Milloin Azerbaidžan itsenäistyi?
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Vuonna 1922 muodostettiin Transkaukasian sosialistinen neuvostotasavalta. Transkaukasia hajosi vuonna 1936, jolloin Azerbaidžanista tuli jälleen neuvostotasavalta. Neuvostotasavalta lakkautettiin 30. elokuuta 1991, jolloin Azerbaidžan itsenäistyi Neuvostoliitosta. Azerit
Eron seurauksena azerit ovat Azerbaidžanissa pääosin maallistuneita ja Iranissa uskonnollisia muslimeja. Sen jälkeen kun Azerbaidžan itsenäistyi Neuvostoliitosta vuonna 1991 kiinnostus uskontoon ja siteisiin rajan yli on lisääntynyt. Azerbaidžan
Neuvostoliiton hajotessa Azerbaidžan julistautui itsenäiseksi 30. elokuuta 1991, jolloin presidentiksi valittiin entinen kommunistisen puolueen pääsihteeri Ayaz Mütəllibov.
Vuoristo-Karabahin sota
Kesällä 1991 neuvostojoukot ja Azerbaidžanin poliisi yrittivät palauttaa järjestyksen Vuoristo-Karabahissa, mikä johti vielä pienimuotoisiin yhteenottoihin armenialaisten kanssa. Vallankaappausyritys Moskovassa elokuussa jätti valtatyhjiön, johon armenialaiset olivat varustautuneet azereja paremmin. Azerbaidžan julistautui itsenäiseksi 30. elokuuta, mutta vallassa pysyivät entiset puoluejohtajat, kuten maan ensimmäinen presidentti Ayaz Mütəllibov. Armenia oli sen sijaan valinnut jo vuonna 1990 Neuvostoliiton ensimmäisen kommunistisen puolueen ulkopuolelta muodostetun hallituksen Levon Ter-Petrosjanin johdolla. Maa järjesti läpimenneen kansanäänestyksen itsenäisyydestä 21. syyskuuta ja Ter-Petrosjan valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi 16. lokakuuta. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Vuosien 1919–1920 vaihteessa Azerbaidžan ajautui taloudelliseen kriisiin, mistä oli etua vallankumouksellisille. Nahitševan
Iso-Britannia yritti välittää rauhansopimusta Armenian ja Azerbaidžanin välille ehdottamalla, että Armenia saisi entisen Jerevanin kuvernementin ja Azerbaidžan Bakun ja Elisabetpolin kuvernementit. Tämä ei kuitenkaan sopinut kummallekaan osapuolelle, koska Armenia halusi itselleen Vuoristo-Karabahin, Qazahin ja Zangezurin alueet ja Azerbaidžan Nahitševanin.. Brittien rauhanvälitys epäonnistui ja joulukuussa 1918 Nahitševanin azerit perustivat Arasin tasavallan ja julistautuivat isenäiseksi Armeniasta. Seurauksena oli verinen Arasin sota. Armenia kukisti Arasin tasavallan kesäkuussa 1919, jonka jälkeen Azerbaidžanin armeija miehitti alueen heinäkuussa. Tuloksena oli noin kymmenen tuhatta kuollutta ja britit päättivät vetäytyä alueelta. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Tätä ennen ensimmäiset työväenneuvostot oli perustettu 6. maaliskuuta 1917 Bakuun, ja neuvostoja oli myöhemmin myös Jelizavetpolissa, Şamaxıssa, Nuhassa, Lənkəranissa, Nahitševanissa ja Şuşassa. Bakun työläisneuvosto päätti neuvostovaltaan ryhtymisestä noin 400 edustajan voimalla 9. marraskuuta 1917. 13. marraskuuta Bakun neuvosto julisti Bakuun neuvostovallan. Vuonna 1918 bolševikit alkoivat varustautua. Maaliskuuhun mennessä Bakussa oli 6 000 aseistettua sotilasta. Samassa kuussa alkoi vastavallankumous kapinalla. 30. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 1918 käytiin Bakusta taistelu osapuolten välillä, johon osallistui yhteensä 20 000 henkilöä. 25. huhtikuuta 1918 Bakun neuvosto muodosti Bakun kansankomissariaatin, jota myöhemmin kutsuttiin Bakun kommuuniksi 1918. Hallituksen johtajana toimi S. G. Šaumjan. Öljyteollisuus ja Kaspianmeren kauppalaivasto kansallistettiin, maat takavarikointiin viljelijöille annettaviksi. Georgian demokraattinen tasavalta
Vaikka rauhalla Georgian kanssa oli alun perin Leninin tuki, se päättyi lopulta 11. helmikuuta, kun armenialaiset ja georgialaiset bolševikit järjestivät kapinan Lorrissa. Armeniassa ollut 11. armeija marssi Tbilisiin, samalla kun muut venäläiset joukot hyökkäsivät muilta suunnilta. 25. helmikuuta mennessä Georgian huonosti järjestäytyneen armeijan epätoivoinen vastarinta murtui pääkaupungissa ja Georgian bolševikit julistivat Georgian sosialistisen neuvostotasavallan. Lähes samanaikaisesti turkkilaiset joukot ottivat haltuunsa Ardahanin provinssin, Artvinin ja Batumin. 17. maaliskuuta menševikkien ja Neuvosto-Venäjän edustajat sopivat tulitauosta ja yhdistivät voimansa Batumin takaisinvaltaukseen. 18. maaliskuuta demokraattisen tasavallan johto lähti maasta. Moskovan saneleman Turkin kanssa solmitun Karsin sopimuksen mukaan (13. lokakuuta 1921) Georgian piti hylätä vaatimuksensa Artvinin ja Ardahanin alueisiin vastineeksi Batumin sisällyttämisestä autonomisena Neuvosto-Georgiaan. Myös Abhasia ja Etelä-Ossetia saivat autonomian. Vuoristo-Karabahin konflikti
Väkivaltaisuudet kiihtyivät sodaksi armenialaisten ja azerbaidžanilaisten välillä syksyllä 1988. Neuvostoliitto ei hyväksynyt taisteluita rajojensa sisällä ja puna-armeija lopetti osapuolten yhteenotot väkivaltaisesti 1990. Armenian azerbaidžanilaiset pakenivat Azerbaidžaniin ja päinvastoin, mutta Vuoristo-Karabahin armenialaiset pysyivät alueella. Neuvostoliiton romahduttua 1991 kiistelevät osapuolet itsenäistyivät ja jatkoivat sotimista. Myös Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi, muttei saanut kansainvälistä tunnustusta. Sumgaitin levottomuudet 1988
Azerbaidžanissa oli monia vastamielenosoituksia, kun armenialaiset vaativat omissa protesteissaan Vuoristo-Karabahin eroa. Azerbaidžanin puoluejohtaja uhkasi, että 14. helmikuuta, että 100000 azeria on valmiina lähtemään Vuoristo-Karabahiin tappamaan armenialaisia. Muutamaa päivää myöhemmin azeripoliitikko Oglu Orujov uhkasi Sumgaitin armenialaisia mm. lastenmurhilla, talojen poltolla ja naisten raiskauksilla, ellei vuoristo-Karabahin itsenäisyyskampanjointi lopu. Stepanakertissa julistettiin armenialaisen Vuoristo-Karabahin itsenäisyys hanke joukkomielesnoituksessa mm. 13. ja 20. helmikuuta. Neuvostojohtaja Mihail Gorbatsov ei hyväksynyt Vuoristo-Karabahin eroa Azerbaidžanista. Pian Azerbaidžaniin levisi huhu, että armenialaiset olisivat tappaneet siellä yhden azerin. Tämä laukaisi 22. helmikuuta azeriväkijoukon hyökkäyksen kohti armenialaisten asuttamaa aluetta. Väkijoukko poltti matkalla armenialaisten koteja. Poliisi pysäytti 23. helmikuuta rynnistyksen Ashkeranin seudulla Vuoristo-Karabahissa. 50 armenialaista kyläläistä haavoittui, kaksi nuorta azeria kuoli, tuntematon määrä azereita ja poliiseja haavoittui. Toinen azereista kuoli azeripoliisin surmaamana. Azerbaidžanin radio mainitsi, että armenialaiset olivat murhanneet nuo kaksi azeria. Neftçi Baku PFK
Ennen Azerbaidžanin itsenäistymistä Neftçi Baku pelasi Neuvostoliiton mestaruussarjassa vuosina 1949–1950, 1960–1970 ja 1977–1988. Sen paras saavutus oli kolmas sija vuonna 1966. Lisäksi se pääsi Neuvostoliiton cupin välieriin neljästi. Azerit
Iranilainen kulttuurivaikutus kuitenkin säilyi laajalti, mistä todistavat ajan kirjailijoiden, kuten persiaksi kirjoittaneen Nezāmī Ganjavīn, teokset. Syntyvä turkkilainen identiteetti kronikoitiin eeppisiin runoihin tai "dastaneihin", joista vanhin on "Dede Korkutin kirja", joka koostuu varhaisia turkkilaisia Kaukasuksella ja Vähässä-Aasiassa käsittelevistä allegorisista tarinoista. Turkkilaisvallan keskeyttivät mongolit vuonna 1227, ja myöhemmin mongolit ja Timur Lenk hallitsivat aluetta vuoteen 1405 saakka. Turkkilaishallinto palautui sunnalaisten Qara Qoyunlū (musta lammas -turkmeenit) ja Aq Qoyunlū -federaatioiden (valkoinen lammas -turkmeenit) myötä; ne hallitsivat Azerbaidžania, kunnes šiialainen safavididynastia nousi valtaan vuonna 1501. Azerit
