Onko Sisilia aina kuulunut Italialle?
Sisilia
Vuonna 1282 Sisilia joutui Aragonialle, jonka kuningas 1442 sai haltuunsa myös Napolin kuningaskunnan. Vuosina 1504–1713 Sisilia kuului Espanjan valtakuntaan. Sisilia joutui 1713 Savoijille ja liitettiin 1720 uudelleen Napoliin. Vuonna 1815 Sisilia ja Napoli saivat nimen Molempain Sisiliain kuningaskunta, jonka Sardinian kuningaskunta vuonna 1861 liitti itseensä ja muodosti yhdistyneen Italian. Toisen maailmansodan aikana saksalais-italialaisilla joukoilla oli tukikohta saarella Afrikan toimien aikana. Liittoutuneet nousivat maihin Sisiliassa 1943. Antiikin Sisilia
Sisilia eli Sikelia (, ) oli antiikin aikana merkittävää ja kukoistavaa kreikkalaisten siirtokuntien aluetta yhdessä Italian eteläosan niin kutsutun Suur-Kreikan eli Magna Graecian alueen kanssa. Kreikkalaiset asuttivat saarta 700-luvulta eaa. lähtien. 200-luvulla eaa. saari päätyi Rooman vallan alle ja siitä tuli Rooman ensimmäinen provinssi. Italia
Wienin kongressin Napoleonin sotien jälkeen tekemän aluejaon jälkeen nykyisen Italian alueella oli kuusi valtiota: Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio, Toscanan suurherttuakunta, Parman herttuakunta, Modenan ja Reggion herttuakunta ja Sardinian kuningaskunta, johon Sardinian lisäksi kuului Pohjois-Italiassa alueita myös mantereella. Venetsian seutu ja Pojoen laakso kuuluivat Itävaltaan.
Lontoon sopimus (1915)
Italia oli ollut vuodesta 1882 kolmiliiton jäsen ja siten periaatteessa keskusvaltojen eli Saksan ja Itävalta-Unkarin liittolainen, mutta maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Antonio Salandran hallitus oli julistanut Italian puolueettomaksi. Sen jälkeen Italia oli antanut sodan molempien osapuolten kosiskella itseään ja odottanut, kummalta puolelta se saisi paremman tarjouksen sotaan liittymisestä. Maan ulkoministeri Sidney Sonnino kutsui tätä ”pyhän itsekkyyden” politiikaksi. Saksan painostuksesta Itävalta-Unkari lupautui luovuttamaan Italialle Trentinon alueen ja antamaan sille vapaat kädet Dodekanesiassa ja Albaniassa sekä takaamaan Triestelle autonomian. Ympärysvallat tekivät kuitenkin korkeamman tarjouksen: keskusvaltojen lupaamien alueiden ohella Italia saisi sodan jälkeen Itävalta-Unkarilta Etelä-Tirolin ja sen mukana Itävallan saksankielisiä alueita aina Brennerin solaan asti sekä Triesten, Gorizian, Istrian niemimaan ja pohjoisen Dalmatian rannikon. Lisäksi Italia saisi osan Turkin Adaliasta siinä tapauksessa, että myös Ottomaanien valtakunnan alueita jaettaisiin sodan jälkeen. Martin I
Martin toimi isänsä Pietari IV:n sijaishallitsijana Sisiliassa, jolloin hän tosiasiallisesti käytti Sisilian kuninkaan arvonimeä. Sisilian aateliset vastustivat Martinia, eikä hän kyennyt saamaan saarta hallintaansa. Martin palasi Aragoniaan saatuaan Aragonian kruunun ja luovutti Sisilian pojalleen Martin nuoremmalle. Näin sisialaisille tunnustettiin autonomia, mikä käytännössä tarkoitti itsenäisyyttä ja Aragonian kanssa tehdyn valtioliiton purkautumista. Rooman valtakunta
Apenniinien niemimaa oli kokonaan Rooman hallussa 270 eaa. Seuraavaksi laajeneminen jatkui läntisen Välimeren rannikoille, jolloin käytiin puunilaissodat Karthagoa vastaan. Puunilaissotien tuloksena Rooma sai haltuunsa Sisilian, Hispanian ja Pohjois-Afrikan. Sitten vuorossa oli Makedonia, jota vastaan roomalaiset kävivät ns. makedonialaissodat. Makedonia voitettiin 197 eaa.. Seleukidit lyötiin nykyisessä Syyriassa 189 eaa. Rooman sanottiin puolessa vuosisadassa levittäneen herruutensa Italiasta koko antiikin tuntemaan maailmaan. Italian historia
Kuuden viikon päästä Garibaldi valtasi Messinan ja siirtyi sen jälkeen Italiaan, jonka eteläosien valtaus sujui yhtä nopeasti kuin Sisilian. Voitettuaan Calabrian ja Napolin Garibaldi eteni kohti Roomaa, mutta Molempain Sisiliain kuningaskunnan joukkojen rippeet hidastivat hänen etenemistään. Sardinia päätti pitää tilanteen hallinnassaan ja valloitti Kirkkovaltion sen ydinosaa, lähinnä Rooman kaupunkia, lukuun ottamatta. Garibaldi luovutti Etelä-Italian Sardinian kuninkaalle Viktor Emanuel II:lle. Cavour vahvisti liittämiset kansanäänestyksellä, ja vaaleilla valittu ensimmäinen kansallinen parlamentti kokoontui 18. helmikuuta 1861 ja julisti Viktor Emanuelin Italian kuninkaaksi. Italian pääkaupungiksi tuli aluksi Torino, mutta se vaihdettiin Firenzeksi 1865. Ragusa (Italia)
Vuoden 1693 maanjäristys kohteli Ragusaa erityisen vakavasti ja kaupungissa kuoli 5 000 ihmistä. Maanjäristystä seurasi kaupungin jakautuminen. Jälleenrakennustyöt aloitettiin välittömästi. Aatelisto halusi rakennuttaa vanhan kaupungin paikalle, kun keskiluokka alkoi rakentaa täysin uutta kaupunkia toiselle kukkulalle. Kaupunki siirtyi muun Sisilian mukana Savoijille 1713, Habsburgin hallitsijasuvulle 1720, Molempain Sisilian kuningaskunnalle 1738 ja lopulta Italian kuningaskunnalle. Vuonna 1865 jakautuneen kaupungin osista tuli itsenäiset kunnat, mutta ne yhdistyivät uudestaan vuonna 1926. Seuraavana vuonna Ragusasta tehtiin maakunnan pääkaupunki. Antiikin Sisilia
Sisilian siirtokuntien varhaisesta historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta suhteellisen vähän. Kaupungit nousivat kuitenkin nopeasti voimakkaiksi ja kukoistaviksi, ja nauttivat vauraudesta, joka usein ylitti emämaan olot. Tämä oli seurausta sekä seudun suosiollisista luonnonoloista ja hedelmällisestä maaperästä että laajasta kaupankäynnistä. Kukin kaupunki valloitti lähiseutunsa ja alisti sen varhaisemmat asukkaat alaisuuteensa. Saaren sisäosien sikulit sekä länsiosien elymit ja sikaanit olivat sen sijaan itsenäisiä, sillä nämä alueet eivät olleet kreikkalaisia. Sisilian alue
Sisilian alueen tärkeimpiä kaupunkeja ovat pääkaupunki Palermo sekä maakuntien ja metropolikaupunkien pääkaupungit Catania, Messina, Syrakusa, Trapani, Enna, Caltanissetta, Agrigento ja Ragusa. Selinus
Selinus ( tai "Selinous", myös "Selinoeis", , , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella Italiassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Castelvetranon kunnassa nykyisten Marinella di Selinunten ja Triscinan kylien välissä. Italian Somalimaa
Italian Somalimaa oli Italian siirtomaa Afrikassa, Somalian niemimaalla. Italia miehitti alueen 1800-luvulla. Vuonna 1936 juuri sen jälkeen, kun Italia oli miehittänyt Etiopian, Somalimaasta tuli osa Italian Itä-Afrikkaa, johon kuuluivat myös Etiopia ja Eritrea. Italian siirtomaat
Mussolini asettui toisessa maailmansodassa Saksan valtakunnanjohtajan Adolf Hitlerin puolelle tarkoituksenaan laajentaa Italian alueomistuksia. Mussolinilla oli suunnitelmia aluelaajennuksista, jotka koskisivat osia Etelä-Ranskasta, Korsikaa, Maltaa, Tunisiaa sekä osaa Algeriasta, Atlantin puoleista satamaa Marokosta, Ranskan Somalimaata, brittiläistä Egyptiä ja Sudania. Sisilia
Sisilian tärkeimpiä kaupunkeja ovat pääkaupunki Palermo sekä maakuntien ja metropolikaupunkien pääkaupungit Catania, Messina, Syrakusa, Trapani, Enna, Caltanissetta, Agrigento ja Ragusa. Muita tunnettuja sisilialaisia kaupunkeja ovat muun muassa Cefalù, Taormina, Bronte, Marsala, Corleone, Castellammare del Golfo ja Tripi. Italia
