Milloin Skotlanti on perustettu?
Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Tämä on luettelo Skotlannin kuningaskunnan hallitsijoista. Perimätiedon mukaan valtion perusti Kenneth I vuonna 843, vaikkakin nykyinen historiankirjoitus pitää hänen pojanpoikaansa Konstantin II:ta Skotlantia edeltäneen Alban kuningaskunnan perustajana. Itsenäisen kuningaskunnan luonne muuttui vuonna 1707 unionisopimuksen ("Act of Union") myötä, jolloin Englannin kuningaskunta ja Skotlanti yhdistyivät muodostaen Ison-Britannian kuningaskunnan. Englanti ja Skotlanti olivat olleet personaaliunionissa vuodesta 1603 lähtien, mutta mailla oli ollut omat parlamentit, jotka yhdistettiin unionisopimuksen myötä. Skotlannin historia
Skotlannin historian ensimmäiset asukkaat saapuivat Irlannista ja Pohjois-Euroopasta noin 10 000 vuotta sitten. Neoliittisen kauden maanviljelijöitä Skotlantiin levisi noin 4500 eaa., ja kivikaudelta erityisesti Orkney- ja Shetlandsaarilta on säilynyt useita muinaisjäänteitä. Keltit tunkeutuivat Skotlantiin ensimmäisellä vuosituhannella eaa., ja roomalaiset saapuivat Britanniaan vuonna 43 jaa. Mons Graupiuksen taistelussa roomalaiset kukistivat Skotlantia asuttaneet piktit, mutta roomalaisten Skotlannin-valtaus oli lyhytaikainen.
Skotlanti
Skotlanti on tuottanut 1950-luvulta lähtien monien maailmanlaajuisesti menestyneitä populaarimuusikoita. ”Skifflen kuninkaaksi” tituleerattu Lonnie Donegan menestyi 1950- ja 1960-luvuilla, ja hänen rinnalleen on noussut useita tunnettuja yhtyeitä ja artisteja. Vuoden 2005 äänestyksessä Skotlannin parhaimmiksi yhtyeiksi valitut Belle & Sebastian, Travis ja Idlewind aloittivat kaikki uransa 1990-luvulla. Skotin kieli
Skottien nimitys "Scot" on lainattu latinasta ja sillä tarkoitettiin Skotlantia. Alun perin skotin kielellä tarkoitettiin laajalti Skotlannissa puhuttua gaelin kieltä, mutta sen jälkeen kun skotit 900-luvulla olivat valloittaneet aiemmin Northumbriaan kuuluneen Lothianin maakunnan, nimitys siirtyi vähitellen tarkoittamaan siellä puhuttua englannin murretta. Muinaisenglantia oli puhuttu nykyisen Skotlannin eteläosissa jo 600-luvulla, mutta englannin varsinainen leviäminen alkoi vasta 1200-luvulla. Nykyinen skotti kehittyi Lothianin murteesta, ja viimeistään 1400-luvulla se alkoi kehittyä itsenäisesti englannin kieleen nähden. 1700-luvulla alkoi standardienglannin leviäminen, ja englanti korvasi monen aiemmin skottia puhuneen äidinkielen. 1840-luvulla Skotlannin opetushallitus päätti, että skotti on merkityksetön ja sen opettamista ei jatkettaisi. Skotti ei kuitenkaan kuollut käytöstä, mutta sen taantuminen jatkuu edelleen. Luettelo Skotlannin saarista
Tämä on luettelo Skotlannin saarista. Skotlanti on osa Ison-Britannian saarta. Skotlannissa on yli 790 rannikkosaarta, joista suurin osa kuuluu neljään pääryhmään: Shetlandsaariin, Orkneysaariin ja Hebrideihin, jotka voidaan jakaa Sisä-Hebrideihin ja Ulko-Hebrideihin. Skotlannin historia
Skotlannin pinta-ala laajeni 1469, kun sijaishallitsija Boydin lordi järjesti nuoren kuninkaan Jaakko III:n avioliiton Norjan kuninkaan tyttären Margaret Tanskalaisen kanssa. Skotlantiin liitettiin myötäjäislahjana Orkney- ja Shetlandinsaaret. Jaakko III vastaan asettui useita salaliittolaisia, ja hän kuoli Sauchieburnin taistelussa, jonka jälkeen salaliittolaiset nostivat valtaan Jaakko IV:n.
Jaakko IV osoittautui merkittävimmäksi Stuart-hallitsijaksi, ja hänen aikanaan muun muassa taide kukoisti. Renessanssin aikana muun muassa William Dunbar ja Gavin Douglas loivat tunnettuja runoja ja useita palatseja muokattiin renessanssityyliin. Jaakko IV onnistui myös vuoden 1493 kapinan jälkeen kukistamaan Lord of the Islesin vallan Skotlannin länsiosissa. Hän oli sopinut jo vuonna 1486 rauhasta Englannin kanssa, ja vuonna 1503 hän meni naimisiin Englannin kuninkaan Henrik VII:n tyttären Margareeta Tudorin kanssa. Tästä huolimatta Jaakko uudisti Ranskan kanssa solmitun "Auld Alliancen", kun Englannin uusi kuningas Henrik VIII uhkasi Ranskaa. Jaakko halusi puolustaa vanhaa liittolaistaan ja hyökkäsi elokuussa 1513 historian suurimmalla skottiarmeijalla Englantiin. Valloitettuaan muutamia englantilaisten kaupunkeja noin 30 000 -päinen skottiarmeija kohtasi englantilaiset Floddenin taistelussa, joka päättyi skotlantilaisten murskatappioon. Taistelussa kuoli noin 10 000 skotlantilaista; heidän joukossaan kuningas Jaakko ja useita aatelisia. Scone
Scone [ˈskuːn] (, ) on kylä Skotlannissa, Perth ja Kinrossin hallintoalueella. Se sijaitsee Tay-joen varrella Perthin pohjoispuolella.
Scone oli Skotlannin pääkaupunki piktien aikana, ja Skotlannin kuninkaat kruunattiin siellä satojen vuosien ajan. Uskotaan että skottikuningas Kenneth I MacAlpin toi skottien kruunajaiskiven Sconeen 800-luvulla. John Balliol oli viimeinen sillä kruunattu Skotlannin kuningas. Edvard I valloitti Skotlannin 1296 ja vei kiven Lontooseen. Hän rakennutti Westminster Abbeyhin kruunajaistuolin, jonka istuimeen kivi upotettiin. Nationalistit varastivat kiven 1950 ja palauttivat sen Skotlantiin. Se löytyi ja palautettiin 4 kuukautta myöhemmin, mutta vuonna 1996 Britannian hallitus palautti kiven Skotlantiin. Kivi on nykyisin Edinburghissa. Skotlanti
Skotlannin talous oli 1900-luvun alussa hiipumassa, mutta ensimmäinen maailmansota elvytti raskasta teollisuutta: Clydejoen varrella rakennettiin monia sota-aluksia ja Clydeside oli Britannian merkittävin ammusten tuottaja. Skotlannista tuli myös enemmän sotilaita asukaslukuun nähden kuin mistään muusta Britannian osasta. Se myös menetti enemmän asukkaistaan kuin suurin osa sotaa käyneistä maista. Skotlannin väestö
Roomalais-katolisuus säilyi Skotlannissa reformaatiosta ja 1500-luvulta 1700-luvun lopulle jatkuneesta vahvasta painostuksesta huolimatta, etenkin Uist- ja Barra-saarilla. 1800-luvulla sitä vahvisti entisestään etenkin Länsi-Skotlantiin muuttaneet irlantilaiset siirtolaiset. Muuttoliike jatkui 1900-luvulla, jolloin maahan saapui katolisia myös Italiasta ja Puolasta. Skotlanti (erityisesti Central Beltin alue Glasgow'n ympärillä) on kärsinyt uskontokuntien välisistä ongelmista, esimerkiksi jalkapallossa. Tämä ilmenee siitä, että Glasgow'n joukkueista Celtic FC on perinteisesti ollut katolisten suosiossa ja Rangers FC puolestaan protestanttien, mikä on aiheuttanut mellakoita. Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014
Äänestyksessä kysytään yksinkertainen kyllä/ei -kysymys siitä, tulisiko Skotlannin olla itsenäinen valtio, vaikka Salmond olikin esittänyt kolmanneksi vaihtoehdoksi itsehallinnon lisäämistä. Äänestyksessä saavat äänestää Skotlannissa asuvat yli 16-vuotiaat asukkaat. Vuonna 2012 mielipidemittausten mukaan itsenäisyyttä kannatti noin kolmasosa tai reilu neljäsosa äänestäjistä, mutta myös kannastaan epävarmoja oli paljon. Vähän ennen äänestystä tehdyt kyselyt lupasivat itsenäisyyttä kannattaville voittoa. "The Sunday Timesin" You-Gov-tutkimuslaitoksella teettämän kyselyn mukaan 51 prosenttia kannatti itsenäisyyttä. Vielä viikko aiemmin You-Gov-tutkimuslaitoksen mukaan kannattajia oli 42 prosenttia, vastustajia 48 prosenttia ja 10 prosenttia ei ollut päättänyt kantaansa. Skotlannin episkopaalinen kirkko
