Onko ydinjäte vaarallista eläimille ja luonnolle?
Vesien saastuminen
Ydinjätettä syntyy sellaisissa teollisissa, lääketieteellisissä ja tieteellisissä prosesseissa, joissa käytetään radioaktiivisia raaka-aineita. Ydinjätteellä saattaa olla haitallisia vaikutuksia merten elinympäristöihin.
Ydinvoima
Greenpeace, Maan ystävät, Suomen luonnonsuojeluliitto ja monet muut kansalaisjärjestöt vastustavat ydinvoimaa ja ydinjätteen geologista loppusijoitusta, koska ydinjätettä voi päätyä pohjaveteen ja sitä kautta muualle elinympäristöön. Greenpeace vaatii jätteen säilömistä maanpäällisiin varastoihin ydinvoimaloiden yhteyteen, kunnes nykyisiä suunnitelmia turvallisempi loppusijoitusratkaisu on löydetty. Ydinonnettomuus
Tuore ydinpolttoaine on heikosti säteilevää uraanidioksidia. Se ei liukene veteen, eikä siitä edes tulipalossa leviä helposti ympäristöön radioaktiivisia hiukkasia. Tuoreen ydinpolttoaineen kuljetuksiin ei liity huomattavan ympäristöonnettomuuden mahdollisuutta. Säteilyvaaraa merkittävämpi seikka on se, että polttoaine sisältää suuret määrät fissiiliä ainetta, jonka joutuminen vääriin käsiin on estettävä huolellisesti. Myöskään keski- ja matala-aktiivisten ydinjätteiden kuljetuksiin ei liity vakavan ympäristöonnettomuuden mahdollisuutta, sillä yhdessä kuljetuserässä olevien radioaktiivisten aineiden kokonaismäärä ei ole kovin suuri. Vaikka huomattava osa niistä leviäisi ympäristöön, jäisi ympäristön saastuminen varsin paikalliseksi. Jäte
Jätteiden käsittelyä säädellään laeilla ja asetuksilla. Suomessa jätelainsäädännön valmistelu kuuluu keskeisesti ympäristöministeriön hallinnonalaan. Jätelainsäädäntö kattaa kaikki jätteet paitsi ydinjätteet. Suomen ympäristölainsäädäntö pyrkii seuraamaan EU:n ympäristölainsäädäntöä, mutta on osittain tiukempaa. Suomessa on jätelaki ja ympäristönsuojelulaki sekä lukuisa joukko asetuksia ja muita päätöksiä, jotka säätelevät jäteasioita. Dioksaani
Eläinkokeissa 1,4-dioksaani on todettu koe-eläimille vain hieman myrkylliseksi. Sen sijaan ihmisille aine voi olla hyvinkin myrkyllinen.. Aineen hengittäminen tai sen nieleminen aiheuttaa huonoa oloa, uneliaisuutta sekä oksentelua ja jopa tajuttomuuden. Lisäksi yhdiste voi imeytyä ihon läpi ihmisen elimistöön. 1,4-dioksaani on myös todettu olevan mahdollisesti karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava. Ydinainevalvonta
Edellä sanotulla on eräitä ydinainevalvonnan kannalta merkittäviä seurauksia:Atomin sisäisiin voimiin sitoutuneet valtavat voimat tunnettiin jo 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Jo 1904 nuori brittiläinen tutkija Frederick Soddy ennusti Kuninkaallisille pioneerijoukoille pitämässä esitelmässään niistä voitavan kenties valmistaa aseeita, joiden tuhovoima saattaisi riittää maapallon tuhoamiseen. Toisen maailmansodan jälkeen kävi selväksi, että arvailuista oli tullut todellisuutta: ydinaseet muodostavat erittäin merkittävän uhan maailman turvallisuudelle, ellei peräti sivilisaation olemassololle. Ymmärrettiin, että ydinasevarastojen tuhovoima kasvaisi pian niin suureksi, että ydinsota puhjetessaan voisi lähes täydellisesti hävittää ihmiskunnan ja sen saavutukset. Kun tämä käsitettiin, alettiin toimenpiteitä vaaran purkamiseksi suunnitella. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätöslauselmassaan 715 vuodelta 1953 antoi YK:n Aseistariisuntakomission tehtäväksi selvittää ydinaseriisunnan aloittamisen mahdollisuutta. Saman vuoden joulukuussa Yhdysvaltain presidentti Dwight Eisenhower piti YK:n yleiskokoukselle puheen, joka johti YK:n ydinaseriisuunnasta vastaavan järjestön, Kansainvälisen atomienergiajärjestön perustamiseen. Ydinase
Ydinaseiden vaarana on valmistukseen, varastointiin ja kuljetukseen liittyvä ydinaseonnettomuuden vaara. Likainen pommi
Likaiset pommit ovat radiologisia aseita, joissa tavanomainen räjähdysaine räjähtäessään levittää radioaktiivista ainetta ympäristöön. Vaikutus riippuu käytetystä radioaktiivisesta aineesta ja käytännössä pommista aiheutuva todellinen säteilyvaara rajoittuu enimmilläänkin muutamien kilometrien etäisyydelle. Likainen pommi soveltuukin hyvin terroristiaseeksi, sillä säteily lisää pommin kauhuvaikutusta. Tyypillisesti pommin aiheuttama räjähdys onkin vaarallisempi kuin mukana olevan radioaktiivisen aineen säteily. Likainen pommi ei sovellu sotilaskäyttöön, vaan sitä pidetään yleisesti terroristien aseena. Myös Geneven sopimus kieltää likaisen pommin sotilaskäytön. Likaista pommia ei myöskään pidetä varsinaisena joukkotuhoaseena, koska sellaisen räjäyttäminen ei todennäköisesti surmaa montaakaan ihmistä. Likainen pommi aiheuttaa pikemminkin psykologista tuhoa kuin fyysistä. Useat asiantuntijat pitävät sitä ”talousaseena”, koska paniikki häiritsisi nimenomaan talouselämää. Esimerkiksi pernarutto olisi joukkotuhoaseena kuolettavampi, sekä paljon helpompi hankkia ja kuljettaa. Vastuu
Joissakin elinkeinoissa tai muissa toiminnoissa ympäristölle aiheutuva vahingon vaara on oleellisesti tavallista suurempi. Jotkin toiminnot voivat aiheuttaa esimerkiksi tulipalon vaaran, ja esimerkiksi ydin­voimaloihin liittyy säteilyvaara. Tällaisissa tapauksissa on usein lailla säädetty erityinen "vaarantamisvastuu", jonka vuoksi tällaisen toiminnan harjoittajat voivat vahingon sattuessa joutua korvaus­velvollisiksi ilman tahallisuutta tai edes tuotta­muksellisuutta. Ydinvoima
Ydinvoiman käytössä tilavuudessa laskettuna eniten syntyy matala- ja keskiaktiivisia ydinjätteitä, joihin kuuluvat muun muassa heikosti radioaktiiviset aineet tai aktiivisten aineiden tahrimat työvaatteet, suojavarusteet, työvälineet, laitteet, osat sekä suodattimet ja suodatusjätteet. Näiden jätteiden aktiivisuus laskee nopeasti ja ne alun alkaenkin sisältävät vain pienen osan voimalan tuottamasta radioaktiivisuudesta. Usein näiden jätteiden radioaktiivisuuden puoliintumisaika on niin lyhyt, että jätteet yksinkertaisesti varastoidaan odottamaan radioaktiivisuuden häipymistä omia aikojaan. Kun aktiivisuus on laskenut tarpeeksi, jätteet kierrätetään tai toimitetaan tavalliseen jätehuoltoon. Ne jätteet, joiden kohdalla odottaminen kestäisi liian pitkään – noin vuosisadan tai enemmän – säilytetään vartioiduissa varastoissa tai loppusijoitetaan paikkaan, jossa vartiointi ei ole tarpeen, yleensä suljettuun kallioluolaan. Monilla mailla on käytössä loppusijoituslaitoksia matala- ja keskiaktiivisille ydinjätteille. Ydinvoimateollisuuteen verrattuna suurempia määriä matala-aktiivisia jätteitä syntyy muualla yhteiskunnassa: EU:n alueella maatalous, rakentaminen, öljyn- ja kaasuntuotanto, hiilen ja turpeen poltto, jätevesien puhdistus ja muu ihmisen toiminta synnyttävät vuosittain kymmeniä miljoonia tonneja luonnon radioaktiivisuutta sisältäviä jätteitä, jotka saattavat ylittää radioaktiivisuudeltaan matala-aktiivisten ydinjätteiden vapaarajan. Suomessa matala- ja keskiaktiiviset jätteet varastoidaan laitospaikalle yhteen keskitettyyn varastoon ja samoin välivarastoidaan käytetty ydinpolttoaine. Myös vanhojen ydinvoimaloiden purkamisen yhteydessä syntyy radioaktiivista matala- ja keskiaktiivista jätettä. Ydinjätehuolto
Matala- ja keskiaktiivisiin jätteisiin kuuluvat muun muassa heikosti radioaktiiviset aineet tai aktiivisten aineiden tahrimat työvaatteet, suojavarusteet, työvälineet, laitteet, osat sekä suodattimet ja suodatusjätteet. Näitä on määrällisesti suurin osa ydinjätteestä, mutta niiden sisältämä radioaktiivisten aineiden määrä on vähäinen ja siten ne eivät ole suuri uhka turvallisuudelle. Suurimmassa osassa jätteistä niiden sisältämien radioaktiivisten aineiden puoliintumisaika on niin lyhyt, että jätteet yksinkertaisesti varastoidaan odottamaan radioaktiivisuuden häipymistä omia aikojaan. Kun aktiivisuus on laskenut tarpeeksi, jätteet kierrätetään tai toimitetaan tavalliseen jätehuoltoon. Ne jätteet, joiden kohdalla odottaminen kestäisi liian pitkään – noin vuosisadan tai enemmän – säilytetään vartioiduissa varastoissa tai loppusijoitetaan paikkaan jossa vartiointi ei ole tarpeen, yleensä suljettuun kallioluolaan. Majak
Kyštymin ydinonnettomuus oli maailmanhistorian kolmanneksi pahin ydinonnettomuus ja siihenastisista pahin. Laitoksessa tapahtui 29. syyskuuta 1957 voimakas räjähdys jätesäiliössä, jossa oli korkearadioaktiivista jätettä. Tapahtuma tunnetaan "Kyštymin onnettomuutena", ja saastuneesta alueesta on myöhemmin käytetty nimitystä "Kyštymin jalanjälki". Räjähdys johtui säiliön jäähdytysjärjestelmän viasta. Ydinaseonnettomuus
Ydinasekokeiden seurauksena radioaktiivista ainetta on levinnyt kokeilupaikkojen välittömään läheisyyteen sekä ilmanvirtojen mukana ympäri maapallon. Ydinaseiden kuljetuksessa räjähteitä on pudonnut lentokoneesta lentokoneen rikkoutuessa. Sukellusveneonnettomuuksissa ydinaseilla lastattuja aluksia on uponnut valtameren pohjaan. Ydinaseonnettomuuksien vaara lisääntyy aseiden vanhetessa ja on olemassa niin kauan kuin aseita on olemassa.