Antiikin aikana Apenniinien niemimaa oli muinaisen Rooman valtakunnan sydänalueita. Ennen roomalaisia Italiaa asuttivat muun muassa etruskit. Vuonna 476 jakautuneen Rooman imperiumin länsiosa hajosi, ja yli tuhat vuotta alue oli jakautunut pieniin ruhtinaskuntiin. Osaa alueesta hallitsivat aika ajoin myös muun muassa Bysantti ja Espanja. Myös ranskalaisilla normanneilla oli keskiajalla Etelä-Italiassa ja Sisiliassa kuningaskunta. Italian Itä-Afrikka
Kun Italialle oli näin saatu yhtenäinen Itä-Afrikan siirtomaa, katsottiin Italiassa tarpeelliseksi yhdistää myös Italian Pohjois-Afrikassa sijainnut Italian Libya maantieteellisesti yhteinäiseksi alueeksi Itä-Afrikan omistusten kanssa. Italian liittyminen toiseen maailmansotaan kesäkuussa 1940 asetti Italian Itä-Afrikan toisaalta vaaralliseen asemaan vihamielisten brittiläisten siirtomaiden keskelle, mutta toisaalta Italia myös kykeni helposti uhkaamaan Sudania Itä-Afrikasta. Yhdistettynä italialaisten Libyan joukkojen hyökkäykseen kohti Egyptiä, Itä-Afrikasta tehdyt hyökkäykset Sudaniin ja Brittiläiseen Somalimaahan muodostivat vakavan uhkan Suezin kanavalle ja ylipäänsä Britannian Afrikan-imperiumille. Italian Itä-Afrikka
Italian Itä-Afrikka (italiaksi "Africa Orientale Italiana", AOI) oli vuonna 1936 perustettu Italian hallitsema siirtomaa. Italian Itä-Afrikka hallitsi Italian hallitsemat Eritrean, Abessinia ja Somalimaan. Itä-Afrikan historia Italian siirtomaana jäi lyhyeksi: vuonna 1941 liittoutuneet valtasivat sen italialaisilta. Kaarle I (Anjou ja Sisilia)
Kaarle ja Beatrice kruunattiin Sisilian hallitsijoiksi 6. tammikuuta 1266. Samaan aikaan Manfred kävi sotaa paavia ja siten myös Kaarlea vastaan kuitenkin 26. helmikuuta 1266 Beneventon taistelussa Manfredin armeija lyötiin hajalle ja hän itsekin kuoli sekasorron aikana. Näin Kaarle saattoi ottaa haltuunsa Sisilian kuningaskunnan molemmat osat, Apenniinien nimimaalla olevat alueet ja Sisilian saaren, myös käytännössä Hohenstaufen suvun Manfredilta, joka oli keisari Fredrik II:n avioton poika. Mylai (Sisilia)
Mylai oli kreikkalainen siirtokunta, ja yksi harvoista lajissaan Sisilian pohjoisrannikolla. Se oli lähes koko historiansa Zanklen, myöhemmän Messenen, alaisuudessa. Kaupunki muistetaan ennen kaikkea kahdesta meritaistelusta, joista varhaisempi Mylain taistelu oli Rooman ensimmäinen merisotavoitto Karthagosta vuonna 260 eaa. Mylai (Sisilia)
Mylai (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren koillisosassa nykyisen Milazzon kaupungin paikalla. Espanjan perimyssota
Saksan ja Italian tarjotessa puskurin Ranskaan, Itävallan Habsburgit olivat säilyttäneet sen, mikä oli heidän turvallisuudelleen ja intresseilleen elintärkeää. Yhdessä äskettäisten Balkanin niemimaan valloitusten kanssa Kaarle VI hallitsi nyt mittavaa Habsburgin valtakuntaa. Itävalta oli varmistanut asemansa suurvaltana, mutta silti Habsburgin dynastia ei ollut päässyt täysiin sotatavoitteisiinsa: Espanja menetettiin Filip V:lle ja Sisilia Savoijin herttualle. Vaikka Sardinia vaihdettiin Sisiliaan vuonna 1720, saari yhdessä Espanjan Alankomaiden ja Napolin hankintojen kanssa laajensi monarkian velvollisuuksia pidemälle kuin heidän perinteiset intressinsä ja velvoitteensa. Tämä laajennus teki Habsburgin valta-alueiden reuna-alueet haavoittuvaisiksi, etenkin ilman rannikkovaltioiden apua. Saksassa keisarillinen armeija ei ollut kyennyt saamaan takaisin menetettyjä alueitaan Alsacessa ja Lorrainessa eikä Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta ollut hyötynyt ollenkaan; se oli jopa menettänyt alueitaan (Landau). Tämä johtui suurelta osin siitä, että Wienin pääasiallisena huolenaiheena oli ollut turvatun tonavalaisen osavaltion vakiinnuttaminen, eivätkä keisari ja hänen valtiomiehensä olleet halunneet laittaa Saksan intressejä Italian ja Unkarin edelle. Habsburgit tulisivat saamaan lisää alueita kun prinssi Eugene jälleen päihitti osmanit Itävallan–Turkin sodassa 1716–1718, mutta Wienin vaikutusvalta imperiumissa väheni johtuen osin siitä, että Hannoverin, Saksin ja Preussin hallitsijoilla oli alueellisia vaateita Saksan ulkopuolella ja he omasivat nyt kuninkaalliset arvonimet, joita he pitivät samanveroisina keisarin arvon kanssa. Antiikin Sisilia
Augustus myös uudisti saaren hallinnon. Provinssien jaossa Sisilia kuului senaatille ja sitä hallitsi prokonsuli. Plinius vanhemman aikaan Messene oli mainittujen kolonioiden lisäksi ainoa, jonka asukkailla oli Rooman kansalaisuus. Kentoripalla, Neetonilla ja Segestalla oli "jus Latii" -oikeudet, kun taas muiden kaupunkien asema oli tavanomainen "civitates stipendiariae" eli veroa maksavan kaupungin asema. Myöhemmällä ajalla Sisilia alettiin lukea osaksi Italiaa, ja sitä hallitsi "consularis", joka oli "Vicarius Urbis Romaen" alainen. Italian historia
Krimin sota heikensi Itävallan kansainvälistä asemaa. Sardinian pääministeri Camillo Cavour ja Ranskan keisari Napoleon III tapasivat kesällä 1858 ja sopivat sodasta Itävaltaa vastaan – sopimusta edelsi italialaisen nationalistifanaatikon tekemä Napoleon III:n murhayritys. Sardinia ei lyhyessä toisessa itsenäisyyssodassa saavuttanut tavoitteitaan, mutta taitavalla diplomatialla Cavour sai vuonna 1860 sovittua Toscanan ja Emilian liittymisen Sardiniaan, jonka jälkeen Sardinia hallitsi suurta osaa Pohjois- ja Keski-Italiaa. Italiassa oli nyt neljä valtiota: Piemonte-Sardinia, Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio ja Itävallan hallitsema Venetsia. Antiikin Sisilia
Kreikkalaiset alkoivat perustaa siirtokuntia Sisiliaan geometrisen kauden lopulla 700-luvun eaa. puolen välin jälkeen, ja siirtokuntien vilkkain perustamisvaihe jatkui arkaaisella kaudella noin vuoteen 600 eaa. saakka. Sisilian siirtokuntien perustamisen historia tunnetaan antiikin lähteistä tarkemmin kuin Etelä-Italian Suur-Kreikan siirtokuntien historia. Ensimmäiset siirtokunnat perustettiin saaren itärannikolle eli Kreikan puolelle. Ensimmäinen saaren kreikkalaiskaupungeista oli Khalkiista tulleiden asuttajien perustama Naksos noin vuonna 735 eaa. ja toinen Syrakusa, jonka perustivat Korintista Arkhiaan johdolla tulleet siirtokuntalaiset vuonna 734 eaa. Näin heti alusta syntyi Sisilian myöhempää historiaa usein leimannut jännite saaren khalkislaisten ja doorilaisten siirtokuntien välille. Mafia
Mafia, tunnettu myös nimellä Cosa nostra (), on Sisiliassa perustettu salaseura ja rikollisjärjestö, joka nykyisin toimii erityisesti Italiassa ja Yhdysvalloissa. Mafia on kuulunut 1930-luvulta lähtien maailman suurimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin rikollisjärjestöihin ja on nykyäänkin maailman järjestäytynein ja voimakkain rikollisorganisaatio. Yhdysvaltain ja Sisilian mafialla on samankaltainen perusrakenne, mutta ne ovat erillisiä järjestöjä, joiden välillä on ainoastaan verisukulaisuuteen ja liiketoimintaan liittyviä siteitä . Sisilia
Myöhäisantiikin ja varhaiskeskiajan kansainvaellusaikana Sisilian sijainti suojeli sitä jonkin verran pahimmilta Länsi-Roomaa tuhonneilta barbaariaalloilta. Alarik epäonnistui saaren valtaamisessa visigooteille 300-luvulla jaa., mutta Geiserik sai sen vandaalien haltuun seuraavalla vuosisadalla. Lopulta se päätyi kuitenkin gooteille. Belisarius valtasi saaren Bysantin valtakunnalle vuonna 535, ja se säilyi osana valtakuntaa 800-luvulle saakka. Italian Itä-Afrikka
