Milloin Ron Howard voitti ensimmäisen Oscarin?
Ron Howard
Myöhemmällä urallaan Howard on ohjannut useita hyvin menestyneitä elokuvia, kuten Tom Hanksin ja Daryl Hannahin tähdittämä romanttinen komedia "Splash", tieteiselokuva "Cocoon – nuoruudenlähde" ("Cocoon"), joka sai Oscarit visuaalisista efekteistä ja miessivuosasta (Don Ameche), sekä muun muassa Hanksin, Kevin Baconin ja Bill Paxtonin tähdittämä "Apollo 13", joka sai yhdeksän Oscar-ehdokkuutta ja voitti kaksi palkintoa, äänityksestä ja leikkauksesta. Howardille "Apollo 13" toi parhaan ohjauksen Golden Globe -ehdokkuuden. Vuonna 2002 Howard sai parhaan ohjauksen Oscarin draamaelokuvasta "Kaunis mieli" ("A Beautiful Mind") ja oli ehdolla myös muun muassa BAFTA-palkinnon ja Golden Globen saajaksi. Elokuva sai myös parhaan elokuvan, parhaan naissivuosan (Jennifer Connelly) ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarit. Howard oli toisen kerran ehdolla parhaan ohjauksen Oscarin saajaksi vuonna 2009 elokuvasta "Frost/Nixon", mutta jäi tuolloin palkinnotta.
Bob Hope
Hopen elokuvaura alkoi 1930-luvun puolivälissä, ja kaikkiaan Hope esiintyi yli 180 elokuvassa, esimerkiksi "The Big Broadcast" (1938), "Kummitusyö" (1939) ja "Valkonaama" (1948). 1940-luku oli hänen elokuvauransa kulta-aikaa. Hän sai neljä Oscar-kunniapalkintoa vuosina 1941−1966 ja useita muita tunnustuspalkintoja. Hänestä tuli hyvätuloinen viihdyttäjä. Valtavan suositut "road moviet" Bing Crosbyn ja Dorothy Lamourin kanssa aloitettiin 1940. Oscar-palkinto
Elokuva-akatemia perustettiin vuonna 1927 ja ensimmäiset palkinnot jaettiin Hollywood Roosevelt -hotellissa 16. toukokuuta 1929. Jännitystä tapahtumassa ei juuri ollut, koska voittajat oli ilmoitettu jo kolme kuukautta etukäteen. Goldene Leinwand
Robert Backheuer sai vuonna 1963 idean Goldene Leinwand -elokuvapalkinnosta, jonka Filmecho/Filmwoche -lehti ja Hauptverband Deutscher Filmtheater (HDF) myöntäisivät. Ensimmäisen Goldene Leinwand -tunnustuksen sai "Hopeajärven aarre" 22. tammikuuta 1964. Joanne Woodward
Woodwardin ensimmäinen elokuva valmistui vuonna 1955. Hän jatkoi työskentelyä vuoroin Hollywoodissa, vuoroin Broadwayllä. Siellä hän näytteli toisen nuoren näyttelijän, Paul Newmanin kanssa elokuvassa "Picnic". Samoihin aikoihin hän näytteli skitsofreenikkoa elokuvassa "Eevan kolmet kasvot (The Three Faces of Eve)" ja sai roolistaan Oscarin. Woodward teki Newmanin kanssa monta elokuvaa, kuten muun muassa elokuvan "Pitkä kuuma kesä". Oscar-ehdokkuuksia Woodwardilla on ollut urallaan neljä kertaa. Woodward on jatkanut uransa aikana näyttelemistä niin teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin. Parhaan naispääosan Oscar-palkinto
Parhaan naispääosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen pääroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Janet Gaynor rooleistaan elokuvissa "Seitsemännessä taivaassa", "Kadun enkeli" ja "Auringonnousu". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä. Nacio Herb Brown
Menestyksekkääksi vuodeksi Brownin uralla osoittautui 1929. Tuolloin elokuvatuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin tuotantopäällikkö Irving Thalberg kutsui hänet säveltämään musiikkia yhtiön ensimmäiseen äänielokuvaan "Broadwayn sävel" (engl. "Broadway Melody of 1929"). Elokuva voitti parhaan elokuvan Oscarin, ja siinä esiintyneistä Brownin ja Freedin kappaleista ”You Were Meant for Me”, ”The Wedding of the Painted Doll” ja ”Broadway Melody” tuli hittejä. Elokuvaa pidetään ensimmäisenä varsinaisena elokuvamusikaalina. Saman vuoden MGM-elokuvassa "Hollywood revue 1930" esitettiin Brownin ja Freedin kappaleet ”Singin’ in the Rain” ja ”You Were Meant for Me”. Kappaleiden suosio sai tuotantoyhtiön palkkaamaan Brownin vakituiseksi säveltäjäksi. Richard Howard
Howard opiskeli ranskalaista kirjallisuutta Pariisin yliopistossa vuosina 1952–1953 ja aloitti sen jälkeen työn leksikografina. Hän alkoi menestyä runoilijana 1960-luvulla ja voitti vuonna 1969 Pulitzer-palkinnon teoksellaan "Untitled Subjects". Harry Warren
Kolme Warrenin sävellystä palkittiin parhaan laulun Oscarilla: ”Lullaby of Broadway” (1935, san. Al Dubin), ”You’ll Never Know” (1943, san. Mack Gordon) ja ”On the Atcheson, Topeka and the Santa Fe” (1946, san. Johnny Mercer). Hänen muita tunnettuja kappaleitaan ovat ”I Only Have Eyes for You” (1934), ”There Will Never Be Another You” (1942) ja ”That’s Amore” (1957). Kahdesti vihitty
"Grand Hotelin" (1932) ohella, "Kahdesti vihitty" on yksi niistä harvoista elokuvista, joka oli ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkintoon ilman muita ehdokkuuksia. Kaikki muut "parhaat elokuvat" ovat voittaneet tai ollut ehdolla johonkin toiseen Oscariin, mutta "Kahdesti vihitty" on vain ja ainoastaan ollut ehdolla parhaan elokuvan Oscariin. "Grand Hotel" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1933. Ned Washington
Washington muutti vuonna 1934 Hollywoodiin ja sanoitti musiikkia MGM:n, Paramountin ja Disneyn elokuviin. Hollywoodissa syntyivät hänen suurimmat hittinsä; ensimmäisenä listoille nousi vuonna 1938 Hoagy Carmichaelin säveltämä ”The Nearness of You”. Vuoden 1940 elokuva "Pinocchio" toi Washingtonille Oscar-palkinnot parhaasta musiikista ja parhaasta laulusta kappaleella ”When You Wish Upon a Star” (”Tähti toiveen toteuttaa”). Washington sanoitti musiikin myös elokuviin "Dumbo" (1941), "Kenelle kellot soivat" (1943), "Vihreän delfiinin maa" (1947) sekä "Leppymättömät" (1960). William A. Horning
William Allen Horning (9. marraskuuta 1904 Missouri – 2. maaliskuuta 1959 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja. Horning on ainoa henkilö, joka on kuolemansa jälkeen voittanut Oscar-palkinnon kahdesti ja perättäisissä gaaloissa (1959 ja 1960). William A. Horning
Horning kuoli syöpään "Ben-Hurin" kuvausten aikana ja voitti postuumisti parhaan lavastuksen Oscar-palkinnon "Gigi"-elokuvasta vuoden 1959 Oscar-gaalassa. Hän voitti myös vuoden 1960 Oscar-gaalassa "Ben-Hur"-elokuvan lavastuksesta. Tuottaja Sam Zimbalist voitti samoin postuumisti samasta elokuvasta parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Dustin Hoffman
Hoffmanin menestyselokuvia 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla olivat myös esimerkiksi "Keskiyön cowboy" (1969), "Pieni suuri mies" (1970), "Olkikoirat" (1971), "Lenny" (1974), "Presidentin miehet" (1976) ja "Straight Time" (1978). Ensimmäisen Oscar-palkintonsa Hoffman voitti elokuvasta "Kramer vastaan Kramer" (1979). Humphrey Bogart
Seuraavaksi Warner Bros. otti Bogartin töihin. Hän teki yhtiölle vaatimattomia elokuvia ja jäi suurelle yleisölle tuntemattomaksi. Bogart taisteli Jack Warnerin kanssa paremmista rooleista; Warnerille tärkeää oli raha ja Bogartille laatu ja oma tulevaisuus. Bogart piti huumorista mutta ei suhtautunut mihinkään muuhun niin vakavasti kuin omaan työhönsä, jonka onnistumista hän puolusti kaikin keinoin.