Ydinaseonnettomuus voi tapahtua esimerkiksi asevaraston tulipalon yhteydessä. Tällöin esimerkiksi ydinkärki voi vahingoittua ja ydinmateriaalia (uraania tai plutoniumia) vapautua ympäristöön. Tästä voi aiheutua terveyshaittoja lähialueella. Mutta plutonium voi kulkeutua satojenkin kilometrien etäisyydelle. Suuren ydinaseen räjähtäminen Suomen lähialueella aiheuttaisi ydinvoimalaitosonnettomuutta vakavamman säteilyvaaratilanteen. Ydinjätekeskittymiin ja ydinjätteen kuljetuksiin liittyvät onnettomuudet kuten ydinkäyttöisen aluksen onnettomuus tai satelliitin maahansyöksyn vaikutukset ovat paikallisia tai ulottuvat vain lähiympäristöön. Köyhdytetty uraani
Siinä missä, köyhdytetty uraani (U-238) on melko vaaratonta isossa kappaleessa heikon säteilynsä johdosta, esimerkiksi uraani-ammusta voi käsitellä ilman suojavälineitä, tai uraanipanssaroidussa ajoneuvossa voi olla ilman erityisiä suojavälineitä. Köyhdytetyllä uraanilla "on" kuitenkin radiologinen terveysriski- ja ekologinen vaikutus. Jos köyhdytettyä uraania on käytetty ammuksessa osa uraanista hienoutuu laukaisun tai iskun yhteydessä hienoksi pölyksi. Tällöin vaarana on hengittää tai nielaista radioktiivisia uraanipölyhiukkasia. Hengitettynä tai nielaistuna, niin kuin mikä tahansa alfa-säteilijä, U-238 voi alfa-hajota ja näin lähteneen Alfa-hiukkasen suuri liike-energia voi hajottaa kemiallisia molekyylisiteitä kudoksissa, keuhkoissa, ruuansulatuselimistössä ja DNA:ssa. Tämä voi pitkän vaikutusajan myötä aiheuttaa vakavia terveysriskejä kuten syöpää ja DNA:n vaurioitumista. DNA:n vaurioituminen sukusoluissa johtaa mm. kasvaneeseen keskenmenon riskiin sekä kehittyvän alkion mutaation, epämuodostumisen tai epäkehittymisen riskiin. Piilevä DNA-vaurio voi periytyä monessa sukupolvessa. Tästä on viitteitä mm. Irakissa ja Kosovossa, mutta USA ei ole myöntänyt, että mutaatioilla ja köyhdytetyn uraanin käytöllä olisi yhteyttä. Ydinvoima
Ydinvoimalaitokset erottelevat toiminnassaan syntyvät radioaktiiviset aineet, jotka joko laitetaan odottamaan luonnollisen hajoamisen kautta tapahtuvaa muuttumista stabiileiksi aineiksi tai loppusijoitetaan. Tarkemmin aihetta käsitellään artikkelissa ydinjätehuolto. Joitain kaasumaisia tai nestemäisiä radioaktiivisia aineita on hyvin vaikeaa eristää, joten niiden tarkkaan valvottu päästäminen tarpeeksi laimennettuna ympäristöön sallitaan. Esimerkiksi Olkiluodon ydinvoimalan kohdalla aktiiviset päästöt veteen olivat vuonna 2006 0,6 gigabequerelliä. Saman laitoksen tritiumpäästöt veteen olivat vuonna 2006 2,46 terabequerelliä. Biojäte
Biojäte on eloperäistä jätettä. Biojätteelle on ominaista kosteus ja aineksen orgaanisuus, jotka mahdollistavat voimakkaan mikrobitoiminnan, jonka seurauksena biojäte hajoaa. Biohajoavuus on biojätteeseen lajiteltavien jätteiden edellytys. Biojätteeseen käyvät muun muassa suodatinpussit, teepussit, leivinpaperit, talouspaperit ja nenäliinat, hedelmien kuoret, hedelmät, vihannesten kuoret, vihannekset, ruoantähteet, pienet luut, kukat ja multa. Kuitenkaan esimerkiksi kissanhiekkaa (lukuun ottamatta puupellettejä), lemmikkieläinten jätöksiä, pölypusseja, lääkkeitä, tupakantumppeja, ruokaöljyjä tai tuhkaa ei saa hävittää biojätteen mukana. Nesteet tulee kaataa viemäriin, ei biojätteeseen. Plutonium
Plutoniumin ei-fissiilejä isotooppeja voidaan myös käyttää likaisissa pommeissa tai myrkkynä. Muutamissa tapauksissa ydinase on levittänyt ympäristöön plutoniumia, mikä vaatii puhdistusta. Muun muassa Nagasakissa ympäristöön levisi 5 kg plutoniumia, koska fissioreaktio ei edennyt loppuun asti. Plutonium aiheuttaa vastaavat ympäristön saastumisongelmat ja terveysvaarat kuin köyhdytetty uraani. Isotoopeista riippuen saastumisvaara kestää yleensä plutoniumilla kuitenkin vähemmän aikaa kuin uraanilla, mutta radioaktiivisuus voi olla suurempi. Pienhiukkanen
Pienhiukkaset aiheuttavat 50 - 80 % ympäristön terveysriskeistä ja tappavat vuodessa 2 000 suomalaista ja 400 000 eurooppalaista. Liikenteeseen kuolee Suomessa vain neljännes tästä määrästä, kemikaalit ja ydinvoima ovat vielä sitäkin paljon mitättömämpiä riskejä. Kolmannes pienhiukkaskuolemista Suomessa johtuu puun poltosta saunoissa ja takoissa. Uraanikaivos
Kaivosalueella esiintyvät luonnolliset radioaktiiviset aineet eivät aiheuta haittaa ympäristölle tai ihmisille sen enempää kuin kalliossa ollessaan, ellei aktiivisuutta kulkeudu ympäristöön. Uraanikaivosalueilla radioaktiivisuuden pääväylä ympäristöön on radonin muodossa. Ilman radonpitoisuuden nousu onkin uraanikaivokselle ominaisista ympäristövaikutuksista selvästi merkittävin, sillä se aiheuttaa kaikkein suurimmat säteilyannokset ympäristön asukkaille. Ydinvoima
Historian toiseksi pahin ydinvoimalaonnettomuus sattui Japanissa, kun 11. maaliskuuta 2011 tapahtunut maanjäristys aiheutti tsunamin, joka tuhosi Fukushiman ydinvoimalan sähköjärjestelmät. Sähkökatkos pysäytti voimalan jäähdytysjärjestelmät, ja kolmen reaktorin sydämessä polttoaine ylikuumeni ja lopulta suli. Noin 30 kilometrin alueelta voimalan ympäriltä evakuoitiin noin 170 000 henkilöä. Evakuoinnissa kuoli 51 ihmistä. Suoria säteilyn haittavaikutuksia ei ole havaittu. Ihmisten saamat säteilyannokset jäivät niin pieniksi, että ne eivät oleellisesti lisää syöpäsairauksia. Onnettomuuden aiheuttamat taloudelliset vahingot olivat satoja miljardeja euroja. Ydinase
Likaiset pommit eli radiologiset aseet ovat aseita, joissa tavanomainen räjähdys levittää radioaktiivista ainetta ympäristöön. Vaikutus on sama kuin ydinaseen radioaktiivisella laskeumalla. Kyse ei ole siis varsinaisesta ydinaseesta. Likainen pommi soveltuu hyvin terroristin aseeksi, sillä säteily pieninäkin määrinä lisää pommin kauhuvaikutusta. Periaatteessa likainen pommi voi saastuttaa jonkin alueen asumiskelvottomaksi kymmeniksi vuosiksi ja lisätä syöpäriskiä laajemmalla alueella. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus
Heti onnettomuuden jälkeen Suomessa rajoitettiin määräaikaisesti karjan laidunruokintaa, jotta lyhytikäiset radioaktiiviset aineet eivät päätyisi maitoon ja lihaan. Samoin suomalaisia kehotettiin olemaan syömättä ylen määrin sieniä, marjoja ja muita luonnontuotteita silloin, kun ne oli poimittu paljon laskeumaa saaneilta alueilta ja niiden cesiumpitoisuus oli kohonnut. 2000-luvulla merkittävin elintarvikkeissa esiintyvä laskeumasta peräisin oleva radioaktiivinen aine on cesium-137. Pahin laskeuma Suomessa on Pirkanmaalla, Itä-Hämeessä sekä Kymenlaaksossa. Ympäristömyrkky
Osaa ympäristömyrkyistä kutsutaan supermyrkyiksi. Ne ovat erittäin myrkyllisiä yhdisteitä. Niitä syntyy sivutuotteina kemiallisissa tuotantoprosesseissa tai klooripitoisen aineen palaessa. Nämä imeytyvät elimistöön keuhkojen, ihon ja ruoansulatuksen kautta ja voivat aiheuttaa muun muassa syöpää, häiriöitä elimistön immuunijärjestelmässä, sekä aineenvaihdunnan häiriöitä kuten diabetesta. Ydinvoima
Ydinvoiman käyttöön liittyy ionisoiva säteily ja radioaktiivisuus, joiden huomioon ottamisen tarve tekee ydinvoiman käytöstä erilaista muihin energianlähteisiin verrattuna. Ydinvoimalaitoksen prosessissa esiintyy ionisoivan säteilyn eri lajeja ja radioaktiivisia aineita, joille altistuminen suurina määrinä on terveydelle vaarallisia. Ydinvoimalaitoksen eräät työntekijät voivat työssään altistua ionisoivalle säteilylle ja heidän kohdallaan on huolehdittava säteilysuojelusta. Ydinvoima
