Minkä kokoiset aikuisen ihmisen munuaiset ovat?
Munuainen
Aikuisen ihmisen munuaiset ovat pavunmuotoiset, noin 11 cm pitkät, 6 cm leveät, 3 cm paksut. Niiden yhteispaino on noin 300 g. Munuaisia ympäröivän sidekudoskotelon alla on kuorikerros, jonka sisäpuolella on ydinkerros. Ydin jakautuu 10-15 lohkoon, munuaispyramidiin, joiden leveä tyviosa on kuorikerrosta vasten ja kapea kärki (munuaisnysty) ulottuu munuaisaltaaseen. Munuaiset ovat koveria selkärankaan päin. Koverassa kohdassa on munuaisportti, joka liittää virtsajohtimen, munuaisvaltimon ja -laskimon munuaiseen.
Mustekalat
Mustekalojen koko vaihtelee suuresti. Niihin kuuluvat suurimmat nykyään elävät selkärangattomat eläimet, jättiläis- ja kolossikalmarit, jotka ovat enimmillään yli 13 metriä pitkiä ja 500 kg:n painoisia. Pienimmät lajit ovat senttimetrin kokoluokkaa.
Mustekalan pääosia ovat pää, siihen suoraan liittyvät lihaksikkaat lonkerot sekä lihaksikkaan vaipan muodostama pään takana oleva vaippaontelo. Lonkeroita on joko 8 tai 10 ja niissä on vaihteleva määrä imukuppeja. Lonkeroita käytetään sekä saalistukseen että liikkumiseen. Lonkeroita yhdistää toisiinsa tyvikalvo, jonka leveys vaihtelee eri mustekalaryhmissä. Lonkeroiden keskellä olevassa suussa on kaksi papukaijannokkaa muistuttavaa vahvaa kitiinileukaa sekä raastinkieli ("radula").
Pussimaisen vaippaontelon sisällä mustekaloilla on kaksi kidusta. Vaippaontelosta johtaa ulos kartiomainen lihaksikas suppilo ("sifoni"), joka anatomisesti vastannee muiden nilviäisten jalkaa. Mustekalat voivat liikkua reaktiovoimalla, so. puristamalla vaippaonteloon otetun veden suppilon kautta ulos eteenpäin niin että vesisuihku työntää eläintä taaksepäin. Tämä liikkumistapa on energeettisesti varsin raskas, ja monet lajit voivat myös uida eväreunuksen avulla tai käyttää lonkeroitaan liikkumiseen. Eturauhasen syöpä
Eturauhanen on miehen sukupuolirauhanen, joka sijaitsee virtsarakon alapuolella peräsuolen edessä. Se on noin luumun kokoinen, 20 grammaa painava elin. Se ympäröi osittain virtsaputkea, joka kuljettaa virtsan rakosta elimistön ulkopuolelle. Eturauhanen tuottaa osan siemennesteessä tarvittavasta nesteestä. Eturauhasen syövän synty ja kasvu edellyttää miessukupuolihormoneita eli androgeeneja. Eturauhasen syöpää ei esiinny eunukeilla. Eturauhasen syöpä on kuitenkin vanhojen miesten sairaus, vaikka heillä iän mukana androgeenien, erityisesti testosteronin pitoisuudet seerumissa pienenevät. Selitys lienee eturauhassolujen iän myötä herkistyvä vaste hormoneille ja muiden riskitekijöiden kasvava merkitys miehen ikääntyessä. Testosteronin vaikutus eturauhasen syöpään on myös kyseenalaistettu monessa tutkimuksessa. Kuitenkin tutkimustulokset eläin-, kliinisistä, ennaltaehkäisy- ja hoidolliseen kokemuksiin perustuvista tutkimuksista viittaavat testosteronin vaikuttavan jollain tavalla eturauhasen syövän syntyyn. Kolumbianmammutti
Kolumbianmammuteilla oli neljä poskihammasta käytettävissään samanaikaisesti, kaksi yläleuassa, ja kaksi alaleuassa. Noin 23 cm poskihampaan kruunusta oli leuan sisällä ja 2,5 cm yläpuolella. Kruunu työntyi eteenpäin ja ylös sen kuluessa. Hampailla oli erilliset hammaskiilteiset harjanteet, joita peittivät purupintaa kohti suuntautuneet ”prismat”. Hampaat olivat kulumista kestäviä ja niitä pitivät yhdessä kiinni hammassementti ja dentiini. Mammutin poskihampaat vaihtuivat viidesti eläimen elinaikana. Ensimmäiset poskihampaat olivat noin ihmisen poskihampaiden kokoisia, 1,3 cm; kolmannet olivat 15 cm pitkiä, ja kuudennet olivat noin 30 cm pitkiä ja painoivat 1,8 kg. Hammasharjanteen kasvaminen 18 cm kesti noin 10,6 vuotta Ihmisaivot
Ihmisaivot koostuvat 80-prosenttisesti aivokudoksesta, jonka erikoistuneita soluja ovat neuronit ja gliasolut. Aikuiset ihmisaivot painavat keskimäärin 1,3–1,5 kilogrammaa. Ihmisen aivot ovat muihin eläinlajeihin verrattuna suhteellisesti hyvin suuret ja monimutkaiset, ja niissä on ehkä enemmän neuroneita kuin minkään muun lajin aivoissa. Ihmisen suolisto
Ohutsuoli on noin seitsemän metriä pitkä; pituus vaihtelee 4,5 ja 10 metrin välillä. Käytännössä se on lihasjännityksen vuoksi huomattavasti lyhyempi. Se on erittäin mutkitteleva ja onteloinen. Ohutsuolen pinnalla on nukkalisäkkeitä, joiden pinnalla on hermoja, imusuonia ja verisuonia. Tasaiseksi levitettynä ohutsuoli peittäisi useiden satojen neliömetrien alueen. Koirahait
Koirahait ovat pieniä tai keskikokoisia haita. Suurin laji "Triakis maculata" kasvaa 2,4 metrin mittaiseksi ja pienimmät lajit ovat noin 35 senttimetrin pituisia. Koirahailla on soikeat silmät, joissa vilkkuluomet. Selkäevät ovat keskikokoiset tai suuret. Hampaat ovat pienet tai keskikokoiset ja voivat olla sahalaitaiset. Eväjalkaiset
Eväjalkaisilla on yksinkertainen maha, joka on rakenteeltaan samankaltainen kuin maalla elävien lihansyöjien. Useimmilla lajeilla ei ole umpisuolta eikä selvää eroa ohutsuolen ja paksusuolen välillä. Ohutsuolen pituus on 8 (kalifornianmerileijona) - 25 (merinorsu) -kertainen kehon pituuteen verrattuna. Suolen pituus saattaa olla adaptaatio useisiin toistuviin syviin sukelluksiin, sillä ruoansulatuskanavan suurentunut tilavuus toimii lisävarastoalueena sulatusvaiheessa olevalle ruoalle sukellusten aikana. Eväjalkaisilla ei ole umpilisäkettä. Kuten useimmilla merinisäkkäillä, munuaiset ovat jakautuneet pieniin lohkoihin ja voivat tehokkaasti absorboida vettä ja suodattaa suolaa pois. Maitokala
Maitokala voi kasvaa enimmillään 1,7–1,8 metriä pitkäksi, mutta jää yleensä noin metrin mittaiseksi. Aikuiset yksilöt painavat 4–14 kilogrammaa. Ruumiinmuodoltaan maitokala on litteä, ja sen pyrstö on suurikokoinen ja selvästi haarautuva. Silmät ovat suurikokoiset ja hampaaton, pienikokoinen suu sijaitsee kuonon päässä. Suomut ovat harmaat. Paikoitellen lajista tavataan ulkonäöltään poikkeavia kantoja. Filippiinien läheisyydessä elää maitokaloja, joiden selkäevä on koko ruumiin mittainen ja myös vatsa-, rinta- ja peräevät ovat pidemmät kuin muualla tavattavilla maitokaloilla. Pennat
