Kuka kirjoitti teoksen Tractatus Logico-Philosophicus?
Tractatus logico-philosophicus
Tractatus logico-philosophicus eli Loogis-filosofinen tutkielma () on Ludwig Wittgensteinin varhaiskauden pääteos ja eräs loogisen empirismin tärkeimmistä vaikuttajista. Teos julkaistiin alun perin vuonna 1921 aikakauskirjassa "Annalen der Naturphilosophie" ja vuonna 1922 tarkistettuna kaksikielisenä kirjana (englanti–saksa). Vuonna 1927 Wittgenstein esitti teoksen väitöskirjanaan Cambridgen yliopistossa. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Talvella 1921–1922 tuolloin 18-vuotias opiskelija Frank Ramsey käänsi "Tractatuksen" englanniksi, ja Wittgenstein sai käännöksen maaliskuussa. Wittgenstein tarkensi Ostwaldin painoksen virheistä ja Ramseyn väärinymmärryksistä johtuneita epätarkkuuksia ja muokkasi käännöstä sujuvammaksi englanniksi. Hän myös valitsi kirjan nimeksi "Logisch-Philosophische Abhandlungin" suoran käännöksen ja Russellin ehdottaman nimen "Philosophical Logic" sijaan Mooren ehdotuksen "Tractatus Logico-Philosophicus", joka mukailee Baruch Spinozan teoksen "Tractatus theologico-politicus" nimeä. Kun kävi ilmi, että Ostwaldin painoksesta oli jäänyt pois eräs Wittgensteinin myöhemmin lähettämä huomautus, Ogden kysyi, voisiko Wittgenstein lähettää lisää selventäviä propositioita vaikeatajuiseen kirjaan, mutta tämä kieltäytyi tästä jyrkästi. Kesäkuussa Wittgenstein luovutti kaikki oikeudet "The International Libraryn" julkaisija Kegan Paulille, eikä siten saanut lainkaan korvausta kirjan julkaisemisesta tai rojalteja sen myynnistä.
Elokuussa Wittgenstein ja Russell tapasivat Innsbruckissa. He riitelivät uskonnollisista ja moraalisista seikoista, ja heidän ystävyyssuhteensa päättyi tähän tapaamiseen. Syyskuussa Wittgenstein lähti Trattenbachista ja opetti hetken Haßbachin kylässä, mutta jo marraskuussa hän siirtyi Puchbergiin. Hän ei pitänyt kummankaan kylän ihmisistä. Marraskuussa hän sai myös ensimmäisen kopionsa "Tractatuksesta". Kirja alkoi herättää mielenkiintoa muun muassa Wienin ja Cambridgen yliopistopiireissä. Ramsey teki ensimmäisen arvostelun kirjasta Mindin lokakuussa. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Wittgenstein ja Pinsent palasivat lomalta lokakuussa. Käydessään Lontoossa Wittgenstein kertoi Russellille ajatuksistaan, ja Russell antoi pikakirjoittajan kirjata ne ylös. Kirjoitus on ensimmäinen Wittgensteinin säilyneistä filosofisista töistä, ja se on julkaistu teoksen "Muistikirjoja 1914–1916" liitteenä nimellä "Muistiinpanoja logiikasta". Kirjoitus käsittelee ajatusta siitä, että Russellin tyyppiteorian voisi tehdä tarpeettomaksi kehittämällä sopivan symbolijärjestelmän, ja ennakoi näin Wittgensteinin "Tractatus logico-philosophicus" -teoksessaan tekemää erottelua näyttämisen ja sanomisen välillä. Analyyttinen filosofia
Myös Wittgensteinin tavoitteena oli luoda loogisesti täydellinen kieli. Wittgensteinille kaikki loogiset lauseet ovat tautologioita, jotka sallivat kaikki mahdollisuudet. Lauseet jotka eivät ole loogisia tautologioita, tai jotka eivät kuvaa tosiasioita, ovat merkityksettömiä. Hän esitti teoriansa vuonna 1921 julkaistussa teoksessa "Tractatus Logico-Philosophicus". Filosofisia tutkimuksia
"Tractatus Logico-Philosophicuksen" julkaisemisen jälkeen Wittgenstein katsoi ratkaisseensa kaikki filosofian ongelmat ja lähti kansakoulunopettajaksi Itävaltaan. Vuonna 1929 hän kuitenkin palasi takaisin Cambridgeen, missä hän oli nuorempana opiskellut. Aluksi hän lähinnä pyrki selventämään aiempaa filosofiaansa, mutta noin vuonna 1933 hänen filosofiansa sai uuden suunnan: Hän huomasi tehneensä "Tractatuksessa" ”vakavia virheitä”, mihin vaikuttivat myös hänen käymänsä keskustelut etenkin Frank Ramseyn ja Piero Sraffan kanssa. Vuosina 1933–35 hän saneli opiskelijoilleen huomautuksia, jotka on julkaistu nimellä "Sininen ja ruskea kirja", ja jotka julkaisija on alaotsikoinut ”Filosofisten tutkimusten esitutkimuksiksi”. ”Ruskea kirja” muistuttaa sisällöltään "Filosofisten tutkimusten" varhaisempia osia. Metafilosofia
Platonin dialogit käsittelevät yleensä etiikkaa ja muita filosofian osa-alueita, mutta sivuavat toistuvasti metafilosofisia kysymyksiä, kuten:Ludwig Wittgensteinin "Tractatus logico-philosophicus" ja "Filosofisia tutkimuksia" käsittelevät ensisijaisesti logiikkaa, kielenfilosofiaa ja mielenfilosofiaa, mutta filosofisten ongelmien ja filosofisen ymmärryksen luonne ovat keskeisessä roolissa kaikessa käsittelyssä. Wittgenstein sanoi usein, että filosofiset virheet johtuvat filosofisen tutkimuksen luonteen väärinymmärtämisestä. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Palvellessaan Itävalta-Unkarin armeijassa ensimmäisen maailmansodan aikana Wittgenstein kirjoitti ainoan hänen elämänsä aikana julkaistun filosofisen teoksensa "Tractatus logico-philosophicuksen". Teos julkaistiin vuonna 1921. Sodan jälkeen Wittgenstein vetäytyi filosofin uraltaan ja siirtyi kansakoulunopettajaksi Itävaltaan. Hän kuitenkin palasi filosofian pariin ennen kaikkea Moritz Schlickin ansiosta ja palasi Cambridgeen vuonna 1929. Samana vuonna hänelle myönnettiin tohtorin arvo. Hän alkoi luennoida Cambridgessä, ja vuonna 1936 hänet nimitettiin professoriksi. Hän käsitteli vuosien aikana luennoillaan muun muassa kielifilosofiaa sekä matematiikan ja psykologian filosofiaa. Hän kirjoitti ja muokkasi myöhäiskautensa pääteosta "Filosofisia tutkimuksia" vuodesta 1936 aina elämänsä loppuun saakka. Teos julkaistiin kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Tractatus logico-philosophicus
80 sivulla Wittgenstein esittää oman 7-kohtaisen filosofisen järjestelmänsä loogisen atomismin hengessä. Jokainen kirjan lause on numeroitu rekursiiviselta vaikuttavalla tavalla, tosin numeroinnin luonteesta ei ole yksikäsitteisesti hyväksyttyä näkemystä. Ajatuksena on kuitenkin karkeasti ottaen, että 1.1 selittää kohtaa 1, 1.11 ja 1.12 kuvaavat selittävät kohtaa 1.1 ja niin edespäin. Kirjan 7 päälausetta ovat:Wittgenstein esittelee "Tractatuksessa" ns. kielen kuvateorian, jonka mukaan oikein muodostetut lauseet ovat kuvia asiaintiloista. Esimerkiksi lause ”Kissa on pöydällä” kuvaa asiaintilaa, jossa kissaksi kutsuttu eläin on pöydällä.