Korkea-aktiivinen ydinjäte on pääasiassa käytettyä ydinpolttoainetta, ja se sisältää suurimman osan kaikesta ydinvoimalan tuottamasta radioaktiivisuudesta. Korkea-aktiivinen ydinjäte sisältää lukuisan määrän uraanin fissiotuotteita, joista monet ovat voimakkaasti radioaktiivisia eri alkuaineiden isotooppeja, kuten plutoniumin isotoopit Pu-238 sekä Pu-239, ksenon-135 kaasu ja jodi-131. Käytetyssä ydinpolttoaineessa eli korkea-aktiivisessa ydinjätteessä on yhä jäljellä käyttökelpoista uraania, mutta sitä ei voida enää käyttää reaktorissa, koska reaktorin toiminta voi häiriintyä fissiotuotteiden vaikutuksesta. Tuore korkea-aktiivinen ydinjäte säteilee erittäin voimakkaasti, ja se tuottaa runsaasti lämpöä. Tästä syystä jätettä on jäähdytettävä jatkuvasti vesialtaassa. Käytetyn ydinpolttoaineen aktiivisuus kuitenkin laskee aluksi nopeasti: ensimmäisenä vuonna reaktorista poiston jälkeen aktiivisuus on laskenut 99 prosenttia. Tällöin iso osa fissiotuotteista on hajonnut toisiksi alkuaineiksi. Koska korkea-aktiivinen ydinjäte sisältää myös puoliintumisajaltaan pitkäkestoisia alkuaineita, kestää kauan, ennen kuin säteily on vaimentunut niin paljon, että käytetyn polttoaineen lähellä on turvallista oleskella lyhytaikaisesti. Kuparisen loppusijoituskapselin vieressä voi olla muutaman vuosikymmenen kuluttua. Itse polttoaineen läheisyydessä voi oleskella lyhyitä aikoja noin tuhannen vuoden kuluttua. Loppusijoituksen suunnittelussa tavoitellaan kuitenkin noin sadan tuhannen vuoden eristysaikaa, sillä esimerkiksi jauhemaisessa olomuodossa elimistöön joutuessaan jäte on vaarallista eliöille vielä pitkään. Ydinonnettomuus
Akuutteja terveysvaikutuksia tai hengenvaaraa ei pidetä kovin realistisena uhkana voimalaitosalueen ulkopuolella edes erittäin vakavan onnettomuuden aikana. Esimerkiksi Tšernobylissä evakuoitujen asukkaiden säteilyannokset olivat enimmäkseen alle 250 millisievertiä ja joillakin harvoilla 300–400 millisievertiä. Akuutteja terveysvaikutuksia alkaa ilmetä yli 500 millisievertin annoksilla. Voimalaitoksen alueella työskentelevät voivat saada tätä suurempia annoksia. Raskasmetalli
Raskasmetalleja esiintyy ympäristössä luonnostaan pieninä määrinä ja jotkin niistä, kuten kupari ja kromi, ovat eliöille välttämättömiä. Raskasmetallit ovat ympäristömyrkkyinä erittäin haitallisia, koska ne säilyvät luonnossa pitkään. Niiden poistuminen elimistöstä on myös hyvin hidasta. Ydinvoima Suomessa
Suomessa sijaitsevan ydinlaitoksen haltijalla on rajoittamaton vastuu Suomessa aiheutuneesta vahingosta. Rajoittamaton vastuu on ollut voimassa vuodesta 2012 alkaen. Jos Suomessa sijaitseva ydinlaitos aiheuttaa vahinkoa Suomen ulkopuolella, vastuun enimmäismäärä on noin 700 miljoonaa euroa . Vakavin ydinonnettomuus maailmassa vuoden 2008 loppuun mennessä on ollut Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Ukrainassa vuonna 1986, jonka taloudellisiksi kustannuksiksi on arvioitu satoja miljardeja dollareita. Biologinen vaara
Biologinen vaara tai biovaara, viittaa biologisiin tekijöihin, jotka aiheuttavat vaaraa eläville organismeille, niistä tärkeimpänä ihmiset. Niihin voi kuulua lääketieteelliset jätteet, kuten käytetyt neulat, mikro-organisminäytteet, virukset tai myrkyt biologisista lähteistä. Niihin kuuluvat myös eläimille haitalliset aineet. Termiä "Biovaara" ja vastaavaa varoitusmerkkiä käytetäänkin juuri ennakkovaroituksena, että ne joilla on mahdollisuus olla ko. aineille alttiina, voivat siihen valmistautua. Myrkky
Useat alkuaineet ovat käytännössä ympäristömyrkkyjä ja myös haitallisia ihmiselle. Esimerkiksi raskasmetalleilla ja radioaktiivisilla alkuaineilla voi olla suuria vaikutuksia ihmisen ja eliöiden terveyteen. Myrkyllisille alkuaineille voi altistua muun muassa nautitun ruoan ja veden kautta tai työympäristön vuoksi. Myrkyllisiksi alkuaineiksi luokitellaan esimerkiksi arseeni, kadmium, lyijy ja elohopea. Myös näiden alkuaineiden yhdisteet ovat myrkyllisiä. Köyhdytetty uraani
Sotatoimialueilla, missä on käytetty ammuksia (ja panssareita) köyhdytetystä uraanista, nousee maastossa ja vesistöissä U-238 osuus huomattavasti luonnolliseen verrattuna. Elinolosuhteet tällaisella alueella ovat vaaralliset, sillä sekä kemiallinen, että radiologinen terveysriski kasvaa merkittävästi. Asutus tällaisella alueella voi kärsiä köyhdytetyn uraanin aiheuttamasta korkeasta syöpäriskistä ja geenimutaatioista kymmeniä vuosia, sillä U-238 puoliintumisaika on 4.468 Mrd. vuotta. Sotilasstrategisesti tämä on eräällä tavalla hyöty, sillä alueille ei periaatteessa enää voida asuttaa siviileitä, tai sijoittaa sotilastukikohtia. Käytännössä näitä terveysvaikutuksia pyritään kuitenkin salaamaan tai aliarvioimaan ja tietämättömyydestä, harhaanjohtamisen seurauksena tai muiden elinalueiden puuttumisen johdosta riskialueilla on siitä huolimatta asutusta. Radiologisia haittavaikutuksia kuten alueen väestön geeniperimän vaurioitumista ei voi havaita lyhyeellä aikajänteellä, siksi radiologista sodankäyntiä (köyhdytettyä uraania) käyttävät osapuolet voivat usein välttyä ylesen mielipiteen kritiikiltä tai kansanväliseltä oikeudelta. Köyhdytetyn uraanin käyttöä voi kiistämättä verrata ydinaseen tai kemiallisen aseen käyttöön ekologisen ja radiologisen terveysvaikutuksen näkökulmasta, koska se vaurioittaa pysyvästi paikallisen väestön geeniperimää ja elinympäristöä vastaavasti kuin Agent Orange tai Hiroshimaan ja Nagasakiin tiputetut atomipommit Little Boy ja Fat Man . Sotilasstrategisesti alueen väestön geeniperimän vaurioittaminen on huomattava etu, sillä se johtaa pitkällä aikajänteellä dramaattiseen väestönlaskuun ja luonnollisesti taistelumoraalin laskuun. Geeniperimän vaurioittaminen alistaa toisen osapuolen siviiliväestön jatkuvaan terveydenhoitarpeeseen, ja sitä kautta myös taloudelliseen alakynteen ja riippuvuuteen. Tutkimusreaktori
Reaktorin käytön lopettamisen jälkeen laitokselta poistetaan ensin ydinpolttoaine. Tämän jälkeen, vuosina 2019–2022 puretaan muut radioaktiiviset osat (reaktorisydän sisäosineen, reaktoriallas, betonista tehty biologinen suoja, BNCT-asema ja jäähdytysjärjestelmän primääripiiri). Käytetty ydinpolttoaine ja pääosa reaktorisydämestä ovat korkea-aktiivista jätettä. Muut radioaktiiviset purku- ja huoltojätteet luokitellaan matala- ja keskiaktiivisiksi ydinjätteiksi. Tavoitteena on rajoittaa purkutöistä aiheutuva työntekijöiden kollektiivinen säteilyannos alle 10 millimansievertiin. Reaktorirakennus puhdistetaan niin, että sen jatkokäytölle ei ole rajoituksia. Geologinen loppusijoitus
Geologinen loppusijoitus on tärkein ydinjätehuollon ratkaisuista, jonka tarkoituksena on eristää ydinjätteet ympäristöstä syvälle maanpinnan alle siten, että niiden vaikutukset ympäristöön ovat yhtäläiset tai vähäisemmät kuin luonnossa esiintyvän radioaktiivisuuden. Korkea-aktiiviset ydinjätteet ovat lähes kokonaan peräisin käytetystä ydinpolttoaineesta. Ydinaseonnettomuus
Iso-Britannia teki lukuisia ydinkokeita Australian lähellä sijaitsevilla Joulusaarilla vuosina 1952–1962. Säteilylle altistuivat paikallisten asukkaiden lisäksi brittisotilaat, jotka ovat kertoneet, ettei heille annettu juuri mitään suojavarusteita heidän altistuessaan ydinräjähdyksille. Ydinsäteilylle altistuneet brittisotilaat vaativat vuonna 2007 lääketieteellisiä tutkimuksia kokeiden vaikutuksista terveyteensä. Tutkimuksilla he toivovat saavansa tukea korvausvaatimuksilleen. Heidän perheensä ovat kärsineet muun muassa ihosyövästä ja muista ydinkokeiden säteilyn terveyshaitoista, joka on johtanut geneettisiin muutoksiin paikalla olleissa. Veteraanien edustajan mukaan aiemmin tehdyissä kokeissa on havaittu suurempia geneettisiä vaurioita kuin Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden eloonjääneissä. Vuonna 2007 saarella olleita sotilaita oli elossa yli 900. Uusivuosi
Monille eläimille uusivuosi on kova paikka, sillä niitä pelottavat pamaukset ja kirkkaat välähdykset. Ilotulitus saatetaan jättää juhlinnasta pois myös ympäristön säästämisen vuoksi. Ilotulitteista jää maahan hylsyjä, jotka sisältävät jäänteitä myrkyllisistä aineista. Nämä roskat tulisi siivota heti seuraavana päivänä, jotta ne eivät joudu eläinten tai pikkulasten suihin tai jää ympäristön saasteiksi. Ydinaseiden polttovaikutukset