Warnerin studioilla Bogart aloitti ensimmäisenä vuonna 12 elokuvaa, joista useimmissa hän näytteli gangsteria tai murhaajaa; rooleja joiden Warner halusi jatkavan menestystä tuonutta linjaa. Ensimmäinen menestyselokuva oli vuonna 1940 valmistunut film noir -tyylinen "Maltan haukka" jossa Bogart esitti kyynistä yksityisetsivää Sam Spadea. Seuraava menestys oli "Casablancan" romanttinen rooli Ingrid Bergmanin kanssa. Elokuva sai kolme Oscaria, mutta Bogart jäi ilman palkintoa.
Bogart teki vaimonsa Lauren Bacallin kanssa neljä suosittua elokuvaa: "Kirjava satama" ("To Have and Have Not", 1944), "Syvä uni" ("The Big Sleep", 1946), "Pimeä käytävä" ("Dark Passage", 1947) ja "Myrskyvaroitus" ("Key Largo", 1948). Robert Russell Bennett
Oklahoma!:n elokuvaversiosta (1955) Bennett sai Oscar-palkinnon. Hän voitti myös Tony-palkinnon vuonna 1957 ja toisen kerran postuumisti 2008. Stevie Wonder
1980-luvulla Wonder sai ykköshittejä esimerkiksi Paul McCartney-duetolla ”Ebony and Ivory” sekä kappaleella ”I Just Called to Say I Love You”, joka voitti parhaan elokuvalaulun Oscarin vuodelta 1984. Wonderin toistaiseksi viimeinen poplistaykkönen on ”Part Time Lover” albumilta "In Square Circle" (1985). Wonder lauloi myös hyväntekeväisyyssingleillä ”We Are the World” ja ”That’s What Friends Are For”. Seuraava albumi "Characters" (1987) oli vielä menestys R&B-listoilla. Vuosikymmenen lopulla Wonder nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen. Howard Koch
Howard Koch (12. joulukuuta 1902 New York, New York – 17. elokuuta 1995 Kingston, New York) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja. Hän oli yhtenä käsikirjoittajana vuonna 1943 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Casablanca, joka sai Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-palkinnon. Koch käsikirjoitti myös Orson Wellesin "Maailmojen sota" radiokuunnelman. Oscar (elokuva)
Oscar on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosaa esittää Sylvester Stallone. Elokuva ei menestynyt teattereissa. Parhaan miespääosan Oscar-palkinto
Parhaan miespääosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama palkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle miesnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen pääroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, jolloin palkinnon vastaanotti Emil Jannings rooleistaan elokuvissa "Viimeinen määräys" ja "Kiusaus". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä. Aladdin (vuoden 1992 elokuva)
Aladdin on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut Disneyn animaatioelokuva, jonka ovat ohjanneet John Musker ja Ron Clements. Elokuva perustuu "Tuhannen ja yhden yön" tarinaan Aladdinista ja taikalampusta. "Aladdin" voitti sekä Oscar- että Golden Globe -palkinnot parhaasta musiikista ja laulusta. Kolmannen Golden Globen elokuvalle toi Robin Williamsin erityislaatuinen suoritus (engl. "Special Achievement Award"). Taistelu kultaisesta taljasta (vuoden 1963 elokuva)
Columbia Pictures asetti elokuvan ehdolle Yhdysvaltain elokuva-akatemian parhaiden erikoistehosteiden -sarjan Oscar-palkinnon saajaksi. Palkinnon sai elokuva Kleopatra. Joku elokuva-akatemian jäsen totesi myöhemmin Harryhausenille, ettei hänen elokuvassaan ollut mitään niin kovin erikoista. Harryhausen ihmetteli perustetta, koska mitään vastaavaa ei ollut siihen aikaan tehty elokuvissa. Vuoden 1992 Oscar-gaalassa kunnioitettiin Harryhausenia Gordon E. Sawyer -palkinnolla hänen pitkästä elämäntyöstään. Tilaisuudessa näyttelijä Tom Hanks sanoi, että hänen mielestään paras koskaan tehty elokuva ei ole "Casablanca" tai "Citizen Kane" vaan "Taistelu kultaisesta taljasta". Ilmiantaja (vuoden 1935 elokuva)
John Ford voitti "Ilmiantajasta" ensimmäisen parhaan ohjauksen Oscar-palkintonsa (hän voitti yhteensä viisi kertaa). Kovaotteiset miehet
"Kovaotteiset miehet" oli ensimmäinen Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voittaja, joka on kielletty alle 17-vuotiailta Yhdysvalloissa. Sen lisäksi se voitti myös Oscarit parhaasta miespääosasta, parhaasta ohjauksesta, parhaasta leikkauksesta ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta – kaikkiaan viisi palkintoa. Se oli myös ehdolla muun muassa parhaan miessivuosan palkinnon saajana (Roy Scheider). Luettelo postuumeista Oscar-palkinnon voittajista ja ehdokkaista
Viisi henkilöä on ollut ehdokkaana kahtena perättäisenä vuotena: säveltäjä Jerome Kern (1946 ja 1947), puvustaja Gile Steele (1952 ja 1953), näyttelijä James Dean (1956 ja 1957), lavastaja William A. Horning (1959 ja 1960) ja sanoittaja Howard Ashman (1992 ja 1993). Horning on ainoa henkilö, joka on voittanut kahdesti ja perättäisinä vuosina. Johnny Burke
Kun yhteistyö Monacon kanssa päättyi vuonna 1940, Burke lyöttäytyi yhteen Jimmy Van Heusenin kanssa, ja tästä ajasta muodostui Burken uran menestyksekkäin vaihe. He kirjoittivat musiikin kuuteen Bing Crosbyn ja Bob Hopen seitsemästä ”kaksi iloista merimiestä” -elokuvasta. Vuoden 1942 elokuvassa "Kaksi iloista merimiestä Marokossa" esiintyneet kappaleet ”Polka Dots and Moonbeams” ja ”Imagination” nousivat hiteiksi Frank Sinatran levytettyä ne Tommy Dorseyn orkesterin kanssa. Vuonna 1945 Burke ja Van Heusen voittivat parhaan laulun Oscar-palkinnon kappaleella ”Swinging on a Star”. Ron Howard
Howardin tunnetuin roolityö aikuisena on Richie Cunninghamin rooli 1970-luvun menestyssarjassa "Onnen päivät". Howard näytteli sarjassa vakituisesti vuodesta 1974 vuoteen 1980, jolloin jätti sarjan keskittyäkseen ohjaajanuraansa. Hän kuitenkin vieraili sarjassa muutaman kerran myös seuraavina vuosina. Tunnetuin elokuva, jossa Howardilla on merkittävä rooli, on George Lucasin ohjaama "Svengijengi ’62" ("American Graffiti") vuodelta 1973, jossa hänen roolihenkilönsä on Steve Bolander. Timothy Hutton
Näyttelijä Jim Huttonin poika aloitti näyttelijänuransa televisiossa. Ensimmäisen valkokangasroolinsa Hutton teki 20-vuotiaana elokuvassa "Tavallisia ihmisiä", josta hän voitti parhaan miessivuosan Oscarin sekä kaksi Golden Globea: parhaasta miessivuosasta ja parhaana uutena tulokkaana. Hutton voitti Oscarin 20 vuoden ja 227 päivän ikäisenä ja on edelleen nuorin parhaasta miessivuosasta palkittu näyttelijä. Luettelo postuumeista Oscar-palkinnon voittajista ja ehdokkaista
Luettelossa ei ole niitä henkilöitä, jotka eivät alun perin olleet virallisia ehdokkaita ja kuolivat ennen kuin Yhdysvaltain elokuva-akatemia päätti myöntää heille takautuvasti Oscar-palkinnon. Esimerkiksi Dalton Trumbo palkittiin 17 vuotta kuolemansa jälkeen Oscarilla elokuvasta "Loma Roomassa" vuonna 1993. Alun perin parhaan tarinan Oscar-palkinto jaettiin Ian McLellan Hunterille. Hunter toimi kuitenkin vain Trumbon "edustajana", sillä Hollywoodin mustalla listalla oleva Trumbo ei voinut saada nimeään ehdokaslistaan. Ron Howard
Ronald William ”Ron” Howard (s. 1. maaliskuuta 1954 Duncan, Oklahoma) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja tuottaja. Gordon Hollingshead
