luokan sukellusvene, joka nimettiin "U1":ksi. Siinä oli kaksinkertainen runko, Kortingin petrolimoottori ja yksi torpedoputki. Puolet suuremmassa "U2":ssa oli kaksi torpedoputkea. Dieselmoottori tuli Slaivaston sukellusveneisiin vasta U19-luokan myötä 1912–1913. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Saksalla oli 48 sukellusvenettä palveluskäytössä tai rakenteilla. Sukellusveneluokkia oli 13 erilaista. Suvilahti (Helsinki)
Suvilahteen rakennettiin Helsingin ensimmäinen voimalaitos, höyryturbiinivoimalaitos, joka valmistui 1909. Seuraavana vuonna valmistui kaasuntuotantolaitos. Tehdasrakennukset suunnittelivat arkkitehti Selim A. Lindqvist ja betonirakennesuunnittelun uranuurtaja insinööri Jalmar Castrén. Rakennuksissa on käytetty ensimmäistä kertaa Suomessa kantavana rakenteena teräsbetonia, 1900-luvun alkupuolella puhuttiin vielä rautabetonista. Rakennusten julkisivut ovat pääosin rapattua tiiltä. Sisu (pastilli)
Sisun toi markkinoille vuonna 1928 turkulainen makeistehdas Tehdas-Osakeyhtiö Seres (myöhemmin Oy Seres Ab), jonka tehdas sijaitsi Hämeenkadulla. Pastillin kehitystyön oli aloittanut vuotta aiemmin "Sereksen" kemisti Johan Ponkamo tarkoituksenaan löytää vastine ruotsalaisten Läkerol-pastilleille. Apuna hän käytti saksalaisesta kirjasta löytämäänsä arabikumia sisältäneiden viinikumitablettien ohjetta. Arabikumin ja lakritsin yhdistäminen koostumukseltaan sopivaksi pastilliksi osoittautui hankalaksi ja aikaa vieväksi työksi. Erikoinen Sisu-aromi syntyi vasta lukemattomien yritysten ja kokeilujen jälkeen. Sen koostumus oli – ja on edelleen – tarkkaan varjeltu salaisuus. 
Sisun nimen keksijä ja nimen tarkka syntymähetki ovat hämärän peitossa. Todennäköisesti nimi syntyi Sereksen tehtaalla ryhmätyön tuloksena, kuten monet muutkin tehtaan tuotteiden nimet. Sisu oli selkeästi 1920-luvun muotitermi. Sisun pakkauksen ja logon kehitti Turun Kivipainossa työskennellyt, tuolloin 25-vuotias taiteilija Arnold Tilgmann. Sisun logo on säilynyt samanlaisena 1920-luvulta nykypäivään. Sana on logossa kirjoitettu vanhalla fraktuuralla ja näyttää nykylukijasta pikemminkin sanalta ”Gifu”. Suhoi Su-26
Su-26:n kehitti Suhoin suunnittelutoimisto Neuvostoliitossa vuonna 1982. Sen suunnittelun aikainen tunnus oli S-42. Suunnitteluun osallistui Moskovan ilmailuinstituutti ja DOSAAF. Birger Ek
Kapteeni Ek oli ensimmäinen suomalainen suto- eli sukellusveneentorjuntalentäjä; hän huomasi miltei heti, etteivät hänen koneidensa pienet lentopommit pystyneet venäläisten sukellusveneiden vahvoihin painerunkoihin; muuta oli keksittävä, ja hän kuuli eräältä meriupseeriystävältään, että laivasto käytti samaan tarkoitukseen syvyyspommeja. Kapteeni Ek onnistui saamaan muutamia syvyyspommeja kokeiltavaksi - itse asiassa juuri hän ensimmäisenä maailmassa keksi sijoittaa näitä aseita lentokoneen pommikuiluun. Gatling
Gatling on menestyksekkäin nykyaikaista konekivääriä edeltänyt sarjatuliase. Yhdysvaltalainen keksijä Richard J. Gatling patentoi aseen 9. maaliskuuta 1862. Suutin
Suutin on neste- tai kaasuvirtausta suuntaava ja kuristava osa. Moottorissa suutin on kaasuttimen osa, jonka lävitse polttoaine kulkee ja sekoittuu kaasuttimen läpi virtaavaan ilmaan ja lopulta seos kulkeutuu imukaulan kautta moottoriin. Suutin sijaitsee kohokammiossa yleensä keskellä kaasutinta. Suuttimia on eri kokoisia ja sen koolla voidaan säädellä seoksen rikkautta eli kuinka paljon polttoaine-ilma-seoksesta on polttoainetta. Sylinteriin pääsevän polttoaineseoksen suhde on oltava oikea ja tämän takia suuttimia onkin tarjolla eri suuruisia. Autoissa suuttimia ei nykyään tarvita kaasuttimien käytön vähennyttyä kun on siirrytty vähäpäästöisempään ruiskutusjärjestelmään toisin kuin moottoripyörissä ja mopoissa. Kaasuturbiini
Ensimmäisenä kaasuturbiinin patentoi John Barber jo 1791 käytettäväksi ”hevosettomien vaunujen” voimanlähteenä. Kaasuturbiineja käytettiinkin alkuun pääosin kulkuneuvoissa, tosin vasta toisesta maailmansodasta lähtien ja lähinnä lentokoneen moottorina. SU-85
KV-1:n ja T-34:n 76 mm tykki oli tehoton syksyllä 1942 käyttöön tullutta Saksan uutta Tiger-vaunua vastaan, ja myöhemmin saatiin tietoja uusista Saksan kehittämistä panssarivaunuista, piti kehittää uusi, järeämmällä tykillä varustettu tankki.
