Milloin Azerbaidžan on perustettu?
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu
Azerbaidžan sai ensimmäisen sosialistisen lippunsa vuonna 1920. Se oli punainen lippu, jonka vasemmassa yläreunassa oli keltainen puolikuu ja tähti, vanha islamin symboli. Vuodesta 1921 vuoteen 1922 maa käytti lippua, jossa punaisella pohjalla oli maan nimeen viittaava, kyrillisin kirjaimin kirjoitettu lyhenne "CCPA" ("SSRA"). Vuosina 1922-1937 Azerbaidžan kuului Transkaukasian sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Maan tullessa uudelleen omaksi tasavallakseen 1937 se sai lipun, jossa sirppi ja vasara -tunnuksen alle oli painettu latinalaisin kirjaimin lyhenne "AzSSR". 1940-luvulla kirjaimet muutettiin taas kyrillisiksi, ja sirpin ja vasaran alla oli lyhenne "АзССР". Azerbaidžan
Venäjän keisarikunnan romahdettua ensimmäisen maailmansodan jälkimainingeissa maan kansallinen puolue julisti itsenäisyyden 1918 epäonnistuneen Transkaukasian federaation hajottua. Liittoutuneet ehtivät tunnustaa sen itsenäiseksi 1920, mutta jo huhtikuussa 1920 Puna-armeijan joukkojen saapumisen myötä itsenäisyys päättyi. Vuonna 1922 Azerbaidžan liitettiin Transkaukasian sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja tämän hajotessa 1936 Azerbaidžanista tuli neuvostotasavalta.
Azerit
Arabit voittivat sassanidit ja Bysantin valtakunnan edetessään Kaukasuksen alueelle. Arabit tekivät Albaniasta vasallivaltionsa sen jälkeen, kun kristittyjen aloittama ja prinssi Javanshirin johtama vastarinta kukistui vuonna 667. 800- ja 900-lukujen välillä arabikirjoittajat alkoivat viitata Kura- ja Araks-jokien väliseen alueeseen nimellä "Arran". Siihen aikaan Basrasta ja Kufasta Azerbaidžaniin tulleet arabit ottivat haltuunsa alueen alkuperäisväestön hylkäämiä maa-alueita, ja arabeista tuli maata omistavaa eliittiä. Kääntyminen islamiin oli hidasta, ja paikallinen vastarinta jatkui vuosisatojen ajan. Katkeruus lisääntyi pienten arabiryhmien muuttaessa kaupunkeihin, kuten Tabriziin ja Maraghahiin. Muuttoaalto synnytti suuren kapinan Iranin Azerbaidžanissa vuosina 816–837 paikallisen zarathustralaisen aatelittoman Bābakin johtamana. Vaikka vastustus jatkuikin joillakin alueilla, valtaosa Azerbaidžanin asukkaista kääntyi islamiin. Myöhemmin 900- ja 1000-luvuilla kurdien dynastiat, shaddadidit ja rawadidit, hallitsivat osia Azerbaidžanista. Hümmət
Vuosien 1905–1907 vallankumouksen jälkeen Hümmətin toiminta lamaantui. Järjestö perustettiin uudelleen helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Neuvostovallan kaaduttua Bakussa heinäkuussa 1918 Hümmətin bolševikkijohtajat siirtyivät maan alle tai pakenivat Astrahaniin, kun taas Tbilisissä kesällä 1917 perustettu menševikkiryhmä osallistui Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan parlamentin toimintaan. Vuonna 1919 ryhmät tekivät yhteistyötä. Helmikuussa 1920 VKP(b):n Bakun järjestö, Hümmətin bolševikit ja iranilaisten työläisten Ədalət perustivat Azerbaidžanin kommunistisen puolueen. Azerbaidžan kesäolympialaisissa 2004
Azerbaidžan osallistui Ateenan kesäolympialaisiin vuonna 2004 36 urheilijan joukkueella, jotka osallistuivat kymmeneen eri lajiin. Lipunkantajana avajaisissa sekä päättäjäisissä toimi Nizami Pašayev. Maa saavutti kisoissa viisi mitalia, joista yksi oli kultainen ja neljä pronssisia. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Alkuvuodesta 1919 vallankumoukselliset aloittivat uudelleen toimintansa. Oli muodostettu 15. joulukuuta 1918 Bakun työläiskonferenssi, joka koostui 251 työväenorganisaation edustajasta. Kaukasuksen piirikomitean Bakun toimiston päälliköksi tuli maaliskuun 1919 alussa Anastan Mikojan. Bolševikit toimittivat laittomasti Astrahanin puna-armeijan tarvitsemaa bensiiniä ja voiteluaineita. Meritse oli muutamassa kuukaudessa laivattu 20 000 puutaa bensiiniä ja 3 500 puutaa voiteluaineita. Azerbaidžanin kriisi
Azerbaidžanin kriisi oli kylmän sodan alkuun liittyvä konflikti Neuvostoliiton ja Iranin välillä. Nahitševan
Väkivaltaisuudet jatkuivat aina 1920-luvun alkuun saakka, jolloin puna-armeija valloitti Nahitševanin muun Kaukasian ohella. Alue piti aluksi liittää Armenian SNT:hen, mutta Leninin päätöksestä alueella järjestettiin kansanäänestys, jossa 90% alueen asukkaista halusi liittyä Azerbaidžaniin. Aluejako vahvistettiin Turkin ja Neuvostoliiton vuonna 1921 tekemässä Karsin sopimuksessa, jossa Nahitševaniin liitettiin myös azerienemmistöinen Şərur-Dərələyəzin alue Turkin rajalta, minkä seurauksena Azerbaidžanilla ja Turkilla on nykyäänkin lyhyt rajayhteys. Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta tuli virallisesti Neuvostoliiton osaksi vuonna 1924. Azerit
Safavidit, jotka nousivat valtaan Iranin Azerbaidžanista ja hallitsivat vuoteen 1722, perustivat modernin iranilaisen valtion. Safavidit tunnetaan saavutuksistaan valtionrakennuksessa, arkkitehtuurissa ja tieteissä, mutta heidän valtakuntansa mureni sisäisen rappion ja venäläisten sekä afgaanien ulkoisen painostuksen vuoksi. Safavidit tukivat ja levittivät šiiaislamia, joka on tärkeä osa Iranin azereiden ja myös monien Araks-joen pohjoispuolella elävien azereiden kansallista identiteettiä. Safavidit tukivat taiteita ja kulttuuria, ja šaahi Abbas I loi intellektuaalisen ilmapiirin, joka joidenkin tutkijoiden mukaan merkitsi uutta "Persian kulta-aikaa". Vuoristo-Karabah
Vuoristo-Karabahia asuttivat vuosisatojen ajan kristityt armenialaiset ja islaminuskoiset azerit.1700-luvun lopussa alue oli itsenäinen Karabahin kaanikunta.