Pennat kasvavat suurimmillaan noin 35 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat hoikkaruumiisia kaloja, joilla on yksi pitkä selkäevä. Pyrstöevä on usein haarautunut tai kuunsirpin muotoinen ja evän yläosa voi olla pidentynyt ja päättyy säiemäiseen lisäkkeeseen. Suu on lajeilla pieni tai keskikokoinen ja hampaat kartionmuotoiset. Eräillä "Nemipterus"- ja "Pentapodus"-suvun lajeilla osa hampaista on suurentunut. Osa "Scolopsis"-, "Nemipterus"- ja "Pentapodus"-suvun lajeista on hermafrodiitteja. Pentojen suomut ovat keskikokoiset ja väreiltään vaihtelevat. Usein kalat ovat punertavia, punaisia, keltaisin ja sinisin kuvioin. Imusolmuke
Imusolmuke "(nodus lymphoideus, nodus lymphaticus, lymphonodus)", jota joskus virheellisesti kutsutaan imurauhaseksi, on pieni, pavunmuotoinen, kotelon ympäröimä imukudoselin, jonka lävitse virtaa imuneste. Imusolmukkeita on runsaasti elimistön eri osissa (ihmisellä arviolta 500–600) erityisesti kaulan, nivusten, kainaloiden ja suoliston alueella. Niiden koko vaihtelee suuresti, ihmisellä ne ovat pituudeltaan normaalisti 1–25 millimetriä; imusolmukkeet suurenevat tavallisesti infektion tai kasvaimen yhteydessä, mutta toisinaan ne voivat terveelläkin ihmisellä tuntua satunnaisesti suurentuneilta. Imusolmukkeet ovat osa imusuonistoa, jonka tehtävät liittyvät elimistön immuunipuolustukseen; ne toimivat suodattimina, joiden lävitse imuneste siivilöityy matkallaan vereen ja jotka keräävät ja tuhoavat verestä bakteereita sekä viruksia. Ihmisen anatomia
Kylkiluut sijaitsevat ihmisen keskivartalossa.Ihmisellä on 24 kylkiluuta. Kylkiluut ovat kaarevia ja alkavat selkärangasta. Aikuisiässä vain kylkiluissa syntyy uusia punasoluja. Kylkiluiden tarkoitus on suojata ihmisen sisäelimiä, kuten maksaa ja keuhkoja. Ihmisen anatomia
Ihmisen verenkiertoelimistön keskus on sydän, joka sijaitsee rintakehässä hiukan vasemmalla puolella. Ihmisen sydän on massaltaan 200–400 grammaa ja usein nyrkkisääntönä sanotaan sydämen olevan puristetun nyrkin kokoinen. Ihmisen verenkierto on "täydellinen". Täydellisessä verenkierrossa vähä- ja runsashappinen veri eivät pääse sekoittumaan toisiinsa. Ihmisen verenkierto voidaan jakaa kahteen tyyppiin: isoon verenkiertoon ja pieneen verenkiertoon. Matoäyriäiset
Matoäyriäiset ("Pentastomida") on leukajalkaisten äyriäisten alaluokka. Matoäyriäisillä ei ole raajoja, mutta eturuumiissa on kaksi paria koukkukynsiä. Niillä ei ole hengitys- verenkierto- tai ruoansulatuselimiä. Ne elävät loisina selkärankaisten hengityselimissä. Aikuiset matoäyriäiset ovat 1–14 cm:n pituisia.Ennen näiden eläinten katsottiin olevan nivelmatoihin kuuluva alajakso, ja niitä kutsuttiin "punkkimadoiksi". Kuitenkin nahanluonti, siittiöiden rakenne ja DNA-tason tuntomerkit osoittivat ne äyriäisiksi. 
Matoäyriäislajeja tunnetaan noin 90. Tunnetuin laji on koiran nenä- ja otsaonteloissa loisiva kuonomato ("Linguatula serrata"). Nauhanorsukala
Nauhanorsukala on pitkulainen ja pitkäkuonoinen kala, joka jää yleensä alle 90 cm pitkäksi mutta voi kasvaa 167 cm pitkäksi ja saavuttaa 18,5 kg:n painon. Lajin ruumis kapenee kohti pyrstöä ja sillä ei ole pyrstöevää. Myös rinta- ja peräevät puuttuvat. Nauhanorsukalan selkäevä on pitkä ja kalat käyttävät selkäeväänsä uimiseen. Nauhanorsukala kykenee luomaan heikon sähkömagneettisen kentän elimellään, joka ulottuu pyrstön kärjestä lähes koko ruumiin mittaisena. Sähköistä elintään kala käyttää muun muassa saaliin ja parittelukumppanien paikantamiseen. Nauhanorsukala voi hengittää uimarakkonsa avulla happea suoraan ilmasta. Väriltään nauhanorsukala on harmaa, suomut ovat pienet ja puuttuvat päästä. Toisin kuin monilla muilla arapaimakalojen lahkon lajeilla nauhanorsukalalle ei ole hampaita kielessä. Liskoankeriaat
Kooltaan liskoankeriaat ovat yleensä alle metrin. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja pyrstö sekä kuono ovat pitkät. Selkäeviä on yksi ja peräevä on hyvin pitkä. Liskoankeriaslajien suomut ovat melko kookkaat ja sykloidin muotoiset, väriltään ruskeat tai harmahtavat. Hampaat ovat kaloilla melko pienet. Koiraiden sieraimet ovat hyvin kehittyneet ja naaraat mahdollisesti viestivät koiraille feromonien välityksellä. Kuten naiskaloilla ja ankeriailla liskoankeriaiden poikanen on nauhamainen. Tiimalasidelfiini
Täysikasvuinen aikuinen on noin 1,8 metriä pitkä ja painaa 90–120 kiloa. Urosten uskotaan olevan hieman naaraita pienempiä ja kevyempiä, vaikka pieni määrä tutkimusnäytteitä ei salli pitäviä päätelmiä. Monniset
Monniset oleskelevat mieluiten pohjassa, jonka soran pitää olla pienirakeista ja pyöreää ilman teräviä reunoja. Suurin tavallisimmista monnislajeista on 8-senttiseksi kasvava vihermonninen, jonka allas saisi olla ainakin 150 litrainen. Tavallisimpien 5-7 cm:n pituisten monnislajien, kuten täplämonnisten, kuparimonnisten ja pandamonnisten altaan olisi hyvä olla vähintään 100 litrainen. Pienempien 3-4-senttisiksi kasvavien lajien, kuten kääpiömonnisten, nuolimonnisten ja pikkumonnisten altaaksi riittää jo 50 litrainen akvaario. Kaikki monniset viihtyvät vain parvessa, johon tulisi kuulua vähintään 6 yksilöä. Mutanärhi
Mutanärhi on 29-47 cm pitkä ja painaa 110-130 grammaa. Höyhenpuku on tummanharmaa ja siinä on vaaleammanharmaita viiruja. Siivet ovat ruskeat ja pyrstö musta. Sukupuolet ovat samannäköiset. Mutanärhen silmän väri vaihtelee iän mukaan. Poikasilla se on ruskea ja vuoden ikäisillä harmaa. Vanhoilla yksilöillä harmaan silmän ympärillä on keltainen rengas. Miniahvenet
Nimensä mukaisesti miniahvenet ovat pienikokoisia. Suurimmat lajit saavuttavat korkeintaan 4,5 cm:n pituuden ja osa lajeista jää täysikasvuisenakin alle 2 cm:n mittaisiksi. Ruumiinmuodoltaan kalat ovat pitkulaisia ja selkäevä on pitkähkö. Pyrstöevä on muodoltaan pyöreä. Miniahvenlajien silmät ovat kookkaat ja alaleuka työntyy yläleukaa pidemmälle. Kalojen suomut ovat pienikokoiset ja muuttuvat kutuaikaan koirailla kirkkaan sinisiksi. Miniahvenilla ei ole kylkiviivaa. Juovamonnit
Juovamonnit ovat ruumiinrakenteeltaan usein pitkulaisia kaloja, joille ovat tyypillisiä piirteitä selkäevän kookas piikki, suuri rasvaevä sekä usein voimakkaasti haarautunut pyrstöevä. Kuonossa on 4 paria viiksisäikeitä. Yleensä juovamonnit kasvavat noin 30 cm pitkiksi mutta suurimmat lajit, kuten niilijuovamonni ("Bagrus docmac") ja "Chrysichthys grandis" voivat saavuttaa 1,5–2 m pituuden. Eräät pienemmät lajit ovat värikkäitä ja juovikkaita ja niitä pidetään joskus akvaarioissa. Tällaisia ovat esimerkiksi mustalansettimonni ("Bagrichthys hypselopterus") ja kultajuovamonni ("Mystus vittatus"). Ahma
