Keitä hurrilaiset olivat?
Hurrilaiset
Hurrilaiset (joskus myös khurrilaiset, nuolenpääkirjoituksessa u-ur-ri ) olivat vähän tunnettu kansa varhaisessa Lähi-idässä. Hurrilaisia saapui pohjoiseen Mesopotamiaan noin 2500 eaa. pohjoisesta Kaukasukselta, Kurdistanista ja Luoteis-Iranista. Heidän tunnettu kantamaansa oli Khaburjoen latvoilla Subartussa. Akkadilaisajalta noin 2350–2200 eaa. tunnetaan hurrilainen keskus Urkeš. Noin 1800–1700 eaa. hurrilainen asutus levisi voimakkaasti pohjoisessa Lähi-idässä. Indoiranilainen yläluokka oli ottanut vallan hurrilaisilla alueilla ja ajoi kansaa levittäytymään. Heidän valtioitaan olivat muun muassa Mitanni noin 1550–1350 eaa. ja Urartu 850–620 eaa. Mitanni oli egyptiläisten liittolainen Amarna-kaudella, ja Urartu oli Assyrian vihollinen. Luultavasti hurrilaiset toivat hevosen Lähi-itään vuoden 2000 eaa. paikkeilla.
Winnebagot
Kuultuaan tästä ottawat ja huronit alkoivat vuonna 1634 valmistella suurta hyökkäystä winnebagojen kyliin. Ranskalaiset eivät halunneet intiaanien välille sotaa, koska kauppasuhteet olisivat kärsineet. He lähettivät winnebagojen luokse Jean Nicollet -nimisen jesuiitan puhumaan rauhan puolesta. Tehtävä tuntui lähes varmalta itsemurhalta, mutta Nicollet ei pelännyt kuolemaa, vaan teki matkasi winnebagojen maille. Nämä eivät tappaneet häntä. He eivät koskaan olleet nähneet valkoista miestä ja tämä seikka saattoi pelastaa Nicolletin hengen. Hän onnistui solmimaan aselevon winnebagojen, ottawien ja huronien välille. Kun ranskalaiset noin 30 vuotta myöhemmin saapuivat winnebagojen maille, he löysivät vain rippeitä siitä vahvasta intiaanikansasta, jota Nicollet oli kuvaillut. Hurrilaiset
Pohjois-Syyriassa Barkassa hallitsi ainakin kolme sukupolvea indoiranilainen dynastia, muun muassa kuningas Abiratta. Näihin aikoihin Babylonia oli kansainvälinen diplomatian kieli. Egypti ja heettiläisten valtakunta kilpailivat keskenään vallasta nykyisen Israelin, Libanonin ja Syyrian alueella. Siellä paikalliset ruhtinaat juonittelivat toisiaan ja muodollista ylivaltiasta Egyptiä vastaan. Jotkut harjoittivat kokonaan Egyptistä riippumatonta politiikkaa, toiset olivat olevinaan Egyptille uskollisia, kolmannet Egyptin liittolaisia. Paikalliset liittoumat sotivat keskenään. Hunnit
Ensimmäisen maailmansodan aikana britit käyttivät saksalaisista pilkkanimitystä "the Huns" eli ’hunnit’, mikä puolestaan viittaa hunnien ”germaanisuuteen”. Nykyisin hunnit mielletään (vain) hurjiksi, mitä osoittaa myös piirroshahmo Hunni. Haalilaisuus
Jonkin ajan kuluttua vuoden 1894 hajaannuksesta loputkin haalilaiset liittyivät takaisin heidemanilaisiin eli "Suomalaiseen apostolis-luterilaiseen seurakuntaan", pysyen kuitenkin Hepokosken mukaan hengellisesti erillään. Kirkossa vaadittiin haalilaisilta julkista anteeksipyyntöä väärästä opista. Haalilaiset kuitenkin vaativat vanhalta kirkolta anteeksipyyntöä heidän "tuomitsemisestaan". Tämän jälkeen haalilaiset alkoivat toimia vanhan kirkon saarnaajia vastaan. Haalilaiset aiheuttivat "heidemanilaisten" eli Amerikan vanhoillislestadiolaisten keskuudessa kiistoja, mm siten että monet heistä kannattivat entisen haalilaisjohtaja Juho Mullon johdolla ""suurseuralaisuutta"" vuodesta 1908 lähtien, ja 1927-1928 ""kirkkokuntalaisuutta"" liittyen Apostolic Lutheran Church (ALC) -kirkkokuntaan yhdessä Amerikan pikkuesikoisten ja uusheränneitten kanssa (ks. Vanhoillislestadiolaisuus, historia, 1900-1930-luvut). 1930-luvulla ALC-ryhmää alettiin kutsua myös rauhansanalaisuudeksi.. Hurrilaiset
Hurrilaisissa oli taitavia seppiä, ja sumerilaiset lainasivat kupariterminologiansa hurrilaisilta. Kuparia, tinaa ja hopeaa saatiin hurrilaisten johtamista Kizzuwatnan ja Išuwan maista, Kaakkois-Turkista. Monia varhaisia Lähi-idän kansoja, kuten kesedimiläisiä, subartulaisia, kassiitteja ja lullubilaisia, on liitetty joskus hurrilaisiin. On myös oletettu, että habirut olisivat olleet hurrilaisia, vaikka keitä on pidetty heprealaisina. Hurrilaisten kieli ei ollut sukua indopeurooppalaisille eikä seemiläisille, vaan heidän kielensä oli ergatiivis-agglutinatiivista ja sukua Urartun kielelle, ja ehkä kaukaista sukua Koillis-Kaukasian kielille. Hurrilaiset
1540–1520 eaa. oli lukuisia hurrilaisten hallitsemia pikkuvaltioita Lähi-idässä. Näihin aikohin syntyi hurrilaisten vallitsema suurvalta Mitanni, jonka keskus oli Luoteis-Syyriassa Eufratin sivuhaarojen Khaburin ja Belikhin varsilla. Pääosin hurrilainen väestö vallitsi Nusissa, Arrapha-Kirkukissa, Qatna-Misrifessä ja Alalakhissa. Hurrilainen vaikutus ulottui Syyrian Ugaritiin ja Palestiinan Kadeshiin Orontesin varrelle, sekä Taannekiin ja Anatoliaan. Välillä 1400–1300 eräs Jerusalemin kuningas oli hurrilainen. Luettelo Keski-Maan aseista
Orkrist (sindaria, , ) oli Gondolinissa taottu miekka, jota örkit kutsuivat myös nimellä "Hutki". Kirjassa "Hobitti eli sinne ja takaisin", kun Gandalf löysi Glamdringin peikkojen luolasta, Thorin otti sieltä itselleen Orkristin. Thorin kantoi miekkaa matkalla Ereboriin siihen asti, kunnes kääpiöt jäivät Synkmetsässä haltiakuningas Thranduilin joukkojen vangiksi. Thranduil takavarikoi Orkristin, mutta palautti sen Thorinin haudan päälle Thorinin kaaduttua Viiden armeijan taistelussa. Yksinäiselle Vuorelle ei voinut hyökätä ilman, että sitä huomattaisiin haltiamiekka Orkristin hehkusta, sillä hiisien eli örkkien lähestyessä Orkrist alkoi loistaa sinistä valoa. Mohawkit
Huron-liittolaisineen Champlain ja hänen miehensä kohdistivat retkensä sisämaahan, jossa he laajoilla metsäalueilla joutuivat kosketuksiin mohawkien kanssa. Tuliaseisiin perehtymättömät mohawkit säikähtivät ranskalaisten yhteislaukausta ja pakenivat. Seuraavien vuosien aikana syntyneissä monissa yhteenotoissa ranskalaiset ja huronit pitivät yhtä irokeesien liittokunnan joukkoja vastaan.