Noin 35 % räjähdyksen energiasta muuttuu lämpöenergiaksi. Suuri määrä lämpösäteilyä imeytyy ihmisen ihoon ja palaviin aineisin lyhyessä ajassa. Varsinkin suurissa vetypommiräjähdyksissä pommin lämpösäteily polttaa ihmisiä, eläimiä, kasveja ja rakenteita laajalla alueella suhteessa paineaallon tuhovaikutuksiin. Hyvin lähellä räjähdystä ihmiset haihtuvat ilmaan tai palavat karrelle. Kauempana syttyy tulipaloja ja ihmisille tulee eriasteisia palovammoja. Polttovaikutus riippuu polttavan säteilyn kestosta ja voimakkuudesta sekä kohteena olevan materiaalin laadusta, eli syttyvyydestä ja kyvystä imeä säteilyä. Jos useimmat materiaalit syttyvät, syntyy tuhoisa tulimyrsky, joka kestää tuntikausia ja voi imeä ihmisiä myrskytuulen voimalla tuliseen pätsiin. Ionisoiva säteily
Vaikka säteily ei voikaan levitä tai jäädä ympäristöön, radioaktiiviset aineet voivat levitä ympäristöön siinä missä muutkin aineet. Tästä syystä hienojakoinen jauhemainen radioaktiivinen aine on erityisen vaarallista. Jauhe voi kulkeutua helposti elimistöön esimerkiksi keuhkojen tai ruuansulatuselimistön kautta. Tässä tapauksessa myös esimerkiksi alfa-säteilijä voi olla terveydelle vaarallinen. Prypjat
26. huhtikuuta 1986 Tšernobylin ydinvoimalassa sattui maailmanhistorian vakavin ydinonnettomuus, jossa suuria määriä radioaktiivisten aineiden saastuttamaa savua vapautui ilmakehään ydinreaktorin sisäosissa riehuneesta tulipalosta. Koska ydinvoimala oli vain kahden kilometrin päässä Prypjatista, savu liikkui lyhyessä ajassa kaupungin yläpuolelle, minkä seurauksena kaupunki asukkaineen altistui ionisoivalle säteilylle. Kun Neuvostoliiton viranomaiset kuulivat onnettomuudesta ja sen laajuudesta, he päättivät salata Tšernobylin laitoksen reaktorin räjähdyksen eikä asiasta tiedotettu edes neuvostokansalaisille. Prypjatin asukkaiden väestönsuojelu laiminlyötiin täysin. Vaikka säteily ei enää Prypjatin läheisyydessä aiheuttanut välitöntä vaaraa, oli se edelleen tarpeeksi voimakasta altistaakseen väestön mahdollisille haitallisille jälkiseurauksille. Asian traagisuutta pahentaa se, että suurin osa myöhemmin säteilyaltistuksen aiheuttamista noin 10–15 kuolemantapauksesta olisi ollut mahdollista välttää varsin yksinkertaisin väestönsuojelutoimenpitein, kuten rakennusten sisälle suojautumalla. Sisälle suojautuminen olisi pienentänyt huomattavasti altistumista savun mukana tulleelle laskeumalle. Säteilyturvallisuus
Kaikkialla luonnossa on ionisoivan säteilyn lähteitä, esimerkiksi avaruudesta tulee kosmista säteilyä ja maaperässä on luonnostaan radioaktiivisuutta. Kaikkien aineiden atomien joukossa on luonnostaan myös radioaktiivisia isotooppeja. Näin ollen kaikki aineet, eliöt ja myös ihmiset jatkuvasti altistuvat ionisoivalle säteilylle ja eliöt, ihminen mukaan lukien, ovat sopeutuneet säteilyyn. Säteilyannosta mitataan millisieverteissä, mSv. Luonnonsäteilystä saatavat vuosiannokset ovat pääasiassa välillä 2–20 mSv, mutta kaikkein korkeimpien luonnollisen taustasäteilyn alueilla annokset voivat olla jopa 100 mSv:n luokkaa vuosittain. Säteilyn biologisista vaikutuksista on tietoa artikkelissa ionisoiva säteily. Bifenyyli
Aine on erittäin vaarallinen ympäristölle, koska se on ympäristössä pysyvä ja rikastuu ravintoketjussa. Bifenyyli ei ole kuitenkaan EU-ohjeensa mukaan myrkky, vaan ärsyttävä ja ympäristölle vaarallinen aine: LD50-arvo suun kautta rotalla 2 400 mg/kg. Ydinonnettomuus
Ydinvoimalaonnettomuuden päästöjen suuruus riippuu siitä, vaurioituuko reaktorin polttoaine ja pysyykö suojarakennus ehjänä. Pelkkä ydinvoimalan vesivuoto ilman polttoaineen vaurioitumista ei aiheuta suurta säteilyvaaraa. Jos taas polttoainetta vaurioituu, eli onnettomuus luokitellaan vakavaksi onnettomuudeksi, niin radioaktiivisia aineita vapautuu suojarakennukseen. Jos suojarakennus pysyy ehjänä, kuten Three Mile Islandin onnettomuudessa, niin päästöt ympäristöön jäävät pieniksi. Suojarakennuksen rikkoutuminen vakavan onnettomuuden aikana voi aiheuttaa suuren radioaktiivisten aineiden päästön. Uraanikaivos
Kaivostoimintaan ei liity ydinreaktioita, joten se ei voi synnyttää radioaktiivisuutta. Sen sijaan sen kuluessa voidaan siirtää luonnossa jo olevaa radioaktiivisuutta paikasta toiseen. Uraanikaivoksissa malmista poistetaan uraani, joka vähentää kallion alkuperäisen aktiivisuuden määrää. Sivukiveen ja rikastusjätteeseen jää kuitenkin radioaktiivisia aineita kuten radiumia, uraani- ja aktiniumsarjan nuklideja ja myös jonkin verran uraania. Sama pätee myös kaikkiin radioaktiivisuutta sisältävissä kivilajeissa toimiviin kaivoksiin, esimerkiksi tyypillisesti fosfaattikaivoksiin, eikä pelkästään uraanikaivoksiin. Kaivos- ja rikastusjätteet sisältävät vain alhaisia pitoisuuksia radioaktiivisuutta, mutta toisaalta kertyvät kivi- ja rikastushiekkamassat saattavat etenkin avolouhosten tapauksessa olla suuria. Radioaktiivisuutta ei voida sinänsä hävittää. Kuten kaikki radioaktiivisuus luonnossa, on rikastusjätteiden ja sivukiven radioaktiivisuus hyvin pitkäkestoista. Sen aktiivisuus laskee oleellisesti vasta muutaman sadan tuhannen vuoden aikana. Ydinaseonnettomuus
Ydinasekokeissa ydinaseonnettomuudet olivat välittömiä. Ensimmäisistä ydinasekokeista lähtien niihin liittyi sekä ennakoituja että odottamattomia vahinkoja. Ennakoidut vahingot pyrittiin eliminoimaan, mutta se oli vaikeaa. Aluksi koeräjäytykset tapahtuivat maan pinnalla. Ilmakehässä tehtiin yhteensä noin 500 ydinkoetta. Nämä aiheuttivat sekä paikallista että maailmanlaajuista laskeumaa, joka koostui useista nuklideista (tärkeimpänä 137cesium). Maanpinnalla tehtävistä räjäytyksistä ydinsaaste levisi tuulten mukana maailmanlaajuisesti. Ilmakehässä tapahtuvat kokeet kiellettiin vuonna 1963. Tämän jälkeen ydinkokeita alettiin tehdä maan alla, jolloin ydinsaasteet saatettiin pitää rajoitetulla alueella. Ydinasevallat ovat tehneet ydinasekokeita harvasti asutuilla alueilla Nevadassa Yhdysvalloissa, Novaja Zemljalla Venäjällä, Kazakstanissa, Bikinin atollilla Tyynessä valtameressä ja Australiassa. Vaikka alueiden asukkaat evakuoitiin, ydinasekokeet aiheuttivat kaikissa kohteissa pitkäaikaisia säteilyongelmia niin lähialueilla kuin naapurimaissa. Säteilyä havaittiin jopa toisella puolella maapalloa. Ydinjätehuolto
Ydinvoimaa vastustavat järjestöt Greenpeace ja Suomen luonnonsuojeluliitto vastustavat ydinjätteen geologista loppusijoitusta Olkiluotoon vedoten ydinjätevarastojen mahdolliseen vuotoriskiin pohjaveden kautta. Myös geologian professorit Matti Saarnisto ja Nils-Aksel Mörner vastustavat ydinjätteen loppusijoitusta Olkiluotoon geologisin perustein. Heidän näkemyksensä mukaan Olkiluodon alueen murroskohtien rikkoma ja liikkeessä oleva kallio aiheuttaa vaaraa pitkän ajan kuluessa ydinjätteen loppusijoituksen turvallisuudelle. Lisäksi ydinjätteen loppusijoitus on aiheuttanut kiistaa laajalti Suomen ulkopuolella, muun muassa Yhdysvaltain suunnitteleman Nevadan Yucca Mountainin loppusijoituslaitoksen yhteydessä. Mielipidemittausten mukaan suurin osa osavaltion asukkaista vastustaa hanketta. Yhdysvaltain energiaministeriön vuonna 2006 julkaiseman raportin mukaan laitoksen suunnittelun yhteydessä on myös ilmennyt epäselvyyksiä. Tämän vuoksi energiaministeriö on antanut laitoksen turvallisuuteen liittyvän tieteellisen tutkimuksen ulkopuolisen tutkimuslaitoksen arvioitavaksi. Ydinpolttoainekierto