Maaliskuussa britit valtasivat Somalimaansa takaisin ja jatkoivat hyökkäystään Eritreaan, jossa jäi vangiksi 40 000 italialaista sotilasta ja suuri osa siirtomaan siviilijohtajista. Toukokuuhun mennessä liittoutuneet olivat vallanneet Addis Abeban takaisin ja keisari Haile Selassie saattoi palata hallitsemaan maataan. Jotkut sissisotaan siirtyneet italialaiset jatkoivat taistelua vielä pitkään, mutta käytännössä taistelut lakkasivat viimeistään vuonna 1943 (joidenkin tietojen mukaan joulukuussa 1942.) Fredrik II (keisari)
Saavutettuaan itsenäisyytensä Fredrik pyrki vuonna 1208 katalonialaisten ritareiden avulla saamaan jälleen haltuunsa kuninkaanmaat Sisiliassa. Holhoojakaudella paikalliset aateliset olivat ottaneet ne haltuunsa. Seurauksena oli sisilialaisaateliston kapina. Samanaikaisesti Saksassa Otto IV oli vakiinnuttanut asemansa kuninkaana Filipin kuoltua 1208. Paavin mielipide Saksan kuninkuuden suhteen vaihteli Oton ja Fredrikin välillä. Hänen tavoitteenaan oli kuitenkin erottaa Sisilia pysyvästi Saksan kuningaskunnasta. Hän kruunasikin Oton keisariksi vuonna 1209 tämän luvattua valtakuntien pysyvän erillisinä. Otto rikkoi kuitenkin lupauksensa ja alkoi valmistella maihinnousua Sisiliaan. Tällöin Innocentius III julisti keisarin kirkonkiroukseen ja siirtyi kannattamaan entistä holhokkiaan Fredrikiä. Etiopian historia
Ennen toista maailmansotaa Mussolini aloitti toisen Italian–Etiopian sodan hyökkäämällä suvereeniin Kansainliiton jäsenvaltioon vuonna 1935. Haile Selassie siirtyi väliaikaisesti maanpakoon 1936. Hän vetosi Kansainliittoon, jotta italialaiset ajettaisiin maasta. Britannian sotilasavulla Italian joukot karkotettiin ja keisarivalta palautettiin 1941. Tätä viisivuotista miehitystä lukuun ottamatta Etiopia säilytti itsenäisyyden koko kolonialismin aikakauden ajan. Sisilia
Sisilia (italiaksi ja sisiliaksi "Sicilia") on Välimeren suurin saari Italiassa. Saaren koko on 25 700 neliökilometriä, ja siellä asuu runsaat viisi miljoonaa ihmistä. Kapeimmillaan vain 3,3 kilometrin levyinen Messinansalmi erottaa Sisilian Apenniinien niemimaasta. Saari lähisaarineen muodostaa Sisilian hallinnollisen alueen, joka on jaettu yhdeksään maakuntatason alueeseen. Italian historia
Vuonna 1929 Mussolini allekirjoitti katolisen kirkon kanssa ns. lateraanisopimukset, jotka johtivat pikkuruisen Vatikaanivaltion muodostamiseen paavin alaisuuteen ja lopettivat vuodesta 1870 jatkuneen skisman paavin kanssa. Mussolini oli aluksi varsin hyvissä väleissä Britannian ja Ranskan kanssa, mutta Italian valloittaessa Etiopian vuosina 1935–1936, suhteet länsimaihin viilenivät. Tämän sekä ideologisten yhtäläisyyksien vuoksi Italia suuntautui Adolf Hitlerin natsi-Saksaan, ja muodosti Saksan kanssa Berliinin–Rooman akselin. Saksan liitettyä itseensä Tšekkoslovakian ilmoittamatta suunnitelmasta Italialle, katsoi Italia olevansa akselin vähempiarvoinen jäsen, ja Mussolini päätti liittää Italiaan Albanian. Albania miehitettiin 7. huhtikuuta 1939, sen kuninkaaksi tuli Italian kuningas Viktor Emanuel III ja sinne muodostettiin fasistihallitus. Italian ja Saksan liitto vahvistui terässopimuksella 22. toukokuuta 1939. George Olivier Wallis
Vuonna 1728 sota Ranskan ja Englannin välillä näytti väistämättömältä, ja Wallis komennettiin takaisin Sisiliaan järjestämään saaren puolustusta mahdollisen hyökkäyksen varalta. Wallis, joka ennakoi sodan syttyvän, ei halunnut jäädä sivuun merkittävämmistä komennoista. Hän oli myös riitaantunut Sisilian varakuninkaan kanssa. Paremman tehtävän toivossa hän pyysi lomaa vieraillakseen jälleen tiluksillaan, mutta sodan uhan kasvaessa hänet komennettiin takaisin Sisiliaan, koska häntä pidettiin pätevimpänä puolustamaan saarta. Viimein vuonna 1730 varakuninkaan ja Wallisin välit menivät poikki täydellisesti, ja Wallis sai kaipaamansa siirron muualle. Vuonna 1731 hänet nimitettiin Rooman kenraalikuvernööriksi, jona hän pysyi lokakuuhun 1734, jolloin hänet siirrettiin Italian armeijan komentajaksi. Sodan loppupuolella hän osallistui useisiin Italian alueella käytyihin taisteluihin. Ferdinand I (Sisilia)
Napoleon I valtasi Napolin jälleen Ranskalle vuonna 1806 Ferdinandin paetessa. Napoleon julisti veljensä Joseph Bonaparten Napolin ja Sisilian kuninkaaksi, vaikka Ferdinand hallitsi Sisiliaa Ison-Britannian suojeluksessa. Napoleonin menetettyä valtansa Ferdinand palasi Napoliin ja Sisilia ja Napoli yhdistettiin Wienin kongressissa 1815 yhdeksi Molempain Sisiliain kuningaskunnaksi. Hän hallitsi sen kuninkaana kuolemaansa saakka. Italian historia
Neuvostoliiton valloituksen epäonnistuttua (1941–1942) ja Yhdysvaltain liityttyä sotaan (joulukuussa 1941) akselivaltojen tilanne heikkeni. Maaliskuussa 1943 brittiläiset ja yhdysvaltalaiset joukot voittivat lopullisesti italialaiset ja saksalaiset Pohjois-Afrikassa ja nousivat maihin Sisiliassa. Kuningas Viktor Emanuel III erotti ja pidätti Mussolinin ja nimitti marsalkka Pietro Badoglion pääministeriksi. Uusi hallitus jatkoi virallisesti sotaa, mutta aloitti salaiset rauhanneuvottelut. Hitler ei luottanut Badoglioon vaan lähetti joukkoja Italiaan. Badoglion hallitus solmi 8. syyskuuta 1943 aselevon liittoutuneiden kanssa, mutta ei julistanut sotaa Saksalle. Badoglio ja kuningasperhe siirtyivät liittoutuneiden hallitsemalle alueelle. Seuranneessa sekaannuksessa suurin osa Italian armeijasta hajosi ja Saksa otti haltuunsa Keski- ja Pohjois-Italian. Saksalaiset vapauttivat Mussolinin kommandoiskulla ja asettivat hänet pohjoiseen perustetun Italian sosiaalisen tasavallan nukkehallitsijaksi. Italian taistelut
Hyökkäys Sisiliaan aloitettiin 10. kesäkuuta 1943 maihinnousuilla ja maahanlaskuilla. Saksalaiset eivät kyenneet estämään saaren valtausta, mutta kykenivät evakuoimaan joukkonsa Messinansalmen ylitse Italiaan. Viimeiset akselivaltojen joukot poistuivat saarelta 17. elokuuta. Italian politiikka
Italian poliittinen järjestelmä on parlamentaarinen edustuksellinen demokraattinen tasavalta, jossa on monipuoluejärjestelmä, ja jossa pääministeri ("Presidente del Consiglio") on hallituksen pää. Presidentin tehtävät ovat lähinnä edustuksellisia. Hallitus käyttää toimeenpanovaltaa. Lainsäädäntövalta kuuluu kaksikamariselle eduskunnalle yhdessä hallituksen kanssa. Italiasta tuli tasavalta 1946, kun monarkiasta luovuttiin kansanäänestyksen jälkeen. Perustuslaki on vuodelta 1948. Antiikin Sisilia
Myöhäisantiikin ja varhaiskeskiajan kansainvaellusaikana Sisilian sijainti suojeli sitä jonkin verran pahimmilta Länsi-Roomaa tuhonneilta barbaariaalloilta. Alarik epäonnistui saaren valtaamisessa visigooteille 300-luvulla jaa., mutta Geiserik sai sen vandaalien haltuun seuraavalla vuosisadalla. Lopulta se päätyi kuitenkin gooteille. Belisarius valtasi saaren Bysantin valtakunnalle vuonna 535, ja se säilyi osana valtakuntaa 800-luvulle saakka, jolloin sen valtasivat saraseenit. Myöhemmin Sisilia päätyi normanneille. Lilybaion
Rooman kukistuttua Lilybaion säilyi yhtenä Sisilian tärkeimmistä kaupungeista. Se esiintyy sellaisena goottien ja vandaalien valtakausilla sekä edelleen sen jälkeen, kun arabit olivat vallanneet saaren. Nämä pitivät kaupunkia ja sen satamaa niin tärkeinä, että antoivat sille nimen "Marsah Allah", ”Jumalan satama”, mistä on peräisin nykyisen kaupungin nimi Marsala.