Vuonna 1603, Englannin kuningattaren Elisabeth I:n kuoltua Englanti ja Skotlanti yhdistyivät kuningas Jaakko I:sen alaisuudessa. Hän halusi yhtenäistää kirkolliset käytännöt rajan molemmin puolin ja kannatti episkopaalista eli piispajohtoista järjestelmää. Knoxin johtama uskonpuhdistus oli rakentunut presbyteriaaniselle järjestykselle. Niinpä sekä Jaakon että hänen seuraajiensa Kaarle I:sen ja Kaarle II:sen aikana Skotlannin kirkon järjestys vaihteli presbyteriaanisen ja episkopaalisen välillä. Stuart-suvun kuninkaat uskoivat heillä olevan jumalallisen oikeuden hallita sekä kirkkoa että valtiota mutta heitä vastustivat voimakkaasti presbyteriaaniset uskonliittolaiset ("Covenanters"), jotka vuonna 1638 allekirjoittivat Presbyteerisen kansallisen liiton ("Presbyterian National Covenant"). Vasta vuonna 1690, Mainion vallankumouksen jälkeen maan valtakirkoksi vakiintui presbyteerisesti järjestynyt Skotlannin kirkko. Skotlanti
Skotlannin kirjallisuus on ollut historiassa hyvin arvostetussa asemassa. Skotlantilaiset kirjailijat ovat kirjoittaneet englanniksi, skotiksi ja gaeliksi. Gaelinkielisiä tekstiä on tunnistettu jo 500-luvulta. Musiikkiin liittyvä runous oli gaelinkielisen kirjallisuuden hallitseva muoto 1700-luvulle saakka. Ensimmäinen tunnettu skotiksi kirjoittanut kirjailija oli runoilija John Barbour. Englannin historia
Jo aiemmin personaaliunionissa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707. Skotlanti
Skotlanti muodostaa pohjoisen kolmanneksen Ison-Britannian saaresta. Sen kokonaispinta-ala on . Skotlannilla on ainoan naapurinsa Englannin kanssa yhteistä rajaa . Se kulkee itärannikolta Tweedjoelta länteen Solway Firthiin. Skotlannin lounaiskärjestä päässä sijaitsee Irlanti, päässä koillisessa on Norja ja pohjoisessa Tanskan Färsaaret. Skotlantia ympäröivät Atlantti ja Pohjanmeri. Skotlannin väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Skotlannin asukkaista 83 prosenttia on syntynyt Skotlannissa, 9 prosenttia Englannissa, 0,7 prosenttia Pohjois-Irlannissa ja 0,3 prosenttia Walesissa. Niistä seitsemästä prosentista, jotka eivät ole syntyneet Britanniassa, 15 prosenttia on syntynyt Puolassa ja 6 prosenttia Intiassa ja Irlannissa. Skotlannin historia
Keisari Hadrianus kyllästyi pohjoisten heimojen kanssa käytyihin taisteluihin ja rakennutti vuosina 122–128 pohjoiseen Englantiin Hadrianuksen vallin. Hadrianuksen seuraaja Antoninus Pius tunkeutui uudelleen Skotlantiin ja rakennutti toisen vallin, joka kulki Skotlannin halki Firth of Forthista Firth of Clydeen. Sen itäpäähän rakennettiin Cramondin linnoitus. Antoninuksen valli oli miehitettynä noin 40 vuoden ajan, mutta sitten roomalaiset luopuivat ajatuksesta alistaa Britannian pohjoisosan. Skotlannin kansalliskirjasto
Skotlannin kansalliskirjasto (, lyh. NLS; , ) on Edinburghin kaupungissa toimiva Skotlannin kansalliskirjasto. Kirjasto on yksi Britannian kolmesta kansalliskirjastosta (British Libraryn ja Walesin kansalliskirjaston ohella) ja se on yksi kuudesta vapaakappaleoikeuskirjastosta Britanniassa tai Irlannissa. Skotlannin kansalliskirjaston vapaakappaleoikeus on peräisin vuodelta 1710. Kaarle II (Englanti)
Kaarle I vangittiin 1647, pakeni, ja vangittiin uudelleen 1648. Hänen poikansa tekemistä pelastusyrityksistä huolimatta hänet mestattiin vuonna 1649 ja Englanti julistautui tasavallaksi. Samaan aikaan Skotlanti kuitenkin tunnusti Kaarlen isänsä seuraajaksi, koska ei halunnut antaa Englannin päättää kuningaskuntansa kohtalosta. Näin ollen Kaarle II julistettiin skottien kuninkaaksi Edinburghissa 5. helmikuuta 1649. Vuonna 1650 Kaarle solmi Bredan rauhan Skotlannin presbyteerien kanssa ja saapui Skotlantiin 23. kesäkuuta 1650. Kaarle hylkäsi anglikaanisen kirkon, ja vaikka tämä toi hänelle suosiota Skotlannissa, hänestä tuli epäsuosittu Englannissa. Kaarle alkoi pian halveksia skotlantilaisia isäntiään ja oletettavasti riemuitsi saatuaan uutisen kovenanterien tappiosta Dunbarissa syyskuussa 1650. Kaikesta huolimatta skotit säilyivät Kaarlen parhaana toivona valtaistuimelle palaamisesta. Kaarle II kruunattiin skottien kuninkaaksi Sconessa 1. tammikuuta 1651. Kun Cromwellin joukot alkoivat uhata Kaarlen asemaa Skotlannissa, päätettiin hyökätä Englantiin. Monet skotit (mukaan lukien Argyllin markiisi Archibald Campbell ja muut johtavat kovenanterit) kieltäytyivät osallistumasta, ja vain pieni joukko englantilaisia rojalisteja liittyi Kaarlen vahvuuteen. Kaarlen armeija siirtyi etelään, mutta maahanhyökkäys päättyi tappioon Worcesterin taistelussa 3. syyskuuta 1651. Kaarlen sanotaan piileksineen sen jälkeen Boscobel Housessa tammessa (joka tunnetaan nimellä Royal Oak). Parlamentti lupasi tuhannen punnan palkkion kuninkaan päästä ja kuolemantuomion jokaiselle joka auttaisi häntä. Kuuden viikon pakoilun jälkeen Kaarle onnistui lähtemään Englannista ja pakenemaan Ranskaan naamioituneena (katso myös: ). Skotlannin vaakuna
Skotlannin vaakuna oli Skotlannin monarkkien virallinen vaakuna, jota käytettiin Skotlannin kuningaskunnan vaakunana ennen vuotta 1603, jolloin Englannin ja Skotlannin kruunut yhdistettiin saman hallitsijan, Skotlannin Jaakko VI:n alaisuuteen. Yhdistymisen jälkeen vaakunasta tuli osa Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunaa, jossa on esillä myös Englannin ja Irlannin vaakunat. Skotlannin parlamentti
Skotlannin parlamentti (engl. "Scottish Parliament", gaeli. "Pàrlamaid na h-Alba", skot. "Scots Pairliament") on vuonna 1999 perustettu Skotlannin yksikamarinen itsehallintoelin Edinburghissa. Siitä käytetään Britanniassa ajoittain nimeä Holyrood sijaintinsa mukaan. Parlamenttiin kuuluu 129 vaaleilla nelivuotiskaudeksi valittua edustajaa. Edelliset vaalit pidettiin 5. toukokuuta 2016. Suurin puolue on Skotlannin itsenäisyyttä kannattava Skotlannin kansallispuolue (SNP), joka sai 63 paikkaa. konservatiivit sai 31 paikkaa ja Labour 24 paikkaa. Lisäksi vihreät saivat kuusi paikkaa ja liberaalidemokraatit viisi paikkaa. Sitoutumaton ehdokas sai yhden paikan. Skotlanti
Toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin talous hiipui uudestaan, ja 1900-luvun jälkipuoliskolla maassa jouduttiin tekemään radikaaleja uudistuksia. Perinteisten teollisuuden alojen kaaduttua uudet alat, kuten elektroniikkateollisuus, palvelualat ja finanssiala, alkoivat elvyttää Skotlannin taloutta. Öljyn löytyminen Pohjanmereltä herätti uutta nationalismia, ja Skotlannin kansallispuolue (SNP) sai vuonna 1974 noin 30 prosenttia parlamenttivaalien äänistä. Estääkseen sotilaallisen nationalismin syntyä James Callaghanin brittihallitus järjesti vuonna 1979 kansanäänestyksen Skotlannin omasta parlamentista. Vaikka parlamentin kannattajat ottivatkin täpärän voiton, tulos ei ollut lainvoimainen, sillä äänestysprosentti oli jäänyt alle 40 prosentin. Skotlannin historia
Vaikka skotlantilaiselta politiikalta oli viety itseilmaisun keinot, 1700-luvun jälkipuoliskon aikana Skotlannissa kirjallisuus, taiteet, tieteet ja filosofia alkoivat kukoistaa. Edinburghista tuli Euroopan merkittävimpiä kulttuurikeskuksia. Skotlantilainen valistus oli myös nostamassa maan teollisen vallankumouksen huipulle. Skotlannin valistuksen merkittävimpiä tieteilijät olivat filosofit David Hume, Adam Smith, sosiologi Adam Ferguson, lääkäri William Cullen, kemisti Joseph Black ja geologi James Hutton. Samalla kirjailijat Walter Scott ja Robert Burns nostivat Skotlannin kirjallisuuden mainetta. Skotlannin kirkko
Vuonna 1603, Englannin kuningattaren Elisabeth I:n kuoltua Englanti ja Skotlanti yhdistyivät kuningas Jaakko I:sen alaisuudessa. Hän halusi yhtenäistää kirkolliset käytännöt rajan molemmin puolin ja kannatti episkopaalista eli piispajohtoista järjestelmää. Niinpä sekä Jaakon että hänen seuraajiensa Kaarle I:sen ja Kaarle II:sen aikana Skotlannin kirkon järjestys vaihteli presbyteriaanisen ja episkopaalisen välillä. Stuart-suvun kuninkaat uskoivat heillä olevan jumalallisen oikeuden hallita sekä kirkkoa että valtiota mutta heitä vastustivat voimakkaasti uskonliittolaiset ("Covenanters"), jotka vuonna 1638 allekirjoittivat Presbyteerisen kansallisen liiton ("Presbyterian National Covenant"). Vasta vuonna 1690, Mainion vallankumouksen jälkeen Skotlannin kirkko vakiintui presbyteeriseksi. Skotlanti
Aleksanteri III:n kuoltua 1286 Englannin kuningas Edvard I asetti Skotlannin hallitsijaksi John Balliolin ja teki Skotlannista vasallinsa. Balliol purki sopimuksen 1295 ja teki Ranskan kanssa niin kutsutun "Auld Alliance" -liiton. Edvard valtasi tämän jälkeen haltuunsa lähes koko Skotlannin. Edvardin julmaa hallintoa kohtaan nousi vastustusta, joka henkilöityi William Wallaceen. Robert Bruce otti ratkaisevan voiton Englannista Bannockburnin taistelussa 1314. Paavi antoi 1320 Skotlannille luvan itsenäisyyteen niin sanotussa Arbroathin julistuksessa, ja Englanti tunnusti 1328 Skotlannin itsenäisyyden Northamptonin rauhassa. Skotlanti
Maria Stuartista tuli Skotlannin kuningatar vuonna 1542, jolloin hän oli vasta viikon vanha. Englannin kuningas Henrik VIII suunnitteli naittavansa Maria Stuartin pojalleen Edvardille. Skotlannin parlamentti hylkäsi ehdotuksen, minkä takia Edvard käynnisti 1544 "Rough Wooing" -nimellä tunnetun sortokampanjan. Skotlantilaiset kääntyivät "Auld Alliance" -liiton myötä Ranskan puoleen ja lupasivat antaa Maria Stuartin nuoren Fransin vaimoksi ranskalaisten tukea vastaan. Maria Stuart jätti Skotlannin 1548 aatelisten ja ranskalaisliittolaisten hallintaan. Luettelo Englannin hallitsijoista
Englannin perustukset luotiin jo kauan ennen kuin sitä saattoi sanoa yhtenäiseksi kuningaskunnaksi. Englannista muodostui valtio useassa vaiheessa Alfred Suuren ja tämän pojanpojan Athelstanin hallituskausien välillä. Vuonna 1707 kuningaskunta lakkasi unionisopimuksen myötä olemasta erillinen valtio ja se yhdistyi Skotlannin kuningaskunnan kanssa Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Skotlanti
Skotlanti solmi personaaliunionin Englannin kanssa vuonna 1603 ja yhdistyi vuonna 1707 Englannin kanssa yhdeksi valtioksi. Syyskuussa 2014 Skotlannissa järjestettiin kansanäänestys itsenäisyydestä, mutta äänestyksen voittivat itsenäistymisen vastustajat. Skotlannin historia
Taloudellisten ongelmien lisäksi Skotlantia kohtasi 1700-luvun alussa ongelma perimysjärjestyksestä. Vilhelm kuoli vuonna 1702, jolloin Englannin ja Skotlannin hallitsijaksi nousi Vilhelmin lapseton sisko Anna. Englannissa whig-poliitikot pelkäsivät toista Stuart-restauraatiota: protestanttinen Englanti ei halunnut Jaakko II:n katolisen pojan James Stuartin nousua kuninkaaksi. Englannin parlamentti olikin jo vuonna 1701 päättänyt, että Annan jälkeen kruunu menisi saksalaiselle Hannoverin Sofialle, joka oli Jaakko I:n tyttärentytär. Tämä aiheutti eripuraa skotlantilaisten kanssa, ja Skotlannin parlamentti päätti pian, että he voisivat valita oman monarkkinsa. Skotlanti
Skotlannin kansallisena kirkkona toimii reformoitu Skotlannin kirkko "(Church of Scotland)". Se ei ole valtionhallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtionkirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Vuonna 2016 tehdyssä tutkimuksessa suurin vakaumusryhmä oli uskonnottomat väestöosuudella. Skotlannin kirkkoon kuului väestöstä, roomalais-katolisia oli ja muita kristittyjä . Lisäksi tunnusti islamia ja edusti hinduja, buddhalaisia , sikhejä ja juutalaisia . Muita uskontoja edusti väestöstä. Jaakko I (Englanti)
Jaakko I (, 19. kesäkuuta 1566 Edinburghin linna, Skotlanti – 27. maaliskuuta 1625 Hertfordshire, Englanti) oli Englannin, Irlannin ja Skotlannin kuningas. Hän oli ensimmäinen hallitsija, joka kutsui itseään nimellä Ison-Britannian kuningas. Hän hallitsi Skotlantia nimellä Jaakko VI 24. heinäkuuta 1567 lähtien. Elisabet I:n kuoltua hänestä tuli myös Englannin ja Irlannin kuningas 24. maaliskuuta 1603. Tuolloin hänestä tuli ensimmäinen hallitsija, joka hallitsi sekä Englantia että Skotlantia. Jaakko I oli myös ensimmäinen Englannin hallitsija, joka polveutui Stuart-suvusta. Tudor-suvun kausi päättyi hänen edeltäjänsä Elisabet I:n kuoltua ilman perillistä. Perth (Skotlanti)
Perth on ollut Skotlannin pääkaupunki keskiajalla ja Perthshiren kreivikunnan hallintokaupunki. Vuosisatojen ajan Skotlannin kuninkaat kruunattiin Sconessa Perthin lähistöllä. Kuningas Jaakko I surmattiin Perthissä 1437, ja hänen jälkeensä valtaistuin siirtyi pois sieltä. Edinburghista tuli virallisesti pääkaupunki 1450-luvulla. Yhdistynyt kuningaskunta
Ennen roomalaisaikaa Britanniassa asui walesilaisia kansoja, skotlantilaisia piktejä ja Britannian omaa kantaväestöä. Julius Caesar aloitti brittien valloituksen 55–54 eaa., ja Britannian provinssi, joka käsitti nykyisen Englannin ja Walesin, oli osa Rooman valtakuntaa 400-luvulle asti. Roomalaisten valloitettua Britannian saaret britit joutuivat tiiviiseen yhteyteen Manner-Euroopan kanssa. Roomalaisten jälkeen maahan hyökkäsivät anglit, saksit ja juutit 500-luvulla ja normannit 1066. Normannivallan aikana Englantiin alkoivat kehittyä nykyiset ominaispiirteet, kuten Lontoon asema talouden, kulttuurin ja politiikan keskuksena, kirkon vahva mutta erillinen asema, edustuksellinen hallinto ja vahva yliopistolaitos.