Azerbaidžanin uskotaan saaneen nimensä Atropatesilta, meedialaiselta satraapilta (kuvernööriltä), joka hallitsi Atropatenessa (nykyisessä Iranin Azerbaidžanissa). "Atropates" on peräisin muinaispersian kielen juuresta, joka tarkoittaa "tulen suojelemaa". Azerbaidžanin alueella on ollut lukuisia eri kansoja ja valloittajia, kuten kaukasialaisia, meedialaisia, skyyttejä, persialaisia, armenialaisia, kreikkalaisia, roomalaisia, kasaareja, arabeja, oğuz-turkkilaisia, seldžukkeja, mongoleja ja venäläisiä. Tsahurit
Suurin osa tsahureista asui alkujaan Dagestanissa, mutta 1200-luvulla osa heistä muutti Azerbaidžaniin. Vuosisatojen ajan he taistelivat itsenäisyydestään Turkkia ja Persiaa vastaan. Tsahurit muodostivat liiton Venäjän keisarikunnan kanssa 1800-luvun alussa, koska katsoivat Venäjän auttavan heitä Turkkia ja Persiaa vastaan. Näin he päätyivät Venäjän alaisuuteen. Tsahurit karkotettiin 1800-luvun puolivälistä Dagestanista Azerbaidžaniin, mistä he palasivat yhdeksän vuoden kuluttua, osan kuitenkin jäädessä Azerbaidžaniin, missä suurin osa tsahureista nykyisin asuu. Vuoristo-Karabahin sota
Azerbaidžanin sisäiset ongelmat kärjistyivät eversti Husseinovin joukkojen aloitettua kapinan 4. kesäkuuta heidän otettuaan ensin haltuunsa poisvetäytyneen venäläisen laskuvarjodivisioonan varustuksen Gəncəssa. Kahden viikon päästä Elçibəy oli paennut pääkaupunki Bakusta. Seuranneen neljän sekavan kuukauden aikana azerit kärsivät huomattavia tappiota taistelukentällä. Armenialaiset valtasivat Ağdamin, Füzulin, Cəbrayılin ja Qubadlın. Maan parlamentti kutsui apuun veteraanipoliitikko Heydər Əliyevin, joka järjesti Elçibəyn syrjäyttäneen äänestyksen parlamentissa ja nousi itse presidentiksi 3. lokakuuta 98,3 % äänisaaliilla, jota ei todennäköisesti saavutettu rehellisesti. Əliyev lakkautti useita armeijan yksiköitä ja pidätytti niiden komentajia. Hän oli hankkiutunut näin eroon mahdollisista vastustajistaan, mutta ongelmana oli nyt uusien yksiköiden luominen. Kahden kuukauden ajan hän kävi salaisia neuvotteluja Vuoristo-Karabahin armenialaisten johtajan Robert Kotšarjanin kanssa, mutta valmisteli samalla myös armeijansa uudistuksia. Joulukuussa 1993 azerit aloittivat talvihyökkäyksensä ja taistelut olivat nyt verisempiä kuin sodassa aiemmin. Azerit menettivät joulukuun ja seuraavan vuoden toukokuun aikana noin 4 000 miestä ja armenialaiset noin 2 000. Sodan verisin yksittäinen yhteenotto käytiin Kəlbəcərin pohjoispuolella. Epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen azerit vetäytyivät ja noin 1 500 heistä kuoli armenialaisten tykkitulessa. Molempien osapuolten voimat olivat nyt lopussa ja tätä kautta rauhanneuvottelut tulivat mahdolliseksi. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Neuvosto-Venäjä alkoi tukea sotilaallisesti Bakun kommuunia. Bakuun lähetettiin kesäkuussa 1918 seitsemän panssaroitua ajoneuvoa, 13 lentokonetta, 80 tykistöasetta, 160 konekivääriä ja 10 000 kivääriä, ammuksia sekä leipää. Lisäksi Neuvosto-Venäjän Berliinin suurlähettiläs A. A. Joffe vaati Saksaa pidättymästä tukemasta liittolaistaan Osmanien valtakuntaa hyökkäämästä Bakuun Brest-Litovskin rauhansopimuksen perusteella. Kuitenkin eserrien ja menševikkien hallitus onnistui ulkomaalaisten avulla kukistamaan neuvostovallan 31. kesäkuuta 1918. Britit ja eserrit ampuivat Bakun kommuunin johtavat komissaarit, muun muassa S. G. Šaumjanin, M. A. Aizbekovin, P. A. Džaparidzen, I. T. Fioletovin, Ja. D. Zevin ja muuta, ammuttiin Krasnovodskissa kaikkiaan 26 komissaarin joukossa 20. syyskuuta 1918. Tästä muistoksi on Moskovassa edelleen 26 bakulaisen komissaarin katu. Azerbaidžan
Azerbaidžan jaetaan 66 alueeseen ("rayonlar") ja 12 kaupunkiin ("şəhərlər"), joista 7 aluetta ja yksi kaupunki sijaitsevat Nahitševanin autonomisessa tasavallassa. Nahitševanin autonominen tasavalta sijaitsee ekslaavina muusta Azerbaidžanista erillään Armenian, Turkin ja Iranin ympäröimänä. Alle 400 000 hengen väestöstä 99 % on azereita ja loput pääosin venäläisiä ja kurdeja. Maisemaltaan se on vuoristoista puoliaavikkoa.
Nahitševanin autonominen tasavalta Tadžikistanin sisällissota
Tadžikistan itsenäistyi hajoavasta Neuvostoliitosta syyskuussa 1991. Marraskuun 1991 vaaleissa preasidentiksi valittiin entinen kommunistijohtaja Rahmon Nabijev. Oppositio koki tulleen sa kaltoinkohdelluksi, ja aloitti mielenosoitukset pääkaupungissa. Hallituksen joukkojen avattua tulen mielenosoittajia kohti levottomuudet levisivät myös muualle maahan. Oppositio pakotti Nabijevin eroamaan, otti vallan vähäksi aikaa, mutta marraskuussa 1992 Rahmon (silloinen Rahmonov) nousi valtaan venäläisten joukkojen tuella. Suuria joukkoja lähti maanpakoon Afganistaniin, ja rajaseudulla käytiin taisteluita islamilasfundamentalistien ja vemäläisten välillä. Vuonna 1994 saatiin aikaan aselepo ja kesäkuussa 1997 YK:n välittämä rauhansopimus jolla Venäjä ja Iran lopettivat sotatoimet. Gəncə
Vuonna 1918 Gəncə oli muutaman kuukauden ajan itsenäisen Azerbaidžanin tasavallan pääkaupunki. Puna-armeija valtasi sen toukokuussa 1920. Vuonna 1935 kaupunki nimettiin Sergei Kirovin mukaan "Kirovabadiksi" (ven. Кироваба́д). Neuvostoaikana siitä kehittyi huomattava teollisuuskeskus. Nahitševan
Väkivaltaisuudet jatkuivat aina 1920-luvun alkuun saakka, jolloin puna-armeija valloitti Nahitševanin muun Kaukasian ohella. Alue piti aluksi liittää Armenian SNT:hen, mutta Leninin päätöksestä alueella järjestettiin kansanäänestys, jossa 90% alueen asukkaista halusi liittyä Azerbaidžaniin. Aluejako vahvistettiin Turkin ja Neuvostoliiton vuonna 1921 tekemässä Karsin sopimuksessa, jossa Nahitševaniin liitettiin myös azerienemmistöinen Şərur-Dərələyəzin alue Turkin rajalta, minkä seurauksena Azerbaidžanilla ja Turkilla on nykyäänkin lyhyt rajayhteys. Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta tuli virallisesti Neuvostoliiton osaksi vuonna 1924. Vuoristo-Karabahin sota
1900-luvun alun mullistusten jälkeen Venäjällä nousivat valtaan bolševikit. Vuoristo-Karabahin sotaa edeltänyt tilanne oli seurausta heidän alueen hallinnosta tekemistään päätöksistä. Vuonna 1921 Vuoristo-Karabahista päätettiin tehdä osa Azerbaidžanin sosialistista neuvostotasavaltaa. Päätökseen vaikutti muun muassa Turkin tuki Azerbaidžanille sekä taloudelliset syyt. Azerbaidžanista haluttiin luoda yhtenäinen alue siten että paimentolaisten ei tarvitsisi ylittää neuvostotasavaltojen rajaa liikutellessaan karjaansa ylänköjen ja alankojen laidunmaiden välillä. Armenialaisille luotiin kuitenkin autonominen alue Azerbaidžanin sisällä ja sen rajat piirrettiin siten että valtaosa sen väestöstä oli armenialaisia. Alueella oli vain yksi merkittävä azerien asutuskeskus, Şuşan kaupunki. Raja piirrettiin myös siten että autonomisella alueella ei ollut yhteistä rajaa Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kanssa. Armeniasta alueen erotti Punainen Kurdistan. Myöhemmin sodan puhjettua yksi armenialaisten päätavoitteista oli rajayhteyden luominen Armeniaan. Artsakhin tasavalta