Pituudeltaan ahma on 69–83 senttimetriä, josta hännän osuus on 15–25 senttimetriä. Naaras painaa keskimäärin noin 10 kg ja uros jopa 28 kg. Hartiakorkeus on 40–45 senttimetriä. Vihermittari
Vihermittarin muna on sukkulamainen, ja se kaventuu kohti kärkeä. Munan päässä on parikymmentä harjannetta. Aluksi munat ovat vihertäviä, mutta vanhemmiten ne muuttuvat punertavan tai tumman ruskeiksi ja yläosastaan kellertäviksi. Vihermittarin toukat ovat täysikasvuisina 28–30 millimetrin mittaisia. Niiden kyljet ovat vihertävän keltaiset, ja selän keskellä kulkee vaalean- tai purppuranpunainen viiva, joka voi olla myös katkonainen. Ruumiin ensimmäinen jaoke on venynyt kahdeksi pitkäksi, punertavan ruskeaksi sarveksi, jotka ulottuvat toukan pään yli. Myös vihreä pää on kaksijakoinen. Toukan perä on ruskea. Kotelo on väriltään kellanvalkoinen tai joskus vihertävä, selkäpuoleltaan se on toisinaan punertava. Kotelossa on lisäksi paksuhko musta keskiviiva ja pieniä rusehtavia pilkkuja. Siipien paikoissa on runsaasti mustia suonia. Kotelon peräkärki on pitkä, ja siinä on runsaasti pieniä, koukkupäisiä sukasia. Hulavanne
Hulavanne on myös liikuntaväline. On olemassa sekä kevyitä hulavanteita, mutta myös painavampia hulavanteita (esimerkiksi 1,2–2 kg), jotka soveltuvat erityisesti kuntoiluun. Lasten hulavanteiden läpimitta on noin 70 senttimetriä, aikuisten noin metrin. Munuaissyöpä
Kaikista syövistä munuaissyöpiä maailmanlaajuisesti uskotaan olevan noin 2 %. Pohjoismaissa esiintyvyys on suurempi, ja Suomessa munuaissyöpiä onkin todetuista syövistä 3,3 %. Anoa
Anoa muistuttaa ulkonäöltään vesipuhvelia, mutta on sitä paljon pienempi. Anoan ruumiinpituus on noin 180 cm ja korkeus keskimäärin 86 cm. Sarvet ovat noin 30 cm:n mittaiset ja muodoltaan litteät ja poimuiset. Täysikasvuiset anoat ovat väriltään mustia ja niiden jaloissa on valkoisia kuvioita. Nuoret yksilöt ovat väritykseltään ruskeita. Siamanki
Siamangilla on hyvin kehittyneet aivot kuten kaikilla ihmisapinoilla. Gibbonilajeista se on paitsi suurikokoisin ja äänekkäin, myös taitavin kävelemään pystyasennossa. Sekä naaras että uros ovat täysikasvuisena noin 75–90 senttimetrin pituiset ja 10 kilogramman painoiset. Toisin kuin muilla gibboneilla, siamangilla on ihopoimu toisen ja kolmannen varpaan välissä. Väritykseltään se on musta lukuun ottamatta punaruskeita kulmakarvoja, ja sen takapuolen iho on paksu ja kovettunut. Tämän ansiosta se pystyy viettämään yönsä istuen puunoksalla, missä se on turvassa saalistajilta. Nuppomaiset
Eräässä jaottelussa ryhmä käsittäisi vain yhden heimon, "Byrrhidae" eli nupot. Muodoltaan kuoriaiset ovat pyöreitä, jopa lähes pallomaisia ja ovat noin 1,2–11 millimetrin pituisia. Niiden selkäpuolella on usein havaittavissa suomuja tai harottavia sukasia. Nupot pystyvät vetämään tuntosarvensa ja raajansa piiloon vatsapuolella oleviin uriin. Niinpä ne saattavat häirittyinä maata kuolleen näköisinä. Suomesta ryhmän kuoriaisia tunnetaan 16 eri lajia, joista suurikokoisin on isonuppo ("Byrrhus pilula"). Ravinnokseen nupot käyttävät sammalia, mikä ei muilla eläinlajeilla ole kovin yleistä.Muita: Munuainen
Natriumionit muodostavat noin 90 % kaikista solunulkoisen nesteen kationeista. Ne sitovat osmoottisesti vettä, ja pääasiassa tämä pitää solunulkoisen nesteen tilavuutta normaalina. Muuten neste poistuisi munuaisten kautta ja elimistö kuivuisi. Elimistön natriumpitoisuus säilyy samana, vaikka ravinnon mukana saatava natriummäärä vaihtelisi vuorokaudessa gramman murto-osasta kymmeniin grammoihin, sillä munuaisissa tapahtuva natriumineritys säätyy tehokkaasti tarpeen mukaan. Glomerulussuodokseen menee vuorokaudessa noin 500 g natriumia. Noin 75 % tästä imeytyy takaisin proksimaalisesta tubuluksesta. Elimistön natriumtilanne ratkaisee, paljonko natriumia reabsorboituu Henlen lingon nousevan osan ja distaalisen kiemuratiehyen alueella. Tavallisesti erittyy lopulliseen virtsaan vain 2–5 g natriumia. Kaliumioneja on solunulkoisessa nesteessä vain niukasti, mutta solunsisäisessä nesteessä ne muodostavat kationien pääosan. Virtsaan erittyy kaliumia tavallisesti 1–3 g vuorokaudessa. Juovahylje
Aikuinen juovahylje on 1,5–1,8 metriä pitkä ja painaa 90–150 kilogrammaa. Koiras on pohjaväriltään naarasta tummempi, tumman ruskea tai musta. Turkissa on neljä leveää valkoista juovaa: yksi rengas kaulan ympärillä, toinen ruumiin takaosan ympäri takaraajojen kohdalla, ja yksi laaja rengaskuvio kummallakin kyljellä. Naaras on vaaleamman ruskea tai harmaa ja valkoiset juovat eivät erotu yhtä hyvin kuin koiraalla. Kuutit ovat syntyessään täysin valkoisia ja vaihtavat turkkinsa viiden viikon ikäisinä. Hauki
Mätimunan halkaisija on 2,6–3 millimetriä. Niitä on 45 senttimetrin pituisessa hauessa noin 25 000 ja 90 senttimetrin pituisessa noin 125 000. Munat tarttuvat vesikasveihin. Jos vedenpinta laskee munimisen jälkeen nopeasti, tulvaniityillä voi tuhoutua merkittäviä määriä mätimunia. Poikaset kuoriutuvat kahdessa viikossa, jos vesi on 10-asteista. Tästä seuraa ruskuaispussivaihe, jonka aikana poikaset ovat kiinni vesikasveissa päässä sijaitsevalla kiinnittymisrauhasella. Poikaset saattavat tehdä jo sen aikana joitakin lyhyitä uintimatkoja. Ruskuaispussi kuluu loppuun noin kahdessa viikossa, jolloin poikanen alkaa uida. Se on 12 millimetriä pitkä, ja sen suu on avautunut. Muutaman päivän päästä poikanen käy ensimmäisen kerran pinnalla täyttämässä uimarakkonsa ilmalla. Isokuonohai
Isokuonohailla on nimensä mukaan iso ja pitkä kuono, jossa näkyvät sieraimet. Ne ovat väritykseltään harmaita. Suurin mahdollinen pituus noin 300. Urosten pituus on 216 senttimetri, kun taas naaran koko on 226-282 senttimetriä. Syntymäkoko 70-90 senttimetriä. Niiden paino voi olla 167 kilogrammaa. Keltapaviaani
Keltapaviaaniuros on pituudeltaan 80–115 senttimetriä ilman häntää ja naaras 50–70 senttimetriä. Häntä on 46–68 senttimetriä. Uros painaa 22–30 kilogrammaa ja naaras 11–15 kilogrammaa. Turkki on kellertävänharmaa, ja pakaroiden yläpuolella on kiiltävänmusta paljas laikku. Munuainen
Munuaispyramidien sisällä on kussakin lähes 100 000 nefronia eli yhdessä munuaisessa niitä on yli miljoona. Ne ovat munuaisten toiminnallisia yksiköitä ja koostuvat munuaiskeräsestä ja munuaistiehyestä. Munuaiskeränen koostuu taas hiussuonikeräsestä (glomerulus) ja sitä ympäröivästä keräsenkotelosta, eli Bowmanin kapselista. Niveljalkaiset