Uusi manner kiinnosti myös hollantilaisia, jotka purjehtivat Hudsonjoelle vuonna 1609. Tuolloin navigaattori Henry Hudson avasi kauppasuhteet Hudsonin ylintä jokilaaksoa asuttavien mahicanien kanssa. Henry Vogeut Amsterdamista jatkoi Hudsonin jäljillä, ja sopi alkavasta turkiskaupasta venäläisten kanssa. Ranskalaisen turkiskaupan ulkopuolelle jääneet mohawkit pyrkivät avaamaan kauppasuhteet Hudsonjoen hollantilaisiin, mutta mahicanit halusivat säilyttää yksinoikeutensa kaupankäyntiin Hollannin kanssa. Mahicanit
Syyskuussa vuonna 1609 hollantilaista kauppayhtiötä palveleva merikapteeni Henry Hudson purjehti matalikolle joella, jota kutsuttiin nimellä "Muh-he-kun-ne-tuk" ja joka virtasi läpi mahicanien asuttaman alueen. Myöhemmin joki nimettiin Hudsonin mukaan. Paikalliset intiaanit käyttäytyivät vieraanvaraisesti ja osoittivat suurta kiinnostusta vieraidensa kauppatavaroihin. Tämä johti nopeasti kehittyvään kauppasuhteeseen hollantilaisten ja mahicanien välillä. Intiaanit vierailivat päivittäin Hudsonin aluksella "Halve Maenilla" ja toivat mukanaan tupakkaa, ostereita, marjoja ja maissia. Hollantilaiset vaihtoivat tuotteita puukkoihin, kirveisiin ja erilaisiin helyihin. Kauppiaiden suurin mielenkiinto kohdistui majavan ja saukon turkiksiin, joita Hudson osti suuria määriä Eurooppaan vietäväksi. Hollannissa turkikset herättivät yleistä ihastusta, ja erityisesti turkisten alkuperä kiinnosti kauppiaita. Huornit
Huornit peittivät Helmin Syvänteellä kuolleet örkit kiviröykkiön alle, joka sittemmin nimettiin Kuolleeksi Kummuksi jolle yksikään ihminen ei astunut jalallaan. Ihmisten tietämättä huornit olivat tappaneet suuren osan tuon sodan örkeistä ja metsään paenneetkaan eivät säästyneet huornien marssivan armeijan läpi. Huronit
Huronit rakensivat talonsa jalavankuorista tehdyistä levyistä, jotka tuettiin paaluin. Suurimpien kylien talot olivat jopa 30-metrin pituisia ja niissä saattoi majailla 35–40 huronia. Ne erosivat irokeesien käyttämistä pitkistä taloista vain pyöreiden kattonsa vuoksi. Kyliä oli 18–25 ja joissakin yli 2 000 asukasta. Asuminen koettiinkin joskus ahtaaksi ja epämukavaksi. Suurin osa huronkylistä sijaitsi jokien ja purojen varsilla ja niiden reunoilla levisivät suuret maissipellot. Hurrilaiset
Hurrilaisen Urkešin kaupungin kuninkaita: Alatri
Alkujaan paikalla oli hernikiläisten kaupunki nimeltaan Aletrium. Se oli yksi puolustuslinnoitteista volskeja ja samnilaisia vastaan n. 500 eaa. Kaupunki liittoutui Rooman kanssa, estääkseen etruskien laajenemisen, mutta roomalaiset valloittivat kaupungin 306 eaa. Huldra
Huldrien katsottiin olevan ystävällisiä hiilikaivostyöläisille ja vahtivan hiilenpolttouuneja näiden levätessä. Hiilikaivostyöläiset tiesivät, että huldra herättäisi heidät, jos ongelma ilmaantuisi, joten he uskalsivat nukkua huoletta. Kiitokseksi hiilikaivostyöläiset jättivät huldralle elintarvikkeita tiettyyn paikkaan. Tarina Närkestä osoittaa, kuinka kiltti huldra voi olla, etenkin silloin, kun sitä kohdellaan kunnioittavasti (Hellström 1985:15). Hakaristi
Intian arjalaiset nomadikansat olivat käyttäneet hakaristiä toisella vuosituhannella eaa. Natsien teorian mukaan arjalaiset olivat saksalaisten esi-isiä ja Hitler päätteli hakaristin olevan "ikuisesti antisemiittinen". Hakaristilippu oli dramaattinen ja se täytti Hitlerin aikomukset. Antisemiitit ja työttömät työläiset pitivät joukkokokouksia lipulle ja jopa natsien vastustajien oli myönnettävä, että hakaristillä oli "hypnoottinen vaikutus". Ragnar Lodbrok
Ragnar Lodbrok (”Karvahousu”) oli legendaarinen Tanskan kuninkaan Hårekin jaarli ja jonka väitetään osallistuneen muun muassa viikinkien tekemään Pariisin ryöstämiseen vuonna 845. Hänen sanotaan kuolleen vuonna 865. Ragnarin kolme poikaa, Ubbe, Halfdan ja Ivar Luuton johtivat suurta pakana-armeijaa, joka valloitti Englannin länsiosat 800-luvun loppupuolella. Kuurit
Kuurien kuninkaat () olivat historiallisesta kuurien yläluokasta polveutunut väestönosa, joita voitiin pitää jopa omana kansanaan. He erottuivat muista latvialaisista siten, etteivät he joutuneet heidän tapaansa maaorjiksi tai työvelvollisiksi moisioille. Kuurien kuninkaat asuttivat Ķoniņin, Pliķin, Kalējin, Ziemeļin, Viesalgin, Sausgaļin, ja Dragūin kyliä lähellä Aizputen ja Kuldīgan kaupunkeja. Venäjän keisarikunnan vuoden 1863 väestönlaskennassa heitä oli 420, mutta myöhemmin he sulautuivat latvialaisiin. Buurit
Ensimmäiset buurit asettuivat Hyväntoivonniemelle nykyisen Kapmaan alueelle vuonna 1652. Vuoteen 1707 mennessä Kapmaahan oli asettunut 1 779 hollantilaista, saksalaista ja ranskalaista hugenottia. Siirtokunta kasvoi vuosisadan loppuun mennessä 15 000 ihmiseen ja sen pinta-ala laajeni vielä nopeammin. Monet siirtokuntalaiset myös muuttivat sanien ja khoiden asuttamaan sisämaahan. Vuoteen 1770 mennessä hollantilainen asutus oli siirtynyt noin 650 kilometrin päähän Kapkaupungista, missä he elivät puolinomadisina paimentolaisina. Näitä sisämaahan siirtyneitä perheitä ryhdyttiin nimittämään "trekboereiksi" eli vaeltaviksi maanviljelijöiksi, ja nimitys lyheni pian "boeriksi". "Trekboerit" kahakoivat jatkuvasti ympäröivien afrikkalaisheimojen kanssa, ja vuosien 1785–1795 välisenä aikana näissä kahakoissa kuoli 2 000 san-heimoon kuulunutta miestä ja naista, minkä lisäksi 700 joutui orjuuteen. Hyborialainen aika
Ensimmäiset hyboriheimot syntyivät Hyborian pohjoisosissa. Joukko esikataklysmisen ajan barbaareja oli paennut kataklysmiä pohjoisen lumisiin erämaihin. Siellä he kohtasivat suuria, valkoturkkisia lumiapinoita, jotka he ajoivat napapiirin taakse. Tuhat vuotta pienemmän kataklysmin jälkeen uudisasukkaita oli alettu kutsua hyborialaisiksi eli hyboreiksi jumalansa Borin mukaan – Bori oli alun perin pohjoiseen muuton aikainen mahtava, kenties myyttinen, heimopäällikkö. Ghuridit
Ghuridien omien kertomustensa mukaan he polveutuivat Persian muinaisista hallitsijoista ja islamin leviämisen ajan arabialaisista sankareista, mutta todellisuudessa he lienevät polveutuneet paikallisesta väestöstä. Afganistanissa sijaitsevan Ghurin asukkaat olivat olleet puolestaan vielä melko hiljattain pakanallisia. Vielä ghaznavidihallitsija Mahmud Ghaznilainen oli tehnyt heitä vastaan sotaretkiä 1000-luvun alussa. Ghaznavidit olivat alkaneet ensimmäisten joukossa käyttää arvonimeä sulttaani ja Ghurin alueen hallitsijasuvusta eli myöhemmistä ghurideista tuli heidän vasallejaan. Ghaznavidien ja ghuridien valtasuhde kääntyi päälaelleen sulttaani Bahmar Šahin sekaannuttua vasalliensa sisäisiin kiistoihin. Bahram myrkytti hoviinsa saapuneen ghuridiprinssin ja surmasi tämän veljen Siaf al-Dinin. Kolmas veli 'Ala al-Din Husain marssi joukkoineen vastauksena veljiensä kohtaloon kohti ghaznavidien pääkaupunki Ghaznia. Vuonna 1150/1151 hän otti ratkaisevan voiton ghaznavideista lähellä Kandaharia. Pian tämän jälkeen kukistui myös Ghazni, joka hävitettiin niin pahoin, että kaupunki ei enää toipunut entisiin mittoihinsa. 'Ala al-Din jäi myöhemmin seldžukkien vangiksi, jolloin Bahram saattoi vielä palata Ghazniin. Hänen valtakunnastaan oli kuitenkin jäljellä enää rippeet ja sen suurinta osaa hallitsivat ghuridit. Vuonna 1163 myös Ghazni menetettiin ghuzz-sotureille. Viimeinen ghaznavidisulttaani Kosrau Malik piti hallussaan Lahorea, jossa ghuridit ilmeisesti surmasivat hänet vuoden 1190 alussa. Ghuridit
Ghuridit olivat keskiaikainen dynastia, joka hallitsi laajoja alueita Aasian eteläosissa nykyisen Iranin, Afganistanin, Intian ja Pakistanin alueella suunnilleen vuosina 1150/1511-1215. Ghuridit olivat lähtöisin nykyisen Afganistanin Ghurin alueelta ja he olivat alun perin edeltäjiensä ghazvanidien vasalleja, kunnes he käänsivät voimasuhteet päälaelleen vuonna 1150/1151. Myöhemmin he laajensivat alueitaan huomattavasti seldžukkienvaltakunnan romahtaessa syntyneessä valtatyhjiössä. Lopulta ghuridit itse päätyivät osaksi Khorasmian šaahin valtakuntaa. Uskonnoltaan ghuridit olivat sunnimuslimeita. Heidän hovinsa kieli oli persia tai jokin muu ehkä nykyisin jo hävinnyt iranilainen kieli. Hutteriitit
Hutterismi eli huterilaisuus on protestanttiseen tunnustuskuntaan kuuluva kristillinen ryhmä, joka on mennoniittien ja amishien tavoin anabaptistinen. Noricum
Alueen alkuperäisväestöä ovat ilmeisesti olleet illyrialaisten sukulaiskansat, jotka sittemmin joutuivat kelttien alamaisiksi. Noin vuonna 200 eaa nämä kansat yhdistivät voimansa Noricumin kuningaskunnaksi. Kelttiheimoista tärkein oli "tauriscit", joiden mukaan alueella kulkeva vuorijono "Hohe Tauern" on nimetty. Tauriskeja roomalaiset näyttävät kutsuneen nimellä "norikit" heidän pääkaupunkinsa Noreian mukaan. Kaupunki antoi nimensä koko alueelle. Lähellä on myös nykyinen Hallstattin kylä, josta esiroomalainen Hallstattin kulttuuri on saanut nimensä. Lumbeet
Jo 1700-luvun aikana lumbeiden pääkieleksi muotoutui englannin kieli. Suurin osa heidän väestöstään tunnusti kristinuskoa vuosisadan lopulta eteenpäin, mutta ympäristön valkoinen väestö vieroksui heidän yhteisöään ja luki heidät värillisiksi. Lumbeiden kohtelu pysyi huonona koko 1800-luvun. Yhdysvaltian sisällissodassa Etelävaltioiden joukot pakottivat monet lumbeet työskentelemään linnoitustöissä epäinhimillisissä olosuhteissa ja Amerikan kodinturvajoukot terrorisoivat jatkuvasti heidän kommuunejaan. 