Vuonna 1991 alueen johto julisti sen itsenäiseksi. Kansanyhmien väliset konfliktit voimistuivat. Armenian alueella järjestämässä kansanäänestyksessä selvä enemmistö tuki itsenäisyyttä, mutta azerit boikotoivat äänestystä. Vuosina 1992-1994 käytiin sota jossa Armenia valtasi Vuoristo-Karabahiin alueen. Tulitauko solmittiin 12. toukokuuta 1994. Vuoristo-Karabakhin ja sitä ympäröivän alueen johtoon jäivät etniset armenialaiset. Azerit
Kaukasian albanialaisten uskotaan olleen nykyisen Azerbaidžanin alueen varhaisimpia asukkaita. Aikaisiin valloittajiin kuuluivat skyytit yhdeksännellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Skyyttien jälkeen aluetta Araks-joen eteläpuolella hallitsivat meedialaiset. He muodostivat 900–700 eaa. välillä laajan valtakunnan, jonka akemenidit kaatoivat noin vuonna 550 eaa. Siihen aikaan zarathustralaisuus levisi Kaukasuksella ja Atropatenessa. Akemenidit vuorostaan kukisti Aleksanteri Suuri vuonna 330 eaa., mutta meedialaisen satraapin Atropateen annettiin jäädä valtaan. Kun Persian seleukidit taantuivat 247 eaa. Armenian kuningaskunta sai valtaansa osia Kaukasian Albaniasta pitäen aluetta hallussaan vuosien 190 eaa. ja 387 jaa. välillä. Kaukasian albanialaiset perustivat kuningaskunnan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja pysyivät suureksi osaksi itsenäisinä, kunnes sassanidit tekivät kuningaskunnasta vasallivaltionsa vuonna 252. Kaukasian Albanian hallitsija, kuningas Urnayr, otti kristinuskon virallisesti valtionuskonnokseen 300-luvulla ja Albania pysyi kristittynä valtiona 700-luvulle saakka. Sassanidien valtakausi päättyi, kun islaminuskoiset arabit voittivat heidät vuonna 642. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Maan johtoon asetettiin azerbaidžanilaisia kommunisteja johtohahmonaan Nariman Narimanov. Azerbaidžan lakkasi käytännössä olemasta itsenäinen valtio jo 28. huhtikuuta 1920. Azerbaidžan
Valtakautensa aikana Kansanrintama hajotti kommunistien hallitseman korkeimman neuvoston siirsi sen vallan 50-jäseniselle ylähuoneelle, kansalliselle neuvostolle. Kesäkuussa 1992 Kansanrintamana johtaja Abülfaz Elçibay valittiin presidentiksi. Kansanrintamanpuolueen hallitsema hallitus osoittautui kykenemättömäksi hoitamaan Vuoristo-Karabahin konfliktia tai taloutta ja monet sen viranomaisista olivat korruptoituneita.
Kansanrintamahallituksessa oli mukana turkkilaisesta nationalismista vaikutteita saaneita henkilöitä, jotka suunnittelivat Azerbaidžanista osaa Turkista Iraniin, Siperiaan, Intiaan ja Kiinaan ulottuvaa Suur-Turkin valtakuntaa ja uhkasivat Armenia ydinaseiskulla. Karakalpakia
Karakalpakkien autonomisesta alueesta tuli Karakalpakkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. maaliskuuta 1932 ja se siirrettiin kuulumaan Uzbekistanin sosialistisen neuvostotasavallan alaisuuteen 5. joulukuuta 1936. Neuvostoliiton hajotessa Uzbekistan julistautui itsenäiseksi 1991 ja Karakalpakian ASNT muutettiin autonomiseksi tasavallaksi. Bahrain
Bahrain oli Britannian suojeluvaltio vuoteen 1971 jolloin maa itsenäistyi. Sitä ennen Iran yritti monta vuotta vaatia aluetta itselleen väittämällä että Bahrain olisi Iranin 14. maakunta. Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin
21 huhtikuuta 1920 Tuhatševski sai käskyn hyökätä Azerbaidžaniin. Keskiyölla 27 huhtikuuta Azerbaidžanin hallitus sai selville että puna-armeija oli ylittänyt rajan maan pohjoisosassa. Lähes kaikki joukot lähetettiin Karabakhiin. Kenraali Shiklinsii ei kyennyt pysäyttämään puna-armeijan etenemistä Bakuun. Samana päivänä Venäjän kommunistinen puolue, Azerbaidžanin kommunistinen puolue ja Kaukasian alueellinen komitea perustivat Azerbaidžanin vallankuomouksellisen komitean, jonka johtajaksi julistettiin Nariman Narimanov. Pian komitean perustamisen jälkeen Hamid Sultanov vaati parlamenttiä antautumaan 12 tunnin sisällä. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
Vuoden 1975 huippukokouksesta pois jääneen Albanian presidentti Ramiz Alia allekirjoitti Etykin päätösasiakirjan Helsingissä 16. syyskuuta 1991.Kuukautta myöhemmin, 15. lokakuuta, allekirjoittajina olivat vuoden 1991 aikana itsenäistyneiden Baltian maiden presidentit, Viron Arnold Rüütel, Latvian Anatolis Gorbunovs ja Liettuan Vytautas Landsbergis. Helmikuussa 1992 päätösasiakirjan allekirjoittivat entisten neuvostotasavaltojen Ukrainan, Valko-Venäjän, Moldovan, Tadžikistanin ja Uzbekistanin valtionpäämiehet. Vuoden 1992 seurantakokouksessa allekirjoittajavaltioiden joukkoon liittyivät Jugoslaviasta itsenäistyneet Slovenia, Kroatia sekä Bosnia ja Hertsegovina ja Neuvostoliitosta itsenäistyneet Armenia, Azerbaidžan, Georgia, Kazakstan, Kirgisia ja Turkmenistan. Kansallislipun aukio
Kansallislipun aukion avajaiset pidettiin 1. syyskuuta 2010. Joidenkin lähteiden mukaan vihkiäisseremoniasta nautittiin tunnustusta vailla Vuoristo-Karabahin itsenäisyyspäivän aattona ja vain päivä sen jälkeen, kun konfliktialueella tapahtui Azerbaidžanin armeijan ja tämän armenialaisenemmistöisen alueen puolustusvoimien joukko-osastojen välinen kahakka. Osapuolet syyttelevät toisiaan jo pitkään jatkuneista hyökkäyksistä. Aukion lipputanko pääsi 29. toukokuuta 2011 Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana salkona. Ennätys rikottiin jo toukokuussa v. 2011, jolloin Tadžikistanin pääkaupunki Dušanbe sai 165 metrin korkuisen lipputangon. Vuonna 2014 Bakun lipputanko oli kolmanneksi korkein maailmassa, koska pisimmäksi nousi 171 metrinen salko saudiarabialaisessa kaupungissa Jedda. Azerbaidžanin postimerkkien tuotannosta ja myynnistä vastaava viestintä- ja tietoliikenneministeriön alaisuudessa toimivan valtionyhtiön "Azermarka" () toimesta 9. marraskuuta 2011 esittelyyn tuli tasavallan lipulle omistettu postimerkki, jossa on kuva kansallislipun aukiosta. Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu
Azerbaidžan sai ensimmäisen sosialistisen lippunsa vuonna 1920. Se oli punainen lippu, jonka vasemmassa yläreunassa oli keltainen puolikuu ja tähti, vanha islamin symboli. Vuodesta 1921 vuoteen 1922 maa käytti lippua, jossa punaisella pohjalla oli maan nimeen viittaava, kyrillisin kirjaimin kirjoitettu lyhenne "CCPA" ("SSRA"). Vuosina 1922-1937 Azerbaidžan kuului Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Maan tullessa uudelleen omaksi tasavallakseen 1937 se sai lipun, jossa sirppi ja vasara -tunnuksen alle oli painettu latinalaisin kirjaimin lyhenne "AzSSR". 1940-luvulla kirjaimet muutettiin taas kyrillisiksi, ja sirpin ja vasaran alla oli lyhenne "АзССР". Albanian historia
Albanian historia alkaa jo antiikin ajasta. Itsenäisen valtion aseman Albania sai vuonna 1912. Eristäytyneen kommunistiajan jälkeen ensimmäiset monipuoluevaalit pidettiin 1991. Azerbaidžanin kriisi
Azerbaidžanin kriisiä on pidetty yhtenä kylmän sodan merkkipaaluista, joka sai Yhdysvallat näkemään Neuvostoliiton uutena strategisena vihollisena. Iranissa se herätti myötätuntoa Yhdysvaltoja kohtaan. Azerbaidžanissa Iranin hallituksen rankaisutoimet johtivat yhteiskunnallisten uudistusten mitätöintiin ja 15 000 demokratialiikkeen aktivistin tuhoamiseen. 1970-luku