Useimmat niveljalkaiset ovat pienikokoisia. Ne voivat kasvaa kohtalaisen kokoisiksi vain meressä, missä vesi antaa niiden tukirungolle lisätukea. Merten niveljalkaisista suurin on jopa 20 kiloa painava jättiläistaskurapu. Maalla elävät hyönteiset tai hämähäkit eivät paina aikuisina yli sataa grammaa, mutta yhden kovakuoriaislajin toukka on yli 200-grammainen. Närviäiset
Aikuiset närviäiset ovat 1–2 mm pitkiä ja tummanruskeita. Niiden etuselässä ja peitinsiivissä on pieniä kohoumia. Ruumis voi olla litteä tai kupera. Toukat ovat pitkulaisia ja pieniä, alle 3 mm pitkiä. Ihminen
Ihmisvartalojen tyyppejä on useita, ja niiden koko ja ominaisuudet määräytyvät geeniperimän ja ympäristötekijöiden, kuten ruokavalion ja liikunnan, mukaan. Aikuisen ihmisen pituus vaihtelee keskimäärin 150 cm:n ja 200 cm:n välillä. Naiset ovat keskimäärin miehiä pienempiä. Keskipituuksissa on myös alueellista eroavaisuutta. Suomalaisten keskipituus on miehillä 178,5 cm ja naisilla 168,0 cm vuonna 2014 tehdyn tutkimuksen mukaan. Suomalaiset ovat maailmantilastossa sijoilla 16. miehissä ja 13. naisissa. Ihmisen tiheys on suurin piirtein sama kuin veden; luu- ja lihaskudos ovat vettä tiheämpiä ja rasvakudos vettä harvempaa. Rinta- ja vatsaontelo pienentävät keskitiheyttä. Aasiannorsu
Aasiannorsu ("Elephas maximus") on yksi kolmesta nykyisestä norsulajista. Se on Aasian suurin maanisäkäs, joka painaa 2 700–5 000 kilogrammaa, on kuutisen metriä pitkä ja lähes kolme metriä korkea. Aasiannorsu on pienempi ja karvaisempi kuin afrikannorsu, ja sillä on pienemmät korvat. Naarailla ei ole suuria syöksyhampaita, ja ne voivat puuttua myös uroksilta. Bakteerit
Bakteerit (eli eubakteerit tai aitobakteerit) (kreikan sanasta βακτήριον, "baktērion" ”sauva”) on yksi kuudesta eliökunnan kunnasta (ks. systematiikka). Bakteerit ovat yksisoluisia mikroskooppisen pieniä eliöitä eli mikrobeja. Bakteerien koko on yleensä 0,2–2 mikrometriä eli 0,2–2 millimetrin tuhannesosaa. Suurin tunnettu bakteeri (Thiomargarita namibiensis) on 0,75 millimetriä eli 750 mikrometriä pitkä ja erottuu jo paljaalla silmällä. Bakteerit ovat esitumallisia, mikä tarkoittaa, että niiden perintöaineksen ympärillä ei ole tumakoteloa. Ribosomeja lukuun ottamatta bakteereilla ei ole soluelimiä. Ne ovat evolutiivisesti hyvin vanhoja eliöitä. Bakteereja elää kaikkialla, missä on elämää: vedessä, maassa ja muissa eliöissä. Monet bakteerit elävät loisina muissa eliöissä ja voivat olla haitallisia. Jotkut bakteereista ovat kuitenkin hyödyllisiä tai jopa välttämättömiä kantajalleen. Eväjalkaiset
Eväjalkaisten koko vaihtelee baikalinhylkeen yhdestä metristä ja 45 kilogramman painosta etelänmerinorsun, suurimman petoeläimen, viiteen metriin ja 3200 kg painoon. Useilla lajeilla esiintyy sukupuolten välisiä eroja koossa ym. ominaisuuksissa. Kehonrakenne on sulavalinjainen ja kaikki neljä raajaa ovat kehittyneet räpylöiksi. Vaikka eväjalkaiset eivät ole yhtä nopeita vedessä kuin delfiinit, ne ovat taipuisampia ja ketterämpiä. Korvahylkeet käyttävät eturaajojaan pääasiassa edetäkseen vedessä, kun taas hylkeet ja mursut käyttävät siihen takaraajojaan. Korvahylkeillä ja mursuilla on takaraajat, jotka ne voivat vetää kehon alle ja näin käyttää niitä jalkojen tapaan edetäkseen maalla. Korvahylkeisiin ja mursuihin verrattuna hylkeiden liikkuminen maalla on kömpelömpää. Korvahylkeillä on ulkoiset, nähtävissä olevat korvat, kun taas hylkeiltä ja mursuilta nämä puuttuvat. Eväjalkaisten aistit ovat hyvin kehittyneitä – niiden näkö ja kuulo ovat sopeutuneet niin maalla kuin vedessäkin olemiseen, ja eväjalkaisilla on viiksituntokarvoissaan kehittynyt tuntoaistijärjestelmä. Jotkin lajit ovat sopeutuneet hyvin sukeltamaan koviin syvyyksiin. Eväjalkaisilla on ihonalainen rasvakerros, joka pitää ne lämpimänä, ja kaikilla lajeilla mursua lukuun ottamatta on turkki. Suolinkainen
Aikuiselle suolinkaiselle tyypillistä on sen melko suuri koko. Aikuinen koirassuolinkainen on keskimäärin 2–4 mm paksu ja 15–31 cm pitkä. Väriltään suolinkainen on vaalean kellertävä. Naaraat ovat keskimäärin 3–6 mm leveitä ja 20–49 cm pitkiä. Naaraan sukuelimet sijaitsevat kehon loppuosassa, ja sen osuus on noin kolmasosa koko madon pituudesta. Madossa voi olla jopa 27 miljoonaa munaa kerrallaan, ja mato voi munia 200 000 munaa päivässä. Hedelmöitetyt munat ovat soikeahkoja, ja ne ovat 45–75 mikrometriä pitkiä ja 35–50 mikrometriä leveitä. Munuaisensiirto
Munuaisensiirto on toimenpide, jossa ihmiselle siirretään terve munuainen. Ensimmäiset onnistuneet munuaisensiirrot tehtiin vuonna 1954 Bostonissa ja Pariisissa. Suomen ensimmäinen munuaisensiirto tehtiin joulukuussa 1964 eräälle 31-vuotiaalle munuaistulehdusta sairastaneelle miehelle. Suomessa on tehty tähän mennessä yli viisituhatta munuaisensiirtoa. Munuaisallas
Munuaisallas () on munuaisen munuaispoukamassa sijaitseva osa, josta alkavat virtsanjohtimet. Munuaisaltaan tehtävänä on kerätä nefronien tuottama virtsa ja kuljettaa se edelleen virtsanjohtimiin. Naudalta munuaisallas puuttuu ja naudalla virtsa kulkee munuaisnystyistä munuaispikareihin, jotka laskevat virtsanjohtimiin. Hevosella munuaisaltaassa on limaa tuottavia soluja, joiden erite aiheuttaa sen, että hevosella on normaalistikin virtsassa proteiinia, kun taas muilla lajeilla proteiinin esiintyminen virtsassa on yleensä merkki sairaudesta. Tiikerihait
Tiikerihait, aikaisemmalta nimeltään ihmishait (Carcharhinidae) on luomihaikalojen lahkoon kuuluva heimo. Se on yksi suurimmista haiheimoista, ja sisältää 59 lajia. Suurin tiikerihailaji on tiikerihai, joka kasvaa jopa 7,5-metriseksi; pienin laji on "Rhizoprionodon taylori", joka kasvaa noin 70 senttimetriä pitkäksi. Tiikerihait ovat ulkomuodoltaan tyypillisiä haita. Kaikilla lajeilla on viisi kidusrakoa, kaksi selkäevää ja yksi peräevä. Pyrstön kahdesta puoliskosta ylimmäinen on paljon suurempi. Tiikerihait elävät pääasiassa trooppisissa ja lauhkeissa merissä, mutta joitakin lajeja tavataan myös suolattomissa vesissä. Kuten kaikki muutkin hait, tiikerihait ovat lihansyöjiä ja käyttävät ravinnokseen kalaa ja muita eläimiä. Jotkut suurimmista tiikerihailajeista saattavat olla ihmiselle vaarallisia, ja ne aiheuttavat suurimman osan ihmisiin kohdistuvista haihyökkäyksistä. Tiikerihait ovat joko ovovivipaarisia tai vivipaarisia, ja poikaset syntyvät kuoriuduttuaan ja kehityttyään naaraan kohdussa. Aiemmin uskottiin, että tiikerihait ilmestyivät vasta paleogeenikaudella, jolloin heimo olisi ollut nuorin nykyisistä hairyhmistä. Kuitenkin vuonna 2014 kuvattiin fossiilinen tiikerihaisuku "Archaeogaleus", joka on peräisin varhaisliitukaudelta. Ihmisen evoluutio