Alue liitettiin Venäjän keisarikuntaan 1800-luvulla. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitto perusti Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan sisälle. Kun Neuvostoliiton valta alueella hiipui 1980-luvulla, armenialaisten ja azerien väliset yhteenotot lisääntyivät. Paikallishallinto halusi liittyä Armeniaan ja Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen vuonna 1991 Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Neuvostojoukkojen lähtö kiihdytti 1980-luvulla alkaneen konfliktin täydeksi sodaksi vuonna 1992. Sodassa arviolta 20 000–30 000 ihmistä menetti henkensä. Armenialaiset joukot onnistuivat saamaan alueen hallintaansa. Armenialaiset myös miehittävät Azerbaidžanin alueita Vuoristo-Karabahin ulkopuolelta ja loivat näin maayhteyden Karabahin ja Armenian välille. Vuonna 1994 osapuolet suostuivat aselepoon.. Rauha jäi solmimatta ja ajoittainen rajakahakointi jatkui. Azerbaidžan on ajoittain uhannut liittää alueen takaisin itseensä. Armenia
Armenian noin kolmesta miljoonasta asukkaasta valtaosa on etnisiä armenialaisia. Kristinusko on ollut maassa valtauskontona jo ennen Rooman keisarien kääntymystä, ja sitä noudattaa edelleen 90 prosenttia väestöstä. Antiikin aikaan Armenia oli suurvalta ja itsenäistyi myöhemmin myös keskiajalla, mutta joutui sittemmin Osmanien valtakunnan ja Venäjän keisarikunnan haltuun. Osmanien valtakunnan loppuvaiheita leimasi armenialaisten kansanmurha. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustettiin lyhytaikainen Armenian demokraattinen tasavalta, jonka Neuvosto-Venäjä liitti itseensä, ja Armenia kuului Neuvostoliittoon aina vuoteen 1991, jolloin maa itsenäistyi jälleen. Neuvostoliiton hajotessa Armenian ja Azerbaidžanin välille syttyi sota Vuoristo-Karabahin alueesta. Abhasian historia
Kansainvälisesti yleisesti tunnustetuista valtioista ensimmäisenä Abhasian tunnusti Venäjä 26. elokuuta 2008 Georgian-Venäjän sodan taistelujen tulitauon jälkeen. Itsenäisyyden ovat tunnustaneet myös Nicaragua, Venezuela ja Nauru. Kansainvälinen yhteisö ei ole tunnustanut itsenäisyyttä, vaan alue katsotaan yhä osaksi Georgian valtiota. Azerbaidžan lasten Eurovision laulukilpailussa
Azerbaidžan on osallistunut Lasten Eurovision laulukilpailuun kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 2012. Tuolloin Suada Alakbarova & Omar Sultanov esittivät kappaleen "Girls and Boys (Dünya Sənindir)" ja sai 49 pistettä sijoittuen seitsemänneksi. Vuonna 2013 Azerbaidžan sijoittui yhdenneksitoista, kun Rustam Karimov lauloi kappaleen "Me and My Guitar". Azerbaidžan ei osallistunut vuosien 2014–2017 kilpailuihin, mutta sen on tarkoitus palata vuoden 2018 kilpailuun. Adžarialaiset
Antiikin aikana Adžaria oli osa Kolkhisia ja Kaukasian Iberiaa. Alueelle tulivat ensin antiikin kreikkalaiset 400-luvulla eaa. ja kolmesataa vuotta myöhemmin siitä tuli osa Rooman valtakuntaa. Paikalliset omaksuivat kristinuskon 400-luvulla ja 900-luvulla alue päätyi Georgian kuningaskunnalle. Adžarialaiset kääntyivät islamin uskoon sen jälkeen, kun Adžaria liitettiin Ottomaanien valtakuntaan vuonna 1614. Muslimivalta alueella päättyi, kun Ottomaanit joutuivat puolestaan luovuttamaan alueen venäjän keisarikunnallevuonna 1878. Neuvostoliiton aikana vuonna 1921 muodostettiin Adžarian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Adžarialaiset säästyivät monia muita alueen muslimikansoja kohdanneesta pakkosiirrosta Siperiaan ja Keski-Aasiaan Stalinin valtakaudella. Georgian itsenäistyttyä Neuvostoliitosta vuonna 1991 Adžariasta tuli "de facto" itsenäinen alue Aslan Abašidzen johdolla, mutta hänen valtansa päättyi maanpakoon vuonna 2004 ja Georgian hallinnon valtaan alueella. Alueella on kuitenkin edelleen autonomia. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Kansankomissaarien neuvosto perusti islamilaisen Taka-Kaukasiaan osaston, jota johti S. M. Efendiev, joka ylläpiti kiinteitä suhteita Bakun puolueorganisaation kanssa. Toukokuussa Bakuun tuli laittomasti G. K. Ordžokidze. Azerbaidžanin matkailu
Shirvanshahsin palatsi on yksi Azerbaidžanin arkkitehtuurisista helmistä. Se on peräisin 1400-luvulta. Palatsi sisältää historiallisen kompleksi, palatsin, kirjastohuoneen, Shirvanshahin huoneen, palatsin moskeijan ja minaretit, kylpylän ja Seyid Yahya Bakuvin huoneen. Azerbaidžanin matkailu
Azerbaidžanilla itsellään on suuret öljyvarat, jonka myötä se on osallisena vaikuttamassa maailmantalouden kasvuun. Azerbaidžanin alueella sijaitsee yhdeksän yhdestätoista ilmastovyöhykkeestä. World Travel and Tourism Concilin mukaan Azerbaidžan on yksi kymmenestä maasta, jossa turismi on kasvanut eniten vuosien 2010–2016 aikana. Azerbaidžan oli myös ensimmäisellä sijalla nopeimmin kehittyvien matkailutalouksien joukossa. Nahitševan
Iso-Britannia yritti välittää rauhansopimusta Armenian ja Azerbaidžanin välille ehdottamalla, että Armenia saisi entisen Jerevanin kuvernementin ja Azerbaidžan Bakun ja Elisabetpolin kuvernementit. Tämä ei kuitenkaan sopinut kummallekaan osapuolelle, koska Armenia halusi itselleen Vuoristo-Karabahin, Qazahin ja Zangezurin alueet ja Azerbaidžan Nahitševanin.. Brittien rauhanvälitys epäonnistui ja joulukuussa 1918 Nahitševanin azerit perustivat Arasin tasavallan ja julistautuivat isenäiseksi Armeniasta. Seurauksena oli verinen Arasin sota. Armenia kukisti Arasin tasavallan kesäkuussa 1919, jonka jälkeen Azerbaidžanin armeija miehitti alueen heinäkuussa. Tuloksena oli noin kymmenen tuhatta kuollutta ja britit päättivät vetäytyä alueelta. Artsakhin tasavalta
Maaliskuussa 2008 levottomuudet roihahtivat uudelleen, ja Armenia ja Azerbaidžan syyttelivät toisiaan niiden aloittamisesta. YK:n yleiskokous antoi päätöslauselman, jonka mukaan alue kuuluu Azerbaidžaniin. Lauselmassa vaaditaan Armenian miehitysjoukkoja vetäytymään alueelta ja päästämään azerbaidžanilaiset palaamaan koteihinsa. Päätös ei ollut yksimielinen; Angola, Armenia, Intia, Ranska, Vanuatu, Venäjä ja Yhdysvallat vastustivat sitä. Azerbaidžan
Maassa järjestetty vuoden 2012 Eurovision laulukilpailu nosti Azerbaidžanin huonon ihmisoikeustilanteen esille, kun media alkoi uutisoida valtion pakkolunastamista tonteista Euroviisuja varten rakennetun Kristallihallin ympäristössä. Human Rights Watchin mukaan asukkaiden pakkohäädöt olivat alkaneet jo vuonna 2009, mutta pahentuivat maan voitettua Euroviisut vuonna 2011. Euroviisujen alla valokeilaan nousivat myös poliittisesti kantaa ottavia kappaleita julkaisseiden muusikoiden pidätykset ja kidutukset ja hallitusta vastaan puhuneiden mielenosoittajien väkivaltainen kohtelu. Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Nahitševanin ASNT) oli Neuvostoliitolle kuulunut autonominen neuvostotasavalta Azerbaidžanin SNT:ssä. Alue liitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1920. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Nahitševanista tuli autonominen alue osana Azerbaidžania. Azerbaidžanin vaakuna
Azerbaidžanin vaakuna on Azerbaidžanin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on ympyrän muotoinen ja siinä on samat värit kuin Azerbaidžanin lipussa. Vaakunan keskellä on kahdeksansakaraisessa tähdessä liekki symboloiden Azerbaidžanin olevan ikuisen tulen maa. Tähden kahdeksan sakaraa ja niiden välissä olevat kultaiset pallot symboloivat Azerbaidžanin kahdeksaa turkkilaista kansaa. Vaakunan alla on vehnäntähkiä ja tammenlehviä. Azerbaidžan
Azerbaidžanissa yhdistyvät muinaisten seldžukkiturkkilaisten ja muinaisen Persian sivilisaation perinteet. Se oli muinaisina aikoina myös zarathustralaisuuden keskus. Georgian demokraattinen tasavalta
Kaakossa Georgia rajautui Azerbaidžaniin, joka vaati itselleen Georgian Zaqatalan aluetta. Kiista ei kuitenkaan koskaan johtanut vihamielisyyksiin ja suhteet maiden välillä olivat rauhalliset Azerbaidžanin neuvostomiehitykseen saakka. Vuoden 1919 tapahtumat ja vuoden 1921 perustuslaki antoivat Abhasialle, Adžarialle ja Zaqatalalle tietynasteisen autonomian. Azerbaidžan