SU-85:n kehittäjänä toimi Lev S. Trojanov. Se on muunnos 122 mm haupitsilla varustetusta SU-122-telatykistä, johon on sijoitettu pääaseeksi 85 mm:n D-5S-tykki. SU-122 puolestaan perustuu T-34-vaunun alustaan. Unio Sarlin
Hänen johdollaan kehitettiin ja otettiin sota-ajan olosuhteissa käyttöön lukuisia omaperäisiä aseratkaisuja: muun muassa polttopullo ja laatikkomiina olivat hänen keksintöjään. Sotien jälkeen Sarlin toimi Puolustusvoimain pääesikunnan pioneerikomentajana aina vuoteen 1946 saakka, jolloin hän erosi armeijasta ja siirtyi Suomen Kiviteollisuus Oy:n palvelukseen toimitusjohtajaksi. Toimitusjohtajana hän toimi vuoteen 1956 saakka. Savugeneraattori
Maavoimilla savugeneraattoreita asennettiin joihinkin panssarivaunuihin; samoin tykistöllä on olemassa erityisiä savukranaatteja, joiden toiminta perustuu kuoren sisällä palavaan kemikaaliseokseen; savu purkautuu pyrstössä olevien reikien kautta. Myös käsikranaateista on olemassa savuversio; niitä käytettiin mm. Portinhoikan taistelussa ojaan ajaneen liikuntakyvyttömän venäläisen ISU-152 -rynnäkkötykin valtaamiseen heittämällä savukranaatteja ilmastoinnin sisäänottoon; tällöin miehistön oli pakko tulla ulos vaunusta. Teosta sai panssarintuhoojamerkin savukranaatit osumaan saanut 3. panssarikomppanian lähettiupseeri, vänrikki Kaarlo Schrey. Saab 35 Draken
Suihkukonekauden alkaessa Ruotsi katsoi tarvitsevansa suihkuhävittäjän, joka kykenisi torjumaan korkealla lentävät pommikoneet ja torjumaan hävittäjät. Vaikka saatavana oli jo torjuntahävittäjiä kuten Yhdysvaltain ilmavoimien F-104 Starfighter, Saabin Draken soveltui nimenomaan Ruotsin ilmapuolustuksen tarpeisiin. Eräs esitetyistä vaatimuksista oli operointi maantiekentiltä sekä varusmiesten suorittaman tankkaamisen ja aseistamisen kestoajan rajoittaminen kymmeneen minuuttiin. Syyskuussa 1949 Ruotsin asevoimien materiaalilaitos toimitti tarjouspyynnön hävittäjä/torjuntahävittäjästä Saabille, joka aloitti suunnittelun vielä samana vuonna. Savustuspussi
Kertakäyttöisen savustuspussin patentoi vuonna 1993 Kaavilla perustettu Oy Hope Finlandia Ltd, joka kykeni hyödyntämään keksinnön kaupallistamisen, markkinoinnin ja tuotannon sekä kansainvälistymisprosessin varsin tehokkaasti. Savustuspussin keksi yrityksen perustaja Tapani Tirkkonen, jolla on myohemmin useita patentoituja keksintoja. Jo vuonna 1994 yhtiön liikevaihto oli yli 15 miljoonaa markkaa ja viennin osuus 85 %. Keksintö sai toisen sijan Innosuomi-palkinnon ensimmäisenä jakovuonna 1994. Pistoke
Saksalainen Schuko-järjestelmän pistokkeen patentoi Albert Büttner vuonna 1926. Nykyisen Amerikkalaisen maadoitetun pistokeversion, jossa on kaksi samansuuntaista terää ja pyöreä maadoituspinni, keksi Phillip F. Labre hänen opiskellessaan Milwaukee School of Engineering -koulussa. Hänelle myönnettiin maadoitetun pistokkeen ja pistorasian patentti 1928. ”Schuko” on lyhenne saksankielisestä sanasta ”"Schutzkontakt” "joka tarkoittaa ”suojaavaa liitintä”, tässä tapauksessa sana ”suojaava” viittaa maadoitukseen. Jotkut maat kuten Suomi, Norja, Ruotsi ja Tanska vaativat ”lapsisuojan” pistorasian reikiin. Saksalainen Schuko standardi ei kuitenkaan tätä vaadi. 
Sähkölaitteen suojamaadoitus toteutetaan yleensä yhdistämällä laitteen kuori maahan pistorasiassa olevalla suojajohtimella, joka on sähköverkon kautta yhdistetty maahan. Suhoi Su-24
Suhoi Su-24 (, ) on alun perin neuvostoliittolainen kääntösiipinen rynnäkkökone. Se oli Neuvostoliiton kehittynein joka sään rynnäkkökone ja ensimmäinen itäblokin kone, jossa oli integroitu digitaalinen navigaatio- ja asejärjestelmä. Konetta rakennettiin noin 1 400 kappaletta, ja se on yhä Venäjän ilma- ja merivoimien käytössä. Muihin käyttäjiin lukeutuvat Iranin, Ukrainan, Azerbaidžanin, Valko-Venäjän ja Uzbekistanin ilmavoimat. Suomen Leijona
Alkuperäisen Leijonan lukkolaitteen suunnitteli ja patentoi asesuunnittelija Aimo Lahti, mutta lukkolaitetta yksnkertaistettiin jo muutaman valmistussarjan jälkeen. Suomen Leijonan laukaisukoneisto oli 1930-luvulla aikaansa edellä. Hyvä koneisto on herkkä, tarkka ja nopea. Liipaisinta ei tarvitse painaa lujaa, sen tuntuma on aina samanlainen sekä iskuri lyö nopeasti (hyvän ja huonon ero on muutamia kymmeniä millisekunteja) sen jälkeen kun virekynnet vapautuvat. SU-kaasutin
Kurkun halkaisijat Imperial eli tuuma mitoituksella ovat 1-1/8", 1-1/4", 1-1/2", 1-3/4", 1-7/8" ja 2", tosin kaikkia tyyppejä ( H, HD, HS, HIF ) ei ollut saatavissa joka kokoa. SU-100
Protyyppi varustettuna D-10S-tykillä valmistui helmikuussa 1944 ja läpäisi sekä tehtaan että ANIOP:in testit ja hyväksyttiin käyttöön. Tehdas sai huhtikuussa käskyn valmistautua sen sarjavalmistukseen.