Neandertalilaisella oli vankka ja leveä lantio sekä tukevat alaraajojen luut. Pituudeltaan neandertalilaismies oli 165 senttimetriä ja nainen pari senttiä lyhyempi. Neandertalinihmisen kasvot olivat suuret, ja niiden keskiosa työntyi ulospäin. Otsa oli luisu ja silmien yläpuolella oli korkeat luuharjanteet. Nenä oli iso, ja leukakyhmy puuttui. Mitattujen neandertalinihmisen aivokoppien keskimääräinen tilavuus on 1 420 cm³ eli hiukan nykyihmistä enemmän. Nykytutkimuksen mukaan neadertalinihminen osasi käyttää ja valmistaa kehittyneitä työkaluja, puhua yhteistä kieltä, metsästää ryhmässä, haudata vainajansa ja huolehtia haavoittuneista. Megalodon
Megalodonin koko on jouduttu arvioimaan vertaamalla niiden hampaita valkohaihin. Arviot vaihtelevat 12 metristä 30 metriin. Megalodonin ensimmäisen leukamallin pohjalta lajin kooksi arvioitiin jopa 30 metriä. Nykyarvioiden mukaan megalodon kasvoi kuitenkin 18 metriä pitkäksi ja vanhat yksilöt saattoivat olla lähemmäs 20 metriä ja painaa yli 100 tonnia. Munuainen
Joillakin ihmisillä munuaiset saattavat kasvaa yhteen, jolloin syntyy hevosenkenkämunuaiseksi kutsuttu häiriö. Pallonivelnukke
Pallonivelnukke (, BJD) on nukke, jonka raajat on kiinnitetty pallonivelillä. Ne valmistetaan yleensä hartsista. Pallonivelet jäljittelevät ihmisnivelten toimintaa varsin tarkasti ja nuket ovatkin verrattain korrekteja anatomialtaan. Pallonivelnuket ovat valmistusprosessin monimutkaisuuden vuoksi kalliita ja ne ovat enemmän koriste- ja taide-esineitä kuin leikkikaluja. Pallonivelnuket vaihtelevat kooltaan minikokoisesta (10–15 cm korkea) noin metrin mittaiseen. Suosituimmat koot ovat 30–70 cm luokkaa. Hummeri
Hummeri voi kasvaa 60 cm:n pituiseksi ja painaa 5-6 kiloa, mutta merroilla kalastetut ja kaupatut hummerit ovat yleensä alle 30 cm:n mittaisia. Hummeri voi elää 15 vuotta vanhaksi. Mensuuri
Alttoviuluissa pienin mensuurikoko on 39 (eli 390 mm) ja suurin vakiintunut mensuuri 42:n tienoilla (420 mm). Napanuora
Napanuora () on ihmisillä noin 50 cm pitkä ja 2 cm leveä kierteinen ”putki”, joka lähtee sikiön navasta ja päättyy äidin istukkaan sikiön puoleiselle pinnalle. Sen tehtävänä on suorittaa sikiön ja äidin välinen aineenvaihdunta, jonka avulla sikiö saa ravintoa ja happea, sekä poistaa kuona-aineet. Napanuorassa
kulkee kaksi napavaltimoa ja yksi napalaskimo. Myös muilla istukkanisäkkäillä ihmisen lisäksi on napanuora. Lutikka
Aikuinen lutikka on 5,5 millimetrin kokoinen, aterioituaan vähän pidempi ja ruskea, niiden alemmat kehitysasteet ovat 1,5–4 millimetrin pituisia, vaaleampia, kerman värisestä vaalean ruskeaan, ne tarvitsevat veriaterian viikon välein muodonmuutokseen ja munimiseen. Naaras munii 3–4 munaa päivässä, 200–500 elämänsä aikana. Joheksolikoe
Alle 20-vuotiailla normaalina tuloksena pidetään tulosta 90ml/min/1,73m. Jokaista ikävuosikymmentä kohden viitearvo laskee 4ml/min/1,73m. Alle viitearvon oleva tulos tulkitaan munuaisen vajaatoimintana, joka voi tuloksesta riippuen olla lievää, kohtalaista, keskivaikeaa tai vaikeaa. Ihmisen anatomia
Haima on noin sata grammaa painava rauhanen. Se sijaitsee vatsaontelossa takimmaisena. Haiman paksumpi pää sijaitsee oikealla puolella pohjukaissuolen mutkassa ja ohuempi pää lähellä pernan porttia. Haima voidaan jakaa kahteen osaan. Eksokriininen eli avoeritteinen osa toimii ruoansulatuselimenä. Toinen huomattavasti pienempi osa haimasta on endokriininen eli umpieritteinen osa. Tämä osa sijaitsee ns. Langerhansin saarekkeessa. Endokriininen osa tuottaa insuliinia
ja glukagonia. Uudenguineankrokotiili
Uudenguineankrokotiili kasvaa yleensä noin 2-metriseksi, mutta urokset voivat kasvaa jopa 3,5-metrisiksi, ja naaraat 2,7-metrisiksi. Se muistuttaa erittäin paljon filippiinienkrokotiilia ja monien mielestä ne kuuluvat samaan lajiin. Uudenguineankrokotiili muistuttaa myös ruumiinmuodoltaan siaminkrokotiilia, erityisesti nuoret yksilöt ovat samanlaisia. Kuono on melko kapea. Väritys on ruskeanharmaa. Hampaita on 66–68. Mammutit
Kooltaan mammutit olivat keskimäärin nykyisten norsujen kokoisia eli 2,75–3,4-metrisiä, mutta suurin laji, aromammutti ("Mammuthus trogontherii"), kasvoi säkäkorkeudeltaan 4,3-metriseksi. Kalifornian kääpiomammutit sen sijaan olivat 1,2–1,8-metrisiä. Villamammutin syöksyhampaat olivat 2,4–2,7 metriä pitkät, mutta pituusennätyksenä on 4,2 metriä. Kolumbianmammutin syöksyhampaat olivat samaa luokkaa villamammutin kanssa, ja suurimmat löydetyt norsueläinten syöksyhampaat kuuluivat Teksasista löydetylle kolumbianmammutille. Mammuttien syöksyhampaat erosivat nykynorsujen syöksyhampaista kaarevuudellaan ja käyryydellään. Yleisestä käsityksestä poiketen on hyvin epätodennäköistä, että mammutit olisivat käyttäneet syöksyhampaitaan lumen luomiseen kasvillisuuden päältä, sillä mammutit eivät suurimmaksi osaksi eläneet lumialueilla. Moat
Moalinnuista pienin painoi kuitenkin vain kymmenesosan jättiläismoaan verrattuna. Se oli noin kalkkunan kokoinen ylänkönummien asukas, jolla oli pitkät, jouhimaiset hyöhenet. Osa moalajeista oli noin puolitoistametrisiä eli nykyisten kasuaarien kokoisia. Munuaisvaltimo
Munuaisvaltimot () ovat verisuonia, jotka lähtevät vatsa-aortasta heti ylemmän suolilievevaltimon alapuolelta ja jotka vievät hapekasta verta molempiin munuaisiin. Ne kulkevat munuaisten sisään munuaisportin kautta. Ihmisen ollessa lepotilassa noin neljäs- viidesosa aortassa kulkevasta verestä menee munuaisiin, joten munuaislaskimot ovat sen mukaisesti suuria verisuonia. Munuaisvaltimon vuoto on suurin piirtein yhtä vaarallinen kuin aortassa tapahtuva vuoto. Sillikuninkaat
Sillikuninkaiden kuono on lyhyt ja pyöreä. Ensimmäinen selkäevä on korkea ja sen edessä on terävä myrkkypiikki. Myrkky aiheuttaa kipua myös ihmiselle. Toinen selkäevistä on pitkä ja matala ja ulottuu siimamaisen pyrstön kärkeen asti. Sillikuninkaiden rintaevät ovat suuret ja kalat käyttävät niitä liikkumiseen. Suurikokoisin sillikuninkaista on "Chimaera lignaria", joka voi kasvaa 120 cm pitkäksi.