Azerbaidžan tuottaa muun muassa vehnää, teetä, hedelmiä, tupakkaa. Tärkeintä viennin kannalta on öljy sekä vähäisemmässä määrin maakaasu. Myös joitain metalleja kuten rautaa, kuparia ja kobolttia tuotetaan. Karabahin kiista heikentää maan taloutta. Kauppa entisten Neuvostoliiton maiden kanssa on vähenemässä, mutta samaan aikaan kauppa Turkin ja länsimaiden kanssa kasvaa. Öljy ja kaasu muodostavat 90 % viennistä. Azerbaidžanin matkailu
Yksi kuuluisimmista nähtävyyksistä Bakun alueella on Gorbustanin kansallispuisto, joka on perustettu vuonna 1966. Se on tunnettu kivikaiverruksistaan, mutatulivuoristaan ja kaasukivialueistaan. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Maan johtoon asetettiin azerbaidžanilaisia kommunisteja johtohahmonaan Nariman Narimanov. Azerbaidžan lakkasi käytännössä olemasta itsenäinen valtio jo 28. huhtikuuta 1920. Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin
Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin oli Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan huhtikuussa vuonna 1920 suorittama sotilaallinen hyökkäys, joka kohdistui Azerbaidžanin demokraattiseen tasavaltaan. Venäjä sai tukea Azerbaidžanin bolševikeiltä, jotka kapinoivat Azerbaidžanin pääkaupungissa Bakussa. Vuoristo-Karabahin sota
Kesällä 1991 neuvostojoukot ja Azerbaidžanin poliisi yrittivät palauttaa järjestyksen Vuoristo-Karabahissa, mikä johti vielä pienimuotoisiin yhteenottoihin armenialaisten kanssa. Vallankaappausyritys Moskovassa elokuussa jätti valtatyhjiön, johon armenialaiset olivat varustautuneet azereja paremmin. Azerbaidžan julistautui itsenäiseksi 30. elokuuta, mutta vallassa pysyivät entiset puoluejohtajat, kuten maan ensimmäinen presidentti Ayaz Mütəllibov. Armenia oli sen sijaan valinnut jo vuonna 1990 Neuvostoliiton ensimmäisen kommunistisen puolueen ulkopuolelta muodostetun hallituksen Levon Ter-Petrosjanin johdolla. Maa järjesti läpimenneen kansanäänestyksen itsenäisyydestä 21. syyskuuta ja Ter-Petrosjan valittiin maan ensimmäiseksi presidentiksi 16. lokakuuta. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
4. elokuuta – 4. syyskuuta 1918 Bakussa olivat sotilaallisesti läsnä britit, kun taas 15. syyskuuta 1918 alkaen kaupungin olivat vallanneet osmanit. Vastavallankumoukselliset tukeutuivat osmaneihin. Mudroskin rauhan 1918 perusteella Entente cordiale ja Osmanien valtakunta sopivat siitä, että osmanien joukot vetäytyvät Bakusta. Syksyllä 1918 ne vetäytyivät ja paikalle tulivat britit marraskuussa 1919. Azerit
Azerbaidžanin uskotaan saaneen nimensä Atropatesilta, meedialaiselta satraapilta (kuvernööriltä), joka hallitsi Atropatenessa (nykyisessä Iranin Azerbaidžanissa). "Atropates" on peräisin muinaispersian kielen juuresta, joka tarkoittaa "tulen suojelemaa". Azerbaidžanin alueella on ollut lukuisia eri kansoja ja valloittajia, kuten kaukasialaisia, meedialaisia, skyyttejä, persialaisia, armenialaisia, kreikkalaisia, roomalaisia, kasaareja, arabeja, oğuz-turkkilaisia, seldžukkeja, mongoleja ja venäläisiä. Azerit
Tämä kaukasialainen vaikutus ulottui etelään Iranin Azerbaidžaniin. Ensimmäisellä vuosituhannella eaa. toinen kaukasialainen kansa, mannait, asuttivat suurta osaa Iranin Azerbaidžanista. Assyrialaisten kanssa käytyjen poliittisten konfliktien heikentämien mannaiden uskotaan joutuneen valloitetuiksi ja assimiloiduiksi meedialaisiin vuoteen 590 eaa. mennessä. Azerbaidžanin matkailu
Vuonna 2008 Azerbaidžanissa vieraili yli 1 400 000 matkailijaa. Vuonna 2016 Azerbaidžanissa vieraili matkailijoita eniten seuraavista maista: Azerbaidžanin kurdit
Bolševikkien tultua valtaan Venäjällä kurdeja alettiin kansalaistaa. Tähän hankkeeseen kuului niin sanotun Punaisen Kurdistanin alueen perustaminen vuonna 1923. Alue käsitti kuusi piirikuntaa Armenian ja Azerbaidžanin rajalla. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan siellä asui 37 470 kurdia. Samaan aikaan kuitenkin vain 17 % heistä ilmoitti puhuvansa kurdia äidinkielenään. Vallanpitäjien suhtautuminen kurdeihin muuttui kuitenkin myöhemmin ja heitä alettiin pitää uhkana heidän muihin kurdeihin rajojen ulkopuolelle ylläpitämiensä suhteiden takia. Punainen Kurdistan lakkautettiinkin vuonna 1929. Kurdit olivat ensimmäisiä Neuvostoliiton väestönsiirtojen kohteiksi joutuneita kansoja ja suuri osa heistä siirrettiin vuonna 1937 Kazakstaniin ja Siperiaan. Siirrot johtivat tuhansien kuolemaan. Kurdien sallittiin palata Azerbaidžaniin 1950-luvulla, mutta he olivat jo käytännössä hävinneet merkittävänä väestöryhmänä. Vuoden 1959 väestönlaskennan mukaan Azerbaidžanissa oli 1 500 kurdia, vuonna 1979 5 700 ja vuonna 1989 12 200. Armenialaiset joukot miehittivät entisen Punaisen Kurdistanin alueen Vuoristo-Karabahin sodassa vuosina 1992–1993, minkä seurauksena sen voimakkaasti sekoittunut kurdi-azeriväestö joutui pakenemaan kodeistaan. Azerbaidžan
Azerbaidžanin pinta-ala on 86 600 neliökilometriä, joka vastaa neljännestä Suomen pinta-alasta. Alueesta lähes puolet on vuoristoa. Maan kaakkoisosan rannikon kukkuloilla on subtrooppinen ilmasto, ja siellä kasvatetaan teetä, sitruunoita ja appelsiineja. Laajimmat tasangot sijaitsevat maan keskiosassa. Sinne virtaa Kaukasukselta kahdeksan suurta jokea. Kura-Arasin alanko on saanut nimensä Kurajoen ja sen suurimman sivujoen Arasin mukaan. Kura on padottu, ja näin syntynyt Mingetšaurin tekoallas (Mingəçevirin tekoallas) on maan suurin sisävesialue, ja siitä saadaan vesivoimaa ja kasteluvettä. Azerbaidžanin kansalliskirjasto
Kirjasto perustettiin vuonna 1922 ja viralliset avajaiset järjestettiin 23. toukokuuta 1923. Laitos tunnettiin aluksi yleisenä kirjastona ja Azerbaidžanin valtion kirjavarastona. Se nimettiin 11. heinäkuuta 1939 näytelmäkirjailija, filosofi ja kirjallisuuskriitikko M. F. Axundovin (1812-1878) mukaan. Nykyinen, arkkitehti Mikayil Huseynovin (1905–1992) suunnittelema kirjastorakennus (vuodelta 1947) valmistui vuonna 1959; sen naapuristossa sijaitsee esimerkiksi Azerbaidžanin valtionooppera ja -baletti. Azerbaidžanin matkailu
Vuodesta 2002 valtio on perustanut turismia tukevia ohjelmia, esimerkiksi ”Turismin kehitysohjelma vuosille 2002–2005 ja 2010–2014”. Ohjelmalle asetettiin tavoiteeksi kerätä tilastoja matkailusta ja erityisesti sen vaikutuksesta BKT:hen. Toisen matkailua koskevan ohjelman on pannut alulle matkailuministeriö ja se on nimeltään ”Matkailun kehittäminen Azerbaidžanissa vuosina 2008–2016”. Ohjelma sisälsi suunnitelmia matkailuun liittyvän koulutuksen järjestämisestä ja majoituksen määrän lisäämisestä turistien houkuttelemiseksi Azerbaidžaniin. Məhəmməd Əmin Rəsulzadə
Məhəmməd Əmin Rəsulzadə (31. tammikuuta 1884 Novxanı, Baku – 6. maaliskuuta 1955 Ankara) oli azerbaidžanilainen valtiomies ja Azerbaidžanin ensimmäisen tasavallan (1918–1920) perustajia. Azerbaidžan
Maasta ei tiedetä juurikaan mitään ennen arabien valloitusta vuonna 642, jonka jälkeen se oli osana islamilaisten kalifaattia. 1200–1400-luvuilla maahan hyökkäsivät mongolit. Myöhemmin sitä hallitsivat paikalliset shirvanilaiset šaahit ja Persian Safavidien dynastia. Azerbaidžan
Syyskuussa 1991 Moskova ilmoitti ettei enää tukisi Azerbaidžania Vuoristo-Karabahissa, jolloin armenien joukot kiihdyttivät toimintaansa. Lokakuussa 1991 Vuoristo-Karabahissa järjestetty kansanäänestys hyväksyi sen itsenäisyyden. Vuoden 1992 puolella tilanne puhkesi täydeksi sodaksi. Toukokuussa armenien ja karabahien joukot valtasivat Vuoristo-Karabahin historiallisen, pääasiassa azerien asuttaman pääkaupungin Şuşan ja Laçınin, joka yhdisti Vuoristo-Karabahin Armeniaan. YK:n turvallisuusneuvosto vaati 1993 lopettamaan kaikki vihollisuudet ja vaati Armenian joukkojen poistumista alueelta. Taistelut jatkuivat kuitenkin toukokuuhun 1994, jolloin Venäjän välityksellä saatiin aikaan tulitauko.