Itä-Pakistan itsenäistyi Pakistanista veristen taistelujen jälkeen Bangladeshin valtioksi vuonna 1971. Muiden muassa Intia ja Yhdysvallat sekä kaikki Pohjoismaat tunnustivat sen välittömästi. Muita 1970-luvulla itsenäistyneitä valtioita olivat Bahrain, Qatar, St. Vincent ja Grenadiinit, Kiribati, Salomonsaaret, Dominica, Saint Lucia, Tuvalu, Fidži ja Tonga. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Heti Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 antoi Azerbaidžanin kansalliskomissio itsenäisyysjulistuksen, jossa uuden valtion todettiin olevan tasavalta ja että se pyrkii hyviin suhteisiin kaikkien valtioden ja erityisesti naapureidensa kanssa. Tunisia
Tunisia itsenäistyi vuonna 1956, ja seuraavana vuonna siitä tuli tasavalta, jonka presidentiksi valittiin Habib Bourguiba. Hallintonsa alkuvuosina Bourguiba tuki naapurimaa Algeriaa sen itsenäisyyskamppailussa, mikä huononsi välejä Ranskaan. Sisäpolitiikassa hän oli radikaali uudistaja, joka muutti maataan länsimaisemmaksi öljyn tuoman varallisuuden turvin. Tunisian on sanottu siirtyneen Bourguiban hallintokaudella keskiajalta 1900-luvulle. Kylmän sodan vuosina maa pysytteli itä- ja länsiliittoutumien ulkopuolella, mutta tuki Palestiinan vapaustusjärjestö PLO:ta. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Azerbaidžanin kansalliskomissio lopetti työnsä 7. joulukuuta 1918, kun uusi parlamentti aloitti istuntonsa. Uusi valtio takasi ensimmäisenä islamilaisena maana maailmassa täydet poliittiset oikeudet myös naisille. Ensimmäisenä pääministerinä toimi Fatali Khan Khoyski. Merkittävä uudistus oli myös Bakun yliopiston perustaminen. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
4. elokuuta – 4. syyskuuta 1918 Bakussa olivat sotilaallisesti läsnä britit, kun taas 15. syyskuuta 1918 alkaen kaupungin olivat vallanneet osmanit. Vastavallankumoukselliset tukeutuivat osmaneihin. Mudroskin rauhan 1918 perusteella Entente cordiale ja Osmanien valtakunta sopivat siitä, että osmanien joukot vetäytyvät Bakusta. Syksyllä 1918 ne vetäytyivät ja paikalle tulivat britit marraskuussa 1919. Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta
Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta julistautui itsenäiseksi viimeisenä kaikista täysivaltaisista viidestätoista neuvostotasavallasta 16. joulukuuta 1991, ja sen ero toteutui virallisesti Neuvostoliiton purkautuessa 26. joulukuuta 1991. Kazahtanin sosialistisen neuvostotasavallan viimeinen puoluejohtaja, Nursultan Nazarbajev, jatkoi itsenäistyneen Kazakstanin tasavallan ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana presidenttinä. Azerbaidžanin manat
Azerbaidžanin manat (kansainvälinen ISO 4217 -valuuttatunnus AZN) on Azerbaidžanin rahayksikkö. Manat jaetaan 100 qepikiin (). Vuoristo-Karabahin konflikti
Vuoristo-Karabahin konflikti on aluekiista Armenian ja Azerbaidžanin välillä. Konflikti alkoi Vuoristo-Karabahin sodasta vuonna 1988, jonka seurauksena Vuoristo-Karabahin tasavalta epävirallisesti irtautui Azerbaidžanista. Konflikti on sittemmin jäähynyt ajoittaisiksi kahakoiksi maiden välillä. Vuoristo-Karabahin sota
Selkkauksesta koitui ensin väkivaltaisia yhteydenottoja vuoristoalueen armenialaisten ja azerien kesken. Armenialaisiin kohdistuneita vainoja tapahtui muun muassa Sumqayıtissa vuonna 1988. Vuonna 1990 levottomuudet siirtyivät Azerbaidžanin pääkaupunkiin Bakuun, jossa hyökättiin armenialaisia vastaan ja Neuvostoliitto katkaisi levottomuudet lopulta väkivaltaisesti armeijan voimin. Laajamittaiseksi sodaksi konflikti muuttui vuonna 1992, jolloin armenialaiset valtasivat Xocalın kaupungin Vuoristo-Karabahissa. Azerbaidžan Eurovision laulukilpailussa
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Azerbaidžan ei selviytynyt finaaliin vuonna 2018. Vuodesta 2004 lähtien myös semifinaaleissa karsiutuneet maat ovat voineet äänestää finaalissa. Mardakertin yhteenotot 2008
Armenia halusi 1987 liittää itseensä Azerbaidžanin hallussa olleen Vuoristo-Karabahin, jonka enemmistö oli armenialaisia. Armenia ja Azerbaidžan kävivät vuosina 1988–1994 sodan, jossa molemmat osapuolet karkottivat toistensa kansalaisia alueiltaan. Armenia miehitti Vuoristo-Karabahin, joka julistautui itsenäiseksi. Mutta Azerbaidžan ja kansainvälinen yhteisö eivät tunnustaneet Vuoristo-Karabahia itsenäiseksi. Bosnian sota
Bosnia-Hertsegovina julistautui itsenäiseksi 5. huhtikuuta 1992. Belgradilainen mafioso Arkan hyökkäsi jo 4. huhtikuuta Bileljinaan joukkioineen, joka surmasi summamutikassa sata muslimia. Azerbaidžan
Azerbaidžanin tasavalta () eli Azerbaidžan on sisämaavaltio Kaukasiassa Kaspianmeren rannalla. Naapurimaita ovat Georgia luoteessa, Armenia lännessä, Venäjä pohjoisessa ja Iran etelässä. Azerbaidžanille kuuluva Nahitševanin autonominen tasavalta sijaitsee erillään muusta maasta sen lounaispuolella Iranin, Turkin ja Armenian ympäröimänä. Azerbaidžanin keskellä sijaitsee itsenäiseksi julistautunut kiistanalainen Vuoristo-Karabahin alue. Azerbaidžanin tasavalta on ollut Euroopan neuvoston jäsen vuodesta 2001. Suurin osa kansasta on šiiamuslimeita ja etnisesti azereita. Valtio on virallisesti demokraattinen, mutta todellisuudessa autoritaarinen. Kaikkien maassa järjestettyjen vaalien vapautta on arvosteltu. Azerbaidžan
Venäjän keisarikunnan romahdettua ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa maan kansallinen puolue julisti itsenäisyyden 1918 epäonnistuneen Transkaukasian federaation hajottua. Liittoutuneet ehtivät tunnustaa sen itsenäiseksi 1920, mutta jo huhtikuussa 1920 Puna-armeijan joukkojen saapumisen myötä itsenäisyys päättyi. Vuonna 1922 Azerbaidžan liitettiin Transkaukasian sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja tämän hajotessa 1936 Azerbaidžanista tuli neuvostotasavalta. Azerbaidžan
Azerbaidžan osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuihin vuonna 2008 ja voitti ne ensimmäisen kerran vuonna 2011. Vuoristo-Karabah
Neuvostojohtaja Stalin liitti alueen Azerbaidžaniin. Alueella oli 1980-luvulla kansallisuuskiistoja. Niiden takia armenialaiset kansallismieliset irrottivat alueen
Armenian tuella Azerbaidžanista vuonna 1991. Aluetta hallitsee nykyään pääosin itsenäinen Artsakhin tasavalta. Jugoslavian hajoamissodat
Muslimijohtoinen Bosnia ja Hertsegovina ilmoitti 2. tammikuuta 1992 haluavansa irti Serbiasta ja itsenäistyi 5. huhtikuuta. Turkmenistan
Turkmenistan liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuosien 1865 ja 1885 välillä. Alueesta muodostettiin Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta vuonna 1924, ja se liittyi Neuvostoliittoon seuraavana vuonna. Neuvostoaikana turkmeenit luopuivat paimentolaiselämästä, ja paikallisia tapoja ja kulttuuria yritettiin muuttaa yleisneuvostoliittolaisempaan suuntaan. Teollistuminen alkoi, ja paljon venäläisiä muutti alueen kaupunkeihin. Neuvostoliiton hajotessa Turkmenistan itsenäistyi 27. lokakuuta 1991. Azerbaidžan
Azerbaidžanin valtauskonto on islam. Islaminuskoisia väestöstä on 93,4 prosenttia, Venäjän ortodokseja 2,5 prosenttia ja Armenian ortodokseja (Vuoristo-Karabahissa) 2,3 prosenttia (1995). 1,8 prosenttia väestöstä kuuluu muihin uskontokuntiin tai ei tunnusta uskontoa ollenkaan. Azerbaidžan