Hänen elokuvauransa alkoi vuonna 1914, jolloin hän toimi osa-aikaisena näyttelijänä Thanhauset Studiolla New Rochellessa. Ensimmäisen maailmansodan loputtua hän sai töitä Warner Brothersista avustavana ohjaajana ja hänestä tuli lyhytelokuviin keskittyvän osaston johtaja vuonna 1938. Hollingshead voitti uransa aikana seitsemän Oscar-palkintoa ja lisäksi hän oli 16 kertaa ehdolla parhaan yhden kelan ja kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkintoihin. Oscar-palkinto
Aki Kaurismäen "Mies vailla menneisyyttä" oli ensimmäisenä suomalaisena elokuvana ehdolla Oscarin voittajaksi parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa vuonna 2002. Oscar-palkinto
Oscar-palkinnot ( ’akatemian palkinnot’) eli ”Oscarit” (engl. "Oscars") ovat Yhdysvaltain elokuva-akatemian ("Academy of Motion Picture Arts and Sciences") vuosittain jakamia palkintoja, joita jaetaan eri kategorioissa vuoden parhaille elokuville ja näiden tekijöille. Nimitys "Oscar" tulee palkintoina olevasta miestä esittävästä patsaasta, jota nimitetään Oscariksi. Nimen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta ensimmäinen viittaus palkintoon Oscarina tehtiin vuonna 1934. Palkintojen saajat äänestetään akatemian jäsenten kesken. Jäseniä on yli 6 000. Panssarikenraali Patton
"Panssarikenraali Patton" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ja kuusi muuta Oscaria. George C. Scott voitti Oscarin roolistaan Pattonina, muttei ottanut palkintoaan vastaan. Hän oli ensimmäinen näyttelijä, joka on kieltäytynyt palkinnostaan. Renée Zellweger
Zellweger lainasi ääntään DreamWorksin animaatioelokuviin "Hain tarina" (2004) ja "Mehiläisen elokuva" (2007). Vuonna 2005 Zellweger näytteli naispääosaa kriittisesti ja taloudellisesti menestyneessä Ron Howardin ohjaamassa draamaelokuvassa "Cinderella Man". Zellweger sai tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 7000 Hollywood Boulevard 24. toukokuuta vuonna 2005. Hän tuotti ja näytteli nimiroolin elokuvassa "Beatrix Potter – taiteilijaelämää" (2006), joka perustuu arvostetun kirjailija Beatrix Potterin elämään. Elokuvassa esiintyy myös Emily Watson ja Ewan McGregor. Ron Howard
Howard aloitti näyttelijänuransa jo lapsena 1950-luvulla. Hänen tunnetuin roolinsa lapsinäyttelijänä oli Opie Taylorin rooli suositussa tilannekomediasarjassa "The Andy Griffith Show", jota esitettiin vuosina 1960–1968. Hän myös vieraili monissa muissa televisiosarjoissa ja esiintyi myös sekä televisio- että teatterielokuvissa. Sarjojen ja elokuvien tekijätietoihin hänen nimekseen merkittiin tuolloin ”Ronny Howard”. Richard Todd
Todd oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1950, jolloin hän myös voitti Golden Globen. Hän kuului Berliinin elokuvajuhlien tuomaristoon vuonna 1963. John Wayne
Wayne sai ensimmäisen ison roolinsa John Fordin suosituksesta lännenelokuvassa "Suuri lännen tie" (1930). Elokuva ei menestynyt, joten tuotantoyhtiö Fox antoi sopimuksen raueta. Wayne jatkoi pienissä lännenelokuvissa näyttelemistä ja hioi samalla hahmoaan. John Ford otti hänet lännenelokuvaansa "Hyökkäys erämaassa" (1939). Wayne esitti elokuvassa Ringo Kidiä, jossa näkyi jo Waynen lännenhahmon tyypilliset piirteet: kovuus, rehellisyys, urheus ja lakonisen laahustava tyyli. Elokuvan myötä Waynen ura lähti nousuun. Hän esiintyi 1940-luvun ja 1960-luvun alun välillä useissa menestyselokuvissa, joista moni oli Fordin ohjaama. Niistä useat olivat lännenelokuvia, mutta Wayne näytteli myös joissain sotaelokuvissa. Waynen tähti alkoi laskea 1960-luvulla kun hänen esittämänsä yksinkertaisen miehekäät ja isänmaalliset hahmot menettivät elokuvayleisön suosiota. Hän voitti kuitenkin parhaan miespääosan Oscar-palkinnon elokuvasta "Kova kuin kivi" (1969). Dianne Wiest
Allenin ohjauksessa Wiest voitti ensimmäisen Oscarinsa (paras naissivuosa) elokuvasta "Hannah ja sisaret". Seuraavaksi hän esiintyi muun muassa kulttikauhuelokuvassa "The Lost Boys" ja vuonna 1989 Ron Howardin komediassa "Perhe on paras", josta hän sai sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkuuden. Paul Bern
"Grand Hotel" voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1932. Bern oli silloin jo kuollut, joten Thalberg vastaanotti palkinnon yksin. Ray Rennahan
Rennahan palkittiin Oscarilla parhaasta värikuvauksesta elokuvista "Tuulen viemää" (1939) ja "Verta ja hiekkaa" (1941). Palkintoehdokkaana hän oli kaikkiaan kahdeksan kertaa. Rennahan on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle. Ohukainen ja Paksukainen
Vuonna 1929 Laurel ja Hardy siirtyivät mykkäfilmeistä äänielokuviin. Heidän ensimmäinen äänielokuvansa oli "Ristiriitoja" ja ensimmäinen kokoillan äänielokuva "The Hollywood Revue of 1929". Vuoden 1932 filmi Muuttomiehet pulassa sai Oscar-palkinnon parhaana lyhytkomediana. Pari jätti Roach-studion 1940 yhdeksäntoista kokoillan filmin jälkeen. Vuosina 1941–1944 he tekivät seuraavat kahdeksan elokuvaansa 20th Century Fox- ja Metro-Goldwyn-Mayer -studioille. Robert Wagner
Robert Wagner aloitti elokuvauransa 50-luvun alussa. Hänen yksi ensimmäisistä elokuvarooleista oli sivuosa elokuvassa "Haluan vaimoni takaisin" (Let's Make it Legal, 1951) jossa näytteli sivuroolissa myös toinen vasta uraansa aloitteleva tähtönen, Marilyn Monroe. Seuraavana vuonna hän sai jo lupaavimman tulokkaan Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa "Marssikuningas" (Stars and Stripes, 1952). Yksi hänen 50-luvun alun tunnettuja elokuvia oli myös rooli elokuvassa "Titanic" (Titanic, 1953) jossa näytteli mm. Barbara Stanwyck. Hän kuitenkin karisti kultapojan maineen harteiltaan näytellessä rahanhimoista murhaajaa elokuvassa "Suudelma ennen kuolemaa" (A Kiss Before Dying, 1956). Seuraavana vuonna hän näytteli nimiosan elokuvassa "Jesse James" (The True Story of Jesse James, 1957). Hänen tunnetuimpia 60-luvun elokuvia ovat mm. "Atlantin valli murtuu" (The Longest Day, 1962) ja "Vaaleanpunainen pantteri" (The Pink Panther, 1963). Myöhemmällä urallaan hän on näytellyt mm. sivuroolin kolmessa Austin Powers -elokuvassa. Elokuvien lisäksi hän on luonut mittavan uran televisiossa, hän on näytellyt urallaan peräti kolmessa eri televisiosarjassa; "Itse teossa" (It Takes a Thief, 1968–1970), "Switch" (1975–1978) ja "Hart & Hart" (Hart to Hart, 1979–1983). Robert Wagner on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle. Robert Shaw
Vuonna 1973 Shaw teki yhden uransa parhaista rooleista useita Oscareita voittaneessa elokuvassa "Puhallus". Hän esitti suuren huiputuksen kohteeksi joutuvaa mafiapomoa, vastanäyttelijöinään Paul Newman ja Robert Redford. Seuraavana vuonna hän tähditti Walter Matthaun kanssa trilleriä "Pelham 1-2-3 kaapattu" (1974). Maureen O’Hara
O’Hara teki urallaan usein töitä ohjaaja John Fordin ja pitkäaikaisen ystävänsä John Waynen kanssa. Hänen ensimmäinen suuri elokuvansa oli "Jamaica Innin rannikkorosvot" ("Jamaica Inn", 1939), jonka ohjasi Alfred Hitchcock. Samana vuonna hän näytteli Esmeraldan roolin elokuvassa "Notre Damen kellonsoittaja". Hän näytteli John Fordin ohjaamassa elokuvassa "Vihreä oli laaksoni" ("How Green Was My Valley", 1941), joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon vuonna 1941. Rebekka (romaani)