Lilybaionin kaupunki sijaitsi samalla paikalla kuin nykyinen kaupunki, mikä on hankaloittanut sen kaivauksia. Kaupunki vaikuttaa käsittäneen karthagolaisaikana koko niemen, ja se oli linnoitettu niemen juuren puolelta torneilla varustetulla muurilla, jota suojasi syvä ja leveä vallihauta. Syria
Syria oli Rooman provinssi. Pompeius valtasi alueen Seleukideilta vuonna 64 eaa. ja liitti sen Rooman valtakuntaan. Syria pysyi osana Roomaa ja myöhemmin Bysantin valtakuntaa aina vuoteen 637 asti jolloin muslimit valtasivat sen. Septimius Severus jakoi Syrian provinssin kahteen osaan vuonna 193. Uusien provinssien nimet olivat Syria Coele ja Syria Phoenice. 300-luvulla Theodosius I jakoi Syria Coelen kolmeen osaan Syria, Syria Salutaris ja Syria Euphratensis ja Syria Phoenicen kahteen osaan Phoenice ja Phoenicia Libanesia. Italia
Mussolini valloitti Etiopian 1936, mutta ei kyennyt rauhoittamaan maata. Huhtikuussa 1939 Italia valloitti myös Albanian, joka joutui protektoraattina Italian yhteyteen. Yhdessä Hitlerin johtaman Saksan kanssa Mussolini pyrki hallitsemaan Eurooppaa; tosin Saksan huomattavasti suuremman sotilaallisen voiman takia Italia joutui pikkuhiljaa Saksan satelliittivaltioksi. Toiseen maailmansotaan Italia liittyi julistamalla sodan Ranskalle ja Isolle-Britannialle 10. kesäkuuta 1940 ja osallistumalla Ranskaan tehtyyn hyökkäykseen. Lokakuussa 1940 aloitettu hyökkäys Kreikkaan tuotti kiusallisia tappioita, mutta kääntyi lopulta Saksan tuella voitoksi. Pohjois-Afrikassa Italia pyrki valloittamaan briteiltä Egyptin. Lopulta Britannia ja Yhdysvallat kuitenkin tunkeutuivat Italiaan vuonna 1943, mikä pakotti Italian pian vaihtamaan puolta. Saksa miehitti Italian pohjoisosan, ja vuosina 1943–1945 maassa käydyt liittoutuneiden ja Saksan väliset taistelut tuottivat suurta vahinkoa. Mussolini kuoli yrittäessään paeta Saksan miehittämästä osasta Italiaa ja rauhanteossa Italia menetti kaikki siirtomaansa ja pieniä alueita Euroopasta. Italian historia
Toukokuussa 1860 sardinialaisten armeijasta eronnut vapaustaistelija Giuseppe Garibaldi tunkeutui Sisiliaan pienen vapaaehtoisjoukon kanssa ja valloitti Palermon lyötyään brittien tuella moninkertaisesti suuremmat Molempain Sisiliain kuningaskunnan armeijat. Episodi osoitti Sisiliain kuningaskunnan heikkouden ja teki Garibaldista kansallissankarin. Italia
Italia voidaan jakaa kolmeen alueeseen, joilla on erilaiset maastonmuodot ja ilmasto: Alppien etelärinteet, Pojoen laakea laakso sekä vuoristoinen niemimaa ja Sisilian ja Sardinian saaret. Italia
Italia sijaitsee Etelä-Euroopassa, Apenniinien niemimaalla, joka on kapeahko, samannimisen vuoriston hallitsema niemimaa. Italia rajoittuu pohjoisessa Alppeihin sekä Sveitsin ja Itävallan valtioihin, koillisessa Sloveniaan, luoteessa Ranskaan, idässä Adrianmereen, lännessä Ligurianmereen ja Tyrrhenanmereen, etelässä Joonianmereen sekä Maltan ja Sisilian salmiin. Apenniinien niemimaan lisäksi Italiaan kuuluu useita saaria, muun muassa Välimeren suurimmat saaret Sisilia ja Sardinia sekä Elba, Capri, Ischia, Panteleria ja tuliperäiset Liparisaaret. Sisilian saarella sijaitsee Euroopan korkein tulivuori Etna ja Napolin lähistöllä on Vesuviuksen tulivuori. Somalian historia
Vuonna 1888 Obian sulttaani pyysi italialaisilta apua vastustamaan Sansibarin valloituspyrkimyksiä. Vuonna 1889 Italia perusti Keski-Somaliaan Italian Somalimaan ja painosti Sansibaria luovuttamaan sille alueet, jotka Sansibar oli saanut haltuunsa osmanien lähdettyä. Italia hallitsi aluetta tuolloin kuitenkin vain paperilla. Italian armeijan vahvuus oli vain 300 miestä, ja somalialaiset soturit tuhosivat Keski-Somaliaa kartoittaneen tutkimusretkikunnan vuonna 1896. Alussa aluetta yritettiin hallita kauppakomppanian avulla, mutta sen epäonnistuttua siirtomaan hallinta siirrettiin suoraan Italian valtiolle. Armeijan kokoa kasvatettiin huomattavasti, ja alkoi nopea valloituspolitiikka, jossa heimo yksi kerrallaan kukistettiin. Vuonna 1936 juuri sen jälkeen, kun Italia oli miehittänyt Etiopian, Somalimaasta tuli osa Italian Itä-Afrikkaa, johon kuuluivat myös Etiopia ja Eritrea. Vaikka Italia voitti heimot, alueen asukkaat suhtautuivat penseästi valloittajiin, ja valloittajia vastaan taistelevan dervissiliikkeen suosio kasvoi jatkuvasti. 1925 Italia sai briteiltä Jubbajoen itäpuolisen alueen Keniasta. Italian Itä-Afrikka
Vuonna 1935 Italia hyökkäsi Abessiniaan. Kehittymätön keisarikunta oli helppo saalis Italian armeijalle, ja vuonna 1936 maa liitettiin Italiaan: keisari Haile Selassie pakeni Lontooseen. Tämä yhdisti aiemmin toisistaan erillään olleet Eritrean ja Somalimaan ja johti uuden hallinnollisen alueen, Italian Itä-Afrikan perustamiseen. Siirtomaan pääkaupungiksi tuli Addis Abeba, Italian kuninkaasta valtionpäämies (keisari) ja italialaisesta käskynhaltijasta hallinnon johtaja. Sisilian kuningaskunta
Sisilian kuningaskunta (Italiaksi: Regno di Sicilia, Latinaksi: Regnum Siciliae, Katalaaniksi: Regne de Sicília, Sisiliaksi: Regnu di Sicilia) oli historiallinen valtio eteläisessä Italiassa. Sen perusti normannihallitsija Roger II vuonna 1130, ja valtio oli olemassa vuoteen 1861 asti. Sisilian kuningaskunta käsitti Sisilian pääsaaren lisäksi koko Mezzogiornon (Etelä-Italia), joskin toisinaan niemimaan alueita hallittiin Sisilian saaresta erillisinä. Sisilian kuningaskunnan kruunu joutui usein ulkopuolisen monarkin, kuten Espanjan kuninkaan tai Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin haltuun. Sisilian kuningaskunnan seuraaja, Molempain Sisiliain kuningaskunta, liitettiin lopulta Italiaan valtion yhdistyessä 1861. Mafia
1930-luvulla Italian fasistinen diktaattori Benito Mussolini käynnisti järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen kampanjan, jolloin Sisilian prefektille Cesare Morille myönnettiin valtuudet hävittää mafian kaikki toiminta Sisiliassa. Poikkeuslakien nojalla Mori määräsi Sisilian poliisin ja fasistipuolue "Partito Nazionale Fascistan" puolisotilaallisten järjestöjen jäsenet tekemään kotietsintöjä mafiosoiksi epäiltyjen rikollisten asuntoihin ja hankkimaan heiltä tietoja mafian toiminnasta. 1. tammikuuta 1926 Sisilian poliisivoimat miehittivät Gangin kaupungin, joka oli ollut aikaisemmin yksi mafian tärkeimmistä toimipaikoista Sisiliassa. Fasistit pidättivät tuhansia mafiosoja ja järjestivät heille oikeudenkäyntejä, joissa syyllisiksi todetut rikolliset tuomittiin kuolemaan tai vankeuteen. 16. heinäkuuta 1929 Mussolini ilmoitti kampanjan päättyneen ja Mori julistettiin kansallissankariksi. Fasistit luulivat kukistaneensa mafian lopullisesti, mutta todellisuudessa suuri joukko mafiosoja pakeni Atlantin valtameren toiselle puolelle Yhdysvaltoihin. Antiikin Sisilia
Sisilia oli kuten nykyäänkin hyvin hedelmällistä ja tuottavaa maaperää, osin tuliperäisyyden ansiosta, ja sitä ylistetään tästä syystä usein antiikin kirjallisuudessa. Ilmasto oli kuten nykyisinkin välimuoto eteläisen Italian ja Pohjois-Afrikan ilmastosta, pohjoisosan ollessa vehreäämpi ja eteläosan karumpi. Sisiliaa pidettiin vehnän kotimaana, ja myös sen hunajaa ja sahramia kiitettiin. Laaksoissa kasvatettiin viiniä, oliiveja ja hedelmiä. Sisilia oli myös merkittävää karjankasvatusaluetta. Sisilian kuningaskunta
Hohenstaufenin ja paavin välinen riita johti vuonna 1226 Anjoun herttuan Kaarle I:n suorittamaan Sisilian valtaukseen. Ranskalaisen hallitusvallan ja verotuksen vastustus johti vuonna 1282 Sisilian iltamessuksi kutsuttuun kapinaan, jonka yhteydessä Aragonian Pedro III valloitti Sisilian. Syttynyt Sisilian iltamessun sota kesti vuonna 1302 solmittuun Caltabellottan rauhaan. Rauha jakoi Sisilian kuningaskunnan kahtia. Sisilian saari (jota kutsuttiin "Sisilian kuningaskunnaksi majakan takana") siirtyi Fredrik III:lle ja niemimaan alueet (joita kutsuttiin omana aikanaan Sisilian kuningaskunnaksi, mutta jota myöhemmät historioitsijat ovat kutsuneet Napolin kuningaskunnaksi) siirtyivät Kaarle II:lle. Sisilia
