Miten näennäistiede määritellään?
Näennäistiede
Raimo Tuomela on määritellyt näennäistiedettä seuraavasti:Esimerkiksi selvänäkeminen on tämän näkemyksen mukaan näennäistiedettä, koska se rikkoo tunnettuja fysiikan lakeja. Monesti lisäksi eri selvänäkijät väittävät samasta kohteesta eri asioita. Kreationismia pidetään näennäistieteenä, koska siinä esitetyt ajatukset ovat monesti ristiriidassa yleisesti hyväksyttyjen luonnontieteellisten ajatusten kanssa ja asioita esitetään yksipuolisesti vain kreationistista näkökantaa tukien. Lisäksi kreationismin näkemykset liittyvät tieteen ulkopuoliseen uskontoon, eikä niitä voida kumota edes teoriassa. Näennäistiede
Näennäistiede eli pseudotiede (kreikan "pseudo-", valheellinen, teeskentelevä) on tieteellisenä esiintyvä oppi, joka ei kuitenkaan täytä tieteellisyyden tunnusmerkkejä. Varhaisin tieto sanan "pseudoscience" (pseudotiede) käytöstä englannin kielessä on vuodelta 1843.
Entiteetti
Teoreettisilla entiteeteillä tarkoitetaan havaitsemattomia entiteettejä, joihin tieteellisissä teorioissa esiintyvät teoreettiset termit viittaavat. Esimerkkejä tällaisista teoreettisista termeistä ovat ”elektroni” ja ”kvantti”. Tieteellisen realismin mukaan teoreettisia entiteettejä on olemassa, instrumentalismin mukaan niitä ei tarvitse ottaa ontologisesti vakavasti. Perspektivismi
Perspektivismi on Friedrich Nietzschen kehittämä filosofinen näkemys, jonka mukaan maailmaa ei voida havaita tai tuntea sellaisenaan, vaan aina vain tulkita jostakin näkökulmasta eli perspektiivistä. Tämä tarkoittaa sitä, että on aina olemassa useita mahdollisia käsitteellisiä skeemoja, tai perspektiivejä, jotka voivat määrittää totuus- tai arvoarvostelmat, joita teemme. Perspektivismin mukaisesti mitään katsantokantaa ei voida pitää ehdottomasti totena, mutta tästä ei seuraa, että kaikki katsantokannat olisivat yhtä päteviä. Tieteilijöiden esittämä uskontokritiikki
Sami Pihlström luonnehtii tieteen tehtäväksi todellisuuden yhä syvemmän kuvaamisen: havaittujen ilmiöiden selittämisen ja ennustamisen sekä selitysjärjestelmien muodostaminen ilmiöiden syistä. Tiede pyrkii kertomaan millainen todellisuus on, etsimään totuutta, hankkimaan tietoa todellisuudesta. Tieteellinen menetelmä, jossa tietoa tavoitellaan avoimesti, arvostelevasti ja julkisesti koeteltavin havainnoin, on tieteellisen todellisuuskäsityksen kannattajien mielestä tehokkain ja järkiperäisin käsitysten muodostamisen menetelmä. Esimerkiksi Charles S. Peirce korosti itseäänkorjaavan tieteellisen menetelmän ylivertaisuutta ”itsepäisyyden”, ”arvovallan” ja ”apriorisen” eli kokemuksesta riippumattoman käsitysten muodostamisen menetelmään nähden. Pihlströmin mukaan uskonnollisen todellisuuskäsityksen perustava ongelmallisuus suhteessa tieteeseen näyttää olevan seurausta siitä, etteivät todellisuuden kuvaileminen ja selittäminen, jotka ovat tieteen keskeisiä tehtäviä, edellytä uskonnollisia oletuksia. Tiede voi hänen mielestään periaatteessa vastata kaikkiin kysymyksiin olettamatta mitään ”henkistä” tai ”jumalallista” ainesta selitystensä taakse. Pihlström haluaa muistuttaa, että Ilkka Niiniluodon näkemykset on hyvä pitää mielessä arvioitaessa niin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon esittämiä kantoja tieteen ja uskonnon yhteensopivuudesta kuin myös uskonnollisten tieteenharjoittajien todisteluja omien uskonnollisten vakaumustensa puolesta. Näennäisvoima
Näennäisvoima on klassisessa mekaniikassa epäinertiaalisesta koordinaatistosta johtuva, inertiaalisessa koordinaatistossa katoava voima. Tunnettuja näennäisvoimia ovat keskipakoisvoima, coriolisvoima ja erilaiset hitausvoimat. Fantasiataide
Fantasiataide on taiteen suuntaus, joka kuvaa maagisia tai yliluonnollisia teemoja, ideoita, olentoja tai kohtauksia. Vaikka fantasiataide ja science fictionin, kauhun ja muun spekulatiivisen fiktion kuvitukset limittyvät jonkin verran, on fantasiataiteella omia piirteitä. Muinaisten myyttien ja legendojen kuvaukset samoin kuin nykyajan fantasian kuvitukset ja yliluonnollisten voimien interventiot ovat fantasiataiteessa yleisiä, ja ne auttavat erottamaan fantasian muista samansuuntaisista genreistä. Lohikäärmeet, tietäjät, keijukaiset ja muut myyttiset fantasiaolennot ovat myös tavallisia fantasiataiteessa. Näennäistiede
Tieteen tulee olla muun muassa Raimo Tuomelan esittämien ajatusten mukaan ITE-taide
ITE-taiteen teokset voivat olla veistoksia, maalauksia, piirroksia, käyttöesineitä, itse keksittyjä soittimia, puutarhoja, arkkitehtuuria, keksintöjä tai koristeltuja laitteita. ITE-taiteelle on tyypillistä teosympäristöjen rakentaminen. Teosympäristöt voivat koostua veistoksista, fantasia-arkkitehtuurista tai muusta ympäristön estetisoinnista. Teokset ovat yleensä paikkasidonnaisia, jotka rakennetaan ja suunnitellaan tiettyyn ympäristöön, jossa ne muodostavat teosryhmiä ja teemallisia kokonaisuuksia. Näitä pihoille tai muualle rakennettuja teoskokonaisuuksia kutsutaan myös "visionääriksisi ympäristöiksi". Esimerkki kotimaisista ITE-ympäristöistä on kansainvälistäkin huomiota Veijo Rönkkösen patsaspuisto Parikkalassa. Ronald Giere
Teoksessaan "Scientific Perspectivism" Giere on kehittänyt tieteellisen realismin muodon, jonka mukaan tieteelliset kuvaukset ovat ikään kuin värit sikäli, että ne tavoittavat vain joitakin todellisuuden puolia, ja nämä puolet havaitaan tietystä inhimillisestä näkökulmasta. Giere on verrannut tieteellisiä malleja myös karttoihin: ne esittävät todellisuutta, mutta perustuvat tiettyihin esitystapoihin eivätkä ole koskaan täysin paikkansapitäviä tai täydellisiä; samalla tavalla mallit ovat idealisoituja rakennelmia, jotka esittävät todellisuutta tietustä rajallisesta näkökulmasta käsin. Tiede on näin läpikotaisin perspektiivistä. Näkeminen
Antiikin Kreikassa oli kaksi koulukuntaa, jotka yrittivät selittää näkemistä. Eukleides ja Ptolemaios uskoivat, että näkeminen tapahtuu silmistä lähtevien säteiden kohdatessa näkemisen kohteen. Aristoteles ja Galenos uskoivat, että näkeminen tapahtuu kun silmiin saapuu jotakin mikä edustaa näkemisen kohdetta. Molemmat teoriat olivat pelkkää spekulointia, eivätkä perustuneet kokeisiin.