Michael Dummett
Dummettin ensimmäinen kirja "Frege: Philosophy of Language" julkaistiin lopulta 1973. Teos oli merkittävä vedenjakaja Gottlob Fregen filosofian tutkimisessa. Dummett julkaisi 1981 uuden painoksen kirjasta nimellä "The Interpretation of Frege’s Philosophy", jossa oli enemmän viittauksia Fregen töihin. Niiden välillä Dummett julkaisi lisäksi teokset "Elements of Intuitionism" ja tutkimuskokoelman "Truth and Other Enigmas". Dummett sai 1979 Oxfordin yliopiston logiikan Wykeham-professuurin viran, jota hän piti vuoteen 1992, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lait (Platon)
"Lait" oli Platonin viimeinen teos. Se jäi kesken Platonin kuoltua vuonna 347 eaa., mutta se julkaistiin pian tämän kuoleman jälkeen. Dialogia on antiikin ajalta lähtien pidetty Platonin aitona teoksena, ja sen mainitsee sellaisena jo Aristoteles. 1800-luvulla dialogin aitous kyseenalaistettiin tutkimuksessa joskus kokonaan. Nykytutkimuksen mukaan näin jyrkälle näkemykselle ei kuitenkaan ole perusteita. Holger Thesleffin mukaan sen sisältöön ovat kuitenkin saattaneet Platonin jälkeen tai tämän vielä eläessä vaikuttaa useat henkilöt Platonin seuraajan Speusippoksen valvonnassa. Platonin kuoltua sen kirjoitti lopulliseen muotoonsa Filippos Opuslainen. Siksi Thesleff luonnehtii dialogia puoliautenttiseksi. Logiikan historia
Gottlob Frege laajensi formaalia logiikka propositionaalisen logiikan ulkopuolelle teoksessaan "Begriffsschrift" (1879) ottamalla mukaan sellaisia käsitteitä kuin "kaikki" ja "jotkut". Hän näytti, kuinka muuttujia ja kvanttoreita voitiin käyttää lauseiden loogisen rakenteen paljastamiseen, joka muuten oli saattanut hautautua niiden kieliopillisen rakenteen alle. Esimerkiksi lauseesta "kaikki ihmiset ovat kuolevaisia" tulee "kaikille asioille "x" pätee, että jos "x" on ihminen niin "x" on kuolevainen". Fregen käyttämä erikoinen kaksiulotteinen merkintätapa vaikutti kuitenkin siihen, ettei hänen töitään huomioitu vuosiin. Knut Ferdinand Lagus
Laguksen vanhemmat olivat professori, kanslianeuvos Wilhelm Gabriel Lagus ja Hedvig Maria af Tengström. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1844. Lagus valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1848, filosofian maisteriksi 1850, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1852 ja lisensiaatiksi 1855. Laguksen väitöskirja kuolemanrangaistuksesta ("Om dödsstraffet") valmistui 1859. Hän sai varatuomarin arvon 1853. Logicomix
Logicomix: Nerouden ja hulluuden rajalla () on vuonna 2009 ilmestynyt sarjakuvaromaani, joka kuvaa logiikan kehitystä 1900-luvun alussa päähenkilönä Bertrand Russell. Teoksen ovat käsikirjoittaneet Apostolos Doksiadis ja Khristos H. Papadimitriou ja kuvittaneet Alekos Papadatos ja Anne di Donna. Antiikin filosofia
Filosofisia kirjeitä tunnetaan ennen kaikkea Platonin teksticorpuksesta, vaikka suurin osa hänen nimiinsä laitetuista kirjeistä onkin epäperäisiä, sekä Cicerolta, Senecalta ja mm. Epikurokselta. Hellenistisellä kaudella syntyi ns. "diatribē"-kirjallisuus, joka koostui kansanomaisista luennoista ja pakinoista. Retoriikalle olivat tärkeitä luonnollisesti puheet, ja niiden kirjoittajista maininnan arvoisia ovat ennen kaikkea Cicero, Dion Khrysostomos, Aelius Aristides ja Herodes Atticus. Petrus Hispanus
Petrus Hispanus (1200-luku) oli hispanialainen keskiaikainen filosofi. Hän kirjoitti teoksen nimeltä "Tractatus", joka toimi yleisenä logiikan oppikirjana. Hänen nimiinsä on laitettu myös joukko lääketiedettä käsitteleviä teoksia. Hän kirjoitti myös teoksen "Summule logicales magistri Petri Hispani" ("Maisteri Petrus Hispanuksen kokoelma logiikan kysymyksiä"), jota on säilynyt suuri joukko sekä käsikirjoituksina että painettuina versioina. Tämä on merkki siitä, että hänen teoksensa olivat suosittuja eurooppalaisissa yliopistoissa pitkälle 1600-luvulle saakka. Summa logicae
Summa logicae ("Logiikan summa") on Vilhelm Occamilaisen kirjoittama logiikan käsikirja. Se on kirjoitettu joskus ennen vuotta 1327, ja julkaistu Pariisissa 1447/48, Bolognassa 1498, Venetsiassa 1508 ja Oxfordissa 1675. Khrysippos
Khrysippos tuli tunnetuksi yhtenä antiikin Kreikan tärkeimmistä loogikoista. Kun Klemens Aleksandrialainen halusi mainita jonkun, joka olisi loogikoista etevin niin kuin Homeros oli runoilijoista etevin, hän valitsi Khrysippoksen, ei Aristotelesta. Diogenes Laertios kirjoitti: "Jos jumalat käyttävät dialektiikkaa, heille kelpaa vain Khrysippoksen dialektiikka." Myöhemmin Khrysippoksen työ logiikan alalla joutui kuitenkin unohduksiin. Aristoteleen logiikka sai vallitsevan aseman, koska sitä pidettiin käytän­nölli­sempänä ja myös koska sen omaksuivat uus­platonistit. Vielä 1800-luvullakaan stoalaista logiikkaa väheksyttiin, ja sitä pidettiin hedelmättömänä muodollisena järjestelmänä, jossa Aristoteleen logiikan käsitteet olivat vain saaneet uudet nimet. Vasta logiikan edistysaskelet 1900-luvulla ja nykyaikainen propositiologiikka tekivät selväksi, että stoalainen logiikka oli ollut merkittävä saavutus. Diogenes Laertios
Diogenes Laertios () (200-luku) kuuluu merkittävimpiin antiikin ajalla eläneisiin filosofien elämäkertojen kirjoittajiin. Hän oli kreikkalainen ja nimensä perusteella mahdollisesti kotoisin Kilikian Laerteesta tai roomalaista Laertiuksen sukua. Diogeneen omasta elämästä ei tiedetä juuri mitään, mutta häneltä säilynyt teos "Merkittävien filosofien elämät ja opit" on kreikkalaisen filosofian historian keskeisimpiä lähteitä. Logiikan tiede
Logiikan tiede () on G. W. F. Hegelin teos. Teoksen ensimmäinen osa on julkaistu suomeksi. Khrysippos
Tuotteliaana kirjoittajana ja ahkerana väittelijänä Khrysippos otti usein argumenteissaan kumpaakin puolta edustavia kantoja. Hänen 700:sta teoksestaan ei ole säilynyt yhtäkään, lukuun ottamatta muutamia katkelmia osana myöhempien kirjoittajien teoksia. Khrysippos kehitti erityisesti stoalaista logiikkaa. Begriffsschrift
Begriffsschrift: eine der arithmetischen nachgebildete Formelsprache des reinen Denkens (”Käsitekirjoitus: aritmetiikan mukaan rakennettu puhtaan ajattelun formaalinen kieli”) on Gottlob Fregen vuonna 1879 julkaisema lyhyt logiikan alan teos. "Begriffsschrift", joka käännetään yleensä ”käsitekirjoitukseksi”, on kirjassa esitetyn formaalin logiikan järjestelmän nimi. Analyyttinen filosofia
Tractatuksen kirjoittamisen jälkeen Wittgenstein uskoi ratkaisseensa kaikki keskeiset filosofiset ongelmat. Tämän vuoksi hän siirtyi opettajaksi Itävallan maaseudulle. Myöhemmin Wittgenstein päätyi tarkastelemaan teostaan uudelleen ja huomasi siinä vakavia virheitä. Hän palasi filosofian pariin, ja tätä vaihetta kutsutaan Wittgensteinin myöhäisfilosofiaksi. Syllogismi
Toinen keskiaikaisen logiikan varhainen edustaja latinalaisessa lännessä oli Peter Abelard (1079–1142). Hän tutki syllogismin käsitettä ja siihen liittyvää teoriaa perusteellisesti teoksessaan "Dialectica", minkä lisäksi hän käsitteli aihetta muissakin teoksissaan kuten "Logica Ingredientibus". Abelard jakoi modaaliset lauseet "de dicto"- ja de re" -tyyppisiin, mikä teki keskiajan loogikoille mahdolliseksi kehittää modaalisille syllogismeille parempi teoria kuin mihin Aristoteles oli päässyt. 1600-luvun filosofia
Aikakaudella syntyi myös monia poliittisen ajattelun klassikoita, merkittävimpinä Thomas Hobbesin "Leviathan", Locken "Two Treatises of Government" ("Kaksi tutkielmaa hallintovallasta") ja Montesquieun "Lakien henki" ("L'Esprit des Lois"). Tractatus logico-philosophicus