Käyttämätön ydinpolttoaine uraanidioksidi UO on vain lievästi radioaktiivista. Sen U-isotooppirikastusastejakaumua on yleensä noin 3–5 % eli noin 95–97 % UO ja noin 3–5 % UO. Käytetty ydinpolttoaine sen sijaan säteilee hyvin voimakkaasti, joten säteilysuojelutoimet ovat sen varastoinnissa ja kuljetuksessa tarpeen. Käytetystä ydinpolttoaineesta radioaktiivisen tekee U hajoamisen (fission) seurauksena syntyvät voimakkaasti radioaktiiviset fissiotuotteet ja reaktorissa neutronikaappauksella aktivoituneet aineet. Jäte
Teollisuusjäte on teollisuuden toimialoilla syntyvä tuotantojäte. Jäte voi olla kiinteää, nestemäistä tai kaasua. Teollisuusjäte voi myös olla vaaratonta tai vaarallista. Ympäristölle vaaralliset jätteet luokitellaan ongelmajätteiksi. Teollisuusjätteeksi luetaan joskus myös energiantuotannon jätteet ja mineraalien kaivussa syntyvät jätteet. Ydinonnettomuus
Vuonna 2009 julkaistun tutkimuksen valossa Tšernobylin luonnon vaurioit ovat arvioitua vakavammat. Pahimmalla onnettomuusalueella ei ole juuri ollenkaan selkärangattomia eläinlajeja, ja nisäkkäissä esiintyy poikkeuksellisen paljon epämuodostumia. Ydinvoima
Ydinpolttoaineen olomuoto ei muutu käytön aikana, vaan käytetty polttoaine pysyy kokonaisuudessaan reaktorissa polttoaineen vaihtojen välillä. Käyttämätön ydinpolttoaine ei säteile merkittävästi, eikä sen lyhytaikainen käsittely vaadi erityisiä suojatoimia. Käytetty ydinpolttoaine sen sijaan säteilee voimakkaasti ja aiheuttaa vaaran lähellä oleskeleville, jos säteilysuojelusta ei huolehdita. Käytettyä polttoainetta säilytetään ja käsitellään vesialtaassa, joka vaimentaa säteilyn miltei täysin. Polttoainenippuja on säilytettävä vesialtaissa useita vuosia, ennen kuin ne voidaan siirtää muualle jatkokäsittelyyn. Käytetty ydinpolttoaine on mahdollista kierrättää 95-prosenttisesti jälleenkäsittelyn avulla, jolloin vain noin 5 prosenttia polttoaineesta jää jätteeksi. Suomalaisten ydinvoimaloiden polttoainetta ei kuitenkaan jälleenkäsitellä, koska ydinenergialaki kieltää käytetyn ydinpolttoaineen maastaviennin ja maahantuonnin. Jos jälleenkäsittelyä ei tehdä, käytetty ydinpolttoaine on ydinjätettä. Ydinsota
Rajoittamattoman ydinsodan vaikutukset olisivat paljon vakavammat. Esimerkiksi Yhdysvaltojen ja Venäjän ydinaseiden räjäytykset nostattaisivat arviolta 150 miljoonan tonnin häkäpilven, joka laskisi maapallon keskimääräistä ilmaston lämpötilaa 8°C. Pohjois-Amerikassa ja Euraasiassa lämpötila laskisi 20-30 °C. Tämä tekisi maanviljelystä ja ruoantuotannosta mahdotonta. Ekosysteemit tuhoutuisivat ja suurin osa ihmiskunnasta kuolisi nälkään. Uraanikaivos
Radon on jalokaasu, joten se ei reagoi ympäristön aineiden kanssa. Se ei ole kemiallisesti myrkyllinen, eikä se muodosta myrkyllisiä yhdisteitä. Radon ei kerry elimistöön tai ympäristöön, vaan se esiintyy ainoastaan kaasuna. Radonin haitallisuus perustuu yksinomaan sen ja sen hajoamistuotteiden radioaktiivisuuden aiheuttamaan säteilyvaikutukseen. Ydinenergian käyttörikos
Ydinenenergian käyttörikoksesta voidaan rangaista sakoilla tai korkeintaan vuoden vankeustuomiolla, jollei tehty rikos täytä jonkin muun laissa määritellyn rikoksen tuntomerkkejä. Vuonna 26. joulukuuta 2009 voimaan tulleen Euroopan parlamentin ja neuvoston ympäristödirektiivin (2008/99/EY) ja sen Suomen lakiin aiheuttamien muutosten seurauksena oikeushenkilölle on voitu vuodesta 2010 määrätä ydinenergian käyttörikoksesta yhteisösakko, jonka summa vaihtelee 850 ja 850 000 euron välillä. Ydinonnettomuus
Säteilyturvakeskus on tutkinut vakavan ydinonnettomuuden seurauksia, kun väestönsuojelutoimia tehdään. Esimerkiksi tutkimuksessa "Ydinuhkat ja varautuminen" (Mustonen et al., 1995) arvioitiin poikkeuksellisen vakavan ydinonnettomuuden vaikutuksia Suomessa. Tutkimuksen lähtökohtia kuvataan näin: "Pahimmat mahdolliset seuraukset saadaan yhdistämällä kaikki tilanteeseen vaikuttavat tekijät pahimmalla mahdollisella tavalla sekä lisäksi tekemällä tapahtuman vakavuutta todennäköisesti liioittelevia ominaisuuksia niiden kohdalla, joita ei tunneta." Tutkimusta varten oletettiin onnettomuuspäästön olevan realistisena pidettyä arviota suuremman ja säätilan oletettiin olevan sellainen, että se vie päästön kapeana vanana suoraan tarkasteltuun kohdekaupunkiin - näitä olivat mm. Turku ja Helsinki. Tutkimuksessa kommentoidaan näin epäsuotuisan säätilan olevan niin epätodennäköinen, että sellaista on tuskin koskaan esiintynyt. Tutkimuksen mukaan akuutteja terveyshaittoja ei väestössä esiintyisi missään tutkituista tapauksista, puhumattakaan kuolemanvaarasta. Säteilyannokset olisivat kuitenkin niin suuria, että väestönsuojelutoimet olisivat tarpeen. Pitkän aikavälin terveyshaittoja arvioitaessa terveyshaittojen kannalta pahimman tutkitun tilanteen seurauksena, kohdekaupungin ollessa Helsinki, aiheutuisi 30 kilpirauhassyöpätapausta, kun väestönsuojelu on tehty oikein. Normaalihoidolla kilpirauhassyövistä 10 prosenttia johtaa kuolemaan, joten kuolemaan johtavia tapauksia olisi siis ainoastaan 3. Muita terveysvaikutuksia ei odoteta havaittavan. Arvio pitää hyvin yhtä ylläselostettujen Tšernobylin havaintojen sekä muun säteilybiologisen havaintoaineiston kanssa. Kemikaali
Ihmistoiminta on lisännyt joidenkin kemikaalien, kuten raskasmetallien määrää ympäristössä. Haitallisimpia ympäristölle ovat hajoamattomat tai hitaasti hajoavat kemikaalit, kemikaalit jotka kertyvät eliöihin tai ovat niille myrkyllisiä. Kemikaaleja, jotka jo pieninä määrinä ovat myrkyllisiä tai muuten haitallisia, tulisi välttää aina kun se on mahdollista. Kun ostaa tällaista kemikaalia, kannattaa harkita, tarvitseeko sitä todella ja voiko valita vaarattomamman vaihtoehdon. Haitallisia kemikaaleja tulee käyttää harkitusti ja toimia käyttöohjeen ja varoitusmerkintöjen mukaisesti. Ne tulee säilyttää alkuperäisissä pakkauksissaan lasten ja eläinten ulottumattomissa ja erillään elintarvikkeista. Sekajäte
Sekajätettä voidaan hyödyntää jätteenpolttolaitoksista saatuna lämpöenergiana. Suomen ympäristökeskuksen mukaan suurin hyöty sekajätteestä saadaan polttamalla. Suomen Luonnonsuojeluliitto vastustaa jätteenpolttoa ja tarjoaa tilalle jätteensynnyn ehkäisemistä. Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen raportin mukaan pakkauksista aiheutuva ympäristökuormitus on pienempää kuin elintarvikkeiden hävikistä aiheutuisi. Uraani
Kemiallinen terveysriski eli myrkytysriski muodostuu, jos uraania kertyy munuaisiin, maksaan ja luustoon. Suurina annoksina uraani on erityisen myrkyllistä munuaisille ja luustolle. Uraani vahingoittaa munuaisen proksimaalitiehyttä, minkä seurauksena pienten proteiinien ja glukoosin eritys virtsaan lisääntyy. Suomessa porakaivonkäyttäjät saattavat altistua merkittävälle määrälle uraania, 1–2 mg/l (WHO:n ohjearvosuositus 2 μg/l), mutta vakavia terveyshaittoja ei ole huomattu. Ympäristömyrkky
Kadmiumia joutuu luontoon monista eri lähteistä, muun muassa paristoista, PVC-muoveista ja väriaineista. Kadmium ei ole yhtä myrkyllistä kuin elohopea, mutta poistuu elimistöstä verrattaen hitaasti. Kadmium on lisäksi karsinogeeni, eli se voi aiheuttaa syöpää. Lyijyä luontoon vapautuu lähinnä liikenteestä ja teollisuudesta. Muiden myrkkyjen tavoin lyijy voi kulkeutua hyvin pitkiäkin matkoja ilmavirtojen mukana. Tämä raskasmetalli aiheuttaa kasvuhäiriöitä ja elimistön puolustusjärjestelmän heikkenemistä. Lyijy sitoutuu tehokkaasti humukseen eikä liiku maaperässä herkästi, joten lyijyä joutuu kuitenkin vähän eliöihin. Köyhdytetty uraani
Kansainvälinen atomienergiajärjestö toteaa vuoden 2003 raportissaan, että tieteellinen näyttö todistaa että köyhdytetyllä uraanilla ei ole välittömiä merkittäviä terveyshaittoja (""based on credible scientific evidence, there is no proven link between DU exposure and increases in human cancers or other significant health or environmental impacts""). Järjestö huomauttaa, että kuten muut raskasmetallit, se saattaa hengitettynä tai syötynä olla suurissa pitoisuuksissa myrkyllinen erityisesti munuaisille (""Like other heavy metals, DU is potentially poisonous. In sufficient amounts, if DU is ingested or inhaled it can be harmful because of its chemical toxicity. High concentration could cause kidney damage""). Ydinpolttoainekierto