Sisilian kieli on latinasta periytyvä kieli, joka poikkeaa jonkin verran italian kielestä. Siinä on paljon sanoja, jotka ovat peräisin arabian kielestä ja myös monia lainoja katalaanista, ranskasta ja espanjasta.Yhdysvaltoihinkin siirtolaisten mukana levinnyt rikollisjärjestö mafia (Cosa Nostra) on kotoisin Sisiliasta. Se syntyi 1800-luvulla, ei keskiajalla kuten jotkut myytit väittävät. Benito Mussolini sai heikennettyä mafian asemaa, mutta sodan jälkeen mafia nousi uudestaan tekijäksi, joka vaikutti koko Italian politiikassa. 1980-luvulta alkaen useat mafiosot ovat rikkoneet kuulusteluissa omertàn eli vaikenemisen lain ja useita mafiajohtajia on pidätetty. Antiikin Sisilia
Ensimmäisellä vuosisadalla olot rauhoittuivat jonkin verran. Sisilia jatkoi Rooman vilja-aittana, ja liittolaissodassa vuosina 91–88 eaa. saari sekä aseisti, vaatetti että ruokki armeijaa. Kreikkalaiseen aikaan verrattuna Sisilia pysyi kuitenkin aina suhteellisen taantuneena. Saarella oli yli 60 kaupunkia, joista Messene, Tauromenion ja Neeton olivat liittolaiskaupunkeja ("civitates foederatae"), jotka olivat nimellisesti itsenäisiä, ja viisi Rooman suorasta vallankäytöstä vapaita vapaakaupunkeja ("civitates immunes et liberae"). Muut kaupungit olivat tavallisen provinssikaupungin asemassa, jolloin niillä oli paikallishallinto ja velvollisuus maksaa kymmenyksiä. Italian historia
Wienin kongressi (1814) palautti asiat lähelle vuoden 1795 tilannetta. Italian koillisosat, muun muassa Venetsian seutu sekä myös Lombardia joutuivat Itävallalle, ja muu osa Italiaa jakautui kuuteen valtioon, jotka olivat Sardinian kuningaskunta, Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio, Toscana, Parma ja Modena. Molempain Sisiliain kuningaskunta käsitti koko Etelä-Italian, ja Sardinian kuningaskuntaan kuului Sardinian saaren lisäksi alueita myös Pohjois-Italian manterella. Valtiot halusivat säilyttää vallitsevan tilanteen ja vastustivat nationalistisia, liberaaleja ja tasavaltaisia liikkeitä. 1820-luvulla syntyi joitakin kapinoita, mutta Itävallan armeijan väliintulot tukahduttivat ne. 1830-luvulla sattui kapina, joka levisi Kirkkovaltioon ja nostatti kansanjoukot taantumuksellista paavia Gregorius XVI:tä vastaan. Itävalta kukisti kapinan, mutta joutui Ranskan painostuksesta vähentämään läsnäoloaan Italiassa ja vetämään joukkonsa Kirkkovaltiosta. Lissan taistelu
Lissan taistelu on 20. heinäkuuta 1866 Adrianmerellä lähellä Vis-saarta () nykyisen Kroatian vesialueella käyty taistelu Itävallan keisarikunnan ja Italian kuningaskunnan joukkojen välillä. Se on osa kolmatta Italian itsenäisyyssotaa, jossa Italian tavoitteena oli Venetsian valtaaminen Itävallalta. Taistelun lopputuloksena määrällisesti alivoimainen Itävallan laivasto voitti sitä suuremman Italian laivaston. Meritaistelu oli ensimmäinen laaja panssarilaivojen välillä käyty konflikti, ja viimeinen jossa laivat pyrkivät upottamaan toisensa puskemalla. Sisilia
Sisilia toimi Rooman vallan alkuaikoina valtakunnan vilja-aittana ennen Egyptin liittämistä valtakuntaan. Saari kärsi kuitenkin huomattavasti Rooman lukuisista sisällissodista, ja taantui kreikkalaiseen kauteen nähden. Sisilialainen barokki
Erityisen koristeellinen sisialainen barokki oli suosiossa noin 50 vuotta. Se heijasti saaren yhteiskuntajärjestystä aikana, jolloin se oli nimellisesti Espanjan alaisuudessa. Todellisuudessa saarta hallitsivat ylimystö, jonka käsiin pääosa maanviljelyyn perustuvasta taloudesta oli keskittynyt. Neliliiton sota
Brittiläiset ja itävaltalaiset joukot löivät espanjalaiset Sisiliassa ja ranskalaiset marssivat Pohjois-Espanjaan. Haagin rauhassa 17. helmikuuta 1720 Espanja luopui aluevaatimuksista Italiassa ja Savoijin hallussa ollut Sisilia siirtyi Itävallalle, joka luovutti Savoijille Sardinian korvaukseksi. Antiikin Sisilia
Kreikkalaisessa mytologiassa Sisilian muinaiset asukkaat olivat laistrygoneja ja kyklooppeja. On mahdollista, että tarut kertovat jossain muodossa mykeneläisten kreikkalaisten kohtaamisista saarelaisten kanssa. Homeroksella esiintyvä ”Thrinakia” on usein yhdistetty Sisiliaan, ja kreikkalaisessa perinteessä se yhdistettiin saaren kolmiomaiseen muotoon ja siihen, että sitä olisi tämän vuoksi kutsuttu aiemmin kreikkalaisten parissa nimellä "Thrinakria".
Myöhemmän nimensä Sisilia sai saaren varhaisista, historiallisesti tunnetuista ei-kreikkalaisista asukkaista sikuleista ("Sikeloi", ). Antiikin aikaisen perinteen mukaan nämä olivat tulleet saarelle Italian mannermaalta, jossa heimo oli asunut eri puolilla ja viimeisenä nykyisen Calabrian alueella Sisiliaa vastapäätä. Sikulit saattoivat olla sukua oinotrialaisille ja muille alueen itaalisille kansoille ja olla alkuperältään pelasgeja. Alkuperä saattaa selittää sen, että sikulit vaikuttavat myöhemmin omaksuneen kreikkalaisen kulttuurin hyvin samalla, kun heidän kulttuurinsa monilta muilta osin muistutti itaalisten kansojen kulttuuria. Somalia
Vuoden 1884 Berliinin konferenssin myötä Euroopan maat alkoivat jakaa Afrikkaa keskenään ja 1800-luvun lopulla Italia, Ranska ja Britannia valtasivat alueelta siirto­maita. Britit ottivat Brittiläisen Somali­maan protektoraatikseen 1887 Egyptin joukkojen vetäytymisen jälkeen. Ranska ja Britannia sopivat alueittensa rajoista 1888. Italia perusti 1889 Italian Somalimaan Keski-Somaliaan, johon liitettiin Sansibarin sulttaanilta saadut maat. Pohjoisessa Ranska valtasi Afarsin ja Issasin alueet, jotka tunnettiin Ranskan Somalimaana ja joka itsenäistyi lopulta Djiboutina. Kaksikymmenvuotista vastarintasotaa brittejä vastaan johti Muhammed Abdullah Hassan perustaen Dervissien valtion joka kesti vuodesta 1896 aina vuoteen 1920 asti, jolloin vastarinta päättyi RAF:n pommituksiin. Italia liitti 1925 omiin alueisiinsa vielä Jubbajoen itäpuolisen alueen Keniasta. Somalian historia
Mussolinin aikana Italian joukot hyökkäsivät Abessiniaan 1935 ja elokuussa 1940 brittiläiseen Somalimaahan. Britit hyökkäsivät tammikuussa 1942 vapauttaakseen Italian miehittämät alueet, jotka vallattiin muutamassa kuukaudessa. Somalialaisten asuttama Ogadenin alue luovutettiin Etiopialle. Brittimiehitys kesti vuoteen 1950, jolloin alue luovutettiin YK:n päätöksellä Italialle kymmeneksi vuodeksi. 1. heinäkuuta 1960 Italia antoi itsenäisyyden Somalimaalle. Heti itsenäistyttyään Somalimaa yhdistyi Brittiläisen Somalimaan kanssa. Sisilian maanjäristys 1693
Sisilian maanjäristys tapahtui 11. tammikuuta 1693 samaan aikaan, kun Etna-tulivuori purkautui. Järistys tuhosi ainakin 45 kylää ja kaupunkia. Yksi pahimmin kärsineistä oli Catania, jonka asukkaista kuoli kaksi kolmannesta. Molempain Sisiliain kuningaskunta
Kuningaskunta muodostettiin uudelleen Wienin kongressissa 1815 nostamalla Bourbon-suvun kuningas Ferdinand valtaan Napoleonin valloitusten jälkeen. Vuonna 1861 Sardinian kuningaskunta valloitti alueen ja Viktor Emanuel II julistautui yhtenäisen Italian kuninkaaksi. Italian siirtomaat
Vuonna 1947 Italian tasavalta menetti virallisesti merentakaiset alueensa rauhansopimuksen perusteella. Marraskuussa 1949 Italian Somalimaasta tehtiin Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue, josta tuli 1. heinäkuuta 1960 yhdessä Brittiläisen Somalimaan kanssa osa uutta itsenäistä Somalian tasavaltaa. Kaarle I (Anjou ja Sisilia)
Sisilian kuningas Konrad oli menettänyt kruununsa vallananastaja Hohenstaufen sukuun kuuluneelle Manfredille vuonna 1258. Tapahtuma oli entisestään huonontanut Hohenstaufen suvun ja paavinvallan välisiä suhteita. Kun paavi Urbanus IV:n neuvottelut Sisilian tilanteesta Mafredin kanssa katkesivat vuonna 1262, tarjosi pääsi uudelleen Sisilian kuninkuutta Kaarlelle. Myös kuningas Ludvig IX Pyhä oli tällä kertaa suosiollinen tarjoukselle koska piti Manfredia itseäänkin vallananastajana. Italia