SU-100 erosi SU-85:sta siten että etupanssari oli vahvistettu 75 millimetriin ja vaunuun lisättiin komentajan kupoli. Hylsyavain
Hylsyavaimen kehitti ja patentoi yhdysvaltalainen J.J. Richardson. Työkalu patentoitiin 18. kesäkuuta 1863 ja työkalun kuva julkaistiin sivulla 248 16. huhtikuuta 1864 Scientific American lehdessä. Émile Gagnan
Gagnan valmistui teknillisestä korkeakoulusta 1920-luvulla ja pääsi töihin Air Liquideen. Hän erikoistui kaasujen hallintaan korkeassa paineessa. Jacques-Yves Cousteau otti Gagnaniin yhteyttä vuonna 1942, kun hän halusi kehittää automaattisen ilmansyöttömenetelmän helpottaakseen laitesukellusta. Seuraavana vuonna Cousteau ja Gagnan kokeilivat säätimensä ensimmäistä versiota. Tämä ei vielä toiminut, mutta muutamien korjauksien jälkeen he onnistuivat kehittämään toimivan automaattisen säätimen, joka tulisi mullistamaan sukellusharrastuksen. Tapani Tirkkonen
Tapani Teemu Tirkkonen on suomalainen keksijä. Hänellä on eri alojen keksintöjä, joista tunnetuin on savustuspussi. Savustuspussi on nykyisin yksi Sinituoteen vakiotuotteista Savu-tuotemerkillä. Joe Sutter
Joseph F. ”Joe” Sutter (21. maaliskuuta 1921 Seattle, Washington – 30. elokuuta 2016) oli yhdysvaltalainen lentokonesuunnittelija. Hän suunnitteli Boeing 747:ää ja muita Boeingin koneita. Smithsonian Air and Space Magazine on kutsunut Sutteria ”747:n isäksi”. Israelin joukkotuhoaseet
Israel alkoi havitella ydinasetta heti itsenäistymisensä jälkeen vuonna 1948. Ranska oli sopiva yhteistyökumppani, kun molemmat olivat jääneet ”atomikerhosta” pois. Israelin tiedemiehet luultavasti auttoivat Ranskaa rakentamaan P-1 plutoniumin tuotantoreaktorin ja UP-1 plutoniumin erottelulaitoksen. Ranska auttoi Israelia rakentamaan Dimonan reaktorin vastapalveluksena Israelin toimista Suezin kriisissä vuonna 1956. Kriisi alkoi, kun Egypti sulki Suezin kanavan ja Britannia ja Ranska yrittivät sotilasoperaatiolla estää sulkemisen. Kun Britannia ja Ranska epäonnistuivat sodassa, Israelin joukot valtasivat koko Siinain. Suezin kriisi laukaisi Israelin ydinaseohjelman täydelle teholle. Sukellusvene
Schweffel & Howaldtin telakalla Kielissä rakennettiin vuonna 1850 sukellusvene "Brandtaucher", jonka suunnitteli Wilhelm Bauer. 8-metrinen alus oli koottu niitatuista rautalevyistä, ja siinä oli kahden miehen pyörittämä potkuri. Alus upposi toisella koesukelluksella Kielin kanavaan, josta se myöhemmin nostettiin ja pantiin näytteille Dresdenin Militärisches Museum der Bundeswehriin. Häkäpönttöauto
Myös Ruotsissa tehtiin merkittävää kaasutinlaitteistojen tutkimus- ja kehittämistyötä. Axel Svedlund kehitti niin sanotun. käänteisen palamisen periaatteella toimivan hiilikaasuttimen ensin maamoottoria varten, ja asensi sen autoon vuonna 1920. Vuoteen 1945 mennessä Svedlund-kaasuttimia oli tehty 35 000. Suomessa niitä valmisti Haldin & Rose Oy. Gideon Sundbäck
Sundbäck työskenteli eri yrityksissä ja kehitteli vetoketjua vuosina 1906–1914. Hän käytti työssä hyväkseen aiempien insinöörien, kuten Elias Howen, Max Wolffin ja Whitcomb Judsonin saavutuksia. Ompelukoneen patentoinut Elias Howe oli saanut jo vuonna 1851 patentin vetoketjun tyyppiselle vaatteiden sulkemiseen käytetylle laitteelle.
Whitcomb Judson teki vuonna 1891 keksinnön, joka oli jo lähellä nykyistä vetoketjua. Judsonin kengissä käytetyssä keksinnössä oli hakasrivit ja ne sulkeva liukuva lukkolaite. Suljinta ei kuitenkaan voitu käyttää vaatteissa, koska se juuttui helposti ja vetoketju saattoi aueta itsestään. Panssarintorjuntavaunu
Alkuvuodesta 1943 käyttöön tullut, 152 mm haupitsilla varustettu SU-152 raskas rynnäkkötykki, joka oli alun perin tarkoitettu lähinnä bunkkereiden tuhoamiseen, osoittautui suuren kaliiperin tykkinsä ansiosta myös tehokkaaksi panssarivaunun tappajaksi, vaikka vaunua ei ollutkaan siihen alun perin tarkoitettu. 152 mm ammuksen suoran osuma ja räjähdys riitti irrottamaan Tigerin tornin vaunusta tai repimään irti Ferdinandin päällysrakenteen. Tämän vuoksi vaunu sai lempinimen "Zveroboy", Pedontappaja. SU-152 perustui KV-vaunun runkoon.
SU-152:n seuraaja oli 152 mm ISU-152, joka käytti IS-panssarivaunun osia. Asentamalla siihen IS-2-vaunussakin käytetty 122 mm tykki syntyi ISU-122. Kurskin jälkeen Neuvostoliitto lopetti kokonaan kevyiden panssarivaunujen kuten T-70:n valmistuksen ja korvasi sen SU-76-vaunulla, joka käytti samaa alustaa. A. I. Virtanen
Virtanen pyrki oma-aloitteisesti auttamaan sotaponnisteluissa ja kehitti Jokioisissa muun muassa kaasunaamareita siviiliväestön suojaksi. Hän oli myös huolissaan armeijan räjähteiden riittävyydestä ja suunnitteli nitroglyserolin valmistamiseen tarvittavan glyserolin tuottamista sulfiittispriitehtaissa. Virtasen räjähdyskokeet keskeytyivät kuitenkin sotatilanteen muuttumiseen. Hispano-Suiza
Vuonna 1898 espanjalainen Emilio de la Cuadra aloitti autojen valmistuksen Barcelonassa nimellä La Cuadra. Pariisissa de la Cuadra tapasi sveitsiläisen insinöörin Marc Birkigtin ja palkkasi tämän työskentelemään yrityksessä Espanjassa. Birkigt suunnitteli La Cuadran ensimmäiset kaasumoottorit.