Platon sanoi, että näemme silmien läpi, muttemme niillä. Vaikka näkö on ihmisen suurin lahja, Platon varoitti täysin luottamasta silmiimme. Tieto alun perin tarkoitti näkemistä. Se merkitsi kreikkalaisessa filosofiassa myös pysyvyyttä ja ikuisuutta (Jay 1994, 22, 24). Platonin mukaan fyysinen maailma on vain varjo ideoiden maailmasta. Aluksi oli idea, mielikuva. Ulkoisen maailman ja havainnon vastaavuus on askarruttanut filosofeja kautta historian. Kreikkalaisille näkö oli ylevin kaikista aisteista. Platon kysyy luolavertauksessaan miten ihmisen mielikuvat vastaavat todellisuutta. Mitä kertovat luolan seinillä häilyvät varjot luolien asukeille ulkopuolella vallitsevasta todellisuudesta. Platon osoittaa luolavertauksella alkuperäiskohteen ja kuvan välistä eroa. Kuva ei voi toistaa kaikkia alkuperäisen kohteensa ominaisuuksia, jos se on kuva. Jos se toistaisi kaikki ominaisuudet, se olisi kaksoisolento, eikä kuva. Kuva on sen vuoksi epätäydellinen edustaen yhdennäköisyyttä ja erilaisuutta. On virhe ajatella, että totuus on seurausta tarkasta alkuperäisen kohteen jäljentämisestä, sillä kuva on aina epätäydellinen. Samoin on virhe ajatella, että tieto tulee ilman kohteen nimeä, kuvaa tai käsitettä. Kuvanveisto
Vaikka sanaliite "-veisto" viittaa veistämiseen, siis tekotapaan jota sovelletaan esimerkiksi kivenveistoon tai puunveistoon, veistos-sanaa käytetään yleisnimityksenä kaikille kolmiulotteisille taideteoksille, niiden tekemiselle ja tekoperiaatteille. Veistoksia ovat myös esimerkiksi valetut, muovatut tai hitsatut, eri tavoin kootut kolmiulotteiset teokset, ja kuvanveisto on niiden tekemistä – veistoksen tekotekniikka voi siis olla luonteeltaan poistava tai lisäävä. Kuvanveisto on osa perinteistä kuvataidetta. Nykytaide
Teosta, joka koostetaan löydetyistä (, )ja valmiiksi tehdyistä esineistä (valmisesine engl. "ready-made") sanotaan installaatioksi. Visuaalinen kulttuuri
Visuaalisen kulttuurin teoriasta vain osa kulkee nimikkeen ”visuaalisen kulttuurin teoria” alla. Kun visuaalisen kulttuurin teorian käsitettä alleviivataan, tarkoitetaan lähinnä yhteiskuntatieteellistä, cultural studies -tyyppistä tutkimusotetta, jossa huolimatta siitä että siinä viitataan eri alojen visuaalisen kulttuurin tutkimukseen, niiden käsittelytapoja ja tuloksia käsitellään yhteismitallisina, samassa teoreettisessa viitekehyksessä. Pyrkimys on näin luoda uutta oppialaa tai kerätä yhteen kuvallista maailmaa koskevia käsityksiä poikkitieteellisesti (ks. esimerkiksi Janne Seppäsen tuotanto, tai erilaiset kulttuurintutkimukselliset feministiset näkökulmat, esimerkiksi Leena-Maija Rossi, Anita Seppä, Annamari Vänskä). Laajemmassa mielessä visuaalisen kulttuurin teorian piiriin voidaan laskea tästä riippumattomasti esimerkiksi taidefilosofian (esimerkiksi Risto Pitkänen) ja taiteellisen tutkimuksen (esimerkiksi Harri Laakso, Mika Elo) edustajia. Näytelmä
Näytelmä on kirjallisen teoksen muoto, joka koostuu yleensä henkilöiden vuoropuhelusta, ja se on pääasiallisesti tarkoitettu esitettäväksi, ei niinkään luettavaksi. Sanaa "näytelmä" käytetään sekä tekstistä että sen esittämisestä teatterissa, mutta jos näiden eroa täytyy erityisesti korostaa, jälkimmäistä sanotaan "teatteriesitykseksi". Ilkka Niiniluoto
Niiniluodon mukaan maailmankuva on uskonnollinen, jos siihen sisältyy väitteitä, joiden ainoana tukena on vetoaminen joihinkin uskonnollisiin arvovaltoihin (esimerkiksi Raamattuun) tai henkilökohtaisiin uskonnollisiin kokemuksiin. Maailmankuva on epätieteellinen, jos se sisältää tieteellisen maailmankuvan kanssa ristiriidassa olevia väitteitä. Vaikka tieteessä ei olekaan ehdottomia takeita totuudesta, tällaisessa ristiriitatilanteessa on Niiniluodon mukaan järkiperäisempää hyväksyä tieteen tulokset. Näin ei tule menetellä siksi, että ne välttämättä olisivat tosia, vaan siksi, että ne on saavutettu kriittisen ja julkisesti valvottavissa olevan menetelmän avulla. Näennäishistoria
Näennäishistoria eli pseudohistoria on käsite jolla kuvaillaan kirjoituksia, joiden väitetään olevan historiantutkimusta, mutta joiden tutkimusmenetelmät eroavat yleisesti käytössä olevista historiantutkimuksen menetelmistä. Näkeminen
Näkö oli 1700- luvulla etuoikeutettu tutkimusväline. Luonnontiede oli näkyvän nimeämistä. Näkemisestä itsestään tulee tämän jälkeen tutkimuskohde. Kun tiedemiehiä kuten Descartes ja Isaac Newton aiemmin kiinnosti valo ja optiikka, nyt painopisteeksi tuli inhimillinen havainto. Mitä tapahtuu sen jälkeen kuin valo on muodostanut kuvan verkkokalvolle. Miten siitä tulee havainto ja aistinvaraista tietoa. J. W. von Goethelle ja Arthur Schopenhauerille näkeminen on havainnoitsijan kehossa tapahtuva monimutkainen prosessi, jossa käsitellään kehon ulkopuolelta tulevaa aistinvaraista kokemusta. Goethe oli havainnut camera obscuran avulla tekemissään kokeissa jälkikuvailmiön. Tämä todisti hänelle, että inhimillinen havainto ei ole sidottu välittömään havaintoon. Tämä todisti myös värihavainnon epäluotettavuuden niiden muuttuessa vastaväreikseen. Inhimillinen tieto nousee tutkimuksessa fyysisen havainnon yläpuolelle. Enää kiinnostavaa ei ole se mitä tapahtuu ennen näkemistä. Nyt kiinnostavaa on se kuinka kuvaa käsitellään kehossa ja kuinka aistimuksesta tulee tietoa. Aistitieto syntyy kehon fyysisen ja anatomisen toiminnan tuloksena. Kun silmää käytettiin aiemmin optiikan tutkimukseen, siitä tuli nyt näkemisen tutkimusta. Edmund Husserl
Fenomenologisessa tutkimuksessa ihmisen ulkopuolinen todellisuus "sulkeistetaan" ja tarkastellaan sitä tapaa, miten todellisuus tietoisuudelle avautuu. Näin ollen voidaan huomata miten esimerkiksi tieteellinen todellisuus konstituoituu tieteellisen teorian ja käytännön kautta. "Fenomenologisella reduktiolla" Husserl tarkoittaa juuri tarkastelun siirtämistä luonnollisesta asenteesta siihen miten maailma todellistuu kokemuksessa.