Nykyinen Italia syntyi 1850–1870-luvuilla pala palalta, niin sanotussa risorgimentossa. Sardinian kuningaskunta valloitti Itävallalta Ranskan tuella Lombardian (Milanon ympäristön) 1859, ja Giuseppe Garibaldin johtama vapaaehtoisjoukko, joka toimi ilman Sardinian kuninkaan virallista lupaa, valloitti Molempain Sisiliain kuningaskunnan sekä pääosan paavin hallitsemasta Kirkkovaltiosta 1859–1860. Rooman pohjoispuoliset herttuakunnat Toscana, Parma ja Modena liittyivät Sardinian kuningaskuntaan kansanäänestyksissä 1860, ja Italian valtio perustettiin 1861. Torinosta, Sardinian kuningaskunnan pääkaupungista, tuli Italian valtion ensimmäinen pääkaupunki, mutta 1865 pääkaupunki siirrettiin Firenzeen. Italia osallistui Preussin–Itävallan sotaan ja pystyi valtaamaan Itävallalta Venetsian maakunnan 1866. Kun Roomaa ympäröivää Kirkkovaltion osaa suojelevat ranskalaisjoukot poistuivat 1870 Saksan–Ranskan sodan tähden, myös Rooma ja ympäröivä alue liitettiin Italiaan. Italian kuningaskunta (1861–1946)
Benito Mussolinin johtamat fasistit saivat vallan Italiassa vuonna 1922. Vuonna 1925 Mussolini sai diktaattorin valtuudet. Maassa oli edelleen myös kuningas, mutta hänellä ei juuri ollut valtaa. Mussolini halusi Italiasta Euroopan johtavan suurvallan ja haaveili uuden Rooman valtakunnan perustamisesta. Mussolini valloitti vuonna 1935 Etiopian, josta tuli Italian siirtomaa. Vuonna 1939 Mussolini liitti Albanian Italiaan. Italia tuki yhdessä Saksan kanssa Francisco Francoa Espanjan sisällissodassa. Italian Somalimaa
Vuodesta 1941 lähtien Italian Somalimaa oli brittiläisten joukkojen miehittämä. Brittimiehitys kesti vuoteen 1949 jolloin alue luovutettiin Italialle YK:n huoltohallintoalueena. 1. heinäkuuta 1960 Italia antoi itsenäisyyden Somalimaalle. Heti itsenäistyttyä Somalimaa yhdistyi Brittiläisen Somalimaan kanssa, joka oli saanut Britannialta itsenäisyyden 26. kesäkuuta vuonna 1960. Unionista muodostui nykyinen Somalian demokraattinen tasavalta. Sisilian kuningaskunta
Fredrik II rakensi lainsäädäntötyössä isoisänsä Roger II:n nk. Arianon käräjillä vuonna 1140 aloittamien lakireformien perustalle. Hänen tavoitteensa olivat nähtävillä jo Capuan käräjillä (1220), mutta saivat lopullisen muotonsa Melfin asetuksissa (tunnettu myös nimellä Liber Augustalis, 1231). Ne sisälsivät lakikokoelman, jotka tekivät Sisiliasta absoluuttisen monarkian, ensimmäisen keskitetyn valtion Euroopassa feodalismin synnyn jälkeen ja toimivat esimerkkeinä tulevalla lainsäädännölle. Liber Augustalis säilyi Sisilian lain pohjana vuoteen 1819. Sisilian emiraatti
Arabimaailman valta heikkeni 1000-luvulla, kun monet dynastiat taistelivat keskenään vallasta, ja Sisiliassa taistelujen keskiössä olivat Kalbidit, Aghlabidit ja Ziridit. Kalbidiemiiri teki rauhan Bysantin kanssa varmistaakseen valtansa. Georgios Maniakes käytti tilaisuuden hyväkseen, nousi maihin 1030 Messinan lähellä ja valtasi ison osan saaren itäosista. Maniakesin joukkoihin kuului ruseista, normanneista ja skandivaalaisista muodostunut varjagikaarti. Maniakesin valtaus kuitenkin epäonnistui, kun hänet unohdettiin Bysantin sisäisten ongelmien takia. Tämä oli viimeinen kerta, kun Bysantti yritti vallata Sisilian. Napoli
Napoli oli itsenäinen Napolin herttuakunta vuosien 840–1137 välisenä aikana. Vuonna 1137 kaupungin valtasivat normannit. Myöhemmin kaupunkia hallitsivat Anjoun herttuat eli Angevinit (1266–1442), Aragonit (1442–1501), ranskalaiset (1501–1504) ja Habsburgit (1501–1713). Vuodesta 1284 kaupunki oli Napolin kuningaskunnan keskus. Sisilian kuningaskunta erosi alueesta, ja sen keskuksena toimi Palermo, jolloin Napoli jäi pienemmän Napolin kuningaskunnan keskukseksi. Wienin kongressissa Napolista tuli Molempain Sisiliain kuningaskunnan pääkaupunki. Tämän asemansa se menetti Italian yhdistymisen myötä 1800-luvulla. Sisilian emiraatti
Sisilian emiraatti oli vuosina 965-1072 Sisilian saarella sijainnut muslimivaltio, joka oli osa šiialaista Fatimidien kalifaattia. Muslimit valloittivat Sisilian Bysantilta, ja islam kehittyi alueella merkittäväksi tekijäksi. Arabivalta saarella päättyi normannivalloitukseen, joka hävitti suuren osan arabivallan fyysisistä merkeistä. Mafia
Mafia syntyi 1860-luvulla kun Sisilia liitettiin vastasyntyneeseen Italian kuningaskuntaan. Italialaiset uskoivat itse aluksi, että ilmiö olisi syntynyt jo keskiajalla ja olettivat että se katoaisi kun Sisilia nykyaikaistettaisiin. Mafia syntyi Palermon lähialueella Sisilian länsiosissa, mihin kauppa oli tuonut vaurautta. Sen syntyyn vaikutti etenkin Sisilian nopeasti kasvanut sitrushedelmien tuotanto. Järjestäytynyt rikollisuus hyötyi viljelystä, sillä se pystyi kiristämään viljelijöiltä suojelurahoja uhkaamalla sabotoida herkkiä viljelmiä. Maanomistajat taivuteltiin pestaamaan mafiosoja tilanhoitajiksi, vartijoiksi ja tuotteiden välittäjiksi. Mafia perusti kartelleja ja monopoleja väkivallan avulla. Naksos (Sisilia)
Naksos (, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio ("polis") Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Se sijaitsi saaren itärannikolla. Nykyisin paikalla on kaupunki nimeltä Giardini-Naxos, jota turistioppaissa saatetaan nimittää vain Naxokseksi. Sisilia
Sisilian vanhimmat tunnetut asukkaat olivat sikaanit. Pronssikauden lopulla noin 1200–900 eaa. saarelle saapuivat Manner-Italiasta tulleet sikulit sekä elymit. Foinikialaiset perustivat kauppa-asemia saaren rannikolle noin 1100–1000 eaa. Fredrik II (keisari)
Sisilian kuningaskunnassa Fredrikin äiti Constanza otti vallan käsiinsä, vannoi läänitysvalan paaville ja luopui poikansa oikeudesta Saksan kuninkuuteen. Näin Sisilian ja Saksan kuningaskunnat erosivat jälleen toisistaan. Toukokuussa 1198 Fredrik kruunattiin Palermossa Sisilian kuninkaaksi. Saman vuoden marraskuussa kuningatar kuoli. Testamentin määräyksen mukaisesti paavi Innocentius III määrättiin Fredrikin holhoojaksi. Innocentius käytti 1208 säilynyttä asemaansa rajoittaakseen keisarin oikeuksia Italiassa ja vahvistaakseen paavin valta-asemaa. Antiikin Sisilia
Hieron vetäytyi sodasta ja solmi Rooman kanssa erillisrauhan vuonna 263 eaa., mikä mahdollisti hänelle Sisilian itärannikon kaupunkien hallinnan. Rooma sai sodan kuluessa haltuunsa suurimman osan muusta saaresta, mukaan lukien karthagolaisten keskuksen Panormoksen. Akragas vastusti Rooman valtausta eniten, ja sitä piiritettiin pitkään vuonna 262 eaa., jonka jälkeen sen asukkaat myytiin rangaistukseksi orjiksi. Vuonna 255 eaa. Akragas päätyi jälleen karthagolaisille. Näillä jäivät myös saaren länsiosan Eryks, Lilybaion ja Drepanon. Lilybaionin piiritys kesti kymmenen vuotta. Lopulta karthagolaiset kärsivät tappion meritaistelussa Aegatessaarten taistelussa vuonna 241 eaa., ja joutuivat luopumaan lopuistakin alueistaan Sisiliassa. Näin roomalaiset saivat käytännössä koko Sisilian valtansa alle. Napolin kuningaskunta
Ranskalaiset karkottivat 1799 kuningas Ferdinand IV:n Sisiliaan ja tekivät Napolista tasavallan. Se sortui jo muutaman kuukauden jälkeen kardinaali Ruffon johtamaan vastavallankumoukseen, jota tuki brittiamiraali Horatio Nelsonin merioperaatio. Ferdinand palasi tämän jälkeen uudelleen koko valtakunnan hallitsijaksi vuosiksi 1801–1806, minkä jälkeen vallankumoukselliset saivat mantereen puoleisen osan itselleen ja sitä hallitsivat Joseph Bonaparte (1806–1808) ja Joachim Murat (1808–1815). Vuonna 1815 Ferdinand sai takaisin valtakuntansa ja julistautui Molempain Sisiliain kuninkaaksi. Hän ja hänen seuraajansa hallitsivat taantumuksellisen aatteen mukaisesti, kunnes Giuseppe Garibaldi vapautti Sisilian ja valloitti Napolin 1860, jolloin kuningaskunta liittyi yhtyneeseen Italiaan. Espanja
Vuosina 1701–1714 sodittiin Espanjan perimyssota (Espanja, Ranska ja Baijeri vastaan Itävalta, Preussi, Englanti ja Katalonia). Sota päättyi Ranskan johtaman liittokunnan voittoon ja Habsburgien hallitsijasuku vaihtui Bourbon-sukuun. Espanja menetti loputkin ulkomaiset alueensa Euroopassa: Itävallalle alueet Italiassa ja Belgian, Savoijille Sisilian ja Gibraltar joutui Englannille. Italian yhdistyminen
