Onko napajäätiköiden vesi makeaa?
Vesivarat
Pohjavedet ovat napajäätiköiden jälkeen kaikkein suurin makean veden varanto. Yli 90 % maanalaisista vesistä kuitenkin on täysin tai lähes pysyvästi syrjässä veden kiertokulusta, sillä ne ovat syvällä kivikerrostumien ja sedimenttien kätköissä. Pohjaveden määritelmän mukaan pohjavedellä tarkoitetaan sitä maanalaista vesikerrosta, jossa kaikki maa- ja kallioperän huokoset ovat veden kyllästämiä.
Mars
Kylminä talvikuukausina 25 prosenttia Marsin kaasukehän hiilidioksidista tiivistyy napalakkiin, joko pohjoiseen tai eteläiseen vuorollaan. Suurin osa Marsin vedestä lienee ikiroutana maaperän pintakerroksessa. Marsissa hiilidioksidi tiivistyy ajoittain kuuraksi. Monissa napalakkien ulkopuolisissa kraattereissa havaitaan varjopaikoissa hiilidioksidijäätä. Halotrofinen järvi
Jos järveen vain tulee vettä, mutta sitä poistuu vain haihtumalla, alkaa tulojokien vedessä olevat mineraalit eli suolat rikastua vedessä. Mineraalipitoisuuden kasvaminen voi nostaa suolaisuuden 30 prosenttiin, ennen kuin se kiteytyy järven pohjalle. Tällaiset suolajärvet ovat yleisimpiä vuoristoissa (Umria ja Namtso), alavilla mailla (Mono Lake, Kuollutmeri ja Kaspianmeri) ja aavikoilla (Chott el Djerid). Makea vesi
Makea vesi tarkoittaa vettä, johon ei ole liuennut suolaa ja joka on yleensä juomakelpoista. Termiä käytetään erottamaan järvi-, joki-, sade- ja pohjavesi sekä jäätiköihin sitoutunut vesi merivedestä, jota maapallon vedestä on selkeästi suurin osa, noin 97 prosenttia. Tanganjikajärven biotooppiakvaario
Tanganjikajärven vesi on kovaa, emäksistä (pH 7,5-9,3) ja melko lämmintä (22-28 °C). Järviveden lämpötila riippuu syvyydestä; eräät akvaariossa pidetyt lajit ovat kotoisin syvänteistä. Suomalainen vesijohtovesi on yleensä liian pehmeää tällaiseen akvaarioon, ja sitä muokataan erityisillä mineraalilisillä. Tavoiteltava kokonaiskovuus 10-12 °dH ja karbonaattikovuus 15-18 °dH; kovuudesta kertoo myös sähkönjohtavuus 550-600 µS. Karibianmeri
Pintaveden vuotuinen keskilämpötila on 27 astetta. Meren poikki virtaa suuri merivirta kaakosta luoteeseen. Veden suolapitoisuus on korkeimmillaan alkuvuodesta ja alimmillaan loppuvuodesta etenkin meren kaakkoisosissa, sillä Orinocojoki ja Amazon tuovat sinne silloin makeaa vettä. Jäätikköjoki
Yleensä jäätikön pohja on kylmyydestä johtuen jäätynyt kallioon kiinni. Jos jäätä on tarpeeksi paksu kerros, aiheuttaa kasvanut paine jään sulamispisteen kohoamisen ja jää sulaa jäätikön pohjalla. Sulannut vesi kertyy kovassa paineessa sellaisiin paikkoihin, jossa paine on pienempi kuin aivan pohjalla. Sellaisia ovat murtuneen jään halkeamien yläosat, jäätikkökaivot, jäänalaiset tunnelit ja jäätikön reuna. Jään painosta syntyvä paine siis työntää vettä jäätikön pintaa tai reunaa kohti eli tavallaan ylöspäin. Jäähylly
Jäähylly siis toisaalta viilentää sen alle virtaavaa vettä, mutta toisaalta tekee sen vähäsuolaisemmaksi (kevyemmäksi). Se, painuuko näin syntynyt vesimassa (ISW) pohjaan vai ei, riippuu ympäröivän veden tiheydestä sekä jäähyllyn alle sisäänvirtaavan veden ominaisuuksista. Joillakin alueilla ISW painuu pohjaan, sekoittuu edelleen muihin vesimassoihin ja muodostaa lopulta antarktista syvää vettä (AABW). Mekanismi voi olla herkkä esimerkiksi ilmaston muutoksille ja muille häiriöille. Esimerkiksi 1980-luvulla virtausolosuhteet ja vesimassojen ominaisuudet muuttuivat, kun kolme jäävuorta pohjautui Berknerin matalikolle aiheuttaen tilapäisesti Filchnerin–Ronnen jäähyllyn edustalla sijaitsevan polinjan sulkeutumisen. Pakasaivo
Pakasaivo on meromiktinen järvi, jossa ei tapahdu lainkaan pinta- ja pohjaveden vuoden kuluessa sekoittavaa kiertoliikettä. Järven vesi on normaalia järvivettä noin 12,5 metrin syvyyteen asti. Tämän jälkeen vesi muuttuu hyvin nopeasti hapettomaksi, ja sen rikkivetypitoisuus kasvaa huomattavaksi. Korkea rikkivetypitoisuus estää lahoamista, minkä vuoksi järveen vuosituhansien kuluessa uponneet veneet, puut yms. säilyvät maatumattomina ja muodostavat järven pohjan peittävän kerroksen. Akvaarion vesikemia
Luonnossa meriveden suuri puskurointikyky pitää sen pH:n tasaisena lähellä kahdeksaa, mutta sisävesien happamuus vaihtelee hiilidioksidin vuorokausivaihtelun mukana. Useimpien järvien ja jokien vesi on hapanta humushappojen takia, varsinkin tropiikissa. Poikkeuksena ovat Tanganjika- ja Malawijärvet. Petäjäjärvi (Ylöjärvi, Aurekoski)
Petäjäjärven vedenlaatua tutkitaan kesäisin säännöllisesti UPM-Kymmene Wood Oy:n Aureskosken jalostetehtaan velvoitetarkkailun puitteissa. Lisäksi vedenlaatua on tutkittu erillisellä näytteenotolla talvina 2010 ja 2012. Järven vesi on melko selkeää, ruskean väristä, hieman happanta ja siinä on runsaasti humusta. Järven vesi sisältää vähän ravinteita. Typen pitoisuudet ovat suomalaista luonnontasoa, vaikka fosforin pitoisuudet ovat lievästi luonnontasoa korkeammat. Järvi ei kuitenkaan ole rehevöitymässä, vaikka klorofyllipitoisuudet vaihtelevat lievästi rehevien ja rehevien järvien tasolla. Vuonna 2003 järvessä esiintyi näkyvästi limalevää. Järven happipitoisuus vaihtelee vuodenaikojen ja veden lämpötilakerrostumisen vuoksi. Happea kuluttavat runsas humus ja fosforiravinteet. Kesäisin happipitoisuudet ovat hyvät, mutta talvella harppauskerroksen alapuolella alusvedessä hapen määrät pienenevät selvästi. Tällöin voi syvänteissä esiintyä happikatoa. Tavella 2010 ja 2012 syvänteiden happipitoisuutta ei mitattu. Natriumnitriitti
Natriumnitriitti (NaNO) on kemiallisesti typpihapokkeen (HNO) natriumsuola. Natriumnitriitti on valkoista tai kellertävää, hajutonta, rakeista, kiteistä tai jauhemaista kiinteää ainetta, joka absorboi ilmasta kosteutta. Sen moolimassa on 69,0 g/mol, suhteellinen tiheys 20 °C:ssa 2,17 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 82 g/100 ml 20 °C:ssa ja CAS-numero 7632-00-0. Suomen ilmasto