Sisällissodan jälkeen eräänlaisena Robin Hoodina legendaksi noussut Henry Berry Lowrie kokosi lumbeiden ja mustien orjien joukosta sissijoukon, joka erikoistui ryöstämään rikkaiden amerikkalaisten maatiloja. Ryöstämänsä omaisuuden Lowrie jakoi köyhille intiaaneille ja mustille. Kodinturvajoukot jäljittivät Lowrien sissejä, mutta nämä käyttivät hyödykseen laajoja suo-alueita ja onnistuivat toistuvasti pakenemaan. Sodan jälkeen Lowrien johtama lumbeiden joukko kahakoi myös Yhdysvaltain armeijan ja Ku Klux Klanin kanssa kunnes tilanne rauhoittui Lowrien kadottua 1870-luvun alussa. Rurik
Rurikin ja skandinaavien valtaannousu Novgorodissa on kiistelty kysymys. Ainoa hänestä kertova lähde on Nestorin kronikka 1100-luvulta. Sen mukaan suomalais-ugrilaiset ja slaavilaiset heimot nimeltä tšuudit, sloveenit, krivitšit, vepsäläiset ja merjalaiset kieltäytyivät maksamasta veroa, karkottivat varjagit ja alkoivat hallita itseään. Heimot ajautuivat kuitenkin sotimaan toisiaan vastaan ja päättivät kutsua Rurikin veljineen pitämään järjestystä. Mohawkit
Kiihtyneen turkiskaupan seurauksena mohawkit metsästivät omat pyyntimaansa tyhjiksi 1630-luvun aikana. Tämä johti aluksi mohawkien lisääntyvään sissisotaan St.Lawrencejoella, jossa he ryöstivät turkiksia ja tukkivat vesiliikenteen Huronjärvelle. Seuraavan vuosikymmenen vaihteessa tilanne muuttui "majavasodiksi", jossa mohawkit ja muut irokeesiliiton heimot alkoivat laajentaa metsästysmaitaan naapurikansojen alueille. Mohawkit pyrkivät aluksi lähestymään Ranskan vahvimpia liittolaisia huroneita diplomatian keinoin ja pyysivät lupaa metsästää näiden mailla. Huronit eivät suostuneet pyyntöön, ja huononsivat näin kansojen keskinäisiä välejä. Hunnit
Vuonna 155 jaa. sjanbilainen heimopäällikkö Tanšihai ajoi hunnit kokonaan pois itäisiltä alueilta ja karkotti heidät melkein Volgan rannoille. 100-luvun jälkipuoliskolla idästä paenneet hunniheimot (turkkilais-mongolilaiset) ja heihin sulautuneet ugrilaiset ja sarmaatit ilmaantuivat Etelä-Uralin ja alisen Volgan itäpuoleisille aroille. Tästä lähtien hunnit tunnetaan myös Euroopassa. Heettiläiset
Tämän valtakunnan mahti oli suurimmillaan kuningas Suppiluliuma I:n valtakaudella, joka oli noin 1344–1322 eaa. Suppiluliuma kukisti hurrilaisten valtakunnan Mitannin sekä myös Syyrian ja Palestiinan alueen pienet valtakunnat. Tällöin heettiläisten päävihollinen oli Luoteis-Syyriassa sijainnut Mitanni. Egypti tuki siihen aikaan Mitannia.
Suppiluliuma I hävisi ensimmäisen taistelunsa Tushrattan johtamaa Mitannia vastaan. Mutta heettiläiset alkoivat valmistella uutta hyökkäystä, ja tekivät sopimuksia Khajasan ja Kilikian kanssa, sekä liittoutuivat Artataman johtaman Urartun kanssa. Heettiläiset hyökkäsivät suurin joukoin Mitannin pääkaupunkiin Washukanniin. Tushratta hävisi taistelun ja pakeni, ja joutui pakomatkalla poikansa murhaamaksi. Pian veljessota riehui maassa kahden Tushrattan pojan välillä, molemmat halusivat Mitannin kuninkaaksi. Mutta heettiläiset nostivat ensin Babyloniin, sitten heettiläisten valtakuntaan paenneen kruununprinssi Mattiwazan Mitannin valtaistuimelle. Mattiwaza oli siten heettiläisten vasalli, ja Mitanni puskurivaltio nousevaa Assyriaa vastaan. Huronit
Huronien kieli katosi 1910-luvulla, ja heidät tunnetaan nykyään enää Wyandot-nimellä. Pääasiassa wyandotien kotipaikka on Oklahoma. Lorettavillestä ja sen ympäristöstä löytyy kuitenkin yhä huroneita, jotka polveutuvat sinne aikoinaan paenneesta kansanosasta. Heidän kielenään on ranska. Kerran he olivat suuri kansakunta monine klaaneineen ja uskomuksineen, mutta tämän päivän huronit ovat puoliksi valkoihoisia, ja menneisyydestä on säilynyt ainoastaan tuohikanootin rakentaminen. Useampaankin otteeseen hiipunutta kulttuuria on kuitenkin ryhdytty elvyttämään hyvin tuloksin. Marit
Ensimmäiset maininnat mareista kansana ovat 400-luvulta. Mareilla oli omia itsenäisiä ruhtinaskuntia, jotka sittemmin joutuivat Bolgarian vallan alle. Marilaiset muodostuivat kansana viimeistään noin 500-luvulla jaa., kun Volgan alueen suomensukuiset kansat ja etelän iranilaiset kansat sekoittuivat keskenään. Vuonna 551 goottien historioitsija Jordanes luetteli hunnien hyökkäyksen ajan kansoja, jotka kuuluivat itägoottien kuningas Hermanarikin valtakuntaan. Jordanes mainitsee muun muassa kansat "merens", "mordens" ja "imiscaris". Nimityksen "imiscaris" on selitetty tarkoittavan marilaisia. "Merens" viittasi todennäköisesti merjalaisiin, jotka olivat luultavasti läheistä sukua marilaisille. Berserkki
Berserkit olivat skandinaavisia sotureita, jotka menivät taisteluun kiihkeän raivotilan vallassa. Tiedot berserkeistä ovat ensi sijassa peräisin islantilaisista saagoista. Skandinaavisessa ja germaanisessa kansanperinteessä berserkit olivat varhaiskeskiajan ja keskiajan villejä sotureita, jotka palvoivat Odinia. Berserkit toimivat ylimystön henkivartijoina ja iskujoukkoina. Erään saagan mukaan Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan henkivartijat olivat berserkkejä. Hondurasin historia
Espanjan kruunu siirtyi 1700 Habsburgeilta Bourboneille, joiden tavoitteena oli lisätä Amerikan siirtokuntiensa tuottoa. Bourbonit pyrkivät vähentämään korruptiota ja edistämään kehitystä myös Hondurasissa. Espanja pyrki myös saamaan uudestaan hallintaansa Karibian rannikon. Omoaan, lähelle Guatemalan rajaa perustettiin merkittävä linnoitus vuonna 1752 ja Trujillo vallattiin takaisin 1780. Trujillosta tuli englantilaisia vastaan suunnattujen retkikuntien keskuspaikka. Espanjalaiset saivatkin 1780-luvun aikana haltuunsa Islas de la Bahían ja valtaosan rannikosta. Lontoon sopimuksessa 1786 englantilaiset tunnustivat Karibianmeren rannikon kuuluvan espanjalaisille. Hurtti ukko
Hurtti ukko (myös Hurtti Ukko, ) on Johan Ludvig Runebergin runoteoksen "Vänrikki Stoolin tarinat" vuonna 1848 ilmestyneeseen ensimmäiseen kokoelmaan sisältyvä runo. Runo kertoo Suomen sotaan osallistuvasta vanhasta ruotusotamiehestä. Sana "hurttiukko" on vakiintunut suomen kielessä tarkoittamaan vanhemman puoleista ja palveluskelpoisuudeltaan kyseenalaista reserviläistä. Huronit
Runsaasta kalastuksesta ja metsästyksestä huolimatta omat pyyntielinkeinot eivät täyttäneet kaikkia huronien tarpeita. Siksi myös kaupankäynti kuului tärkeänä osana heidän elämäänsä. Talvien ajaksi monet pohjoisista metsistä tulevat heimot, kuten nipissingit ja algonquinit majoittuivat asumaan huronkylien laitamille. Myös ottawat olivat hyviä kauppakumppaneita ja nykyisen Pennsylvanian seuduilta vaelsivat susquehannockit myymään omia tuotteitaan. Huronien kylistä lähtevät polut eivät yhdistäneet vain oman kansan kyliä, vaan niistä erkani polkuja metsien läpi myös naapuriheimojen maille. Tärkein kauppaverkoston kulkutie muodostui vesireiteistä.