Alfred Hitchcock ohjasi romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa "Rebekka" vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. "Rebekka" oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä "Jamaica Innin rannikkorosvot" perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli "Linnut" vuonna 1960. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija Gerald du Maurier, oli Hitchcockin ystävä. Siksi Daphne du Maurier lienee ollut yksi Hitchcockin suosikkikirjailijoista. Hitchcock ei näet ole tehnyt kenenkään muun kirjailijan teoksista näin monta elokuvasovitusta. Oscar-gaala 1929
Oscar-gaala 1929 oli 1. kertaa järjestetty palkintogaala, joka pidettiin 16. toukokuuta 1929 yksityisillä illallisilla Roosevelt Hotelissa, Hollywoodissa. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka oli julkaistu 1. elokuuta 1927 ja 1. elokuuta 1928 aikana. Gaala kesti noin 15 minuuttia, ja voittajat oli julkaistu jo kolme kuukautta etukäteen ennen seremoniaa. Gaalan juontajina toimivat Douglas Fairbanks ja William C. de Mille. Alan Rickman
Rickman näytteli "Die Hardin" jälkeen muutamissa brittiläisissä elokuvissa. Niistä tunnetuin on Anthony Minghellan ohjaama "Truly Madly Deeply" (1989). Hän voitti Bafta-palkinnon roolistaan Nottinghamin sheriffinä elokuvassa "Robin Hood – varkaiden ruhtinas". Elokuvan pääosassa Robin Hoodina esiintyneen Kevin Costnerin kerrotaan suuttuneen Rickmanin lahjakkuudesta ja vaatineen joidenkin Rickmanin kohtausten poistoa. Andrea Arnold
Arnold voitti lyhytelokuvallaan "Wasp" (2003) parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkinnon vuonna 2004. Hän on myös Bafta-palkittu. Arnoldin ensimmäinen täyspitkä elokuva "Red Road" ilmestyi vuonna 2006. Vuonna 2009 hän sai Cannesin elokuvajuhlilla tuomariston palkinnon ("Prix du Jury") elokuvallaan "Fish Tank", jonka kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti BBC:n kyselyssä kuluvan vuosisadan 70 parhaan elokuvan joukkoon vuonna 2016. Arnold ohjasi vuonna 2011 filmatisoinnin Emily Brontën teoksesta "Humiseva harju" ja "elokuvan" ensi-ilta oli syyskuussa 2011. Arnold voitti vuoden 2016 elokuvallaan "American Honey" uransa toisen tuomariston palkinnon ("Prix du Jury"). Kulje tietäni
Elokuva voitti seitsemän Oscaria, joiden joukossa olivat palkinnot parhaasta elokuvasta ja parhaasta miespääosasta. Se oli kaikkiaan kymmenen Oscarin ehdokkaana. Sekä Crosby että Fitzgerald saivat Oscarin suorituksessaan. Fitzgerald oli ehdokkaana kahdessa kategoriassa samasta elokuvasta, jonka takia sääntöjä muutettiin vuoden 1944 Oscar-gaalan jälkeen. New Yorkin elokuvakriitikot valitsivat vuonna 1944 Fitzgeraldin parhaaksi näyttelijäksi, Leo McCareyn parhaaksi ohjaajaksi ja "Kulje tietäni" parhaaksi elokuvaksi. Oscar-gaala 1936
Eniten voittoja keräsi "Ilmiantaja", joka voitti neljä palkintoa. Parhaan tanssiohjauksen Oscar-palkinto jaettiin ensimmäisen kerran. Uutislyhytelokuvalle ja lyhytkomedialle jaettiin viimeisen kerran palkinnot. Sidney Howard
Sidney Coe Howard (26. kesäkuuta 1891 Oakland, Kalifornia – 23. elokuuta 1939 Tyringham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän sai Pulitzer-palkinnon vuonna 1925 näytelmästään "They Knew What They Wanted" ja Oscar-palkinnon parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta vuonna 1940 elokuvasta "Tuulen viemää". Howard oli ensimmäinen henkilö, joka voitti Oscar-palkinnon kuolemansa jälkeen. Kauhuelokuva
Universalin menestyksen siivittämänä muutkin tuotantoyhtiöt kiinnostuivat kauhuelokuvista. Fredric March voitti elokuvasta "Tri Jekyll & Mr. Hyde" (1931) ensimmäisen kauhuelokuvan saaman Oscar-palkinnon. Ensimmäinen laajaan levitykseen päässyt värillinen kauhuelokuva oli "Vahakabinetin arvoitus" (1935). William Powell
Vuonna 1935 MGM lainasi Powellia RKO Picturesille elokuvaan "Naamioitu paholainen" Ginger Rogersin vastanäyttelijäksi. Loppukeväällä 1934 Powell alkoi tapailla toista MGM-tähteä Jean Harlow'ta. He tekivät ensimmäisen yhteisen elokuvansa "Trocaderon" vuonna 1935. Pian siitä heille alkoi kehittyä vakavampi romanssi kulissien takana. "Trocaderoa" seurasivat elokuva "Harha-askel", jossa Powell näytteli kaksinkertaisen Oscar-voittaja Luise Rainerin kanssa ja "Vakoilukeskus", jossa hänellä on vastanäyttelijänään jälleen Rosalind Russell.
Vuosi 1936 oli Powellille hyvin menestykäs. Hänen kolme elokuvaansa kipusivat lippuluukkumenestyksien kärkeen. "Ziegfeld, naisten kuningas" oli vuoden toiseksi menestynein elokuva. Menestynein oli toinen MGM:n elokuva, "San Franciscon maanjäristys", jossa pääosia tähditti Clark Gable, Jeanette MacDonald ja Spencer Tracy. "Ziegfeldin" naispääosia näyttelivät Myrna Loy ja Luise Rainer, joka voitti Anna Heldin roolistaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. "Ziegfeld, naisten kuningas" oli ehdokkaana seitsemään Oscar-palkintoon, joista se voitti kolme, muiden muassa parhaan elokuvan Oscarin. Se oli neljäs Powellin ja Loyn yhteistyö. "Rouva Sherlock Holmes" menestyi heikommin kuin "Ziegfeld", mutta sai sen edestä positiivista palautetta. "Rouva Sherlock Holmes" oli ohjaaja Stephen Robertsin viimeinen ohjaustyö, jossa Jean Arthur näytteli naispääosaa. Seuraava elokuva "Godfrey järjestää kaiken" toi Powellille toisen Oscar-ehdokkuutensa vuonna 1937. Powell näytteli nimiroolia ja naispääosassa oli Carole Lombard. Vuonna 1999 "Godfrey järjestää kaiken" valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä. "Godfrey järjestää kaiken" oli ehdokkaana kuuteen Oscariin, muttei voittanut niistä yhtäkään. Elokuva oli ensimmäinen, joka sai kaikki neljä näyttelijä-Oscar-ehdokkuudet, vaikka sivurooli-palkinnot otettiin käyttöön sinä vuonna. Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi vuonna 2000 "Godfrey järjestää kaiken" kaikkien aikojen hauskimpien komedioiden listalle sijalle 44. Powell palasi yhteistyöhön Harlow'n kanssa Jack Conwayn ohjaamaan elokuvaan "Kahdesti vihitty". Elokuvassa myös näyttelivät pääosia Loy ja Spencer Tracy. "Kahdesti vihitty" ilmestyessään osoittautui suureksi yleisö- että arvostelumenestykseksi ja sai vuonna 1937 parhaan elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Joulukuussa Powellilta ilmestyi jatko-osa "Pettävälle varjolle". "Pettävän varjon seuraaja" sai vuonna 1937 parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar-ehdokkuuden, mutta hävisi sen Paul Munin tähdittämälle "Tohtori Louis Pasteurille". Elokuvassa näytteli sivuroolia James Stewart. Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (elokuva)
"Kuninkaan paluu" voitti Oscar-gaalassa 2004 peräti yksitoista Oscar-palkintoa, kaikista sarjoista joissa se oli ehdolla. "Kuninkaan paluun" lisäksi tähän ovat pystyneet ainoastaan "Ben-Hur" ja "Titanic", jotka molemmat olivat useammassa sarjassa ehdolla. Elokuva oli vasta toinen elokuva "Titanicin" jälkeen, joka keräsi maailmanlaajuisesti miljardin dollarin lipputulot, ja keräsi ne sitä nopeammin, yhdeksässä viikossa ja neljässä päivässä, kun "Titanicilta" meni siihen 11 viikkoa.