Talvella napapiirin pohjoispuolella aurinko ei nouse päivälläkään (kaamos). Lumi on olennainen osa Suomen talvea. Pysyvä lumikerros sataa maahan hieman talven alkamisen jälkeen, ja suurimmillaan kinokset ovat maaliskuussa. Enimmillään lumipeitteen paksuus vaihtelee lounaan 20–30 senttimetristä pohjoisen jopa 90 senttimetriin. Järvet jäätyvät loppuvuodesta, ja paksuimmillaan jäät ovat huhtikuussa, jolloin jääkerros on keskimäärin 50–65-senttimetrinen. Talvella säät vaihtelevat korkea- ja matalapaineiden reittien mukaan, mutta yleisesti alku- ja keskitalvi ovat syksyn kosteuden jäljiltä hyvin harmaat, kevättalvella aurinkoiset päivät lisääntyvät. Talven lämpötilat voivat olla Lapissa ja Itä-Suomessa alimmillaan −45 °C –−50 °C, muualla Suomessa on leudompaa. Alin Suomessa koskaan mitattu lämpötila on −51,5 °C (28. tammikuuta 1999 Kittilän Pokassa). Mars
Marsissa on kilometrien paksuiset pohjoinen ja eteläinen napalakki, joiden nykyään uskotaan koostuvan enimmäkseen vesijäästä, jonka pinnassa ja seassakin on hiilidioksidijäätä. Pohjoinen napalakki, jonka koko on suunnilleen vakio, ulottuu leveysasteelle 70 ja eteläinen napalakki laajimmillaan leveysasteelle 60. Marsin pohjoista napalakkia ympäröivät tummat dyynialueet. Wagashi
Wagashi () tarkoittaa perinteisiä japanilaisia makeisia. Wagashi-tyyppejä on lukemattomia. Ne voidaan luokitella ”tuoreisiin makeisiin” ("namagashi"), jotka eivät säily hyvin, ja ”kuiviin makeisiin” ("hoshigashi"), joissa on vähemmän kosteutta. Tyypillisiä wagashi-makeisissa käytettyjä ainesosia ovat makeutetut azukipavut, kokonaisina tai tahnaksi jauhettuina ("anko"), ja tahmea "mochi"-riisikakku. Myös valmistustapoja on lukuisia, ja vaikka useimmiten makeiset syödään huoneenlämpöisinä, tunnetaan myös lämpimiä jälkiruokia, kuten keittona tarjottu "oshiruko", ja kylmiä kesällä syötäviä wagasheja. Natriumkloraatti
Natriumkloraatti (NaClO) on positiivisista natriumioneista (Na) ja negatiivista kloraatti-ioneista (ClO) koostuva suola. Sen on voimakas hapetin ja lievästi hygroskooppinen aine. Kiinteässä olomuodossa natriumkloraatti on valkoista kiteistä ainetta, mutta vesiliuoksena se on väritöntä. Naarjärvi
Veden pH-arvojen kohoaminen viitta yleensä levien yhteyttämisessä tapahtuvaan happamuuden vähenemiseen. Tähän viittaa myös veden happipitoisuuksissa tapahtuvat muutokset. Talvella voi päällysveden hapen kylläisyysprosentit vaihdella 60–100 %, mutta kesäkaudella ne ovat yleensä 90–110 %. Yli 100 % kylläisyydet ovat ylikylläisyyttä ja sellaiset arvot selittyvät usein juuri levien vilkkaalla yhteyttämisellä. Järven pohjalla alusvedessä tilanne on kesällä sama, mutta talvella jään alla tapahtuu hapen kylläisyyden lasku arvoon 40–80 %. Tämä on suomalaisissa järvissä melko yleinen tilanne ja happitalous on siten vähintään tyydyttävällä tasolla. Päällysveden fosforipitoisuus on viime aikoina ollut talvella 5–12 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kesällä 8–12 μg/l. Typpipitoisuuksissa on ollut vastaavalla ajalla vaihtelua arvojen 300–500 μg/l välillä. Kummatkin ovat normaaleja arvoja, mikä näkyy myös levien määrää indikoivan a-klorofyllin pitoisuuksissa, jotka ovat kesäisin päällysvedessä 2–5 μg/l. Jäätikkökaivo
Jäätikkökaivot ovat tunnettuja niiden pitämästä kovasta äänestä kun vesi syöksyy niihin. Oletetaan että jäätikön pohjalla vesi vähentää kitkaa kallioperän ja jäätikön välillä, ja että se saa jäätikön virtaamaan kesäisin nopeammin kun sulavettä tulee jäätikkökaivoihin ja sieltä jäätikön alle. Nasa on yrittänyt tutkia muovisten leluankkojen avulla että mihin vesi menee jäätikkökaivoista. Vuonna 2009 elokuussa tutkijat laskivat jäätikkökaivoon Jakobshavnin jäätiköllä 90 ankkaa. Ankoissa on kolmella kielellä kirjoitettu ""tieteellinen tutkimus"" ja ""palkkio"" sekä sähköpostiosoite johon voi ottaa yhteyttä. Samalla laitettiin reikään myös muovinen sylinteti jossa on gps-anturi, kiihtyvyysmittari ja paineanturi. Virtalähteenä siinä on pitkäikäinen litiumparisto. Siitä ei ole kuulunut sen jälkeen mitään ja tutkijat olettavat sen juuttuneen jään alle. Marsin kaasukehä
Marsin keskimääräinen lämpötila on -55 °C (vrt. Maan keskilämpötila +15 °C). Vuoden keskilämpötila päiväntasaajalla on -50 – -55 °C ja navoilla -110 – -115 °C. Lämpötila vaihtelee vuorokauden aikana 50-60 °C, jopa 80 °C. Päiväntasaajalla yölämpötila on -90 °C ja päivällä joskus jopa 0 –+20–+25 °C.. Napaseudun kylmin yö on etelänavalla talvella -133 °C, päivällä siellä on vaaleilla alueilla -70 °C ja tummilla noin -35 °C. Tässä lämpötilassa hiilidioksidijää sublimoituu Marsin kaasukehään, ja jää on siten vesijäätä. Jäätiköiden virtaus
Lauhkean jäätikön liikkumisen pääasiallinen syy on se, että sen pohja liukuu veden voiteleman alustan yli. Monesti, joskaan ei aina, jäätikön pohjalla on sulaa vettä. Jää virtaa monesti veden tai kostean, veden liukastaman sedimentin yllä. Paksun jäätikön aiheuttama paine ja virtauskitka sulattaa veden joissain kohdin jäätikön pohjaa. Jään sulamispiste nimittäin alenee paineen kasvaessa. Tutkimusmatkat pohjoisnavalle
Aivan pohjoisimmalla napa-alueella on harvassa ravinnoksi kelpaavaa eläimistöä, napakettuja ja jääkarhuja. Toisaalta jääkarhut uhkasivat napaseuduilla liikkujia. Raa'asta tai huonosti kypsennetystä jääkarhun lihasta saattoi saada trikinoosin. Liikkuminen jääröykkiöiden seassa oli todella väsyttävää. Kylmä jäädytti hikiset tai kastuneet vaatteet hiertäväksi panssariksi. Kanadan pohjoisilla saarilla oli vaara, että alkuasukkaat hyökkäisivät esimerkiksi haaksirikkoutuneiden laivojen miehistöjen kimppuun. Nuorempi dryas
Nuoremman dryaskauden aiheuttavana tekijänä pidetään yleensä sitä, että Pohjois-Atlanttiin tuli jostain äkkiä paljon makeaa vettä. Makea vesi salpasi lämpöä kuljettavan Golf-virran ja termohaliinikierron. Makean veden lähde liittyi jollain tavoin nykyisen Kanadan yllä olleeseen valtavaan Laurentiden jääkilpeen, joka oli tuolloin sulamassa. Makean veden lähteestä kiistellään. Se saattoi olla tyhjenevä Agassiz-jääjärvi, jonka Laurentiden jääkilpi oli padonnut. Usein väitetty makean veden lähde on mereen romahtava tai sulava Laurentiden jääkilpi. Erään näkemyksen mukaan Laurentiden jääkilven sulaminen muutti matalapaineiden kulkusuuntaa niin, että matalapaineet toivat sateineen makeaa vettä yhä pohjoisemmaksi. Jotkut ovat väittäneet kylmenemisen syyksi tulivuorenpurkausta tai asteroidi-iskua.