Filosofisia ongelmia syntyy Wittgensteinin mukaan silloin, kun kieltä käytetään väärin esimerkiksi yrittämällä kuvata sellaista, mitä ei voi kuvata. Esimerkkinä tästä on maalauksen ja maailman vastaavuussuhde: maalaus voi esittää latoa, mutta maalaus ei voi esittää maalauksen ja ladon välistä esittämissuhdetta. "Missä esittämissuhde on?" kuuluisi wittgensteinilainen kysymys. Puhe sen puhumisesta, mistä ei voi puhua, herättää kysymyksiä monien omituiselta tai filosofiselta kuulostavien väitteiden luonteesta: ”Mikä on elämän tarkoitus?", ”Kuinka paha ihminen voi olla?", "Onko enemmän identtinen kuin epätosi vai maksalaatikko?". Begriffsschrift
Ludwig Wittgenstein kunnioitti Fregeä teoksessaan "Tractatus logico-philosophicus" käyttämällä termiä "Begriffsschrift" synonyyminä loogiselle formalismille. Arulenus Rusticus
L. Junius Arulenus Rusticus (n. 35–93 jaa.) oli roomalainen poliitikko ja stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Arulenus Rusticus oli Thrasea Paetuksen ystävä ja seuraaja. Hän toimi tribuunina vuonna 66, jolloin senaatti tuomitsi Thrasean kuolemaan. Hän olisi yrittänyt estää tuomion veto-oikeudellaan, mutta Thrasea esti häntä, koska katsoi, että hän olisi tällä tavoin vain aiheuttanut oman tuhonsa pelastamatta kuitenkaan Thraseaa. Nikeforos Gregoras
Gregoras oli Theodoros Metokhiteen oppilas ja henkinen perillinen. Hän aloitti uransa tähtitieteilijänä. Hän kirjoitti myös historiasta, mukaan lukien Rooman eli Bysantin valtakunnan historia, sekä kirjeitä. Osa näiden teosten sisällöstä käsittelee myös filosofisia aiheita. Gregoras kirjoitti myös muun muassa filosofisen dialogin "Florentios" eli "Viisaudesta" ("Florentios ē Peri sofias") sekä teokset "Antilogia" ja "Antirrhētika". Filosofiassaan hän arvosteli Aristotelesta ja vastusti tämän ajattelua. Filosofian lohdutus
Filosofian lohdutus () on Boëthiuksen kirjoittama filosofinen teos, jossa hän käsittelee antiikin ajan filosofian merkitystä. Se on kirjoitettu noin vuonna 524, ja se on antiikin ja keskiajan rajalla vaikuttaneen Boëthiuksen tunnetuin teos. Sitä pidetään varhaiskeskiajan merkittävimpänä ja eniten vaikuttaneena teoksena, sekä myös viimeisenä suurena teoksena, jota voidaan pitää klassisen ajan tuotoksena. Tractatus logico-philosophicus
Wittgenstein tiivisti itse "Tractatuksen" näin: Logos-ensyklopedia
Logos on internetissä julkaistava suomenkielinen filosofian tietosanakirja. Sen päätoimittaja on Kalle Puolakka (9/2013) ja varapäätoimittaja Sami Syrjämäki. Se on ei-kaupallinen ja käyttäjilleen maksuton. Sen artikkelit käsittelevät filosofista sanastoa, yksittäisiä filosofeja ja filosofisia teoksia sekä filosofian tutkimia käsitteitä. Artikkelit ovat alan asiantuntijoiden kirjoittamia, ja ne täyttävät tieteellisen julkaisun kriteerit. Tekijät kirjoittavat artikkeleita pääosin vapaaehtoistyönä. "Logosta" julkaisee Eurooppalaisen filosofian seura. Logiikan historia
Tämän perinteen viimeisiä suuria teoksia ovat Johannes Poinsotin "Logiikka" ja Francisco Suárezin "Disputationes metaphysicae". Syllogismi
Jean Buridan (noin 1300–1361), jota monet pitävät myöhäis­keski­ajan suurimpana loogikkona, laati kaksi merkittävää teosta: "Tractatus de consequentiis" ja "Summulae de Dialectica", joissa hän käsitteli syllogismin käsitettä, sen komponentteja, tyyppejä ja tapoja, joilla sen loogista käyttö­mahdollisuutta voitaisiin laajentaa. Buridanin jälkeen syllogistiseen logiikkaan ei kahteen­sataan vuoteen lisätty juuri mitään. Logiikan historioitsijat ovat väittäneet, että keski­ajan jälkeisinä vuosi­satoina alalla ei tapahtunut muita muutoksia kuin että alku­peräis­lähteet tulivat laajemman yleisön ulottuville, logiikan hienouksia arvostettiin entistä vähemmän ja alaa tunnettiin yleisesti yhä huonommin, mille 1900-luvun alun loogikot usein naureskelivat. Aristoteelinen logiikka
Aristoteleen logiikan alan kirjoitukset, jotka tunnetaan yhdessä nimellä "Organon", ovat ainoat hänen töistään, jotka eivät ole missään vaiheessa olleet "kadoksissa". Muut hänen teoksensa olivat länsimaisen tiedeyhteisön kannalta käytännössä kadoksissa hänen kuolemastaan 1000-luvulle saakka. Organonia käytettiin Aristoteleen perustamassa Lykeionin koulussa, ja ainakin osa siitä on selvästi osa luentorunkoa. Andronikos Rhodoslainen kokosi teokset noin vuonna 50 eaa. Platon-kommentaarit
Myös Bysantin valtakunnassa Aristoteleen teoksia luettiin enemmän kuin Platonia, koska Aristoteleen logiikan alan tutkielmia ("Organon") pidettiin niin tärkeinä filosofialle. Merkittävä hahmo oli Arethas Kesarealainen, joka toimi Kesarean arkkipiispana. Hän otti tehtäväkseen Platonin teosten ja monien muiden antiikin aikaisten teosten käsikirjoitusten säilyttämisen. Hän kirjoitti omakätisesti skolioita Platonin teoksiin. 1000-luvulla sellaiset henkilöt kuin Mikael Psellos ja Johannes Italos arvostivat platonismia. Ainoa säilynyt myöhäisbysanttilainen kommentaari on Georgios Pakhymereen tekemä kommentaari Platonin dialogiin "Parmenides". Platon
Myöhemmin on kuitenkin katsottu, että Platonin ajattelu kehittyi ajan myötä, ja dialogien kirjoitusjärjestystä on tutkittu muun muassa kirjallisuuskriittisin menetelmin sekä käyttäen apuna kielellisen tyylin analyysiä ja filosofista tutkimusta. Lewis Campbell oli ensimmäinen, joka todisti tyylianalyysiä käyttäen, että "Kritias", "Timaios", "Lait", "Filebos", "Sofisti" ja "Valtiomies" muodostavat yhden dialogiryhmän, kun taas "Parmenides", "Faidros", "Valtio" ja "Theaitetos" muodostavat toisen ryhmän. Jälkimmäisen täytyy olla edellistä varhaisempi, jos Aristoteleen lausuma siitä, että "Lait" on kirjoitettu "Valtion" jälkeen, pitää paikkansa. Dialogien täsmällinen kirjoitusjärjestys on kuitenkin edelleen avoin. Logiikka
Aristoteelinen logiikka sai alkunsa Aristoteleen teoksissa "Ensimmäinen analytiikka" ja "Tulkinnasta", jotka ovat osa kokoelmaa "Organon". Nykyisin monet katsovat, ettei Aristoteleen järjestelmällä ole juuri muuta kuin historiallista arvoa, koska propositio- ja predikaattilogiikka ovat syrjäyttäneet sen. Termilogiikkaa on kuitenkin yhä edelleen pyritty laajentamaan, ja sitä on hyödynnetty argumentointiteoriassa, tekoälytutkimuksessa ja oikeustieteessä. Sokraattinen ongelma
Friedrich Schleiermacher, saksalainen klassisen kirjallisuuden tutkija, pyrki ratkaisemaan samalla sekä sokraattisen ongelman että kysymyksen siitä, missä järjestyksessä Platonin teokset on kirjoitettu. Schleiermacher katsoi, että Platonin teoksista kaksi, "Sokrateen puolustuspuhe" ja "Kriton", ovat puhtaasti sokraattisia, eli toisin sanoen suhteellisen totuudenmukaisia kuvauksia historiallisesta Sokrateesta, eivätkä sisällä platonista filosofiaa lainkaan. Niiden muiden dialogien, jotka Schleiermacher hyväksyi aidoiksi, hän katsoi olevan läheisesti sidoksissa toisiinsa ja johdonmukaisia platonismissaan. Niiden johdonmukaisuus oli suhteessa Platonin filosofisen kehityksen kolmeen vaiheeseen:Schleiermacherin näkemykset Platonin teosten kirjoittamisjärjestyksestä ovat kuitenkin kiistanalaisia. Thomas Hobbes
Hobbes myös laajensi omia teoksiaan jonkin verran, työstäen "Elementa philosophica" -teoksen ensimmäisenä ilmestynyttä kolmatta osaa "De Cive", joka valmistui marraskuussa 1641. Vaikka sitä levitettiin alun perin vain yksityisesti, se sai hyvän vastaanoton. Tämän jälkeen hän aloitti kovan työn teoksen kahden ensimmäisen osan parissa, sekä julkaisi lyhyen tutkielman optiikasta ("Tractatus opticus"), joka liitettiin osaksi Mersennen julkaisemaa kokoelmaa tieteellisiä tutkielmia, "Cogitata physico-mathematica" (1644). Hobbes sai hyvän maineen filosofisissa piireissä ja vuonna 1645 hänet valittiin yhdessä Descartesin, Gilles de Robervalin ja muiden kanssa tuomitsemaan John Pellin ja Longomontanuksen välistä kiistaa ympyrän neliöimisestä. Timaios Lokrilainen