Tuohikanootin tekijöinä huronit olivat taitavia. He käyttivät rakennusaineena koivua, kun taas irokeesien raskaskulkuiset kanootit valmistettiin jalavasta. Viimeksi mainitut taivalsivatkin pitkiä matkoja jalan, kun huronit taas liikkuivat kevyillä kanooteillaan vaivattomasti suuriakin etäisyyksiä. Kookkaampia kanootteja käytettiin lähinnä turkiskaupan yhteydessä, kun huronit kuljettivat kallisarvoisia turkiksiaan Montrealissa asuville ranskalaisille. Huronit eivät kuitenkaan kyenneet hyödyntämään vesiliikennettään tarpeeksi tehokkaasti sodankäynnissään irokeeseja vastaan. Harad
Kolmannen Ajan alkupuolella eteläiset hyökkäsivät Gondorin kimppuun ja surmasivat taistelussa heidän kuninkaansa Ciryandilin. Gondorin seuraava kuningas Ciryaher kuitenkin murskasi eteläisten armeijat ja otti itselleen lisänimen Hyarmendacil, "Etelänvalloittaja". Eteläiset menettivät niin paljon sotilaita, etteivät he kyenneet sotimaan Gondoria vastaan useaan vuosisataan. Vuonna 1432 Gondorissa syttyi Sukuriitana tunnettu sisällissota, jonka päätyttyä kapinalliset valloittivat Gondorin satamakaupungin Umbarin. Kapinalliset tekivät liiton eteläisten kanssa, ja heistä polveutuivat Sauronia palvelleet Umbarin merirosvot. Helios
Helios oli kuviteltu komeaksi jumalaksi, jolla oli auringon korona kruununa, ajamassa vaunuilla yli taivaan. Homeros kuvaili niitä aurinkohärkien vetämiksi (Ilias XVI.779); myöhemmin Pindaros näki sen "tulta rynnistävien ratsujen" vetämänä. Hefthaliitit
Hefthaliitit eli valkoiset hunnit olivat paimentolaiskansa, jotka tekivät sotaretkiä Persiaa ja Intiaa vastaan 400- ja 500-luvuilla. Hefthaliitit olivat yksi useista alueelle historian aikana levittäytyneistä paimentolaiskansoista ja heidän alkuperäänsä ei tunneta varmasti. Heidän puhumaansa kieltä ei tunneta. Se on saattanut olla esimerkiksi turkkilainen tai indoeurooppalainen. Myös hefthaliittien yhteys samoihin aikoihin Euroopassa vaikuttaneisiin hunneihin on epäselvä. Hefthaliitit menettivät lopulta valtaamansa alueet turkkilaisille heimoille ja sasanideille, minkä jälkeen he hävisivät omana kansanryhmänään sulautuen mahdollisesti ympäröiviin kansoihin. Hunnit
Attilan kuoltua vuonna 453 hunnien valtakunta hajosi. Hunnien valtakausi päättyi lopullisesti, kun gepidien kuningas Ardarik löi vuonna 455 yhdessä herulien ja ostrogoottien kanssa Attilan pojan Ellakin hunnijoukot. Hunniväestö sulautui vähitellen avaareihin ja bolgaareihin. Buurit
Buurit (hollannin sanasta "boer" ’maanviljelijä’) ovat Etelä-Afrikkaan 1600-luvulla muuttaneiden hollantilaisten sekä heihin sekoittuneiden muiden valkoihoisten jälkeläisiä. Historiallisesti Etelä-Afrikassa oli kaksi erillistä afrikaansia tai hollantia puhuvaa, pääasiassa hollantilaissiirtolaisten jälkeläisistä syntynyttä ryhmää: buurit ja Kapmaan hollantilaiset, joista jälkimmäiset eivät osallistuneet Suureen vaellukseen. Hurrilaiset
Hurrilaisten kantamaa lienee ollut Kaukasus-vuorten rinteillä ja ulottunut Kurdistaniin ja Luoteis-Iraniin. Tätä varhaista hurrilaisten kotimaata sanotaan arkeologiassa muun muassa varhaiseksi Trans-Kaukasiaksi ja joskus "Ulommaksi Hedelmälliseksi puolikuuksi", koska alue on varsinaiset Hedelmällisen puolikuun pohjoispuolella. Hurrilaisten alue myi muun muassa hopeaa ja basalttikiveä. Hurrilaisia oli Lähi-idässä jo ennen akkadilaisia. Hurri (kieli)
Hurri on yleisnimitys jo kauan sitten kadonneelle, Lähi-idässä puhutulle hurrilaisen kansan kielelle. Hurrilaisten uskotaan tulleen Armenian vuoristosta ja levittäytyneen kaakkoiseen Anatoliaan ja pohjoiseen Mesopotamiaan toisen esikristillisen vuosituhannen alussa. Hurrin kieli oli pääosin hävinnyt jo tuhat vuotta ennen ajanlaskun alkua. Irokeesit
Irokeesit on ryhmä itäisen Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoja. Laajassa mielessä irokeeseihin kuuluivat irokeesien kieliperhettä edustaneet kansat, joiden asuinalueet ulottuivat nykyisestä Quebecistä ja Montrealista länteen Ontario- ja Huronjärvelle sekä etelään nykyisen New Yorkin osavaltion alueelle ja vielä edemmäs osaan Appalakkien vuoristoa. Näihin kansoihin kuuluivat mm. pohjoisen huronit ja etelän cherokeet. Huronit
Huronsoturit ajelivat hiuksensa jättäen keskelle päätä skalppitöyhdön, joka useasti ulottui korkeana harjana otsalta pitkälle niskaan. Tämä harjasmaisena törröttävä hiustyyli oli hämmästyttänyt ranskalaisia merimiehiä. Tatuoinnit olivat sotureilla melko yleisiä. Punainen oli ihoväreistä suosituin. Ulkoista näyttävyyttä lisättiin koristautumalla sulin, helmin ja piikkisian piikein (vrt. ranskan sana "hure" ’piikkisika’). Vaatteissa käytettiin erilaisia ripsuja. Miehet kantoivat selässään pussia, joka sisälsi henkilökohtaisia tavaroita, taikakaluja sekä piipun. Heettiläiset
Heettiläinen hieroglyfikirjoitus lisääntyi nuolenpääkirjoituksen rinnalle. Joitain hurrilaisia jumalia alettiin palvoa, ja maahan saattoi tunkeutua hurrilaista väestöä. Noin 70 vuoden pituisen sekasortoisen ajan päätti Muwatalli I. Hondurasin historia
Kullan ja hopean löytyminen houkutteli maahan uusia siirtolaisia, jotka pakottivat paikallisia asukkaita työskentelemään kaivoksissa. Se johti 1537 laajaan kapinaan, jota johti nuori lencajohtaja Lempira. Hänen innoittaminaan monet muutkin ryhmät alkoivat kapinoida. Espanjalaiset murhasivat Lempiran 1538 rauhanneuvotteluiden aikana ja pystyivät kukistamaan kapinan pian sen jälkeen. Lempiran kapinaa seurasi kuitenkin useita pienempiä levottomuuksia, jotka espanjalaiset kukistivat raa'asti, minkä seurauksena alkuperäisasukkaiden määrä väheni nopeasti. Heitä oli vuonna 1539 arviolta 15 000 ja kaksi vuotta myöhemmin enää vain 8 000. Suurin osa alkuperäisasukkaista jaettiin niin kutsutun "encomiendan" mukaan. Järjestelmässä alkuperäisasukkaat sijoitettiin kyliin, joita yksittäiset uudisasukkaat, "encomenderot" hallitsivat. "Encomenderoiden" tehtävänä oli jakaa kyläläisille kristillistä opetusta ja kerätä veroja kruunulle. Vastapainoksi he saivat käyttää alkuperäisasukkaita rajoitetuissa työtehtävissä. Työvoimapulan takia Hondurasiin alettiin tuoda afrikkalaisia orjia 1540-luvulla. Huronit
Vielä 1640-luvun alkupuolella huronit saavuttivat joitakin yksittäisiä voittoja irokeesien kanssa käydyissä taisteluissa. Vuonna 1642 he menettivät Ahatsistarin, yhden suurimmista sotapäälliköistään. Tärkeän johtajan menetys heikensi huronien liittokunnan yhteistoimintaa. Irokeesien kyky toimia pitkäjännitteisesti käänsi tilanteen heidän edukseen. Heimoneuvoston hyväksymät sotasuunnitelmat toteutettiin maltillisesti. Samalla kun mohawkit ja oneidat ajoivat huronien liittolaiset algonquinit ja montagnaisit pois St. Lawrentin jokilaaksoista, keskittyivät läntiset irokeesit senecat, onondagat ja cayugat huronien lyömiseen. Mohawkit
Hollantilaisten ja brittien mukana kehittynyt kiihtyvä asevarustelu lisäsi mohawkien sotaintoa ja vuonna 1640 he hyökkäsivät Uutta Ranskaa vastaan liittolaistensa tukemina. Ranskalaiset rakensivat lisää linnakkeita ja koettivat suojella asutustaan. Ranskaa tukevat huronit pystyivät aluksi vastaamaan irokeesien sotatoimiin, mutta 1640-luvun vaihteessa eurooppalaisten tuomat isorokkoepidemiat heikensivät lähes puolella huronien rivistöjä. Karakalpakia
Karakalpakian alue on historian aikana kuulunut moniin valtioihin. Ensimmäiset tunnetut asukkaat ovat olleet hurreja, jotka ovat asuneet alueella ainakin 1 300 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Sittemmin alue tuli kuulumaan iraanilaisten heimojen hallitsemaan Chorasmian valtioon, joka käsitti laajan alueen Keski-Aasiasta. Makedonian hallitsija Aleksanteri Suuri valloitti alueen 300-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Haalilaisuus