Kylmä kausi kesti noin 1 300 vuotta. Jäälevät
Makean veden jäälevät poikkeavat merkittävästi suolaisesta merivedestä muodostuneessa jäässä elävistä levistä. Makean veden jäälevät usein muuttavat jään väriä ja vaikuttavat jään heijastavuuteen. Halotrofinen järvi
Halotrofinen järvi on limnologiassa järvi, jonka veden suolapitoisuus eli kivennäisaineiden pitoisuus on suurempi kuin makeanveden järvessä. Normaalisti järven vesi on makeaa, koska sen valuma-alueelta virtaa siihen sade- ja pohjavettä. Halotrofisen järven vesi voi suolaantua monilla eri tavoin ja siihen kehittyy makeasta vedestä poikkeava ekosysteemi, joka riippuu sen suolapitoisuudesta. Vedenolennot
"Naiadit" olivat makean veden jumalattaria, jotka ovat Poseidonin tai jokien jumalien Potamosien tyttäriä. Naiadit elivät makeissa vesistöissä ja menivät usein naimisiin kuolevaisten kuninkaiden kanssa ja omistivat maa-alueita, joille sitten antoivat nimensä. Monesti juomaveden lähde on nimetty naiadin mukaan, ja joskus nimen on saanut koko kaupunki, kuten esimerkiksi Egyptin Memfiksen tapauksessa on käynyt. (Niinisalo 2006: 12-14, 16) Atlantin valtameri
Avomeren pintaveden suolapitoisuus on 33–37 promillea; pitoisuus vaihtelee leveysasteen ja vuodenajan mukaan. Yleensä vesi on vähäsuolaisinta korkeilla leveysasteilla ja rannikoilla jokien lähettyvillä. Suolaisinta vesi on noin 25. pohjoisella leveysasteella. Pintavesien lämpötila vaihtelee alhaisimmillaan napa-alueitten −2 °C:sta korkeimmillaan +29 °C:een hieman päiväntasaajan pohjoispuolella. Suurin vuodenaikainen lämpötilanvaihtelu on keskileveysasteilla, jossa ero saattaa olla 8–9 °C. Punaisten kääpiötähtijärjestelmien elinkelpoisuus
Joshin vuonna 1997 tekemien tutkimusten mukaan planeetalla voisi olla nestemäistä vettä, jos sen hiilidioksidi-ilmakehän paine olisi 1–1,5 bar, ja kaasukehä voisi pysyä, jos paine olisi 30 mbar. Tällöin punaisen kääpiön elinkelpoisen vyöhykkeen planeetoilla voisi monissa tapauksissa olla kaasukehä, ja joissain tapauksissa vettäkin. Lähellä planeettaa kiertävä suuri kuu voisi murtaa vuorovesilukkiutumisen. Joshin mukaan kaasukehä siirtää tehokkaasti virtauksillaan lämpöä yöpuolelle jo 0,1 bar paineisena, jos siinä on vesihöyryä ja hiilidioksidia. Toisten laskelmien mukaan maan tyyppinen planeetta, jolla on suuret meret, pysy elinkelpoisena, mutta jos vesimäärä on 10 % maan vesimäärästä, yöpuolelle syntyy jäätikkö ja päivän puoli kuivaa. Kaasukehän pilvet tasaavat ja siirtävät myös lämpöä. Samoin 10 % kaasukehän paine Maan ilmakehään verrattuna, 100 mbar, riittää tasaamaan planeetan lämpötiloja. Maan kokoisella vesimaailmalla olisi yönpuolella –33 °C pakkanen ja muutaman kymmenen metrin jääkerros. Halokliini
Joillain merialueilla, kuten Pohjoisella jäämerellä, pintakerros on alempia vesikerroksia kylmempi. Tämä on mahdollista, koska pintavesi on syvää vettä makeampaa: halokliini pitää vesipatsaan stabiilina. Pohjoisella jäämerellä halokliini on tärkeä merijään muodostumisen kannalta, sillä se eristää alemmat, lämpimämmät vesikerrokset pintavedestä. Agía Nápa
Agía Nápassa samoin kuin muualla Kyproksella vallitsee välimerenilmasto, ja alueelle ovatkin tyypillisiä kuivat sekä lämpimät kesät. Maassa onkin jatkuvasti pulaa juomavedestä, joka johtuu ilmastosta sekä maaperän kuivumisesta. Merkittävä osa juomavedestä saadaan puhdistamalla merivettä juomakelpoiseksi. Tutkimusmatkat pohjoisnavalle
1800-luvulla alkoi kilpajuoksu pohjoisnavalle. Monet tutkimusmatkailijat yrittivät huonolla menestyksellä päästä koiravaljakolla navalle 1800-luvun alkupuolelta lähtien. Monet eivät palanneet hengissä ja monet selvisivät vain hädin tuskin. Nälkä, kylmä ja uupumus tappoivat monia naparetkeilijöitä. Napaseuduilla saattavat myrskyt puhjeta äkkiä ja rikkoa ohuen jään tai palelluttaa suojautumattoman kulkijan. Tutkimusmatkoja vaikeutti se, että pohjoisnapa-alue on lauttajäätä, joka on monesti sulan veden, jäälauttojen ja röykkiömäisten ahtojäiden sekamelskaa. Tämä on vaikeaa niin koiravaljakoille kuin kajakeille ja laivoille. Koiravaljakoiden etenemisen pysäyttivät railot ja jääröykkiöt ja laivoja kulun esti umpijää, joka saattoi murskata jäihin juuttuneen laivan. Jos railo on edes ohuessa jäässä, siinä oli nahkakajakillakaan mahdotonta liikkua. Joskus avautuneen leveän railon jäätymistä sai odotella ikuisuudelta tuntuvan ajan, niin että tarvikkeet hupenivat vähiin. Esimerkiksi polttoöljy oli välttämätöntä jotta voitaisiin kypsentää ruokaa, joka muuten oli jäässä. Railoja saattoi avautua vaikkapa leirin keskelle kun oltiin asetuttu nukkumaan. Mikä pahinta, railo pystyi avautumaan pian sulkeutumisensa jälkeen. Jos railosta pääsi hengissä ylös, paleltuminen uhkasi. Uupumus saattaa äärimmillään johtaa siihen, että ihminen tuupertuu lumihankeen ja lopulta jäätyy kuoliaaksi. Suomen järvet
Järvet elävät voimakkaasti Suomen vuodenaikojen mukaan. Kaikki järvemme jäätyvät lähes joka talvi, mutta mitä pohjoisempana järvi sijaitsee, sitä pitemmäksi ajaksi se jäätyy ja sitä paksumman jääpeitteen se saa. Kesäisin kaikki järvemme ovat jäistä vapaat, mutta jäättömän ajan pituus riippuu myös järven sijainnista. Etelä-Suomessa jäät lähtevät huhtikuun alussa ja Lapissa kesäkuussa. Kesällä järvien pintavedet lämpenevät etelässä noin 20 asteen ja pohjoisessa 10 asteen lämpötilaan. Järven pohjalla sen sijaan on aina noin 4 astetta. Järvet saavat vetensä sateesta, josta osa imeytyy ensin maahan. Osa vedestä virtaa maanpinnalla ja osa maan alla pohjavetenä päätyen molemmissa tapauksissa usein myös järviin. Suomen maaperässä on kallioperästämme irronnutta maa-ainesta, joka on yleensä happamista kivilajeista peräisin. Pohjaveteen liukenee maaperästä mineraaleja, jotka yhdessä humuksen kanssa muuttavat vesistöt helposti happamiksi. Koska luonto on subarktista tai arktista, ovat vesistömme ravintoarvoltaan karuja järviä. Luontaisesti reheviä järviä esiintyy vain Etelä- ja Lounais-Suomen savimailla sekä Ahvenanmaan kalkkipitoisilla seuduilla. Suomen asutuksen ja teollisuuden ravinnekuormitukset ovat kuitenkin rehevöittäneet monet Suomen eteläosien järvet. Suuhygienia
Ruokavaliossa tulisi käyttää mahdollisimman vähän sokeria ja happamia elintarvikkeita. Happamiin elintarvikkeisiin kuuluvat kaikki mehut ja virvoitusjuomat sekä hedelmät. Suositeltava janojuoma on vesi. Monille ihmisille sokeria sisältävien ja happamien tuotteiden käytöstä luopuminen voi tuntua vaikealta. Nammu
Nammu on mahdollisesti ollut maanalaisten makeiden vesien jumaluuden Apsun eräs aspekti. Itämeri
Yleisesti ottaen Itämeren suolaisuus kasvaa lähempänä valtamerta. Siinä missä jokisuistojen vesi voi olla lähes makeaa, saattaa eteläisellä Itämerellä veden suolapitoisuus olla 20 promillea. Itämeren vesi on kerrostunutta ja sen lämpötila sekä suolapitoisuus saattavat muuttua vesipatsaassa huomattavasti. Natriumsyanoboorihydridi
Huoneenlämpötilassa natriumsyanoboorihydridi on valkoista hyvin hygroskooppista kiteistä aineista. Monista muista boorihydrideistä poiketen yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, eikä hydrolysoidu pH:n ollessa yli 3. Se liukenee hyvin myös polaarisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja tetrahydrofuraaniin. Poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten hiilivetyihin se ei liukene. Syanoryhmän elektroneja puoleensavetävä vaikutus tekee natriumsyanoboorihydridistä natriumboorihydridiä heikomman pelkistimen. Esimerkiksi aldehydit ja ketonit se pelkistää alkoholeiksi vain happamissa olosuhteissa. Sen sijaan imiinit se pelkistää amiineiksi neutraaleissa olosuhteissa. Näiden lisäksi se pelkistää myös polarisoituneita alkeeneja, epoksideja, oksiimeja sekä alkyylihalogenidit hiilivedyiksi. Eväjalkaiset