Azerbaidžanissa yhdistyvät muinaisten seldžukkiturkkilaisten ja muinaisen Persian sivilisaation perinteet. Se oli muinaisina aikoina myös zarathustralaisuuden keskus. Azerbaidžan
Maasta ei tiedetä juurikaan mitään ennen arabien valloitusta vuonna 642, jonka jälkeen se oli osana islamilaisten kalifaattia. 1200–1400-luvuilla maahan hyökkäsivät mongolit. Myöhemmin sitä hallitsivat paikalliset shirvanilaiset šaahit ja Persian Safavidien dynastia. Azerbaidžan
Azerbaidžanin nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Yhden teorian mukaan nimi tulee Aleksanteri Suuren aikana eläneen persialaisen ruhtinas Atropatesin nimestä. Toisen mukaan nimi on johdettu persian kielen tulta tarkoittavasta sanasta "azer", jolla oli ehkäpä viitattu alueen zarahustralaisiin tulitemppeleihin. Historiallisesti nimeä Azerbaidžan on käytetty useammin nykyisen Iranin azeriväestön asuttamista pohjoisosista, kuin varsinaisesta nykyisen Azerbaidžanin alueesta. Ennen 1900-lukua ulkopuoliset viittasivat azereihin usein nimillä "Kaukasian tataarit", "turkkilaiset" tai yksinkertaisesti "muslimit". Azerbaidžan (Iran)
1900-luvulla Iranin Azerbaidžanissa oli useita itsehallintoa vaatineita liikkeitä. Azerbaidžanin kriisin aikana vuonna 1945 se julistettiin Neuvostoliiton tukemaksi autonomiseksi tasavallaksi. Iranin valtion asettamista rajoituksista huolimatta paikallinen identiteetti on vahva, mutta samalla alueen azerit kokevat itsensä myös iranilaisiksi. Artsvašen
Artsvašen (myös Artzvašen ja Baškend) (, ) on kylä Geghark'unik'in maakunnassa Armeniassa. Se on myös Armenian eksklaavi Azerbaidžanissa, eli alue on kokonaan Azerbaidžanin ympäröimä. Eksklaavi on pohjois-eteläsuunnassa noin 9,4 kilometriä pitkä. Kylä perustettiin vuonna 1845 ja tunnettiin vuoteen 1980 saakka nimellä Baškend. Azerbaidžan on miehittänyt aluetta vuodesta 1992 lähtien. Nykyään suurin osa alueen asukkaista on azereita. Abhasian historia
Neuvostoliiton hajotessa Georgia julistutui itsenäiseksi 1991. Abhasian tasavalta julistettiin Georgiasta itsenäiseksi 1992. Itsenäistymisjulistusta seurasi Abhasian sota (1992–1993), jossa Georgia epäonnistui yrityksessään kukistaa itsenäisyyttä tavoitelleet separatistit ja näitä tukeneet pohjoiskaukasialaiset ja venäläiset vapaaehtoisjoukot. Konflikti johti lähes koko georgialaisväestön poistumiseen Abhasiasta. Abhasian itsenäisyys ei kuitenkaan saanut kansainvälistä tunnustusta, ja se pysyi osana Georgiaa. Askeranin piiri
Azerbaidžanin viranomaiset lakkauttivat Askeranin piirin marraskuussa 1991 ja perustivat sen tilalle Xocalın piirin. Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Askeranin piiriin valtaamansa Ağdamin piirin osan. Nykyisellään piiri rajoittuu pohjoisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Martakertin, lännessä Qašataghin, etelässä Šušin, Hadrutin ja Martunin piireihin sekä koillisessa Azerbaidžaniin. Hallinnollinen keskus on Askeranin kaupunki, josta on 14 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Asukkaista 99,8 % on armenialaisia. Azerbaidžan
Perestroika nosti pintaan myös Neuvostoliiton kansojen väliset erimielisyydet. Vuonna 1988 armenialaiset alkoivat osoittaa mieltään azerivaltaa vastaan Vuoristo-Karabahissa ja Armeniassa. Vuoristo-Karabahin korkein neuvosto äänesti Azerbaidžanista eroamisen puolesta. Kostoksi armenialaisten separatismista ja azerien karkotuksista Vuoristo-Karabahista azerinationalistit hyökkäsivät Sumgaitissa armenialaisten koteihin, murhasivat armenialaissiviilejä ja ajoivat näitä väkivalloin pois kaupungista. Sumgaitin raa'oissa väkivaltaisuusksissa kuoli ainakin 26 armeenia ja kuusi azeria. Luettelo väestönlaskennoista maittain
Azerbaidžanissa väestönlaskenta suoritettiin Venäjän ja Neuvostoliiton vallan aikana vuosina 1897, 1926, 1937, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989. Maan itsenäistymisen jälkeen väestönlaskenta on suoritettu kaksi kertaa, vuosina 1999 ja 2009. Argentiina
Kenraaleiden José de San Martín ja Simón Bolívar johtamissa itsenäisyyssodissa espanjalaiset lyötiin, ja Argentiina itsenäistyi 9. heinäkuuta 1816. Tämän jälkeen vallasta kamppailivat keskusvaltaa kannattavat "unitarios" ja liittovaltiota kannattavat "mazorqueros". Bolivia erosi liitosta 1825 ja Uruguay 1828. Tämän ajan merkittävä hahmo oli kenraali Juan Manuel de Rosas, joka hallitsi yksinvaltiaana 1829–1852. Uruguayn ja Brasilian tukemana kenraali Justo José de Urquiza johti vallankumousta, ja Argentiina sai perustuslain 1853. Vuosina 1865–1870 Argentiina, Brasilia ja Uruguay sotivat Kolmoisliiton sodan Paraguayta vastaan. Azerbaidžan (Iran)
Alueen pääväestön muodostavat Keski-Aasiasta 1000-luvun alussa saapuneet azerit sekä kurdit. Azerit ovat etupäässä šiialaisia ja kurdit sunnimuslimeja. Historiallinen Azerbaidžan jaettiin Venäjän ja Iranin kesken Gulistanin ja Turkmantšain rauhansopimuksilla vuosina 1813 ja 1828. Venäjään ja myöhemmin Neuvostoliittoon kuulunut Araksjoen pohjoispuolinen alue muodostaa nykyään itsenäisen Azerbaidžanin tasavallan. Adžaria
Neuvostoliiton hajottua 1991 Adžariasta tuli osa juuri itsenäistynyttä Georgiaa. Alue vältti Georgian kaaokseen vetäneen sisällissodan vuosina 1991–1993 sen autoritäärisen johtajan Aslan Abašidzen toimien ansiosta. Vaikka hän säilyttikin maassa järjestyksen ja teki siitä yhden Georgian vauraimmista alueista, häntä on syytetty osallistumisesta järjestäytyneeseen rikollisuuteen – pääasiassa laajamittaiseen salakuljetukseen hänen ja hallituksensa rikastuttamiseksi – sekä ihmisoikeusrikkomuksista. Keskushallinnolla Tbilisissä oli hyvin vähän sananvaltaa Adžarian tapahtumiin. Azerit
Andrew Burke kirjoittaa:
Azereita on Iranissa korkeissa valta-asemissa, ja ajatollah Ali Khamenei on maan nykyinen ylin johtaja. Azerit ovat Iranissa konservatiivisia verrattuna suurimpaan osaan Azerbaidžanin azereita. Tästä huolimatta Azerbaidžanin itsenäistymisen jälkeen vuonna 1991 kontaktit ja kiinnostus yhteistyöhön ovat lisääntyneet rajan molemmin puolin. Azerbaidžan
125-paikkainen kansalliskokous valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Presidentti İlham Əliyevin puolue Uusi Azerbaidžan sai vuoden 2015 parlamenttivaaleissa 69 paikkaa 125 paikasta. Lisäksi lähes loput paikoista meni pienemmille Əliyeviä lähellä oleville puolueille tai sitoutumattomille ehdokkaille. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ei lähettänyt tarkkailijoita, mutta se pitää kaikkia Azerbaidžanin itsenäisyyden ajan vaaleja epärehellisinä. Kaikki merkittävimmät oppositiopuolueet boikotoivat vaaleja. Ayaz Mütəllibov
Ayaz Niyazi oğlu Mütəllibov (, s. 1938) oli viimeinen Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan johtaja ja Azerbaidžanin ensimmäinen presidentti lokakuusta 1991 toukokuuhun 1992. Hän oli NKP:n keskuskomitean politbyroon jäsen kesäkuusta 1990 elokuuhun 1992. Neuvostoliitto Gorbatšovin aikakaudella