Noin 30 000 ehti kuolla sodassa 1992–1994. Armenien edetessä satoja tuhansia asukkaita pakeni toisiin osiin Azerbaidžania.. Azerbaidžan
Azerbaidžanin nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Yhden teorian mukaan nimi tulee Aleksanteri Suuren aikana eläneen persialaisen ruhtinas Atropatesin nimestä. Toisen mukaan nimi on johdettu persian kielen tulta tarkoittavasta sanasta "azer", jolla oli ehkäpä viitattu alueen zarahustralaisiin tulitemppeleihin. Historiallisesti nimeä Azerbaidžan on käytetty useammin nykyisen Iranin azeriväestön asuttamista pohjoisosista, kuin varsinaisesta nykyisen Azerbaidžanin alueesta. Ennen 1900-lukua ulkopuoliset viittasivat azereihin usein nimillä "Kaukasian tataarit", "turkkilaiset" tai yksinkertaisesti "muslimit". Azerit
1000-luvun puolessavälissä seldžukkidynastia kaatoi arabihallinnon ja perusti valtakunnan, joka käsitti suurimman osan Etu-Aasiasta. Seldžukkikausi merkitsi oğuz-turkkilaisten nomadien saapumista alueelle ja siten Azerbaidžanin turkkilaistumisen alkamista, kun turkkilainen kieli korvasi aiemmat kaukasialaiset ja iranilaiset kielet. Azerbaidžan
Virallisia uskonnollisia juhlapäiviä ovat kaksi päivää kestävät Qurban (Uhrijuhla, Qurban bayramıja) ja Ramadan (Ramazan bayramı). Niiden, samoin kuin keväisen Novruz-vapaan, ajankohta vahvistetaan edeltävänä vuotena. Qurban osuu yleensä loka-marraskuulle. Esimerkiksi vuonna 2014 Qurbania vietettiin lokakuun 4.-5. päivinä. Puna-armeijan hyökkäys Azerbaidžaniin
21 huhtikuuta 1920 Tuhatševski sai käskyn hyökätä Azerbaidžaniin. Keskiyölla 27 huhtikuuta Azerbaidžanin hallitus sai selville että puna-armeija oli ylittänyt rajan maan pohjoisosassa. Lähes kaikki joukot lähetettiin Karabakhiin. Kenraali Shiklinsii ei kyennyt pysäyttämään puna-armeijan etenemistä Bakuun. Samana päivänä Venäjän kommunistinen puolue, Azerbaidžanin kommunistinen puolue ja Kaukasian alueellinen komitea perustivat Azerbaidžanin vallankuomouksellisen komitean, jonka johtajaksi julistettiin Nariman Narimanov. Pian komitean perustamisen jälkeen Hamid Sultanov vaati parlamenttiä antautumaan 12 tunnin sisällä. Azerbaidžanin jalkapallomaajoukkue
Azerbaidžanin jalkapalloliitto perustettiin vuonna 1992. Vuonna 1994 se liittyi FIFAn ja, huolimatta siitä että Azerbaidžan sijaitsee Aasiassa, Euroopan maanosaliiton UEFAn jäseneksi. Azerbaidžan
Amnesty Internationalin tutkija toteaa lokakuussa 2015 julkaisemassaan raportissa:"– – Azerbaidžanissa viime vuosina tapahtunut ihmisoikeuksien raju huononeminen. Valitettavasti Azerbaidžanille on sallittu harjoittaa ennennäkemätöntä sortoa ja samalla lähes tuhota kansalaisyhteiskuntansa." Amnestyn Azerbaidžanin vuosiraportin 2015–2016 mukaan poliittisten toisinajattelijoiden vainoaminen jatkui vuoden 2015 aikana, eivätkä ihmisoikeusjärjestöt voineet päättää työtään maassa. Vuoden 2015 lopussa pidätettynä oli ainakin 18 mielipidevankia. Kostoiskut itsenäisiä toimittajia ja aktivisteja sekä heidän perheitään kohtaan jatkuivat sekä maan sisällä että ulkomailla. Kansainväliset ihmisoikeusvalvojat kiellettiin ja karkotettiin maasta. Hallitus jatkoi vastustajiensa kidutusta ja muuta pahoinpitelyä. Artsakhin tasavalta
Vuonna 1991 alueen johto julisti sen itsenäiseksi. Kansanyhmien väliset konfliktit voimistuivat. Armenian alueella järjestämässä kansanäänestyksessä selvä enemmistö tuki itsenäisyyttä, mutta azerit boikotoivat äänestystä. Vuosina 1992-1994 käytiin sota jossa Armenia valtasi Vuoristo-Karabahiin alueen. Tulitauko solmittiin 12. toukokuuta 1994. Vuoristo-Karabakhin ja sitä ympäröivän alueen johtoon jäivät etniset armenialaiset. Abidjan
Ranskalaiset siirtomaaisännät perustivat Abidjanin vuonna 1898 ja se sai kaupunginoikeudet vuonna 1903. Vuonna 1904 se yhdistettiin rautatiellä sisämaahan. Samoihin aikoihin kaupunkiin alkoi syntyä myöhemmin merkittäväksi kasvanut libanonilainen yhdyskunta. Luettelo väestönlaskennoista maittain
Azerbaidžanissa väestönlaskenta suoritettiin Venäjän ja Neuvostoliiton vallan aikana vuosina 1897, 1926, 1937, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989. Maan itsenäistymisen jälkeen väestönlaskenta on suoritettu kaksi kertaa, vuosina 1999 ja 2009. Azerbaidžan
Hirkanin kansallispuisto (Hirkan Milli Parkı) on perustettu suojelemaan subtrooppista luontoa Lankaran alangolla ja Talyšvuorilla. Siellä elää harvinaisia kasvi- ja eläinlajeja. Širvanin kansallispuisto (Şirvan M. P.) Širvanin alangolla on kuhertajagasellin ja vesilintujen lisääntymisaluetta. Ağgölin kansallispuisto (Ağgöl M. P.) suojelee muuttolintujen talvehtimis- ja levähdyspaikkoja. Kaikkiaan Azerbaidžanissa on kahdeksan kansallispuistoa, 11 luonnonpuistoa sekä monia muita luonnonsuojelualueita. Armenia
Vuonna 1988 käynnistyi konflikti Armenian ja Azerbaidžanin välillä pääosin armenialaisten asuttamasta Vuoristo-Karabahin enklaavista, jonka Stalin oli rajannut neuvosto-Azerbaidžanin sisälle. Vastauksena azerien karkotukseen azerinationalistit kohdistivat armenialaisiin väkivaltaiset karkotukset ja joukkomurhan Sumgaitissa ja Bakussa. Maat itsenäistyivät vuonna 1991 ja taistelut alueesta kiihtyivät sodaksi vuonna 1992. Vuonna 1994 solmittuun tulitaukoon mennessä Armenian joukot hallitsivat paitsi Vuoristo-Karabahia myös ympäröiviä Azerbaidžanin alueita. Molempien osapuolten talous on kärsinyt kyvyttömyydestä saavuttaa konfliktiin rauhanomainen ratkaisu. Sodan seurauksena noin 570 000 azerbaidžanilaista lähti kotoaan sisäiseen maanpakoon ja noin 200 000 Armeniassa asunutta azeria pakeni Azerbaidžaniin. Azerbaidžan
Perestroika nosti pintaan myös Neuvostoliiton kansojen väliset erimielisyydet. Vuonna 1988 armenialaiset alkoivat osoittaa mieltään azerivaltaa vastaan Vuoristo-Karabahissa ja Armeniassa. Vuoristo-Karabahin korkein neuvosto äänesti Azerbaidžanista eroamisen puolesta. Kostoksi armenialaisten separatismista ja azerien karkotuksista Vuoristo-Karabahista azerinationalistit hyökkäsivät Sumgaitissa armenialaisten koteihin, murhasivat armenialaissiviilejä ja ajoivat näitä väkivalloin pois kaupungista. Sumgaitin raa'oissa väkivaltaisuusksissa kuoli ainakin 26 armeenia ja kuusi azeria. Azerit
Azeriyhteiskuntaan on vaikuttanut syvästi Armenian kanssa käyty sota Vuoristo-Karabahista, sillä se on pakottanut lähes miljoona azeria jättämään kotiseutunsa ja rasittanut maan taloutta. Azerbaidžan on hyötynyt öljyteollisuudesta, mutta korkea korruptio on estänyt vaurauden leviämisen kansan keskuuteen. Monet azerit ovat turhautuneet maansa politiikkaan, ja nykyisen presidentin İlham Əliyevin valtaan nostaneita vaaleja on kuvattu "korruptiosyytösten ja poliittista oppositioita kohtaan tehtyjen brutaalien hyökkäysten tärvelemiksi". Näistä ongelmista huolimatta Azerbaidžan on kokemassa renessanssin, sillä positiiviset talousennusteet ja aktiivinen poliittinen oppositio vaikuttavat kykenevän parantamaan tavallisten azereiden elämänlaatua. Azerbaidžanin valtionooppera ja -baletti
Azerbaidžanin valtionooppera ja -baletti tai Azerbaidžanin valtionooppera ja -baletti joka on nimetty Mirzə Fətəli Axundov mukaan () on Mirzə Fətəli Axundovin suunnittelema oopperateatteri, joka sijaitsee Bakun kaupungissa Azerbaidžanissa. Rakennus valmistui vuonna 1911. Oopperatalo vihittiin käyttöön 1920. Rakennusta on kutsuttu myös nimellä "Mailovin teatteri". Ooppera järjestää ooppera- ja balettinäytöksiä. Punainen Kurdistan
Ajatus Azerbaidžanin kurdien hallintoalueesta syntyi vuonna 1921. Heinäkuussa 1923 perustettiin Kurdistanin kihlakunta (ven. Курдистанский уезд, "Kurdistanski ujezd", azeriksi "Kürdüstan qəzası"). Vuoristo-Karabahin autonomisen alueen ja Armenian välissä sijainneeseen kihlakuntaan kuului kuusi piirikuntaa (azeriksi "dairə"): Kəlbəcər, Koturlu, Kürdhacı, Muradxanlı, Qarqışlaq ja Qubadlı. Hallinnollinen keskus oli virallisesti Laçın, mutta käytännössä paikallishallinto toimi Şuşassa. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Azerbaidžanin kansalliskomissio lopetti työnsä 7. joulukuuta 1918, kun uusi parlamentti aloitti istuntonsa. Uusi valtio takasi ensimmäisenä islamilaisena maana maailmassa täydet poliittiset oikeudet myös naisille. Ensimmäisenä pääministerinä toimi Fatali Khan Khoyski. Merkittävä uudistus oli myös Bakun yliopiston perustaminen. Azerbaijan Airlines