Husserlin mukaan kaikki tieto perustuu kokemukseen, mutta kokemuksen käsite tulee analysoida fenomenologisella metodilla. Tämä metodi on "eideettinen reduktio" eli olemuksen näkemisen metodi, jossa tietoisuudessa olevan kohteen olemus ymmärretään muuntelemalla sitä ja tarkastelemalla, mikä ilmiössä on välttämätöntä ollakseen juuri kyseinen kohde. Moderni taide
Nykytaide taas tarkoittaa kulloinkin viimeisintä vaihetta länsimaisessa taiteessa. Nykytaide muuttaa koko ajan muotoaan, joten sitä on hankala määritellä muuten kuin aikalaistaiteeksi (contemporary art). Naturismi
Naturismi tai nudismi tarkoittaa tapaa olla ja toimia alasti, etenkin järjestäytyneesti sosiaalisissa yhteyksissä. Naturismin ja nudismin määritelmät vaihtelevat maittain ja kielittäin. Pohjois-Amerikassa sana ”nudismi” on yleisempi, Euroopassa ”naturismi”; vaikka termit ovat suureksi osaksi päällekkäisiä, niiden välille voidaan myös tehdä ero. Joka tapauksessa molempia yhdistää se, että ei-seksuaalista alastomuutta sosiaalisissa tilanteissa pidetään terveellisenä ja luonnollisena. Kielitiede
Kielitiede eli lingvistiikka on kieltä tutkiva tiede. Varsinaisessa kielitieteessä kieltä tutkitaan itsenäisenä järjestelmänä ilman kytköksiä kielen ulkopuoliseen todellisuuteen. Kielitieteessä tutkimuksen kohteena voi olla Näennäisteho
Näennäistehon yksikkö on volttiampeeri. Näköaisti
Näköaisti eli visuaalinen aisti on aisti, josta vastaavaa aistinelintä kutsutaan silmäksi. Näköaistin avulla eliöt pystyvät havainnoimaan ympäristöään silmään saapuvan valon perusteella. Naturalismi (tietoteoria)
Naturalismi metodologisena tai tietoteoreettisena käsitteenä tarkoittaa näkemystä, jonka mukaan luonnossa havaittavat ilmiöt ovat parhaiten selitettävissä luontoon pohjautuvilla syillä. Naturalistisen näkemyksen mukaan tietoteoria ei ole autonominen, vaan se tukeutuu informaatioon, jonka tiede ja arkikokemus voivat tarjota. Näkemys korostaa tietoteorian olemusta empiirisen tutkimuksen relevansseista tuloksista johtaen. Kysymyksiä näkemykselle asettaa mm. se kuinka naturalisti suhtautuu tietoteorian normatiiviseen luonteeseen, jos tieto ylipäätään käsitetään normatiivisena. Tietoteoreettinen naturalismi ei ota kantaa siihen, onko yliluonnollisia asioita olemassa, toisin kuin ontologinen naturalismi. Magnitudi (tähtitiede)
Näennäistä kirkkautta merkitään yleensä kirjaimella m, jonka yhteydessä olevalla alaindeksillä kerrotaan, mistä näennäisestä magnitudista on kyse. Merkintä m tarkoittaa "visuaalista magnitudia", jonka mittauksessa käytetty herkkyysjakauma vastaa ihmissilmää. Tähtikartoissa ilmoitetut kirkkaudet ovat tavallisesti lähellä UBVRI-järjestelmän V-magnitudeja (V). Realismi (taide)
Alun perin yksinkertaisena pidetyn sanan määrittely on osoittautunut vaikeaksi. Laajassa mielessä realismi voi tarkoittaa kaikkia ulkoisen todellisuuden kuvaamiseen pyrkiviä taidesuuntia. Toisaalta se tarkoittaa jaksoa 1800-luvun taiteessa ja kirjallisuudessa omine tyylipiirteineen. Realismi on käsitetty myös aatteelliseksi liikkeeksi. Kuvataide
Nykytaidetta luonnehtii avoin suhde ihmiskunnan kulttuuriin. Nykytaiteen teokset saattavat vedota muihinkin aisteihin kuin näköaistiin ja puhtaaseen visuaalisuuteen. Ääni saattaa olla osa taideteosta, kuten myös liike tai haju. Sanat, käsitteet ja teoriat ovat nykytaiteen materiaalia siinä missä taltta, sivellin, maalituubi ja valokuvauskamerakin. Nykytaiteen teos saattaa olla performanssi, jossa henkilöt puhuvat, laulavat ja tanssivat. Museon tai gallerian sijasta kuvataide voidaan esittää erämaassa tai puistossa ympäristötaiteena tai kerrostalossa yhteisötaiteena. Konstruktiivinen empirismi
Konstruktiivisessa empirismissä tieteelliset teoriat tulkitaan semanttisesti kirjaimellisesti, ne pyrkivät olemaan empiirisesti riittäviä, ja niiden hyväksymiseen riittää uskomus siihen, että ne ovat empiirisesti riittäviä. Teoria on semanttisesti kirjaimellinen jos ja vain jos teorian käyttämä kieli tulkitaan niin, että teorian esittämät väitteet ovat joko tosia tai epätosia (päinvastoin kuin instrumentalistisessa tulkinnassa). Teoria on empiirisesti riittävä jos ja vain jos kaikki mitä se sanoo havaittavissa olevista entiteeteistä on totta, toisin sanoen teorioilta vaaditaan vain, että ne kuvaavat oikein todellisuuden havaittavissa olevia osia. Figuratiivinen taide
Figuratiivinen taide tai esittävä taide on esittäviä aiheita, kuten ihmis- tai eläinhahmoja, kuvaavaa kuvataidetta. Kuvataiteissa puhutaan esittävästä taiteesta silloin, kun teos perustuu representaatioon. Mediataiteen peruskäsitteitä
Videonauhateos () on erilaisille videoformaateille (Betacam, U-matic, laserdisc, VHS, DVD jne.) tallennettu ja sen kautta esitettäväksi tarkoitettu lineaarinen itsenäinen teos. Näitä teoksia kutsutaan videotaiteeksi erotukseksi kokeellista elokuvasta tai taidedokumenteista. Videotaideteoksia esitetään joko itsenäisesti videoesityksinä televisiomonitorista tai projisoituna videoprojektorilla kankaalle tai television välityksellä. Skientismi
"Standard Dictionary" määrittelee skientismin seuraavasti:
Skientismin kriitikoiden mukaan skientismi kohtaa kannattajien rationaalisista pyrkimyksistä huolimatta vakavan ongelman: se on joko itseensä viittava tai merkityksetön. Eräs ongelma on se, että väite, jonka mukaan skientismi pitää paikkansa, ei ole itsessään tieteellinen väite, koska sitä ei voida vahvistaa tieteellisin menetelmin. Itse asiassa jopa se väite, että tiede on järkevä tutkimuksen muoto (saati ainoa järkevä tutkimuksen muoto) on jotain, jotai ei voida tieteellisesti todistaa. Tieteellinen tutkimus itse perustuu useisiin filosofisiin olettamuksiin, kuten: on olemassa objektiivinen, tiedemiesten mielien ulkoinen maailma; tässä maailmassa on säännönmukaisuuksia, joita ihmisen äly saattaa paljastaa ja tarkasti kuvailla; ja niin edelleen. Koska tiede edellyttää näitä asioita, se ei voi yrittää perustella niitä puhumatta itseään solmuun. Ja jos se ei voi edes todeta, että se on luotettavaa tutkimusta, se voi tuskin todeta, että se on ainoa luotettava tieteen muoto. Molemmat tehtävät vaatisivat "pääsyä tieteen ulkopuolelle" kokonaan ja sen yli-tieteellisen näkökulman löytämistä, jonka mukaan tiede välittää tarkan kuvan todellisuudesta, ja skientismin tapauksessa, että vain tiede tekee niin. Kriittinen realismi
Kriittinen realismi on tietoteoreettinen näkemys ja havaitsemisen teoria, jonka mukaan todellisuutta ei pystytä havaitsemaan sellaisenaan, mutta tiede yrittää saavuttaa yhä parempaa tietoa todellisuudesta. Käsitykset eivät siis vastaa totuutta täydellisesti, mutta tieteen itseäänkorjaavan menetelmän myötä lähestyvät sitä, eli käsitysten totuudenkaltaisuus kasvaa. Ateismi
Ilkka Niiniluodon mukaan käsitys todellisuudesta on uskonnollinen, jos siihen sisältyy väitteitä, joiden ainoana tukena on vetoaminen joihinkin uskonnollisiin arvovaltoihin (esimerkiksi uskonnollisiin kirjoituksiin) tai henkilökohtaisiin uskonnollisiin kokemuksiin. Vaikka tieteessä ei olekaan ehdottomia takeita totuudesta, tieteellisten ja uskonnollisten väitteiden ristiriitatilanteessa on Niiniluodon mukaan järkiperäisempää hyväksyä tieteen tulokset. Näin ei tule menetellä siksi, että ne välttämättä olisivat tosia, vaan siksi, että ne on saavutettu kriittisen ja julkisesti valvottavissa olevan menetelmän avulla. Arvovaltoihin tai elämyksiin vetoavia perusteluja ei voi Niiniluodon mukaan pitää todistusvoimaisina, sillä ne rikkovat kriittisyyden ja puolueettomuuden menetelmällisiä vaatimuksia. Niiniluodon mukaan mikään arvovalta ei voi vaatia tieteessä itselleen ikuista asemaa. Vetoaminen uskonnollisiin arvovaltoihin sisältää lisäksi kehäpäätelmän. Yksityisten henkilöiden omat kokemukset ja elämykset eivät ole sisällöltään julkisesti koeteltavissa, joten ne eivät kelpaa todistusaineistoksi niiden kohteen olemassaolosta. Nämä elämykset voidaan kyllä asettaa psykologian tutkimuskohteeksi ja niiden syntytavalle voidaan pyrkiä antamaan tieteellinen selitys. Kvanttimystiikka
Kvanttimystiikka tarkoittaa kvanttimekaniikan uskonnolliseen tulkintaan perustuvia uskomuksellisia, uskonnollisia ja usein näennäistieteellisiksi tulkittuja oppijärjestelmiä. Kvanttimystiikka yhdistää kvanttimekaniikan ilmiöitä yleensä uskonnollisiin näkemyksiin tai yliluonnollisiin olioihin. Esimerkiksi teoriat tyhjiöstä, joka ei todellisuudesta ole tyhjä, on tulkittu kaikkialla olevaksi maailmansieluksi. Moderni taide
Nykytaidetta ja modernia taidetta käytetään usein synonyymejä, mutta niillä on eri merkitys. Käsitteinä niillä on kuitenkin yhteistä; latinan sana modernus tarkoittaa uusinta tai nykyistä. 