Sisiliassa puhkesi Sisilian kapina kuningas Ferdinand II:ta vastaan tammikuussa 1848. Milanossa vallankumous alkoi 18. maaliskuuta ja itävaltalaisten varuskunta joutui jättämään kaupungin 22. maaliskuuta. Itävallan marsalkka Josef Radetzky piiritti kaupungin, mutta joutui myöhemmin vetäytymään. Pian Piemonten kuningas Kaarle Albert näki tilaisuuden tulleen Italian yhdistämiselle ja julisti sodan Itävallalle. Venetsia irrottautui Itävallasta ja julistautui tasavallaksi 22. maaliskuuta 1848. Piemonten sota Itävaltaa pidetään ensimmäisenä itsenäisyyssotana, joka alkoi 23. maaliskuuta 1848. Itävalta kuitenkin kukisti vallankumoukset kesän 1848 aikana ja Piemonte solmi rauhan hävittyään Novaran taistelun maaliskuussa 1849. Roomassa tilanne kärjistyi vuonna 1849 niin, että Paavi Pius IX joutui pakenemaan kaupungista ja sinne julistettiin Rooman tasavalta. Kaikki Italian kapinalliset kuitenkin kukistettiin. Italian historia
Vuoteen 1922 saakka Italia oli perustuslaillinen monarkia, jossa oli parlamentti. Perustuslaki periytyi suurelta osin Carlo Alberton vahvistamasta Sardinian kuningaskunnan perustuslaista vuodelta 1848. Kuninkaalla oli periaatteessa laajat valtuudet, joita hän ei kuitenkaan usein käyttänyt. Merkittävin muutos oli miesten yleinen äänioikeus vuonna 1912. Sisilialainen puolustus
Aikaisimmat kirjalliset todisteet sisilialaisen puolustuksen käytöstä ajoittuvat myöhäiseen 1500-lukuun, jolloin sitä käyttivät italialaiset shakinpelaajat Giulio Polerio ja Gioacchino Greco. Giulio Polerio analysoi sisilialaista puolustusta vuoden 1594 shakin manuskriptissaan, vaikkei käyttänyt nimitystä ”sisilialainen puolustus”. Merkittävä ranskalainen pelaaja ja teoreetikko Andre Danican Philidor esitti 1777, että sisilialainen sallii mustan tasoittaa peli, vaikkei pitänyt sitä yhtä vahvana kuin siirtoa 1.e4 e5. 1813 englantilainen mestari Jacob Henry Sarratt antoi avaukselle nimen ”sisilialainen puolustus”, viitaten vanhaan italialaiseen käsikirjoitukseen, joka käytti ilmaisua ”il giocho siciliano”. Avaus oli melko suosittu 1800-luvulla – Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais, Howard Staunton ja Louis Paulsen pelasivat sitä suhteellisen säännöllisesti. 1900-luvun alussa avausta aliarvostettiin, ja esimerkiksi Capablanca, kolmas shakin maailmanmestari vuosina 1921–1927 puhui halveksivasti avauksesta, jossa "”mustan peli on täynnä reikiä.”" Avauksen käyttö elpyi 1940–1950-luvuilla, jolloin sitä kehittivät Isaac Boleslavsky, Aleksandr Kotov ja Miguel Najdorf. Myöhemmin Bent Larsen, Ljubomir Ljubojević, Lev Polugaevski, Leonid Stein, Mark Taimanov ja Mihail Tal peleillään loivat tärkeän osan sisilialaisen puolustuksen nykyteoriaa. Ferdinand I (Sisilia)
Ferdinand I (12. tammikuuta 1751 – 4. tammikuuta 1825) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan ensimmäinen kuningas vuodesta 1816 lähtien. Sitä ennen hän oli Napolin kuningas nimellä Ferdinand IV ja Sisilian kuningas nimellä Ferdinand III. Sisilialainen barokki
Sisilialainen barokki on barokkiarkkitehtuurin Sisilian saarella, Italiassa, kehittynyt tyylisuunta, joka vaikutti 1600- ja 1700-luvuilla. Italian siirtomaat
Kuukausi Lausannen sopimuksen ratifioinnin jälkeen Mussolini määräsi Kreikalle kuuluvan Korfun saaren miehitettäväksi sen jälkeen, kun siellä oli murhattu italialainen kenraali Enrico Tellini. Italian lehdistö tuki operaatiota huomauttaen, että Korfu oli kuulunut aikanaan Venetsian tasavallalle neljän sadan vuoden ajan. Kreikka veti tapauksen Kansainliiton käsiteltäväksi, mutta Mussolini vastusti menestyksekkäästi sen painostusta. Lopulta uhka joutua sotilaalliseen konfliktiin Britannian kanssa sai Italian vetämään joukkonsa pois Korfulta. Vastineeksi Italia sai vahingonkorvauksia Kreikalta. Kärjistynyt vastakkainasettelu Korfun kriisissä ja Italian ehdoton päättäväisyys olla luopumatta Dodekanesiasta sai Britannian ja Italian ratkaisemaan Jubamaan kysymyksen vuonna 1924 Italian Somalimaan hyväksi. Mare Nostrum
Termiä "mare nostrum" käyttivät alkujaan muinaiset roomalaiset Välimerestä sen jälkeen, kun Rooma oli vallannut Sisilian, Sardinian ja Korsikan Karthagoa vastaan käymissään puunilaissodissa. Vuodesta 30 eaa. lähtien Rooman valta­kunnan alueisiin kuuluivat kaikki Väli­meren rannikot Iberian niemimaalta Egyptiin saakka, ja "mare nostrum" -nimitystä alettiin käyttää puhuttaessa Välimerestä kokonaisuutena. Frans II (Sisilia)
Frans II (16. tammikuuta 1836 Napoli – 27. joulukuuta 1894 Arco, Tiroli) oli Molempain Sisiliain kuningaskunnan viimeinen kuningas vuosina 1859–1860. Hänet syrjäytettiin Italian yhdistymisen yhteydessä. Italian siirtomaat
Vuoteen 1914 mennessä Italialla oli hallussaan Italian Somalimaa, Eritrea sekä Italian Libya että Kreikan Dodekanesia, joista kaksi jälkimmäistä oli vuosien 1911–1912 sodassa saatu ottomaaneilta. Italia oli kuitenkin epäonnistunut yrityksessään vallata Abessinia (nyk. Etiopia), joka oli Afrikan viimeisiä itsenäisiä valtioita. Vuonna 1922 syntynyt Benito Mussolinin johtama fasistinen Italia onnistui lopulta valtaamaan Etiopian vuonna 1935. Vuonna 1939 Italia otti haltuunsa Albanian, mutta näitä Italian eurooppalaisia omistuksia, kuten juuri Albaniaa ja Dodekanesiaa, ei ole yleensä katsottu lukeutuvaksi Italian siirtomaihin. Sen sijaan ne olivat osa "Italialaista valtakuntaa". Dodekanesia
Kun Italian ja Turkin sota alkoi 22. syyskuuta 1911 Libyassa, saaret julistautuivat itsenäiseksi nimellä "Dodekanesian federaatio". Uusi itsenäinen Dodekanesian valtio joutui kuitenkin Italian alaisuuteen. Italia miehitti koko Dodekanesian vuonna 1912 lukuun ottamatta pientä Kastelórizoa, joka joutui myöhemmin Ranskan alaisuuteen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Kreikan pääministeri Elefthérios Venizélos ja Italian ulkoministeri Tommaso Tittoni allekirjoittivat 27. heinäkuuta 1919 sopimuksen, jossa Italia luopuisi omistuksistaan Dodekanesiassa Ródosta lukuun ottamatta. Seuraavan vuoden heinäkuussa Italian uusi pääministeri Giovanni Giolitti irtisanoutui sopimuksesta ja 10. elokuuta solmitussa Sèvresin rauhansopimuksessa Dodekanesia jäi osaksi Italiaa. Panormos (Sisilia)
Panormos vaikuttaa säilyneen kukoistavana Rooman keisarikauden lopulle saakka, vaikkakaan se ei ollut vielä saaren tärkein keskus. Kaupunki päätyi muun Sisilian mukana goottien valtaan, ja oli saaren viimeisiä paikkoja, jonka Belisarius valtasi Itä-Roomalle eli Bysantille vuonna 535 jaa. Tämän jälkeen kaupunki säilyi osana Bysanttia vuoteen 835, jolloin saraseenit valtasivat sen. Nämä tekivät kaupungista keskuksensa Sisiliassa. Sillä säilyi tämä asema myös normannivallan aikana, ja myös Palermon nykyinen asema saaren pääkaupunkina on tätä perua. Sisilian emiraatti
Arabien mukana Sisiliaan tuli monia arabialaistaustaisia paikannimiä, ja sisilian kieleen on jäänyt arabitaustaisia lainasanoja. Arabiasta on otettu etenkin maatalouteen liittyneitä lainasanoja. Arabien mukana Sisiliaan tulivat muun muassa mulperipuut, sokeriruoko, välimerentaateli ja puuvilla. 1000-luvulla elänyt arabimatkailija Ibn Hawqal väitti Palermossa olleen yli 300 moskeijaa. Sisilialaisesta arabikirjallisuudesta on jäänyt vain vähän jäljelle, ja yksittäisistä teoksista on jäljellä enimmäkseen vain osia. Italian siirtomaat
Lokakuussa 1935 Mussolinin johtama Italia käynnisti Toisen Italian-Abessinian sodan ja hyökkäsi Abessiniaan (Etiopia). Keisari Haile Selassie pakeni pääkaupunki Addis Abebasta 2. toukokuuta 1936 ja 5. toukokuuta italialaiset valtasivat kaupungin. Italialaiset yhdistivät Eritrean, Italian Somalimaan ja Abessinian uudeksi yhdeksi hallintokokonaisuudeksi nimeltä Italian Itä-Afrikka (). Italian siirtomaat
Itä-Afrikan sotatoimet alkoivat Italian etenemisillä brittiläiseen Keniaan, Brittiläiseen Somalimaahan ja Sudaniin. Kesällä 1940 Italian asevoimat valtasivat menestyksekkäästi koko Brittiläisen Somalimaan. Mutta vuoden 1941 mennessä brittien menestyksekkään vastahyökkäyksen myötä italialaiset olivat joutuneet vetäytymään syvälle Italian Itä-Afrikkaan. 5. toukokuuta 1941 keisari Haile Selassie I oli palannut Addis Abebaan palauttaakseen kruununsa. Marraskuussa Gondarin solassa kukistettiin viimeinen italialaisten vastarintapesäke. Huolimatta Italian Itä-Afrikan kukistumisesta osa italialaisista jatkoi alueella sissisotaa vielä kaksi vuotta. Italia (provinssi)