Skotlanti ajautui Englannin vallan alle, ja 1100-luvulla Henrik II valloitti myös Irlannin. Häntä seuranneet kuninkaat joutuivat yhteenottoihin papiston ja aateliston kanssa, minkä seurauksena Juhana Maaton joutui tekemään myönnytyksiä ja julkaisemaan säädöskokoelma Magna Cartan. Robert Bruce palautti Skotlannin itsenäisyyden 1314, ja Tudorit nousivat Englannin hallitsijaksi ruusujen sodan (1455–1485) jälkeen. Tudor-hallitsija Henrik VIII perusti Englannin kirkon ja liitti Walesin virallisesti osaksi Englantia. Henrik otti vuonna 1541 tittelin Irlannin kuningas, jonka jälkeen voidaan puhua Irlannin kuningaskunnasta. Englanti aloitti siirtomaavalloituksensa Elisabet I:n kaudella. Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014
Lokakuussa 2012 Britannian pääministeri David Cameron ja Skotlannin pääministeri Alex Salmond allekirjoittivat sopimuksen kansanäänestyksen järjestämisestä. Alex Salmond on pohjustanut itsenäisyysäänestystä siitä lähtien, kun hänen keskustavasemmistolainen Skotlannin kansallispuolueensa (SNP) nousi suurimmaksi puolueeksi vuonna 2007. Vuonna 2011 se sai enemmistön Skotlannin parlamenttiin. Skotlanti
Unionisopimuksen jälkeen 1707 Skotlannin menetettyä itsenäisyytensä monet poliittisesti turhautuneet skotlantilaiset halusivat määritellä kansallista kirjallista perinnettä. Tällaisia kirjailijoita olivat muun muassa Allan Ramsay ja Robert Fergusson. Heidän jälkeen nousivat merkittävimmät skottikirjailijat, Robert Burns ja Walter Scott. Burns oli romantiikan ajan edelläkävijä, ja Scott modernin historiallisen romaanin kehittäjä. Hän oli lisäksi ensimmäinen julkisuuden henkilöksi noussut brittiläinen romaanikirjailija. Walter Scottin lisäksi 1800-luvun tunnetuimpia skottikirjailijoita olivat Robert Louis Stevenson, joka kirjoitti muun muassa "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyden" ja Sherlock Holmesin luoja Arthur Conan Doyle. Ylämaat
Skotlannin klaanijärjestelmä käytti aikoinaan suurta vaikutusvaltaa Ylämailla. Stuartien suku (alun perin Stewartin klaani) oli Skotlannin hallitsijasuku vuosina 1371–1707, vuonna 1603 muodostetun personaaliunionin jälkeen he nousivat myös Englannin ja Irlannin valtaistuimelle. Legendaarisin Stuart-hallitsijoista oli Maria Stuart, jotka kutsutaan Skotlannissa usein nimellä "Mary, Queen of Scots". Lothian
Skotlannin kuninkaan Kenneth II:n vaatimuksesta Englannin kuningas Edgar tunnusti vuonna 975 Skotlannin oikeuden Lothianiin. Lopullisesti alue tuli kuitenkin osaksi Skotlantia vasta, kun kuningas Malcolm II valloitti sen Carhamin taistelussa vuonna 1018. Suunnilleen nykyiselleen Englannin ja Skotlannin raja vahvistettiin vuonna 1092. Skotlannin maantiede
Skotlanti sijaitsee Ison-Britannian saaren pohjoisosassa. Se rajoittuu etelässä Englantiin, lännessä ja pohjoisessa Atlanttiin, sekä idässä Pohjanmereen. Skotlantiin kuuluu lisäksi lukuisia saaria, kuten siitä pohjoiseen sijaitsevat Orkney- ja Shetlandsaaret. Länsirannikkoa halkovat useat vuonot ja täplittävät useat saaret pienistä luodoista suurempiin Lewisin ja Harrisin saareen, Skyeen ja Mulliin. Orkneylaiset
Viikingit alkoivat asuttaa saaria 700-luvulla. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, surmasivatko viikingit paikalliset piktit, vai sulautuivatko he viikinkeihin rauhanomaisesti. Joka tapauksessa 800-luvulle mennessä saaret olivat täysin skandinavilaistuneet. Orkneysta tuli paikallisen hallinnon keskus, josta käsin hallittiin Shetlantia sekä Skotlannin länsirannikkoa ja sen saaria. Vaikkakin kristinusko oli vaikuttanut alueella jo piktien ajoista lähtien, se vakiintui paljon myöhemmin, sillä piktejä seurasivat pakanalliset pohjanmiehet. Skandinaavien valta alueella alkoi heikentyä 1200-luvulta lähtien ja lopulta vuonna 1468 Orkneysaaret myytiin Tanskalta Skotlannille. Vuonna 1564 Maria Stuart antoi saaret hallittavaksi Robert Stewartille, jonka valtakautta saarilla on pidetty synkkänä aikana. Skotlannin historia
Skotlannin politiikkaa uudistettiin 1830-luvulla, mutta uudistukset eivät tuoneet kasvavalle työläisväestölle äänioikeutta, jonka he saivat vasta vuoden 1867 Reform Actin jälkeen. Whig-puolue sai runsaasti kannatusta uudistuksen ansiosta ja oli 1860-luvulla perustetun liberaalipuolueen kanssa Skotlannin hallitsevia puolueita. Skotlantilaista yhteiskuntaa muokkasi 1800-luvun puolivälissä myös Skotlannin kirkon jakautuminen. Skotlannin vapaakirkko erosi Skotlannin kirkosta vuonna 1843. Skotlannin historia
Skotlannin ja Englannin välit kärjistyivät 1700-luvun alussa sodan partaalle, mutta Englanti oli jo sodassa Ranskan kanssa eikä halunnut sen rinnalle toista sotaa. Englanti lähetti kesällä 1705 Argyllin herttuan John Campbellin neuvottelemaan unionisopimuksesta. Englanti käytti lopulta taloudellisen saartamisen ja sotilaallisen invaasion uhkaa neuvottelukeinoina. Unionisopimus hyväksyttiin heinäkuussa 1706, ja se astui voimaan 1. toukokuuta 1707. Se yhdisti Englannin, Walesin ja Skotlannin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Maa (alue)
Maa ja valtio eroavat toisistaan siinä, että valtio on maa, jonka kansainvälispoliittisen itsenäisyyden muut valtiot ovat tunnustaneet. Suomi oli maana olemassa kauan ennen kuin se alkoi 1800-luvun autonomian aikana saada valtion tunnusmerkkejä ja kunnes siitä tuli itsenäinen valtio vuonna 1917. Skotlanti on maa, joka kuuluu Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, mutta jossa on ollut pyrkimyksiä muodostaa itsenäinen valtio. Islanti on esimerkki siitä, kun maa, valtio ja kansa osuvat yhteen. Saamenmaa ja Kurdistan ovat maita, jotka on jaettu usean valtion kesken. Skotlanti
Lapsettoman kuoltua 1371 Skotlannin parlamentti valitsi hallitsijaksi Stuart-sukuun kuuluneen Robert II:n. Skotlannin pinta-ala laajeni 1469, kun nuori kuningas Jaakko III naitettiin Margaret Tanskalaiselle. Myötäjäislahjana Skotlantiin liitettiin Orkney- ja Shetlandsaaret. Jaakko III:n poika Jaakko IV oli yksi merkittävimpiä Stuart-hallitsijoita. Hänen aikanaan kukoisti Skotlannin renessanssi, ja muun muassa William Dunbar ja Gavin Douglas loivat tunnettuja runoja. Jaakko IV myös hyökkäsi 1513 Englantiin puolustaakseen vanhaa liittolaista Ranskaa. Suuri skottiarmeija kärsi kuitenkin musertavan tappion Floddenin taistelussa, jossa myös kuningas Jaakko kuoli. Skotlanti
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Skotlannin asukkaista oli syntynyt Skotlannissa ja kymmenen prosenttia muualla Britanniassa. Niistä seitsemästä prosentista, jotka eivät ole syntyneet Britanniassa, on syntynyt Puolassa ja kuusi prosenttia Intiassa ja Irlannissa. Skotiksi itsensä määrittelee Skotlannin aikuisväestöstä. määrittelee itsensä sekä skotiksi että englantilaiseksi. Skotlannin historia
Kristinuskon leviäminen 500-luvulla yhdisti monia kansoja, minkä ansiosta Kenneth MacAlpin pystyi perustamaan vuonna 843 Alban kuningaskunnan. Englannin kuningas Edvard I teki Skotlannista 1200-luvun lopulla vasallinsa, mutta hänen valtansa sai aikaan levottomuuksia, jotka henkilöityivät William Wallaceen. Robert Bruce otti ratkaisevan voiton Englannista Bannockburnin taistelussa, ja Skotlanti sai itsenäisyytensä takaisin. Stuart-suku nousi valtaan, kun Robert II kruunattiin vuonna 1371. Renessanssikuningas Jaakko IV hyökkäsi Englantiin suurella skottiarmeijalla, joka koki kuitenkin katastrofaalisen tappion Floddenin taistelussa. Englannin Henrik VIII pyrki naittamaan nuoren Maria Stuartin pojalleen Edvardille. Skottien hylättyä ehdotuksen Henrik aloitti 1544 "Rough Wooing" -nimellä tunnetun kampanjan. Uskonpuhdistus levisi Skotlantiin 1500-luvun alkupuoliskolla, ja Skotlannista tehtiin vuonna 1560 protestanttinen valtio. Skotlannin historia
Vilhelm oli vuosina 1689–1697 sodassa Ranskan kanssa. Skotlannissa kerätyt verot rahoittivat osittain sotaa ja sodassa taisteli skotlantilaisia joukkoja, vaikka monet skotlantilaiset, jotka muistivat edelleen "Auld Alliancen" vastustivat sotaa. Sota vaurioitti myös Skotlannin taloutta, johon vaikutti lisäksi englantilaisten kauppiaiden monopoliasema Englannin siirtomaissa. Tämän seurauksena laadittiin Darien-suunnitelma, jonka tarkoituksena oli perustaa skotlantilainen siirtomaa Panamaan. Uudisasukkaat lähtivät vuonna 1698, mutta siirtokunta epäonnistui täysin. Suunnitelma tuli maksamaan lopulta noin puolet Skotlannin koko varallisuudesta. Iso-Britannia (saari)