Käytännössä nykytaide rajataan yleensä ajallisesti, esimerkiksi taiteeseen joka on tehty länsimaissa toisen maailmansodan jälkeen. On kuitenkin aina ilmiöitä ja rajatapauksia, joita ei voida määritellä. Nykytaiteessa taidetta voi olla museoiden ja gallerioiden ohella graffitina kadulla tai ympäristötaiteena autiomaassa. Esineen ohella se voi olla tapahtuma tai yhteisöllinen prosessi. Realismi (ontologia)
Ontologinen realismi (myös metafyysinen realismi tai filosofinen realismi) eli todellisuuspohjainen olemassaolo-oppi on ontologinen näkemys, jonka mukaan on olemassa ulkoinen, havaitsijoista (kuten ihmismielestä) riippumaton todellisuus. Tämä tarkoittaa sitä, että todellisuus on ontologisesti itsenäinen esimerkiksi käsitteellisiin skeemoihimme ja kielellisiin käytäntöihimme nähden. Realismille vastakkainen kanta on antirealismi. Konkretismi
Konkretismi () oli abstraktin taiteen suuntaus, joka kehittyi 1930-luvulla De Stijl -ryhmän, futuristien ja Kandinskyn taiteesta. Termiä "konkreettinen taide" käytti ensimmäisenä Theo van Doesburg manifestissaan "Manifesto of Concrete Art" vuonna 1930. Van Doesburgin mukaan konkreettisen taiteen tulee olla vapaa kaikista symbolisista yhtymäkohdista todellisuuteen, eikä hänen mielestään mikään ollut niin konkreettista kuin väri, viiva ja pinta. Konkretismi on täysin ei-esittävää taidetta, ja sen ilmaisu on pelkistettyä ja tarkkaa. Peruselementtejä ovat nimenomaan värit sekä pelkistetyt geometriset viivat ja pinnat. Tärkeää on myös komposition jännite ja rytmi. Taille directe
Taille directe eli suora kuvanveisto tarkoittaa kuvanveistossa suoraan lopulliseen materiaaliin veistämistä. Termiä käytetään vastakohtana monivaiheisemmalle työskentelylle, jossa tehdään ensin luonnos, joka sitten siirretään pistesiirtolaitteen ja usein myös apulaisten avulla lopulliseen versioon. Karl Popper
Falsifikaatioperiaate on vanhan kokemusperäisen koeteltavuuden vaatimuksen uusi muoto. Muita tieteellisen teorian kriteerejä ovat esimerkiksi looginen ristiriidattomuus. Popper määritteli muun muassa astrologian, freudilaisuuden (psykoanalyysi) ja marxilaisuuden näennäistieteiksi, koska niitä ei voi (edes teoriassa) todistaa vääriksi. Näyttöön perustuva lääketiede
Näyttöön perustuva lääketiede (engl. "evidence-based medicine", EBM) on ajankohtaisen, parhaan näytön tunnollista, selkeää ja harkittua käyttöä yksittäisten potilaiden hoitopäätöksien tekoon. Näyttöön perustuvan lääketieteen käytäntö tarkoittaa kliinisen asiantuntemuksen ja parhaan käytettävissä olevan, systemaattisen tutkimuksen tuottaman näytön yhdistämistä. Realismi (tieteenfilosofia)
Looginen empirismi oli 1900-luvun alkupuolen merkittävin tieteenfilosofia ja tieteellisen realismin edeltäjä. Siinä tehtiin jyrkkä ero havaintoväittämiin ja teoreettisiin väittämiin. Esimerkiksi kvanttimekaniikan syntyessä ja kehittyessä voimakkaasti 1920-luvulla looginen empirismi oli hallitseva tieteenfilosofia. Kvanttimekaniikan Kööpenhaminan tulkinnan kehittäjiin kuulunut Niels Bohr oli antirealisti tai instrumentalisti teorioiden suhteen. Vaihtoehtoiset realistiset kvanttimekaniikan tulkinnat, Bohmin tulkinta ja monien maailmojen tulkinta, eivät tehneet yhtä selvää pesäeroa klassisen fysiikan käsitteisiin. Empirismi
Laatusanana "empiirinen" liitetään yleisesti tieteeseen eli todellisuustutkimukseen. Tämä pätee sekä luonnontieteeseen että yhteiskuntatieteisiin, joissa se tarkoittaa havaintoon tai kokeeseen pohjautuvaa kokemusta, joka on vahvistettavissa tai kumottavissa. Empirismin katsotaan yleisesti olevan nykyaikaisen tieteellisen menetelmän ytimessä. Näennäistiede
Uskomuslääkintää pidetään näennäistieteenä. Se on suosittua, koska se kertoo potilaalle sen, mitä tämä haluaa kuulla. Näennäistiede
Tieteellistä menetelmää edellytetään käytettävän kaikkialla ja painottuneisuutta edellytetään valvottavan tai se eliminoitavan kaksoissokkotutkimuksilla tai riittävän suurella otannalla. Kaikki kerätyt tulokset, mukaan luettuina koejärjestelyt ja ympäristötekijät, dokumentoidaan ja julkistetaan vertaisarviointia varten, niin että tulokset voidaan joko varmistaa tai hylätä myöhemmillä kokeilla sekä määritellä muita tärkeitä tekijöitä, kuten tilastollinen merkittävyys, luottamusväli ja virhemarginaali. Paul R. Thagard
Vaikka Thagard itse pitääkin astrologiaa näennäistieteenä, hän on kirjoituksessaan "Why Astrology Is A Pseudoscience" pyrkinyt selventämään luokittelun perusteita. Hän sanoo muun muassa, että jonkin tieteenlajin alkuperä on merkityksetön sen tieteellisen aseman kannalta, koska esimerkiksi kemian alkemiallinen ja lääketieteen okkulttinen alkuperät ovat yhtä lailla taikuudessa kuin astrologiankin. Epäolennaista on myös se että kyse on yleisestä uskomuksesta, eikä myöskään fyysisen perustan puuttumista voida pitää merkkinä teorian epätieteellisyydestä. Tästä Thagard käyttää esimerkkinä väitteitä, joiden mukaan astrologia olisi näennäistiede siksi, että sen perustaksi ei voida löytää fyysisiä vaikutusmekanismeja, eli esimerkiksi planeettojen painovoiman tai jonkin mitattavan säteilyn ei uskota voivan saada aikaan astrologien väittämiä vaikutuksia. Autenttisuus (filosofia)
Autenttisuus ( 'hallita', myös 'tappaa') on eksistentialistisen filosofian käsite ja sitä käytetään myös taidefilosofiassa ja psykologiassa. Eksistentialismissa tietoisen minän nähdään oppivan hyväksymään oma olemassaolonsa keskellä ympäröivää todellisuutta sekä kohtaamaan ulkoisia voimia, paineita ja vaikutteita, jotka ovat hyvin erilaisia kuin minä itse, ja edustavat sen kannalta katsottuna ”toista”. Autenttisuus on se aste missä määrin ihminen on aito suhteessa omaan todelliseen persoonallisuuteensa tai luonteeseensa näistä paineista huolimatta. Eri eksistentialistifilosofit näkevät autenttisuuden hieman eri tavoin. Todennäköisyys
Todennäköisyyden yksikäsitteisestä määritelmästä on ollut vaikeaa päästä yksimielisyyteen. Koska todennäköisyys on ihmisen luoma omakohtainen käsite, ei sille löydy luonnontietellistä tai filosofista perustetta. Todennäköisyyden tulisi kuitenkin vastata arjen kokemusta tapahtuman yleisyydestä. Ensimmäinen käytetty eksakti määritelmä on klassinen todennäköisyyden määritelmä, jolla voitiin arvioida uhkapelien todennäköisyyksiä riittävän hyvin. Määritelmä oli kuitenkin liian yksinkertainen arjen muiden tapahtumien kuvaamiseen, sillä se oletti alkeistapauksien todennäköisyyksien olevan yhtä suuret. Puutettu korjaamaan esitettiin tilastollinen todennäköisyystulkinta, joka oli käyttökelpoisempi tilastollisten tapahtumien todennäköisyyden määrittämisessä. Se myös salli alkeistapauksille erisuuruiset todennäköisyydet ja oli siten klassisen määritelmän laajennus. Tämän rinnalla esitettiin myös toinen todennäköisyyden määritelmä. Subjektiivisessa eli bayesiläisessä todennäköisyyden määrittelyssä voidaan todennäköisyyden ajatella kuvaavan tiedon epävarmuutta. Tekoäly
Tekoälytiede voidaan karkeasti jakaa perinteiseen symbolipainotteiseen tekoälytieteeseen sekä uudempaan, hahmopohjaiseen, laskennallisen älykkyyden suuntaukseen. Perinteisen tekoälytieteen työkaluja ovat muun muassa asiantuntijajärjestelmät, ontologiat ja sääntöpohjainen päättely. Uudemman konnektionistisen suuntauksen tunnetuimpia menetelmiä ovat neuroverkot, sumeat järjestelmät ja evolutionäärinen laskenta. Uskontokritiikki