Sillikuninkaiden ravintoa ovat pienet kalat ja pohjan selkärangattomat eläimet. Sillikuninkaiden hedelmöitys on sisäinen, ja naaras munii kaksi noin 17 cm pitkää munakoteloa, jotka tarttuvat pohjaan. Uimarakko
Uimarakko on koko ruumiinontelon pituinen ja sen dorsaalipuolella sijaitsevat kalan pitkittäiset munuaiset. Suokaimaani
Suokaimaani kasvaa tavallisesti 3,0–3,7-metriseksi, mutta se voi kasvaa pisimmillään jopa 6-metriseksi ja painaa yli tonnin. Kaimaanin päässä kulkee kuonosta lähtien kohouma keskelle otsaa. Silmät ovat suuret ja kuono on kärjestä leveä ja pyöreä. Niskassa sarveislevyt muodostavat 4–5 poikittaisriviä, mikä on krokotiileille poikkeuksellista. Litteä "vomer"-luu kiinnittyy suulakeen ja muodostaa sierainten välisen seinämän ala- ja takaosan. Suokaimaanit ovat nuorina mustia ja kapeiden vaaleankeltaisten, osittain tai kokonaan katkonaisten poikittaisjuovien koristamia. Yleensä vaaleassa kuonossa on mustia raitoja. Ikääntyessään raidat ja muu väri vaalenevat, mutta raidat kuonossa näkyvät vanhoillakin yksilöillä. Nahkiainen
Nahkiainen kasvaa 25-35 cm pitkäksi. Se on soikeanliereä, matomainen ja suomuton kala. Sillä on pyöreä imukuppisuu ja kymmeniä pieniä hampaita. Hampaat ovat teräviä ja muodostavat yhtenäisen kehän. Selkäpuolelta nahkiainen on tasavärisen tumman harmaa, vatsa on vaalea, ja siinä on tummaa epäsäännöllistä pilkutusta. Silmän takana on seitsemän pientä kidusaukkoa. Parilliset evät puuttuvat, selkäpuolella on litteä evä lähellä pyrstöä. Isomuurahaiskarhu
Isomuurahaiskarhu on muurahaiskarhuista kookkain. Sen ruumiin pituus on 100–130 senttimetriä ja hännän 65–90 cm. Uros painaa 24–39 kilogrammaa ja naaras 22–35 kg. Väriltään laji on harmaa ja ruskea, ja harteilla ja selässä on mustia juovia. Isomuurahaiskarhulla on kummassakin eturaajassaan kaksi jopa 10 cm:n mittaista ja terävää kynttä, joilla se puolustautuu. Isomuurahaiskarhulla on pitkä, putkimainen kuono, jonka avulla se kerää hyönteisiä keoista ja koloista. Nieriä
Nieriä muistuttaa ulkomuodoltaan lohta ja taimenta sekä amerikkalaisperäisiä lähisukulaisiaan harmaanieriää ja puronieriää. Sen väritys on kuitenkin huomattavasti tummempi: se on vaaleapilkkuinen, selästä tumma ja vatsasta punertava tai valkoinen. Kutuaikaan koiraan vatsa on voimakkaan punainen. Nieriän vatsapuolen evissä on valkoiset reunukset. Se kasvaa noin 20–60 cm pitkäksi ja painaa tavallisesti 0,3–1,5 kg. Suurin Suomessa 2000-luvulla saatu nieriä painoi 6,51 kilogrammaa. Karuissa olosuhteissa nieriä muodostaa ylitiheitä, vain hieman yli 15 senttimetrin yksilömittaan kasvavia kantoja. Eläinkunta
Kaikilla eläimillä on eläinsoluja, jotka ovat aitotumaisia eli niissä on tuma ja sitä suojaava tumakotelo (nisäkkäillä poikkeus: punasolu). Solut ovat erikoistuneet tiettyyn tehtävään ja ne muodostavat kudoksia. Esimerkiksi hermosolut muodostavat hermokudoksia. Solujen koko ja muoto vaihtelevat hyvin paljon. Esimerkiksi ihmisen kohdalla munasolu on koko ihmiskehon suurin solu, ja sen voi nähdä jopa paljain silmin (halkaisija n. 1 mm), mutta pienin on taas siittiö (alle 60 µm pitkä). Toisaalta ihmiskehon pisin hermosolu on jopa metrin pituinen. Kilpirauhanen
Kilpirauhanen on varsin suuri umpirauhaseksi, aikuisella ihmisellä se painaa 15–30 grammaa. Kilpirauhaslohkojen normaali pituus on noin 4 cm ja leveys ja paksuus noin 2–2,5 cm. Kilpirauhanen on perhosenmuotoinen: lohkot siipinä ja kannas ruumiina. Härkähai
Härkähai on nimensä mukaisesti ruumiinmuodoltaan tanakka. Uros voi kasvaa kaksimetriseksi ja 90-kiloiseksi, naaras on paljon isompi: 3,5 metriä ja jopa 230 kiloa. Selkäpuoli on harmaa, vatsa valkoinen. Elinikä on alle 14 vuotta. Munuaissyöpä
Munuaissyöpä on munuaisissa esiintyvä syöpä. Suomessa todetaan joka vuosi noin 700 uutta munuaissyöpää. Munuaissyöpää esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla. Noin kolme prosenttia kaikista uusista syöpätapauksista on munuaissyöpiä. Munuaissyövän tyypillisin muoto tunnetaan munuaissolukarsinoomana. Nännipiha
Nännipiha eli areola on ihmisen anatomiassa rintojen kärkiosassa väriltään tummempi, pyöreä alue, jonka keskellä nänni sijaitsee. Nännipihan läpimitta on tyypillisesti noin 2–10 cm. Nännipiha ja nänni ovat erogeenisia alueita. Hammasahvenet
Hammasahvenet ovat keskikokoisia tai suurehkoja kaloja ja ne kasvavat suurimmillaan 75–20 cm:n mittaisiksi. Ne ovat korkearuumiisia, litteähköjä ja suuripäisiä kaloja ja niiden otsaprofiili on jyrkkä. Selkäevä ja rintaevät ovat pitkät. Hampaat ovat kookkaat ja hyvin kehittyneet. Niitä on kahdenlaisia: kartiomaisia ja levymäisiä. Monet hammasahvenista ovat hermafrodiitteja ja niillä on sekä koiraan että naaraan sukupuolielimet. Osa lajeista vaihtaa sukupuoltaan kasvaessaan. Pohjaväriltään lajit ovat useimmiten harmaita, ruskeita tai punertavia ja ruumiissa on usein tummia tai värikkäitä laikkuja tai juovia. Munuaisten vajaatoiminta
Munuaisten vajaatoiminta, "insufficientia renalis", on munuaisten sairaus, joka voi ilmaantua äkillisenä vaikean tulehduksen, nestehukan tai elimistöön joutuneen myrkyn vuoksi, tai se voi kehittyä vähitellen, mikä on tavallisempaa. Vähitellen kehittyvän vajaatoiminnan taustalla on yleensä jokin pitkäaikaissairaus, kuten diabetes tai verenpainetauti, mutta sen voivat aiheuttaa myös perinnölliset tekijät. Vaikeaan maksavaurioon liittyvä munuaisten pettäminen tunnetaan nimellä hepatorenaalinen oireyhtymä. Tutkimuksen mukaan nykyisin noin 10 % maailman väestöstä täyttää munuaistaudin kriteerit. Punamölyapina
Punamölyapinan pituus on 65–76 cm ja paino 4,4–6,5 kg. Yleensä koiras on isompi kuin naaras. Ihmisen suolisto