Azerbaijan Airlines on valtion omistama azerbaidžanilainen lentoyhtiö. Sen päälentokenttä on Haidar Alijevin kansainvälinen lentoasema Bakussa. Yhtiö perustettiin 7. huhtikuuta 1992. Azerbaijan Airlines omistaa kokonaan tytäryhtiönsä Azal Avia Cargon. Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus vaakunan ja hymnin ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 7. lokakuuta 1952. Muiden Neuvostoliiton neuvostotasavaltojen tapaan lippu perustui Neuvostoliiton lippuun. Siinä oli punaisella pohjalla vasemmassa ylälaidassa sosialismin sirppi ja vasara sekä punainen viisisakarainen tähti. Lipun alalaidassa oli leveä tummansininen palkki, jonka sanottiin symboloivan Kaspianmerta. Azerbaidžan
Neuvostoliiton hajotessa Azerbaidžan julistautui itsenäiseksi 30. elokuuta 1991, jolloin presidentiksi valittiin entinen kommunistisen puolueen pääsihteeri Ayaz Mütəllibov. Hizb al-Tahrir
Taqiyyuldin al-Nabhani perusti puolueen Jerusalemissa vuonna 1953. Se aloitti toimintansa 1950-luvulla Jordaniassa ja Saudi-Arabiassa. Se laajeni Keski-Aasiaan Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvulla. Keski-Aasiassa se vaikutti aluksi Uzbekistanissa, josta se laajeni Tadžikistaniin, Kazakstaniin ja Kirgisiaan. Kazakstanin salainen poliisi neutralisoi järjestön, ja suurin osa sen jäsenistä Kazakstanissa on etnisiä uzbekkeja tai islamiin kääntyneitä venäläisiä. Keski-Aasiassa järjestöä on pyritty tukahduttamaan raskaalla kädellä ja se onkin siirtynyt pääasiassa maan alle. Iran on tarjonnut turvapaikkoja sen jäsenille ja avustanut ihmisoikeusjärjestöjä, jotka ovat protestoineet aktivistien vangitsemisia. Azerbaidžan
Maaliskuussa 2009 maassa järjestettiin kansanäänestys, jossa poistettiin presidentinkausien rajoitukset. Vuoristo-Karabah
Neuvostojohtaja Stalin liitti alueen Azerbaidžaniin. Alueella oli 1980-luvulla kansallisuuskiistoja. Niiden takia armenialaiset kansallismieliset irrottivat alueen
Armenian tuella Azerbaidžanista vuonna 1991. Aluetta hallitsee nykyään pääosin itsenäinen Artsakhin tasavalta. Azerbaidžan
Azerbaidžanista tuli yksi maailman ensimmäisistä öljyntuotantopaikoista, kun siellä porattiin öljyä 1848–1849. Nobelin veljekset perustivat 1879 sinne öljyntuotantolaitokset. Samalla Bakusta kasvoi merkittävä teollisuuskeskus. Kansallislipun aukio
Maisemoidulla aukioalueella on esillä kullatusta pronssista valmistettuja muitakin tärkeitä valtion kansallissymboleita: Azerbaidžanin kartta, hymni ja vaakuna, jossa keskellä kahdeksansakarainen tähti ja alareunaan sijoitettu vehnäntähkistä ja tammenlehvistä seppele. Aukiolle on asennettu kiipeilijöille suunnitellut portaat. Lisäksi presidentin Alijevin aloitteesta aukiolle rakennettiin kansallislipun museo ja se avattiin 9. marraskuuta 2010. Vaakunan kahdeksansakaraisen tähden muotoinen kansallislipun museo sijaitsee lipun jalustalla. Se tarjoaa kävijöille mahdollisuuden tutustua maan historiallisiin esineisiin: postimerkkeihin, rahaan, kunniamerkkeihin, mitaleihin, valokuviin ja asiakirjoihin. Museossa on useita erinimisiä saleja kuten ”Kulta(inen) tähti” (), ”Azerbaidžanin lippu” (), sali Azerbaidžanin presidenttiä () ja Haidar Alijevin kunniamerkkejä varten (), saleja kunniamerkeille maan maineikkuudesta (), riippumattomuudesta (), kunniasta (), ystävyydestä (), sukupolvien palveluksesta ja kuuliaisuudesta isänmaalle (), jms. Esillä ovat sekä vuosisadoilla XVII-XVIII Azerbaidžanin alueella olleiden muinaisvaltioiden ja kaanikuntien että 1922-, 1924-, 1937-, 1952- ja 1990-luvun entisöidyt liput. Kokoelmiin kuuluvat laivaston, ilmavoimien, Azerbaidžanin armeijan sotilaallisten torjuntayksikköjen, sisäasiainministeriön erikoisjoukkojen, valtion kansallisen turvallisuuden ja hätätilanteiden ministeriön ja rajavartioston liput ja seremonialliset univormut, jopa vuorikiipeilyfederaation presidentin n v. 2007 Mount Everestin valloitusretken varusteisiin kuulunut lippu. Kävijöiden erityistä huomiota ovat herättäneet eksponaatit kahdeksannentoista vuosisadan Karabahian kaanin İbrahimxəlilin ajoilta ja elektronisen kirjaston tilat. Kansallislipun aukio
Kansallislipun aukion avajaiset pidettiin 1. syyskuuta 2010. Joidenkin lähteiden mukaan vihkiäisseremoniasta nautittiin tunnustusta vailla Vuoristo-Karabahin itsenäisyyspäivän aattona ja vain päivä sen jälkeen, kun konfliktialueella tapahtui Azerbaidžanin armeijan ja tämän armenialaisenemmistöisen alueen puolustusvoimien joukko-osastojen välinen kahakka. Osapuolet syyttelevät toisiaan jo pitkään jatkuneista hyökkäyksistä. Aukion lipputanko pääsi 29. toukokuuta 2011 Guinnessin ennätystenkirjaan maailman suurimpana salkona. Ennätys rikottiin jo toukokuussa v. 2011, jolloin Tadžikistanin pääkaupunki Dušanbe sai 165 metrin korkuisen lipputangon. Vuonna 2014 Bakun lipputanko oli kolmanneksi korkein maailmassa, koska pisimmäksi nousi 171 metrinen salko saudiarabialaisessa kaupungissa Jedda. Azerbaidžanin postimerkkien tuotannosta ja myynnistä vastaava viestintä- ja tietoliikenneministeriön alaisuudessa toimivan valtionyhtiön "Azermarka" () toimesta 9. marraskuuta 2011 esittelyyn tuli tasavallan lipulle omistettu postimerkki, jossa on kuva kansallislipun aukiosta. Azerit
Iranin Azerbaidžanin roolia Iranin perustuslaillisessa vallankumouksessa ei voida yliarvioida. Suurimmat demokratiaa tavoittelevan vallankumouksen hahmot Sattar Khan ja Bagher Khan olivat molemmat Iranin Azerbaidžanista. Vuosien 1906–1911 vallankumous ravisteli qajarien dynastiaa, jonka kuninkaat olivat käytännössä myyneet valtionsa brittiläisen imperiumin tupakka- ja öljytavoitteille ja menettäneet alueita Venäjälle. Perustuslaillisten yritysten tuloksena perustettiin parlamentti (Majlis). Sitä seurasivat joillakin alueilla talonpoikaiskapina veronkerääjiä ja maanomistajia vastaan, jotka olivat kuningaskunnan ainoita kotimaisia tukijoita. Demokratiaa puolustavia sanomalehtiä julkaistiin, ja iranilainen älymystö alkoi omaksua Pariisista ja Pietarista saapuvia modernistisia aatteita. Qajar-šaahi ja hänen brittiläiset neuvonantajansa murskasivat vallankumouksen, mutta dynastian kaatumista ei enää voitu viivyttää kauan. Qajar-dynastian viimeinen šaahi syöstiin pian vallasta Reza Khanin johtamassa sotilasvallankaappauksessa. Hän oli upseeri vanhassa kasakkarykmentissä, jonka Venäjä oli luonut ja johon se oli asettanut upseerit suojelemaan qajarhallitsijaa ja Venäjän etuja. Yrittäessään luoda homogeenisuutta valtioon, jossa puolet väestöstä kuului etnisiin vähemmistöihin, Reza Shah kielsi nopeassa sarjassa azerin kielen käytön koulujen alueilla, teatteriesityksissä, uskonnollisissa seremonioissa ja lopulta julkaistavissa kirjoissa. Abhasian historia
Neuvostoliiton hajotessa Georgia julistutui itsenäiseksi 1991. Abhasian tasavalta julistettiin Georgiasta itsenäiseksi 1992. Itsenäistymisjulistusta seurasi Abhasian sota (1992–1993), jossa Georgia epäonnistui yrityksessään kukistaa itsenäisyyttä tavoitelleet separatistit ja näitä tukeneet pohjoiskaukasialaiset ja venäläiset vapaaehtoisjoukot. Konflikti johti lähes koko georgialaisväestön poistumiseen Abhasiasta. Abhasian itsenäisyys ei kuitenkaan saanut kansainvälistä tunnustusta, ja se pysyi osana Georgiaa. Vuoristo-Karabahin sota