Eväjalkaiset esiintyvät erilaisissa vesiympäristössä kuten rannikkovesissä, avomerellä, murtovesialueilla sekä makean veden joissa ja järvissä. Useimmat lajit elävät rannikkovesissä, vaikka jotkin liikkuvat myös kauempana merellä ja hankkivat ravintonsa valtameten saartia ympäröivistä syvistä vesistä. Baikalinhylje on ainoa pelkästään makeanveden laji. Myös norppa elää joissakin Itämeren alueen järvissä, ja kirjohyljeitä voi esiintyä väliaikaisesti estuaareissa, järvissä ja joissa, joskus pysyen alueella vuodenkin ajan. Kalifornianmerileijonan ja patagonianmerileijonan tiedetään myös vierailevan sisävesissä. Eväjalkaiset saattavat siirtyä maitse edemmäs sisämaahan ja levätä hiekkadyyneillä ja kasvillisuuden seassa ja jopa kiivetä kallioita. Napa-alueilla elävät lajit rantautuvat sekä kiintojäälle että ajojäälle Amazonjoen biotooppiakvaario
Amazonin vesi on hapanta ja pehmeää, ja useimmissa sivujoissa humushappojen tummaksi värjäämää. Suositeltava pH on 6,0-6,9, GH-kovuus 3-7 ja KH-kovuus 2-4. Useimmille lajeille sopii lämpötila 25 asteen paikkeilla, mutta esimerkiksi kardinaalitetra ja kiekkokala ovat lämpimämmän veden lajeja. Jäälevät
Jäälevät ovat merivedestä tai makeasta vedestä muodostuneessa jäässä eläviä leviä. Valtamerten napa-alueilla jäälevillä on merkittävä rooli biomin primaarituotannossa. Levien kukkimisen ajoittumisen ajoittuminen on erityisen tärkeää ravintoketjun trofiatason ylläpitämisessä silloin kun luonnonvalo on vähäistä ja jäätä on runsaasti. Jäälevät elävät yleensä jään alapinnalla, mutta ne voivat elää myös jään sisään muodostuneissa suolaliuoksissa, sulamisvesissä sekä jään pinnalla. Majajärvi (Ylöjärvi, Niemenperä)
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1990, 2002 ja 2003. Vesi on melko kirkasta, mutta väriltään ruskeaa ja siinä on runsaasti humusta. Veden happamuustaso on niin alhainen, että vesi on hapahkoa. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on vain välttävä. Järven ravinnetaso on lievästi reheville järville ominainen. Fosforipitoisuus on vaihdellut pintavedessä 19−30 µg/l ja typpipitoisuus vastaavasti 580−680 µg/l. Ravinteita on hieman enemmän kuin luontaisesti tulisi olla ja syyksi voidaan olettaa vapaa-ajan asuntojen tuomaa lisäkuormitusta. Järven veden happipitoisuudessa ei ole suuria ongelmia, vaikka tutkimustuloksia ei olekaan käytettävissä siltä ajalta, jolloin järvessä olisi ollut veden lämpökerrostuneisuutta. Alkutalvella 1990 happitilanne oli erittäin hyvä ja joulukuussa 2002 ja toukokuussa 2003 vedenkierto oli juuri päättynyt ja tilanne oli silloinkin erinomainen. Majajärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin. Merivesi
Valtamerten keskilämpötila on vain 3,9 °C. Vaikka merenpinnassa vesi voi olla lämmintä, syvällä on suuria kylmän veden kerroksia, jotka pitävät merten keskilämpötilat alhaisina. Pintavesien lämpötila on keskimäärin 17,4 °C; tropiikissa se on 27–28 °C ja napaseuduilla −1...−2 °C. Meriveden pohjaveden lämpötila on noin 0 °C. Nokkamonnit
Nokkamonnit viihtyvät vedessä, joka on lämpötilaltaan 25-28-asteista ja jonka pH on6-7. Veden tulisi olla myös pehmeää. Nokkamonnit ovat herkkiä nopeille veden laadun muutoksille, siksi niiden akvaarion vettä pitäisi vaihtaa usein, mutta vähän kerrallaan. Murtovesi
Murtovesi on vettä, joka on suolapitoisempaa kuin makea vesi, mutta pitoisuus ei saavuta valtamerten veden suolapitoisuutta. Murtoveden suolapitoisuus on alle 24,6 promillea. Tätä pienemmillä suolaisuuksilla veden maksimitiheyden lämpötila on aina korkeampi kuin jäätymislämpötila. 24,6 promillessa lämpötilat ovat yhtä suuret. Vesivarat
Juotavaksi kelpaavia pintavesiä ovat joet ja järvet. Ne ovat myös pohjavettä herkempiä saastumaan, sillä niillä ei ole minkäänasteista suojaa saasteita vastaan. Monilla alueilla pintavesi on ainoa juomavesilähde ja se on monin paikoin vielä hyvin saastunuttakin. Tämä ei ole ainoastaan kehitysmaiden ongelma, vaan se koskettaa Aasian, Afrikan sekä Etelä-Amerikan ja Latinalaisen Amerikan lisäksi myös entisen itäblokin maita. Tilanne on pääosin kansainvälisten vesihuoltoprojektien ansiosta kuitenkin paranemaan päin. Suurin osa järvistä sisältää makeaa vettä, mutta myös suolajärviä on olemassa, joista tunnetuin on Kuollutmeri Israelin ja Jordanian rajalla. Näiden järvien vesi on suolaisempaa kuin merivesi ja usein vielä huomattavan paljon. Malediivien maantiede
Makea vesi on kerrostunut ylemmälle tasolle kuin merivesi, joka läpäisee saaren kalkkikiveä ja korallihiekkaa. Pohjavesikerrokset kutistuvat nopeasti Malella ja saarilla joissa on paljon ulkomaisia turisteja. Suolaveden tunkeutuminen pohjaveteen muun muassa mangopuut kuolevat Malella. Useimmat atollien asukkaat saavat juomavetensä pohja- tai sadevedestä. Lunar Reconnaissance Orbiter
Luotainten mittalaitteet tutkivat erityisesti vesijään mahdollista esiintymistä. Kuun napa-alueilla katsotaan olevan parhaat olosuhteet vesijään löytymiseen sillä suoralta auringonvalolta syrjässä olevat napa-alueet ovat Kuun kylmimpiä kohtia (keskimäärin –223 °C), riittävän kylmiä vangitsemaan vesijäätä. Kirkkojärvi-Mahnalanselkä
Siuron reitin vedenlaatua seurataan sännöllisesti. Siuron reitin vesi on perustyypiltään ruskeaa humusvettä. Sen happamuustaso on normaali, mutta ravinnetasot ovat normaalia korkeammalla. Sitä voidaan kesäisin pitää lievästi rehevänä tai joskus jopa rehevänä järvenä. Silloin vesi on sameahkoa ja veden näkösyvyys jää 2,0 metriin. Kesällä ja talvella, kun vesi kerrostuu lämpötilojen mukaan, voi järven syvänteisiin muodostua happivajetta. Koskaan happi ei lopu aivan kokonaan. Veden laatu on tyydyttävä ja vesi uimakelpoista. Talvisin vedestä tavataan runsaasti ulosteperäisiä tai termofiilisiä bakteereja, joiden määrä on kesäisin pienempi. Nuorempi dryas
Monesti sanotaan, että Kanadan yllä olleesta Laurentian mannerjäätiköstä romahti suuri osa äkkiä mereen kasautuneen jäätikön sisäisen painon takia. Tätä sanotaan Heinrichin tapahtumaksi. Atlanttiin vapautui suuri määrä jäävuoria, joista suli makeaa vettä. Näin syntynyt makean veden pulssi pysäytti pohjoiseen Golfvirran haaran, joka on osa Atlantin termohaliinikiertoa. Toinen sulaveden lähde on voinut olla jäätiköstä suoraan sulanut vesi. Kolmas mahdollinen makean veden lähde on saattanut olla suuren jääjärven tyhjeneminen. Dansgaard–Oeschgerin tapahtuma
Lämpimänä kautena Pohjois-Atlantille vapautui jäiden sulaessa vauhdilla suuri määrä suolattomia sulamisvesiä, jotka alensivat Pohjois-Atlantin vesien suolapitoisuutta. Jäästä sulava vesi sekoittui etelästä tulevaan merivirtaan. Merivirran suolapitoisuus aleni niin, että kylmä vesi ei enää painunutkaan pohjalle Pohjois-Atlantilla ja termohaliinikierto heikkeni huomattavasti, miltei pysähtyi. Tämä viilensi Pohjois-Atlanttia, jossa ja jonka ympäristössä mm. Euroopassa meri- ja mannerjää kasvoi. Kun jäätiköiden sulamisvettä syntyi lämpenemisen seurauksena jäätiköiden sulaessa, termohaliinikierto pysähtyi hitaasti. Lämpötilan laskiessa jäämäärä kasvoi, mikä alensi lämpötilaa, koska jää heijasti valoa ja lämpöä pois. Napa-alue