Kaivoksissa käytetään myös kemiallisia aineita, joista osa on myrkyllisiä ja toisaalta kallion mineraalit saattaavat sisältää raskasmetalleja tai muuten suurina annoksina myrkyllisiä aineita, joten sivukivestä, kaivosjätteestä ja muusta jättestä tulee uraanikaivoksillakin huolehtia asiaankuuluvin järjestelyin. Historiallisesti jätehuollon tasossa on esiintynyt kaivosten välillä vaihtelua, parhaiden esimerkkien ollen yleensä nykyaikaisen ympäristövaikutusten arviointimenettelyn sekä ympäristölupakäytännön piirissä olevissa kaivoksissa, sekä toisaalta heikoimpien esimerkkien ollessa ilman valvontaa olevista tai korkean korruption maista, joissa ympäristövaikutusten arviointia ei joko tunneta tai harjoiteta. Radioaktiivinen laskeuma
Radioaktiivinen laskeuma eli ydinlaskeuma on ydinaseen räjähdyksen tai reaktorionnettomuuden aiheuttama, onnettomuus- tai räjähdyspaikan välittömän ympäristön ulkopuolella tapahtuva radioaktiivinen saastuminen. Ydinräjähdykseen tai reaktorionnettomuuteen liittyvässä päästössä vapautuu ilmakehään suuri määrä radioaktiivisia isotooppeja sisältäviä pienhiukkasia. Nämä kulkeutuvat ilmakehän virtausten mukana pois räjähdys- tai onnettomuuspaikalta ja laskeutuvat painovoiman tai sateen vaikutuksesta maahan. Kuuluisin ja Suomeen eniten vaikuttanut ydinlaskeuma aiheutui Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta vuonna 1986, mutta erityisesti Suomen Lappi kärsi 1960-luvulla merkittävästi Neuvostoliiton tekemien ydinkokeiden kaukolaskeumista. Ydinpolttoainekierto
Luonnonuraani on vain lievästi radioaktiivista, eikä sen käsittelyssä vaadita säteilysuojelutoimia. Kaivostoimintaan tai polttoaineen valmistukseen ei liity ydinreaktioita, joten ne eivät voi "synnyttää" radioaktiivisuutta, mutta sen sijaan ne voivat "siirtää" luonnossa jo olevaa radioaktiivisuutta paikasta toiseen. Uraani esiintyy yleensä kivilajeissa, jotka sisältävät keskimääräistä enemmän luonnollisia radioaktiivisia aineita. Nämä jäävät malmin erotuksesta yli jäävään sivukiveen, jonka varastointi täytyy järjestää turvallisesti. Greenpeace
Greenpeace perustelee ydinvoiman olevan epäolennaista ilmastonmuutoksen hillinnässä ydinvoiman marginaalisen energiantuotanto-osuuden, piilokustannusten sekä hitaiden ja viivästyvien rakennusaikojen takia. Järjestö viittaa IEA:n energiaskenaarioon, jossa maailman ydinvoimakapasiteetin nelinkertaistaminen vuoteen 2050 mennessä vähentäisi hiilidioksidipäästöjä 4%. Ydinvoiman hinta-arviot perustuvat Greenpeacen mukaan rakentajien ennakkoarvioihin, eivät toteutuneisiin kustannuksiin. Järjestö pitää Suomessa rakennettavaa Olkiluoto 3:a esimerkkitapauksena ydinvoiman lisärakentamisen ongelmista. Greenpeacen mukaan päästövähennykset aikaansaataisiin nopeammin ydinvoiman sijaan hajautetuilla uusiutuvilla energiantuotantomuodoilla. Maaperän pilaantuminen
Monilla maaperässä havaituilla radionuklideilla on pitkä puoliintumisaika ja ne voivat kerääntyä eliöihin. Tyypillisiä antropogeenisiä lähteitä ovat ydinaseiden testaus, voimalaitosonnettomuudet ja ydinjätteen kuljetuksessa tapahtuneet onnettomuudet. Myös reaktoreiden säiliöaltaat ja jäähdytysvedet voivat vuotaa. Ydinturvallisuus
Lisäksi IAEA:n periaatteiden mukaan tulevia sukupolvia täytyy suojella säteilyriskeiltä ilman, että heidän täytyisi itse erityisesti suojautua niiltä. Tämä vaatimus liittyy erityisesti radioaktiivisten jätteiden käsittelyyn: niiden sukupolvien, jotka tuottavat jätettä, täytyy huolehtia sen turvallisesta loppusijoituksesta. Geologinen loppusijoitus
Sekä käytetty ydinpolttoaine, että jälleenkäsittelyjätteistä tehty lasi ovat ominaisuuksiltaan kovia, pääosin veteen liukenemattomia, palamattomia, kiinteitä aineita, eivätkä ne voi kaasujen tai nesteiden tapaan vuotaa säiliöstään. Jätteet ja niiden ominaisuudet itsessään muodostavat Posivan mukaan ensimmäisen esteen monikerroksiseksi suunnitellussa esteiden joukossa, joka eristää jätteet elollisesta luonnosta. Venäjän maantiede
Monien vesistöjen laatua heikentää se, että teollisuuslaitokset ja kaupungit päästävät jätevesiään vajavaisesti puhdistettuina vesistöihin. Suomessa kuuluisaksi on tullut Pietarin kaupunki, joka päästää edelleen osan jätevesistään käsittelemättöminä Suomenlahteen, vaikka vedenpuhdistamoja onkin rakennettu kansainvälisenä yhteistyönä 1990- ja 2000-lukujen ajan. Muita ympäristöongelmia ovat muun muassa Kuolan ja Uralin alueen ydinjätteet sekä metallisulattojen päästöt. Paikallisesti ongelmat voivat olla erittäin pahoja, ja monet maailman saastuneimpina pidetyistä paikoista sijaitsevat Venäjällä. Vaikka ympäristönsuojelusäädökset ovat jo 1960-luvulta olleet erittäin tiukkoja, ei niitä noudateta eikä valvota. Ympäristön suojelusta vastaa maan luonnonvaraministeriö, jonka toisena tehtävänä on Venäjän luonnonvarojen mahdollisimman tehokas hyödyntäminen. Neuvostoliiton talous
Ajatus ehtymättömistä luonnonvaroista johti resurssien voimakkaaseen tuhlaukseen, saastumiseen sekä ympäristötuhoihin. Pahimpia ympäristöongelmia ovat Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden seuraukset, Murmanskin arktisen alueen ydinkäyttöisen laivaston romu, Tšeljabinskin ydinjätteiden loppusijoitukseen liittyvät laiminlyönnit, Novaja Zemljan arktisen alueen ydinasekokeiden jälkiseuraukset, Norilskin ja Petsamon nikkelintuotanto arktisella alueella, maaöljyn ja maakaasun poraukseen ja kuljetukseen liittyvät ongelmat esimerkiksi Komin tasavallassa ja Kaspianmeren alueella, Araljärven kuivuminen siihen laskevien jokien veden keinokasteluun siirtämisen vuoksi, puuvillankasvatusalueilla Keski-Aasiassa käytetyt kasvimyrkyt, ja yleisesti ottaen sotateknologiaan käytetyt resurssit sekä energian hinnan alhaisuus. Napoli
Eräs sen aiheuttamista ongelmista on ollut pitkäkestoinen jäteskandaali. Mafia on haudannut Napolin seuduille suuret määrät eri puolilta Eurooppaa tuotuja myrkkyjätteitä, muun muassa Saksasta tuotua ydinjätettä. Myrkkyjä on myös karjan laidunalueilla. Syöpätapausten määrä on lisääntynyt seudulla hälyttävästi. Asian paljasti syksyllä 2013 entinen mafiapomo Carmine Schiavone. Eloonjääneet
97 vuotta sitten ydinsota tuhosi kaiken elämän maapallolta. Eloonjääneet ihmiset asuvat Arkissa, joka on suuri avaruusasema. Elämä Arkissa on haasteellista ja ankaraa. Pienetkin rikokset johtavat kuolemantuomioon, mutta alle 18-vuotiaat vangitaan. Näistä nuorisorikollisista 100 lähetetään tutkimaan Maan kelpoisuutta ylläpitämään ihmiselämää. Laskeuduttuaan nuoret huomaavat nopeasti etteivät ole ainoat eloonjääneet. Yellowstonen kansallispuisto
Ennen 1960-lukua puiston suojelu kuitenkin tarkoitti lähinnä sitä, että metsää ”vahingoittavat” tulipalot sammutettiin ja tiettyjä eläinlajeja suosittiin ylitse muiden. Esimerkiksi alueen sudet hävitettiin 1910- ja 1920-luvuilla, jotta ne eivät vahingoittaisi puiston vapitikantaa. Puiston luontoa alistettiin ihmisten tarkoitusperiä varten. Eläimiä tuotiin näytteille, jotta vierailijat saisivat ihailla niitä. Vaarallisimmat eläimet, esimerkiksi karhut, kahlehdittiin näytöksen ajaksi puihin, jotta ne eivät vahingoittaisi katselijoita. Turisteilla oli myös lupa ruokkia eläimiä ja siten opettaa ne riippuvaisiksi ihmisistä. Osia luonnosta tuhottiin, jotta kyettiin rakentamaan palveluja ja teitä puistoon saapuville matkailijoille. Myös salametsästystä esiintyi edelleen, vaikka vain murto-osan entisestä.
Kokemus kuitenkin osoitti, että ”suojelutoimet” ennemminkin vahingoittivat luontoa kuin suojasivat sitä, ja 1960-luvulta alkaen Yellowstonea alettiinkin hitaasti muuttaa kohti nykyistä toimintamallia. Nykyään ihminen puuttuu mahdollisimman vähän puiston luonnon elämään. Esimerkiksi normaaliin ekosysteemiin kuuluvia tulipaloja ei enää sammuteta. Yksittäisen lajin tilaan ei puututa eikä yhtäkään lajia suosita, vaan sen sijaan seurataan, että Yellowstonen koko ekosysteemi pysyy tasapainossa. Jo 1970-luvulla kiellettiin eläinten ruokkiminen ja niiden vangitseminen ja esitteleminen yleisölle lopetettiin. Puistoon rakennettiin myös valmiita kulkureittejä, jotta mahdollisimman suuri ala luontoa ei kärsisi vierailevista ihmismassoista. Kansallispuiston luonto ja sen säilyminen palautettiin jälleen etusijalle. Ympäristömyrkky
Raskasmetalleiksi kutsutaan metalleja, joilla on suuri tiheys. Osa näistä aineista muuttuu ympäristömyrkyiksi niiden päästessä luontoon ihmisen toimien vuoksi. Koska raskasmetallit eivät hajoa, ne voivat olla biologisessa kiertokulussa ikuisesti. Joskus myrkyt sitoutuvat järvien ja merien sedimenttiin ja maahiukkasiin. Haitallisimpia ympäristömyrkkyjä ovat elohopea, kadmium ja lyijy. Bakteerit voivat muuttaa elohopean metyylielohopeaksi, joka sitoutuu helposti eliön proteiineihin ja on tavallista elohopeaa myrkyllisempää. Tämä aine voi synnyttää pysyviä hermostovaurioita. Ydinonnettomuus
Uraani on vain lievästi radioaktiivista, joten uraanipolttoaineen valmistuksen tai tuoreen polttoaineen käsittelyn yhteydessä ei yleensä voi vapautua merkittäviä määriä radioaktiivisia aineita. Kuitenkin vuonna 1999 Japanissa Tokaimuran polttoainetehtaalla tapahtui onnettomuus, kun käsiteltiin uraania tutkimusreaktorin polttoaineen valmistusta varten. Käsiteltäessä tavanomaista korkeammalle väkevöityä uraania (18,8 %) rikottiin turvallisuusmääräyksiä ja kaadettiin liian suuri erä nestemäistä uraaniyhdistettä kerralla säiliöön. Uraani saavutti kriittisyyden, eli käynnistyi ketjureaktio, ja uraani pysyi sen jälkeen useita tunteja kriittisenä. Kaksi työntekijää sai erittäin suuren säteilyannoksen, ja he menehtyivät säteilyaltistuksen seurauksiin usean kuukauden kuluttua. Reaktiossa syntynyt suora säteily aiheutti myös laitoksen ulkopuolisille säteilyannoksia, joiden arvioitiin olleen enimmillään noin 20 millisievertiä. Reaktiossa syntyi jonkin verran fissiotuotteita, jotka kuitenkin jäivät pääosin laitosalueelle, ja päästön aiheuttamat säteilyannokset olivat pieniä. Rautajätti
Rautajätti lähtee yksin kaupunkiin ja pelastaa katolta pudonneet pikkupojat. Heti sen jälkeen armeija saapuu paikalle ja alkaa ampua jättiä, jolloin se reagoi aseisiin muuttumalla sotakoneeksi joka puolustautuu tuhoisasti. Jätti on juuri aikeissa ampua Hogarthin, jolloin poika muistuttaa että ase tappaa ja tappaminen on väärin. Jätti lopettaa tuhoamisen ja armeija laskee aseensa, mutta Mansley ei tahdo luovuttaa vaan käskee laukaista ydinpommin joka tulee tuhoamaan jätin ja koko kaupungin. Pelastaakseen kansan jätti nousee lentoon ja törmää ydinpommiin, joka räjähtää ilmassa tuhoten jätin kappaleiksi ympäri maapalloa. Jäte
Vuonna 2015 tehty tutkimus osoittaa, että luonnon kannalta on järkevintä polttaa sekajäte, mädättää biojätteet ja kierrättää muovi. Jäte
Maailmassa syntyy arviolta n. 50 miljoonaa tonnia elektroniikkajätettä (SER-jäte) vuosittain . Elektroniikkajäte, kuten tietokoneet, monitorit ja kuvaputkitelevisiot, viedään usein purettavaksi kehitysmaihin, mm. Kiinaan, Nigeriaan ja Intiaan . Ympäristöjärjestö Greenpeacen mukaan n. 70 prosenttia maailman SER-jätteestä päätyy lopulta Kiinaan, vaikka sen maahantuonti onkin maan laissa kielletty. . Virallisesti elektroniikkajätettä myydään "käytettyinä tavaroina" eli käytettäväksi uudelleen. EU:n viranomaisten mukaan "tavarat" ovat kuitenkin usein niin huonossa kunnossa, ettei niitä voida enää käyttää. EU:n suurimmat SER-jätteen viejämaat ovat Saksa ja Hollanti, vaikka EU:n säännöt kieltävätkin jätteen viennin. Myös Sveitsi ja Korea vievät elektroniikkajätettä Afrikkaan. Yhdysvallat ei kiellä elektroniikkajätteen vientiä. Greenpeace on vaatinut elektroniikkavalmistajia poistamaan myrkyllisen materiaalin tuotteistaan, sillä vastaanottajamaissa jätteitä lajittelevat (joiden joukossa on usein myös pieniä lapsia) voivat saada myrkytyksiä . Sota
On kuitenkin huomattava, etteivät kaikki valtiot ole allekirjoittaneet kaikkia sopimuksia. Osa allekirjoittaneista valtioista tulkitsee sopimusten pykäliä eri tavoin. Esimerkiksi ympäristösodankäyntiä koskevat sopimukset, kuten YK:n Yleissopimus ympäristön muuttamismenetelmien sotilaallisen tai muun vihamielisen käytön kieltämisestä (ENMOD) tai Geneven kemiallista sodankäyntiä koskeva sopimus vuodelta 1925 eivät jokaisen osapuolen mielestä estä käyttämästä esimerkiksi Agent Orangen kaltaisia kasvimyrkkyjä. Kansainvälinen lainsäädäntö ei myöskään pysy aina mahdollisesti siviiliväestölle ja ympäristölle vaaraa aiheuttavan sotateknologisen kehityksen perässä. Yksi nykyajan kysymyksistä on köyhdytetty uraani, jonka käyttö ammuksissa ei ole useimpien NATO-maiden mukaan aiempien sopimusten mukaan kielletty, vaikka erilaiset organisaatiot pyrkivät saamaan aikaan sen kieltävän sopimuksen. Köyhdytetyn uraanin vaikutuksesta terveyteen kiistellään, eikä esimerkiksi asutuskeskuksiin laajalti levinneen ammusjätteen mahdollisista haittavaikutuksista ole olemassa vielä pitkäaikaisnäyttöä. Plutonium
Plutonium on raskasmetalli ja radioaktiivinen ja siten haitallinen elimistön sisälle joutuessaan. Käytännössä plutoniumia esiintyy kuitenkin niin pieniä määriä, että merkityksellisen annoksen saaminen on äärimmäisen harvinaista. Ydintekniikan historia tuntee eräitä tapauksia tapaturmaisesta plutoniumin nielemisestä tai hengittämisestä, lähinnä plutoniumin käsittelystä laboratoriossa, mutta yhdessäkään tapauksessa elimistöön joutunut annos ei ole lähestynyt hengenvaarallista. Näin ollen pohdinta plutoniumin vaarallisuudesta myrkkynä perustuu lähinnä plutoniumin biokemian teoreettiselle tarkastelulle ja eläinkokeille. Ydinaseiden polttovaikutukset
Niinpä 1 Mt räjähde sytyttää metsän palamaan pintaräjähdyksessä vielä 14,3 km päässä. Useimmat muut palavat aineet synnyttvjät laajan yleispalon 12,5 km päässä ja monia erillispaloja syttyy 25 km päässä. Ydinvoima
Ydinvoiman kaupallinen käyttö on alusta asti perustunut tiukalle viranomaisvalvonnalle, jonka synty ajoittuu 1950-luvun Yhdysvaltoihin. Amerikkalaisen Atomic Energy Commissionin säädöstön pohjalta on hyvin pitkälti laadittu nykyaikainen ydinvoiman rauhanomaista käyttöä koskevat säännöt ympäri maailman. Ydinvoiman käytön periaatteiden pääasiallisina ohjenuorina ovat, että käytön hyötyjen on oltava haittoja suuremmat ja sen on aina oltava turvallista. Esimerkiksi Suomessa ydinenergialaissa () määrätään seuraavaa:
Muunlainen ydinenergian käyttö on Suomessa laitonta. Ydinenergialain ja muiden ydinenergiaa koskevien lakien ja määräysten noudattamista valvotaan sekä kansallisesti että kansainvälisesti. Päävastuu valvonnasta on aina paikallisella viranomaisella. Esimerkkinä tyypillisestä kaupallisen ydinvoiman valvontajärjestelmästä tässä annetaan suomalainen valvonta.
Työ- ja elinkeinoministeriö eli TEM vastaa ydinenergian ylimmästä valvonnasta sekä ydinenergian käytön johdosta Suomessa. Ministeriö valmistelee alan lainsäädännön ja huolehtii sen täytäntöönpanosta. TEM osallistuu Suomen edustajana ydinalan kansainvälisten sopimusten valmisteluun. TEM valvoo Suomen ydinjätehuoltoa ja hallinnoi ydinsähkön hintaan lisätyistä maksuista kerättyä Valtion ydinjäterahastoa. TEM edustaa Suomea Euratomissa, IAEA:ssa ja OECD:n atomienergiajärjestössä (NEA) sekä pohjoismaisessa ydinturvallisuuden tutkimusohjelmassa (NKS). Ydinonnettomuus
Pidemmällä aikavälillä maahan laskeutuneet radioaktiiviset hiukkaset eli laskeuma aiheuttaa ihmisille ulkoista säteilyannosta. Lisäksi laskeuma voi saastuttaa juomavettä ja elintarvikkeita (esim. viljaa, rehua, marjoja, sieniä ja kaloja), ja siten radioaktiivisia aineita voi kulkeutua ihmisiin ja aiheuttaa sisäisiä säteilyannoksia. Maanpinnalle laskeutuneita radioaktiivisia hiukkasia voi myös nousta uudestaan hengitysilmaan esimerkiksi tuulisella säällä. Yhdistyneen kuningaskunnan ympäristöpolitiikka
Britannia lopetti teollisuusjätteiden dumppauksen meriin vuoden 1993 alussa ja lietteen dumppauksen vuoden 1999 alussa. Sellafieldin ydinjätteen jälleenkäsittelylaitoksen radioaktiivinen jäte vietiin Irlannin merelle. Ydinjäte kulkeutuu Skotlannin rantaa pitkin Pohjanmerelle. Lisäksi on 14 muuta pienempää ydinjätepaikkaa. Strontium-90
Ydin­voimala­onnettomuuksissa strontium-90 ei leviä ympäristöön yhtä herkästi kuin cesium-137, koska se ei haihdu läheskään yhtä helposti, mutta se on toden­näköisesti ydin­aseiden radioaktiivisen laskeuman vaarallisin aines. Olkiluodon ydinvoimalaitos
Voimalaitosalueella sijaitsee myös reaktoreissa syntyneen ydinjätteen varasto, jossa on vesialtaissa varastoituna kaikki Olkiluodossa syntynyt ydinjäte odottamassa mahdollista loppusijoitusta. Vielä ei ole tiedossa, minne ja millä tavalla Olkiluodon reaktoreiden tuottama ydinjäte voidaan sijoittaa tulevaisuudessa turvallisesti. Permikauden joukkotuho
Rikkivety on monille happea hengittäville eliöille myrkyllistä. Rikkibakteerit tuottivat suuria määriä rikkivetyä muutamassa sadassa vuodessa, mikä myrkytti entisestään ohentunutta ilmaa. Lisäksi rikkivety tuhosi ehkä otsonikerroksen, joka suojaa Maata auringon syöpää aiheuttavalta ultraviolettisäteilyltä. Näin maan päällä olisi ollut kuumaa ja vaikea hengittää, ja monet eläimet eivät kestäneet hapen niukkuutta ja kuolivat. Ydinsota
Ydinsota aiheuttaa myös laajoja säteilyhaittoja, erilaisia syöpiä, steriiliyttä ja epämuodostumia. Joissakin ydinsodan skenaarioissa on laskettu, että kyseisen ydinsodan seurauksena lapsista syntyy esimerkiksi 5–10 prosenttia epämuodostuneina. Säteily myös saastuttaa maaperää ja vaikuttaa paitsi ihmisiin, myös alueen kasvillisuuteen ja eläinkuntaan pitkän aikaa ydinräjähdyksen jälkeen. Sienimyrkky
Sienten poiminta ruoaksi sellaisilta alueilta, joilla tiedetään olevan maaperäsaasteita, ei ole suositeltavaa. Osa sienistä kerää ympäristömyrkkyjä, ruokasienistä erityisesti raskasmetalleja kuten lyijy ja kadmiumia ja jopa radioaktiivisia metalleja kuten uraania ja strontiumia. Kadmium tosin kulkeutunee elimistön läpi imeytymättä kitiiniin sitoutuneena. Toistaiseksi (vuoteen 2005 mennessä) ei näistä ole todettu olevan Suomessa suurta vaaraa, mutta raskaan liikenteen ja teollisuuden läheisyydestä ei ruokasieniä kannata poimia. Myös Säteilyturvakeskus seuraa asioita radioaktiivisuuden kannalta. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Vaarallismpia säteilijöitä ovat alussa Jodi-131 ja myöhemmin strontium-90 ja cesium-137. Radioaktiivinen jodi puoliintuu noin 8 päivässä. Strontium-90 ja Cesium puoliintuvat 29 ja 30 vuodessa. Greenpeace
Greenpeace pitää ydinvoimaan liittyviä riskejä ja ympäristökysymyksiä liian ongelmallisina suhteessa ydinvoiman hyötyihin. Luettelo ydinonnettomuuksista
Ydinonnettomuuksien lisäksi on tapahtunut joitakin ydinaseonnettomuuksia, joista jotkut ovat olleet ympäristölle ja ihmisille aiheuttamiensa vahinkojen perusteella jopa 6- tai 7-luokan ydinonnettomuuksien vertaisia. Uraani
Uraani on alkuaine ja myrkyllinen raskasmetalli, jonka kaikki luonnossa esiintyvät ja keinotekoiset isotoopit ovat radioaktiivisia, useimmiten alfa-säteilijöitä. Jaksollisessa järjestelmässä sen kemiallinen merkki on U (lat. uranium), järjestysluku 92 ja CAS-numero 7440-61-1. Merkittävimmät isotoopit ovat U ja U, jotka ovat U ohella ainoat isotoopit, joita löydetään luonnosta. Luonnonuraanin sulamispiste on 1 135 °C ja tiheys 19 050 kg/m³. U-isotooppia voidaan käyttää ydinpolttoaineena energiantuotantoon ja ydinaseiden valmistamiseen. Ydinonnettomuus
Erittäin vakava ydinonnettomuus aiheuttaa säteilyvaaran, kun ympäristöön leviää radioaktiivisia aineita, jotka liikkuvat ilmassa tuulen mukana. Säteilyn annosnopeus laskee sen jälkeen, kun tuuli on kuljettanut ilmassa leijuvat radioaktiiviset aineet pois. Tuulen mukana levitessään päästö laimenee ja säteilyn voimakkuus laskee. Sade huuhtoo radioaktiivisia aineita päästöpilvestä maahan ja siitä edelleen syvemmälle maaperään ja asutuilla alueilla viemäreihin. Ydinturvallisuus
Ydinturvallisuus tarkoittaa toimenpiteitä, joilla pyritään estämään ydinonnettomuudet ja, jos estäminen ei onnistu, lieventämään onnettomuuden seurauksia. Ydinenergian käytön yhteydessä syntyy suuria määriä radioaktiivisia aineita, joiden pääsy ympäristöön pitää estää luotettavasti. Jos ydinreaktori vaurioituu niin, että radioaktiivisia aineita pääsee leviämään ympäristöön, niiden lähettämä säteily voi aiheuttaa vahinkoa ihmisille. Ydinenergian käyttöön liittyvää riskiä ei pystytä täysin poistamaan, mutta huolellisella suunnittelulla ja käytöllä riski saadaan hyvin pieneksi. Maaperän pilaantuminen
Vaikka pelkkä tietyn aineen tai kemikaalin läsnäolo maaperässä voi herättää huolta, ei tästä tavallisesti huolestuta ellei kemikaalin tiedetä olevan myös myrkyllinen (esim. syöpää aiheuttava tai tetarogeeninen). Sillä ei pitäisi olla merkitystä, ovatko nämä haitta-aineet synteettisiä vai luonnostaan maaperässä esiintyviä. Synteettisiä kemikaaleja voidaan pitää ei-toivottuina luonnollisessa ympäristössä, mutta monet monet luonnossa esiintyvät kemikaalit ovat synteettisiä kemikaaleja haitallisempia. Tämän lisäksi synteettiset kemikaalit valmistetaan usein luonnollisista aineista ja ne voivat hajota luonnossa hajoaviin muotoihin.
Yleensä pilaantuneen maaperän vaatimien kunnostustöiden laajuus herättää kiivasta väittelyä. Kysymys maaperän puhtaudesta muuttuu monimutkaisemmaksi, kun maaperään lisätään kemikaalia kuten ravinteita tai torjunta-aineita hyötytarkoituksessa. Tällaisia kemikaaleja pidetään haitta-aineina silloin, kun ne eivät käyttäydy halutulla tavalla ja esiintyvät paikoissa, jossa niiden ei haluta esiintyvän. Nykyään maanviljelyksessä panostetaankin paljon lannoitteiden ja torjunta-aineiden käytön optimointiin. Ydinonnettomuus
Vakavassa reaktorionnettomuudessa helpoiten vapautuvat radioaktiiviset jalokaasut eli krypton ja ksenon. Jalokaasupäästöjä ei voida vähentää suodattimilla. Jalokaasupäästö on vähemmän vaarallinen kuin muut radioaktiiviset aineet, koska jalokaasut eivät aiheuta laskeumaa, vaan leviävät ilmakehään ja laimentuvat tehokkaasti, ja koska ne eivät sitoudu ihmisen elimistöön. Akku
Lyijy on myrkyllistä ja haitallista ympäristölle. Lyijyakut tulee toimittaa ongelmajätteiden keräyspisteeseen, josta ne päätyvät raaka-aineiden kierrätykseen. Ydinvoima
Ydinvoiman käytössä ydinpolttoaine muuttuu ydinjätteeksi, koska ydinreaktioiden aikana polttoaineeseen syntyy fissiotuotteita, joista osa haittaa reaktorin toimintaa. Jätteen suuresti kohonnut radioaktiivisuus johtuu näistä polttoainesauvoihin kertyneistä fissiotuotteista. Käytetyn ydinpolttoaineen ja muun korkea-aktiivisen jätteen lisäksi ydinvoimalassa syntyy matala- ja keskiaktiivisia ydinjätteitä esimerkiksi huoltojen ja voimalan normaaliin käyttöön liittyvän toiminnan aikana. Ydinturvallisuuden kannalta merkittävin vaikutus on käytetyllä ydinpolttoaineella, eli korkea-aktiivisella ydinjätteellä. Zapadnaja Litsa
Andrejevanlahden () rannalla on laivaston käytetyn ydinpolttoaineen tärkein varastointilaitos. Laitos vaurioitui jo vuonna 1982, mutta väliaikaiseksi tarkoitettu varastointi on venynyt vuosikymmenien mittaiseksi. Laitoksesta on vuotanut radioaktiivista ainetta ympäristöön ja sitä pidetään vakavana ympäristöuhkana. Olipa kerran ihminen
Sarjan viimeisessä jaksossa ollaan tulevaisuudessa, jossa liikaväestö ja saasteet koettelevat ihmiskuntaa. Silloin syttyy ydinsota, jossa maapallo tuhoutuu melkein kokonaan. Ainoastaan avaruuteen jää ihmisiä, jotka pyrkivät palauttamaan Maan taas asuttavaksi. Jakson lopuksi kuitenkin muistutetaan, ettei tällaisen kauhuskenaarion tarvitse välttämättä toteutua, jos ihmiset kykenevät ratkaisemaan ongelmansa. Sarjan alku- ja loppumusiikkina on katkelma Johann Sebastian Bachin urkuteoksesta "Toccata ja fuuga d-molli". Myrkky
Lisäksi asetus tuntee terveydelle vaaralisten kemikaalien ryhminä "ärsyttävät", "herkistävät", "syöpää aiheuttavat eli karsinogeeniset", "perimää vaurioittavat eli mutageeniset" ja "lisääntymiselle vaaralliset eli teratogeeniset" kemikaalit. Ydinräjähdyksen vaikutukset
Ydinase voidaan myös räjäyttää avaruudessa, jotta sähkömagneettinen pulssi tuhoaisi elektroniikaa ja sähkölaitteita.
Ydinräjähdysten vaikutukset riippuvat huomattavasti räjähdyksen voimasta ja siitä, missä ympäristössä ja millä korkeudella tai syvyydellä räjähdys tapahtuu. Esimerkiksi sää voi heikentää lämpösäteilyä. Kukkulaine maasto saatata rajata ja suunnata paineaalltoa ja kuumuutta. Varsinkin maanpinnan lähellä tapahtunut räjähdys levittää pitkän aikavälin kuluessa laajalle, jopa tuhansien kilometrien päähän ulottuvan radioaktiivisen laskeuman. Maanpintaräjähdys voi synnyttää maanjäristyksen. Ydinjätehuolto
Ydinjätehuollolla tarkoitetaan ydinteknisesti syntyneestä radioaktiivisesta jätteestä eli ydinjätteestä huolehtimista. Ydinjätteitä syntyy siellä missä radioaktiivisia aineita hyödynnetään eli sairaaloissa, tutkimuslaitoksissa, teollisuudessa, maanviljelyssä, jopa eräissä kulutustavaroissa ja ennen kaikkea ydinvoiman tuotannossa. Radioaktiivisten aineiden käytölle on tyypillistä, että pienet ainemäärät riittävät tavoitellun vaikutuksen aikaansaamiseen. Siten myös yhteiskunnassa syntyvien ydinjätteiden määrät ovat hyvin vähäisiä suhteessa muihin jätteisiin tai ongelmajätteisiin. Hauli
Lyijy on ympäristömyrkky, joka kulkeutuu esimerkiksi petolintujen elimistöön niiden saaliseläimiin jääneiden haulien kautta. Eniten se kertyy merikotkiin: joka kolmas Suomen uhanalaisista merikotkista kuolee lyijymyrkytykseen, joka todennäköisesti johtuu lyijyhauleista niiden ravinnossa: riistassa tai vesilinnuissa. Lyijymyrkytys aiheuttaa yleensä hitaan kuoleman. Eviran tutkijan mukaan lyijyammusten käyttö tulisi kieltää kokonaan.