Niiniluodon mukaan käsitys todellisuudesta on uskonnollinen, jos siihen sisältyy väitteitä, joiden ainoana tukena on vetoaminen joihinkin uskonnollisiin arvovaltoihin (esimerkiksi Raamatun kaltaisiin uskonnollisiin kirjoituksiin) tai henkilökohtaisiin uskonnollisiin kokemuksiin. Todellisuuskäsitys on epätieteellinen, jos se sisältää tieteellisen todellisuuskäsityksen kanssa ristiriidassa olevia väitteitä. Vaikka tieteessä ei olekaan ehdottomia takeita totuudesta, tällaisessa ristiriitatilanteessa on Niiniluodon mukaan järkiperäisempää hyväksyä tieteen tulokset. Näin ei tule menetellä siksi, että ne välttämättä olisivat tosia, vaan siksi, että ne on saavutettu kriittisen ja julkisesti valvottavissa olevan menetelmän avulla. Matemaattinen empirismi
Nykyaikaista matemaattista empirismiä ovat kannattaneet muun muassa W. V. O. Quine ja Hilary Putnam. Sen mukaan matematiikka on korvaamatonta empiirisille tieteille, ja jos haluamme uskoa tieteiden kuvaamien ilmiöiden olevan todellisia, meidän on uskottava myös näiden tieteiden käyttämien kuvausten vaatimiin matemaattisiin entiteetteihin. Esimerkiksi koska fysiikan täytyy puhua elektroneista selittääkseen, kuinka sähkölamppu toimii, elektronien täytyy olla olemassa. Vastaavasti, koska fysiikan täytyy käyttää lukuja elektroneja koskevissa selityksissä, lukujen täytyy olla olemassa. Tällainen näkemys on naturalistinen ja katsoo matemaattisten entiteettien olemassaolon olevan paras selitys havaintokokemuksille. Tämä kaventaa matematiikan ja muiden tieteiden välistä kuilua. Ateismi
Ateismi voidaan määritellä kahdella tavalla. Ensiksi väitelauseena, joka koskee sitä, kuuluuko todellisuuteen jumala tai jumalia vai ei. Ontologisena eli olemassaoloa koskevana käsityksenä ateismi on väitelause ”jumalaa ei ole olemassa”. Ateismi ja sen vastakohta teismi ovat tällöin ainoat mahdolliset kannat: jumala on olemassa tai jumalaa ei ole olemassa. Toisessa määritelmässä ateismi on jonkin yksilön tiedollinen käsitys. Tällöin ateistit voidaan jakaa positiivisiin ateisteihin, jotka ovat sitä mieltä, ettei jumalia ole, ja negatiivisiin ateisteihin, joilta puuttuu usko jumalan olemassaoloon. Kineettinen taide
Op-taide taas perustuu liikkeen illuusioon. Sitä kutsuttiin alkuun kineettiseksi taiteeksi. Optiset maalaukset luovat värähteleviä liikeilluusioita. Geometriset kuviot ja moiré-tyyppinen efekti on op-taiteelle tyypillistä. Tavallisimmin se saadaan aikaan käyttämällä mustan ja valkoisen kontrastia tai vastavärejä ja tarkoin rajattuja koneellisen omaisesti toistuvia pintoja, kuten samankeskisiä ympyröitä, neliöitä tai viivoja. Esimerkiksi Bridget Riley on käyttänyt aaltoilevia kontrastisen värisiä viivoja. Maalaukset voivat myös luoda vaikutelmaa esiin työntyvästä tai sisäänpäin kupertuvasta muodosta. Victor Vasarely alkoi kutsua tällaisia maalauksia kinetismiksi (cinétisme). Myöhemmin on niitä on kutsuttu yleisemmin nimellä op-taide. Representationalismi
Representationalismi (< , edustaa, esittää) eli epäsuora realismi, edustuksellinen realismi, representatiivinen realismi tai representationalistinen havaintoteoria on realistinen tietoteoreettinen kanta, jonka mukaan ihminen havaitsee ensisijaisesti mielessään olevia asioita (representaatioita), ei suoraan ulkomaailman olioita. Ajattelun välittömät kohteet ovat siis mielen "sisällä". Kun ajattelen esimerkiksi pöytää, ajattelen mielessäni olevaa pöydän ajatuksellista edustajaa, en varsinaisesti itse pöytää. Ajatus voi kohdistua itse pöytään vain representaation välityksellä. Sisältö
Sisältö tarkoittaa ainesta tai kokonaisuutta, jonka rajaa ympäristöstä jonkinlainen muoto. Ilman rajaavaa muotoa sisältö ei välttämättä ole miellettävissä tai havaittavissa. Sisällöllä voidaan tarkoittaa konkreettisesti esimerkiksi astian sisältöä tai abstraktimmin jonkin informaation kantajan merkitys- tai ajatussisältöä. Merkitys- tai ajatussisältöjä tarkastelee merkkeinä semiotiikka ja tietona filosofiaan kuuluva tietoteoria.
Sisältö viittaa tavallisesti teoksen aiheeseen, merkitykseen tai tarkoitukseen, vastakohtana muodolle. Nykytaiteessa toisiaan seuraavat uudistukset impressionismista alkaen ovat ohjanneet keskustelua siihen, että muoto on ollut usein etusijalla sisältöön nähden. Perinteisistä taiteen muodoista irtautumista erityisen radikaalisti 1960- ja 1970-luvuilla seurasi käsitetaide, jonka piiristä nousi teoksia, joissa muoto ja sisältö sulautuivat uudella tavalla. Kansanparannus
Nykyisin aito kansanparannus eroaa nykyajan näennäistieteellisistä hoitomuodoista siten, ettei se edes yritä olla tieteellistä. Näennäistieteelle tunnusomainen tieteellisyyden esittäminen ja tieteellisten termien väärinkäyttö ei kuulu aitoon kansanperinteeseen, vaan on nykyajan ilmiö. Myös näennäistieteellisiä hoitoja on kuitenkin yritetty markkinoida kansanparannuksena. Kuvataide
Kuvataide kuvaa, yhdistelee ja sommittelee silmällä havaittavia elementtejä, kuten muotoja, ulottuvuuksia, valoa ja värejä. Kuvataiteen perinteisiä lajeja ovat kuvanveisto, maalaus, piirustus, taidegrafiikka ja valokuvataide. Kuvataiteisiin tai "visuaalisiin taiteisiin" luetaan toisinaan myös arkkitehtuuri, mutta ei yleensä käyttöesineisiin kohdistuvaa muotoilua, joka yhdistetään taideteollisuuteen. Näennäistiede
Tämän tieteen määritelmän mukaan näennäistiede olisi tieteen vastakohta: Kryptozoologia
Kryptozoologia eli kryptoeläintiede eli näennäiseläintiede on näennäistiede, jonka tutkimuskohteita ovat eläimet, joista on erilaisia tarinoita ja silminnäkijähavaintoja, mutta ei tieteen kannalta luotettaviksi katsottavia todisteita. Näennäistiede
Näennäistieteelle ovat tarkemmin kuvaten tyypillisiä seuraavat piirteet: Näennäistiede
Käsitteellä näennäistiede on kielteinen merkitys, koska sitä on käytetty osoittamaan, että jotakin on virheellisesti ja harhaanjohtavasti esitelty tieteeksi. Niinpä ne, joiden väitetään harjoittavan tai kannattavan näennäistiedettä, yleensä kiistävät luokittelun. Siitä, missä laajuudessa tiede voidaan erottaa näennäistieteestä luotettavalla ja puolueettomalla tavalla (demarkaatio-ongelma), on erimielisyyttä. Esitiede
Esitiede on kehittymässä oleva tutkimusalue, joka ei vielä täytä kaikkia tieteen tunnusmerkkejä. Esitieteelle on luonteenomaista on teoreettinen hajanaisuus. Esitiede ei ole vielä tutkimusalue (tietosisältö muuttuu tutkimuksen vaikutuksesta), mutta ei myöskään uskomusjärjestelmä (muuttuu tutkimukseen perustumattomien syiden vaikutuksesta). Naiivi realismi
Naiivi realismi eli suora realismi on arkijärjen mukainen havaitsemisen teoria. Naiivin realismin mukaan havaitsemme asiat sellaisina kuin ne todellisuudessa ovat. Esimerkiksi elektronit ovat oikeasti olemassa, eivätkä ne ole vain teoreettinen käsite, jolla selitetään havaintoja. ITE-taide
Nykykansantaiteilijat ovat taidemaailman ulkopuolella työskenteleviä itseoppineita taiteilijoita, joiden taide perustuu heidän elämäntapaansa liittyvään itselähtöiseen visuaaliseen ilmaisuun. Nykykansantaide o­n tekijänsä elinympäristöön ja kokemusmaailmaan sitoutuvaa taidetta – tapa elää esteettisiä arvoja korostavaa hyvää elämää. Tiede