Napa-alueiden ilmastoa luonnehtivat äärimmäisen kylmät lämpötilat ja pienet sademäärät. Sadanta on vähäistä siksi, että kylmä ilma ei voi sisältää yhtä paljon vesihöyryä kuin lämmin. Maailman kylmin lämpötila −89,2 °C on mitattu Etelämantereella, Vostokin tukikohdassa. Nykyään napa-alueet ovat lämpenemässä, todennäköisesti ihmisen aiheuttaman ilmaston lämpenemisen vuoksi. Ilmaston lämpeneminen pienentää erityisesti pohjoisen merijään peittävyyttä. Protoplanetaarinen kiekko
Vety ja helium ovat aina kaasumaisia. Neptunuksen oletetaan sijaitsevan alkuaurinkosumussa lähellä metaanin kiinteytymisrajaa. Kääpiöplaneetta Cereksessä, jonka etäisyys auringosta on 2,77 AU, on vesipitoisia silikaatteja ja vettä ehkä 25 %. Jättiläisplaneettojen syntyminen edellyttää jääyhdisteitä, joten niiden on oltava yli 4 AU:n päässä. Jäiden on oletettu voivan kiinteytyä isojen hiukkasten varjossa paljon lähempänä aurinkoa. Lumi
Lumikiteiden muoto riippuu lämpötilasta ja kosteudesta sekä niiden syntypaikassa että matkalla maan pinnalle. Jääkiteiden rakenteen takia niistä voi tulla kuusikulmaisia levyjä, neulasia tai haaroittuvia tähtiä. Japanilainen Ukichiro Nakaya kasvatti 1930-luvulla lumihiutaleita kaniininkarvojen päässä laboratoriossa ja tutki systemaattisesti kosteuden ja lämpötilan vaikutusta. Lähellä nollaa syntyi levyjä, 3–12 pakkasasteessa pilareita, sitten taas levyjä ja kylmemmässä kuin −22 asteessa jälleen pilareita. Mitä vähemmän kosteutta oli, sitä yksinkertaisempia kiteistä tuli. Monihaaraiset, tähtimäiset kuviot vaativat suuren kosteuden. Sopivissa oloissa lumikiteet tarttuvat toisiinsa ja muodostavat lumihiutaleita, joissa voi olla satoja toisiinsa takertuneita lumikiteitä. Nattō
Nattōa käytetään myös muiden ruokien raaka-aineena. Sitä voidaan käyttää täytteenä tai päällisenä sushissa, paahtoleivällä, misokeitossa, salaatissa, okonomiyakin aineksena, paistettuna tai jopa spagetin kanssa. Nattōn kuivattu muoto ei ole limaista, eikä tuoksu ole yhtä voimakas, ja sitä voidaan syödä ravitsevana välipalana. Jopa nattō-jäätelöä on olemassa. Suola
Suolojen liukoisuudessa veteen on eroavaisuuksia. Alkalimetalli- ja ammoniumsuolat sekä kaikki nitraatit liukenevat hyvin veteen. Toisaalta jotkut suolat kuten hopeakloridi AgCl ja bariumsulfaatti BaSO sekä useimmat karbonaatit ja silikaatit ovat hyvin niukkaliukoisia tai käytännössä liukenemattomia. Suolajärvi
Suolajärvi on laskujoeton järvi, jonka vesi yleensä on vahvasti suolapitoista. Yleisesti suolajärvien vesi on jopa tavallista merivettä suolaisempaa. Useimmat suolajärvet sijaitsevat kuivilla ja kuumilla alueilla, kuten aavikkoseuduilla, joissa ne saattavat jopa kuivua kokonaan kuivan kauden aikana. Veden mineraalit ja suolat kiteytyvät pohjalle ja rannalle veden haihtuessa. Suolajärven suoloilla on yleensä samat runsaussuhteet kuin valtameren veden sisältämillä suoloilla. Särkijärvi (Laitila)
Kirkasvetinen ja lievästi humuspitoinen Särkijärvi on matala ja altis tuulille. Tämän vuoksi veteen syntyy harvoin lämpötilakerrostuneisuutta ja happitilanne on vedessä hyvä. Talvella jääkannen alla veden happitilanne heikkenee yleensä 30% pitoisuuteen, mutta yksittäisellä kerralla on mitattu jopa 13% pitoisuus. Veden happamuusarvo eli pH-arvo talvisin 5,9−6,6 ja kesäisin 6,3−7,3. Puskurikyky happamuutta vastaan on tyydyttävä tai välttävä. Näkösyvyys vaihtelee tavallisesti 1,4−3,3 metriä ja sen keskiarvo on ollut 2,1 metriä. Vesi on kesäisin sameampaa kuin talvella. Ravinnetilanne on kesäisin heikompaa kuin talvella. Fosforia on kesällä 23 μg/l (mikrogrammaa litrassa vettä) ja talvella 12 μg/l ja typpeä talvisin 500−700 μg/l ja kesäisin 350−700 μg/l. Klorofylliarvot ovat olleet 2,3−14 μg/l keskiarvolla 7 μg/l ja ne vastaavat lievästi rehevöityneen järven arvoja. Yleiseltä käyttökelpoisuudeltaan ja laadultaan järven vesi on hyvää. Bakteeritutkimukset antavat puhtaita arvoja. Vesikehä
Vesikehä sijaitsee suurimmaksi osaksi kivikehän ja ilmakehän välissä. Se peittää noin 71 % maapallon pinnasta. Maapallon vedestä 98 % on suolaista. Maan makea vesi on pääasiassa joissa, järvissä, jäätiköissä sekä pohjavetenä. Napa-alue
Aurinkokunnan muiden planeettojen ja kuiden napa-alueilla on myös kiinnostavia piirteitä. Maan Kuun napa-alueilla arvellaan olevan vesijäätä kraattereissa, joihin suora auringonvalo ei koskaan osu. Marsin napa-alueet ovat hiilidioksidijään ja vesijään peitossa. Uranuksen pyörähdysakselin poikkeuksellinen kallistuskulma puolestaan aiheuttaa sen, että Uranuksen vuosikymmeniä kestävän vuoden aikana molemmat navat osoittavat vuorotellen suoraan Aurinkoon. Gennarbyviken
Gennarbyviken padottiin vuonna 1957 Stagsundin kohdalta teollisuuden raakaveden tarvetta varten. Sen vesi on nykyään makeaa (suolapitoisuus alittaa 0,5 promillea). Mannerjäätikkö
Mannerjäätiköt virtaavat hitaasti mereen, koska niiden alustassa on suuren paineen ja jäätikön virtauskitkan takia sulanutta vettä ja koska jää on suuressa mitassa, pitkällä aikavälillä ja suurissa paineissa muovautuvaa. Jäätä poistuu mannerjäätiköiltä virtauksen mukana ja sulamalla. Pinnalle sataa kuitenkin uutta lunta, joka lopulta puristuu jääksi päälle satavien lumikerrosten painosta, ja näin jäätikön tasapaino säilyy. Natriumsulfiitti
Natriumsulfiitti on kiinteää valkoista jauhetta ja esiintyy usein kidevedellisenä heptahydraattina (NaSO·7HO). Se on pelkistin, mutta kuivana stabiili aina 100 °C lämpötilaan saakka. Kostea ilma hapettaa sen kuitenkin nopeasti natriumsulfaatiksi. Kuumennettaessa yli 600 °C lämpötilan natriumsulfiitti disproportioituu natriumsulfaatiksi ja natriumsulfidiksi. Yli 900 °C lämpötiloissa hajoamistuotteina syntyy natriumoksidia ja rikkidioksidia. Natriumsulfiitti liukenee hyvin veteen ja liukoisuus on suurimmillaan 33 °C lämpötilassa. Liuokset ovat emäksisiä ja 1-massaprosenttisen liuoksen pH on noin 9,8. Yhdisteen vesiliuokset hapettuvat helposti. Meri
Valtamerten suolaisuus vaihtelee 33 ja 37 promillen välillä. Itämeren pohjoisosien ja sen lahtien murtovedessä suolaa on kuitenkin vain 3–7 promillea. Merivedessä on liuenneena kaikkia maapallolla luonnossa esiintyviä alkuaineita. Suoloista eniten on kloridia (55,0 % suoloista) ja natriumia (30,6 %). Rauta-rikkimaailma
Vesi on hyvin hapanta, pH on noin 2,8. Paine voi olla 2500 metrin syvyydessä noin 246 ilmakehää, millä on kemiallisesti vakauttava vaikutus. Monien orgaanisen kemian reaktioiden tiedetään tapahtuvan mm metallien ja metallioksidien katalysoimina suurissa lämpötiloissa ja paineissa. Merenalaisissa tuliperäisissä muodostumissa kemia vaihtelee paikasta toiseen, ja siellä on sekä voimakkaasti happamia että emäksisiä ympäristöjä. Jää
Tavallisen heksagonaalisen jään tiheys on jään tilaa vievän kuusikulmaisen kiderakenteen vuoksi veden tiheyttä pienempi, joten se kelluu tiheämmän veden pinnalla. Samasta syystä veden tiheysmaksimi on makeassa vedessä poikkeuksellisesti jäätymispisteen yläpuolella +4 °C:ssa. Kun lämpötila laskee tämän alapuolelle, vesimolekyylit alkavat jo hakeutua kuusikulmaiseen muotoon, jolloin tiheys pienenee. Puhtaan jään tiheys on noin 0,9 kg/dm³. Koska vesi laajenee jäätyessään, jäätyminen aiheuttaa muun muassa kivien rapautumista. Veden jäätyessä jäälinsseiksi maaperässä tapahtuu routimista yleensä keväisin, kun jäälinssiä ympäröivä maaperä sulaa nopeammin. Liitukausi