Kesällä 1988 alkoi näkyä merkkejä tulevasta Neuvostoliiton hajoamisesta. Glasnost nosti pintaan kansallismielistä kuohuntaa. Ukrainassa ja Baltiassa oli poliittinen oppositio, joka loi maihin kuohuntaa. Kaukasiassa alkoivat armenialaisten ja azerien taistelut.. Nämä näkyivät Vuoristo-Karabahin armenialaisten itsenäistymishaluna Azerbaizhanista. Kun Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi Azerbaizhanista, kiihkokansallismieliset azerit kostivat tämän julmasti Sumgaitissa hyökkäämällä kristittyjen koteihin näitä tappamaan ja pahoinpitelemään. Vuonna 1988 aktivoitui myös Georgian kansallismielinen liike. Azerbaidžan Eurovision tanssikilpailussa
Azerbaidžan osallistuu ensimmäistä kertaa Eurovision tanssikilpailuun vuonna 2008 järjestettävässä Eurovision tanssikilpailussa Glasgow'ssa. Azerbaidžanin vaakuna
Azerbaidžanin vaakuna on Azerbaidžanin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on ympyrän muotoinen ja siinä on samat värit kuin Azerbaidžanin lipussa. Vaakunan keskellä on kahdeksansakaraisessa tähdessä liekki symboloiden Azerbaidžanin olevan ikuisen tulen maa. Tähden kahdeksan sakaraa ja niiden välissä olevat kultaiset pallot symboloivat Azerbaidžanin kahdeksaa turkkilaista kansaa. Vaakunan alla on vehnäntähkiä ja tammenlehviä. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta () oli lyhytikäinen itsenäinen valtio, joka syntyi vuonna 1918, kun Transkaukasian federaatio hajosi keskinäiseen kiistelyyn. Transkaukasian federaatio oli syntynyt vuonna 1918, Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen. Transkaukasian federaation muodostivat Armenia, Georgia ja Azerbaidžan. Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan itsenäisyys päättyi vuonna 1920. Azerbaidžanin lippu
Lippu oli alun perin vuonna 1911 perustetun islamilaiskansallisen Mussavat-puolueen tunnus. Lipussa kuvastuu itsenäisyysjohtaja Ali Bey Hussein Zaden mukaan kansallismielisten tunnuslause: ”turkkilaista, islamilaista ja eurooppalaista”. Hänen mukaansa vaaleansininen on erittäin vanha turkkilainen tunnus, mm. tataaripäällikkö Timur Lenkin väri. Vihreä taas on islamin väri ja punainen edustaa eurooppalaista edistystä. Islamin puolikuu ja tähti punaisella pohjalla symboloivat verisidettä Turkkiiin, sillä azerit nimittäin ovat turkkilainen kansa. Tähdessä on kuitenkin Turkin lipusta poiketen kahdeksan sakaraa, jotka symboloivat Azerbaidžanin kahdeksaa kansaa: azerit, ottomaanit, jagatait, kazakit, kiptšakit, seldžukit ja turkmeenit. Azerbaidžan
Azerbaidžanin pinta-ala on 86 600 neliökilometriä, joka vastaa neljännestä Suomen pinta-alasta. Alueesta lähes puolet on vuoristoa. Maan kaakkoisosan rannikon kukkuloilla on subtrooppinen ilmasto, ja siellä kasvatetaan teetä, sitruunoita ja appelsiineja. Laajimmat tasangot sijaitsevat maan keskiosassa. Sinne virtaa Kaukasukselta kahdeksan suurta jokea. Kura-Arasin alanko on saanut nimensä Kurajoen ja sen suurimman sivujoen Arasin mukaan. Kura on padottu, ja näin syntynyt Mingetšaurin tekoallas (Mingəçevirin tekoallas) on maan suurin sisävesialue, ja siitä saadaan vesivoimaa ja kasteluvettä. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Azerbaidžanin SNT (, "Azərbaycan Sovet Sosialist Respublikası, Azərbaycan SSR, AzSSR", ) käsitti nykyisen Azerbaidžanin alueen. Neuvostotasavalta perustettiin 28. huhtikuuta 1920. Sitä edeltänyt itsenäinen Azerbaidžanin tasavalta perustettiin Venäjän keisarikunnan Bakun kuvernementin, Jelizavetpolin kuvernementin ja Zaqatalan piirikunnan alueelle. Albaanit
Albania itsenäistyi vuonna 1914 ja se tunnustettiin kansainvälisesti vuonna 1920. Pohjoisen heimopäällikkö Ahmed Zogusta tuli kuningas Zogu I vuonna 1928. Toisessa maailmansodassa maan miehitti Italia. Osa albaaneista teki yhteistyötä miehittäjien kanssa ja osa kävi sissisotaa näitä vastaan. Sodan jälkeen valtaan tulivat kommunistit Enver Hoxhan johdolla. Kommunistivaltaa kesti 1980-luvulle saakka, jolloin alettiin tehdä taloudellisia uudistuksia. 1990-luvun puolelle Albaniaan tuli suuri joukko albaaneja pakolaisina Kosovosta ja Makedoniasta. Azerbaidžan
Maaliskuussa 1992 azereita murhattiin Khojalissa Vuoristo-Karabahissa. Mütəllibov jätti tämän johdosta eronpyyntönsä ja maa ajautui poliittisen epävakauden tilaan. Vanha kaarti palautti Mütəllibovin valtaan toukokuussa 1992, ja hän yritti peruuttaa presidentinvaalit ja kieltää kaiken poliittisen toiminnan, jonka jälkeen opposition Kansanrintamapuolue kaappasi vallan. Azerbaidžan
Amnesty Internationalin tutkija toteaa lokakuussa 2015 julkaisemassaan raportissa:"– – Azerbaidžanissa viime vuosina tapahtunut ihmisoikeuksien raju huononeminen. Valitettavasti Azerbaidžanille on sallittu harjoittaa ennennäkemätöntä sortoa ja samalla lähes tuhota kansalaisyhteiskuntansa." Amnestyn Azerbaidžanin vuosiraportin 2015–2016 mukaan poliittisten toisinajattelijoiden vainoaminen jatkui vuoden 2015 aikana, eivätkä ihmisoikeusjärjestöt voineet päättää työtään maassa. Vuoden 2015 lopussa pidätettynä oli ainakin 18 mielipidevankia. Kostoiskut itsenäisiä toimittajia ja aktivisteja sekä heidän perheitään kohtaan jatkuivat sekä maan sisällä että ulkomailla. Kansainväliset ihmisoikeusvalvojat kiellettiin ja karkotettiin maasta. Hallitus jatkoi vastustajiensa kidutusta ja muuta pahoinpitelyä. Azerbaidžanin lippu
Kun Neuvosto-Venäjä valloitti maan vuonna 1920, maan lippu katosi kokonaan. Vuonna 1922 maa liitettiin Transkaukasian sosialistiseen neuvostotasavaltaan, eikä sillä silloin ollut minkäänlaista lippua. Tämä neuvostotasavalta purettiin kuitenkin vuonna 1936, jolloin muodostettiin erillinen Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta. Neuvostoliiton punalipun alalaitaan oli vedetty leveä tummansininen hirsi eli väripalkki. Lippu oli samantyylinen kuin monissa muissakin neuvostotasavalloissa. Vanhaa ja siten nykyistä itsenäisyysajan Azerbaidžanin lippua käytettiin 1980-luvulla neuvostovallan vastaisissa suurmielenosoituksissa ja siten siitä tuli jälleen Azerbaidžanin lippu maan itsenäistyttyä 1991. Neuvostoliiton hajoaminen
Venäjän, Valko-Venäjän ja Ukrainan johtajat tapasivat Minskissä, jossa he perustivat Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n. Kommunistien mielestä se oli vallankaappaus, mutta kun Neuvostoliitosta itsenäistyneet Keski-Aasian maat vaativat pääsyä IVY:yyn, sitä ei pidetty vallankaappauksena. Ennen joulua Alma-Atassa pidetyssä kokouksessa yhdeksän maata liittyi IVY:yyn, ja nimenomaan Ukraina teki laajat varaukset liittosopimukseen säilyttääkseen suvereenisuutensa. Tehtaiden toiminta pysähtyi vuoden 1991 lopuilla maksujen ja raaka-aineiden puutteessa, ja kaupoista ei saanut enää ruokaa ja muita tavaroita. 7. marraskuuta 1991 vallankumouksen muistopäivän jälkeen Moskovaan levisi ruokapula. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu KGB lakkautettiin 6. marraskuuta 1991. IVY perustettiin 1. joulukuuta 1991. Kazakstan itsenäistyi 16. joulukuuta 1991. Artsakhin tasavalta
Maaliskuussa 2008 levottomuudet roihahtivat uudelleen, ja Armenia ja Azerbaidžan syyttelivät toisiaan niiden aloittamisesta. YK:n yleiskokous antoi päätöslauselman, jonka mukaan alue kuuluu Azerbaidžaniin. Lauselmassa vaaditaan Armenian miehitysjoukkoja vetäytymään alueelta ja päästämään azerbaidžanilaiset palaamaan koteihinsa. Päätös ei ollut yksimielinen; Angola, Armenia, Intia, Ranska, Vanuatu, Venäjä ja Yhdysvallat vastustivat sitä. Itškerian tšetšeenitasavalta