Kahden aikaisemman Peter Jacksonin "Taru sormusten herrasta" -elokuvan, "" ja "" tavoin "Kuninkaan paluu" sisältää muutoksia ja poistettuja kohtauksia kirjaan verrattuna. Oscar-gaala 2002
Ensimmäisen kerran palkintogaalan historiassa sekä Parhaan miespääosan että Parhaan naispääosan Oscar-palkinnon voitti afroamerikkalainen näyttelijä (Denzel Washington ja Halle Berry).Pääluokkien ehdokkaat ja voittajat Grand Hotel (elokuva)
Grand Hotel (joskus myös suomenkielisellä nimellä Loistohotelli, engl. "Grand Hotel") on Edmund Gouldingin ohjaama, vuonna 1932 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen art deco -elokuva, jota nykyään pidetään mainitun tyylin eräänlaisena klassikkona. Se voitti myös aikoinaan parhaan elokuvan Oscarin. Kaikki muut ”parhaat elokuvat” ovat voittaneet myös jonkin toisen Oscarin, mutta "Grand Hotel" on ainoa, joka on voittanut vain ja ainoastaan parhaan elokuvan Oscarin. Se ei saanut edes muita ehdokkuuksia. Technicolor
Koska Technicolorin maine oli kärsinyt huonolaatuisten 2-komponenttijärjestelmällä tuotettujen elokuvien takia, etsi Herbert Kalmus yhteistyökumppaneita animaatiostudioista. Ainoastaan Walt Disney oli lopulta kiinnostunut 3-komponenttijärjestelmästä. Herbert Kalmus tarjosi Walt Disney Productionsille viiden vuoden yksinoikeuden järjestelmän käyttöön, joskin Technicolor Corporation joutui myöhemmin lyhentämään sopimuksen vuoteen muiden elokuvastudioiden painostuksen takia. Disneyn ensimmäinen värielokuva uudella Technicolor-jäjestelmällä oli kahdeksanminuuttinen "Flowers and Trees" (1932), jolla Disney voitti ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Elokuvaa oli jo ehditty tehdä pitkälle mustavalkoisena, mutta uuden väritekniikan valloittamana Walt Disney päätti aloittaa sen tekemisen uudestaan värillisenä. Ron Howard
Howardin isä Rance Howard ja veli Clint Howard ovat molemmat näyttelijöitä. Myös hänen äitinsä, vuonna 2000 kuollut Jean Speegle Howard oli näyttelijä. He ovat myös näytelleet monissa Ron Howardin ohjaamissa elokuvissa. Ron Howard
Ohjaamisen ohella Howard on toiminut myös elokuva- ja televisiotuottajana. Vuonna 1986 hän perusti Brian Grazerin kanssa tuotantoyhtiö Imagine Entertainmentin. Yhtiö on tuottanut monia Howardin ja muiden tekijöiden elokuvia sekä muun muassa televisiosarjoja "24", "Felicity" ja "Sukuvika". Hän toimi "Sukuviassa" myös kertojaäänenä. Tanssii susien kanssa
"Tanssii susien kanssa" oli vuoden 1991 Oscar-gaalan suurin palkintorohmu. Se voitti seitsemän Oscaria 12 ehdokkuudestaan mm. paras elokuva ja paras ohjaus. Elokuva palkittiin myös parhaan draamaelokuvan Golden Globella, joita se voitti yhteensä kolme. BAFTA-palkintoja elokuvalle ei mennyt yhtään yhdeksästä ehdokkuudesta huolimatta. Lisäksi John Barry voitti Grammy-palkinnon parhaasta sävellystyöstä televisioon tai elokuvaan. Robin Williams
Williams palkittiin parhaan miessivuosan Oscarilla roolistaan elokuvassa "Will Hunting". Hänet palkittiin uransa aikana myös kahdella Emmyllä, kuudella Golden Globella, kahdella SAG-palkinnolla sekä viidellä Grammyllä. Williamsin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Night at the Museum – Haudan salaisuus", joka tuli ensi-iltaan Suomessa helmikuussa 2015. Robert Zemeckis
Zemeckis ohjasi muutamia episodeja televisio- ja videojulkaisuihin, mutta palasi teatterielokuvien ääreen vuonna 1992 hittikomedian "Kuolema pukee häntä" myötä. Elokuva ei ollut arvostelumenestys, mutta Zemeckisin arvostus nousikin reilusti seuraavan ohjaustyön, "Forrest Gumpin", myötä. Vuonna 1994 valmistunut komediadraama oli rakenteeltaan poikkeuksellinen elokuva, joka oli ehdolla peräti 13 Oscarin voittajaksi. Lopulta voitoksi kääntyi kuusi ehdokkuutta, muun muassa Zemeckisin saama parhaan ohjauksen palkinto. Elokuva oli myös taloudellinen menestys; 677 miljoonan dollarin tuloksellaan elokuva on historian 15. parhaiten menestynyt filmi. Elokuva oli myös julkaisuvuotensa ykkönen Yhdysvalloissa, ja listan toinen maailmanlaajuisissa tilastoissa. Edward G. Robinson
Vasta opiskellessaan American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa hän muutti nimensä Emanuel Goldenbergistä Edward G. Robinsoniksi. Hän palveli laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa ja aloitti sitten uransa Broadwaylla. Hän ehti tehdä muutaman mykkäelokuvan 1910- ja 1920-luvuilla, mutta tähti hänestä tuli vasta 1930-luvun äänielokuvissa. Hän tuli tunnetuksi etenkin gangsterirooleistaan, kuten läpimurtoroolistaan elokuvassa "Pikku Caesar" (1931). Muita Robinsonin tunnettuja rooleja olivat "Nainen ilman omaatuntoa" (1944), "Nainen ikkunassa" (1945), "Myrskyvaroitus" (1948) ja "Täyskäsi-Kid" (1965). Hän ei ollut koskaan ehdolla Oscarin saajaksi, mutta sai kunnia-Oscarin vuonna 1973. Edward G. Robinson kuoli syöpään, ja koska hänen viimeisen elokuvansa ("Maailma vuonna 2022", 1973) kuolinkohtauksen filmauksen aikaan kaikki olivat jo tietoisia hänen syöpänsä peruuttamattomuudesta, Charlton Hestonin kyyneleet kohtauksessa olivat aitoja. Robert E. Howard
Howardin ensimmäinen julkaistu tarina ”Spear and Fang” ilmestyi "Weird Tales" lehden heinäkuun 1925 numerossa, kun Howard oli 18-vuotias. Tarina kertoi Cro-Magnon- ja neandertalinihmisen kilpailusta. Seuraavan kuukauden numerossa oli Howardin lyhyt ihmissusitarina ”In the Forest of Villefére”, ja sen pitempi jatko-osa ”Wolfshead” julkaistiin lehdessä seuraavana keväänä. Charles MacArthur
MacArthur sai vuonna 1935 parhaan alkuperäisen tarinan Oscar-palkinnon käsikirjoituksesta elokuvaan "Moraaliton mies". Samassa kategoriassa hän oli ollut ehdolla vuonna 1933 elokuvasta "Rasputin". Vuonna 1939 hän oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen palkinnon saajaksi elokuvasta "Humiseva harju". William Wyler
1950- ja 1960-luvuilla Wyler ohjasi vielä muutamia merkkiteoksia. "Loma Roomassa" (1954) esitteli Audrey Hepburnin suurelle yleisölle ja toi Hepburnille ensimmäisen Oscar-palkinnon. "Ben-Hur" (1959), hollywoodilaisen suurelokuvan klassikko, toi Wylerille kolmannen ohjaaja-Oscarin. Ben-Hur sai yhteensä yksitoista Oscaria. Billy Wilder