Timaios Lokrilainen (400-luku eaa.) oli pythagoralainen filosofi, joka tunnetaan ennen kaikkea Platonin hänen mukaansa nimetystä dialogista "Timaios". Dialogin mukaan hän oli kotoisin Suur-Kreikan eli nykyisen Etelä-Italian Lokrista. Q-lähde
C. H. Weisse oivalsi vuonna 1838, että niin sanotut synoptiset evankeliumit (Matteus, Markus ja
Luukas) eivät ole syntyneet Matteuksen evankeliumin pohjalta, vaan Raamatun kaanoniin liitetyistä evankeliumeista Markuksen evankeliumi on vanhin, ja sekä ”Matteus” että ”Luukas” ovat käyttäneet sitä lähteenään. Tämän lisäksi Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa on yhteistä aineistoa, jota ei löydy Markuksen evankeliumista. ”Matteus” ja ”Luukas” eivät kuitenkaan ole toisistaan riippuvaisia. Tämän perusteella syntyi Weissen oivallus kadonneesta lähteestä, jota Matteus ja Luukas ovat käyttäneet lähteenään. Tätä lähdettä kutsutaan yleensä Q-lähteeksi tai Logialähteeksi. Historiallisesti merkittäviä tutkijoita kaksilähdeteorian muotoutumisessa ovat olleet mm. H. J. Holtzmann 1863 (käytti lähteestä L-kirjaimen kreikankielistä muotoa sanasta ”logia”); A. von Harnack 1907 (Q-lähde oli kirjoitettu kreikaksi, koska Mt:n ja Lk:n samankaltaisuudet ovat merkittävät kreikan kielessä); B. H. Streeter 1924. Nimityksellä Q-evankeliumi ilmaistaan joidenkin nykyisten tutkijoiden keskuudessa käsitystä, jonka mukaan Q-lähdettä on pidettävä itsenäisenä dokumenttina, jolla on oma kirjallinen profiilinsa. Suomalaisen filosofian historia
1900-luvun jälkimmäisen puoliskon suomalaista filosofiaa on hallinnut loogis-analyyttinen filosofia. Tutkimus on keskittynyt ennen kaikkea logiikkaan, induktiivisen tiedon teoriaan sekä tieteellisen selittämisen ja teorianmuodostuksen ongelmiin. Suomalaiset filosofit ovat olleet hyvin perillä analyyttisen filosofian tieteenfilosofisesta ja tieto-opillisesta keskustelusta, jossa usein sovelletaan logiikan välineitä filosofisten ongelmien täsmentämisessä ja ratkaisemisessa. Tuomas Tahko
Tuomas Tahko (s. 1982) on teoreettisen filosofian vakituinen yliopistonlehtori ja dosentti Helsingin yliopiston Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteidentutkimuksen laitoksella. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, tieteenfilosofia, tietoteoria, metafilosofia, mielen filosofia, filosofinen logiikka ja filosofian metodologia. Tällä hetkellä Tahko toimii Akatemiatutkijana. Tahko väitteli filosofian tohtoriksi Durhamin yliopistossa vuonna 2008, ohjaajanaan Professori E.J. Lowe. Hän on julkaissut toista kymmentä artikkelia kansainvälisissä lehdissä kuten "Mind" ja "Philosophical Quarterly" sekä lukuisia artikkeleita toimitetuissa teoksissa. Lisäksi hän on toimittanut kaksi teosta ja kirjoittanut yhden kirjan. Dialoginen filosofia
Tunnetuin dialogisen filosofian harjoittaja oli antiikin Kreikassa elänyt Sokrates. Hänen oppilaanaan toimineen Platonin kirjoittamat dialogit esittävät Sokrateen draamallisena keskushahmona, joka perusti filosofisen menetelmänsä keskustelujen varaan. Kyseistä lähestymistapaa kutsutaan sokraattiseksi menetelmäksi. Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Hegel julkaisi eläessään vain neljä teosta. "Hengen fenomenologia" (1807) oli selonteko tietoisuuden kehityksestä aistihavainnosta absoluuttiseen tietoon. "Logiikan tiede" esitteli hänen filosofiansa loogisen ja metafyysisen ytimen. Se julkaistiin kolmessa osassa vuosina 1811, 1812 ja 1816 (uusittu painos 1831). "Filosofisten tieteiden ensyklopedia" hänen koko filosofisesta järjestelmästään. Se julkaistiin alun perin vuonna 1816 ja uusittuina painoksina 1827 ja 1830. "Oikeusfilosofia" (1822) esitteli hänen poliittisen filosofiansa. Siinä hän kritisoi von Hallerin ajatuksia, joiden mukaan lait eivät olleet tarpeellisia. Hegel julkaisi myös joitakin artikkeleita uransa alkupuolella sekä Berliinin kaudellaan. Joukko muita historianfilosofiaa, uskonnonfilosofiaa, estetiikkaa ja filosofian historiaa käsitteleviä teoksia koottiin ja julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen hänen oppilaidensa muistiinpanoista. Georgios Pakhymeres
Pakhymereen kirjallinen tuotanto oli laaja. Hänen merkittävin teoksensa on 13 kirjaa käsittänyt Bysantin historia, joka jatkoi Georgios Akropoliteen työtä ja kattoi vuodet 1255/1261–1308. Filosofian puolella Pakhymeres kirjoitti laajan Aristoteleen ajattelua käsittelevän parafraasi-tiivistelmän nimeltä "Filosofia" ("Philosophia"). Se käsitti sekä logiikan, luonnonfilosofian, metafysiikan että etiikan alueet. Hän kirjoitti myös kommentaarit Aristoteleen "Organoniin", "Fysiikkaan", "Metafysiikkaan" ja "Nikomakhoksen etiikkaan"; teoksen "Quadrivium", joka käsitteli neljää matemaattista oppiainetta eli "quadriviumia" (aritmetiikka, geometria, tähtitiede ja musiikki); sekä ainoan myöhäisbysanttilaisen Platon-kommentaarin, joka oli jatkoa Prokloksen "Parmenides"-dialogin kommentaarille. Fenomenologia
Ensimmäisessä merkittävässä teoksessaan "Logische Untersuchungen" (”Loogisia tutkimuksia”, 1900/1901) Husserl käsitteli fenomenologiaa edelleen deskriptiivisenä eli kuvailevana psykologiana, edelleen Brentanon vaikutuksen alaisena. Husserl analysoi mentaalisten aktien intentionaalisia rakenteita ja sitä, kuinka ne ovat suuntautuneet sekä todellisuuden että ajatuksen objekteihin. Tavoitteena oli paluu ”asioihin itseensä” . "Logische Untersuchungen" alkaa voimakkaalla loogisen psykologismin kritiikillä. Teoksessa Husserl perusti erillisen logiikan, filosofian ja fenomenologian tutkimusalueen, joka oli erillinen empiirisistä tieteistä. Aleksanteri Suuri antiikin lähteissä
Quintus Curtius Rufus kirjoitti teoksensa "Historiae Alexandri Magni" Claudiuksen hallituskauden aikana. Curtiuksen päälähde oli Kleitarkhos, mutta hän käytti myös Ptolemaiosta ja Trogusta. Teos on ainut nykyaikaan säilynyt latinaksi kirjoitettu Aleksanterin elämäkerta, ja siitäkin on säilynyt vain kirjat 3–10. "Historiae Alexandri Magni" oli suosittu keskiajalla ja renessanssin aikana, mutta se on joutunut meidän aikanamme kritiikin kohteeksi. Esimerkiksi Tarn piti Curtiusta "lahjakkaana amatöörinä", ja hänen mukaansa Curtius käytti lähteitään huolimattomasti. Curtiuksen teos on leimattu sensaatiohakuiseksi, jopa "historialliseksi fiktioksi". Toisaalta Curtius kertoo viidennessä kirjassaan kirjoittavansa historiaa ja kommentoi vielä historiografian tekniikkaa. Plautus
Titus Maccius Plautus (254–184 eaa.) oli roomalainen näytelmäkirjailija. Häntä pidetään Terentiuksen ohella roomalaisen kirjallisuuden huomattavimpana komedioiden kirjoittajana, joka kirjoitti kreikkalaisten esikuvien mukaan verrattain karkeita komedioita. Hän kirjoitti yhteensä noin 130 näytelmää, mutta niitä on säilynyt nykypäiviin vain 21. Willelmus Concheslainen
Willelmuksen nimiin laitetuiden teosten kirjoittajista on keskusteltu paljon. Vaikuttaa kuitenkin todennäköiseltä, että hän kirjoitti glossan Platonin dialogiin "Timaios" sekä kommentaarit Boethiuksen teokseen "Filosofian lohdutus", Priscianuksen teokseen "Institutiones Grammaticae" ja Macrobiuksen teokseen "In Somnium Scipionis". Juutalainen filosofia
Saadia Gaonia (892–942) pidetään yhtenä merkittävimmistä varhaisista juutalaisista filosofeista. Hänen teoksensa "Emunoth ve-Deoth" (alun perin "Kitab al-Amanat wal-l'tikadat", ”Kirja uskon- ja opinkappaleista”) vuodelta 933 oli ensimmäinen järjestelmällinen esitys ja filosofinen perusta juutalaisen uskon opinkappaleille.