Italia oli Rooman valtakunnan keskeinen provinssi, joka kattoi koko Apenniinien niemimaan. Nykyisin alueella sijaitsevat Italian tasavalta, San Marino ja Vatikaanivaltio. Sisilian lippu
Sisilian lippu on Italiaan kuuluvan Sisilian saaren itsehallintoalueen virallinen lippu. Se otettiin virallisesti käytöön vuonna 2000, mutta epävirallisissa yhteyksissä sitä on käytetty jo vuodesta 1282. Syrakusa
Syrakusa ei toipunut tästä iskusta pitkään aikaan, vaikka itse saari säilyikin asuttuna. Saraseenivaltaa kesti noin 200 vuotta. Vuonna 1085 normannit valloittivat Syrakusan ja perustivat Sisilian kuningaskunnan. Keisari Henrik VI liitti sen vuonna 1194 Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Fredrik II:n valtakaudella Syrakusa kukoisti. Anjoun ja Aragonian välisessä kamppailussa Syrakusa liittyi Aragonian puolelle ja löi Anjoun 1298, jolloin se sai espanjalaisilta hallitsijoilta palkkiona suuret etuoikeudet. Sisilian emiraatti
Vuonna 826 Sisiliaan sijoitettua laivastoa johtanut bysanttilainen Euphemios kapinoi ja hänen joukkonsa julistivat hänet hallitsijaksi. Paikallinen kenraali Balatas kuitenkin kukisti kapinan, ja Euphemios pakeni Pohjois-Afrikkaan ja pyysi tukea Ziyadat Allah I:ltä. Kesäkuussa 827 arabiarmeija lähti kohti Sisiliaa. Länsi-Sisilia kukistui, kun arabit valloittivat Palermon 831. Tämän jälkeen alkoi alueelle alkoi muuttaa arabisiirtolaisia, ja vuonna 842 sodan painopiste oli siirtynyt Sisilian itäosiin. Arabit olivat vuoteen 860 mennessä valloittaneet puolet Sisiliasta ja suurista kaupungeista enää Syrakusa oli kristityillä. Syrakusa kukistui 878, jolloin käytännössä koko saari oli arabien hallinnassa. Saarella oli kuitenkin edelleen joitain kapinapesäkkeitä, kuten Taormina, joka oli Bysantin viimeinen merkittävä linnoitus. Taormina kukistui 902, ja koko saaren arabit valloittivat vuoteen 965 mennessä. Muslimit olivat saaneet Sisilian virallisesti valtansa alle Bysantin kanssa vuosina 895–896 solmitulla sopimuksella. Napolin kuningaskunta
Sisilia erosi kuningaskunnasta vuoden 1282 kapinassa ja joutui Aragonialle. Napoli jäi Anjou-suvulle vuoteen 1435, mutta käytti edelleen nimeä Sisilian kuningaskunta. Napoli oli yhdistettynä sekä Sisiliaan että Aragoniaan 1442–1495, oli sitten Ranskan hallussa, kuului Ferdinand Katolilaisen valloitettua sen Espanjaan varakuningaskuntana 1504–1713, joutui Espanjan perimyssodassa Itävallalle, mutta Puolan perimyssodan aikana 1734 sekä Napoli että Sisilia (joka oli liitetty siihen 1720) joutuivat espanjalaisen Bourbonin sukuhaaran hallintaan. Sisilian kuningaskunta
Myöhemmän keisarin Fredrik II:n valtaannousu lapsena Sisilian kuninkaaksi (nimellä Fredrik I) 1197 vaikutti suuresti Sisilian tulevaan historiaan. Maassa, joka oli perinteisesti monarkin keskitetysti hallitsema, aiheutti kuninkaan nuori ikä vakavan valtatyhjiön. Fredrik II:n sijaishallitsijat joutuivat sotimaan vallantavoittelija Briennen Walter III:sta ja tämän liittolaisia vastaan vuosina 1202-1207, kunnes Fredrikin asema oli turvattu. Italian siirtomaat
Vuonna 1915 Italia liittyi ympärysvaltojen puolelle I maailmansodassa Britannian ja Ranskan rinnalle. Vastapalvelukseksi Italian tuli saada Lontoon sopimuksen mukaan sodan jälkeen Itävalta-Unkarilta Etelä-Tiroli, nykyisen Slovenian alueita, Istria, Pohjois-Dalmatia, Albania protektoraatiksi, Vlorë sekä osa Saksan siirtomaista Aasiassa ja Afrikassa. Lisäksi Dodekanesia ja muut Italian omistukset olisi vahvistettu kansainvälisesti tunnustetuiksi italialaisalueiksi. Kuitenkin Versailles'n rauhassa 1919 Italia sai Euroopasta alueita vähemmän kuin oli luvattu eikä merentakaisia alueita ollenkaan. Huhtikuussa 1920 Britannian ja Italian ulkoministerit sopivat, että Italia saisi korvaukseksi Jubamaan, mutta Britannia hidasti sopimuksen täytäntöönpanoa painostaakseen Italiaa luopumaan Dodekanesiasta Kreikan hyväksi. Lopulta 1925 Jubamaa yhdistettiin Italian Somalimaahan, eikä Italia luopunut Dodekanesiasta. Syrakusa (antiikin kaupunki)
Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen gootit valtasivat Syrakusan samoin kuin koko Sisilian. Belisarius valtasi sen Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle vuonna 535. Se säilyi Bysantilla aina 800-luvulle, jolloin sen valtasivat saraseenit. Tuolloin kaupunki oli Tauromeniumin ohella viimeisiä paikkoja saarella, joka joutui saraseeneille, ja se antautui yhdeksän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vasta vuonna 878 eli yli viisikymmentä vuotta sen jälkeen, kun saraseenit olivat aloittaneet saaren valloituksen. Kaikki asukkaat surmattiin, kaupunki poltettiin ja linnoitukset tuhottiin. Syrakusa ei toipunut tästä iskusta pitkään aikaan, vaikka itse saari säilyikin asuttuna. Kaupunki kukoisti myöhemmin keskiajalla normanni- ja espanjalaisvallan aikana, ja nykyinen Syrakusa on edelleen yksi Sisilian tärkeimmistä kaupungeista. Syrakusan piiritys 261 eaa.
Karthago oli satojen vuosien ajan läntisen Välimeren mahtivaltio, jonka siirtokuntia ja kauppa-asemia oli Välimeren saarilla Gibraltariin saakka. Rooma oli tällöin pääasiassa mannervaltio, eikä sillä ollut ongelmia Karthagon kanssa. Maiden välistä luottamusta vahvistettiin monilla sopimuksilla. Ajan mittaan Rooman oli kuitenkin vaikea sietää sitä, että suuri osa Sisiliasta oli Karthagon hallussa, koska Rooma hankki sieltä suuren osan viljastaan. Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta
Sodan jälkeen maahan liitettiin myös aiemmin Italialle kuulunut Istrian niemimaa, joka jaettiin Slovenian ja Kroatian osavaltioiden kesken. Jugoslavia kieltäytyi aluksi hyväksymästä Pariisin rauhaa Italian osalta Triesten kysymyksen vuoksi, joka ratkesi käytännössä vuonna 1954 ja muodollisesti 1975 solmitulla, 1977 voimaan tulleella Osimon sopimuksella. Frans I (Sisilia)
Fransin vanhemmat olivat kuningas Ferdinand I ja tämän puoliso, Itävallan Maria Karoliina. Frans esiintyi nuorempana liberaalin ajatusmaailman kannattajana. Hän toimi isänsä neuvonantajana, kun koko hallitsijaperhe oli Napoleonin sotien aikana joutunut perääntymään Napolista Italian mantereelta Sisilian saarelle. Frans kannatti Sisilian säätykokouksen vuonna 1812 hyväksymää perustuslakia, joka oli muotoiltu brittiläisen parlamentaarisen mallin mukaiseksi. Perustuslain hyväksymisen jälkeen hänet nimitettiin sijaishallitsijaksi ("vicario") Napoliin. Kuningas Ferdinand sai valtansa takaisin vuonna 1815, ja seuraavana vuonna Frans nimitettiin Sisilian kuvernööriksi. Carbonari-salaseuran vuonna 1820 johtaman vallankumouksellisen kansannousun jälkeen kruununprinssi Frans ryhtyi jälleen valtakunnan sijaishallitsijaksi ja kutsui koolle parlamentin, joka sai tehtäväkseen säätää uuden perustuslain. Hän vastusti Laibachin kongressin vuonna 1821 tekemää päätöstä, jonka nojalla itävaltalaiset joukot lähetettiin Napoliin kukistamaan vallankumous ja palauttamaan Bourbonien yksinvalta. Itävallan sotilaallisen väliintulon jälkeen hän oli muutaman vuoden syrjässä kuningaskunnan johdosta. Sisilian emiraatti
Fatimidien valtakausi päättyi sisällissotaan, jossa osapuolina olivat Sisilian ja Pohjois-Afrikan muslimit. Tällöin valta siirtyi käytännössä usealla pienelle ruhtinaalle, jotka hallitsivat Sisilian eri osia. Agrigenton kaupunkia hallinnut emiiri kääntyi 1061 normannien puoleen. Roger de Hauteville saapui pian 60 ritarin kanssa ja teki tiedusteluretken Messinan alueelle. Hän palasi pian suuremman sotajoukon kanssa ja valtasi Messinan. Melko lyhyessä ajassa Sisilian koillisosat olivat Rogerin hallussa. Normannit tuhosivat monia arabikaupunkeja saarella, ja arabivalta kukistui lopulta vuonna 1072 normannien vallatessa Palermon. Pieniä määriä arabeja jäi normannivalloituksen jälkeen kauppiaiksi Palermoon, ja pieni Monte Polizzon arabiasutuskeskus säilyi tuholta. Suurin osa etenkin kaupunkien koulutetuista arabeista muutti normannivalloituksen jälkeen muualle.