Vuonna 1902 yrityksen omistus vaihtui, ja nimeksi tuli Fábrica Hispano-Suiza de Automóviles. Tämä yritys meni konkurssiin joulukuussa 1903. Kaasukammio
Tuomittua kehotetaan pidättämään hengitystään teloituksen alkamishetkeen asti, jolloin hän hengittäisi mahdollisimman paljon kaasua kerralla. Ensimmäinen kaasukammioteloitus suoritettiin Nevadassa vuonna 1924, jolloin teloitettiin murhasta tuomittu kiinalainen gangsteri Gee Jon. Puukaasu
Ensimmäisen puukaasuttimen rakensi Bischof vuonna 1839. Ensimmäisen puukaasutinkäyttöisen ajoneuvon rakensi Thomas Hugh Parker vuonna 1901. Saksassa oli käytössä 500 000 puukaasutinkäyttöistä ajoneuvoa toisen maailmansodan aikana. Kaasukello
Helsingin Sörnäisissä Suvilahden alueella on kaksi kaasukelloa. Ne on poistettu käytöstä 1990-luvulla. Vanhempi Suvilahden kaasukelloista on valmistunut vuonna 1910, sen tilavuus on noin 30 000 kuutiometriä ja siinä on ympärillä tiilinen suojarakennus. Toinen kaasukello on ilman suojarakennusta, tilavuudeltaan se on noin 50 000 kuutiometriä ja se on valmistunut 1929. Molemmat kaasukellot odottavat kunnostusta. Ibuki (satelliitti)
Ibuki (), tunnettu englanniksi nimellä Greenhouse Gases Observing Satellite tai GOSAT, on japanilainen kaukokartoitussatelliitti ja maailman ensimmäinen erityisesti kasvihuonekaasuja havainnoiva satelliitti. Satelliitti mittaa hiilidioksidin ja metaanin pitoisuuksia 56 000 kohdasta ilmakehästä. Suhoi Su-33
Suhoi Su-33 () on lentotukialuskäyttöön suunniteltu suihkuhävittäjä. Suhoi aloitti koneen suunnittelun Neuvostoliiton laivastolle 1982 Suhoi Su-27:n pohjalta. Yhtäläisyydet ovat suuria, ja konetyypin entinen mallimerkintä oli Su-27K. Suurimmat muutokset ovat tukialuskelpoisuus ja ilmatankkausmahdollisuus. Tupakointi
Tupakointi yleistyi 1900-luvulla tehdasvalmisteisen savukkeen keksimisen myötä. Savukkeen keksi yhdysvaltalainen tehtailija Buchanan Duke. Duke aloitti savukkeiden valmistamisen vuonna 1880. Duke työskenteli mekaanikko James Bonsackin kanssa. Bonsack patentoi savukkeita valmistavan koneen vuonna 1880. Kone kykeni valmistamaan 210 savuketta minuutissa. Tätä ennen savukkeet tehtiin käsin ja tahti oli noin muutama savuke minuutissa. Tupakointi ei olisi yleistynyt ellei savuke olisi ollut teollisesti valmistettava tuote, johon oli olemassa valmistusteknologia. Vuonna 1900 kansalaista kohden (per capita) Yhdysvalloissa kulutettiin 54 savuketta vuodessa. Tupakointi kasvoi toisen maailmansodan myötä, sillä sotilaiden muonapakkaukseen kuului savukkeita. Savuke
Sähköinen savuke on kiinalaisen SBT-yhtiön kehittämä. Yhtä savuketta voi käyttää useita kertoja, sillä siinä käytetään vaihdettavia nikotiiniampulleja sekä ladattavaa akkua. Ampullien sisältämä nikotiinipitoinen neste höyrystetään sähkövastuksen avulla, ja höyry imetään henkeen tupakansavun tapaan. Ennen kesää 2016 sähkötupakkaa ei luokiteltu Suomen laissa tupakaksi, mutta Alankomaissa ja Belgiassa harkitaan sen kieltämistä, koska siinä olevalle nikotiinille ei ole myyntilupaa. Suhoi Su-15
Suhoi Su-15 (, ) oli kaksimoottorinen torjuntahävittäjä, joka kehitettiin Neuvostoliitossa 1960-luvulla Suhoi Su-11:n seuraajaksi. Hehkusukka
Hehkusukan kehitti Carl Auer von Welsbach keksimäänsä kaasulyhtyä varten. Tämä mullisti kaasuvalaistuksen tehon 1800-luvun lopulla. Nykyään kaasuvalaistus on harvinainen, mutta harvoissa kaasuvalolaitteissa käytetään lähes poikkeuksetta hehkusukkaa. Muun muassa armeijasta tutut Tilley-lyhdyt käyttävät hehkusukkaa. John Kay (lentävä sukkula)
John Kay (20. kesäkuuta 1704 – n. 1779) tunnetaan lentävän sukkulan keksijänä. Sitä käytetään kangaspuissa kudelangan siirtämiseen loimilankojen välistä kankaan toiselle puolelle. Lentävää sukkulaa pidetään yhtenä teollisen vallankumouksen käynnistäneistä keksinnöistä. Tekniikan historiassa on toinenkin John Kay -niminen keksijä, joka kehitti kutomakonetta yhdessä Richard Arkwrightin kanssa.
Lancashiressä syntynyt John Kay aloitti paikallisen pirran valmistajan oppipoikana 14-vuotiaana. Pirta on kangaspuiden osa, jolla pidetään loimilangat erillään ja jolla saadaan esimerkiksi palttinakudoksessa joka toinen loimilanka nousemaan ja laskemaan kudelangan pujottamiseksi syntyneen raon eli viriön läpi. John Kay kehitti metallisen pirran, josta tuli suosittu, ja hän matkusti ympäri Englantia myymässä sitä. Vuonna 1725 hän palasi Buryyn ja avioitui. Vuonna 1730 hän patentoi kampalangan kehräys- ja nyörityskoneen. Liekinheitin
Ensimmäisen nykyaikaisen liekinheittimen katsotaan olleen saksalaisen Richard Fiedlerin kehittämä. Hän lähetti suunnitelmansa "Flammenwerfer"-laitteesta Saksan armeijalle 1901. Hänen malleistaan merkittävin oli yksittäisen sotilaan kantama malli, jossa oli yksittäinen n. 1,2 metrin korkuinen sylinteri, joka oli jaettu pystysuunnassa siten, että ylemmässä kammiossa oli polttonestettä ja alemmassa paineistettua kaasua. Painamalla vivusta kaasu pakotti nesteen kumiletkuun ja sytytinlaitteen ylitse teräksiseen suuttimeen. Laite syöksi palavan nestesuihkun ja runsaasti savua noin 18 metrin päähän kahden minuutin ajan. Laitteella voitiin ampua vain kerran, sytytinyksikkö piti vaihtaa uuteen käytön jälkeen. VX