Britannia muodostui runsaat 400 miljoonaa vuotta sitten, kun kaksi maamassaa yhdistyi. Avaloniasta syntyi suuri osa nykyistä Englantia ja Laurentiasta Skotlanti. Niiden lisäksi pienestä Armoricasta syntyi Cornwall ja eteläinen Devon. Armoricasta syntynyt osa muistuttaa geologisesti enemmän Manner-Eurooppaa kuin muuta Britanniaa. Skotlannin vapaakirkko (vuodesta 1900)
18. toukokuuta 1843 Skotlannin kirkosta erosi 474 pastoria Thomas Chalmersin johdolla vieden mukanaan suuren määrän seurakuntalaisiaan. Eron taustalla oli muun muassa valtion vaikutusvalta Skotlannin kirkkoon. Lähteneet perustivat Skotlannin vapaakirkon. Koska he eivät saaneet mukaansa seurakuntien omaisuutta joutuivat he aloittamaan tyhjästä vapaaehtoisen kannatuksen voimin. Vuoden aikana saatiin kuitenkin rakennettua yli 500 kirkkoa pappiloineen ja kouluineen sekä aloitettua oma lähetystyö. Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko yhdistyi kahden pienemmän vapaakirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon ("United free church of Scotland"). Tässä uudessa kirkossa oli 1 620 jäsentä ja se kilpaili koossa Skotlannin kirkon kanssa. 27 seurakuntaa, jotka sijaitsivat pääosin Skotlannin Ylämailla ei hyväksynyt yhdistymistä. Ne julistautuivat Skotlannin vapaakirkon laillisiksi jatkajiksi vaatien sen koko omaisuutta itselleen. Englannin parlamentin ylähuone päättikin heillä olevan oikeuden siihen. Päätöstä pidettiin kuitenkin sen verran kohtuuttomana, että päädyttiin lopulta jakoon, jossa Skotlannin vapaakirkkona jatkava joukko sai lähes puolet kirkon entisestä omaisuudesta. Skotlannin jääkiekkomaajoukkue
Skotlanti on pelannut maaotteluja lähinnä Englannin kanssa, mutta vuonna 1948 Jean Potin -turnauksessa Ranskassa se onnistui voittamaan Kanadan 2–1 ja Tšekkoslovakian 6–1, nämä eivät tosin olleet mukana turnauksessa maajoukkueillaan. Joukkue on onnistunut voittamaan myös Espanjan ja Belgian 1978–79. Viimeinen kirjattu maaottelu on vuodelta 1993, jolloin Englanti kaatui 5–4. Skotismi
Varsinaisesti skotistisesta koulukunnasta voidaan puhua vasta 1400-luvun lopulta tai 1500-luvun alusta. Tuolloin Scotuksen teokset koottiin ja julkaistiin monina editioina, ja niitä kommentoitiin laajalti. Vuodesta 1501 eteenpäin löydetään myös erilaisia ohjeistuksia tai jopa määräyksiä, joilla skotistisia opetuksia suositellaan koko sääntökunnan opetuksiksi. Skotlannin maantiede
Geologisesti Skotlanti on muodostunut viidestä lohkosta, jotka yhdistyivät mannerlaattojen törmäyksissä 480–425 miljoonaa vuotta sitten. Pohjoisimmissa lohkoissa jotka muodostavat luoteisen meren pohjan ja Ylämaiden pohjoisosat, on Skotlannin vanhinta kallioperää. Grampianvuoristossakin on vanhaa kiviainesta, mutta se eroaa selvästi Ylämaiden pohjoisosista. Eteläisimmät lohkoista ovat keskiosien alamaat ja eteläinen ylänköalue. Lohkoja erottaa neljä siirroslinjaa, joista erityisesti Glen Mor ja Ylämaiden siirroslinja ovat merkittäviä maisemallisesti. Flower of Scotland
Flower of Scotland ("Flùr na h-Alba" gaelin kielellä) on Skotlannin epävirallinen kansallislaulu, jonka sävelsi Roy Williamson. Laulun esitti kansanlauluyhtye The Corries vuonna 1967. Laulussa viitataan skottien saavuttamaan voittoon Englannista vuonna 1314. Skotlanti
Pyhä Columba perusti vuonna 563 Ionan saarelle luostarin, ja hänen levittämänsä kristinusko alkoi yhdistää Skotlannin heimoja. Piktit ja skottien Dál Riatan kuningaskunnan yhdisti vuonna 843 skottikuningas Kenneth MacAlpin. Hänen perustamansa Alban kuningaskunta laajeni käsittämään vuoteen 1034 mennessä lähes koko nykyisen Skotlannin. Skotlannin kirkko
Vähitellen alkuperäiset eroamisten syyt vaipuivat menneisyyteen ja alkoi tapahtua paluuliikennettä. Mutta vuonna 1843 syntyi entistä paljon suurempi skisma. Vuoden 1843 hajaannuksena ("Disruption of 1843") tunnettu skisma johti yhden kolmasosan pastoreista ja seurakunnista eroon Skotlannin kirkosta sekä Skotlannin vapaakirkon ("Free Church of Scotland") perustamiseen. Jatkuva kiista seurakuntien oikeudesta kutsua itse pastorinsa yhdessä sen kanssa, että kirkollinen lainsäädäntö tehtiin voimattomaksi maallisen oikeuden toimesta olivat osaltaan hajaannuksen taustalla. Aiemmin eronneet ryhmät muodostivat vuonna 1847 Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon ("United Presbyterian Church of Scotland"). Vaikka osa ryhmistä pysyi edelleen itsenäisinä oli 1800-luvun puolivälissä Skotlannissa kolme merkittävää presbyteerikirkkoa, Skotlannin kirkko, Skotlannin vapaakirkko ja Yhdistynyt presbyteerikirkko. Skotlannin jalkapalloliitto
Skotlannin jalkapalloliitto () on skotlantilaisen jalkapallon korkein järjestö. Se on perustettu vuonna 1873 ja on täten maailman toiseksi vanhin jalkapalloliitto Englannin jalkapalloliiton jälkeen. Liitto on kuulunut FIFA:an vuodesta 1910 lähtien ja UEFA:an vuodesta 1954 lähtien. Sen presidenttinä toimii George Peat. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Robert Brucen pojan David II:n kuoltua lapsettomana Brucen tyttärenpoika Robert Stewart peri kruunun lähimpänä perillisenä. Robert II (2. maaliskuuta 1316 – 19. huhtikuuta 1390) oli ensimmäinen Stewart- eli Stuart-sukuinen Skotlannin kuningas (1371–1390). Suku oli Skotlannin viimeinen kuningassuku: vuonna 1707 kuningaskunnat ja parlamentit yhdistettiin kuningatar Anna Stuartin alaisuudessa. Annaa kuitenkin seurasi hänen pikkuserkkunsa Yrjö I Hannover-suvusta (1714–1727). Skotlanti
Unionisopimus avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan. Kauppaa ja vaurastumista seurasivat Skotlannin valistusaika ja teollinen vallankumous. Valistusajan merkittävimpiä henkilöitä olivat filosofit David Hume, Adam Smith, sosiologi Adam Ferguson, lääkäri William Cullen, kemisti Joseph Black, geologi James Hutton sekä kirjailijat Walter Scott ja Robert Burns. Englanti
Jo aiemmin personaaliunionissa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707. Skotlannin historia
Kellopikarikulttuuri toi Skotlantiin pronssikauden. Tuohon aikaan myös Skotlannissa alkoi aseistautuminen, ja pronssikaudella maassa rakennettiin useita linnavuoria ja pieniä "crannog"-nimellä tunnettuja keinotekoisille saarille rakennettuja asutuksia. Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. keltit tunkeutuivat Skotlantiin, mikä lisäsi kilpailua maasta. Tuona aikana rakennettiin erityisesti Atlantin rannikolle sekä pohjoisille ja läntisille saarille useita "broch"-linnatorneja. Ison-Britannian kuningaskunta
Ison-Britannian kuningaskunta (, virallisesti "Great Britain") oli Ison-Britannian saaren käsittävä perustuslaillinen monarkia Länsi-Euroopassa vuodesta 1707 vuoteen 1800. Se muodostui, kun Englannin kuningaskunta ja Skotlannin kuningaskunta solmivat unionisopimuksen vuonna 1707. Valtiota hallitsi uusi yhteinen parlamentti ja hallitus, jotka sijaitsivat Lontoon Westminsterissä. Kahdella kuningaskunnalla oli ollut sama hallitsija siitä lähtien, kun Skotlannin kuningas Jaakko VI kruunattiin Englannin kuningas Jaakko I:ksi vuonna 1603. Dalriadan kuningaskunta
Dalriadan Irlannin puoleinen osa alkoi rappeutua jo 500-luvun alussa, kun Irlannin hallitseva suku oli siirtynyt Skotlantiin. Viikinkien tunkeuduttua Irlantiin 800-luvulla Irlannin Dalriada menetti kokonaan poliittisen identiteettinsä. Piktit puolestaan alkoivat ahdistella Dalriadaa Skotlannissa. Dalriadan kuningas Kenneth I MacAlpin yhdisti viimein piktit ja skotit vuonna 843, ja siitä lähtien aluetta ryhdyttiin kutsumaan Skotlanniksi. Kennethistä tuli uuden Alban kuningaskunnan ensimmäinen kuningas. William Wallace