Wilder voitti yhteensä kuusi Oscaria: yhden parhaasta elokuvasta ("Tuhlattuja päiviä" 1945), kaksi ohjauksesta ("Tuhlattuja päiviä" 1945, "Poikamiesboksi" 1960) ja kolme parhaasta käsikirjoituksesta ("Tuhlattuja päiviä" 1945, "Auringonlaskun katu" 1950, "Poikamiesboksi" 1960). Lisäksi hän oli ehdolla yhdeksän kertaa parhaasta käsikirjoituksesta ja kuusi kertaa parhaasta ohjauksesta. Wilderin kaksitoista Oscar-ehdokkuutta parhaasta käsikirjoituksesta oli ennätys, jonka rikkoi vasta Woody Allen vuonna 1997. Hän on myös yksi vain neljästä elokuvantekijästä, joka on voittanut Oscarit saman elokuvan tuottamisesta, ohjaamisesta ja käsikirjoittamisesta. Wilderille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1986. Robert Wise
Vuonna 1961 Robert Wise vihdoin voitti Jerome Robbinsin kanssa ohjaaja-Oscarin elokuvasta "West Side Story", jonka hän myös tuotti. Vuonna 1965 "The Sound of Music" toi hänelle toisen Oscarin ohjauksesta. Vuoden 1966 elokuva "Tykkivene Jangtse-joella" tuotti huikeat kahdeksan Oscar-ehdokkuutta ja myös kahdeksan Golden Globe -ehdokkuutta. Palkintoja tuli kuitenkin ainoastaan yksi. Richard Attenborough sai Golden Globen parhaasta miessivuosasta. Robert Redford
Redford on näytellyt yli viisikymmentä vuotta kestäneellä urallaan kymmenissä elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat esimerkiksi "Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat" (1969), "Valtapeli" (1972), "Parhaat vuotemme" (1973), "Puhallus" (1973) ja "Presidentin miehet" (1976). Redford on ohjannut yhdeksän elokuvaa, ja hän voitti parhaan ohjauksen Oscarin esikoisohjauksellaan "Tavallisia ihmisiä" (1980). Bob Rafelson
Rafelson oli vuonna 1971 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kahdessa kategoriassa. Hän on voittanut Emmy-palkinnon ja ollut lisäksi ehdolla kahden Golden Globen saajaksi. Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto
Parhaan naissivuosan Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama elokuvapalkinto. Se annetaan elokuva-alalla työskenneelle naisnäyttelijälle, joka on tehnyt erinomaisen suorituksen sivuroolissa. Ensimmäinen Oscar-gaala järjestettiin vuonna 1929, mutta palkinto parhaasta naissivuosasta jaettiin ensimmäisen kerran yhdeksännessä Oscar-gaalassa vuonna 1937. Ensimmäisen palkinnon vastaanotti Gale Sondergaard roolistaan elokuvassa "Seikkailija – Anthony Adverse". Nykyään ehdokkaat päätetään siirtoäänivaalitavalla elokuva-akatemian näyttelijäosaston sisällä; voittajan valitsevat koko akatemian äänestyskelpoiset jäsenet äänienemmistöllä. Robert Shaw
Ensimmäisenä Shaw’n tunnettuna roolina voidaan pitää agentti Donald Grantia toisessa James Bond -elokuvassa "Salainen agentti 007 Istanbulissa" (1963). Vuonna 1966 hän esitti Henrik VIII:n roolin elokuvassa "Kunnian mies", mikä toi hänelle parhaan miessivuosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Hän esiintyi lisäksi muun muassa elokuvissa "Taistelu Ardenneilla" (1965), "Kenraali Custer – Lännen suuri taistelija" (1967), "Taistelu Englannista" (1969) ja "Nuori seikkailija" (1972). Tim Robbins
Robbins voitti Oscarin elokuvasta "Menneisyyden ote". Palkinto tuli parhaasta miessivuosasta. Samasta roolista hän voitti myös muun muassa Golden Globen ja SAG-palkinnon. Howard Hawks
Howard Winchester Hawks (30. toukokuuta 1896 Goshen, Indiana, Yhdysvallat – 26. joulukuuta 1977 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja. Hän teki pitkän uran itsenäisenä tuottajana ja kuvasi elokuvia kaikille suurille amerikkalaisille elokuvayhtiöille. Hawks oli monipuolinen ohjaaja, ja hänen elokuvansa edustavat useita elokuvan lajityyppejä. Hän oli määrittelemässä 1930-luvulla muun muassa gangsterielokuvaa ja screwballkomediaa. Tämän jälkeen hän teki muun muassa film noir -klassikon "Syvä uni", Marilyn Monroen ensimmäisen tähtielokuvan "Herrat pitävät vaaleaveriköistä" ja John Waynen lännenelokuvan "Rio Bravo". Adrien Brody
Suuren yleisön tietoisuuteen Brody nousi esiinnyttyään pääosassa Roman Polańskin ohjaamassa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa "Pianisti". Brody sai vuonna 2003 roolistaan puolanjuutalaisena pianistina Władysław Szpilmanina parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Brody on kaikkien aikojen nuorin kyseisen palkinnon voittaja. Hän oli ehdolla myös muun muassa Golden Globen ja Baftan saajaksi. Conrad L. Hall
Hallin isä oli kirjailija James Norman Hall. Hän valmistui USC School of Cinema-Televisionista vuonna 1949 ja aloitti uransa televisiossa, mutta siirtyi pian elokuvien pariin. Hall sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta "Morituri" vuonna 1965. Ensimmäisen Oscar-palkintonsa hän sai neljä vuotta myöhemmin elokuvasta "Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat" (1969) ja toisen elokuvasta "American Beauty" (1999). Hänen muita elokuviaan ovat esimerkiksi "Lannistumaton Luke" (1967), "Kylmäverisesti" (1967), "Musta leski" (1987), "Tequila Sunrise – vaarallinen sekoitus" (1988) ja "Rajaton tahto" (1998). Harold Arlen
Arlenin ensimmäinen elokuvassa esitetty kappale oli vuoden 1933 ”Take a Chance”. 1930-luvun loppupuolella hän muutti Hollywoodiin osallistuakseen elokuvamusiikin tekemiseen, mutta jatkoi silti musiikin säveltämistä myös Broadway-näytelmiin. Hänen ja E. Y. Harburgin musiikkiraita vuoden 1939 elokuvaan "Ihmemaa Oz" oli menestys ja Judy Garlandin laulama ”Over the Rainbow” palkittiin Oscar-palkinnolla. Sanoittaja Johnny Mercerin kanssa kirjoitettu ”Blues in the Night” vuoden 1941 samannimisestä elokuvasta nousi Jimmie Luncefordin esittämänä hitiksi. Ethel Watersin esittämä ”Happiness Is a Thing Called Joe” elokuvasta "Tupa taivaassa" oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi vuonna 1942; yhteensä Arlen oli ehdolla palkinnon saajaksi yhdeksän kertaa. Arlenin elokuvatuotanto jäi kuitenkin vähäisemmäksi kuin hänen teatterimusikaaleihin kirjoittamansa materiaali. Colin Firth
Firth vietti lapsuutensa alun Nigeriassa ja palasi Englantiin viisivuotiaana aloittaakseen koulunkäynnin Winchesterissä. Colin päätti noin 15-vuotiaana alkaa näyttelijäksi, hän opiskeli kaksi vuotta Drama Centre -teatterikoulussa ja esitti pääosaa näytelmässä "Hamlet". Hänen ensimmäinen esiintymisensä valkokankaalla tapahtui elokuvassa "Vakoojan tarina". Osastaan tv-elokuvassa "Kuningattaren ja isänmaan puolesta" hän sai Bafta-ehdokkuuden sekä Royal Television Societyn parhaan näyttelijän palkinnon. Hän on saanut Bafta-ehdokkuuden myös herra Darcyn roolistaan vuonna 1995 valmistuneessa televisiosarjassa "Ylpeys ja ennakkoluulo". Firth voitti Oscarin parhaasta miespääosasta vuonna 2011 näyteltyään änkytyksensä kanssa kamppaillutta Yrjö VI:ta elokuvassa "Kuninkaan puhe". Vuonna 2016 hän tuotti elokuvan "Loving". John Kander