VX-kaasu keksittiin vuonna 1952 Imperial Chemical Industriesin laboratorioissa Isossa-Britanniassa, kun kemisti Ranajit Ghosh löysi uudenlaisen hermokaasun ja nimesi sen O-etyyli-S-2-di-isopropyyliaminoetyylimetyylifosfonotiolaattiksi. Imperial Chemical Industries yritti valmistaa ainetta kaupallisiin tarkoituksiin, kunnes VX osoittautui ihmiselle hengenvaaralliseksi ja yhtiö myi hermokaasun kaavan Yhdistyneen kuningaskunnan armeijan tutkimuslaitokselle Porton Downille vuonna 1954. Vuonna 1956 Yhdistynyt kuningaskunta luokitteli VX-kaasun kemialliseksi aseeksi, ja vuonna 1958 maa myi kaasun kaavan edespäin Yhdysvaltoihin vastineeksi yhdysvaltalaisten toimittamille tiedoille ydinaseiden vaikutuksista. Yhdysvallat aloitti VX:n massatuotannon vuonna 1961, kunnes vuonna 1993 Yhdistyneet kansakunnat julisti VX:n joukkotuhoaseeksi ja kielsi sen valmistuksen. Nykyisin vain Yhdysvalloilla ja Venäjällä on VX-kaasua, ja molemmat maat ovat aloittaneet varastojensa hävittämisen. Helmikuussa 2017 Kim Jong-unin veli murhattiin todennäköisesti käyttäen VX-kaasua. Raportin mukaan VX-kaasua löytyi murhatun silmistä. SU-kaasutin
SU-kaasutin ( SU on lyhenne valmistajan, Skinners Union, nimestä ) on teknisesti kuvattuna vakioalipaine-sivuimukaasutin, yleisesti käytetty termi on muuttuvakurkkuinen kaasutin. SU on valmistanut myös joitain malleja alaimukaasutinta, ne poistiuvat valikoimasta 1940-luvun lopulla. Syklamaatti
Kuten monien muiden keinotekoisten makeuttajien, myös syklamaatin makeus löydettiin sattumalta. Michael Sveda työskenteli laboratoriossa kehittäen kuumetta estävää lääkettä. Hän laittoi savukkeen penkille ja kun hän laittoi sen suuhunsa, hän huomasi syklamaatin makean maun. Syklamaatin patentin hankki DuPont, mutta myytiin myöhemmin "Abbot Laboratories" -tutkimusyhtiölle, joka aloitti uuden vuoden 1950 lääkelain mukaiset tutkimukset. Syklamaattia aiottiin käyttää peittämään tiettyjen lääkkeiden kuten antibioottien kitkeryys. Yhdysvalloissa vuonna 1958 se todettiin turvalliseksi "GRAS"- merkinnällä "Generally recognized as safe". Syklamaattia myytiin tabletti- sekä nestemäisessä muodossa diabeetikoille vaihtoehtoisena pöytämakeuttajana. SU-kaasutin
Kaasuttimien yleiseen toimintaperiaatteeseen kuuluu että kaasuttimen kurkkuun muodostuu alipaine . SU-kaasuttimessa tämä alipaine on johdettu kanavia myöten kammiotilaan männän yläpuolelle, männän alapuolella on ulkoinen ilmanpaine. Paine-ero männän molemmin puolin, yläpuolella alipaineimu, alapuolella ilmanpaine, nostaa mäntää ylöspäin. Vastavoimana nostolle on männän massa sekä vastajousi, joka on männän ja kammion sisäpinnan välissä. Koska jousi työskentelee vain osapituudeltaan koko voimaansa nähden, sen aikaansaama voima on vakio. Tasakaasulla ajettaessa mäntään kohdistuu molemminpuolin tasainen, vastakkainen voima ja mäntä pysyy paikallaan. Patentti
Vaikka Suomessa oikeus patenttiin kirjattiin lakiin vuonna 1898, ensimmäinen numeroitu patentti myönnettiin jo 29. kesäkuuta 1842 silloisen Manufaktuurijohtokunnan esityksestä. Sen sai mekaanikko L. G. Ståhle raudansulatusmasuunin lisälaitteeseen. Ståhlelle annettiin tuolloin lupa ja yksinoikeus viiden vuoden ajan ainoana Suomessa valmistaa kyseessä olevaa laitetta eli puhallinkonetta. Suomen suuriruhtinaskunnassa patentteja myönnettiin myös tilanteissa, joissa nykyisin puhuttaisiin erikoisoikeudesta eli konsessiosta, esimerkiksi patentti höyrylaivaliikenteen harjoittamiseen Saimaalla. SU-122
Tykki asennetiin aluksi sotasaaliksi saatujen saksalaisten Sturmgeschütz III -rynnäkkötykkien runkoihin. Syntynyt vaunu tunnettiin nimellä SG-122. Näitä valmistui 10. Vaunujen huolto oli mahdotonta puuttuvien varaosien vuoksi.
Uralmašin pääinsinöörit N. Kurin ja G. Ksjunin olivat kehittäneet 76 mm tykillä varustetun tornittoman version T-34-vaunusta, johon 122 mm tykki sovitettiin. Prototyyppi U-35 valmistui kesällä 1942. Testien ja korjausten jälkeen se hyväksyttiin käyttöön. Jääkaappi
Ensimmäinen tunnettu jäähdytyskoe tehtiin vuonna 1748. Kokeen suoritti keksijä nimeltä William Cullen Glasgow'n yliopistossa, mutta hän ei keksinyt tälle mitään käytännön hyötyä. Vuonna 1805 amerikkalainen keksijä Oliver Evans suunnitteli ensimmäisen jäähdytyskoneen, ja vuonna 1834 Jacob Perkins rakensi ensimmäisen jäähdytyskoneen, joka käytti eetteriä höyryn tiivistymisjärjestelmässä. Saksalainen insinööri Carl von Linde patentoi vuonna 1876 menetelmän, jolla höyrystetään kaasu, mistä käynnistyi nykyaikainen kylmätekniikka. Sumusireeni
Paineilmalla toimiva "sumutorvi" on puolestaan laite, jonka olennainen osa on ilmavirtauksella eli puhalluksella toimiva torvi; puhalluksen kehittää erillinen ilmanpuristin, ja sitä säädeltiin yleensä mekaanisella kellokoneistolla, joka oli säädetty esimerkiksi antamaan kuuden sekunnin puhallus puolen minuutin välein. Ilmanpuristinta käytti yleensä polttomoottori. Tätä laitteistoa kutsutaan nimellä "tyfooni"; siitä on kehitetty edelleen nykyaikaiset sähkömoottorilla toimivat paineilmatorvet. Suihkepullo
Suihkepullon keksi norjalainen insinööri Erik Rotheim vuonna 1926 miettiessään kovia voiteita helpompaa tapaa voidella suksia. Ensimmäiset suihkepullot olivat paineen takia varmuuden vuoksi paksuseinäisiä ja siksi raskaita käyttää. Ne myös tyhjenivät kerralla. Kahta vuotta myöhemmin Rotheim aloitti yhteistyön Alf Bjercke -maalitehtaan kanssa, mutta pullon suutin meni helposti jumiin ja tuloksena oli sotkua. Rotheim myi keksimänsä spraypurkin patentin amerikkalaisille 17 000 dollarilla, nykyrahassa noin puolella miljoonalla eurolla. Suhoi Su-17