Paksusuoli on noin metrin mittainen ja viiden sentin paksuinen pätkä suolistoa. Paksusuoli jaetaan umpisuoleen, koolonin nousevaan, poikittaiseen ja laskevaan ja sigmasuoli-osaan sekä peräsuoleen. Paksusuolessa asustavat mikrobit, jotka myös huolehtivat suoleen tulevan materiaalin käsittelystä yhdessä suolen mekaanisten toimien kanssa. Mikrobien epätasapainotila aiheuttaa ruuansulatusvaivoja. Paksusuolessa jylläävät muun muassa kolibakteerit, listeria, salmonella ja maitohappobakteeri. Punailves
Punailves on Pohjois-Amerikan pienin luonnonvarainen kissaeläin – noin kaksi kertaa tavallisen kesykissan kokoinen. Sen pituus kuononpäästä hännäntyveen on 65–105 senttimeriä, minkä päälle tulee töpäkkä, 11–19 senttimetrin mittainen häntä. Säkäkorkeus on yleensä 45–58 senttimetriä ja paino 4–15 kilogrammaa. Villamammutti
Villamammutti painoi syntyessään ehkä noin 90 kg ja sen korkeus oli 90 cm. Uroksesta tuli täysikokoinen vasta 40-vuotiaana ja naaraasta 25-vuotiaana. Villamammutti eli jopa 60-vuotiaaksi. Virtsakivitauti
Virtsakivitauti on tila, jossa virtsateihin eli munuaisaltaaseen, virtsajohtimiin, virtsarakkoon tai joskus virtsaputkeen muodostuu kiinteitä kappaleita. Virtsatiekivet eli munuaiskivet ovat niukkaliukoisten aineiden muodostamia kasaumia. Virtsakivi voi syntyä jos jokin virtsan niukkaliukoisista aineista, kuten virtsahappo, saostuu. Virtsakivitaudin pääasiallinen oire on kohtauksittain esiintyvä kipu. Muita oireita ovat oksentelu ja joskus kuumeilu. Munuaiskivet ovat yleisimpiä keski-iässä. Suomessa noin yksi kymmenestä ihmisestä saa elämänsä aikana munuaiskiviä. Alkuvirtsa
Munuaisten läpi virtaa noin 1,2 litraa verta minuutissa. Läpivirtaus on voimakkainta munuaiskuoressa, jossa sijaitsevat munuaiskeräset. Munuaiskeräsen keräsenkotelon sisällä olevassa hiussuonikeräsessä on hiussuoniston paineeksi korkea verenpaine, noin 60 mmHg. Sen vuoksi niistä suodattuu tehokkaasti plasmaa kapillaarien seinämän läpi keräsenkoteloon. Jouhimadot
Jouhimatojen toukat elävät loisina vesihyönteisissä tai äyriäisissä. Aikuiset eivät syö mitään eivätkä myöskään tunkeudu uimassa olevien ihmisten ihoon, niin kuin joskus väitetään. Lankamaisia jouhimatoja löytyy eniten lieju- ja mutapohjaisten järvien rantavesistä. Aikuisen jouhimadon ruoansulatuselimistö on surkastunut, ja siksi se ei syökään mitään. Sen elämän ainut tarkoitus on parittelu ja lisääntyminen. Aikuiset jouhimadot voivat olla yli 20 cm:n mittaisia. Mikropenis
Mikropenis eli mikrofallos tarkoittaa lääketieteessä epänormaalin pientä siitintä, jonka muodossa ei kuitenkaan ole poikkeavuuksia. Eräs käytetty kriteeri on peniksen pituus, joka poikkeaa yli 2,5 standardipoikkeaman verran iänmukaisesta peniksen keskipituudesta. Tämä tarkoittaa esimerkiksi alle 1,9 cm mittaista penistä alle viisikuukautisella lapsella ja alle 7 cm mittaista penistä aikuisella miehellä. Mikropeniksen omistavia miehiä on alle 0,6 % kaikista maailman miehistä. Mikropenis havaitaan yleensä heti syntymän jälkeen. Hevosenkenkämunuainen
Hevosenkenkämunuainen on synnynnäinen häiriö, jossa munuaiset kasvavat yhteen. Sairaus on saanut nimensä siitä, että yhteen kasvavat munuaiset muistuttavat muodoltaan hevosenkenkää. Hevosenkenkämunuaista esiintyy enemmän miehillä kuin naisilla. Moduulimitta
Moduulimitoituksen perusmoduuli eli kantamoduuli merkitään kirjaimella "M". Suomessa kantamoduulin suuruus on "100 millimetriä". Mitoitettaessa rakennusosia pyritään käyttämään perusmittaa 1M tai sen kerrannaisia 3M, 6M, 9M ja 12M, suuremmissa mitoissa 12M-kerrannaisia 24M, 36M, 48M, 60M jne. Esimerkiksi oven yleinen leveys on 9M, korkeus 21M, rakennuksen kerroskorkeus tyypillisesti 30M ja rungon syvyys usein 84M. Mikäli moduulimitoitus on rakennusosalle liian karkeaa, käytetään ensisijaisesti "0,5M" moduulia, toissijaisesti millimetrimittaa. Maitokala
Maitokala ("Chanos chanos") on maitokalojen lahkoon kuuluva kalalaji. Se on maitokalojen heimon ("Chanidae") ainoa elossa oleva laji. Ruuminmuodoltaan litteät maitokalat ovat yleensä noin metrin mittaisia ja painavat 4–14 kilogrammaa. Niitä tavataan pääasiassa indopasifisella merialueella. Kalojen kutu tapahtuu monta kertaa vuodessa, ja sen ajankohta saattaa liittyä kuunvaiheisiin. Erityisesti Kaakkois-Aasiasa maitokala on ruokakalana arvostettu. Jättiläissimpukat
Muilla simpukoilla on yleensä useampia lihaksia, mutta jättiläissimpukoilla on vain kaksi vahvaa lihasta. Suuret munuaiset voivat muodostaa jopa 15 prosenttia niiden sisäelinten massasta. Munuaisten avulla simpukka poistaa vedestä myrkyllisiä raskasmetalleja, kuten elohopeaa ja kuparia. Siksi simpukoita voidaan käyttää meriveden laadun indikaattoreina. Amerikankeuhkokala
Aikuisena amerikankeuhkokala voi olla 1,25 metriä pitkä. Ruumiinmuodoltaan se on pitkulainen ja muistuttaa hieman ankeriasta tai liskoja. Väriltään kala on harmaa tai musta. Nuorilla kaloilla ruumiissa on keltaisia täpliä. Amerikankeuhkokalan poikasilla on ulkoiset kidukset, joilla ne ottavat happea vedestä. Kalan kehittyessä kidukset surkastuvat seitsemän viikon ikäisenä ja uimarakosta kehittyy kaksi keuhkoa. Aikuiset amerikankeuhkokalat joutuvatkin käymään hengittämässä happea veden pinnalla. Lajin hampaina toimivat luulevyt. Punakekomuurahainen
Useimmiten kekomuurahainen rakentaa pesänsä havunneulasista ja oksien pätkistä, mutta myös muita rakennusaineita tiedetään. Kekomuurahaisen keko on lähinnä suojaamassa maanalaisia käytäviä, joissa munat haudotaan ja joissa muurahaiset suurimmaksi osaksi asuvat. Munat sijaitsevat maan sisällä. Kesäaikaan kekoa pidetään kuivana ja vakiolämpöisenä (25–30 asteessa). Muurahaiset pystyvät ilmastointiaukoilla säätelemään keon olosuhteita hyvinkin tarkasti. Nämä vakio-olosuhteet ovat tärkeitä kotelovaiheen kehitykselle. Kotelot sijaitsevat keon lämpimimmässä paikassa. Koteloita kutsutaan usein muurahaisenmuniksi ja aiemmin niitä kerättiin ja kuivatettiin mm. lemmikkilintujen appeeksi. Ne olivat jopa vientituote.