1900-luvun alun mullistusten jälkeen Venäjällä nousivat valtaan bolševikit. Vuoristo-Karabahin sotaa edeltänyt tilanne oli seurausta heidän alueen hallinnosta tekemistään päätöksistä. Vuonna 1921 Vuoristo-Karabahista päätettiin tehdä osa Azerbaidžanin sosialistista neuvostotasavaltaa. Päätökseen vaikutti muun muassa Turkin tuki Azerbaidžanille sekä taloudelliset syyt. Azerbaidžanista haluttiin luoda yhtenäinen alue siten että paimentolaisten ei tarvitsisi ylittää neuvostotasavaltojen rajaa liikutellessaan karjaansa ylänköjen ja alankojen laidunmaiden välillä. Armenialaisille luotiin kuitenkin autonominen alue Azerbaidžanin sisällä ja sen rajat piirrettiin siten että valtaosa sen väestöstä oli armenialaisia. Alueella oli vain yksi merkittävä azerien asutuskeskus, Şuşan kaupunki. Raja piirrettiin myös siten että autonomisella alueella ei ollut yhteistä rajaa Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kanssa. Armeniasta alueen erotti Punainen Kurdistan. Myöhemmin sodan puhjettua yksi armenialaisten päätavoitteista oli rajayhteyden luominen Armeniaan. Azerit
Kaukasian albanialaisten uskotaan olleen nykyisen Azerbaidžanin alueen varhaisimpia asukkaita. Aikaisiin valloittajiin kuuluivat skyytit yhdeksännellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Skyyttien jälkeen aluetta Araks-joen eteläpuolella hallitsivat meedialaiset. He muodostivat 900–700 eaa. välillä laajan valtakunnan, jonka akemenidit kaatoivat noin vuonna 550 eaa. Siihen aikaan zarathustralaisuus levisi Kaukasuksella ja Atropatenessa. Akemenidit vuorostaan kukisti Aleksanteri Suuri vuonna 330 eaa., mutta meedialaisen satraapin Atropateen annettiin jäädä valtaan. Kun Persian seleukidit taantuivat 247 eaa. Armenian kuningaskunta sai valtaansa osia Kaukasian Albaniasta pitäen aluetta hallussaan vuosien 190 eaa. ja 387 jaa. välillä. Kaukasian albanialaiset perustivat kuningaskunnan ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja pysyivät suureksi osaksi itsenäisinä, kunnes sassanidit tekivät kuningaskunnasta vasallivaltionsa vuonna 252. Kaukasian Albanian hallitsija, kuningas Urnayr, otti kristinuskon virallisesti valtionuskonnokseen 300-luvulla ja Albania pysyi kristittynä valtiona 700-luvulle saakka. Sassanidien valtakausi päättyi, kun islaminuskoiset arabit voittivat heidät vuonna 642. Azerbaidžanin matkailu
Kansallispuistossa on yhteensä noin 6 000 kalliopiirrosta. Kuvat esittävät muun muassa ihmisiä, eläimiä, aseita, rituaalitanssia, härkätaisteluja, venettä aseellisen soutajan kanssa, sotureita, kamelikaravaaneja, tähtiä ja aurinkoa. Kalliopiirrokset pääsivät Unescon maailmanperintökohteiden listalle vuonna 2007. Alueilla on myös jälkiä asutuksesta ja hautapaikoista. Vanhimmat näistä ovat peräisin ajalta viimeisimmän jääkauden jälkeen ja tuoreimmat keskiajalta. Abhaasit
Venäjän ja Turkin välinen kilpailu alueella aiheutti sisäisiä erimielisyyksiä. Venäjää lähentynyt ruhtinas Kelešbei Tšatšba-Šervašidze murhattiin vuonna 1808 ja hänen poikansa Aslanbei julistautui Turkin vasalliksi. Hänen veljensä Georgi anoi suojelua Venäjältä. Vuonna 1810 Abhasia liitettiin Venäjään. Sisäinen itsehallinto säilyi vuoteen 1864 saakka, jolloin ruhtinaskunta lakkautettiin. Vuonna 1866 syntynyt abhaasikapina kukistettiin verisesti. 1870-luvulla noin 200 000 abhaasia pakeni Turkin alueelle. Venäjän ja Turkin välisen sodan seurauksena Abhasiassa oli vuoden 1877 lopussa vain 46 000 asukasta. Tyhjiksi jääneille seuduille muutti georgialaisia, venäläisiä, armenialaisia, kreikkalaisia ja virolaisia.
Vuonna 1921 perustettiin Abhasian neuvostotasavalta, josta vuonna 1931 tuli Georgiaan kuulunut autonomia. Kansallinen kulttuuri kehittyi 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa, mutta myöhemmin abhaaseja ryhdyttiin väkisin georgialaistamaan ja alueelle muutti paljon georgialaista väestöä. Kulttuurielämä alkoi virota 1950-luvun lopulla. 1970–1980-luvuilla syntyi kansallinen liike, joka vaati Abhasian irrottamista Georgiasta ja sen liittämistä Venäjän federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Vuonna 1988 perustettu kansallinen "Aidgylara"-foorumi vaati Abhasialle suvereenin tasavallan asemaa. Heinäkuussa 1989 abhaasi- ja georgialaisväestön välille syntyi yhteenottoja. Neuvostoliiton hajottua Abhasian ja Georgian hallitusten väliset ristiriidat syvenivät. Vuosina 1992–1993 alueella käytiin sisällissota, jonka seurauksena syntyi Georgiasta riippumaton abhaasivaltio. Artsakhin tasavalta
Eri käsitysten mukaan se on joko itsenäinen valtio, Azerbaidžanin tai Armenian osa. YK:n päätöslausuman mukaan alue kuuluu Azerbaidžaniin. Pitkään jatkuneiden kahnausten jälkeen kiistanalainen alue irtautui Azerbaidžanista yksipuolisesti vuonna 1991, minkä jälkeen oli sota. Mikään ulkomaa ei ole tunnustanut Vuoristo-Karabahia itsenäiseksi. Azerbaidžan on silloin tällöin uhannut liittää alueen takaisin itseensä. Azerin kieli
Azerin vanha kirjakieli syntyi 1200-luvulla. Nykyinen kansankieleen pohjautuva kirjakieli muodostui 1800–1900-lukujen vaihteessa. Kirjoitusjärjestelmä perustui vanhastaan arabialaiseen kirjaimistoon. Neuvostoliittoon kuuluneessa Azerbaidžanissa siirryttiin vuonna 1929 latinalaiseen ja vuonna 1940 kyrilliseen kirjaimistoon, jota oli täydennetty lisämerkeillä ә, ө, ү, ғ, ҝ, һ ja ј. Vuodesta 2001 lähtien Azerbaidžanissa otettiin käyttöön turkin kaltainen latinalainen kirjoitusjärjestelmä, johon sisältyy lisäksi kirjain ə. Iranissa käytetään edelleen arabialaista ja Dagestanissa kyrillistä kirjaimistoa. Azerbaidžan
Azerbaidžan osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuihin vuonna 2008 ja voitti ne ensimmäisen kerran vuonna 2011. Azerbaidžan
Kesäkuussa 1993 puhkesi kapina maan toiseksi suurimmassa kaupungissa Gəncəssa ja kapinalliset etenivät ilman vastarintaa pääkaupunkiin, josta presidentti Elçibay pakeni kotiseudulleen Nahitševaniin. Kansallinen neuvosto siirsi presidentinvallan puhemiehelleen, Heydər Əliyeville, ja Elçibay syrjäytettiin virallisesti elokuussa 1993, ja Əliyev valittiin viisivuotiskaudelle presidentiksi lokakuussa. Uusi 125-jäseninen parlamentti valittiin ensimmäisen kerran 1995. Sumgaitin levottomuudet 1988
Azerbaidžanissa oli monia vastamielenosoituksia, kun armenialaiset vaativat omissa protesteissaan Vuoristo-Karabahin eroa. Azerbaidžanin puoluejohtaja uhkasi, että 14. helmikuuta, että 100000 azeria on valmiina lähtemään Vuoristo-Karabahiin tappamaan armenialaisia. Muutamaa päivää myöhemmin azeripoliitikko Oglu Orujov uhkasi Sumgaitin armenialaisia mm. lastenmurhilla, talojen poltolla ja naisten raiskauksilla, ellei vuoristo-Karabahin itsenäisyyskampanjointi lopu. Stepanakertissa julistettiin armenialaisen Vuoristo-Karabahin itsenäisyys hanke joukkomielesnoituksessa mm. 13. ja 20. helmikuuta. Neuvostojohtaja Mihail Gorbatsov ei hyväksynyt Vuoristo-Karabahin eroa Azerbaidžanista. Pian Azerbaidžaniin levisi huhu, että armenialaiset olisivat tappaneet siellä yhden azerin. Tämä laukaisi 22. helmikuuta azeriväkijoukon hyökkäyksen kohti armenialaisten asuttamaa aluetta. Väkijoukko poltti matkalla armenialaisten koteja. Poliisi pysäytti 23. helmikuuta rynnistyksen Ashkeranin seudulla Vuoristo-Karabahissa. 50 armenialaista kyläläistä haavoittui, kaksi nuorta azeria kuoli, tuntematon määrä azereita ja poliiseja haavoittui. Toinen azereista kuoli azeripoliisin surmaamana. Azerbaidžanin radio mainitsi, että armenialaiset olivat murhanneet nuo kaksi azeria. Məhəmməd Əmin Rəsulzadə
Vuonna 1909 Rəsulzadə lähti Persiaan, jossa hän liittyi Sattar Khanin johtamiin kapinallisiin, jotka olivat Azerbaidžanin vapautusliikkeessä Iranin Azerbaidžanissa. Persian oleskelunsa aikana Rəsulzadəstä tuli Iran-e No:n (Uuden Iranin demokraattinen puolue) perustajia. Vuonna 1911 venäläiset joukot miehittivät Pohjois-Iranin ja Rəsulzadə pakeni Istanbuliin, jossa hän julkaisi monia artikkeleita. Bakuun hän palasi vasta vuonna 1913, jolloin vietettiin Romanov-dynastian 300-vuotisvaltaannousun juhlapäivää, jolloin kaikki rikolliset ja maanpakolaiset armahdettiin. 