Suhoi Su-17 (Nato-koodi: "Fitter") on venäläinen ja Neuvostoliitossa kehitetty suihkumoottorikäyttöinen rynnäkkökone. Suhoi Su-17:ssa on muuttuvageometriset eli kääntyvät "swing-wing" -tyyppiset siivet. Konetyypin prototyyppi lensi ensilentonsa vuonna 1969. Ensiesittely tapahtui 1970. Su-17 säilyi pitkään tuotannossa, joka päättyi vasta vuonna 1990. Ernst Udet
Vuonna 1938 Udet rikkoi maailmanennätyksen lentämällä Heinkel He 100 -koneella 634,32 km/h. 1. helmikuuta Göring nimitti Udetin ”Generalluftzeugmeisteriksi”. Udet palkittiin rautaristin ritariristillä lännen sotaretken johdosta. Udet toi syöksypommittajaidean Yhdysvaltain ilmavoimilta, jotka olivat sen kehittäneet 20-luvulla ja oli ajanut tehokkaasti syöksypommittajien (Ju 87, Stuka) kehittämistä ja tuotantoa. Stukat osoittautuivat menestyksekkäiksi jo Espanjan sisällissodassa. Kun Luftwaffe hävisi taistelun Britanniasta, ja Göring sekä Adolf Hitler vierittivät syyn Udetin niskoille, koska hän oli jarruttanut pitkän matkan pommittajien tuotantoa. Udet turvautui yhä useammin alkoholiin ja hänen fyysinen ja psyykkinen terveytensä heikentyi. Charles Wheatstone
Wheatstonen ensimmäinen patentti ”Puhallinsoittimien rakenne” myönnettiin 19. kesäkuuta 1829 ja se kuvailee symphonium-soittimen eri muotoja, patentoi sen näppäimistön ja ehdotti palkeiden lisäämistä soittimeen. Patentti ei kuitenkaan sisältänyt vielä concertina-nimitystä. Dokumentti kuvaa myös japanilaiset shō-suu-urut ajatuksen perustana. 8. helmikuuta 1844 hänelle myönnettiin patentti numero 10041, jossa hän kuvailee parannuksia concertinaan ja muihin musiikki-instrumentteihin. Suihkepullo
Aerosolipullon kehitteli norjalainen Erik Rotheim 1920-luvun puolivälissä. Rotheim patentoi keksintönsä helmikuussa 1926. Savustuspussi
Keksintöä valmistaa, myy ja markkinoi kansainvälisesti tuotemerkillä SAVU-savustuspussit () Sinituote Oy Kokemäellä. Nestekytkin
Nestekytkimen juuret johtavat 1900-luvun alun Saksaan. "AG Vulcan Stettin" -telakan pääsuunnittelijana toiminut Dr. Hermann Föttinger teki tutkimuksia ja kehitystyötä nestekytkimien ja momentinmuuntimien saralla ja vuonna 1905 hän patentoi näitä koskevat keksintönsä. Suhoi Su-25
Georgian ja Israelin yhteistyönä edelleen kehittämä Su-25 oli maan moderneinta sotilaskalustoa vuoden 2008 Etelä-Ossetian konfliktissa. Konetta oli mahdollista käyttää pommitustehtävien lisäksi myös ilmataisteluissa. Venäjän ilmavoimat tuhosi luultavasti suurimman osa Georgian taistelukoneista sekä Tblisissa sijaitsevan lentokonetehtaan. Venäjän menettämistä neljästä koneesta kolme oli Su-25:ita. Wilhelm Maybach
Parivaljakko kehitti ensimmäisen kaasuttimen, jonka avulla bensiini ja ilma saatiin sekoitettua poilttokelpoiseksi seokseksi. Se asennettiin heidän seuraavaan, hieman suurempikokoiseen moottoriinsa, joka oli nyt pystysylinterinen. Moottorin iskutilavuus oli 264 cm ja se antoi tehoa puoli hevosvoimaa 600 kierroksella minuutissa. Sylinteri oli eristetty ja jäähdyttämätön. Sytytys tapahtui säätämättömänä, kuumaputken avulla. Moottorin ulkonäön vuoksi, siitä tuli mieleen kaappikellon heiluri, Daimler antoi sille nimen "Standuhr" eli kaappikello. Savugeneraattori
Laitteet vaativat tarkan huollon; samoin merelle lähtiessä otettiin syöttöputkien suojahatut valmiiksi pois paikaltaan, etteivät unohtuisi kiireen tullen. Laitteen hoitovastuu kuului kunkin veneen torpedomatruusille, miinalaivoissa miinaupseerille. 
Myös muualla maailmassa savugeneraattoria käytettiin paljon; amerikkalaiset asensivat niitä hävittäjiin ja saattuehävittäjiin, koska savuverho oli tehokas keino eritoten tutkattomia tai enintään heikkotasoisen tutkan omaavia japanilaisia sotalaivoja vastaan. Näissä aluksissa savukoneisto oli sijoitettu alusten savupiippuihin. Donát Bánki
Donát Bánki () oli insinööri ja keksijä, jonka ansioihin kuuluu muun muassa kaasuttimen keksiminen yhdessä János Csonkan kanssa. Sisu-nestemoottori
Sisu-nestemoottori oli Suomen Autoteollisuuden valmistama, insinööri Ilmari Louhion (1919–2015) kehittämä hydraulimoottori, jota käytettiin ajoneuvojen voimansiirrossa. Moottori asennettiin sen vetoa käyttävän laitteen, kuten tykin tai perävaunun, akselille erikoisrakenteiseen pyörännapaan. Suodatinpussi
Kahvinsuodatin ja suodatinpussi patentoitiin 20. kesäkuuta 1908. Saman vuoden joulukuussa suodatinpussin kehittäjä Melitta Bentz perusti Melitta Bentz -yhtiön. Urheilusukeltajat
Laitesukellus tuli nykymuotoisena mahdolliseksi vasta toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1943, kun mm. Jacques-Yves Cousteau ja Émile Gagnan olivat osallistuneet ns. avoimen kierron sukelluslaitteen ja erityisesti sen tarveperustaisen hengityssäätimen kehittämiseen. Sitä ennen sukeltaminen tehtiin yleensä käyttäen ns. kypäräsukellusjärjestelmää, jossa ilma johdetaan sukeltajalle pinnalta letkua pitkin. Kypäräsukellusjärjestelmät ovat edelleenkin käytössä ammattisukeltajilla. Promessointi
Menetelmän kehitti vuonna 1999 ruotsalainen biologi Susanne Wiigh-Mäsak, joka on hakenut sille patenttia 35 maassa. Hän halusi kehittää ekoystävällisen vaihtoehdon arkkuhautaukselle, joka on kallista ja kuluttaa maapinta-alaa, ja tuhkaukselle, joka saastuttaa ilmaa. Hän tutki yhdessä Jönköpingin piispan kanssa mahdollisuutta ekologisiin hautajaisiin ja kehitti promessoinnin. Sänger