Skottiaatelisten pyynnöstä Edvard I ratkaisi Skotlannin vallanperimyskiistan Robert Brucen (jonka pojanpoika oli myöhempi samanniminen kuningas Robert Bruce) ja John Balliolin välillä Balliolin eduksi vuonna 1292. Edvard I katsoi kuitenkin tämän jälkeen Balliolin ja Skotlannin vasalleikseen, ja kun Balliol ei suostunut Edvardin vaatimaan sotilasapuun Ranskaa vastaan, kokosi hän 1297 suuren armeijan ja marssi Skotlantiin. Skotlanti vallattiin, Balliol vangittiin ja Edvard I nimitti itsensä Skotlannin hallitsijaksi. Skotlannin hallitsijoiden kruunaamiseen aina 800-luvulta asti käytetty Sconen kivi ("kohtalon kivi") vietiin Lontooseen Edvard I:n valtaistuimen alle, missä se oli vuoteen 1996 ja Skotlantiin asetettiin Surreyn jaarlin vasallihallinto. Tiukimmin englantilaisten hallinnassa olleiden ydinalueiden ulkopuolella kyti kuitenkin kapina ja sekasorto. Skotlannin väestö
Skotlantilaisista skoteiksi itsensä määrittelee 62 prosenttia aikuisväestöstä. Skotlannissa syntyneitä asukkaista on 83 prosenttia, kun muualla Britanniassa syntyneitä on 10 prosenttia. Vähemmistöjen määrä on tuplaantunut 2000-luvun alussa; suurin vähemmistöryhmä oli puolalaiset. Kansalliseen Skotlannin kirkkoon kuului 32,4 prosenttia väestöstä. Uskonnottomien määrä oli 36,7 prosenttia. Skotlannin vapaakirkko (1843-1900)
Skotlannin vapaakirkko oli skotlantilainen kirkkokunta, joka perustettiin vuonna 1843 Skotlannin kirkossa tapahtuneen suuren hajaannuksen seurauksena. Vuonna 1900 sen suuri enemmistö yhdistyi Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon, jonka enemmistö puolestaan yhdistyi vuonna 1929 Skotlannin kirkon kanssa. Kuitenkin vähemmistö Skotlannin vapaakirkosta jatkoi olemassaoloaan itsenäisenä, käyttäen nimeä Skotlannin vapaakirkko. Skotlannin episkopaalinen kirkko
Vuonna 1054 suuren skisman jakaessa kirkon katoliseen ja ortodoksiseen kirkkoon asettui Skotlanti katolisen kirkon kannalle. Skotlannissa rakennettiin monia kirkkoja, kuten Pyhän Gilesin katedraali Edinburghissa ja Pyhän Andreaan katedraali Fifessä, sekä useita luostareita. Vuodesta 1378 alkaen katolista kirkkoa vaivasi skisma, joka johtui kahdesta kilpailevasta paavinistuimesta, Roomasta ja Avignonista. Englanti kannatti Rooman paavia, mutta Skotlanti tunnusti Avignonin paavin Benedictus XIII:sta, joka 1413 antoi paavillisen bullan Skotlannin ensimmäisen yliopiston, St Andrewsin yliopiston, perustamisesta. Neljä vuotta myöhemmin skisma päättyi sovintoon. Vuonna 1472 paavi Sixtus IV teki St Andrewsin hiippakunnasta arkkihiippakunnan ja 20 vuotta myöhemmin paavi Innocentius VIII teki saman Glasgown hiippakunnalle. Skotlannin vapaa presbyteerikirkko
Skotlannin vapaakirkko muutti vuonna 1892 linjaansa sen suhteen, kuinka sitovasti se sitoutuu kirkon tunnustuskirjaan, Westminsterin tunnustukseen. Osa jäsenistä ei hyväksynyt löyhempää suhtautumista ja päätyi näin ratkaisuun, joka johti Skotlannin vapaan presbyteerikirkon perustamiseen. Johtohahmona oli pastori Donald Macfarlane, joka vastusti vapaakirkon tekemää päätöstä, ja kun sitä ei seuraavana vuonna ollut purettu, hän erosi perustaakseen vapaan presbyteerikirkon. Hänen kanssaan erosi toinenkin pastori, Donald Macdonald Sheildaigista, ja yhdessä he perustivat Raasayn presbyteerion 28. heinäkuuta 1893. Heihin liittyi runsaasti muitakin pääasiassa Skotlannin Ylämailta. Vuonna 1907 kirkkoon kuului 20 seurakuntaa ja 12 pastoria. Skotlanti
Klassisen musiikin orkestereista tunnetuin on vuonna 1891 perustettu Skotlannin kuninkaallinen kansallisorkesteri. Kuninkaallisen kansallisorkesterin rinnalla muita tunnettuja skotlantilaisia orkestereita ovat vuonna 1974 perustettu Skotlannin kamariorkesteri ja , jonka perusti vuonna 1935 skotlantilainen säveltäjä ja kapellimestari Ian Whyte. Skotlanti
Skotlanti koostuu mannermaasta ja useista saariryhmistä. Mannermaa voidaan jakaa kolmeen alueeseen, Ylämaihin, Alamaihin "(Central Belt)" ja Eteläisiin ylänköihin. Ylämaat jakaa kahtia Glen Morin siirroslinja, missä sijaitsee myös Loch Ness. Ylämaiden eteläosassa on Grampianvuoret, jonka korkein huippu Ben Nevis on koko Britannian korkein vuori. Keskisen Skotlannin alamaat on maan asutuskeskittymä. Eteläisillä ylänköalueilla on pyöreälakisia kukkuloita ja leveitä laaksoja, joita reunustavat hedelmälliset rannikkotasangot. Vedenjakaja on lähellä länsirannikkoa, minkä takia pääosa joista virtaa itään. Skotlannin parlamentti (lakkautettu 1707)
Englannin ja Skotlannin parlamenttien yhdistämistä oli ehdotettu ensi kerran jo vuonna 1604, eli pian sen jälkeen kun maiden välille oli syntynyt personaaliunioni. Sillä kerralla ehdotus hylättiin. Sata vuotta myöhemmin hanke kuitenkin toteutettiin. Skotlannin parlamentti hyväksyi 16. tammikuuta 1707 unionilain, jolla Skotlanti ja Englanti yhdistettiin yhdeksi valtakunnaksi. Skotlannin parlamentti hajaantui 25. maaliskuuta ja julistettiin lopullisesti hajotetuksi 28. huhtikuuta. Unioni astui voimaan 1. toukokuuta. Siitä alkaen Englannin parlamentti edusti myös Skotlantia, josta valittiin sinne 45 edustajaa. Ylähuoneessa tehtiin tosin 1713 ehdotus unionin purkamisesta, mutta se hävisi äänestyksessä täpärästi neljällä äänellä. Skotlanti sai uudelleen oman parlamentin vasta vuonna 1999. Skotlannin vapaakirkko (1843-1900)
Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko yhdistyi kahden pienemmän vapaakirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon ("United free church of Scotland"). Tämä uusi kirkko oli 1 620 seurakunnallaan miltei Skotlannin kirkon veroinen kooltaan. Kuitenkaan 27 pientä seurakuntaa pääosin Skotlannin Ylämailta ei hyväksynyt yhdistymistä, vaan julistautuivat Skotlannin vapaakirkon laillisiksi jatkajiksi ja vaativat itselleen koko sen omaisuutta. Englannin parlamentin ylähuone myönsikin heille oikeuden siihen. Uusi kirkko olisi näin joutunut jälleen aloittamaan tyhjän päältä, mutta päätöstä pidettiin siinä määrin kohtuuttomana, että vapaakirkon täytyi suostua jakoon, jossa se sai kuitenkin lähes puolet kyseisestä omaisuudesta. Kyseinen Skotlannin vapaakirkko toimii edelleen. Skotlannin vapaa presbyteerikirkko
Skotlannin vapaa presbyteerikirkko (, , ), on skotlantilainen kirkkokunta, joka syntyi vuonna 1893 Skotlannin vapaakirkosta eronneiden pastorien perustaessa uuden kirkon. Kirkolla on 29 seurakuntaa ympäri Skotlantia sekä lisäksi yksittäisiä seurakuntia ympäri maailmaa. Skotismi
Skotismi sai alkunsa vanhemmasta fransiskaanisesta koulukunnasta, joka hallitsi teologiaa keskiajalla. Tämä koulukunta seurasi alun perin augustinolaisuutta, joka hallitsi varhaiskeskiajan teologiaa. Skotlanti
Jaakko II sai kruunun 1685. Katolista kuningasta kuitenkin vastustettiin laajasti, ja whigien kutsumana Vilhelm III Oranialainen nousi maihin Englannissa marraskuussa 1688. Hän julistautui seuraavana vuonna vaimonsa Maria II:n kanssa hallitsijapariksi. Jaakkoa tuettiin varsinkin Ylämaiden alueella. Vuonna 1689 Ylämaita nousikin jakobiittien ensimmäinen kapina. Skotlannin historia
Jaakko kuoli 1625, jolloin hänen poikansa Kaarle I nousi valtaan. Kaarle oli syntynyt Skotlannissa, mutta hän oli muuttanut Englantiin kolmevuotiaana, eikä hänellä siksi ollut kunnollista käsitystä Skotlannin tilanteesta. Kaarle kannatti isänsä tavoin kuninkaan jumalallista oikeutta eikä pitänyt presbyteerisestä kirkosta. Kaarle ja arkkipiispa William Laud pyrkivät yhdistämään Skotlannin ja Englannin kirkot ja vuonna 1637 he toivat Skotlantiin uudistetun Book of Common Prayer -kirjan. Sitä luettiin ensimmäisen kerran heinäkuussa St Gilesin katedraalissa, mikä aiheutti levottomuuksia. Skotlanti
Varhaisimmat tunnetut skotlantilaiset rakennelmat ovat esihistoriallisia kivirakennelmia, kuten Skara Braen ja Jarlshofin kylät Orkney- ja Shetlandsaarilla. Romaaninen arkkitehtuuri tuli Skotlantiin 1100-luvulla hallituskaudella. Tyyliä edustavat esimerkiksi Dunfermlinen luostari ja Pyhän Magnusin katedraali Kirkwallissa. Goottilainen tyyli levisi Skotlantiin romaanisen kauden jälkeen. Koristeellisemmalla keski- ja myöhäisgotiikan jaksolla rakennettiin muun muassa Dunkeldin ja Elginin katedraalit. Uskonpuhdistuksen jälkeen monia luostareita ja katedraaleja vahingoitettiin. Englannin historia
Elisabetin kuolemaan päättyi Tudor-suvun valta Englannissa ja valtaan nousi Skotlannin hallitsijasuku Stuartit. Tapahtuma liitti maat yhteen personaaliunionilla ja huipentui vuoden 1707 unioniin, jossa syntyi Yhdistynyt kuningaskunta.
Englanti pyrki 1600-luvulla saamaan ison osuuden kauppamerenkulusta. Niinpä 1651 hyväksyttiin purjehdussääntö-niminen laki, jonka mukaan Englantiin ja sen siirtomaihin sai tuoda Euroopan ulkopuolelta tavaraa vain englantilaisilla laivoilla. Se oli tähdätty kauppamerenkulkua hallinnutta Hollantia vastaan. Kielto oli voimassa kahdensadan vuoden ajan vuoteen 1849. Hollanti oli 1600-luvun alkupuolella onnistunut laajentamaan kauppamerenkulkuaan ja siitä oli tullut Euroopan rikkain maa. Hollantilaisten kaukokauppa Aasiasta johti siihen, että englantilaiset jäivät syrjään tuottoisasta maustekaupasta. Yhdistynyt kuningaskunta
Vuonna 1999 perustettiin Skotlannin parlamentti ja Walesin kansankokous, joista Skotlannin parlamentilla on lainsäädäntövaltaa. Pohjois-Irlannilla on vuodesta 2003 oma 108-jäseninen parlamentti ja lisäksi 18 paikkaa Westminsterin parlamentissa. Vallan siirto Belfastiin jäädytettiin vuonna 2003, mutta vietiin loppuun vuonna 2010. Skotlannin vapaakirkko (vuodesta 1900)
Vuonna 2000 osa vapaakirkon seurakunnista irroittautui siitä ja muodosti uuden kirkon nimellä Skotlannin vapaakirkko (jatkuva) ("Free Church of Scotland (Continuing)"). Eroamisen syyt juonsivat juurensa vapaakirkon pastoriin professori Donald MacLeodiin kohdistuneisiin syytöksiin koskien seksuaalista hyväksikäyttöä 1980-luvulla. Edinburghin sheriffioikeus totesi MacLeodin syyttömäksi, mutta tapauksesta syntyneet erimielisyydet kirkon sisällä johtivat jakautumiseen. Myöhemmin näiden kahden kirkon välillä oli kiistaa seurakuntien kiinteistöjen omistuksesta, esimerkiksi Skyen saarella olleesta Broadfordin kirkkorakennuksesta ja pappilasta käytiin kiistaa vielä vuonna 2011, jolloin Skotlannin vapaakirkko (jatkuva) hävisi omistusoikeuskiistan Skotlannin vapaakirkolle. Celtic FC
Celtic Football Club on vuonna 1888 perustettu jalkapalloseura, jonka kotipaikka on Skotlannin Glasgow. Joukkue pelaa Skotlannin korkeimmalla sarjatasolla Skotlannin valioliigassa. Celtic on yksi Skotlannin menestyneimmistä seuroista. Se on voittanut maan mestaruuden 48 kertaa, mikä on toiseksi eniten Rangersin jälkeen. Lisäksi Celtic on saavuttanut myös 36 Skotlannin cupin ja 16 Skotlannin liigacupin voittoa. Celtic voitti Euroopan cupin 1967 ensimmäisenä brittiseurana ja pääsi loppuotteluun Euroopan cupissa myös 1970 sekä UEFA-cupissa 1997. Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko
Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko yhdistyi Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon kanssa muodostaen Skotlannin yhdistyneen vapaakirkon ("United free church of Scotland").. Tässä uudessa kirkossa oli 1 620 jäsentä ja se kilpaili koossa Skotlannin kirkon kanssa. 27 seurakuntaa, jotka sijaitsivat pääosin Skotlannin Ylämailla ei hyväksynyt yhdistymistä. Ne julistautuivat Skotlannin vapaakirkon laillisiksi jatkajiksi vaatien sen koko omaisuutta itselleen. Englannin parlamentin ylähuone päättikin heillä olevan oikeuden siihen. Päätöstä pidettiin kuitenkin sen verran kohtuuttomana, että päädyttiin lopulta jakoon, jossa Skotlannin vapaakirkkona jatkava joukko sai lähes puolet kirkon entisestä omaisuudesta. Skotlantilainen valistus
Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 1707 Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Tämä avasi skoteille Englannin siirtomaakaupan, ja he ottivatkin siitä nopeasti haltuunsa valtaosan. Vaurastuminen tuki sivistystä, ja sen ansiosta skotlantilaiset oppineet alkoivat vaikuttaa entistä useammin Skotlannissa Manner-Euroopan sijaan. Englannin kuningaskunta
Jo aiemmin personaaliuniossa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707. Skotlannin kirkko
Skotlannin kirkko (, , ), tunnettu myös skottilaisella nimellään the Kirk, on reformoitu, presbyteriaaninen kirkko, joka toimii Skotlannin kansallisena kirkkona. Se ei ole valtionhallinnon alaisuudessa eikä samaan tapaan valtionkirkon asemassa kuten Englannissa Englannin kirkko. Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentti julisti sen itsenäiseksi vuonna 1921 "(Church of Scotland Act 1921)", mikä sovitti vuosisatoja jatkuneet ristiriidat valtionhallinnon ja kirkon välillä. Bank of England
Pankki perustettiin vuonna 1694. Samaan aikaan perustettiin Skotlantiin Bank of Scotland, joka edelleen painaa omia seteleitään. Vuonna 1844 punta sidottiin kultaan ja pankki sai yksinoikeuden painaa seteleitä (aiemmin seteleitä painaneet pankit saivat edelleen jakaa niitä). Pankki kansallistettiin 1946. Skotit
Skotin kieli kuuluu germaanisiin kieliin ja sitä puhuu osa skoteista. Se on läheistä sukua englannille, ja se on kehittynyt muinaisenglannista ja muinaisnorjasta. Englannin ja Skotlannin unionien jälkeen kielen asema väheni murteeksi, mutta se elpyi jälleen 1900-luvulla. Gaelia puhuu enää arviolta 2% Skotlannin väestöstä, mutta luku on ollut historiallisesti paljon suurempi. Gaeli on sukua iirille ja sen puhuma-aluetta Pohjois- ja Länsi-Skotlannissa kutsutaan nimellä Gàidhealtachd. Skotlanti
National Records of Scotlandin arvion mukaan Skotlannissa oli vuoden 2013 puolivälissä , eli enemmän kuin koskaan aiemmin. Vuoden 2011 väestönlaskun perusteella Skotlannin suurimmat kaupungit olivat Glasgow (), Edinburgh (), Aberdeen (), Dundee () ja Paisley (). Skotlannin historia
Toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin perinteiset teollisuudenalat kukoistivat vielä hetken, mutta pian sen jälkeen kilpailu maailmanmarkkinoilla koveni, kun Saksa ja Japani palasi kaupankäyntiin. Skotlannissa uudistukset tulivat kuitenkin hitaasti. Talouden lisäksi toisen maailmansodan jälkeen Skotlannin kaupunkeja alettiin uudistaa. Suuret kaupungit olivat liikakansoitettua, ja uusia asuntoja tarvittiin kipeästi. Ongelman ratkaisemiseksi 1940–1960-luvuilla perustettiin viisi uutta kaupunkia: ensimmäisenä alettiin rakentaa East Kilbridea (1947) ja Glenrothea (1948). Skotlanti
Skotlannin itsenäistyminen nostaisi esiin monia kysymyksiä. Jouduttaisiin päättämään muun muassa siitä, olisiko Skotlanti vanha EU-maa. Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso on sanonut, että itsenäinen Skotlanti joutuisi hakemaan EU-jäsenyyttä sekä neuvottelemaan liittymisehdot. Rajavalvonnan ja maanpuolustuksen järjestäminen itsenäisessä Skotlannissa olisi oma kysymyksensä. Jouduttaisiin myös päättämään, pysyisivätkö Britannian ydinaseet yhä Länsi-Skotlannissa. Yhdistyneen kuningaskunnan osat
Skotlanti on vuodesta 1996 asti ollut jaettu 32 hallintoalueeseen ("council area", katso Skotlannin hallintoalueet). Nämä ovat ainoa koko maan kattava paikallishallintojärjestelmä. Hallintoalueiden alapuolella on joillakin alueilla paikallisvaltuustoja, mutta näiden toimivalta on hyvin rajallinen. Englanti
Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat liittyivät personaaliunioniin vuonna 1603 ja reaaliunioniin vuonna 1707. Tällöin ne muodostivat yhden valtion, Ison-Britannian kuningaskunnan. Vuoden 1800 unionilailla Irlannin kuningaskunta liitettiin Ison-Britannian kuningaskuntaan. Myöhemmin liittoon jäi vain Pohjois-Irlanti ja nykyisen mallinen Britannian valtio, Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta, syntyi. Sen jälkeen Britanniaa on hallinnut yhteinen hallitus, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus. Vuonna 1999 Skotlanti ja Wales saivat omat parlamenttinsa ja Englanti jäi ainoaksi Britannian osaksi, jolla ei ole edustavaa elintä. Lainsäädännössä Englanti on vuoden 1284 Rhuddlan-asetuksen ja vuoden 1536 unionisopimuksen voimaanastumisten jäljiltä samassa yksikössä kuin Wales (Englanti ja Wales). Skotlanti ja Pohjois-Irlanti ovat erillisiä yksiköitä myös lainsäädännössä. Skotlannin cup