Tiede jaetaan yleensä kahtia luonnontieteisiin, jotka tutkivat luonnossa esiintyviä ilmiöitä, sekä ihmistieteisiin, jotka tutkivat ihmisten käyttäytymistä ja tuotoksia, kuten taidetta, sekä yhteiskuntaa. Eräät tieteenalat luetaan tieteidenvälisiin ja soveltaviin tieteisiin, kuten tekniikka ja lääketiede. Matematiikka, joka luetaan usein erilliseen formaalisiksi eli käsitteellisiksi tieteiksi kutsuttuun ryhmään, sisältää yhtäläisyyksiä ja eroja sekä suhteessa luonnontieteisiin että humanistisiin tieteisiin. Matematiikka muistuttaa empiirisiä tieteitä siinä, että se on objektiivista ja systemaattista jonkin alueen tutkimusta, mutta eroaa siinä, että se ei käytä empiirisiä vaan apriorisia menetelmiä tiedon verifioimiseksi eli todentamiseksi. Formaaliset tieteet, joihin luetaan myös muun muassa logiikka ja tilastotiede, ovat elintärkeitä empiirisille tieteille. Ne ovat oleellisia hypoteesien, teorioiden ja lakien muodostamisessa, samoin kuin kuvattaessa, kuinka asiat toimivat (luonnontieteissä) ja kuinka ihmiset ajattelevat ja toimivat (ihmistieteissä). ITE-taide
ITE-taide (lyhenne ITE, "itse tehty elämä") on Suomessa tehtyä kouluttamattomien taiteilijoiden arjen ympäristöissä syntyvää taidetta. Outsider-taide on laajempi, kansainvälinen käsite, jolla tarkoitetaan taidemaailman käytäntöjen ulkopuolisuutta. Näitä käytäntöjä ovat esimerkiksi taidekoulutus, galleriamaailma ja apurahajärjestelmä. Teoreettinen viitekehys
Thomas Kuhnin mukaan normaalitiede on "yritys pakottaa luonto paradigman antamaan ennalta rakennettuun ja suhteellisen joustamattomaan lokeroon". Kuhnin mielestä tällainen normaalitiede ei näe uudenlaisia, luomiinsa määrittelyihin eli teoreettisiin viitekehyksiinsä sopimattomia ilmiöitä. ITE-taide
ITE-taide on nykykansantaidetta, joka eroaa kansantaiteesta sanoutumalla irti perinteisen kansantaiteen kollektiivisesta luonteesta, sekä perinnesidonnaisuudesta. ITE-taide korvaa ne yksilöllisellä taiteilijuudella ja omaperäisellä luovuudella. Perinteisen kansantaiteen edustaessa esteettisesti korkeatasoista käsityötä ITE-taide o­n kätevyyteen ja kekseliäisyyteen perustuvaa kansanomaista kuvataidetta. Esitystaide
Esitystaide on nykyteatterin, performanssin ja muiden esittävän taiteen eri perinteiden välimaastossa vaikuttava taiteen muoto. Termi "esitystaide" on syntynyt 2000-luvulla. Fenomenografia
Fenomenografia on kvalitatiivisen eli laadullisen tutkimuksen yksi tutkimussuuntaus. Fenomenografia sanana muodostuu kreikankielisistä sanoista "fainomenon" (ilmiö) ja "graphein" (kuvata, merkitä, kirjoittaa, mitata). Karkeasti sanottuna fenomenografia tutkii ihmisten moninaisia – ja usein ristiriitaisiakin - käsityksiä maailmassa esiintyvistä ilmiöistä ja asioista ja pyrkii kuvaamaan niitä. Pääpaino tutkimuksessa on laadullisesti ja sisällöllisesti erilaisten käsitysten vertailemisessa, ei niinkään ilmiöissä tai tutkittavissa henkilöissä itsessään. Fenomenografian tavoitteena on siis päästä käsiksi ihmisten erilaisiin päätelmiin, tulkintoihin ja ajatuksiin ja vertailla niitä – etsiä samankaltaisuuksia, erilaisuuksia ja poikkeavuuksia. Käsitysten sisältö ja käsitysten suhteutuminen toisiinsa ovat erityisesti mielenkiinnon kohteena. Näennäistiede
Paul Kurtzin mukaan näennäistiedettä luonnehtivat seuraavat piirteet: Kineettinen taide
Naum Gabo ja Antoine Pevsner olivat ensimmäisiä, jotka käyttivät taiteesta nimeä kineettinen manifestissaan. Alkuun puhuttiin usein dynaamisesta taiteesta, kun tarkoitettiin teoksia, joissa on taiteen keinoin luotu liikettä tai
liikkeen illuusiota. Nykymerkityksessään termi kineettinen taide alkoi vakiintua vasta 1950-luvulta lähtien. Uskontokritiikki
Sami Pihlström luonnehtii tieteen tehtäväksi todellisuuden yhä syvemmän kuvaamisen: havaittujen ilmiöiden selittämisen ja ennustamisen sekä selitysjärjestelmien muodostaminen ilmiöiden syistä. Tiede pyrkii kertomaan millainen todellisuus on, etsimään totuutta, hankkimaan tietoa todellisuudesta. Tieteellinen menetelmä, jossa tietoa tavoitellaan avoimesti, arvostelevasti ja julkisesti koeteltavin havainnoin, on tieteellisen todellisuuskäsityksen kannattajien mielestä tehokkain ja järkiperäisin käsitysten muodostamisen menetelmä. Esimerkiksi Charles S. Peirce korosti itseäänkorjaavan tieteellisen menetelmän ylivertaisuutta ”itsepäisyyden”, ”arvovallan” ja ”apriorisen” eli kokemuksesta riippumattoman käsitysten muodostamisen menetelmään nähden. Pihlströmin mukaan uskonnollisen todellisuuskäsityksen perustava ongelmallisuus suhteessa tieteeseen näyttää olevan seurausta siitä, etteivät todellisuuden kuvaileminen ja selittäminen, jotka ovat tieteen keskeisiä tehtäviä, edellytä uskonnollisia oletuksia. Tiede voi hänen mielestään periaatteessa vastata kaikkiin kysymyksiin olettamatta mitään ”henkistä” tai ”jumalallista” ainesta selitystensä taakse. Humanistiset tieteet
Humanistiset tieteet ovat ryhmä tieteitä, joita yhdistää kiinnostus ihmisen toiminnan eri puoliin. Humanistiset tieteet tutkivat kulttuuria ja ihmisten tuottamia erilaisia kulttuurisia tapoja, rakenteita, muotoja, tieteellisiä rakennelmia ja tapahtumakulkuja. Humanististen tieteiden tulosten avulla ihminen voi ymmärtää itsensä ja yhteisönsä kieltä, historiaa, taidetta, uskontoa ja inhimillisen kanssakäymisen eri muotoja (esimerkiksi viestintä, työelämä, vapaa-aika). Humanistiset tieteet saattavat auttaa ihmisyksilöä ymmärtämään hänen omia tekojaan ja pyrkimyksiään. Tieteiden lähestymistapa on usein geneettinen, eli miten jokin kulttuuri tai kulttuuri-ilmiö on muodostunut ihmisten ja ihmisryhmien tekojen ja kokemusten muovaamana. Esimerkiksi oppihistoria selvittelee muun muassa luonnontieteitä kulttuuri-ilmiönä, miten luonnontieteellinen tieto on kehittynyt ja muuttunut jonakin valittuna ajankohtana. Näennäisviljely
Näennäisviljely on maanviljelyä, jossa pellot pidetään viljelyksessä Euroopan unionin yhteisen maatalouspolitiikan tukien avulla, mutta ei tähdätä laadullisesti tai varsinkaan määrällisesti hyvään satoon. Näennäisviljely saattaa olla kannattavampaa kuin hyvään satoon tähtäävä viljely Suomessa siksi, että suuri osa tulosta tulee viljelemiseen liittyvistä maataloustuista eikä enää kokonaan tuotannon myymisestä saadusta hinnasta. Fenomenalismi
Fenomenalismi on tietoteoreettinen ja havainnonfilosofinen näkemys, jonka mukaan fysikaaliset oliot eivät ole olemassa itsessään vaan ainoastaan aika-avaruudessa havaittuina ilmiöinä, fenomeeneina, tai aistiärsykkeinä (kuten punaisuus, kovuus, makeus jne.). Fenomenalistinen ontologia palauttaa puheen fysikaalisista oliosta puheeksi ”aistinsisältöjen kimpuista”. Entiteettirealismi
Entiteettirealismi on tieteenfilosofinen kanta, joka liittyy keskusteluun tieteellisestä realismista. Se on realistinen tieteellisissä teorioissa esiintyvien entiteettien suhteen, mutta ei teorioiden itsensä totuuden suhteen. Taidekäsitys
Taidekäsitys on taiteentutkimukseen, taidefilosofiaan ja estetiikkaan liittyvä käsite, jolla viitataan määritelmiin siitä, mikä on taidetta ja mikä ei. Erilaiset taideteoriat ja taidekäsitykset sekä niiden kulloinenkin vallitsevuus liittyvät kulttuuriin. Abjektio