Sukkulaa kehitti Junkersin lentokonetehdas vuodesta 1961. Konseptin idea oli kuljettaa sukkula lentokoneen selässä ja laukaista se kiertoradalle 30 km korkeudella stratosfäärissä. Sängerin piti kuljettaa kaksi astronauttia. Hanke päättyi vuonna 1974, hieman öljykriisin jälkeen. Aleksei Sudajev
Aleksei Ivanovits Sudajev (Алексей Иванович Судаев, 23. elokuuta 1912 - 17. elokuuta 1946) oli neuvostoliittolainen aseinsinööri. Sudajevin merkittävimpänä työnä pidetään erittäin varmatoimista ja yksinkertaista PPS-43-konepistoolia, jonka hän suunnitteli vuosina 1942 ja 1943. Junkers Ju 88
Junkers Ju 88 oli saksalaisen Hugo Junkersin perustaman Junkers Flugzeug- und Motorenwerke AG:n vuosina 1938–1945 valmistama kaksimoottorinen, kokometallirakenteinen syöksy- ja vaakapommituskone. Kone suunniteltiin alun perin nopeaksi vaakapommituskoneeksi ja syöksypommitusominaisuudet lisättiin vasta myöhemmin Espanjan sisällissodassa ensimmäisen kerran taisteluihin osallistuneen Junkers Ju 87:n menestyksen innoittamana. Konetta käytettiin koko toisen maailmansodan ajan pommitustehtävien lisäksi raskaana hävittäjänä, yöhävittäjänä, kaukotiedustelukoneena, panssarintorjuntakoneena ja torpedokoneena. Käyttäjinä olivat Saksan ilmavoimien lisäksi Suomen ilmavoimat sekä Romanian, Unkarin, Italian ja Ranskan ilmavoimat. Kone säilytti asemansa kaikilla rintamilla sodan loppuun asti, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä toisen maailmansodan parhaista keskiraskaista pommittajista. Hapenkierrätin
Hapenkierrätin eli happilaite on vanhin yhä käytössä oleva itsenäinen hengityslaitetyyppi. Ensimmäiset happilaitteet kehitettiin 1800-luvulla kaivosten pelastuskäyttöön ja niitä käytettiin myös palomiesten turvaamiseen tulipaloja sammutettaessa eli savusukeltamiseen. Myöhemmin laitetta alettiin kehittää myös vesisukeltamiseen. Myös astronauttien käyttämä PLSS -elossapitojärjestelmä perustuu hapenkierrätinperiaatteeseen. Frederick W. Lanchester
Lanchester alkoi kokea tehtaan johtamisen ja oman tutkimustyönsä välisen ristiriidan hyvin harmillisena. Niinpä hän vuonna 1893 irtisnoutui toimestaan, nuoremman George-veljensä hyväksi. Näihin aikoihin hän sai valmiiksi toisen moottorinsa, joka oli samankaltainen kuin aiemmin kehitetty, mutta sen käyttövoimana toimi bentseeni ja se oli edeltäjäänsä nopeakäyntisempi (800 r/min). Lanchesterin uuden moottorin tärkeä osa oli vallankumouksellinen kaasutin, jonka avulla ilma ja polttoaine saatiin sekoitettua oikeassa suhteessa. Hänen keksintönsä tunnetaan sydänlankakaasuttimena, koska siinä polttoaine imeytetään sydänlankaan, josta se sitten kaasuuntuu moottorin imuilmaan. Lanchester patentoi tämän keksinnön vuonna 1905. SU-kaasutin
Männän asema vaikuttaa neulan asemaan suutinputkessa ja sitä kautta suutinputken virtausmäärään. Koska alipaine, joka imee polttoaineen suutinputkesta kaasuttimen kurkkuun, pysyy vakiona, annosteltavan polttoaineen määrä on aina oikea suhteessa ilman määrään. Tähän ilmiöön voidaan vaikuttaa neulan profiililla ja suutinputken koon muutoksilla. Erikokoisilla neuloilla ja suutinputkilla saadaan SU-kaasutin viritettyä moottorin vaatimusten mukaiseksi paljon tarkemmin, kuin yleisemmin autokäyttöön sovellettu kiinteäkurkkuinen kaasutin. Kiinteäkurkkuinen kaasutin vaatii monimutkaisemman rakenteen selvityäkseen samasta tehtävästä jonka muuttuvakurkkuinen kaasutin hoitaa luonnostaan. Seoksen perussäätö oikein asetettuna muuttuvakurkkuinen kaasutin toimii luonteensa mukaisesti lähes kaikissa olosuhteissa ja hajottaa polttoaineen ilman sekaan hyvin palavaksi seokseksi. SU-kaasuttimen luontaisesti itsesäätyvä polttoaineseos saa aikaan sen, että kaasuttimen kurkun koko eri moottoreissa ei tarvitse olla äärimmäisen tarkka ja tekee erikokoisten kaasuttimien kurkkujen ja suutinten tarpeen pienemmäksi. SU-100
Vaunun käyttöönottoa hidasti vielä se, että S-34 ja D-10S-tykeille ei ollut olemassa kuin sirpalekranaatti ja panssarikranaatin oli tarkoitus valmistua vasta vuoden 1944 toisella puoliskolla.
Tällä välin rakennettiin myös SU-100-2-prototyyppi IS-5-protyyppivaunusta otetulla S-34-tykillä ja näitä vertailtiin. Kokeissa vahvistettiin että Tiger ja Panther-vaunut pystyttiin tuhoamaan kaikista kulmista 1500 metrin etäisyydeltä. Ainoastaan Ferdinandin etupanssari kesti osumat.
Väliaikana tehtaalla kehitettiin SU-85M, joka perustui SU-100-runkoon, mutta käytti SU-85:n 85 mm D-5S-85-tykkiä. Tätä valmistettiin 315 kappaletta heinäkuusta marraskuuhun 1944, jolloin 100 mm panssarikranaatti viimein valmistui. Hävittäjä (lentokone)
Toisen maailmansodan päättymisen jälkeen potkurihävittäjät muuttuivat kerralla vanhentuneiksi suihkuhävittäjien tullessa käyttöön. Briteillä oli tuolloin jo oma suihkuhävittäjänsä, Neuvostoliitossa suunniteltiin 1946 ensimmäinen suihkuhävittäjä Su-9 ja 24. huhtikuuta 1946 tekivät ensilentonsa kaksi suihkukonetta, MiG-9 ja Jak-15 saksalaisilla BMW 003 ja Jumo 004 -moottoreilla varustettuna. Jacques-Yves Cousteau
Toisen maailmansodan aikaan paras pitkillä sukelluksilla käytettävä hengityslaite oli Yves Le Prieurin kehittämä. Siinä piti kuitenkin säätää ilmansyöttöä käsin, ja Cousteau halusi pitää kätensä vapaana. Ratkaisu olisi automaattinen säädin, samantapainen kuin mikä lentäjillä oli jo käytössään. Cousteau oli kuullut insinööristä nimeltä Émile Gagnan, joka oli erikoistunut kaasujen hallintaan suuressa paineessa ja joka työskenteli Air Liquide -yrityksessä. Cousteaun appi oli yksi yrityksen johtajista, ja hän sai muut suostumaan Gagnanin ja Cousteaun yhteishankkeeseen. Cousteau matkusti miehitettyyn Pariisiin vaimonsa Simone Melchiorin kanssa joulukuussa 1942. Suhoi Su-11