Merien syvänteissä oli 15–20 °C nykyistä lämpimämpää isotoopeista päätellen, ja nykyisenlaista kylmää syvävettä ei ollut. Liitukaudella kuumimpana jaksoja päiväntasaajan meriveden lämpötila oli yli 30 °C, ehkä 10 astetta nykyistä lämpimämpi eli 36–37 °C. Se saattoi olla kuumimmillaan jopa 42 °C, mikä on 17 °C enemmän kuin nykyään. Pohjoisnapa-altaan meriveden lämpötila vaihteli talven 14 °C:stä kesän 17 °C. Arktisen pintaveden lämpötila oli 15 °C tai enemmän. Lappi
Kaikki satamat lännessä Norjanmerellä ja Barentsinmerellä Murmanskiin asti ovat jäättömiä koko vuoden. Pohjanlahti kuitenkin tavallisesti jäätyy talvisin. Atlantin valtameren pohja sisältää pohjoisessa ja lännessä suuria öljy- ja kaasuvaroja. Neonsateenkaarikala
Neonsateenkaarikala ei tarvitse niin kovaa vettä kuin muut sateenkaarikalat. Parasta on pehmeähkö, happamuudeltaan neutraali vesi (dH alle 15, pH 6,5–7,5). Lämpötila 22–28 °C. Jäätelö
Nykyisen kaupallisen jäätelön kiinteästä osasta tavallisesti 55–64 % on vettä. Loppu koostuu rasvasta ja maku- sekä makeutusaineista. Kotona tehtävään jäätelöön laitetaan usein kananmunaa, jotta rakenne pysyisi hyvänä myös silloin, kun jäätelö hiukan sulaa. Tehdasjäätelöissä käytetään usein muita sakeuttamisaineita. Naskalikalat
Naskalikaloja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne elävät niin trooppisissa kuin lauhkeissakin vesissä 75–5 500 metrin syvyydessä merenpinnasta. Naskalikalojen tiedetään liikkuvan pienissä parvissa. Nuoret naskalikalat käyttävät ravintonaan pieniä äyriäisiä ja aikuisten ravinto koostuu pääasiassa kaloista, mutta ne syövät myös äyriäisiä. Salmiakki
Salmiakki on ammoniumkloridilla eli salmiakilla maustettua lakritsia. Maultaan salmiakki on samaan aikaan sekä makea että suolainen. Salmiakkia syödään lähinnä Pohjoismaissa, Saksassa ja Alankomaissa. Syynä tähän on historioitsijoiden mukaan Alankomaiden tiiviit kauppasuhteet Pohjoismaihin satoja vuosia sitten. Pohjoismaiset tuotteet ja tottumukset vakiintuivat osaksi alankomaalaista elämäntyyliä. Muualla maailmassa salmiakkia ei juurikaan myydä. Yhdysvalloissa salmiakki tunnetaan ”pohjoismaisena erikoisuutena”, ja sitä myyvät siellä ainoastaan pohjoismaisiin tuotteisiin erikoistuneet erikoisliikkeet. Salmiakin suolaisen maun aiheuttaa ammoniumkloridi eli salmiakki. Ammoniumkloridi on väriltään valkoista, mutta se värjätään ulkonäkösyistä mustaksi lääkehiilen avulla. Makeistehtaiden testeissä on todettu mustan salmiakin olevan enemmän koemaistajien mieleen. Saari-Soljanen
Vedenlaatua on tutkittu lukuisia kertoja vuosien 1980–2006 aikana. Järven vesi on kirkasta ja sen humuspitoisuus on alhainen. Veden väri on lievästi värjäytynyttä, mutta se on hapanta. Happamuustaso (pH) on suoalueen huuhtoutumisesta ja vähäisestä veden vaihtumisesta johtuen vaihdellut arvojen 4,7 ja 5,1 välillä. Tämä on kaloillekin vaikea elinympäristö niin happamuuden kuin vähäravinteisuuden osalta. Typpipitoisuudet ovat karuille ja kirkasvetisille järville tyypillisen matalat. Fosforipitoisuudet ovat nekin vain 5–11 µg/l. Happitilanne on vuoden aikana yleensä melko hyvä, mutta loppukesällä pohjan lähellä on happi vähissä. Järvi muodostaa syvälle harppauskerroksen, jonka alusveteen muodostuu vähähappisuutta. Järven virkistyskäytön arvosana olisi muuten erinomainen, mutta happamuus laskee sen hyväksi. Happamuus vaikuttaa eliöihin negatiivisesti. Kuollutmeri
Kuollutmeri koostuu kahdesta altaasta. Niihin valuva vesi haihtuu Jordaninlaakson voimakkaassa auringon paahteessa jättäen jälkeensä suola- ja mineraalikerrostumia. Kuolleenmeren suola- ja mineraalipitoisuus on korkeimmillaan 33 prosenttia. Tämä johtuu jokien kuljettamasta eroosion irrottamasta aineksesta, jossa on myös suola-aineita. Järven vesi on niin suolapitoista, että se kannattelee uimaria pinnalla. Sillä uskotaan olevan myös terveydelle myönteisiä vaikutuksia. Näistä syistä järvi on hyvin suosittu matkailukohde. Korkean suolapitoisuuden vuoksi järvessä ei ole muutamia harvalukuisia bakteerilajeja lukuun ottamatta mitään elävää. Kuolleenmeren suola sisältää erityisen paljon mineraaleja, joista tärkeimpiä ovat magnesium (yli 30 %), kalsium, kalium, natrium ja sinkki. Rannalla on teollisuutta, joka erottaa vedestä ruokasuolaa, kaliumia, magnesiumia ja bromia. Emäs
Emäs eli alkali on hapon vastakohta. Kuten hapolla, myös emäksellä on useita määrittelytapoja.Vesi HO voi Brønstedin teorian mukaan toimia sekä happona että emäksenä; toisin sanoen se on amfoteerinen aine eli amfolyytti. Emäksisiä ovat vesiliuokset, joissa hydroksidi-ioneja (OH) on enemmän kuin oksoniumioneja (HO) sisältäen niitä lisäksi enemmän kuin oksoniumioneja on puhtaan veden määritelmässä. Tällöin niiden pH on suurempi kuin 7. Emäksiset liuokset tuntuvat sormissa liukkailta, ja niillä on pistävä, karvas maku. Monet vahvojen emästen, kuten natriumhydroksidin, väkevät liuokset ovat hyvin syövyttäviä iholla ja limakalvoilla. Lukuisat emäkset ovat vahvoja pelkistimiä. Superemästä ei ole määritelty niin selvästi kuin superhappo; yleensä kuitenkin superemäksenä pidetään natriumhydroksidia vahvempaa tai vettä neutraloivaa emästä. Jäätiköiden virtaus
Alle 30 metriä paksu jää vain jyrkässä rinteessä, jossa jäähän kohdistuva muovaava rasitus on hyvin suuri. Jo 30–50 metriä paksu jää muuttuu kimmoisaksi, ja yli 50 metriä paksu jää alkaa virtaamaan. Jää muuttuu silloin ennen murtumistaan jossain määrin taipuisaksi tai siirappimaiseksi. Kun jäähän kohdistuu paine, se käyttäytyy ensin elastisesti, sitten jossain määrin viskoosin nesteen tavoin, mutta paineen edelleen kasvaessa lähestyy plastista ainetta. Jään paine ja siihen kohdistuva rasitus riippuvat toisistaan Glenin lain mukaan. Jään viskoosisuus, plastisuus ja muut ominaisuudet riippuvat voimakkaasti lämpötilasta. Jää on taipuisaa lähellä sulamispistettään. Jää muovautuu kymmenen kertaa heikommin kylmässä –15 °C kuin lähellä 0 °C, ja jokainen lämpötilan aleneminen 15 °C pienentää jään muovautuvuutta kymmenesosaansa. Natriumnitraatti
Natriumnitraatti (NaNO) on valkoinen kiinteä suola, joka liukenee hyvin veteen. Natriumnitraattia kutsutaan myös nimillä chilen- ja perunsalpietari erotuksena perinteisestä salpietarista, joka on kaliumnitraattia. Pohjoisnapa
Jään paksuus pohjoisnavalla vaihtelee yleensä 2–4 metrin välillä, mutta jääröykkiöiden kohdalla jää on jopa 30 metriä paksu. Kesällä jää on suurin piirtein puolet talvista ohuempi. Kiintojää kulkee merivirtojen mukana 2–8 kilometriä vuorokaudessa, nopeimmillaan 40 km/vrk. Nopeus riippuu muun muassa veden syvyydestä, jolla on vaikutusta merivirtoihin. Pohjoisnavalle pääsee myös jäänmurtajalla. Pohjoisnavan ympäristön lauttajää- ja jäävuorialueen koot vaihtelevat vuodenaikojen ja vuosien mukaan huomattavasti. Pohjoinen napajää on viime vuosikymmeninä ollut kutistumaan päin, koska maapallon ilmasto on lämmennyt 1900-luvun alusta lähtien. Tietokonemallien perusteella vuoteen 2040 mennessä jääpeite voi kadota kesän ajaksi kokonaan. Lämpötilakerrostuneisuus (limnologia)
Valtamerien syvyyksissä vallitsee melko tasainen −2–5 °C:n lämpötila. Suolaisen meriveden sulamispiste on 0 °C alapuolella, joten merenpohjassa on nestemäistä vettä. Tämä lämpötila alkaa kohota vasta 1 500–1 000 metrissä merenpinnan alapuolella, missä se saa auringonvalon lämpöenergialla lämmennyttä sekoittunutta vettä pintavesistä. Tästä syvyydestä alkaa termokliini, jossa lämpötila kohoaa ylös mentäessä pintavesien lämpötulaan. Pintaveden lämpötila riippuu siitä, millä leveysasteella ollaan. Napa-alueilla pintavesi on samanlämpöistä kuin pohjan vesimassat. Trooppisilla alueilla pintavesi voi olla yli 30 °C lämmintä. Lauhkeilla vyöhykkeilla meriveden pintalämpötila vaihtelee samalla tavalla kuin makeanveden järvissäkin. Yellowstonen kansallispuisto