Bahya ibn Paquda eli Espanjassa 1000-luvun alkupuolella. Hän kirjoitti vuonna 1040 arabiankielisen teoksen "Al Hidayah ila Faraid al-hulub" ("Opas sydämen velvollisuuksiin"), joka oli ensimmäinen juutalainen eettinen järjestelmä. Judah ben Saul ibn Tibbon käänsi teoksen hepreaksi 1161–1180 nimellä "Hovot ha-Levavot".
Yehuda Halevi (1100-luku), juutalainen runoilija-filosofi, esitti polemisessa teoksessaan "Kuzari" jyrkkiä argumentteja filosofiaa vastaan. Näin hänestä tuli juutalainen vastine Al-gazalille, jonka teos "Destructio Philosophorum" oli Kuzarin mallina. Tractatus theologico-politicus
Tractatus theologico-politicus on Baruch Spinozan kirjoittama teologis-poliittinen tutkielma. Se on varhainen uskonnollisen suvaitsemattomuuden kritiikki ja maallisen hallinnon puolustus. Erityisesti se oli etukäteen julkaistu puolustus hänen myöhemmälle teokselleen "Etiikka", jossa Spinoza esitti kovaa arvostelua ja joka julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1677. Filon Megaralainen
Filon Megaralainen ("Filon Dialektikko", "Filon Loogikko", n. 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli koulun toiseksi merkittävin filosofi opettajansa Diodoros Kronoksen jälkeen. Muiden dialektikkojen tavoin Filon kehitti erityisesti logiikkaa, antaen merkittävän panoksen propositiologiikan kehitykseen erityisesti ehtolauseiden ja modaliteettien osalta. Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Vuonna 1801 Hegel varmisti paikan "privatdozentina" Jenan yliopistossa. Hän piti luentosarjoja, joista tuli erittäin suosittuja. Yliopisto nimitti Hegelin ylimääräiseksi professoriksi mahdollisesti Goethen arvovallan ansiosta. Napoleonin vallattua Preussin vuonna 1806 yliopisto piti kuitenkin sulkea. Hegel toimi jonkun aikaa journalistina ja meni naimisiin Marie von Tucherin kanssa vuonna 1811. Julkaistuaan teoksen "Logiikan tiede" ("Wissenschaft der Logik") Hegel sai viran Heidelbergin yliopistosta vuonna 1816. Hän julkaisi teoksen "Filosofisten tieteiden ensyklopedia" ("Enzyklopaedie der philosophischen Wissenschaften"), joka oli yhteenveto hänen filosofiastaan hänen luennoilleen osallistuville opiskelijoille. Aristoteelinen logiikka
Hellenistisenä aikana "Organon" ei ollut koko ajan suosiossa. Vallitsevana logiikan muotona oli sen sijaan stoalainen logiikka, jota kehitti Khrysippos. Hänen teoksistaan yksikään ei ole säilynyt. Jacopo Zabarella
Jacopo Zabarella (eli Giacomo Zabarella) (1532–1589) oli italialainen aristotelinen filosofi ja loogikko, joka opiskeli ja valmistuttuaan myös opetti synnyinkaupunkinsa Padovan yliopistossa. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat logiikan kirjoitusten kokoelma "Opera Logica" vuodelta 1578, ja luonnontieteitä käsittelevä "De rebus naturalibus" (1590). Hän kehitti regressiomenetelmiä, jotka olivat renessanssin aristotelisten oppineiden mielestä ensisijaisia tiedon hankkimisen menetelmiä. Regressiolla he tarkoittivat tiedon yhdistelemistä ja päättelemistä: etenemistä seurausten luetteloimisesta syyn ymmärtämiseen. 1600-luvun alussa monia Zabarellan teoksia painettiin Saksassa, missä hän sai paljon protestanttisia aristotelisia seuraajia. August Immanuel Bekker
Bekkerin toimittamista laitoksista tunnetuimmat ovat Platonin teokset (1816–1823), attikalaiset puhujat ("Oratores Attici", 1823–1824), Aristoteleen teokset (1831–1836), Aristofaneen teokset (1829) sekä 25 osaa teosta "Corpus Scriptorum Historiae Byzantinae". Ainoita latinankielisiä kirjailijoita, joiden teoksia hän toimitti, olivat Livius (1829–1830) ja Tacitus (1831). Johann Andreas Quenstedt
Quenstedt on usein määritelty luterilaisen ortodoksian tallettajana ja ”arkistonhoitajana”. Hän ei kuitenkaan pelkästään tallettanut vanhaa, vaan pyrki myös itse tekemään teologiaa. Hänen merkittävin teoksensa on massiivinen "Theologia Didactico-Polemica Sive Systema Theologicum" (”Didaktis-poleeminen teologia tai systemaattinen teologia”). Kirja esittää yleiskatsauksen ja selityksen lähes jokaisesta sellaisesta opinkohdasta, joista käytiin keskustelua Quenstedtin aikana. Jokaisessa osiossa on didaktinen ja poleeminen osa. Poleemisessa osassa Quenstedt esittelee luterilaisen ortodoksian edustamaa kantaa vastustavat näkemykset ja pyrkii kumoamaan ne. Jaakko Hintikka
Hintikka on tuotannossaan käsitellyt tieto-oppia, tieteenfilosofiaa, estetiikkaa, kielifilosofiaa, filosofian historiaa ja filosofian nykysuuntauksia. Hänen merkittävimmät saavutuksensa ovat matemaattisesta ja filosofisesta logiikasta. Filosofisen logiikan alalla hän on nykyajan johtavia tutkijoita ja sen menetelmien merkittävä kehittäjä. Aristoteles
Aristoteles kehitti logiikkansa todennäköisesti Akatemiassa saamiensa kokemusten perusteella. Platon oli jo kehittänyt Sokrateen menetelmää dialektiseksi filosofiaksi, jossa totuus pyritään samaan selville kysymysten ja vastausten avulla. Aristoteles jatkoi tätä työtä, ja periaatteena hänellä oli se, että tällaisen logiikan avulla väittelijä (alun perin: sokraattiseen keskusteluun osallistuva) voi puolustaa ja kritisoida erilaisia väittämiä pelkästään niiden loogisen totuusarvon perusteella, välittämättä siitä, mitä mieltä itse on kyseisistä väittämistä. Ernest Nagel
Nagel toimitti julkaisuja "Journal of Philosophy" (1939-1956) ja "Journal of Symbolic Logic" (1940-1946). Dialektiikka
Aristoteles oli kreikkalainen filosofi, joka kehitti dialektiikasta menetelmän, jota kutsutaan nykyisin logiikaksi. Filosofi kehitti eteenpäin Platonin näkemyksiä dialektiikasta. Aristoteleelle dialektiikka tarkoitti menetelmää, jota voitiin hyödyntää väittelyn voittamiseen tai totuuden etsimiseen. Kyse oli käytännöllisestä puhetaidonmenetelmästä, jonka avulla tutkittiin mielipiteen muodostumista. Gottfried Leibniz
Leibnizin filosofian hahmottaminen on melko vaikeaa, koska hänen filosofiset kirjoituksensa koostuvat pääasiassa monista lyhyistä kirjoituksista: artikkeleista, kauan kuoleman jälkeen julkaistuista käsikirjoituksista ja useista kirjeistä useille eri vastaanottajille. Hän kirjoitti ainoastaan kaksi laajempaa filosofista tutkielmaa, ja niistä ainoa hänen eläessään julkaistu, "Théodicée" vuodelta 1710, on yhtä lailla teologinen kuin filosofinen. Leibniz itse katsoi filosofin uransa alkaneen julkaisusta "Metafysiikan esitys", jonka hän kirjoitti kommentaarioksi käynnissä olleesta erimielisyydestä Nicolas Malebranchen ja Antoine Arnauldin välillä. Se johti laajaan kirjeenvaihtoon Arnauldin kanssa. Kirjeenvaihto ja "Discours de métaphysique" julkaistiin vasta 1800-luvulla. Vuonna 1695 Leibniz astui julkisesti eurooppalaisen filosofian toimijaksi artikkelillaan ”Système nouveau de la nature et de la communication des substances” (”Uusi luonnon ja substanssien kommunikaation järjestelmä”). Vuosina 1695–1705 hän kirjoitti kirjoituksen "Nouveaux essais sur l'entendement humain" (”Uusia esseitä inhimillisestä ymmärryksestä”), joka oli pitkä kommentaario John Locken vuonna 1690 kirjoittamasta teoksesta "An Essay Concerning Human Understanding", joka julkaistiin Locken kuoleman johdosta kuitenkin vasta vuonna 1765. Vuonna 1714 kirjoitettu ja kuoleman jälkeen julkaistu "Monadologia" koostuu yhdeksästäkymmenestä aforismista. Pyrrhonistiset kirjoitukset