26. toukokuuta 1918 Azerbaidžanin kansallinen neuvosto julistautui itsenäiseksi ja Rəsulzadəstä tuli maan presidentti. Elokuussa 1920 puna-armeija pidätti Rəsulzadən, mutta Stalinin käskystä hänet vapautettiin ja hän sai lähteä Bakusta. Azerbaidžanin matkailu
Azerbaidžanin matkailu tarkoittaa matkailua Azerbaidžaniin. Azerbaidžan on sijalla 39 mitattaessa maassa vierailevien matkailijoiden määrää. Azerbaidžanin kriisi
Sodan päätyttyä Neuvostoliitto jatkoi Iraniin kuuluvan Azerbaidžanin miehittämistä. Neuvostojoukkojen tukema Azerbaidžanin demokraattinen puolue otti alueella vallan käsiinsä ja perusti joulukuussa 1945 hallituksen Täbriziin. Vastaavanlainen hallitus perustettiin Azerbaidžanin kurdialueen keskukseen Mahabadiin. Teheranissa pelättiin, että Neuvostoliitto haluaa erottaa alueen Iranista ja liittää sen Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan. Azerbaidžanin manat
Uusi manat otettiin käyttöön 1. tammikuuta 2006, ja se korvasi vanhan manatin suhteessa 1 uusi manat = 5000 vanhaa manatia. Samalla otettiin uudelleen käyttöön qepik-arvoiset kolikot, joita ei ollut käytetty vuodesta 1993 lähtien inflaation vuoksi. Azerbaidžanin matkailu
Turistiviisumin voi hankkia Azerbaidžanin suurlähetystöistä. Toinen vaihtoehto on hankkia e-viisumi. Tammikuussa 2017 Azerbaidžan otti käyttöön uuden elektronisen viisumisysteemin, joka sallii yhden maahantulon 30 päivän aikana. Virallisen verkkosivun nimi on ASAN visa ja se mahdollistaa e-viisumin hankkimisen 93 maan kansalaiselle. Viisumi myönnetään kolmen työpäivän kuluessa hakemuksesta. Viisumin hinta on 20 yhdysvaltain dollaria. Kiireellisen e-viisumin voi saada kolmessa tunnissa. Itsenäisten valtioiden yhteisön kansalaiset eivät tarvitse viisumia alle 90 päivän vierailuihin maassa. Poikkeuksena ovat Turkmenistanin ja Armenian kansalaiset, joilta edellytetään viisumin hankkimista. Azerbaidžan (Iran)
Azerbaidžan on historiallinen maakunta Iranin luoteisosassa. Azerit käyttävät siitä usein nimitystä "Etelä-Azerbaidžan". Hallinnollisesti alue jakautuu Itä-Azerbaidžanin, Länsi-Azerbaidžanin ja Ardabīlin maakuntiin, joissa on yhteensä 7,1 miljoonaa asukasta (vuonna 1996). Azerbaidžanin lippu
Lippu oli alun perin vuonna 1911 perustetun islamilaiskansallisen Mussavat-puolueen tunnus. Lipussa kuvastuu itsenäisyysjohtaja Ali Bey Hussein Zaden mukaan kansallismielisten tunnuslause: ”turkkilaista, islamilaista ja eurooppalaista”. Hänen mukaansa vaaleansininen on erittäin vanha turkkilainen tunnus, mm. tataaripäällikkö Timur Lenkin väri. Vihreä taas on islamin väri ja punainen edustaa eurooppalaista edistystä. Islamin puolikuu ja tähti punaisella pohjalla symboloivat verisidettä Turkkiiin, sillä azerit nimittäin ovat turkkilainen kansa. Tähdessä on kuitenkin Turkin lipusta poiketen kahdeksan sakaraa, jotka symboloivat Azerbaidžanin kahdeksaa kansaa: azerit, ottomaanit, jagatait, kazakit, kiptšakit, seldžukit ja turkmeenit. Azerbaidžanin kurdit
Tiettävästi ensimmäiset kurdit Kaukasuksen alueella olivat sinne 900-1100-luvuilla muuttaneita paimentolaisia, jotka tulivat alueelle ehkä parempien laidunmaiden perässä. Suuremmissa määrin heitä tuli alueelle kun Persian hallitsija Abbas I siirsi kurdeja vartioimaan valtakuntansa luoteisrajoja. Kurdeja muutti alueelle uudestaan 1800-luvulla, jolloin Venäjän keisarikunta liitti Kaukasuksen alueita itseensä. Persiassa ja Ottomaanien valtakunnassa harjoitetun vainon takia monet etsivät suojaa Venäjältä ja heitä asutettiin syystä tai toisesta tyhjentyneille alueille. Esimerkiksi vuonna 1807 Karabahiin asutettiin 600 kurdiperhettä. Siirtolaisuus jatkui ja määrät kasvoivat aina 1900-luvun alkupuolelle. Suurin osa Azerbaidžaniin muuttaneista tuli Persian alueelta. Samaan aikaan myös Armenian alueelle muodostui kurdivähemmistö. Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni
Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni (, "Azərbaycan Sovet Sosialist Respublikasının Dövlət Himni") oli Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan hymni vuodesta 1944 vuoteen 1992 saakka, vaikka maa itsenäistyi Neuvostoliitosta vuonna 1991. Laulun sävelsi Üzeyir Hacıbəyov ja sanat on kirjoittanut Səməd Vurğun. Andižan
Andižan on ollut olemassa ainakin 800-luvulta lähtien. Kaupungin kautta kulki tärkeä kauppareitti Länsi-Kiinaan. Andižan oli 1500-luvulla Ferganan laakson pääkaupunki, ja se kuului 1700- ja 1800-luvuilla Kokandin kaanikuntaan. Venäjän joukot valloittivat Andižanin 1876. Ferganan laakson viimeinen kapina Venäjän valtaa vastaan puhkesi Andižanissa 1898. Suurin osa vanhasta kaupungista tuhoutui maanjäristyksessä 1902, ja yli 4 000 ihmistä kuoli. Se kuului Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliittoon, ja 1924 siitä tuli osa Uzbekistanin neuvostotasavaltaa. Vuoristo-Karabahin konflikti
Neuvostoliitto loi alueelle Gruusian, Armenian ja Azerbaidžanin neuvostotasavallat välittämättä etnisistä rajoista. Lisäksi Azerbaidžaniin perustettiin Vuoristo-Karabahin autonominen alue. Vuoristo-Karabahissa enemmistö on armenialaisia. Neuvostoliiton loppuaikoina etniset jännitteet nousivat pintaan ja Vuoristo-Karabahissa äänestettiin liittymisestä Armeniaan vuonna 1988. Azerbaidžan ei hyväksynyt alueen liittymistä ja alkoi väkisin azeristaa sitä, mikä aloitti etniset väkivaltaisuudet sekä Armeniassa ja Azerbaidžanissa. Sumgaitin levottomuudet 1988
Neuvostoliiton viimeisinä vuosina kansallisuuskiistat nousivat pintaan. 
Josif Stalin oli liittänyt Vuoristo-Karabahin Azerbaidžaniin, mutta suurin osa sen asukkaista oli armenialaisia. Stalin myös väkivaltaisesti pakkosiirsi azereita 1947. Kysymys alueen asemasta nousi monta kertaa esille Neuvostoliitossa sotien jälkeen. Azerien ja armenialaisten välinen viha näkyi Neuvostoliitossa. Vuonna 1983 armenialaiset alkoivat muistella heihin kohdistunutta joukkomurhaa 24. huhtikuuta. Tuona päivänä armenialaisväkijoukko hyökkäsi erään azerin häihin ja tämän kotiin. Armenialaiset hakkasivat pahoin azeriperheenjäseniä ilman, että viranomaiset puuttuivat asiaan. Tuona päivänä myös azerien hautoja häpäistiin. Muistopäivän juhlinnasta tuli vakituinen tapa. Vuosina 1986-1987 armenialaiset alkoivat ajaa pois azereita lähinnä Maghrin ja Kapanin alueilta. 