Suhoi Su-11 on Neuvostoliitossa valmistettu deltasiipinen torjuntahävittäjä. Se kehitettiin Su-9 –hävittäjästä. Suhoi Su-11:n ensilento tapahtui vuonna 1961, ja sitä valmistettiin 108 kappaletta ainoastaan Neuvostoliiton käyttöön. Suhoi
Yhtiön perusti Pavel Suhoi vuonna 1939. Hän nousi johtavaksi hävittäjälentokoneiden suunnittelijaksi vain pari vuotta vuoden 1937 Stalinin puhdistusten jälkeen. Puhdistukset olivat vieneet monet aiemmat lentokonesuunnittelijat muutaman vuoden ajaksi insinöörityöleireille, joissa heidän työn tuloksensa näyttivät paranevan. Suhoin uusi suunnittelutoimisto sai koodin OKB-51, jolla nimellä se toimi Neuvostoliiton loppuun asti. Jarl-Thure Eriksson
Erikssonin lisensiaatintyö vuodelta 1976 käsitteli suprajohtavan unipolaarisähkömoottorin yleisiä suunnitteluperiaatteita. Työssä esitettiin ratkaisu erääseen keskeiseen ongelmaan, suuren sähkövirran siirtämiseen staattorin ja roottorin välillä, sekä suprajohtavan moottorin alustava suunnitelma. Suunnitelma toteutettiin TKK:n ja VTT:n yhteisprojektina vuosina 1977–1979. 100 kilowatin SUMO-moottori oli Suomen ensimmäinen ja neljäs maailmassa. Virransiirtoratkaisun ansiosta moottorilla oli laaja nopeudensäätöalue, mikä oli keskeinen tavoite jäänmurtajan potkurikäytössä. Vuonna 1982 TKK:ssa tarkastetussa väitöskirjassaan Eriksson tarkasteli SUMO-moottorin virransiirtojärjestelmää ja turbulenttisen nestemetallin pyörre- ja epästabiilisuusilmiöitä. Frederick W. Lanchester
Vuonna 1890 Lanchester patentoi kaasumoottorien itsekäynnityskojeen. Sittemmin hän myi keksintönsä oikeudet Crossley Gas Engine Companylle sievoisesta summasta. Suhoi Su-7
Suhoi Su-7 on Neuvostoliiton valmistama suihkukäyttöinen hävittäjäpommittaja eli oikeammin rynnäkkökone. Nato antoi tälle tyypille tunnistusnimen "Fitter A". Carl Auer von Welsbach
Myöhemmin vuonna 1885 Auer von Welsbach sai patentin kehittämälleen kaasulyhdylle, jota hän kutsui "Auerlicht" nimellä. Se käytti hehkusukan materiaalina seosta, jossa oli 60% magnesiumoksidia, 20% lantaanioksidia ja 20% yttriumoksidia. Hehkusukka valmistettiin niin että puuvillaa kastettiin tämän seoksen liuokseen ja sitten kuumennettiin jolloin puuvilla palaa pois ja jäljelle jää kiinteä (mutta hauras) sukka. Nämä varhaiset hehkusukat antoivat vihertävää valoa ja eivät olleet kovinkaan suosittuja. Auerin ensimmäinen liikeyritys, jonka hän perusti näitä valmistamaan, meni konkurssiin 1887. Sulake
Lattasulakkeita käytetään ajoneuvoissa ja muissa pienoisjännitejärjestelmissä. Lattasulakkeen kehitti ja patentoi Littelfuse vuonna 1976, ja se syrjäytti autoissa aikaisemmin yleiset lasiputki- ja Bosch-sulakkeet 1980-luvun alkupuolella.
Thomas Edison patentoi sulakkeen osana sähkönsiirtojärjestelmäänsä.
Sulakkeen koko (nimellisvirta) määrää, kuinka suuren kuormituksen sulake jatkuvasti kestää. Jos nimellisvirta ylitetään, sulake palaa. Siegfried Marcus
Marcus sai toimeksiannon kemisti Karl von Auerilta kaasulampun liekin voimakkuuden säätelemiseksi. Nuori Marcus onnistui tehtävässään erinomaisesti; hän suunnitteli vuonna 1855 laitteen joka sääti liekin suuruutta lämpötilan mukaan. Lyhyen ajan sisällä hän suunnitteli myös spriikäyttöisen lampun. Sadetakki
Sadetakkeja on osattu valmistaa jo tuhansia vuosia. Sadetakit olivat erityisesti kalastajien vaatteita, ja niitä tehtiin eläinten (esimerkiksi hylkeen) suolista. Ensimmäiset modernit sadetakit kehitteli Charles Macintosh 1800-luvun alussa. Macintosh kehitteli kumipäällysteisen kankaan, jota alettiin käyttää sadetakeissa. MAN (yritys)
MAN rakensi ensimmäisen pakokaasuahdetun dieselmoottoriprototyyppinsä jo vuonna 1943. Tätä tekniikkaa oli jo onnistuneesti käytetty lentokoneissa. Seuraava ahdetun moottorin prototyyppi on vuodelta 1950 ja siinä oli jo ahtoilman jäähdytys. IAA-messuilla Frankfurtissa vuonna 1951 esiteltiin kuusisylinterinen moottori, jonka teho oli nostettu 130 hevosvoimasta 175 hevosvoimaan MAN:n kehittämän pakokaasuahtimen avulla. Vuonna 1953 MAN esitteli myös prototyyppinsä V-8 -moottoristaan, jonka teho oli nostettu 180 hevosvoimasta 240 hevosvoimaan pakokaasuahtamalla. Euroopan ensimmäinen sarjavalmisteinen pakokaasuahdettu kuorma-auto oli 155 hevosvoimainen L750 TL 1, joka oli kaupallisesti saatavissa vuodesta 1954.
Samaan aikaan suoraruiskutustekniikkaa parannettiin. Vuonna 1954 otettiin käyttöön "M-menetelmä". Tämä johti vuonna 1963 "HM-menetelmään", jossa palaminen tapahtui pehmeämmin, ja myöhemmin vielä "FM-menetelmään". Moottorin teho oli vuonna 1963 212 hv, vuonna 1968 304 hv ja vuonna 1972 320 hv. Suoraruiskutuksen edut koskien kulutusta, käynnistyvyyttä ja pakokaasupäästöjä tulivat yhä selvemmiksi. Lisenssejä oli kolmella mantereella: Berliet, Citroen, White, International, Hino. Jopa DDR:n autotehtaat luottivat MAN:ään. Tänään Euro 2 -moottoreiden mukana suoraruiskutus on tullut jäädäkseen. 
Muutaman ennen sotaa tapahtuneen mahurikokeilun jälkeen Büssing täydellisti mahuritekniikan linja- ja kuorma-autoihin. Kuljettajien oli siihen asti luultu haluavan etumoottorisia kuorma-autoja, mutta mahurimoottoriset kuorma-autot tarjosivat tilaa, josta ei siihen asti osattu edes uneksia. Melu, kuumuus ja pakokaasut jäivät pois ohjaamosta. Büssing oli myös tähän aikaan ylivoimainen markkinajohtaja linja-autoissa.