"Pyrrhonistiset kirjoitukset" oli todennäköisesti kirjoitettu 50- tai 40-luvulla eaa. Fotioksen mukaan Ainesidemos oli omistanut teoksensa roomalaiselle Lucius Aelius Tuberolle, joka oli hänen toverinsa Platonin Akatemiassa. Tutkijat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, onko kyseessä sama henkilö kuin Ciceron ystävä Lucius Aelius Tubero. Teosta kirjoittaessaan Ainesidemos oli ilmeisesti jo eronnut Akatemiasta. Baruch Spinoza
Spinozan ensimmäinen julkaisu oli vuonna 1663 ilmestynyt "Renati des Cartes Principiorum Philosophiae", joka käsitteli Descartesin filosofiaa mutta esitteli myös joitakin hänen omia ajatuksiaan. Hän oli kirjoittanut kuitenkin jo aiemmin teoksia, joita levitettiin pienessä piirissä tai julkaistiin vasta hänen kuoltuaan. Vuonna 1665 Spinoza kirjoitti Oldenburgille, että oli aloittanut uuden kirjan nimeltä "Tractatus theologico-politicus". Teos julkaistiin ilman tekijännimeä vuonna 1670. Ennen "Tractatusta" hän oli kirjoittanut "Etiikasta" jo ensimmäisen version. Panostus "Tractatukseen" sen sijaan saattoi johtua ajankohdan poliittisesta tilanteesta — Ranska oli hyökännyt Alankomaihin vuonna 1665. Gottfried Leibniz
Leibniz on merkittävin loogikko Aristoteleen ja vuoden 1847, jolloin Boole ja De Morgan julkaisivat nykyaikaisen logiikan alullepanneita teoksia, välisenä aikana. Leibniz määritteli keskeisiä ominaisuuksia, joita nykyään kutsutaan sellaisilla nimillä kuin konjunktio, disjunktio, negaatio, identiteetti, osajoukko ja tyhjä joukko. Leibnizin logiikka ja periaatteessa koko hänen filosofiansa voidaan palauttaa kahteen periaatteeseen:Mitä kohtaan (1) tulee, yksinkertaisten ajatusten joukko on paljon suurempi kuin mitä Leibniz ajatteli. Kohdan (2) suhteen Leibniz oli oikeassa siinä, että logiikan voidaan katsoa perustuvan symmetrisiin yhdisteisiin, mutta ne eivät vastaa sen enempää yhteen- kuin kertolaskuakaan. 1900-luvun alkupuolella muotoutunut formaali logiikka vaatii vähimmillään myös negaation sekä kvantifioitujen muuttujien käyttöä. Logiikan historia
Charles S. Peirce kehitti käsitteen "toisen kertaluvun logiikka" vuonna 1885 julkaistussa artikkelissaan, joka vaikutti muun muassa Giuseppe Peanoon, Ernst Schröderiin ja moniin muihin. Hän esitteli suuren joukon nykyaikaisen logiikan käyttämiä merkintöjä, muun muassa etuliitesymbolit universaali- ja eksistenssikvanttoreille. 1800-luvn lopun ja 1900-luvun alun loogikot tunsivat näin Peircen ja Schröderin loogiikan paremmin kuin Fregen logiikan, vaikka nykyään Fregeä pidetään yleensä "nykyaikaisen logiikan isänä". Syllogismi
Boethius (noin 475–526) yritti saattaa Aristoteleen logiikan laajempien piirien ulottuville. Hän käänsi "Ensimmäisen analytiikan" latinaksi, mutta tämä käännös jäi lähes tunte­matto­maksi 1100-luvulle saakka. Sen sijaan hänen omilla teoksillaan kategorisista syllogismeista oli keskeinen osuus aihetta käsittelevän keskustelun laajenemiseen. Boethiuksen merkitys logiikan alalla ei niinkään perustu hänen omiin tutkimuksiinsa vaan siihen, että hän tehokkaasti välitti varhaisemmat teoriat myöhemmille logiikoille sekä siihen, että hän hyvin selvästi ja oikein esitti Aristoteleen tulokset. Organon
Uudella ajalla "Organonin" teoksiin perustuvaa aristoteelista logiikkaa sovellettiin edelleen, mutta Aristoteleen omiin teoksiin viitattiin harvemmin. Francis Bacon julkaisi vuonna 1620 logiikkaa ja tieteellistä päättelyä käsittelevän teoksen "Novum Organum (Scientarium)", jonka nimi voidaan suomentaa ”(Tieteiden) uusi työkalu”. Tämä viittaa toisaalta Aristoteleen "Organon"-kokoelmaan ja toisaalta Baconin itsensä kehittämään uuteen tieteelliseen menetelmään. Frank Ramsey
Vuonna 1923 Ramsey matkusti Itävaltaan ja tapasi Ludwig Wittgensteinin, jonka teos "Tractatus Logico-Philosophicus" oli tehnyt häneen suuren vaikutuksen. Hän käänsi teoksen englanniksi. Kun Wittgenstein esitti tutkielmansa väitöskirjaksi Cambridgen yliopistoon, Ramsey oli muodollisesti Wittgensteinin ohjaaja ja G. E. Moore ja Bertrand Russell olivat tarkastajina. Dialektiikka
Antiikin kreikkalaisista ajattelijoista erityisesti sofistit, Sokrates (sokraattinen menetelmä), Platon ja Aristoteles ovat jääneet filosofian historiaan dialektiikan merkittävinä kehittäjinä. Kreikkalaiset filosofit korostivat yksilöllisesti erilaisia puolia dialektiikasta ja sen merkityksestä. Logiikka ja dialektiikka olivat uuden ajan alkuun asti synonyymeja toisilleen. Myöhemmin dialektiikka on liitetty läheisemmin retoriikkaan, kun taas logiikka on saanut vaatimattomamman roolin (ks. logiikan historia). Logisismi
Logisismi on matematiikan filosofian suuntaus, joka piti matematiikkaa logiikan laajennuksena ja pyrki palauttamaan osan matematiikasta tai koko matematiikan logiikkaan. Ohjelman isänä voidaan pitää Gottlob Fregeä, ja sitä toteuttivat ennen kaikkea Bertrand Russell ("Principles of Mathematics", 1903) ja Alfred North Whitehead. Frege luopui ohjelmasta Russellin havaittua niin sanotun Russellin paradoksin, joka todisti naiivin joukko-opin ristiriitaisuuden. Russell ja Whitehead jatkoivat logisismin kehittämistä teoksessaan "Principia Mathematica" (1910–1913). Aristoteles
Samalla tutkimus on johtanut Aristoteleen ajattelun uudelleenarviointiin, ja hänen teoksistaan on jälleen tullut uusien filosofisten ajatusten ja filosofisen keskustelun lähde. Näin Aristoteleen näkemykset ovat vaikuttaneet uudemmankin filosofisen keskustelun suuntaan. Erityisesti hänen eettiset näkemyksensä ovat olleet tutkimuksen kohteina: aristoteelinen hyve-etiikka koki uuden tulemisen 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla (uusaristotelismi). Aristoteelista logiikkaa puolestaan on tutkittu nykyaikaisen matemaattisen logiikan menetelmillä, mikä on paljastanut yhtäläisyyksiä lähestymistavoissa. Antiikin filosofian tutkija Terence Irwinin mukaan Aristoteleen pysyvää filosofista arvoa voikin paremmin arvostaa, kun häntä ei pidä sen enempää kyseenalaistamattomana auktoriteettina kuin vanhentuneiden ja poisheitettyjen ajatusten varastonakaan.