Armenialaisilla oli vuodesta 1987 taas hanke Vuoristo-Karabahin saamiseksi irti Azerbaidžanista. Vuoden 1987 elokuussa 75 000 armenialaista allekirjoitti vetoomuksen Vuoristo-Karabahin liittämiseksi Armeniaan. Lokakuussa 1987 Jerevanissa oli protesteja, joissa armenialaisnationalistit vaativat Azerbaidžaniin kuuluvia Vuoristo-Karabahia ja Nahitsevania Armenian osaksi. Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Azerbaidžanin SNT (, "Azərbaycan Sovet Sosialist Respublikası, Azərbaycan SSR, AzSSR", ) käsitti nykyisen Azerbaidžanin alueen. Neuvostotasavalta perustettiin 28. huhtikuuta 1920. Sitä edeltänyt itsenäinen Azerbaidžanin tasavalta perustettiin Venäjän keisarikunnan Bakun kuvernementin, Jelizavetpolin kuvernementin ja Zaqatalan piirikunnan alueelle. Azerbaidžan
Maassa on 37 lentoasemaa, joista viidellä on yli kolmen kilometrin kiitotie. Rautatieverkkoa on lähes kolmetuhatta kilometriä. Baku on ainoa satamakaupunki. Tsahurit
Suurin osa tsahureista asui alkujaan Dagestanissa, mutta 1200-luvulla osa heistä muutti Azerbaidžaniin. Vuosisatojen ajan he taistelivat itsenäisyydestään Turkkia ja Persiaa vastaan. Tsahurit muodostivat liiton Venäjän keisarikunnan kanssa 1800-luvun alussa, koska katsoivat Venäjän auttavan heitä Turkkia ja Persiaa vastaan. Näin he päätyivät Venäjän alaisuuteen. Tsahurit karkotettiin 1800-luvun puolivälistä Dagestanista Azerbaidžaniin, mistä he palasivat yhdeksän vuoden kuluttua, osan kuitenkin jäädessä Azerbaidžaniin, missä suurin osa tsahureista nykyisin asuu. Albania (Kaukasia)
Kaukasian Albanian alue käsitti Kurajoen alajuoksun ja Araksjoen laakson nykyisessä Azerbaidžanissa sekä Dagestanin eteläosan. Idässä se ulottui Kaspianmereen. Pääkaupunkeina toimivat nykyisessä Qəbələn piirissä sijainnut Kabala (Kapalak, Kabalaka), Tšol (Tšor) nykyisen Derbentin lähellä sekä 400–500-lukujen vaihteessa rakennettu Partav (nykyinen Bərdə). 300–400-luvuilla syntyi kristillinen Albanian kirkko. Albanian historiasta ja kulttuurista kertovat antiikin maantieteilijöiden ja historioitsijoiden teokset, armenialaiset kronikat, Movses Kagankatvatsin laatima ”Agvanien historia” sekä Azerbaidžanin alueelta tehdyt arkeologiset löydöt. Azerbaidžan Eurovision tanssikilpailussa
Azerbaidžan osallistuu ensimmäistä kertaa Eurovision tanssikilpailuun vuonna 2008 järjestettävässä Eurovision tanssikilpailussa Glasgow'ssa. Azerbaidžanin matkailu
Pääkaupunki Bakusta löytyy useita historiallisia monumentteja eri aikakausilta.
Bakun vanhakaupunki muodostaa Bakun historiallisen ytimen. Joulukuussa 2008 vanha kaupunki, mukaan lukien Shirvanshahin palatsi ja Neitsyttorni, pääsivät UNESCOn maailmanperintökohteiden listalle. Georgian demokraattinen tasavalta
Huhtikuussa 1920 11. puna-armeija perusti Azerbaidžaniin neuvostohallituksen, ja georgialainen bolševikki Grigori Ordžonikidze pyysi Moskovasta lupaa edetä Georgiaan. Vaikka Lenin ja "Sovarkom" eivät antaneet virallista suostumusta, paikalliset kommunistit yrittivät ottaa haltuunsa sotilaskoulun Tbilisissä pohjustaakseen vallankaappausta 3. toukokuuta 1920, mutta koulun komentaja kenraali Giorgi Kvinitadze ja hänen kadettinsa onnistuivat estämään yrityksen. Georgian hallitus aloitti liikekannallepanon ja nimitti Kvintadzen joukkojen komentajaksi. Samaan aikaan vastineena Georgian väitetylle tuelle Gəncən nationalistiselle kapinalle Azerbaidžanissa neuvostojoukot yrittivät tunkeutua Georgian alueelle. Kvintadzen joukot kuitenkin karkottivat nämä lyhyissä rajakahakoissa. Muutaman päivän kuluttua rauhanneuvottelut aloitettiin uudelleen Moskovassa. Kiistanalaisen 7. toukokuuta solmitun Moskovan rauhansopimuksen mukaan Georgian itsenäisyys tunnustettiin vastineena bolševikkijärjestöjen toiminnan laillistamisesta ja sitoumuksesta pitää ulkomaiden joukot poissa Georgian maaperältä. Babak Khorramdin
Arabivalloittajia vastaan taistelleiden hurramiittien johtajan Džavidanin kuoleman jälkeen Babakista tuli kapinaliikkeen päällikkö vuonna 816. Talonpojista, käsityöläisistä ja pientilallisista koostuneet kapinalliset vapauttivat hänen johdollaan lähes koko Azerbaidžanin, osia Iranista ja Armenian itäosan. Babakin armeija käsitti suurimmillaan 300 000 sotilasta. Kalifikunnan ja Bysantin solmiman rauhan jälkeen arabit pystyivät keskittymään kapinan kukistamiseen, ja vuonna 833 Babakin armeija kärsi murskatappion kalifi Mutasimin joukoille Hamadanin kaupungin luona. Syksyllä 837 arabit valtasivat kapinallisten viimeisen linnoituksen Badzin ja vangitsivat Babakin, joka teloitettiin kalifikunnan pääkaupungissa Samarrassa. Tappiosta huolimatta Babakin kapina heikensi kalifikuntaa ja nopeutti sen hajoamista. Nykyään häntä pidetään Azerbaidžanin ja osittain myös Iranin kansallissankarina. Azerbaidžan
125-paikkainen kansalliskokous valitaan vaaleilla viiden vuoden välein. Presidentti İlham Əliyevin puolue Uusi Azerbaidžan sai vuoden 2015 parlamenttivaaleissa 69 paikkaa 125 paikasta. Lisäksi lähes loput paikoista meni pienemmille Əliyeviä lähellä oleville puolueille tai sitoutumattomille ehdokkaille. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ei lähettänyt tarkkailijoita, mutta se pitää kaikkia Azerbaidžanin itsenäisyyden ajan vaaleja epärehellisinä. Kaikki merkittävimmät oppositiopuolueet boikotoivat vaaleja. Azerbaidžanin kurdit
Azerbaidžanin kurdit ovat Azerbaidžanissa asuva kurdivähemmistö. Suuri osa heistä on sulautunut maan valtaväestöön. Tähän ovat vaikuttaneet etenkin Azerbaidžanin valtion toimet ja sama uskonto valtaväestön kanssa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Azerbaidžanissa on 6 100 kurdia. Kurdin kieltä ei enää juuri puhuta. Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta
Heti Transkaukasian federaation hajottua 26. toukokuuta 1918 antoi Azerbaidžanin kansalliskomissio itsenäisyysjulistuksen, jossa uuden valtion todettiin olevan tasavalta ja että se pyrkii hyviin suhteisiin kaikkien valtioden ja erityisesti naapureidensa kanssa. Stepanakert
Azerbaidžanin hallitus nimesi Stepanakertin jälleen Xankəndiksi vuonna 1991. Kaupunki vaurioitui pahasti Vuoristo-Karabahin sodan aikana, mutta on sen jälkeen rakennettu uudelleen. Astara (Azerbaidžan)
Kaupunki on perustettu vuonna 1945. Se on subtrooppisen maatalousalueen keskus, jossa toimii lähinnä elintarviketeollisuutta. Azerbaidžanin ja Iranin Astaran välillä on kansainvälinen rajanylityspaikka. Vuoristo-Karabahin konflikti
Osmanien valtakunnassa ei ollut selkeitä alueita Kaukasuksen kansoille. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen alueelle jäi valtatyhjiö Osmanien valtakunnan ja Venäjän keisarikunnan romahdettua. Alueelle syntyi vuonna 1918 Transkaukasian federaatio, joka hajosi Georgiaksi, Armeniaksi ja Azerbaidžaniksi jo samana vuonna. Valtioiden rajat eivät olleet selkeitä ja Armenia ja Azerbaidžan ajautuivat sotaan 1919, joka päättyi Neuvostoliiton miehittäessä Kaukasuksen 1920.