Hallilaisuus tai haalilaisuus () oli jo toinen Amerikan Yhdysvaltojen lestadiolaisuudessa syntynyt "eriseura", jota esiintyi lähinnä Michiganin Calumetissa. Haalilaiset erkaantuivat Amerikan lestadiolaisuudesta vuonna 1885-1886. Nimensä ryhmä sai siitä, että he kokoontuivat seuroihinsa Calumetissa "Suomalaisen Kansanvalistusseuran" kokoushuoneistossa eli haalissa. ""Haali"" on fingelskaa ja se tarkoittaa "kokoontumishuoneistoa". Haalilaisuuden perustaja oli Petteri (Peter) Strolberg (1847-1913), joka oli Saha-Iiskon lehtopoika (ks. Lestadiolaisuus, historia, 1840-1850-luvut). Hunerik
Vandaalit säilyttivät vielä Hunerikin aikana läntisen Välimeren herruuden, mutta Pohjois-Afrikassa maurit onnistuivat jo valloittamaan joitakin vandaalien raja-alueita. Gladiaattori
Gladiaattoritaistelujen on usein uskottu olevan peräisin etruskeilta, mutta asiasta ei ole varmuutta. Kreikkalainen kirjailija Nikolaos Damaskolainen mainitsee ohimennen ensimmäisen vuosisadan eaa. loppupuolella tavan tulleen roomalaisille etruskeilta. 600-luvulla kirjoittaneen Isidorus Sevillalaisen mukaan gladiaattorien valmentajaa tarkoittava latinan sana "lanista" merkitsi etruskin kielellä pyöveliä tai teloittajaa. Myös gladiaattoritaistelujen yhteydessä areenalle joskus astunut Kharon-hahmo saattoi jäljitellä etruskien kuolemanjumala Kharunia. Etruskien hautakammioista ei ole kuitenkaan löydetty kuvauksia aseistetuista kaksintaistelijoista, vaikka historialliset lähteet kertovat ylimystön järjestäneen hautajaisissa orjien taisteluita. Etruskialueen ulkopuolelta eteläisen Italian Lucaniasta ja Campaniasta on löydetty 300-luvulta eaa. peräisin olevia hautamaalauksia, joissa kuvataan kaksintaistelua, minkä perusteella gladiaattoreilla onkin arveltu voineen olla roomalainen alkuperä. On esitetty, että roomalaiset pyrkivät suojaamaan mainettaan sivistyskansana ja antoivat siksi gladiaattoritaistelun alkuperän etruskeille. Salmanassar I
Salmanassar I (myös Šalmānu-ašarēd) oli Assyrian kuningas 1274–1245 eaa. tai 1263–1233 eaa. Hän kukisti raa'oin ottein vallatussa pohjoisessa Urartussa eli Nairissa olleen hurrilaisten kapinan. Assyria miehitti Nairin, jossa joukot ryöstivät ja polttivat asutuskeskuksia, ja tappoivat ihmisiä armotta. Monia sokaistiin. Sotaa käytiin jo silloin raa'alla tavalla. Se oikeutettiin Assur-jumalalan palvonnalla, johon myöhemmin liittyi kiihkokansallismielisyyttä. Salmanassar yritti vallata Mitannin takaisin, ja hänen vastustajansa heettiläiset liittoutuivat Babylonian kanssa. Salmanassarin joukot ajettiin autiomaahan, mistä ne silti yllättäen hyökkäsivät. Mitannin viimeinen hurrilainen kuningas karkasi länteen. Mitannin kaupungit tuhottiin, ja 14 000 kuljetettiin pakkosiirtolaisina pois. Luettelo Keski-Maan ihmisten hallitsijoista
Húrinin suvun perustaja on Húrin, Emyn Arnenilta, kuningas Minardilin, 25. kuninkaan, käskynhaltija. He olivat korkeita númenorilaisia, mutta eivät kuitenkaan Elendilin sukua. Kuningas Eärnurin ei jättänyt itselleen perillistä, ja hänen kuolemansa jälkeen Mardil Voronwësta tuli ensimmäinen hallitseva käskynhaltia. Mardil oli ensimmäinen sijaishallitsija Gondorissa, ja hänen sukunsa jatkui 25 sukupolvea. Henry Howard Surrey
Henry Howard Surrey (1518–1547) oli englantilainen lyyrinen runoilija, sotapäällikkö ja jaarli. Hän joutui nuorena sotilasuralle. Vuonna 1544 Surrey johti Englannin armeijaa sotamarsalkkana Boulognen retkellä. Surrey kirjoitti italialaisvaikutteista eroottista lyriikkaa ja toi maansa runouteen sonetin ja silosäkeen. Viimeksi mainittua hän käytti ainakin tekemässään Aeneiden laulujen käännöksessä. Hänen sulokkaat sonettinsa ennakoivat englantilaista renessanssia. Surreyn isä oli Thomas Howard Surrey. Henry Howard Surrey mestattiin syyttömänä valtionpetoksesta. Operaatio Hurrikaani (sota)
Operaatio Hurrikaani () oli Kroatian armeijan hyökkäys Kroatian sodassa 12. joulukuuta 1991 – 3. tammikuuta 1992 Jugoslavian kansanarmeijaa ja Länsi-Slavonian paikallispuolustusjoukkoja vastaan Savajoen laaksossa Länsi-Slavoniassa. Operaatio tapahtui Länsi-Slavoniassa Papukin vuorella ja sen ympäristössä. Kroaatit valtasivat merkittävän Pakrac–Požega-tien, joka vei Itä-Slavoniaan läntisestä Kroatiasta, ja turvasivat taemman Podravska magistralan rauta- ja maantien. Gardariki
Kasaarien ja kalifaatin solmittua rauhan alkoi vilkas kaupankäynti, joka johti viikinkien idäntien liikenteeseen.
Kasaarit olivat välittäjinä viikinkien ja Bagdadin ympärille keskittyneen arabien muslimi-imperiumin välillä. Kasaarien valtakunnan mahtavuudesta todistaa myös se, että 700- ja 800-luvuilla monet itäslaaviheimot maksoivat kasaareille veroja. Heidän vaikutusvaltansa alkoi heikentyä, kun Nestorin kronikan mukaan varjagiruhtinas Rurikin kuoleman jälkeen vallan peri hänen sotapäällikkönsä Olav eli Oleg Viisas siirtyi Rurikinlinnasta etelään, karkotti kasaarit Kiovasta ja perusti Kiovan Rusjiksi kutsutun valtakunnan noin vuonna 880. Indoeurooppalaisten alkuperä
Melko suosittu on ajatus, jonka mukaan indoeurooppalaiset olivat alkujaan Aasian aroilla liikkuvia sotaisia heimoja. Nämä kurgaaneja eli kumpuhautoja rakentavat sotaisten päälliköiden johtamat ihmiset elivät paimentolaisina tai puolipaimentolaisina ja olivat sen takia liikkuvia. Indoeurooppalaisilla oli käytössään kesy hevonen ja puolapyöräiset sotavaunut, jotka olivat aiempia umpipyöräisiä tehokkaampia. Huronit
Wyandotit jakoivat Ohion maaseudun shawneiden, delawarien ja mingojen kanssa. Ohion asukkaat, sen enempää intiaanit kuin ranskalaisetkaan, eivät pitäneet englantilaisten siirtolaisten lisääntyvistä määristä Ohiolaaksoon. Tästä seuranneet yhteenotot johtivat vuonna 1755 alkaneeseen sotaan, joka levisi kauas Eurooppaan Ranskan ja Britannian välille. Sotatila tunnettiin nimellä seitsenvuotinen sota. Pohjois-Amerikassa olleet brittien siirtokunnat olivat aluksi suurissa vaikeuksissa ja Ranskan joukot ottivat haltuunsa koko Ohiolaakson. Brittien huono intiaanipolitiikka sai monet alun perin heidän puolellaan sotineet heimot vaihtamaan puolta. Vuoden 1757 aikana yli 2 000 intiaanisoturia siirtyi markiisi Montcalmin johtamiin ranskalaisjoukkoihin.
Britannian silloinen pääministeri William Pitt päätti lopettaa ranskalaisten herruuden Pohjois-Amerikassa lähettämällä valtavat sotalaivastot Euroopasta läntiselle Atlantille. Osa laivoista saartoi ranskalaisten muona- ja asekuljetukset osan kiiruhtaessa Amerikan rannikolle. Brittien sotavoimien vahvuus murskasi Ranskan hetkellisen ylivoiman nopeasti. Intiaaniliittolaiset, wyandotit mukaan lukien, vetäytyivät taistelukentiltä taka-alalle huomatessaan tilanteen saaman käänteen. Sodan ratkaisuhetket käytiin valkoisten armeijoiden välillä. Montreal ja Quebec antautuivat 1759. Muualla maailmassa sotatila päättyi Pariisin rauhaan. Voortrekkerit
Voortrekkerit (, sananmukaisesti edelläkulkevat) olivat joukko buureja, jotka 1830–1840-luvulla siirtyivät useana joukkoliikkeenä osana Suurta vaellusta brittiläisten hallitsemasta Kapmaasta kohti mustien asuttamia alueita Oranje-joen pohjoispuolella. Haiti
Ranskan vallankumouksen jälkimainingeissa saaren orjat nousivat kapinaan vuonna 1791. Kapinallisia johti aluksi Toussaint L'Ouverture. Orjat valtasivat lopulta koko Hispaniolan saaren ja vaikka L'Ouverture jäi ranskalaisten vangiksi kapina jatkui myöhemmin. Lopulta ranskalaiset vetäytyivät ja Haiti julistettiin itsenäiseksi 1. tammikuuta 1804 toisena amerikkalaisena valtiona heti Yhdysvaltojen jälkeen. Maan ensimmäiseksi valtionpäämieheksi nousi Jean-Jacques Dessalines. Mulattieliitti vastusti Dessalinesin despoottista valtaa, ja hänet salamurhattiin lokakuussa 1806. Maa jakautui pohjoisen kuningaskuntaan, jota johti Henri Christophe eli Henri I, ja eteläiseen tasavaltaan, jota johti Alexandre Pétion. Henri I:stä jäi jäljelle lähinnä hänen rakennuttamansa Citadelle Laferrière, joka on Amerikan mantereen suurin linnoitus. Huron (joki Ohiossa)