Yellowstonen vulkaanisten kohteiden kuumissa vesissä elää erilaisia bakteereja ja leviä, jotka saavat aikaan vesialtaiden kirkkaat värit. Monet kuumissa vesissä viihtyvistä bakteerikannoista saavat ravintonsa vulkaanisten lähteiden sisältämästä rikistä ja vedystä. Yellowstonen vesissä on monia yhteyttäviä bakteereja, kuten syanobakteereja, vihreitä rikkibakteereja ("Chlorobi") ja vihreitä ei-rikkibakteereja ("Chloroflexi"). Vesistöjen lähellä elää "Ephydridae"-heimon kärpäsiä, jotka saavat ravintonsa bakteereista ja levistä. Kärpäset munivat munansa mikrobimattojen päälle, ja niiden toukat kestävät jopa 47 celsiusasteen lämpötiloja. Minkki
Minkki suosii vedellistä ympäristöä. Se viihtyy niin makean-, murto- kuin merivedenkin läheisyydessä. Se elää myös saariston karuilla luodoilla, mutta järviä ja jokia valitessaan se suosii paikkoja, joissa on runsas kasvillisuus sekä maalla että vedessä. Pohjois-Amerikassa sen alkuperäistä elinympäristöä ovat preerian pienehköt lampareet. Vaeltavat minkit seuraavat yleensä rantaviivaa, mutta voivat kulkea pitkiäkin matkoja avovedessä tai kuivalla maalla. Vesi
Vesi laajenee jäätyessään, mistä johtuu, että jää kelluu veden pinnalla. Jään pienempi tiheys johtuu vetysidosten muodostamasta kidejärjestelmästä. Sulaessaan jään tiheys kasvaa, kun kidejärjestelmä löystyy ja rikkoutuu, painuu kasaan. Yli 4 °C:n lämpötiloissa vesi käyttäytyy kuin muutkin nesteet, eli laajenee lämmetessään (tiheys pienenee). Jään vettä pienempi tiheys mahdollistaa eliöiden selviytymisen järvissä ja merissä talvella, sillä jää muodostaa pinnalle eristekerroksen. Näin vedet eivät yleensä jäädy pohjaan saakka paitsi pienimmissä lammissa kylminä talvina. Samoin veden poikkeuksellinen lämpölaajeneminen mahdollistaa elämälle välttämättömät vesistöjen syksyiset ja keväiset täyskierrot. Vesi on tiheimmillään 4 celsiusasteessa. Euroopan ympäristöongelmat
Maailman vesistä vain noin 3 % on makeaa vettä. Näistä 2 % on sitoutunut jäätiköihin ja 1 % on käytettävissä. Vesi
Nimenomaan "makea vesi" eli suolaa sisältämätön vesi on elämän elinehto. Maapallon vesivaroista 97 prosenttia on suolaista merivettä. Jäljelle jäävää kolmea prosenttia edustavasta makeasta vedestä puolestaan suurin osa on vaikeasti käytettävissä jäätiköissä (77 %) tai maa- ja kallioperässä (22 %). Vain noin 1 % maailman makeasta vedestä on helposti hyödynnettävissä järvissä, joissa ja tekoaltaissa: se tarkoittaa minimaalista 0,036 prosentin osuutta maapallon kaikesta vedestä. Vain 0,001 % vedestämme leijuu vesihöyrynä pilvissä. Natriumvetysulfaatti
Huoneenlämpötilassa natriumvetysulfaatti on kiinteää valkoista ainetta. Sen vesiliuokset ovat happamia, koska yhdisteen vetysulfaatti-ioni voi protolysoitua. Ylä-Majavesi
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella 2010. Se sijaitsee metsävaltaisella ja osittain soistuneella valuma-alueella. Vesi on ruskean väristä ja vedessä on runsaasti humusta. Tämä on tyypillistä suoalueella sijaitseville järville. Vesi on kirkasta ja lisäksi myös hapanta. Veden happamuustaso ei alittanut tutkimusaikana kertaakaan pH-arvoa 6,0. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli vain välttävä, joten vuodenajat ja sääolot vaikuttivat veden happamuuteen. Järvessä oli vähän ravinteita ja sitä luonnehdittiin karuksi järveksi. Typpipitoisuus oli järvityypille luontaisella tasolla ja fosforipitoisuus oli talvella kohtalaisen alhainen. Kesällä järveä ei tutkittu, mutta sen fosforipitoisuus saattaa kohota hieman kesällä muiden lähijärvien tapaan. Fosforin osalta sen ravinnetaso ylittäisi silloin lievästi rehevöityneen järven tason. Happitilanne oli talvella tyydyttävä. Pintaveden happipitoisuus oli melko hyvä, mutta pohjalla happipitoisuus laski arvoon 2,1 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Humusta oli vedessä paljon, mikä kulutti happea nopeasti. Koko vesimassassa todettiin yleisesti happivajetta. Pintaveden hapen kylläisyysaste oli 51 % ja pohjalla se oli 16 %. Veden nopea vaihtuminen järvessä auttoi happitilannetta omalta osaltaan. Järvi soveltui virkistyskäyttöön melko hyvin, mutta vedenlaatua heikensivät humuksen suuri pitoisuus ja veden happamuus. Jää
Jää on veden kiinteä olomuoto. Veden kiinteitä kidemuodon perusteella eroteltavia faaseja tunnetaan 17 erilaista, mutta yleensä jäällä tarkoitetaan luonnossa esiintyvää kiderakenteeltaan kuusikulmaista jäätä. Myös lumi ja rakeet ovat jäätä. Normaalipaineessa vesi jäätyy 0 °C:n (273,15 K, 32 °F) lämpötilassa. Jäätymispiste riippuu myös veden suolaisuudesta: suolainen merivesi saattaa jäätyä vasta −4 °C:ssa. Itämeren vähäsuolainen vesi jäätyy noin −0,3 °C:ssa. Sataessa vesi saattaa olla alijäähtynyttä eli alle 0 °C, mutta silti nestemäistä. Natriumatsidi
Natriumatsidi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai valkoisia heksagonaalisia kiteitä, jotka liukenevat veteen ja myös ammoniakkiin sekä alkoholiin. Natriumatsidi voi räjähtää kuumennuksen tai iskujen seurauksena, jolloin muodostuu metallista natriumia ja typpikaasua. Laimeat hapot vapauttavat natriumatsidista erittäin myrkyllistä vetyatsidia. Ala-Lylyjärvi (Juupajoki)
Ala-Lylyjärvi on matala ja runsashumuksinen järvi. Sen vesi on lievästi hapanta ja sen vesi on talvisin lievästi rehevää ja kesäisin rehevää. Järven vesi lämpötilakerrostuu kesäisin ja talvisin sen syvänteeseen. Syvänteen alusvesi on loppukesäisin hapetonta ja hapettomissa oloissa pohjalta vapautuu veteen fosforia sisäisen kuormituksen takia. Järven happitilanne on talvisin kesäaikaa parempi, vaikka silloinkin alusvedessä on happipitoisuuden alenemista. Veden klorofyllipitoisuus, joka osoittaa levien määrää, on ollut kesäisin korkea. Veden hygieeninen laatu on ollut hyvä. Järven virkistyskelpoisuus luokitellaan hyväksi, mutta vedenlaatua heikentävät yllä mainitut puutteet. Suolaisuus
Suolaisuus vaikuttaa veden tiheyteen sekä jäätymispisteeseen ja maksimitiheyden lämpötilaan. Suolainen vesi on raskaampaa kuin makea. Mitä suolaisempaa vesi on, sitä alhaisempi on sen jäätymispiste ja myös maksimitiheyden lämpötila. Pohjois-Kazakstanin aro ja järvet
Luonnonpuistoissa kaksi järvialuetta, joissa on sekä makeita järviä että suolajärviä. Ne sijaitsevat vedenjakajalla, joka erottaa Pohjoiseen jäämereen laskevat joet Araljärven altaasta. Ilmastoltaan alue on mantereinen: kesät ovat kuumat sekä kuivat ja talvet kylmät sekä suhteellisen vähälumiset. Ylinenjärvi (Pirkkala)