Vuonna 1991 Neuvostoliiton ollessa romahtamaisillaan Džohar Dudajev julisti Tšetšeenien ja inguušien ASNT:n itsenäiseksi. Venäjän presidentti Boris Jeltsin, Neuvostoliiton johtaja Mihail Gorbatšov, tai mikään itsenäinen valtio ei tunnustanut alueen itsenäisyyttä. Pääasiallinen syy alueen itsenäisyyden tunnustamattomuuteen oli se, että kansainvälisesti oli päätetty tunnustaa ainoastaan Neuvostoliiton entisten sosialististen neuvostotasavaltojen kuten Venäjän federaation itsensä tai Ukrainan itsenäisyys, mutta autonomisen sosialistinen neuvostotasavallan aseman omaavien alueiden, kuten Karjalan oli määrä jäädä Venäjän federaation itsehallintoalueiksi. Tämän johdosta osa itsenäistymishaluisista alueista, Tšetšenian ohella muun muassa Tatarstan ja Dagestan, jäivät Venäjän federaation osiksi. Ainoastaan tšetšeenit ryhtyivät kapinaan kansallisen itsenäisyyden puolesta. Mikään itsenäinen valtio ei tunnustanut Itškeriaa, pääasiallisena syynä diplomaattisuhteiden säilyttäminen Venäjän kanssa. Tosin aikaisemmin Zviad Gamsakhurdian johtama Georgia oli tunnustanut Itškerian itsenäiseksi, samoin kuin Taliban-liike. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Uuden valtion kohtaloksi koituivat sen monet aluekiistat. Armeniaa vastaan puhkesi sota vuonna 1919, pohjoisesta lähestyivät venäläisen valkoisen kenraalin Denikinin joukot, ja välit Persiaan olivat kireät. Myös bolševikkien kannattajat kapinoivat. Armenian historia
Neuvosto-Venäjän synty marraskuussa 1917 mahdollisti ensin helmikuussa 1918 Transkaukasian federaation synnyn ja sen hajottua 28. toukokuuta 1918 Armenian demokraattisen tasavallan synnyn alueelle, joka ennen oli Venäjän keisarikunnan osa. Ententevaltiot tukivat tätä rahallisesti ja viljalla ottomaanien Turkin hajottamisen apukeinona ja maata kutsuttiinkin Wilsonin Armeniaksi. Se alkoi hajota sisäisiin ongelmiin, pakolaisiin ja nälänhätään 1919. 10. elokuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan liittoutuneet ja Ottomaanien valtakunta solmivat Sèvresin sopimuksen, jossa Turkki joutui tunnustamaan Armenian rajat. Kemal Atatürkin johtama Turkin kansallinen liike -puolue aikaansai sen, ettei sopimusta hyväksytty Turkissa, minkä ansiosta Atatürk nousi Turkin tasavallan johtajaksi. Vuonna 1920 Turkki miehitti Armenian tasavallan. Alexandropolin sopimus 2. joulukuuta 1920 paalutti sen, että puolet Armeniasta liitettiin Turkkiin. Neuvosto-Venäjän 11. armeija Grigori Ordžonikidzen johtamana valtasi Armenian Karavansarain (Ijevan) 29. marraskuuta 1920 edeten 4. joulukuuta Jerevaniin. 4. maaliskuuta 1922 Armenia liitettiin Neuvostoliittoon, samaan neuvostotasavaltaan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Uusi hallitus suosi armenialaista kulttuuria ja monet maanpaossa olleet taiteilijat palasivat kotimaahansa. Azerbaidžan
Azerbaidžanin pienestä pinta-alasta huolimatta siellä on monenlaisia ilmasto- ja kasvillisuusvyöhykkeitä subtrooppisesta vuoristokasvillisuuteen, ja tämä on johtanut etenkin lintulajiston monimuotoisuuteen. Siellä on havaittu noin 365 lintulajia flamingoista ja kotkista mehiläissyöjiin. Harvinaisiin nisäkkäisiin kuuluvat kuhertajagaselli ("Gazella subgutturosa") ja kaukasianvuorikauris. Kaikkiaan maassa elää 97 nisäkäslajia, 67 matelija- ja sammakkoeläinlajia 97 kalalajia ja yli 15 tuhatta lajia selkärangattomia. Azerit
Kun Reza Shah syöstiin valtaistuimelta syyskuussa 1941 venäläiset joukot ottivat haltuunsa Tabrizin ja Luoteis-Persian sotilaallisista ja strategisista syistä. Tabrizissa julistettiin syntyneeksi itse Stalinin käskystä perustettu nukkevaltio, Azerbaidžanin kansanhallitus, Sayyid Jafar Pishevarin johdossa. Länsimaiden painostuksesta puna-armeija kuitenkin vetäytyi pian, ja Iran sai azerialueensa takaisin hallintaansa vuoden 1946 loppuun mennessä. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Alkuvuodesta 1919 vallankumoukselliset aloittivat uudelleen toimintansa. Oli muodostettu 15. joulukuuta 1918 Bakun työläiskonferenssi, joka koostui 251 työväenorganisaation edustajasta. Kaukasuksen piirikomitean Bakun toimiston päälliköksi tuli maaliskuun 1919 alussa Anastan Mikojan. Bolševikit toimittivat laittomasti Astrahanin puna-armeijan tarvitsemaa bensiiniä ja voiteluaineita. Meritse oli muutamassa kuukaudessa laivattu 20 000 puutaa bensiiniä ja 3 500 puutaa voiteluaineita. Nahitševan
Alue ei kuitenkaan päätynyt itsenäiseksi valtioksi, vaan se tuli osaksi Azerbaidžania autonomisena tasavaltana. Nahitševanin johtajasta Heydər Əliyevista tuli Azerbaidžanin presidentti maan itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991. Pian itsenäistymisen jälkeen Nahitševan joutui osalliseksi Armenian ja Azerbaidžanin välistä Vuoristo-Karabahin sotaa. Armenialaiset valtasivat osia Nahitševanista, kuten Kərkin alueen, joka on yhä nykyäänkin Armenian miehityksessä.. Taloudelliset ongelmat, korruptio ja runsas siirtolaisuus Turkkiin ovat koetelleet Nahitševanin aluetta Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Suhteita armenialaisiin on huonontanut entisestään historiallisten armenialaisten Hatškar-hautakivien tuhoaminen. Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni (, "Azərbaycan Sovet Sosialist Respublikasının Dövlət Himni") oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni vuodesta 1944 vuoteen 1992 saakka, vaikka maa itsenäistyi Neuvostoliitosta vuonna 1991. Laulun sävelsi Üzeyir Hacıbəyov ja sanat on kirjoittanut Səməd Vurğun. Azerit
1000-luvun puolessavälissä seldžukkidynastia kaatoi arabihallinnon ja perusti valtakunnan, joka käsitti suurimman osan Etu-Aasiasta. Seldžukkikausi merkitsi oğuz-turkkilaisten nomadien saapumista alueelle ja siten Azerbaidžanin turkkilaistumisen alkamista, kun turkkilainen kieli korvasi aiemmat kaukasialaiset ja iranilaiset kielet. Armenia
Neuvosto-Venäjän synty marraskuussa 1917 mahdollisti ensin helmikuussa 1918 Transkaukasian federaation synnyn ja sen hajottua 28. toukokuuta 1918 Armenian demokraattisen tasavallan synnyn alueelle, joka ennen oli Venäjän keisarikunnan osa. Ententevaltiot tukivat tätä rahallisesti ja viljalla ottomaanien Turkin hajottamisen apukeinona ja maata kutsuttiinkin Wilsonin Armeniaksi. Se alkoi hajota sisäisiin ongelmiin, pakolaisiin ja nälänhätään 1919. 10. elokuuta 1920 ensimmäisen maailmansodan liittoutuneet ja Ottomaanien valtakunta solmivat Sèvresin sopimuksen, jossa tunnustettiin Armenian itsenäisyys. Armenian länsiosat jäivät kuitenkin Turkin käsiin. Itäosassa oli enää 720 000 armenialaista asukasta. Armenia oli jumissa Puna-Armeijan ja turkkilaisten välissä, ARF ja kommunistit muodostivat koalitiohallituksen jonka Turkin kanssa 2. joulukuuta 1920 allekirjoittama Alexandropolin sopimus antoi Karsin maakunnan Venäjällä ja määritteli, ettei Turkin alueen armenialaisia ollut olemassa. Neuvosto-Venäjän 11. armeija Grigori Ordžonikidzen johtamana valtasi Armenian Karavansarain (Ijevan) 29. marraskuuta 1920 edeten 4. joulukuuta Jerevaniin. 4. maaliskuuta 1922 Armenia liitettiin Neuvostoliittoon, samaan neuvostotasavaltaan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Uusi hallitus suosi armenialaista kulttuuria ja monet maanpaossa olleet taiteilijat palasivat kotimaahansa. Azerit