Huronin nykyinen nimi viittaa wyandot-intiaaneihin, jotka asuivat useissa kylissä Sanduskyn lahden alueella 1700-luvun loppupuolella. Ranskalaiset nimittivät heitä "huroneiksi". Joelle nimi Huron annettiin vuoteen 1778 mennessä, jolloin piirretyssä kartassa (Hutchins) se mainitaan. Aikaisemmassa Evansin kartassa vuodelta 1755 Huron on merkitty nimellä Guahadahuri ja se on silloisenkin syvyytensä ja purjehduskelpoisuutensa ansiosta kartassa ainoa nimetty joki Sanduskyn lahden ja Cuyahogan välillä. Vuodelta 1755 on myös toinen nimi Canesadooharie, jonka tallensi pennsylvanialainen James Smith, joka eli joen alueella tultuaan intiaanien vangitsemaksi. Skrullit
Noin kymmenen miljoonaa vuotta sitten he saapuivat kuitenkin planeetta Halalle, jossa asuivat barbaarinen Krii-rotu ja rauhalliset Cotatit. Selvittääkseen kumpi ansaitsisi heidän teknologiansa, skrullit järjestivät kilpailun. Itse skrullien silloinen keisari Dorrek saapui paikalle julistamaan tuomionsa. Järjestettiin kilpailu, jota seurasi itse skrullien keisari Dorrek. Kriit ja cotatit vietiin planeetta Maata kiertävälle kuulle, jonne skrullit loivat nk. Sinisen Vyöhykkeen (tätä nykyä siellä asuu mahtava Seuraaja). Skrullit käskivät rotujen luoda jotakin kaunista ja lähtivät sitten matkoihinsa. Rutulialaiset
Rutulialaiset eli rutulit olivat muinainen italialainen heimo. Se asui noin 35 kilometrin päässä Roomasta kaakkoon alueella, jonka pääkaupunki oli Ardea. Heimon nimi on peräisin muinaisitalian sanasta "rudhuli", joka tarkoitti kirjaimellisesti ”punaiset”, mutta jota käytettiin tässä yhteydessä merkityksessä ”valkoiset”. Hyborialainen aika
Sinisen idän kansoista tutuin hyboreille ovat paimentolaiskansa hyrkaanit. Hyrkaanit ovat levittäytyneet koko Vilayetin ja mantereen itärannikon väliselle alueelle; sisämeren lounaisrannalle hyrkaanit he ovat perustaneet Turanin valtakunnan. Muita merkittäviä valtakuntia idässä ovat hyboriasta kaakkoon sijaitseva, tasankojen vauras Vendhya sekä itäinen, viidakoiden peittämä Khitai. Mitanni
Mitanni (Hanigalbat) oli muinainen suurvalta Lähi-idässä Syyriassa. Tämä Khabur-joen latvoilla sijaitseva valtio oli olemassa noin 1500–1360 eaa. ja sen pääkaupunki oli Washukanni. Mitannin perustivat hurrilaiset, jotka levittäytyivät kolmannella ja toisella vuosituhannella Lähi-itään. Hurrilaisia johti noin 1700-1600 eaa. alueelle saapunut indoeurooppalainen sotilasaateli. He puhuivat indoarjalaista substraattikieltä, jonka on oletettu olevan sukua nykyisille indoarjalaisille kielille. Mitanni soti muiden suurvaltojen, muun muassa Egyptin, heettiläisten ja Assyrian kanssa. Niin sanotulla Amarna-kaudella Egypti piti yllä diplomaattisuhteita Mitanniinkin. Sen tuhoksi koituivat vallanperimysriidat. Niiden takia Mitanni oli altis Assyrian hyökkäyksille, joka kukisti vähitellen Mitannin vuodesta 1350 eaa. alkaen. Mitannin väestö muuttui, kun noin 1000 eaa. aramealaiset tunkeutuivat maahan. Babylonia
Keskipitkän kronologian mukaan noin 1595 eaa. ja lyhyen noin 1530 Samsu-Ditanan vallitessa maata heetit voittivat hurrilaisten armeijan. Heettiläisten armeija ryösti Babylonin ja sytytti kaupungin tuleen. Heettiläiset luultavasti myös surmasivat kuninkaan. Tunkeutujat veivät mukaansa myös Mardukin ja Sarpanitun jumalallisen avioparin patsaat, jotka heitettiin jonkin matkan päässä paluumatkalla jokeen. Heettiläisten johtaja Murshili murhattiin kotimatkallaan. Haamilaiset
John Hanning Speke oli Britannian armeijan kapteeni, joka vieraili nykyisessä Tansaniassa sijaitsevassa Karagwessa etsiessään Niilin alkulähteitä ja oli ensimmäisiä Ruandan lähiseuduilla matkustaneita eurooppalaisia. Vuonna 1863 julkaistussa matkakirjassaan "Journal of the Discovery of the Source of the Nile" hän esitti aikansa rotuoppien mukaisen näkemyksen, jonka mukaan alueen väestöstä tutsit kuuluvat korkeampaan kastiin ja ovat Etiopiasta alun perin kotoisin oleva haamilainen heimo, kun taas hutut kuuluvat mustan Afrikan alempiin banturotuihin. Speken näkemyksestä tuli nopeasti yleisesti hyväksytty "totuus", joka muovasi tulevien siirtomaaisäntien hallintoa ja politiikkaa. Tämä toimi myöhemmin osavaikuttimena Ruandan kansanmurhaan. Hurts
Ennen Hurtsin perustamista Hutchcraft ja Anderson olivat mukana The Bureau -nimisessä yhtyeessä, joka nimettiin myöhemmin Daggersiksi. Doorilaiset
Doorilaisten nimi on tarkoittanut alkujaan ehkä vuorten tai maaseudun ihmisiä, orjia tai keihäsmiehiä. Heimon alkuperää ei tunneta tarkasti. Doorilaisten on perinteisesti katsottu saapuneen nykyisen Kreikan alueelle pohjoisesta pronssikauden lopulla noin 1200–1100 eaa. Heimo asutti alun perin Pindos-vuoriston ympäristöä eli Epeirosta ja läntisen Makedonian aluetta. Kreikkalaisessa mytologiassa heimon kantaisä oli Doros, joka oli Hellenin poika. Heimon myyttiseksi kotiseuduksi esitettiin Doris. Huthikapina
Huthit ovat zaidilaista šiialaisuuden suuntausta noudattavia muslimeja. Zaidilaiset imaamit hallitsivat Pohjois-Jemeniä lähes 1 000 vuotta aina vuoteen 1962 saakka. Sittemmin hutheja on syrjitty, koska heidät koettiin uhkana uudelle hallinnolle. Vuonna 2004 Hussein al-Huthi aloitti protestiliikkeen Jemenin hallitusta vastaan. Syynä oli hallituksen läheiset suhteet Yhdysvaltoihin. Liike aloitti Saadan maakunnassa aseellisen kapinan, jonka tarkoitus oli hallituksen kaataminen. Hussein al-Huthi sai surmansa taisteluissa syyskuussa 2004, mutta hänen seuraajansa jatkoivat taisteluja. An (jumala)
Babylonialaiset tunsivat Anin myöhemmin nimellä Anu, ja hän oli heille edelleen taivaan ylhäinen jumala, mutta hänen asemansa uskonnollisissa menoissa ei ollut enää yhtä keskeinen kuin sumerien aikana. Hurrilaiset pitivät Anua Alalun seuraajana. Hunnit
Hunnit asettuivat Pannoniaan ja tekivät sieltä hyökkäyksiä eri puolille Eurooppaa. Hajanaiset hunnit koostuivat useista eri ryhmistä, eikä heillä ollut yhtä johtajaa. Vuonna 432 kaikkien hunnien johtajaksi nousi kuitenkin yksi mies, Rua eli Rugila. Rugilan kuoltua 434 valta jaettiin hänen veljenpoikiensa Bledan ja Attilan kesken. Veljekset pakottivat Bysantin maksamaan hunneille veroa ja kukistivat vuonna 436 burgundit. Hurrikaani-Loimaa
Hakkurit Tuscarorat
Tuscarorat olivat intiaanikansa Virginian ja Pohjois-Carolinan seuduilla, joiden omakielinen nimi "ska-ru-ren" tarkoitti hampun kerääjiä. Heidän maansa alkoivat Atlantin rannikolta yltäen lännessä Appalakkien vuoristoon. 1600-luvulla tuscarorien määräksi on arveltu noin 8000 henkeä. He kuuluivat irokeesien kieliryhmään. Vuonna 1663 Pohjois-Carolinaan perustetun ensimmäisen Uuden-Englannin siirtokunnan kanssa tuscarorat tulivat aluksi toimeen hyvin, mutta välit muuttuivat huonommiksi seuraavalla vuosikymmenellä. Siirtolaiset riistivät tuscarorain maita ja pettivät heitä kaupanteossa. Hurri
Hurri on sävyltään halventava nimitys suomenruotsalaisille ja nykyään myös ruotsinruotsalaiselle. Sana on merkinnyt Suomen, etenkin Pohjanmaan ruotsinkielisiä, ehkä aivan aluksi kalakauppaa harjoittavaa kiertelevää ruotsinkielistä. Ruotsin vallan aikaan suomenkielisiäkin saattoivat jotkut, esimerkiksi Karjalan ortodoksit, nimittää ”ruotseiksi”, joten ruotsinkielisille keksittiin oma termi. Hurri lieneekin ensimmäinen nimenomaan Suomen ruotsinkieliset eritellyt termi. Washukanni
Washukanni tai Waŝŝukanni oli Hurrien pääkaupunki noin vuodesta 1500 eaa. 1300 eaa. vuosisadalle saakka. Sen tarkkaa sijaintia ei tiedetä. Hurrilaiset
Urkeš oli 2300 eaa. tai hieman ennen vuotta 2000 eaa. ensimmäinen tunnettu hurrilainen kuningaskunta. Urkeš eli Urkiš oli Harranin ja Tšagar Bazarin välissä jo 5000 eaa. perustettu asutuskeskus Pohjois-Syyriassa Taurusvuorten alla nykyisen Qamishlin kaupungin lähellä. Khaburjoen latvojen pohjoisosien seuduilla oleva Urkeš oli alueella, missä sade riitti peltoviljelyyn. Urkeš oli Khaburin ja Tigriin vesiväyliä jatkavien kauppateiden risteyksessä. Hurrilaiset varsinaisesti perustivat kuningaskunnan sinne, jonka Akkad valtasi noin 200 vuodeksi. Tämän ajan hurrilaisista Urkešin vasallikuninkaista tunnetaan muun muassa Tišar ja Arisen. Akkadin ja Urkešin välillä oli dynastinen liitto, ja Akkadin kuninkaan Naram-Sinin tytär oli hurrilaisen kuninkaan puoliso. Akkadilaisajan suuri hurrilaiskeskus oli noin kilometrin läpimittainen kaksoismuurin ympäröimä Tell Khuera, josta on löydetty muun muassa suurisilmäisiä jumalattaria. Olavi Hurri