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1970, 1993, 1996, 2001, 2005, 2010 ja 2015. Vedenväri on ruskeaa johtuen veden sisältämästä runsaasta humuksesta. Vesi on sameaa. Vesi on etenkin talvella hapanta ja sen pH-arvo voi laskea esimerkiksi rapujen kannalta kriittisen alas. Kesällä pH-arvot kohoavat talviarvoista hieman. Viimeisten mittauksian mukaan veden happamuustaso on aiempaa korkeampi ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Järvessä on säännöllisesti happitaloudessa häiriöitä. Tilanne on ollut talvella parempi kuin kesällä. Pääasiallisena syynä tähän voidaan pitää lämpötilakerrostumista, joka on sekä talvella että kesällä melko jyrkkä. Happitilanne on heikompi alusvedessä ja etenkin pohjan lähellä. Talvella 2015 tilanne oli kokonaisuutena hyvänä, mutta joskus happi kuluu lähes loppuun alusvedessä, missä oli 1 milligrammaa happea litrassa vettä (mg/l). Kesäaikana happitalous häiriintyy voimakkaasti, koska alusveden happi kuluu silloin vähiin tai kokonaan loppuu. Yleensä happikato alkaa viiden metrin syvyydessä. Järven happitaloudessa ei ole tapahtunut viime aikoina suuria pysyviä muutoksia. Veden fosforipitoisuuden mukaan järvi on lievästi rehevien tai rehevien järvien tasolla. Kesällä 2015 fosforipitoisuus 13 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l), joka on aivan karujen vesien raja-arvon yläpuolella. Esimerkiksi levien esiintymistä rajoittavat fosforin määrät, mutta silti kesällä 2005 levien klorofyllipitoisuudet saavuttivat arvon 75 µg/l, jolloin leväkukinta oli voimaksta. Vaikka vuonna 2015 fosforipitoisuudet olivat lievästi rehevöityneen järven tasolla, olivat levien klorofyllipitoisuudet erittäin rehevien järvien tasolla. Järven hygieninen taso oli vuonna 2015 erinomainen, vaikka suolistobakteereja esiintyykin ajoittain vähän. Järvi soveltuu virkistysjäyttöön tyydyttävästi. Natriumperjodaatti
Huoneenlämpötilassa natriumperjodaatti on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi ontetragonaalinen. Aine liukenee hyvin veteen ja happoliuoksiin, mutta ei orgaanisiin liuottimiin. Kidevedettömän natriumperjodaatin lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (NaIO·3HO). Kuumennettaessa natriumperjodaattia noin 300 °C:n lämpötilaan se hajoaa muodostaen natriumjodaattia. Yhdiste on vahva hapetin. Naegleria fowleri
Naegleria fowleri on ekskavaatteihin kuuluva ameboflagellaatti, joka tavallisesti elää lämpimässä makeassa vedessä, kuten lammissa, järvissä, joissa ja kuumissa lähteissä. Niitä esiintyy myös lämpimien jätevesien lähellä sekä uima-altaissa, joiden vesi on kloorattu huonosti tai ei ollenkaan. Eliö voi esiintyä ameba- tai siimaeliöasteena. Organismi ei esiinny suolaisessa vesissä. "N. fowleri" pystyy tunkeutumaan ja hyökkäämään ihmisen hermojärjestelmää vastaan. Näin tapahtuu vain harvoin, ja uhriksi joutunut kuolee yleensä aina. Kuoleman todennäköisyys on arviolta 99 %. Yleensä loisen tartunta todetaan vasta obduktiossa. Norman Glacier
Norman Glacier on Cumberlandin niemimaalla, Auyuittuqin kansallispuistossa, Baffininsaarella sijaitseva jäätikkö ja eräs valumakohta suurelle Pennyjäätikölle.. Itse saari kuuluu hallinnollisesti Kanadalle ja on osa Nunavutin territoriota. Jäätikön sulamisvesi laskee idempänä ja hieman kaakon suunnassa sijaitsevaan Summit Lake -järveen, jonka ylemmästä ja jäätikön laskupaikan lähellä olevasta osasta käytetään yksinkertaisesti nimeä ”Glacier Lake”. Elinkelpoinen planeetta
Nestemäinen vesi vaatii 6,08 hPa:n eli 0,006 Maan ilmakehän paineen pysyäkseen nesteenä. Alhaisissa paineissa vesi pysyy nesteenä pienemmällä lämpötila-alueella nesteenä kuin Maan ilmakehän paineessa. Natriummolybdaatti
Huoneenlämpötilassa natriummolybdaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen. Natriummolybdaatista tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja kuten dihydraatti (NaMoO·2HO) ja dekahydraatti (NaMoO·10HO). Kidevesi poistuu näiden yhdisteiden kidehilasta kuumennettaessa noin 100 °C:n lämpötilaan. Hapen isotoopit
Isotooppien O-18 ja O-16 suhdetta on usein käytetty paleoklimatologiassa maapallon muinaisten ilmaston­muutosten selvittämiseen. Nykyisin Maan ilmakehässä olevista happiatomeista noin 99,756 % on -, 0,039 % O- ja 0,205 % O-atomeja. Koska kuitenkin ne vesimolekyylit (HO), joissa oleva happi­atomi on hapen kevyintä isotooppia, haihtuvat hieman herkemmin kuin ne, joissa sen paikalla on jompikumpi raskaammista isotoopeista, hapen raskainta isotooppia O on sadeveden ja sen vuoksi myös järvi- ja jokivesien sekä napajäätiköiden hapessa hieman vähemmän (0,1981 %) kuin ilman (0,205 %) tai meriveden hapessa (0,1995 %). Kun ero isotooppien haihtuvaisuuden välillä riippuu myös veden lämpötilasta, tämä tekee mahdolliseksi päätellä vanhojen jää­kerrostumien perusteella, onko maapallon ilmasto muinaisina aikoina ollut nykyistä lämpimämpi tai viileämpi. Paleo­klimato­logiassa puhutaankin happi-isotooppivaiheista, ajan­jaksoista, jolloin muodostuneen jään happi-isotooppi­koostumus on nykyisin muodostuvasta poikkeava. Supermaapallo
Supermaassa on monesti melko varmasti kivirautaytimen lisäksi lisäksi jäätä, vettä ja/tai kaasua. Jäinen supermaa syntyy, kun kaasua ei riitä jättiläisplaneettoihin planeettakunnan syntyvaiheessa. Jäiset supermaat tai suuret valtameriplaneetat ovat pienempiä kuin jääjättiläiset Uranus ja Neptunus, joilla on kiven ja jään lisäksi suuri kaasuvaippa. "Neptunuksen" massa on noin 10–30 Maan massan luokkaa ja säde yli 2 Maan sädettä.
Kaasukääpiö eli mini-neptunus on planeetta, jolla on vesijääydin ja vety-heliumvaippa, ja se on alle 10 Maan massainen. Tällaisen planeetan säde on noin 2–2,5 Maan säteen luokkaa ja massa noin 1,5–10 maan massaa. Vesi/jääplaneetan säde on noin 1,5–2 kertaa isompi kuin vastaavan massaisen kivirautasupermaan säde. Naringiini
Huoneenlämpötilassa naringiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hyvin vähäisessä määrin veteen huoneenlämpötilassa, mutta liukoisuus kasvaa huomattavasti lämpötilan kasvaessa. Monet orgaaniset liuottimet esimerkiksi etanoli, asetoni ja etikkahappo liuottavat ainetta. Naringiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky 0,1 M vetykloridiliuoksessa on +8,6. Naringiinin aglykoniosana on naringeniini ja sokeriosana on ramnoosin ja glukoosin muodostama disakkaridi neohesperidoosi. Yhdiste on hyvin voimakkaasti kitkerän makuista ja sen maku on aistittavissa jopa 1:10 000 laimennuksina. Makea vesi
Makea vesi on monin paikoin erittäin niukka luonnonvara. Yhdistyneet kansakunnat arvioi, että makean veden kulutus kuusinkertaistui 1900-luvun aikana, mikä on yli kaksi kertaa enemmän kuin väestön kasvu kyseisenä ajanjaksona. Noin 18 prosentilla maailman väestöstä eli 1,2 miljardilla ihmisellä ei ole käytössään puhdasta juomavettä. Lisäksi on arveltu, että ilmastonmuutoksen myötä kuivat alueet ja kuivuuskaudet lisääntyvät. Tämä saattaa pahimmillaan johtaa konflikteihin. Jo tähän mennessä kiistely makean veden varannoista on vakavoittanut esimerkiksi arabien–Israelin konfliktia. Happi-isotooppivaihe
Vedessä on happea O, vesihän on HO:ta. Hapella on useita isotooppeja. Suurin osa siitä on keveintä vakaata isotooppia O-16. On myös kosmisen säteilyn synnyttämää harvinaista raskasta happea O-18. Kevythappinen vesi haihtuu helpommin kuin raskashappinen. Näin jääkaudella merissä on paljon raskashappista, O-18:aa sisältävää vettä, ja ilmakehään haihtuva vesi on kevythappista, runsaasti O-16:ta sisältävää. Koska jääkaudella lämpötilaerot napojen ja päiväntasaajan välillä ovat normaalia suuremmat, Grönlannin ja Etelämantereen jäähän kulkeutuu kylminä kausina normaalia enemmän raskasta happea O-18. Lämpimällä kaudella jäässä ja merissä on vähän raskasta happea O-18. Mustapaku
Mustapaku elää makeissa vesissä, joiden lämpötila on 22–28 °C ja pH on välillä 5–8. Laji tulee toimeen myös vesissä, joissa on vain vähän mineraaleja ja liuennutta happea. Mustapakun kidukset kuuluvat pinta-alaltaan suurimpiin makeassa vedessä elävillä kaloilla. Färsaarten maantiede
Färsaarten merialueiden pintavedet ovat pääosin lämpimiä ja suolapitoisia, ja ne virtaavat Atlantilta Norjanmereen. Alueen pohjoisosiin vaikuttaa Itä-Islannin merivirta, joka tuo kylmää ja vähäsuolaisempaa arktista merivettä. Lämpimän pintaveden ja kylmän veden rajakerros on noin 400–600 metrin syvyydessä.