Taten määritelmän mukaan abjektitaide "tutkii teemoja, jotka ylittävät ja uhkaavat käsitystämme puhtaudesta ja soveliaisuudesta viitaten erityisesti vartaloon ja ruumiillisiin toimintoihin." Noesis
Noesis (: "ymmärrys", "käsityskyky", "ajattelu") on fenomenologiassa tietoisuuden intentionaalinen akti ("noeettinen akti"). Esimerkiksi "ajattelu", "rakastaminen", "vihaaminen" ja "kuvitteleminen" ovat kaikki sanoja, jotka kuvaavat, mitä mieli tekee. "Rakastamista" ei kutsuta uskomukseksi, koska se on jotain, mitä tehdään, eikä jotain, mitä vain pidetään totena. Näennäismarkkinat
Nämä tuottajaorganisaatiot voivat olla joko voittoa tavoittelemattomia tai taloudellista voittoa tavoittelevia yksiköitä. Voitontavoittelu johtaa usein vain tämän sisäisen näennäisvoiton siirtelyyn saman julkisen organisaation eri toimijoiden tai budjettiyksiköiden välillä. Näillä keinotekoisilla markkinoilla voi olla esimerkiksi julkisen sektorin tuottajayksiköitä, joista on muodostettu asemaltaan itsenäisiä, tai ne voivat olla hallinnollisesti samaa tilaajaorganisaatiota. Tavallisimmin näennäismarkkinat toimivat kuitenkin pelkästään julkisen sektorin sisällä esimerkiksi kunnan tai kuntayhtymän "kilpailuttaessa" omia tuotantoyksiöitään. Ajatuksena on hyödyntää kilpailuun liittyviä kannustimia ja tavoitteellisia sopimuksia toiminnan tehostamiseksi. Taide
Taiteen teorian keskeinen käsite on mimesis, joka tarkoittaa luonnon tai todellisuuden jäljittelyä ja esittämistä taiteen keinoin. Taideteos voi äärimmillään olla tarkka jäljennös jo olemassa olevasta kohteesta tai jotain sellaista, mitä emme kykene edes hahmottamaan. Teoksen ei tarvitse olla kuitenkaan esine, vaan se voi olla vaikkapa teatteri-, musiikki- tai performanssiesitys ja sellaisenaan mahdoton toistaa. Tiede
Mikä tahansa tietoa tarjoava taho, joka esiintyy tieteenä tavoitteenaan saavuttaa sitä kautta asema, jota se ei muuten saavuttaisi, ei edusta tiedettä. Tällöin voidaan puhua näennäistieteestä (pseudotieteestä) tai epätieteestä. Merkittävin näennäistieteiden puute on yleensä se, että niistä puuttuvat huolellisesti suoritetut, tulkitut ja toistettavissa olevat kokeet, jotka ovat luonnontieteiden perustana. Näennäistieteiksi luetaan yleensä muun muassa astrologia ja kreationismi. Visionaarinen taide
Visio () viittaa alun perin silmien avulla tapahtuvan aistimisen voimaan, näkemykseen. Se voi tarkoittaa myös voimakasta tulevan asian ennakointia, profeetallista visiota tai yrittäjän visiota. Visionaarinen (myös visionäärinen) tarkoittaa näkyä koskevaa tai näynomaista. Fenomenografia
Ontologisesti fenomenografia sijaitsee realismin ja konstruktivismin välimaastossa. Fenomenografian realistinen näkökulma näkyy siinä, että ihmisen ulkopuolella ajatellaan olevan ihmisestä riippumaton todellisuus, jota voidaan lähestyä tieteen keinoin. Tätä todellisuutta ei tosin kyetä löytämään sellaisenaan (ensimmäisen asteen näkökulma), vaan se näyttäytyy meille aina suhteessa maailmaan (toisen asteen näkökulma). Näennäistiede
Propagandalle ovat ominaisia ainakin jotkin seuraavista piirteistä:"Kvasitiede" on näennäistieteen kanssa läheinen käsite, mutta sillä tarkoitetaan joskus hiukan eri asiaa. Kvasitiede (< lat. "quasi", 'ikään kuin; lähes') muistuttaa todellista tiedettä joiltakin, mutta ei kaikilta piirteiltään. Se pyrkii käyttämään tieteellistä menetelmää, mutta aiheensa tieteellisen perustan puutteellisuuden tai metodologian kehittymättömyyden vuoksi sitä ei voida pitää vakiintuneena tieteenä. Kvasitieteeksi on nimitetty joitain populaaritieteessä suosittuja, mutta empiirisesti tutkimattomia aiheita, kuten aikamatkustusta ja kuolemattomuutta. Tiede
Ilmiöistä tehtyjen havaintojen perusteella tieteilijät voivat muodostaa tieteellisiä malleja. Tieteellinen malli on idealisaatio, joka kuvaa tutkittua systeemiä tietystä näkökulmasta. Malleilla ilmiöitä pyritään kuvaamaan loogisina tai matemaattisina esityksinä. Kun empiiristä aineistoa kerätään, tieteilijä voi muodostaa hypoteesin, joka selittää ilmiön. Tätä kuvausta voidaan käyttää sellaisen ennusteen tekemisessä, jota voidaan testata kokeellisesti. Jos hypoteesi osoittautuu epätyydyttäväksi, sitä voidaan kehitellä edelleen tai se voidaan hylätä. New Age
New Agesta on esitetty monenlaisia määritelmiä, eikä tutkimuksessa ole vielä yksimielisyyttä parhaasta määritelmästä. New Agella on tutkimuksessa tarkoitettu joukkoa erilaisia henkisyyteen liittyviä ilmiöitä, kuten astrologia, tarot, kanavointi, mediumismi, jooga sekä monet vaihtoehtoiset hoitomuodot. Etenkin alkuvaiheissaan 1970-luvulla New Age nähtiin liikkeenä, sillä sen on katsottu muistuttavan muita laajoja sosiaalisia liikkeitä kuten rauhanliikettä tai ympäristöliikettä. Nykyisin New Age voidaan määritellä joko liikkeeksi, joukoksi liikkeitä tai kulttuuriseksi ilmiöksi. Keskustelua käydään myös siitä, onko New Age uskontoa, aitoa henkisyyttä tai kumpaakaan. Jotkut nimittävät New Agea sekularisoituneeksi uskonnollisuudeksi. Määrittelyä vaikeuttaa ilmiön monimuotoisuus ja uskonnon määrittelyn ongelmat. Nykytaide
Nykytaidetta luonnehtii yhä avoimempi suhde ihmiskunnan kulttuuriin. Nykytaiteen teokset saattavat vedota muihinkin aisteihin kuin näköaistiin ja puhtaaseen visuaalisuuteen. Ääni saattaa olla osa taideteosta, kuten myös liike tai haju. Sanat, käsitteet ja teoriat ovat osa nykytaiteen materiaalia siinä missä taltta, sivellin, maalituubi ja valokuvauskamera. Nykytaiteen teos saattaa olla performanssi, jossa henkilöt puhuvat, laulavat ja tanssivat. Museon tai gallerian sijasta kuvataide voidaan esittää erämaassa tai puistossa ympäristötaiteena tai lähiön kerrostalossa yhteisötaiteena. Koululääketiede
Nykylääketieteen keskeisintä suuntausta kutsutaan "näyttöön perustuvaksi lääketieteeksi". Näyttöön perustuva lääketiede käsittää kaikki tieteelliseen näyttöön perustuvat hoitomuodot. Hoitomenetelmiä ei siis jaeta esimerkiksi koululääketieteen ja vaihtoehtolääkinnän menetelmiin, vaan ainoana arviointiperusteena on tieteellinen näyttö hoidon tehosta. Tämän mukaisesti myös niin sanotun vaihtoehtolääkinnän hoitomuodot siis yhdentyvät osaksi lääketiedettä, mikäli ne läpäisevät tieteellisessä tutkimuksessa vaadittavat arviointiperusteet. Nykytaide
Performanssi on yleisön edessä esitettävä taide-esitys, joka noudattaa ennalta laadittua suunnitelmaa, ja voi sisältää elementtejä tai muistumia eri taidemuodoista. Performanssi tuli erillisenä taidemuotona tunnetuksi 1960-luvulla ja sen tavoitteena on visuaalisen ja ajatuksellisen kokonaisuuden luominen. Positiivinen ja negatiivinen ateismi
Ateismista on kaksi määritelmää. Perinteisesti ateismi on ulkoista todellisuutta koskeva eli ontologinen väite, joka koskee jumalan olemassaoloa. Ateismi on siis väitelause ”jumalaa ei ole olemassa.” Ateismi ja sen vastakohta teismi ovat tällöin ainoat mahdolliset kannat: jumala on olemassa tai jumalaa ei ole olemassa. Toisessa määritelmässä ateismi on jonkin yksilön tietoa koskeva käsitys. Koska inhimillinen tieto on eriasteista, voidaan periaatteessa erottaa positiiviset ateistit, jotka kieltävät jumalan olemassaolon, ja negatiiviset ateistit, joilta puuttuu usko jumalan olemassaoloon.