Hurrin mukaan Lex Hurriksi kutsuttu laki takaa järjestömuotoiselle sivistyölle taloudellisen tuen, ja tätä hän oli edistämässä Valtion kansansivistyslautakunnan puheenjohtajana. Hän oli Kulutusosuuskuntien keskusliiton valistupäällikkö vuoteen 1979 ja sen jälkeen Kansan sivistysrahaston asiamies. Huronit
Ensimmäiset eurooppalaiset alukset poikkesivat Pohjois-Amerikan itärannikolla 1500-luvulla. Saman vuosisadan lopulla kehittyi St. Lawrence -joen suualueelle Tadoussac, josta tuli senhetkisen ranskalaisen kaupan keskus. Kalastajat, valaanpyytäjät ja turkiskauppiaat poikkesivat yhä useammin Tadoussacissa, joka sijaitsi montagnais-intiaanien mailla tundra-alueen eteläreunalla. Saint Lawrence-joesta muodostui eurooppalaisten tärkein kauppareitti. Alueella tapahtuvaa vesiliikennettä valvoivat montagnaisien lisäksi huronit ja heihin vihamielisesti suhtautuvat irokeesiliiton mohawkit. Vuonna 1608 syntyi ensimmäinen siirtokunta, kun Samuel de Champlainin johtamat ranskalaiset perustivat Uuden-Ranskan, jonka keskuspaikaksi rakennettiin hyvin suojattu Quebec. Paikalla sijaitsi alun perin huron-kylä "Stadacona". Champlain miehineen ystävystyi huronien kanssa ja osallistui joihinkin näiden sotaretkiin irokeeseja vastaan vuosina 1609 ja 1615. Näissä sodissa huronit menestyivät melko hyvin ranskalaisten tuen turvin. Huronien turkiskauppa alkoi kukoistaa Uuden-Ranskan siirtolaisten kanssa, kun irokeesit taas joutuivat etsimään kauppakumppaneita Uuden-Hollannin uudisasukkaista. Irokeesit
Suuren rauhan levittäminen liiton rajojen ulkopuolelle oli vaikeampi tehtävä, eivätkä irokeesit siinä onnistuneetkaan. Ranskalaisen Samuel de Champlainin ja hänen miehistönsä saavuttua Pohjois-Amerikkaan olivat huronit ranskalaisten ensimmäiset liittolaiset. Näiden mukana ranskalaiset olivat pakotettuja myös yhteiselle sotaretkelle irokeesejä vastaan, jotka olivat huronien vihollisia kielisukulaisuudesta huolimatta. Vuonna 1609 ranskalaiset löysivät New Yorkin osavaltion alueet ja joutuivat kahakkaan liittokuntansa itäisiä rajoja vartioivien mohawkien kanssa. Välikohtauksessa musketein aseistautuneet tunkeilijat surmasivat kaksi irokeesipäällikköä. Tapauksen jälkeen ranskalaiset saivat haltuunsa alueen turkiskaupan huronien ja algonkinien kanssa, ja irokeesit joutuivat jatkossa pysyttelemään erossa kaupankäynnistä. Myöhemmin seuraavalla vuosikymmenellä ranskalaiset tukivat huronien ja näiden liittolaisten hyökkäystä onondagain kyliin. Ghuridit
Ghuridien käyttämä kieli poikkesi aiempien ghaznavidien hovin käyttämästä persian kielestä. Ghuridien kieli lienee ollut joko toinen persian kielen muoto, tai kokonaan oma ja sittemmin hävinnyt Hindukušin iranilainen kieli. Ghuridit olivat sunnalaisia ja he pitivät esimerkiksi Khorasmian šaaheista poiketen yllä hyviä välejä kalifiin. Ghuridien sunnalaisuus korostui etenkin, kun heitä verrattiin pakanallisina pidettyihin turkkilaisiin. Mitanni
Hurrilaisia asui Ylä-Mesopotamian alueella amorilaisten joukossa jo Akkadin aikoina noin 2350 eaa. Butch Cassidy
Vankilasta vapauduttuaan Cassidy keräsi ympärilleen joukon pahamaineisia rikollisia, kuten Ben Kilpatrickin, Elza Layn, Harvey Loganin ja Harry Tracyn. Yhdessä he muodostivat "Hurjan joukon", josta sittemmin tuli yksi 1800-luvun loppupuolen ja 1900-luvun alun pelätyimpiä rikollisjoukkioita. Husaari
Husaarit saivat alkunsa Unkarissa kuningas Matias Corvinuksen aikaan, joka määräsi 1458 joka 20:nnen aatelisen puolustusjoukkoihin turkkilaisia vastaan. Hän oli ottanut mallia mongoleista ja pustan hevosmiehistä. Husaarien pääaseena oli yleensä sapeli. Husaarit olivat Unkarin eliittiratsuväkeä. Heitä pidettiin yleisesti hyvinä ratsastajina ja he niittivät mainetta vastustajan jalkaväessä ja myös raskaassa ratsuväessä. Ajan saatossa sana "husaari" yleistyi tarkoittamaan muitakin kuin vain Unkarin kevyen ratsuväen sotilaita. Juutalaisten historia
1440 eaa. Egyptin faarao Amenhotep II mainitsi kansan Habiru, jotka saattoivat tarkoittaa yleisesti vaeltavia paimentolaisia. Habirut saattoivat olla vaikkapa hurrilaisia, ei heprealaisia. Rusit
"Nestorin kronikan" mukaan alueen slaavilaiset ja suomalais-ugrilaiset heimot lopettivat veron maksun varjageille ja perustivat itsehallinnon. Ajauduttuaan keskinäisiin kahakoihin he kuitenkin päättivät vuonna 862 lähettää valtuuskunnan varjagien eli russien maalle hakemaan itselleen ruhtinasta, joka hallitsisi heitä ja tuomitsisi lakien mukaan. He valitsivat hallitsijoikseen kolme varjagiveljestä: Rurikin (skand. Hrörek), Sineuksen ja Truvorin sukuineen. Rurik ryhtyi hallitsemaan Novgorodia, Truvor Izborskia ja Sineus Belozerskia (Valkeajärvi (Vologdan alue). Varsin pian kaksi veljeksistä kuoli, ja jäljelle jäi Rurik koko Novgorodin hallitsijaksi. Näiden kolmen varjagin mukaan maa nimettiin Russkaja zemljaksi eli Rusien maaksi. Rurik ryhtyi jakamaan miehilleen kaupunkeja: yhdelle Polotskin, toiselle Rostovin ja kolmannelle Belozerskin. Etruskit
Etruskien ydinalue oli Etruria nykyisen Toscanan kohdalla, ja laajimmillaan heidän alueensa ulottuivat Po-joelta Campaniaan. Pohjoisessa vastaan tulivat keltit ja etelässä kreikkalaiset siirtokunnat. Etruria muodostui hajanaisesta joukosta kaupunkivaltioita, joita yhdistivät kieli, uskonto ja yhteiskunnalliset olot. Tärkeimmät etruskikaupungit etelästä pohjoiseen (nykyisine nimineen) olivat Veji, Cerveteri, Tarquinia, Vulci, Vetulonia, Roselle, Populonia, Orvieto, Perugia, Chiusi, Cortona, Arezzo, Volterra ja Fiesole. Pohjois-Italian etruskialueen johdossa oli Felsina (nyk. Bologna). Campaniassa etruskien pääpaikkana oli Capua. Hurrilaiset kielet
Hurrilaiset kielet on kielikunta, johon kuuluu kaksi Lähi-idän kuollutta muinaiskieltä, hurri ja urartu. Hurria puhuttiin Mitannin valtakunnassa (1500–1200 eaa.) nykyisen Syyrian alueella ja urartua Urartun valtakunnassa (900–600 eaa.) Itä-Turkissa. Kuurit
Kuurit (, , ) on nimi, jota käytetään Kuurinmaan historiallisista asukkaista. Termi oli yhteinen nimitys kahdelle kansalle Kuurinmaalla, sisämaassa asuneille kuurien balttilaiselle heimolle sekä liiviläisille jotka asuttivat alueen pohjois- ja koillisosia. Balttilainen väestönosa puhui balttilaista kuurin kieltä, joka sulautui lopulta latviaan. Kuurinhaffilla asui toiseen maailmansotaan saakka asukkaita, jotka mielsivät itsensä kuureiksi. Heitä kutsuttiin nimellä kurseniekit. Monterreyn hurrikaani
Monterreyn hurrikaani vuonna 1909 oli tuhoisimpia Atlantin valtameren hurrikaaneja, joista on säilynyt tietoja. Meksikossa sen arvioidaan tappaneen noin 4 000 ihmistä. Hurrikaaniksi se kehittyi trooppisesta myrskystä Leewardinsaarten itäpuolella, kulki Hispaniolan ylitse 23. elokuuta ja nousi maihin Kuubassa ennen kuin kehittyi luokan 3 hurrikaaniksi Karibianmerellä. Tämän jälkeen se liikkui Jukatanin niemimaan pohjoiskärjen yli, minkä jälkeen se saavutti korkeimman tuulennopeutensa 185 km/h. Tamaulipasin osavaltioon se saapui 27. elokuuta ja haihtui seuraavana iltapäivänä. Helleenit
Helleenit tai panhelleenit oli antiikin Kreikassa yleisnimitys kaikille kreikkalaisille. Nykyisin myös modernit kreikkalaiset kutsuvat itseään helleeneiksi. Hellenistiseksi alueeksi laskettiin koko se alue, minne kreikkalaiset olivat siirtokuntineen levittäytyneet. Varsinkin antiikin Kreikan kaupunkien itsenäisyyden aikaan kreikkalaiset kutsuivat kaikkia, jotka eivät olleet helleenejä, "barbaareiksi". Maurit (kansa)
Nykyisten maurien esi-isien uskotaan tulleen nykyisille alueilleen 1000-luvulla berberitaustaisten Almoravidien laajentumisen yhteydessä. Heitä tuli alueelle myös myöhemmin useina aaltoina. Valkoisten maurien toinen alaryhmä, niin sanotut hassanit, olivat alkujaan alueelle 1400-luvulla tulleiden arabien jälkeläisiä. Toisen pääryhmän zawiyaoiden uskotaan syntyneen arabien ja berberien välisten sotien aikana 1600-luvulla. 1700- ja 1800-luvuilla maurit ottivat aktiivisesti osaa tuolloin kukoistaneeseen arabikumikauppaan. 1900-luvun alussa maurit joutuivat Ranskan siirtomaavallan alle. Mauritanian itsenäistyttyä maurien ja maan muiden pääasiassa mustien asukkaiden välit ovat olleet kireät. Ongelmia on tuottanut muun muassa maurien ajama arabisaatiokampanja muiden kansojen parissa. Herulit