Vuonna 1966 sai ensi-iltansa "Cabaret", joka oli Kanderin ja Ebbin musikaaliversio John Van Drutenin näytelmästä "I Am a Camera". Näytelmä palkittiin seitsemällä Tonylla ja siitä tehtiin vuonna 1972 elokuvaversio (myös nimeltään "Cabaret"). Liza Minnelli voitti parhaan naisnäyttelijän Oscarin roolistaan elokuvassa. Howard Shore
Peter Jacksonin ohjaaman ja J. R. R. Tolkienin kirjaan perustuvan "Taru sormusten herrasta" -elokuvatrilogian ensimmäisen osan "" ilmestyttyä vuonna 2001 myös Shore sai osansa sen tuomasta julkisuudesta sekä Oscar-palkinnon parhaasta elokuvamusiikista. Vuonna 2002 ilmestyi trilogian toinen osa "". Vuonna 2003 julkaistusta "" Shore sai vielä toisen Oscar-palkinnon parhaasta musiikista. Lisäksi hän sai Oscarin yhdessä Fran Walshin ja Annie Lennoxin kanssa "Kuninkaan paluuseen" tehdystä laulusta ”Into the West”. Hän sävelsi lisäksi uutta musiikkia kunkin osan pidennettyihin versioihin. Parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkinto
Parhaan kaksikelaisen lyhytelokuvan Oscar-palkinto oli Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama Oscar-palkinto. Sitä jaettiin vuodesta 1936 vuoteen 1956 ja sen pystyivät saamaan lyhytelokuvat, jotka mahtuivat kahdelle kelalle. Palkinto edelsi nykyistä parhaan lyhytelokuvan palkintoa. Useimmin palkinnon voitti Walt Disney, joka sai sen viidesti. Kolmeen voittoon ylsi Gordon Hollingshead. Oscar-gaala 1932
Ensimmäistä kertaa jaettiin Oscar-palkinto lyhytelokuville, joiden myötä tuli kolme uutta palkintokategoriaa. Woody Allen
Vuoden 1977 elokuva "Annie Hall" voitti neljä Oscaria, joista Allen itse voitti kaksi: parhaasta ohjauksesta ja käsikirjoituksesta. Arvostelumenestyksiä ovat olleet myös muiden muassa "Manhattan", "Hannah ja sisaret", "Radio Days", "Midnight in Paris" ja "Blue Jasmine". Innoittajakseen Allen mainitsee Ingmar Bergmanin, jonka vaikutus näkyy esimerkiksi elokuvista "Syyskuu" ja "Sisäkuvia". John Barry
Barry on on viisinkertainen Oscar-voittaja. Don Blackin sanoittama kappale ”Born Free” samannimisestä elokuvasta (suom. "Elsa – vapaana syntynyt") voitti parhaan laulun palkinnon vuonna 1966, ja elokuva palkittiin myös parhaan musiikin Oscarilla. Vuonna 1968 hän voitti parhaan musiikin palkinnon elokuvasta "Leijona talvella" (engl. "The Lion in Winter"). Neljännen Oscarin-palkintonsa Barry voitti elokuvan "Minun Afrikkani" (engl. "Out of Africa", 1985) musiikkiraidasta. Viimeisin Oscar-voitto hänelle tuli vuonna 1990 elokuvasta "Tanssii susien kanssa" (engl. "Dances with Wolves"). Gary Cooper
Elokuvatuottaja Samuel Goldwyn antoi Cooperille hänen ensimmäisen merkittävän elokuvaroolinsa elokuvassa "Erämaan paratiisi" (1926), jossa hänen vastanäyttelijöitään olivat Ronald Colman ja Vilma Banky. Cooperin läpimurtoelokuva oli "The Virginian" (1929). Paramount teki hänen kanssaan pitkän sopimuksen, ja ajan Cooper oli yksi Hollywoodin parhaiten palkattuja näyttelijöitä. Hän näytteli 75 merkittävässä elokuvassa ja voitti Oscar-palkinnon elokuvista "Kersantti York" (1941) ja "Sheriffi" (1953). Niiden lisäksi hän sai Oscar-ehdokkuuden elokuvista "Mr. Deeds tulee kaupunkiin" (1936), "Sankaritekojen mies" (1942) ja "Kenelle kellot soivat" (1943). Hän sai myös kunnia-Oscarin 1961. Robert Montgomery (näyttelijä)
Vuonna 1935 Montgomerystä tuli Screen Actors Guildin presidentti ja hänet valittiin uudestaan virkaan vuonna 1946. Hän oli ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista "Night Must Fall" (1937) ja "Henki etsii asuntoa" (Here Comes Mr. Jordan, 1941). Montgomery juonsi Oscar-gaalan vuonna 1948. Vuosina 1950–1957 hän juonsi suosittua televisio-ohjelmaa "Robert Montgomery Presents", jonka jaksoja hän myös tuotti. Vuonna 1955 Montgomery sai Tony-palkinnon ohjauksestaan näytelmään "The Desperate Hours". Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta. Avid
Avidin perusti Apollo Computerin markkinointijohtaja William J. Warner, joka kehitti ensimmäisen epälineaarisen editointiohjelman Avid/1:n Applen Macintosh II -tietokoneelle. Tuote esiteltiin 1989 ja sitä kutsuttiin muun muassa ”suurimmaksi leikkausinnovaatioksi sitten George Meliès’n kokeilujen 1900-luvun alussa”. 1990-luvun alkupuolella Avidin tuotteet alkoivat syrjäyttää sellaisia ammattituotteita kuin Moviola, Steenbeck ja KEM. Ensimmäisiä Avidilla leikattuja pitkiä elokuvia olivat Ron Senkowskin "Let's Kill All the Lawyers" (1992) ja Martha Coolidgen "Sukumme on toista maata" (1993). 1990-luvun puoliväliin mennessä Avidin suosio alkoi jo näyttää tietä filmimateriaalin fyysisen leikkaamisen häviämiselle kokonaan. Vuonna 1996 Walter Murch sai parhaan leikkauksen Oscarin Avidilla editoimastaan elokuvasta "Englantilainen potilas", joka voitti myös parhaan elokuvan Oscarin. Anthony Hopkins
Vuonna 1991 Hopkins matkusti Australiaan kuvaamaan elokuvaa "Spotswood – elämää tohvelitehtaassa". Samoihin aikoihin ilmestyi teattereihin "Uhrilampaat", jossa hän esitti murhanhimoista ihmissyöjää Hannibal Lecteriä. Hopkins voitti elokuvasta Oscar- ja BAFTA-palkinnon, ja se muutti hänen asemansa Hollywoodissa pienten elokuvien luonnenäyttelijästä suureksi elokuvatähdeksi. Seuraavaksi hän esiintyikin suuressa brittituotannossa "Talo jalavan varjossa". Linda Hunt
Hunt teki elokuvadebyyttinsä Robert Altmanin musikaalikomediassa "Kippari-Kalle" vuonna 1980. Hän voitti Oscarin parhaasta naissivuosasta elokuvasta "Rakkaus veitsenterällä", jossa hän näytteli kiinalais-australialaista lyhytkasvuista mieshenkilöä Billy Kwania. Tämä on ainoa kerta, kun Oscar on voitettu vastakkaista sukupuolta esittämällä. Ronald Reagan
Ennen poliittista uraansa Reagan näytteli yli 50 Hollywood-elokuvassa ja toimi Yhdysvaltain elokuvanäyttelijöiden liiton puheenjohtajana. Hän kannatti nuorena demokraattista puoluetta mutta siirtyi vähitellen republikaaniksi. Reaganista tuli kansallisesti tunnettu poliittinen puhuja 1950-luvulla kun hän kiersi maata General Electricin edustajana. Hänet valittiin Kalifornian kuvernööriksi ensimmäisen kerran 1967. Reagan pyrki republikaanien presidenttiehdokkaaksi kolme kertaa, ja kolmannella kerralla 1980 hän voitti ehdokkuuden ja myös presidentinvaalin. Howard Hawks