Filosofi Michael Scriven on muotoillut taulukossa olevan tunnetun ateismin tietoteoreettiseen määritelmän, jossa käsitys tiedosta jumalien olemassaolosta määritellään asteikkona. Filosofi Michael Martin on muotoillut tietoteoreettisen jaottelun positiiviseen ateismiin ja negatiivisen ateismiin. Realismi (tieteenfilosofia)
Tieteenfilosofinen realismi liittyy läheisesti ontologiseen realismiin sikäli, että se olettaa tietoisuudesta riippumattoman todellisuuden olemassaolon. Tällöin ontologisen ja tieteenfilosofisen realismin eräs yhdistetty perusväitejoukko on seuraava:On mahdollista olla tieteellinen realisti joidenkin tieteiden suhteen, mutta antirealisti joidenkin toisten tieteiden suhteen. Joku voi olla esimerkiksi realisti fysiikan, kemian, biologian ja muiden luonnontieteiden suhteen, mutta antirealisti taloustieteen, psykologian ja sosiologian suhteen. Näennäistiede
Oikeanlainen todistelu edellyttää, että väitteen esittäjäNäennäistieteelle on usein tyypillistä vääränlainen todistelu eli argumentointi, jossa voi esiintyä seuraavanlaisia piirteitä:Sekä skeptikot että Bright-liikkeen huomattavimmat edustajat, kuten Richard Dawkins, Mario Bunge, Carl Sagan ja James Randi, pitävät kaikkia näennäistieteen muotoja haitallisina riippumatta siitä, aiheuttavatko ne kannattajilleen välitöntä haittaa. Heidän mukaansa näennäistieteen harjoittaminen johtuu yleensä monenlaisista syistä – joko lapsellisesta tai alkeellisesta tiedekäsityksestä tai pahimmillaan petoksesta, jolla tavoitellaan taloudellista tai poliittista hyötyä. Näennäistiede
Tieteenfilosofi Paul Feyerabend on esittänyt, että tieteen ja ei-tieteen erottaminen ei ole tiedonsosiologian näkökulmasta mahdollista eikä edes toivottavaa. Tiede
Osaa tieteistä sovelletaan käytäntöön yhteiskunnassa joko sellaisenaan tai monitieteisten soveltavien tieteiden avulla, mutta osalla tieteistä ei ole varsinaisia käytännön sovelluksia, vaan niiden tarkoituksena on vain auttaa ymmärtämään ilmiöitä. Tieteet tukevat kuitenkin toisiaan. Tieteet jaotellaan reaalitieteisiin ja käsitteellisiin tieteisiin. Reaalitieteet jaetaan edelleen tavallisesti luonnontieteisiin (tarkastelevat luontoa) ja humanistisiin tieteisiin (tarkastelevat ihmisen toimintaa). Käsitteellisiin tieteisiin kuuluvat matematiikka ja logiikka. Tieteenalat liittyvät läheisesti luonnontieteiden ja humanististen tieteiden sisällä toisiinsa, ja monissa tieteissä tarvitaan muiden läheisten tieteiden perustietoja. Esimerkiksi kemian ja fysiikan perustiedot ovat hyödyksi kaikissa luonnontieteissä. Lisäksi matematiikkaa hyödynnetään kaikissa luonnontieteissä. Kaikki tieteenalat ovat jakautuneet alun perin filosofiasta ja ne ovat edelleen jakautuneet ja jakautuvat edelleen erillisiksi tieteenaloiksi kun tieteellisen tiedon määrä ja tutkimusalueet lukumääräisesti kasvavat. Virtuaalitodellisuus
Mediataiteessa virtuaalitodellisuudella (VT) tai keinotodellisuudella tarkoitetaan mediainstallaatioita ja -tiloja, joissa tietokoneella tuotettu kolmiulotteinen kuvatila tuotetaan katsojalle siten että hän kokee olevansa kuvan sisällä (immersiivinen 3D-kuvatodellisuus). VT-tiloja voidaan kokeilla niin sanotun VT-kypärän tai -lasien kautta, jossa stereokuva tuotetaan suoraan silmien eteen sijoitettujen monitorien kautta tai niin sanotuilla cave-installaatioilla, joissa käytetään kolmea tai useampaa projisointipintaa, joiden kuvatilan sisällä ihmiset voivat seisoa, liikkua tai liikuttaa tilassa olevia kuvaobjekteja. Tilaan on luotu usein myös kolmiulotteinen äänimaailma. Realismi (ontologia)
Fysiikassa realismi viittaa siihen tosiseikkaan, että kappaleita kuvaa mittauksesta riippumaton joukko objektiivisia ominaisuuksia, riippumatta siitä, onko ne mitattu (tai havaittu) vai ei. 1800-luvulle saakka fysiikan oletettiin vähintään implisiittisesti perustuvan realismiin. Kvanttimekaniikan mukaan ei voida kuitenkaan sanoa, että järjestelmällä on joku ominaisuus, ennen kuin ominaisuus on mitattu. Tällä perusteella vaikuttaa, että kvanttijärjestelmät ilmentävät ei-paikallista käyttäytymistä. Näennäisarkeologia
Näennäisarkeologia on sellaisia ihmiskunnan menneisyyttä tai sen tutkimista koskevia näennäistieteellisiä väitteitä, jotka eivät noudata tieteellisen arkeologian käyttämää tieteellistä menetelmää. Näennäisarkeologian puolustajat puhuvat usein vaihtoehtoisesta arkeologiasta ja joskus kryptoarkeologiasta. Näennäisarkeologisia väitteitä perustellaan sen sijaan esimerkiksi ilmestyksillä, uskonnollisesti, tai jättämällä huomiotta väittämiin sopimatonta tietoa. Autenttisuus (taide)
Taideteoksissa voi olla nimellistä autenttisuutta, joka määritellään yksinkertaisesti objektin alkuperän, tekijyyden tai provenienssin tunnistamisena. Tällöin pyritään takaamaan se, että esteettisen kokemuksen objekti nimetään asianmukaisesti. Universaali
Universaalien olemassaolon hyväksyvää kantaa kutsutaan (käsite)realismiksi ja ne kieltävää kantaa nominalismiksi. Realismin ja nominalismin väliin sijoittuu konseptualismi, jonka mukaan universaalit ovat olemassa mutta vain mielessä, eikä niillä ole ulkoista tai substantiaalista olemassaoloa. Nykytaide
Nykytaide on oman aikamme taidetta, uutta taidetta. Joskus käytetään myös sanaa aikalaistaide. Nykytaide-sanan käyttö yleistyi 1970-luvulla, kun sanat moderni taide ja modernismi alkoivat saada uusia merkityksiä, joita niihin ei aikaisemmin ollut liitetty. Nykytaide on sivumerkityksistä vapaampi ja puolueettomampi sana kuin moderni taide.