Gaudeamus on julkaissut vuosina 1989–2006 Aristoteleen teosten yhdeksänosaisen suomennossarjan. Syllogismi
Syllogismien käytön ymmärryksen apuvälineenä voidaan katsoa saaneen alkunsa Aristoteleen logiikkaa käsittelevistä tutkielmista. Ennen 1100-luvun puoliväliä keskiajan loogikot tunsivat vain osan Aristoteleen teoksista, muun muassa teokset "Kategoriat" ja "Tulkinnasta", jotka vaikuttivat mitä suurimmassa määrin tuolloin vallinneeseen "vanhaan logiikkaan" ("logica vetus"). "Uusi logiikka" ("logica nova") sai alkunsa, kun teos "Ensimmäinen analytiikka", jossa Aristoteles esitti syllogismien teoriansa, jälleen löydettiin. Johannes Italos
Johannes Italos (; n. 1025–1090) oli bysanttilainen filosofi ja loogikko, joka sovelsi filosofista analyysiä myös teologisiin kysymyksiin. Origenes
Origeneen systemaattisen, käytännöllisen ja apologeettisen teologian töistä tulee ensin mainita hänen teoksensa "Ensimmäisistä prinsiipeistä", jonka hän todennäköisesti kirjoitti edistyneemmille oppilailleen joskus vuosien 212 ja 215 välillä. Siitä on säilynyt ainoastaan Tyrannius Rufinuksen vapaa käännös, katkelmia kolmannesta ja neljännestä kirjasta teoksessa "Filokalia", sekä sitaatteja Justinianuksen kirjeessä Mennakselle. Implisiittinen
Esimerkiksi itävaltalais-englantilaisen filosofin Ludwig Wittgensteinin voidaan katsoa implisiittisesti kritisoineen varhaiskautensa "Tractatus logico-philosophicus" -teoksen teoriaa asiasta, jota ei voida sanoin ilmaista. Hortensius (dialogi)
Hortensius eli "Filosofiasta" () oli Ciceron kirjoittama filosofinen teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia. Aristoteles-kommentaarit
800-luvulla islamilaisen filosofian platonistisen koulukunnan edustaja Thabit ibn Qurra käänsi Aristoteleen ja hänen kommentaattoriensa teokset arabiaksi. Islamilaiset oppineet tutkivat Aristoteleen teoksia, erityisesti hänen "Metafysiikkaansa", "Fysiikkaansa" sekä loogisia teoksiaan, laajalti. He kirjoittivat aiheesta lukuisia kommentaareja ja kehittivät muun muassa teosten abstraktia loogista elementtiä edelleen. Näistä kommentaareista monet ovat säilyneet nykyaikaan. Gorgias
Gorgias (, n. 483–375 eaa.) oli kreikkalainen sofisti, reetori ja esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi. Hermann Cohen
Cohen oli yksi Juutalaisen tieteen edistämisyhdistyksen ("Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaft des Judentums") -yhdistyksen perustajista. Yhdistys piti ensimmäisen kokouksensa Berliinissä marraskuussa 1902.Cohen myös toimitti ja julkaisi Friedrich Albert Langen viimeisen filosofisen teoksen "Logische Studien" (1877). Cicero
Marcus Tullius Cicero (; 3. tammikuuta 106 eaa. – 7. joulukuuta 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi, lakimies ja kirjailija. Häntä pidetään yleisesti latinankielisen proosan mestarina, ja klassinen latina määritellään yleensä hänen ja Julius Caesarin teosten pohjalta. Ciceron teoksia on säilynyt poikkeuksellisen paljon. Hänen vaikutuksensa myöhempään kirjallisuuteen ja kielenkäyttöön on ollut merkittävää. Häntä pidetään myös eräänä eurooppalaisen humanismin perustajahahmoista. Summa (kirjallisuus)
Jotkut teologian historioitsijat pitävät Origeneen teosta "Peri arkhon" katolisen teologian ensimmäisenä yhteenvetona. Toiset taas lukevat ensimmäiseksi tällaiseksi teokseksi Hilarius Poitierslaisen teoksen "De trinitate". Erottelu löytyy jo Radulfus Ardensilta, joka kirjoitti laajan teoksen "Speculum universale". Tässä laajassa merkityksessä myös Isidorus Sevillalaisen ja Rabanus Mauruksen ensyklopediset tutkielmat, nimiltään "De etymologiis" ja "De universo", voitaisiin myös lukea aikansa teologian ja filosofian yhteenvedoiksi. Joachim Jungius
Kenties tärkein työnsä on "Logica Hamburgensis" (1638), jossa hän käsittelee myöhäiskeskiajan logiikkaa ja josta Leibniz kertoo saaneensa vaikutteita. Hänen oppilaansa julkaisivat hänen teoksensa "Doxoscopia" (1662) ja "Isagoge phyoscopica" (1679) postuumisti. Hänen kasvitieteelliset teoriansa olivat aikaansa nähden edistyneitä, mutta eivät kuitenkaan yleisesti tiedossa. John Ray tekee ne tunnetuksi käyttäessään niitä kasvienluokittelussa hyväksi, ja häneltä ne tulivat Carl von Linnén tietoon. Pohjoismainen filosofia
Logiikan alalla ovat vaikuttaneet erityisesti Sören Halldén (1923–), Stig Kanger (1924–88), Krister Segerberg (1936–), Per Olof Ekelöf (1906–90), Martin Edman (1945–), Dag Prawitz (1936–), Per Martin-Löf (1942–), Bengt Hansson (1943–) ja Per Lindström (1936–). Eetikoista merkittävimpiä ovat Hedeniuksen ohella Lars Bergström (1935–) sekä Göran Hermerén (1938–), joka on kirjoittanut myös estetiikasta. Kreikkalainen filosofia
Filosofi Níkos Kazantzákis (1883–1957) tunnetaan myös kirjailijana, kenties parhaiten teoksestaan "Kerro minulle, Zorbas". Ioánnis Theodorakópoulos (1900–1981) tunnetaan muun muassa platonismin ja uusplatonismin tutkimuksistaan. Antiikin filosofiaa on tutkinut myös Dimítris Liantínis (1942–1998). Chrístos Giannarás (1935–) on kirjoittanut paljon kreikkalaisen ja läntisen filosofian sekä ortodoksisen uskon välisistä yhteyksistä. Poliittista tai oikeusfilosofiaa ovat edustaneet muun muassa Kreikan myöhempi presidentti Konstantínos Tsátsos (1899–1987), Panagiótis Kanellópoulos (1902–1986), Aléxandros Tsirintánís (1903–1977), Panagiótis Kondýlis (1943–1998), sekä Karl Popper -tutkija Dimítris Dimitrákos (1936–). Gregory Vlastos
Vlastoksen isä oli kreikkalainen ja äiti skotlantilainen. Hän opiskeli Robert Collegessa sekä Harvardin yliopistossa, josta hän väitteli tohtoriksi vuonna 1931. Opetettuaan useita vuosia Queen's Universityssä hän siirtyi Cornellin yliopistoon vuonna 1948. Hän toimi Princetonin yliopiston Stuart-oppituolin filosofian professorina vuosina 1955–1976 ja tämän jälkeen Mills-oppituolin filosofian professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuoteen 1987. Vlastos kuoli vuonna 1991 ennen kuin sai valmiiksi esseekokoelmaansa sokraattisesta filosofiasta. Logiikan historia
"Keskiaikaisella logiikalla" tai "skolastisella logiikalla" tarkoitetaan yleensä keskiajan Euroopassa 1200-1600 -luvuilla edelleen kehitettyä aristoteelista logiikkaa. Logiikkaa selvitettiin oppikirjoissa, joista tunnetuimpiin kuuluu Petrus Hispanuksen teos "Tractatus", joka oli käytössä Euroopassa satoja vuosia. Nicolaus Nycopensis
Nicolaus Laurentii Nycopensis (-1664) oli Turun akatemian ensimmäinen logiikan ja runouden professori. Hän opiskeli Uppsalan yliopistossa ja valmistui maisteriksi Tartossa, sekä toimi rehtorina Nyköpingin koulussa. Myöhemmin hän toimi teologian professorina, Akatemian rehtorina (1648–49 ja 1656–57) sekä Viipurin piispana (1658-1664). Theodoros Metokhites
Theodoros Metokhites (; 1270–1332) oli bysanttilainen filosofi ja Palaiologosten hovin virkamies. Junianus Justinus
Junianus Justinus () tai Justinus Frontinus oli roomalainen historioitsija 200-luvulla. 