Skotlannin cup-pokaali on peräisin jo vuodelta 1873, mikä tekee siitä yhden maailman vanhimmista edelleen jaettavista pokaaleista. Englannin FA Cupia pelattiin jo vuonna 1871, mutta pokaali on paljon nuorempi. Ensimmäisen kerran Skotlannin cupista pelattiin kaudella 1873–1874, jolloin pokaalista kilpaili 16 joukkuetta. Loppuottelussa Queen's Park voitti Clydesdalen maalein 2–0. Queen's Park hallitsi ennen 1900-luvun vaihdetta skotlantilaista jalkapalloilua ja saavutti kaikkiaan kymmenen cup-mestaruutta. Menestyneimmät cup-joukkueet ovat kuitenkin glasgowilaiset paikalliskilpailijajoukkueet Celtic ja Rangers, joilla on molemmilla yli 30 cup-voittoa. Skotlannin kansallispuolue
Skotlannin kansallispuolue (, SNP, gaeliksi "Pàrtaidh Nàiseanta na h-Alba", skotiksi "Scots Naitional Pairtie") on keskusta-vasemmistolainen kansallismielinen puolue, jonka pääteema on Skotlannin itsenäisyys. SNP muodostui vuonna 1934 NPS:n ("National Party of Scotland") ja "Scottish Partyn" yhdistyessä. Vuoden 2007 vaalien jälkeen SNP on ollut Skotlannin parlamentin suurin puolue. Puolueen johtajana ja Skotlannin ensimmäisenä ministerinä on toiminut vuodesta 2014 Nicola Sturgeon. Luettelo Skotlannin hallitsijoista
Isänsä Jaakko V:n kuoltua Maria Stewart (1542–1587) nousi alle viikon ikäisenä Skotlannin kuningattareksi (1542-1567). Maria avioitui Ranskan kuninkaan Frans II:n kanssa, jolloin velipuoli hallitsi kuningattaren nimissä. Maria otti sukunimekseen Stuart, jotta ranskalaiset lausuisivat sen oikein. Vuonna 1560 Maria palasi kotimaahansa 18-vuotiaana leskenä. Katolisena hän joutui myöhemmin sisällissotaan velipuoltaan vastaan ja haki turvapaikkaa Jaakko V:n serkulta, Englannin kuningattarelta Elisabet I:ltä. Elisabet vangitsi Marian, koska tällä oli parempi oikeus Englanninkin kruunuun, nosti kaksivuotiaan Jaakko VI:n (1567–1625) Skotlannin kuninkaaksi ja teloitutti Maria Stuartin vuonna 1587. Luettelo Skotlannin historiallisista kreivikunnista
Skotlannin 32 historiallista kreivikuntaa aakkosjärjestyksessä luetteloituna. Omat hallintoalueensa ovat muodostaneet myös Shetlandsaaret ja Orkneysaaret. Skotit
Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvassa Skotlannissa on vähän yli 5 miljoonaa asukasta ja heistä 4,5 miljoonaa luki vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan itsensä skoteiksi. Muualla maailmassa skottilaisen taustan omaa noin 10–15 miljoonaa henkilöä, ja suurin osa heistä asuu muissa englantia puhuvissa maissa kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014
Skotlannin kansanäänestys itsenäisyydestä 2014 oli Skotlannissa 18. syyskuuta 2014 järjestetty kansanäänestys siitä, pitäisikö alueen jäädä osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa vai itsenäistyä. Äänestyksessä Skotlannin itsenäistymistä vastusti 55,3 % ja kannatti 44,7 % äänestäneistä. Äänestysprosentti oli 84,6. Skotlanti
Yhdistynyt kuningaskunta on hallinnollisesti katsoen yksi valtio, jolla on yksi virallinen parlamentti ja hallitus. Vaikka kuningaskunnan eri osille onkin myönnetty jonkun verran itsehallintoa, niiden parlamentit ja muut omat hallinnolliset elementit ovat Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alaisuudessa. Virallinen parlamentti voi myös päättää supistaa tai muuttaa niiden valtaa, joskin on todennäköistä ettei tärkeitä ratkaisuja kuten itsehallinnon lakkauttamista tulla tekemään ilman kyseisen alueen kansanäänestystä. Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko
Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko (, , ), on skotlantilainen kirkkokunta, joka perustettiin vuonna 1900 Skotlannin yhdistyneen presbyteerikirkon ja Skotlannin vapaakirkon enemmistön yhdistyessä. Kirkon enemmistö puolestaan yhdistyi vuonna 1929 Skotlannin kirkon kanssa. Vähemmistö päätti kuitenkin jatkaa toimimista itsenäisenä kirkkona. Sillä oli vuoden 2016 lopussa 53 seurakuntaa ja 2 466 jäsentä. Yhdistyneen kuningaskunnan historia
Yhdistyneen kuningaskunnan historia valtiona alkoi, kun Englannin ja Skotlannin kuningaskunta muodostivat poliittisen unionin 1. toukokuuta 1707, kuten 22. heinäkuuta 1706 allekirjoitetussa Englannin ja Skotlannin parlamenttien ratifioimassa Trentin unionisopimuksessa oli sovittu. Unionista muodostui Ison-Britannian kuningaskunta. Ennen yhdistymistä Englanti ja Skotlanti olivat olleet itsenäisiä valtioita, mutta vuonna 1603 solmitun sopimuksen () jälkeen niitä yhdisti personaaliunioni, jolla luotiin perusta kuningaskuntien yhdistymiseen. Skotit
Maiden tiet lähenivät taas toisiaan kun Skotlannin kuningas Jaakko VI peri Englannin kruunun ja muutti hovinsa Lontooseen. Jaetun kuninkaan johdosta Skotlannin autonomia alkoi murentua pikku hiljaa ja siitä tuli kiinteämpi osa Yhdistynyttä kuningaskuntaa. 1800-luvulla Skotlanti teollistui voimakkaasti Englannin tapaan ja maan väestö keskittyi Glasgowin lännessä ja Edinburghin idässä käsittävälle vyöhykkeelle. Suuria määriä skotteja muutti paitsi tälle vyöhykkeelle, myös muualle maailmaan ja erityisesti Ison-Britannian siirtomaihin. Muuttoliike siirtomaihin oli erityisen voimakasta gaelia puhuneilta alueilta. Skotlannin kirkko
Vuonna 1874 parlamentti poisti vihdoin patronaattioikeuden, mikä avasi mahdollisuuden jälleenyhdistymiselle. Tämä vei kuitenkin aikaa ja tapahtui vaiheittain. Vuonna 1900 Skotlannin vapaakirkko ja Yhdistynyt presbyteerikirkko yhdistyivät nimellä Skotlannin yhdistynyt vapaakirkko ("United Free Church of Scotland"), tosin Skotlannin vapaakirkosta vähemmistö erityisesti Ylämaiden alueella päätti pysyä itsenäisenä kirkkona. Yhdistynyt kirkko liittyi Skotlannin kirkkoon vuonna 1929. Tosin myöskään Skotlannin yhdistyneestä vapaakirkosta kaikki eivät hyväksyneet yhdistymistä, vaan jatkoivat itsenäisenä kirkkona. Skotlannin historia
Levottomuuksien jälkeen kirkonmies Alexander Henderson ja lakimies Archibald Johnston alkoivat laatia niin sanottua National Covenant -asiakirjaa, jonka useat skotlantilaiset merkkihenkilöt allekirjoittivat Greyfriars Kirkissa helmikuussa 1638. Asiakirjan allekirjoittaneet lupasivat puolustaa Skotlannin kirkon puhtautta. Niin sanotun presbyteerien liiton kannattajat nousivat nopeasti poliittiseksi ja uskonnolliseksi voimaksi Skotlannissa. Presbyteerien ja kuninkaan kiistat kärjistyivät vuosina 1639 ja 1640 käytyihin piispojen sotiin. Englannin joukot kärsivät molemmissa piispojen sodassa varojen ja tuen puutteesta. Toisessa piispojen sodassa Alexander Leslien johtama skottiarmeija valtasi Newcastlen ja voitti englantilaiset Newburnin taistelussa. Englannin armeijan taistelutahto musertui, ja Kaarlen oli pakko tehdä rauha elokuussa 1641. Iso-Britannia (saari)
Saarella oli ollut kolme maata: Englanti, Skotlanti ja Wales. Ison-Britannian kuningaskunta oli olemassa vuodet 1707–1801. Se muodostettiin vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin kuningaskunnan ja Skotlannin kuningaskunnan yhdistyessä. Vuoden 1801 liittosopimus muutti valtion nimen Ison-Britannian ja Irlannin yhdistyneeksi kuningaskunnaksi, josta tuli vuonna 1927 nykyinen "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Iso-Britannia-nimeä käytetään lähes aina tarkoittamaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa. Lyhenne "GB" (Great Britain) on myös jossakin yhteyksissä virallinen valtiosta käytetty lyhenne.