Fox-kauden jälkeen Hawks ei toiminut enää urallaan minkään yhtiön vakituisena ohjaajana, vaan hän tuotti elokuvia itsenäisesti kaikille Hollywood-studioille. Hawksin ensimmäiset äänielokuvat olivat toimintaelokuvia. Ensimmäisenä Hawksin omaa tyyliä edustavana elokuvana pidetään brittilentueesta kertovaa ilmasotaelokuvaa "Öinen eskaaderi" (1930). Hänen seuraavat elokuvansa olivat gangsterielokuvat "The Criminal Code" (1931) ja "Arpinaama" (1932), jonka pääosassa oli Paul Muni. Red Buttons
Buttons aloitti uransa teatterin parista. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli elokuvassa "Siivekäs voitto" ("Winged Victory", 1944). Buttonsin todellinen läpimurtorooli oli elokuvassa "Sayonara" (1957), jossa hän esitti Joe Kellyä. Rooli toi hänelle sekä parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon että parhaan miessivuosan Golden Globen. Muita hänen tunnettuja elokuvia ovat muun muassa "Atlantin valli murtuu" ("The Longest Day", 1962), "Harlow – seksityttö" ("Harlow", 1965) ja "Ammutaanhan hevosiakin" ("They Shoot Horses, Don't They?", 1969). Elokuvien lisäksi Buttons loi mittavan uran televisiossa ja hän onkin saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. Tavallisia ihmisiä
Tavallisia ihmisiä voitti yhteensä neljä Oscar-palkintoa. Se palkittiin vuoden 1981 gaalassa parhaana elokuvana, parhaasta miessivuosasta (Timothy Hutton), parhaasta ohjauksesta (Robert Redford) ja parhaasta sovitetusta käsikirjoituksesta (Alvin Sargent). Lisäksi elokuvalle meni viisi Golden Globea, esimerkiksi "paras draamaelokuva". Howard Ashman
Ashman oli homoseksuaali. Hän kuoli 40-vuotiaana AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin. Kuolemansa jälkeen Ashman oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkinnon saajaksi kolmesta laulusta elokuvaan "Kaunotar ja hirviö" vuoden 1992 gaalassa. Hän voitti Alan Menkenin kanssa palkinnon laulusta ”Beauty and the Beast”. Ashmanin palkinnon vastaanotti hänen kumppaninsa Bill Launch. Hän oli myös vuotta myöhemmin Oscar-ehdokkaana elokuvasta "Aladdin". Luettelo postuumeista Oscar-palkinnon voittajista ja ehdokkaista
Ensimmäinen postuumi ehdokas oli käsikirjoittaja Gerald Duffy vuonna 1929 ja ensimmäinen voittaja oli kirjailija-käsikirjoittaja Sidney Howard vuonna 1940. 
Viimeisin postuumisti palkittu on tuottaja Gil Friesen vuonna 2014. Viimeisin postuumisti ehdolla ollut henkilö on äänittäjä Walt Martin vuonna 2015. Ruotsalaiset amerikkalaisessa elokuvateollisuudessa
Ingmar Bergman tuli tunnetuksi 1960-luvulla. Elokuvillaan "Neidonlähde" ja "Kuin kuvastimessa" hän voitti ensimmäisenä pohjoismaalaisena ohjaajana parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Hän voitti palkinnot peräkkäisinä vuosina 1961 ja 1962, ja kyseiseen suoritukseen on hänen lisäkseen kyennyt vain yksi ohjaaja, Federico Fellini. "Neidonlähteessä" elokuvan perheen isää esittää Max von Sydow. Elokuva sekä von Sydowin näyttelijänsuoritus kiinnittivät amerikkalaisten elokuvantekijöiden huomion, ja kun von Sydowin tähdittämä "Kuin kuvastimessa" voitti Oscarin vuonna 1962, von Sydow valittiin James Bond -elokuvaan "007 ja lupa tappaa" esittämään päävihollista, Spectre-jäsentä nimeltä tohtori Julius No. Hän kuitenkin kieltäytyi, ja roolin sai kanadalainen näyttelijä Joseph Wiseman. Näyteltyään pientä roolia lännenelokuvassa von Sydow sai merkittävän roolin Jeesuksena George Stevensin elokuvassa "Mies Nasaretista". Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta ja vauhditti von Sydowin uraa Yhdysvalloissa. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Golden Globe -ehdokkaaksi, ja myöhempinä vuosina hän on työskennellyt arvostettujen ohjaajien kuten Sydney Pollackin, Ridley Scottin, Martin Scorsesen ja Marcello Mastroiannin kanssa. Robert Redford
Parhaan ohjauksen Oscar-palkintonsa lisäksi Redford on saanut kunnia-Oscarin vuonna 2002. Redfordille myönnettiin vuonna 2016 Yhdysvaltain korkein siviileille myönnettävä kunniamerkki, Presidentin vapaudenmitali. Gene Hackman
Hackman asui 1960-luvulla New Yorkissa ja yritti saada nimeä näyttelijänä ja esiintyi useissa Broadwayn ulkopuolisissa näytelmissä. Vuonna 1964 Hackman pääsi lopultakin Broadway-näytelmään, joka aukaisi oven myös elokuvien puolelle. Hänen ensimmäinen roolinsa oli sivuosa elokuvasta "Lilith". Vuoden 1967 elokuvasta "Bonnie ja Clyde" Hackman sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta miessivuosasta. Toisen ehdokkuutensa hän sai elokuvasta "I Never Sang for My Father". Vuoden 1971 elokuvasta "Kovaotteiset miehet" Hackman voitti parhaan miespääosan Oscarin, Baftan ja Golden Globen. AFI:n 100-vuotissarjan 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa
Listojen kaikista näyttelijöistä 21 heistä — Kathy Bates, Marlon Brando, Gary Cooper, Russell Crowe, Robert Donat, Michael Douglas, Sally Field, Louise Fletcher, Jodie Foster, Gene Hackman, Tom Hanks, Anthony Hopkins, Ben Kingsley, Frances McDormand, Gregory Peck, Julia Roberts, George C. Scott, Kevin Spacey, Spencer Tracy, Denzel Washington ja John Wayne — vastaanotti Oscar-palkinnon heidän roolisuorituksistaan; Gary Cooper voitti kahdesti, kerran Will Kanen roolista ja kerran Alvin Yorkin roolista (hän myös sai kolmannen Oscar-ehdokkuuden Lou Gehrigin roolista, jota hän ei voittanut). Jäljellä olevista näyttelijöistä Judith Anderson, Anne Baxter, Warren Beatty, Linda Blair, Humphrey Bogart, Glenn Close, Bette Davis, Geena Davis, Faye Dunaway, Ralph Fiennes, Henry Fonda, Alec Guinness, Angela Lansbury, Charles Laughton, Paul Muni, Liam Neeson, Paul Newman, Robert De Niro, Laurence Olivier, Peter O'Toole, Al Pacino, Susan Sarandon, Sylvester Stallone, Barbara Stanwyck, James Stewart, Meryl Streep ja Sigourney Weaver olivat myös ehdokkaina rooleistaan, mutta eivät voittaneet. Robert Z. Leonard
Leonard oli kahdesti Oscar-ehdokkaana. Ensimmäisen ehdokkuutensa hän sai elokuvasta "Eronneita" (1930) ja toisen elokuvasta "Ziegfeld, naisten kuningas" (1936). Leonardin muihin elokuviin kuuluu muun muassa "Salainen sydän" (1946). Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.