Kekomuurahaiset ovat noin senttimetrin pituisia ja niillä on muiden muurahaisten ja hyönteisten tapaan kuusi jalkaa ja tuntosarvet. Ahven
Ahvenet voivat elää yli 20-vuotiaiksi, yleensä elinikä on noin kuusi vuotta. Useimmiten ahven on pituudeltaan 15–30 senttimetriä ja painoltaan 50–350 grammaa. FAOn arvioiden mukaan tyypillinen ylämitta on 35 senttimetriä ja 1,2 kilogrammaa. Vuosina 1993-1994 Bodenjärven ahvenia tutkittaessa havaittiin, että valtaosa (93–97 %) järven kalojen biomassasta oli ahvenia, joiden pituus oli 6–31 cm. Ikneumoni
Ikneumoni on kissaa vähän isompi, ja sen notkea ruumis tuo mieleen näätäeläimet. Aikuinen painaa noin 3,5 kiloa ja on häntineen noin metrin mittainen. Sen turkki on yleisväriltään kiiltävän harmaa, mutta hännän kärki on musta. Juovahyeena
Juovahyeenan turkissa on mustia juovia, muttei lainkaan pilkkuja. Turkki on yleensä saven värinen. Juovahyeena on varsinaisista hyeenoista pienin, ruumiinpituudeltaan 85 - 130 cm ja hartioiden korkeudelta 60-80 cm. Aikuinen eläin painaa 22–55 kiloa, keskipainon ollessa noin 35 kg. Juovahyeena voi elää 24-vuotiaaksi. Kultanaamamaina
Kooltaan kultanaamamaina on noin 25 cm. Höyhenpuvultaan kultanaamamaina on pääosin kiiltävän musta. Nokka, koivet ja lähes paljaat alueet silmien ympärillä ja kurkussa ovat keltaiset. Alaperä on keltainen ja pyrstön alapuoli sekä yläperä valkoiset. Kultanaamamaina muistuttaa kultamainaa ("Mino anais"), mutta eroaa siitä kultamainan keltaisen rinnan ja kaulan perusteella. Monni
Monni voi kasvaa usean metrin mittaan, mutta yleensä saaliiksi saadaan puolen-puolentoista metrin mittaisia alle 40-kiloisia kaloja. Yli kolmimetrisistä ja 150-kiloisia suurmonneja on pyydystetty niin Ruotsista, Virosta kuin muualtakin, ja Venäjällä on saatu pyydystettyä neljämetrisiäkin. Suurimpien ja vanhimpien monnien arvellaan olevan 5–6-metrisiä. Ne voivat painaa jopa 300 kilogrammaa. Monni kasvaa nopeasti ja voi elää kymmeniä vuosia. Kaksivuotiaat monnit ovat toistakiloisia ja kymmenessä vuodessa kalojen pituus on yli metrin. Monni on sukukypsä 3–5-vuotiaana, alle 2-kiloisena. Kivennäisaine
Makrokivennäisten tarve on yli 100 mg päivässä. Runsaimmin elimistössä esiintyy kalsiumia ja fosforia. Aikuisen, noin 70 kg painavan ihmisen painosta kalsiumia on 1,2–1,3 kg ja fosforia 600 g. Kalsiumin osuus elimistön kaikista kivennäisaineista on noin 40 %, ja siitä 99 % on sitoutuneena luustoon, jossa se toimii luuston rakenneosasena sekä elimistön kalsiumvarastona. Myös fosforista suurin osa (noin 85 %) on elimistössä sitoutuneena luustoon kalsiumfosfaatin muodossa. Kolmas tärkeä makrokivennäinen on magnesium, jota aikuisen ihmisen painosta on noin 20–30 g, siitäkin yli puolet luustossa. Makrokivennäisiksi luetaan myös natrium, kalium ja kloori, jotka ovat elektrolyyttejä ja osallistuvat erityisesti elimistön nestetasapainon säätelyyn, sekä rikki, joka toimii lähinnä entsyymien rakenneosana. Möhkäkalat
Möhkäkalat (Molidae) on jäykkäleukakalojen heimo, jonka kaikki viisi lajia elävät maailman trooppisilla ja lauhkeilla merialueilla. Möhkäkalat ovat erikoisen muotoisia: niiden vartalo loppuu heti selkäevän takana. Möhkäkaloilla on kokoonsa nähden pieni suu. Möhkäkaloilla ei ole uimarakkoa. Ne ovat hitaita uimareita ja syövät pääasiassa planktonia. Suurimmat möhkäkalat kasvavat yli kolmemetrisiksi ja voivat painaa 1 500 kiloa. Pääjalkaiset
Pääjalkaisiin kuuluvat suurimmat nykyään elävät selkärangattomat eläimet, jättiläis- ja kolossikalmarit, jotka voivat olla yli 13 metriä pitkiä ja painaa 500 kg ja joiden silmät ovat lautasen kokoiset (jopa 30 cm). Kokokirjon toisessa päässä ovat senttimetrin kokoluokkaa olevat lajit. Suistokrokotiili
Terve suistokrokotiiliuros saavuttaa tyypillisesti 4,8–5 metrin pituuden, mutta voi kasvaa 6–7-metriseksikin. Suurinta varmistettua kokoennätystä pitää hallussaan ”Lolongiksi” nimetty eläin, jolla oli pituutta 6,17 metriä ja painoa 1 075 kiloa. Myös suurempia pituuksia on ilmoitettu, mutta niiden uskotaan olevan liioiteltuja, sillä yli viisimetriset suistokrokotiilit ovat harvinaisia. Naaraspuoliset suistokrokotiilit eivät kasva yhtä suuriksi kuin urokset. Jo 2,5 metriä pitkää yksilöä voi pitää suurena, eivätkä naaraat tavallisesti kasva kolmea metriä pidemmiksi. Viisi metriä pitkä aikuinen suistokrokotiili painaa yleensä 400–500 kiloa, mutta uros voi painaa 770 kiloa. Virtsa
Virtsan ominaispaino vaihtelee ääritapauksissa 1,001:stä 1,050:aan. Yleensä se kuitenkin on 1,010–1,025. Tilasta, jossa munuaiset eivät kykene laimentamaan ja väkevöimään virtsaa, käytetään nimitystä "isostenuria". Sen vallitessa virtsan ominaispaino pysyy 1,010:na nautitusta nestemäärästä riippumatta. Isostenuria on merkki munuaisten reservien loppumisesta. Kyhmyniskakrokotiili
Kyhmyniskakrokotiili kasvaa yleensä kolmimetriseksi, mutta voi kasvaa jopa 4,7 metriä pitkäksi ja painaa 58 kiloa. Kyhmyniskakrokotiili muistuttaa paljon amerikankrokotiilia ja kuubankrokotiilia. Kyhmyniskakrokotiililla on samanlainen kuono ja leuat kuin amerikankrokotiililla, mutta kyhmyniskrokotiili on sitä pienempi. Myös lajien luuston rakenne on erilainen. Kyhmyniskakrokotiilin yläleuan kärkiosan muodostava luu on takaosastaan lyhyt, ja se liittyy kaarimaisella saumalla yläleuan takaosan muodostavaan luuhun. Hammaskuopat ovat neliömäiset toisin kuin amerikankrokotiililla. Hampaita on 66–68 kappaletta. Sen ruumis on pitkänomainen ja niskassa näkyy neljän sarveiskilven muodostama nelikulmio, jonka sivuilla on kaksi pienempää kilpeä. Jalkojen kilvet ovat pienet. Aikuinen yksilö on ruskeanharmaa ja sen silmät ovat hopeanharmaat. Nuoret eläimet ovat kellertäviä ja mustapäisiä. Guatemalasta on löydetty muutaman miljoonan vuoden ikäisistä kerrostumista kyhmykrokotiilin luita. Joukossa on muun muassa yläleuan luu, jossa on samanlaiset hammaskuopat kuin lajin nykyään elävillä yksilöillä. Gorilla
Gorillan pituus vaihtelee välillä 150–180 senttimetriä ja paino on yleensä 70–180 kg. Tosin tunnetaan myös huomattavasti suurempia gorilloja, joiden paino on ollut yli 250 kiloa. Gorillat ovat kädellisistä suurimpia ja rotevimpia. Naaraat ovat uroksia paljon pienempiä, mutta kookkaat naaraat saattavat saavuttaa yli sadan kilon painon – painavimmat naaraat painavat noin 140 kilogrammaa. Gorillan ruumis on vankka, lihaksikas sekä massiivinen ja hartiaväli on noin metrin verran. Virtsanjohdin
Virtsanjohtimet () ovat kaksi putkimaista rakennetta, jotka vievät virtsan munuaisten munuisaltaista virtsarakkoon. Virtsanjohtimien seinämiä verhoaa uroteeli kuten muitakin virtsanerityselimistöön kuuluvien elimien seinämiä. Ihmisellä virtsanjohdin on noin 25-35 senttimetrin pituinen. Kives
Kivesten koko vaihtelee paljon yksilöittäin. Aikuisen ihmisen kivekset ovat tavallisesti noin 3,5–5,5 senttimetrin pituiset, 2–3 senttimetrin levyiset ja parinkymmenen grammaan painoiset. Ennen murrosikää kiveksen normaali enimmäispituus on 2 cm. Kivekset kasvavat murrosiässä nopeasti täyteen mittaansa. Kivesten kehittymisestä vastaa Sry-geeni. Pikkunahkiainen
Pikkunahkiainen ("Lampetra planeri") on ympyräsuisiin kuuluva kala. Se kasvaa 12–18 senttimetrin pituiseksi ja elää koko ikänsä pienissä, virtaavissa vesissä. Pikkunahkiaisen ja nahkiaisen erottaminen toisistaan toukkavaiheessa on vaikeaa, mutta täysikasvuisena lajit erottaa siitä, että alle 18 senttimetrin pituisella nahkiaisella ei ole vielä täysin kehittynyttä mätiä tai maitia, mutta pikkunahkiaisella on. Toukkavaiheen jälkeen pikkunahkiainen ei enää syö, vaan kutee ja sen jälkeen kuolee. Kalliotamaani
Kalliotamaani kasvaa 30–60 senttimetrin mittaiseksi ja painaa noin neljä kiloa. Kalliotamaani on siis hieman isompi kuin puu- ja kivitamaanit. Sen turkki on ruskeanharmaata, mutta selän hajurauhasen ympärillä se on keltaista ja mustaa. Sen häntä on mitättömän lyhyt. Vanhojen yksilöiden kulmahampaat pistävät esiin suusta. Sen pää on pyöreämpi ja nenä tylpempi kuin muilla tamaanilajeilla.