Herulit () olivat germaaniheimo, joka oli luultavasti alun perin lähtöisin Itämeren rannoilta. Kansainvaellusajalla herulit liikkuivat ympäri Eurooppaa, ja heidän pääjoukkonsa asettui Krimin niemimaalle, jossa he sekoittuivat gootteihin. Herulijoukkoja palveli myös Bysantin armeijassa. Vuonna 267 herulit hyökkäsivät Aigeianmerelle ja tuhosivat useita Kreikan kaupunkeja Yksi heruliryhmä perusti noin vuonna 470 Pannoniaan kuningaskunnan, jonka langobardit kuitenkin kukistivat jo vuonna 510. Tämän jälkeen herulit sulautuivat vähitellen muihin kansoihin. Kurdistan
Assyrialaiset käyttivät kurdeista nimiä guti, kuti, kurti ja kardu. Eräiden tutkijoiden mukaan kurdit olisivat Zagros-vuorten alkuperäisten asukkaiden ja noin 800-700 eaa. saapuneiden indoeurooppalaisten sekoitus. Hullu Hevonen
Neljä vuotta myöhemmin Curly osallistui vanhempien soturien mukana ensimmäiseen sotaretkeen, joka tehtiin crow-intiaaneja vastaan. Hän oli samalla luopunut myös lapsuuden nimestään ja ottanut kantaakseen uuden nimensä Hullu Hevonen, jonka hän peri isältään tämän huomattua poikansa kehittyneen nimen veroiseksi soturiksi. Jo 1850-luvun lopulla käydyissä intiaanien keskinäisissä sodissa hänen maineensa soturina alkoi kasvaa. Myös hänen veljensä Pikku Haukka (Little Hawk) osallistui sotaretkiin haavoittuen vuonna 1861. Hefthaliitit
Nimitystä hefthaliitit alettiin käyttää Bysantin valtakunnassa ja Intiassa samat heimot tunnettiin nimellä valkoiset hunnit. Keski-Aasiassa eri värit liitettiin eri ilmansuuntiin ja esimerkiksi musta viittasi pohjoiseen ja punainen etelään. Valkoinen oli puolestaan viittaus itään. Hefthaliitteja oli edeltänyt toinen keskiaasialaisten paimentolaisten muuttoaalto 300-luvulla. Khioniitteina tunnetut paimentolaiset olivat asettuneet Baktriaan ja Hindukušin alueelle, jossa he syrjäyttivät aluetta aiemmin hallinneet kušanit ja perustivat kidairiittien dynastian. Myöhemmin saapuneet hefthaliitit ovat saattaneet edustaa samaa kansaa, kuin khioniitit. Aikalaislähteet eivät usein erottele kahta ryhmää toisistaan, mutta yhteys ei kuitenkaan ole täysin selvä. Samaan tapaan epäselvä on hefthaliittien eli valkoisten hunnien yhteys samoihin aikoihin Euroopassa vaikuttaneisiin hunneihin. Kiinalaisten kronikoitsijoiden mukaan hefthaliitit olivat alun perin Kiinan muurin pohjoispuolella elänyt "Hoa" tai "Hoadun"-nimellä tunnettu kansa. Hullu Hevonen
Fort Laramien sopimus takasi siouxien monille heimoille suuret maa-alueet pohjoisilta tasangoilta. Vain osa heistä otti tarjotut maat vastaan. Oglalain, brulèin, minneconjoun ja hunkpapain poliittiseksi johtajaksi nousikin 1870-luvun alkuvuosina Istuva Härkä, joka pyrki kaikin keinoin saamaan pohjoisten tasankojen heimot yhdistymään Yhdysvaltoja vastaan. Hullu Hevonen ja monet nuoret päälliköt antoivat täyden tukensa Istuvalle Härälle, mutta vanhemmat siouxien johtomiehet eivät olleet halukkaita uusiin sotiin. Siouxien pyhällä maalla mustilla vuorilla tapahtuneet kultalöydöt vuonna 1874 aloittivat kuitenkin tapahtumaketjun, joka vääjäämättä johti uusiin sotiin. Hallituksen joukkoja, joihin oli yhdistynyt pawneita, croweja, arikaroja sekä itäisiä shoshoneita, kerääntyi yhä enemmän Wyomingin ja Montanan alueille tarkoituksenaan laittaa kuriin siouxit, cheyennet ja arapahot, joitten niskurointi purkautui yhä lisääntyvinä kahakoina Mustien vuorten ympärillä.
Intiaaneilla oli kuitenkin keinonsa vältellä sotaa. He siirtyivät reservaateistaan ja kullankaivajien tieltä tasangoille metsästämään niitä vähiä biisoneita, joita oli jäljellä. Tällainen menettely oli hyväksytty Fort Laramien sopimuksessa, ja tarkoitukseen oli varattu suurehko alue niin Wyomingista kuin Montanastakin. Intiaaniasiainvirasto ei katsonut tarpeelliseksi noudattaa kirjoitettuja sopimuksia, vaan antoi vuoden 1875 joulukuussa käskyn, että kaikkien tasangoilla metsästävien intiaanien oli välittömästi palattava reservaatteihinsa. Osa intiaaneista päätti olla noudattamatta kehotusta, eikä tieto myöskään tavoittanut kaikkia reservaateistaan poistuneita. Kun Yhdysvaltain sotilasyksiköt vuoden 1876 alkukuukausina alkoivat jäljittää tasangoille hajaantuneita intiaaneja, piti Istuva Härkä suuren neuvottelun, jonka sisältö voidaan tiivistää yhteen painavaan lauseeseen: Hurri (kieli)
Hurri ja sen myöhempi sukulaiskieli urartu muodostavat oman kielikuntansa, hurrilaiset kielet, johon ei kuulu muita tunnettuja kieliä. Niiden ei ole voitu osoittaa olevan sukua indo­eurooppa­laisille, seemiläisille tai millekään muillekaan tunnetuille kielille. Assyria
Assyria pysyi heikkona kolmisen sataa vuotta. Kun kassiitit valtasivat Babylonian, hurrilaiset puolestaan valtasivat Assyrian alueen ehkä jo Samsu-Ilunan aikoihin. Noin 1470 eaa. Mitannin kuningas Saushtatar ryösti Assurin ja teki Assyriasta vasallinsa. Vuosien 1650–1400 eaa. tapahtumia ei tunneta, vain kuninkaiden nimiä on tiedossa. Nämä Adadi-dynastian 24 kuningasta lienevät olleet mitannilaisten tai hurrilaisten vasallikuninkaita, jotka vaihtuivat tiuhaan tahtiin. Ainakin kerran oli kiista rajasta kassiittien Babylonian kanssa. Assyriasta vietiin temppelien kultaesineitä ja muuta arvokasta Mitanniin, joka pysyi Mitannin valtakunnan osana noin 1400–1350-luvulle eaa. saakka. Tällöin alkoi Lähi-idässä suurvaltojen välillä noin sata vuotta kestänyt kausi, jolloin suurvaltojen välisiä asioita pyrittiin hoitamaan diplomatian avulla. Egypti oli suurin valtakunta alueella. Assur solmi Mitannin vasallina Babylonin kanssa rajasopimuksen. Muuten Assurin valta ei ulottunut laajalle. Vaikka veljekset Assurbelnisheshu ja Assurimnisheshu olivat Mitannin Shutarna II:n vasalleja, he vahvistivat Assurin muureja. Assurbelnisheshu teki Babylonian kanssa uuden rajasopimuksen. Assurdaninakhe II lisäsi Assurin itsenäisyyttä, kun Mitannissa kamppailtiin vallasta. Mitannin valta kasvoi taas Tushrattan aikoina Eribaadad I:n hallitessa Assyriaa. Heettiläiset
Varhaisin maininta heettiläisestä Kuššaran ruhtinaasta Anittasta on löydetty muinaisassyrialaista liikekirjeistä. Anittan isä Pitkhana oli päässyt Kussarasta käsin tuntemattomassa paikassa sijainneen Nesan herraksi. Hattushan hattilaisten kuningas hyökkäsi Anittaa ja vielä hänen poikaansa ja seuraajaansa vastaan. Heettiläiset voittivat lopulta hatit, ja hävittivät Hattušan, ja nostivat pääkaupungiksi Nesan. Anitta oli voittanut 1400 sotilaalla ja 40 kevyen, nopean puolapyöräisen sotavaunun turvin. Puruskhandan kuningas lähetti valtaistuimensa rautaisen valtikkansa Anittalle vasalliksi alistumisen merkiksi. Monista Anittan jälkeisistä hallitsijoista ei tiedetä mitään, savitauluja ei ole säilynyt. Eri heimot yhdistyivät yhdeksi valtakunnaksi viimeistään noin 1650 eaa.
Kuningas Hattušili (Hattushili, Khattusili) I "hattušalainen" siirsi pääkaupungin vesirikkaaseen ja keskeisellä paikalla olevaan Hattušaan, vaikka heettiläisten perustaja Anitta olikin paikan kironnut. Hattušili käytti arvonimeä Tabarna, joka oli valtakunnan alkuperäisen perustajan nimi Labarna toisessa muodossa, samaan tapaan kuin Julius Caesarin jälkeen käytettiin Rooman valtakunnan johtajasta nimitystä keisari. Labarnan kerrotaan myöhemmin vallaneen hallitusaikanaan seitsemän kaupunkia. Hattushili valtasi Arzawan eli Pisidian, ja taisteli Vähän-Aasian alueelle levittäytyviä turkkilaisia vastaan, ja eteni Eufratin yli. Ryöstösaalista virtasi valloitetuilta alueilta köyhään Vähään-Aasiaan.. Heettiläiset kuninkaat valittiin aatelissäädyn suostumuksella, ja kuninkuus ei ollut välttämättä periytyvä. Kuninkaaksi pääsi Mursili I eli Mursilis I, koska hänen veljensä todettiin sopeutumattoman luonteensa takia kuninkaaksi kelpaamattomaksi.