Azerbaidžanin tasavaltaan ja Iranin Azerbaidžaniin on erillisten sosiaalis-poliittisten evoluutioiden vuoksi kehittynyt erilliset instituutiot. Azerbaidžanissa kehitys alkoi 1900-luvulla Venäjän ja Neuvostoliiton instituutioiden pohjalta niin, että valtio hallitsi tiukasti valtaosaa yhteiskunnan toiminnoista. Myöhemmin vuosisadan lopulla maa on edennyt länsimaisten sosiaalisten mallien omaksumista kohti. Itsenäistymisen jälkeen höllentynyt kontrolli on sallinut paikallisen kansalaisyhteiskunnan kehityksen. Iranin Azerbaidžanissa kuitenkin islamilaiset teokraattiset instituutiot hallitsevat lähes kaikkia yhteiskunnan osa-alueita, ja eniten poliittista valtaa on Iranin ylimmällä johtajalla ja valvojien neuvostolla. Silti molemmat yhteiskunnat ovat muuttumassa. Azerbaidžanissa on maallinen demokraattinen järjestelmä, jota haittaavat poliittinen korruptio ja syytteet vaalivilpistä. Azerbaidžanin kansalaisyhteiskunta on vasta kehittymässä: Iranin historia
Teheranin konferenssi 1943 määritteli muun ohessa Iranin sodanjälkeisen itsenäisyyden ja rajat. Sodanjälkeinen Iran näytti hitaasti kehittyvän perustuslailliseksi monarkiaksi. Mohammed Reza Pahlavi antoi hallitukselle ja parlamentille varsin vapaat kädet. Vaaleja, joskin korruptoituneita pidettiin. Vuonna 1951 parlamentti päätti kansallistaa brittien hallitseman öljyteollisuuden ja nationalistinen Mohammad Mossadeq valittiin muutaman viikon päästä pääministeriksi, mikä johti kriisiin. Taloudellisesti kalliiksi tulleesta kansainvälisestä kauppapainostuksesta huolimatta kansallistaminen jatkui. Mossadeq pakotettiin eroamaan, mutta hänet valittiin pian uudestaan ylivoimaisella enemmistöllä, jonka jälkeen hän julisti maan tasavallaksi 1952. Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA auttoi 1953 Mossadeqin syrjäyttämisessä ja šaahi Mohammad Reza Pahlavin, joka oli ollut lyhytaikaisessa maanpaossa Roomassa, nostamisessa takaisin valtaan. Adžaria
Tämä muuttui ruusujen vallankumouksessa, kun Eduard Ševardnadze vaihdettiin oppositiojohtaja Mikheil Saakašviliin, joka ilmoitti taistelevansa separatismia vastaan. Keväällä 2004 Adžariassa puhkesi kriisi, kun keskushallinto yritti saada alueen takaisin valtaansa ja Saakašvilin uhkavaatimukset joukkomielenosoitusten kanssa pakottivat Abašidzen eroamaan toukokuussa 2004. Hän pakeni Venäjälle ja uusi Adžarian autonomiaa koskenut laki astui voimaan, mitä monet kritisoivat käytännössä alueen autonomian lakkauttamiseksi. Abhasian sota (1992–1993)
Georgialaistamistoimet päättyivät Stalinin kuoltua 1950-luvulla. Mihail Gorbatšovin uudistusten myötä abhaasit ja georgialaiset syyttivät molemmat toisiaan separatismista. Abhaasit näkivät georgialaisten halun irrottautua Neuvostoliitosta uhkana ja georgialaiset pelkäsivät abhaasien erottautuvan Georgiasta. Vuonna 1989 molemmat osapuolet järjestivät mielenosoituksia, jotka kärjistyivät 16 henkilön kuolemaan johtaneisiin yhteenottoihin saman vuoden heinäkuussa. Neuvostojoukot palauttivat kuitenkin järjestyksen. 25. elokuuta 1990 abhaasit julistivat Abhasian Neuvostoliittoon sidonnaiseksi tasavallaksi ja Georgian johtaja Zviad Gamsakhurdia julisti puolestaan maansa itsenäiseksi. Jännitteet vaikuttivat kuitenkin lievenevän, kun molemmat osapuolet saivat sovittua vallanjaosta elokuussa 1991. Sen mukaan abhaasit olisivat saaneet 28 paikkaa Abhasian 65-paikkaisessa parlamentissa, kun georgialaiset saisivat 26, sekä venäläiset ja armenialaiset 11 molemmat. Suunnitelmat romuttuivat kun Neuvostoliitto romahti ja Gamsakhurdia syöstiin vallasta Georgiassa. Samana vuonna päättyi Georgian käymä Etelä-Ossetian sota, josta vapautui nyt siellä taistelleet puolisotilaalliset joukot. Georgia oli myös perinyt entisen Neuvostoliiton Transkaukasian sotilasalueen varustuksen ja sillä oli näin ensimmäistä kertaa käytössään raskasta aseistusta. Puna-armeijan hyökkäys Georgiaan
Georgia onnistui irrottautumaan Venäjästä vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen kaoottisten jälkiseurausten aikana. Kun maa oli epäonnistuneesti yrittänyt muodostaa Armenian ja Azerbaidžanin kanssa federatiivisen tasavallan, Georgian johtajat julistivat maan itsenäiseksi 26. toukokuuta vuonna 1918 nimellä Georgian demokraattinen tasavalta. Vaikka Georgia kärsikin sisäisistä ongelmista ja satunnaisista konflikteista naapuriensa kanssa, se onnistui säilyttämään itsenäisyytensä ja sai uudet rajansa suhteellisen hyvään hallintaan Venäjän sisällissodan aikana. Azerbaidžanin kriisi
Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta. Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin
Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta lakkasi olemasta 28 huhtikuuta 1920. Venäjä miehitti Azerbaidžanin poliittisista ja taloudellisista syistä. Merkittävin syy oli Azerbaidžanin öljy. Artsakhin tasavalta
Vuonna 1983 alkoi alueen armenialaisten nationalistinen liikehdintä. Se johti jo vuonna 1986 azerien karkotuksiin alueelta. Ne yleistyivät ja jatkuivat seuraavina vuosina. Kymmenet tuhannet alueen armenialaiset vaativat neuvostojohtaja Gorbatsovilta Vuoristo-Karabahin liittämistä Armeniaan 1987. Seuraavana vuonna alue irrottautui Azerbaidžanista. Se johti azerien poisajamiseen Armeniasta ja armenialaisten poisajamiseen Azerbaidžanista. Azerit kostivat Vuoristo-Karabahin azerien karkotukset verisesti Sumgaitin ja Bakun pogromeissa, jotka neuvostoarmeija pysäytti. Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Nahitševanin ASNT) oli Neuvostoliitolle kuulunut autonominen neuvostotasavalta Azerbaidžanin SNT:ssä. Alue liitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1920. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Nahitševanista tuli autonominen alue osana Azerbaidžania. Azerbaidžan Turkvision laulukilpailussa
Azerbaidžan osallistui Turkvision laulukilpailuun ensimmäisen kerran vuonna 2013, jolloin se sai myös ensimmäisen voittonsa. Babak Khorramdin
Arabivalloittajia vastaan taistelleiden hurramiittien johtajan Džavidanin kuoleman jälkeen Babakista tuli kapinaliikkeen päällikkö vuonna 816. Talonpojista, käsityöläisistä ja pientilallisista koostuneet kapinalliset vapauttivat hänen johdollaan lähes koko Azerbaidžanin, osia Iranista ja Armenian itäosan. Babakin armeija käsitti suurimmillaan 300 000 sotilasta. Kalifikunnan ja Bysantin solmiman rauhan jälkeen arabit pystyivät keskittymään kapinan kukistamiseen, ja vuonna 833 Babakin armeija kärsi murskatappion kalifi Mutasimin joukoille Hamadanin kaupungin luona. Syksyllä 837 arabit valtasivat kapinallisten viimeisen linnoituksen Badzin ja vangitsivat Babakin, joka teloitettiin kalifikunnan pääkaupungissa Samarrassa. Tappiosta huolimatta Babakin kapina heikensi kalifikuntaa ja nopeutti sen hajoamista. Nykyään häntä pidetään Azerbaidžanin ja osittain myös Iranin kansallissankarina. Albania
1800-luvun lopulla albaanien toiveet itsenäistymisestä alkoivat nousta ja lopulta 1912 Ensimmäisen Balkanin sodan yhteydessä Albania itsenäistyi. Azerbaidžan
Azerbaidžanista tuli yksi maailman ensimmäisistä öljyntuotantopaikoista, kun siellä porattiin öljyä 1848–1849. Nobelin veljekset perustivat 1879 sinne öljyntuotantolaitokset. Samalla Bakusta kasvoi merkittävä teollisuuskeskus.