Hänet tunnetaan kirjastaan "Historiarum Philippicarum libri XLIV", jonka alkusanoissa hän kertoo koonneensa tärkeimmät ja kiinnostavimmat tekstit Pompeius Troguksen kirjasta "Historiae pillippicae et totius mundi origines et terrae situs". Troguksen kirja ei ole säilynyt nykypäivään asti, mutta se käsitteli Makedonian historiaa ja nousua suurvallaksi. Filosofia
Uudella ajalla filosofit käänsivät filosofian huomion ennen kaikkea tietoteoreettisiin kysymyksiin. Keskeinen ongelma oli, mihin luonnontieteellinen tutkimus ja tieto perustuivat. Francis Bacon ja René Descartes panivat alulle ajan merkittävimmät filosofiset suuntaukset, empirismin ja rationalismin. Empirismiä kehittivät etenkin brittiläiset John Locke, George Berkeley ja David Hume. 1700-luvulla empirismi siirtyi myös Ranskaan ja kehittyi siellä sensualismiksi ja materialismiksi. Euroopan mannermaalla rationalistiset ajattelijat puolestaan rakensivat 1600-luvun vaikutusvaltaisimmat metafyysiset järjestelmät. Descartesin mukaan nimetyn kartesiolaisuuden lisäksi ajan rationalistista ajattelua edustivat muun muassa Baruch Spinoza ja Gottfried Leibniz. Thomas Hobbes oli merkittävä poliittisen filosofian kehittäjä. Lucius Annaeus Cornutus
Cornutus kirjoitti useita retoriikkaa käsitteleviä teoksia sekä kreikaksi että latinaksi ("De figuris sententiarum"). Häneltä on säilynyt filosofinen tutkielma nimeltä "Theologiae Graecae compendium". Se on käsikirja, jossa ajan populaaria mytologiaa on käsitelty stoalaisen etymologian ja symbolisten tulkintojen näkökulmasta. Vaikka se sisältääkin useita absurdeja etymologisia tulkintoja, siinä on myös paljon kauniita ajatuksia. Kurt Gödel
Kurt Friedrich Gödel ([]; 28. huhtikuuta 1906 – 14. tammikuuta 1978) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen matemaatikko ja filosofi, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä loogikoista. Häntä on kuvattu ”suurimmaksi loogikoksi Aristoteleen jälkeen”. Laajimmin hänet tunnettaneen epätäydellisyyslauseestaan, joka mullisti matematiikan tutkimuksen ja jolla on ollut vaikutusta myös luonnontieteisiin ja filosofiaan. Gödelin työn merkitys tunnustetaan niin tietotekniikan, tekoälytutkimuksen kuin kosmologiankin piireissä. Gödel ei julkaissut kovinkaan monta tieteellistä työtä, mutta hänen harvat julkaisunsa olivat erityisen merkityksellisiä varsinkin matematiikan alalla. Nikeforos Blemmydes
Blemmydeen oppilaisiin kuuluivat muun muassa keisari Theodoros II Laskaris sekä historioitsija Georgios Akropolites. Blemmydeen logiikan tuntemusta hyödynnettiin ortodoksisen teologian puolustamisessa "filioque"-kiistaa eli Pyhän Hengen lähtemistä koskevissa väittelyissä paavin lähettiläiden kanssa. Philosophical Lexicon
Sanakirja oli alun perin Dennettiin ja Joe Lambertin kokoama. Se sai alkunsa vuonna 1969. Nykyisin sanakirjasta on julkaistu kahdeksan painosta. Matematiikan filosofia
Logisismin perustaja oli Gottlob Frege. Rudolf Carnap esitti logisistisen teesin kahdessa osassa: Aristoteelinen logiikka
Aristoteelinen logiikka eli syllogistiikka on yksinkertaista yksipaikkaisten (subjekti-objekti-predikaatti) väitelauseiden logiikkaa, jonka on kehittänyt Aristoteles. Se on saanut alkunsa hänen teoksissaan "Ensimmäinen analytiikka" ja "Tulkinnasta", jotka ovat osa kokoelmaa "Organon". Se kehittyi myöhemmin perinteiseksi logiikaksi eli termien logiikaksi. Tractatus logico-philosophicus
M. A. Numminen on säveltänyt teoksesta "Tractatus"-sarjan vuonna 1966, tehnyt musiikkivideot "The General Form of a Truth-Function" vuonna 1991 ja "M. A. Numminen Sings Wittgenstein – Wovon man nicht sprechen kann" vuonna 1993 sekä levyttänyt "Tractatus"-sarjan vuonna 1989 levylleen "The Tractatus Suite". Lykon Troaslainen
Lykon Troaslainen (, n. 270–226 eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen kouluun kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Troaksesta. Jotkut halusivat korostaa hänen kaunopuheisuuttaan ja lisäsivät hänen nimensä eteen gamma-kirjaimen, jolloin nimestä tuli "Glykon" ("suloinen"). Alfred Tarski
Tarskin elämäkerran kirjoittajat Anita ja Solomon Feferman (2004) ovat kirjoittaneet, että hän oli "yksi kaikkien aikojen suurimmista loogikoista" ja että hän "muutti yhdessä aikalaisensa Kurt Gödelin kanssa 1900-luvun logiikan kasvot ennen kaikkea totuuden käsitteeseen ja malliteoriaan liittyvillä töillään". Three Dialogues Between Hylas and Philonous
Three Dialogues Between Hylas and Philonous on irlantilaisen empiristifilosofi George Berkeleyn vuonna 1713 kirjoittama filosofinen tutkielma. Sitä pidetään hänen toisena pääteoksenaan teoksen "Treatise Concerning the Principles of Human Knowledge" ohella. Teos koostuu nimensä mukaisesti kolmesta dialogista. Miten historiaa on kirjoitettava
Lukianoksen teos on osoitettu jollekin Filon-nimiselle henkilölle. Teos on eräs esimerkki Lukianoksen myös eräissä muissa teoksissaan harjoittamasta kirjallisuuskritiikistä. Lukianos on kirjoittanut teoksensa noin vuonna 166–168, parthialaissodan aikana tai pian sen päätyttyä. Sodassa roomalaiset valtasivat Parthian, ja sotamenestys sai uset henkilöt kirjoittamaan sodasta. Herakleitos
Herakleitoksen ajatukset "logoksesta" ja maailmanpalosta vaikuttivat suuresti stoalaisuuteen. Myöhemmin Herakleitoksen filosofiaa on tulkittu hyvin monin tavoin, erityisesti koska hänen ajatteluaan tunnetaan ainoastaan tekstikatkelmien kautta. Friedrich Nietzsche omaksui Herakleitoksen opin tulemisesta. Martin Heidegger käsitteli vuosien 1943–44 luennoissaan laajalti Herakleitosta puhuessaan länsimaisen ajattelun alkuperästä sekä logiikasta (erityisesti Herakleitoksen oppia "logoksesta"). Filosofian lohdutus
Boëthius oli kristitty, mutta teoksessa on ainoastaan vähän kristillistä sävyä. Boëthius uskoi selvästi sopusointuun uskon ja järjen välillä. Hänelle kristinuskon totuudet eivät voineet olla ristiriidassa filosofian löytämien totuuksien kanssa. Tämän vuoksi Boëthiusta on usein sanottu ensimmäiseksi skolastikoksi. Henry Chadwick on kirjoittanut: ”Jos Filosofian lohdutus ei sisällä mitään erityisen kristillistä, se on merkittävä myös sikäli, että se ei sisällä myöskään mitään erityisen pakanallista. Se on teos, jonka on kirjoittanut platonisti, joka oli myös kristitty, mutta se ei ole kristillinen teos.” Plato Tiburtinus
Plato Tiburtinus tai Plato Tivolilainen oli 1100-luvun alussa elänyt italialainen kääntäjä. Hän käänsi arabian- ja hepreankielisiä tekstejä latinaksi, muiden muassa ensimmäinen latinankielinen maininta astrolabista on häneltä peräisin (käänsi al-Battanin "Kitab az-Zij" -teoksen nimelle "De Motu Stellarum"). Hän käänsi paljon muitakin astrologiaa, tähtitiedettä ja matematiikkaa sivuavia teoksia, kuten esimerkiksi Ptolemaioksen "Tetrabiblos"-teoksen arabiankielisen käännöksen latinaksi. Kaikki käännökset hän teki asuessaan Barcelonassa. Ludwig Wittgenstein
Wittgenstein ilmoittautui heti ensimmäisen maailmansodan puhjettua vapaaehtoiseksi Itävalta-Unkarin armeijaan, toisin kuin pasifisti Russell. Sodan aikana hän kirjoitti maineikkaimman teoksensa "Tractatus logico-philosophicuksen" eli "Loogis-filosofisen tutkielman". Teos pohjaa käsitykseen kielestä, jonka mukaan mielekkäät lauseet ovat maailman asiantilojen kuvia. Lauseet sanovat aina maailman olioiden olevan tavalla tai toisella, ja maailma voi joko vastata lausetta tai olla vastaamatta. "Tractatuksessa" Wittgenstein pohtii logiikan näkökulmasta kielen ja maailman välisen yhteyden edellytyksiä. Publius Clodius Thrasea Paetus
Publius Clodius Thrasea Paetus (k. 66) oli roomalainen senaattori ja stoalainen filosofi. Hän on yksi kolmesta keisari Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Rubellius Plautuksen ja Barea Soranuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita.