Mikä on Juudaksen evankeliumin sisältö?
Juudaksen evankeliumi
Kuten monet gnostilaiset kirjoitukset, myös "Juudaksen evankeliumi" oli tarkoitettu vain niille, jotka oli initioitu mysteereihin, väittäen olevansa: ""Salainen kirjoitus, jossa paljastetaan, mitä Jeesus puhui Juudas Iskariotin kanssa"" (s. 33). Evankeliumin kertomus Jeesuksesta ja Juudaksesta on ensisijaisesti kehyskertomus gnostilaisille opetuksille sielun alkuperästä ja päämäärästä. Evankeliumin gnostilaisesta taustasta kertovat erityisesti selkeät viittaukset setiläisen gnostilaisuuden luomismyytteihin, kuten Barbeloon (Juudas sanoo Jeesuksen olevan Barbelon kuolemattomasta maailmasta, s. 35), Sofiaan (s. 44) ja Jaldabaothiin (s. 51), sekä Setin sukupolveen (s. 49). Juudaksen evankeliumi
Myöskään Antti Marjasen ja Ismo Dunderbergin mukaan evankeliumi ""ei tuo lisävalaistusta Jeesuksen viimeisten päivien tapahtumiin eikä anna uutta tietoa Juudaksesta historiallisena henkilönä. Tällaisten toiveiden herättäminen Juudaksen evankeliumin yhteydessä on yksinkertaisesti harhaanjohtavaa markkinointia"". Heidän mukaansa teksti on kuitenkin hyvin arvokas antaessaan lisätietoa kristinuskon historiassa tappiolle jääneestä gnostilaisesta kristillisyydestä. Juudaksen evankeliumi
Evankeliumin mukaan Jeesus pyysi Juudasta ilmiantamaan hänet roomalaisille viranomaisille. Evankeliumissa Jeesus sanoo Juudakselle: ""Sinusta tulee kolmastoista ja jäljelle jäävä sukukunta kiroaa sinut, mutta sinä saat hallita heitä päivien lopulla"" (s. 46), ja että ""sinusta tulee merkittävämpi kuin kenestäkään heistä. Sinä vielä uhraat ihmisen, joka pitää minua sisällään"" (s. 56). Aikojen kuluessa useat teologit ovat esittäneet, että Juudaksen teko oli pakollinen, muutenhan Jeesus ei olisi voinut kuolla ristillä. Siitä huolimatta tällainen näkemys on aina katsottu harhaoppiseksi. "Juudaksen evankeliumin" mukaan Juudaksen teko, paitsi että oli häneltä oikein ja teolla oli selkeä tarkoitus, myös tapahtui Jeesuksen erityisestä käskystä. Juudaksen evankeliumi
Toisaalta evankeliumi näyttää, että Jeesus suosi Juudasta muiden opetuslasten kustannuksella, millä on saatettu jopa tarkoittaa, että Juudas olisi ollut niin sanottu rakastettu opetuslapsi eli Johanneksen evankeliumin todellinen kirjoittaja. "Juudaksen evankeliumissa" Jeesus sanoo Juudakselle: ""Tule pois heidän luotaan, niin kerron sinulle valtakunnan salaisuudet"" (s. 35), ja myöhemmin ""nyt [kaikki] on kerrottu sinulle. Kohota katseesi, niin saat nähdä pilven, sen sisällä loistavan valon ja tähdet sen ympärillä. Ensimmäisenä kulkevä tähti on sinun tähtesi"" (s. 57). Juudaksen evankeliumi
Evankeliumin ainoa säilynyt kappale on pahasti vaurioitunut ja katkelmallinen. Se on kirjoitettu papyrukselle, josta puuttuu osia, välillä yksittäisia sanoja, välillä kokonaisia rivejä. Vuosikymmenten aikana käsikirjoituksesta on kadonnut yksittäisiä sivuja antiikkimarkkinoille. Tekstistä arvioidaan puuttuvan neljännes. Professori Kasserin mukaan evankeliumin kieli on samaa sahidilaista koptin kielen murretta kuin Nag Hammadin kirjaston koptinkielisten tekstien. Teksti on monien muiden koptinkielisten gnostilaisten kirjoitusten tavoin todennäköisesti käännös kreikankielisestä alkutekstistä.
Evankeliumi Matteuksen mukaan
Evankeliumi on täynnä viittauksia Vanhaan testamenttiin, kohtiin joiden sanotaan ennustaneen juuri Jeesuksen tulon ja teot. Näitä viittauksia on Matteuksen evankeliumissa enemmän kuin missään muussa evankeliumissa – 65 kappaletta, 43 niistä suoria sanasta-sanaan lainauksia. Evankeliumin voi tiivistää vuorisaarnan sanoihin ”En minä ole tullut kumoamaan, vaan toteuttamaan (lain)” (Matt. 5:17). Uusi testamentti
Johanneksen kirjoittaja elää vaihetta, jossa kristillinen liike etääntyy juutalaisista juuristaan. Tämä näkyy siinä, että evankeliumissa Jeesuksen esitetään katsovan juutalaisuutta ikään kuin ulkopuolelta. Jeesuksen kuuntelijat ja vastustajat kuvataan yleistävällä käsitteellä juutalainen. Huippunsa erottelu saavuttaa kohdassa, jossa Jeesus väittää, ettei Jumala ole juutalaisten Isä, koska he eivät usko Poikaan. Evankeliumin jyrkät lausunnot selittyvät Johanneksen seurakunnan tilanteesta, jossa irtaantuminen synagogasta on johtanut ristiriitoihin ja välirikkoon. Historiallinen Jeesus
Matti Myllykosken mukaan ”Uuden testamentin neljä evankeliumia ovat edelleen ainoat merkittävät lähteet Jeesuksen kärsimyshistorian tutkimuksessa. Paavalin kirjeissä Jeesuksen ristinkuolema ja ylösnousemus ovat toistuvasti esillä, mutta pakanoiden apostoli ei osoita kiinnostusta niiden historiallista taustaa kohtaan". Evankeliumit eivät kuitenkaan ole varsinaista historiankirjoitusta, vaan, ”ilosanomia”, joiden tarkoitus on synnyttää ja vahvistaa uskoa Jeesukseen, Jumalan poikana ja ihmisten vapahtajana. Lars Aejmelaeuksen mukaan emme voi tutkia suoraan Jeesuksen ylösnousemusta, vaan ”tutkimuksen kohteena voi olla ainoastaan alkukirkon usko Jeesuksen ylösnousemukseen ja ne tekstit, jotka todistavat tästä uskosta ja kuvaavat sen perusteita, ei ylösnousemus itsessään.” Saman kirjan mukaan raamatuntutkija Ferdinand Christian Baur kirjoitti tutkimuksessaan seuraavasti: ”Historiallinen tutkimus ei voi tutkia ylösnousemusta sellaisenaan”. Evankeliumit
Evankeliumit (kreikaksi ευαγγελιον, "euangelion", suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) ovat Jeesuksen opetuksista, teoista, kuolemasta ja tyhjän haudan löytymisestä kertovia kirjoja. Evankeliumikirjat koottiin jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta. Myös silminnäkijöiden todistuksilla oli merkityksensä prosessissa. Adolf von Harnack
Harnackin päätarkoitus oli päästä kreikkalaiselle maaperälle levittyään ”hellenisoituneen” kristinuskon dogmien taakse alkuperäiseen Jeesuksen evankeliumiin. Pyrkimys oli seurausta yhtäältä hänen historiallisista intresseistään ja toisaalta hänen periaatteellisessa dogmikriittisessä korostuksessaan. Harnack pyrki esittämään evankeliumin yhtäältä historiallisesti osuvasti ja toisaalta aikalaistietoisuuden kanssa yhteensointuvasti. ”Jeesuksen evankeliumin” oleelliset elementit olivat 1) Jumalan valtakunnan tuleminen sieluun, 2) Jumala rakastavana isänä, 3) jokaisen ihmissielun mittaamaton arvo, sekä 4) elämä lähimmäisenrakkaudessa ja veljeydessä. Jesajan taivaaseenastuminen
Jesajan taivaaseenastuminen on pseudepigrafinen apokryfikirja. Se koostuu kolmesta osasta: Jesajan marttyyriudesta (1:1–3:12, 5:1-16), Jesajan näystä (6–11) ja Hiskian testamentista (3:13–4:22). Jesajan marttyyrius on juutalainen teos noin 100-luvulta eaa. Kaksi muuta osaa ovat myöhempiä kristillisiä kirjoituksia. Joidenkin tutkijoiden mukaan kaikki kolme osaa olivat jo olemassa ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla. Jesajan marttyyriuden todennäköinen alkukieli on seemiläinen, ehkä heprea; muut osat kirjoitettiin kreikaksi. Jeesuksen historiallisuus
Evankeliumeja ei ole kirjoitettu ensisijaisesti historiallisiksi teoksiksi, vaan niiden tavoitteena on ollut saada lukijat uskomaan Jeesuksen olleen Kristus, Jumalan poika. Kaikki evankeliumeissa kuvattu traditio on jo tulkittu tästä uskosta käsin. Valtavirran tutkimuksen näkemys kuitenkin on, että traditio itsessään on saanut alkunsa konkreettisesta historiallisesta henkilöstä. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Muihin kanonisiin evankeliumeihin verrattuna Luukas kiinnittää huomattavasti enemmän huomiota naisiin. Evankeliumissa esiintyy enemmän naishahmoja sekä yksi naisprofeetta, Hanna. Se myös kertoo huomattavassa määrin Elisabetin, Johannes Kastajan äidin, sekä Marian elämistä sekä kuvaa raskausajan tapahtumia Tämä on saanut jotkut tutkijat jopa ehdottamaan, että evankeliumin kirjoittaja olisi ollut nainen. Toinen vaihtoehto on, että Luukas on käyttänyt myös naisia lähteinään. Tuomaan evankeliumi
Evankeliumi on näennäisesti kirjoitettu Didymos Juudas Tuomaan, yhden Jeesuksen opetuslapsen, näkökulmasta. Hän esiintyy Johanneksen evankeliumissa "epäilevänä Tuomaana". Evankeliumi esittää, että Tuomas sai Jeesukselta henkilökohtaisesti erityisiä salaisia opetuksia, jotka on kirjoitettu kirjaan. Todellisuudessa evankeliumi on kuitenkin pseudepigrafinen eli laitettu Tuomaan nimiin. Se on saatettu kirjoittaa Tuomaan muistoa vaalineiden kristittyjen keskuudessa. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Yleisimmän käsityksen mukaan Markuksen evankeliumi on vanhin, ja Matteus ja Luukas ovat käyttäneet sitä lähteenään. Tämän lisäksi Matteuksella ja Luukkaalla on tekstiä, jota ei löydy Markuksen evankeliumista. Tästä on päätelty, että heidän käytettävinään oli Markuksen evankeliumin lisäksi toinen yhteinen kirjallinen lähde, jota tutkijat kutsuvat Q-lähteeksi. Juudaksen evankeliumi
"Juudaksen evankeliumi" antaa varhaiskristillisyydestä jossain määrin toisenlaisen kuvan kuin kanoniset evankeliumit. Kanonisten evankeliumien mukaan Juudas petti Jeesuksen ja myi hänet juutalaisille kirjanoppineille, jotka puolestaan luovuttivat hänet roomalaisille vallanpitäjille ristiinnaulittavaksi. "Juudaksen evankeliumin" mukaan Juudas oli Jeesuksen suosikkiopetuslapsi, joka petti tämän vain hänen omasta käskystään. Tämä seuraa gnostilaista ajatusta siitä, että ihmisen ruumis on vankila, josta sielun on vapauduttava. Näin Juudas olisi auttanut Jeesuksen sielua vapautumaan sen ruumiillisista rajoituksista. Evankeliumin mukaan Jeesus opetti Juudakselle salaisia opetuksia, joita muut opetuslapset eivät tienneet. Barnabaan evankeliumi
Kirjoitus kuvaa Jeesuksen profeetaksi, ei Jumalan pojaksi. Paavalia se kutsuu "petetyksi". Se selittää yksityiskohtaisesti, että Jeesusta ei ristiinnaulittu, vaan että tämä nousi taivaaseen elävänä. Kyseessä on doketistinen teema, joka voidaan löytää "Pietarin evankeliumista" ja joka otettiin myös Koraaniin. Juudas Iskariot olisi ristiinnaulittu Jeesuksen sijasta. Nämä näkemykset — erityisesti se, että Jeesus oli Jumalan profeetta, joka nousi taivaaseen ilman ristiinnaulitsemista — ovat yhdenmukaisia islamin uskon näkemysten kanssa. Jotkut osiot ovat kuitenkin ristiriidassa Koraanin kanssa. Yksi ristiriitaisuus on kertomuksessa Jeesuksen synnystä, jossa Marian kerrotaan synnyttäneen Jeesuksen ilman kipua. Toinen on Jeesuksen opetuksissa, kun hän sallii viinin juonnin ja määrää yksiavioisuuden. Evankeliumi Markuksen mukaan
Markuksen evankeliumi on kanonisista evankeliumeista lyhin. Käsin kirjoitetuilla papyrusrullilla ja koodekseilla on taipumus hukata tekstiä alusta tai lopusta, samoin kuin kannettomasta pokkarista saattaa irrota sivuja. Tässä hävikissä ei ole kyse tarkoituksellisista poistoista. Esimerkiksi Markuksen evankeliumin aloitusjae 1:1  tunnetaan kahdessa eri muodossa. Puolet ennen 100-lukua tunnetuista teksteistä sisältää sanat ”Jumalan Pojasta”, puolet taas ei. Esimerkiksi Westcott-Hort-laitoksessa sanat ovat suluissa. Jeesus
Evankeliumien mukaan Jeesuksen äiti oli nimeltään Maria. Vanhimmassa Markuksen evankeliumissa ei mainita Jeesuksen isää. Matteuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumien mukaan Jeesuksen isän nimi oli Joosef. Matteuksen ja Luukkaan evankeliumien mukaan Joosef ei ollut kuitenkaan Jeesuksen biologinen isä, vaan Maria tuli raskaaksi Pyhän Hengen vaikutuksesta ollessaan vielä neitsyt. Matteuksen ja Luukkaan mukaan Maria oli vain kihloissa Joosefin kanssa tullessaan raskaaksi. Luukkaan evankeliumin mukaan enkeli ilmoitti Marialle, että hän tulee raskaaksi ja synnyttää pojan. Hänen oli annettava lapselle nimeksi Jeesus.
Matteuksen ja Luukkaan evankeliumit esittävät kumpikin luettelon Jeesuksen sukujuurista. Matteuksen evankeliumin luettelossa sukujuuret esitetään 29 sukupolven taakse juutalaisten isään Abrahamiin. Matteuksen evankeliumin kirjoittaja tähtää sanomansa kristinuskoon kääntyneisiin juutalaisiin. Luukkaan evankeliumin luettelo ulottuu 41 sukupolven taakse ihmiskunnan isään Aadamin saakka. Näin Luukkaan evankeliumin kirjoittaja korosti pelastuksen yleistä luonnetta. Molemmissa luetteloissa mainitaan kuningas Daavid. Filippuksen evankeliumi
"Filippuksen evankeliumi" on kokoelma sanontoja tai aforistisia lausumia ("logia"), joista suurin osa vaikuttaa olevan lainauksia tai katkelmia kadonneista kirjoituksista, ilman mitään kertovaa kontekstia. Kirjan sisältö ei itsessään viittaa siihen, että opetukset olisivat juuri Jeesukselta. Kirjan opetukset esitetään puhtaammassa muodossa kuin "Tuomaan evankeliumissa", koska niitä ei ole sijoitettu mihinkään kehyskertomukseen. Kirja koostuu vain peräkkäisistä opetuksista. Evankeliumi sisältää aforismeja, vertauksia, polemiikkia, kertovaa dialogia, raamatunselityksiä ja vertauskuvallisia tulkintoja (erityisesti koskien Ensimmäistä Mooseksen kirjaa) ja dogmaattisia väittämiä. Tekstin pääteemana on sakramenttien arvo. Synoptiset evankeliumit
Synoptisiksi evankeliumeiksi kutsutaan Uuden testamentin kolmea ensimmäistä evankeliumia:Kaikki nämä kolme evankeliumia kertovat Jeesuksen elämäntarinan samanlaisesta näkökulmasta, sisältävät monia samoja kertomuksia ja käyttävät usein samoja sanojakin, monesti kertoen joitakin tapahtumia jopa sanasta sanaan samoin. Tästä voidaan päätellä, että ne on kirjoitettu käyttäen lähteenä samaa tai samoja alkutekstejä. Evankeliumi Matteuksen mukaan
Evankeliumissa esiintyvä ajattelumaailma ja käytetyt ilmaisut osoittavat, että se on tarkoitettu ensi sijassa juutalaisuudesta kääntyneille kristityille, jotka elivät Palestiinassa. Huomionarvoinen on muun muassa evankeliumissa usein esiintyvä sanonta ”Taivasten valtakunta”, joka ei esiinny muissa evankeliumeissa, sen sijaan että puhuttaisiin ”Jumalan valtakunnasta”, jota muut evankeliumit käyttävät. On ajateltu, että se johtuu siitä, että juutalaiset ajattelivat Jumalan nimen olevan niin pyhä, ettei sitä tullut kirjoittaa. Evankeliumi, ”ilosanoma” juutalaisten messiaan vihdoinkin koittaneesta tulosta, sisälsi myös sen ajatuksen, että Taivaan kansalaisuus vapauttaisi juutalaisen kansan pakanallisen Rooman hallinnosta. Pienoisevankeliumi
Pienoisevankeliumi on katkelma Jeesuksen keskustelusta Nikodeemuksen, erään korkea-arvoisen juutalaisen kanssa. Tuomaan lapsuusevankeliumi
Tuomaan lapsuusevankeliumi kuuluu Uuden testamentin apokryfikirjoihin. Lapsuusevankeliumi sisältää kertomuksia Jeesuksen lapsuudesta, viisivuotiaasta kaksitoistavuotiaaksi, jolloin Jeesus Luukkaan evankeliumin mukaan kävi Jerusalemin temppelissä. Evankeliumista käytettiin keskiajalla myös nimeä "Evangelium Thomae" eli "Tuomaan evankeliumi", koska nykyisin Tuomaan evankeliumiksi sanottua kirjoitusta ei vielä tuolloin tunnettu. Näitä kahta kirjoitusta ei tule sekoittaa keskenään. Juudaksen evankeliumi
Helsingin yliopiston eksegetiikan laitoksen tutkijaryhmä on suomentanut evankeliumin koptin kielestä. Ensimmäisen englannin ja koptin kielen sanakirjojen avulla tehdyn suomennoksen lyhyiden selitysten kera julkaisi keväällä 2006 Pihlajamäen seurakuntapiirin pastori Juha Molari. Pseudo-Matteuksen evankeliumi
Evankeliumi kuuluu niin sanottuihin lapsuusevankeliumeihin. Niiden tavoitteena oli täyttää Jeesuksen elämäkerran lapsuusajan kuvauksissa ennen kahdettatoista ikävuotta olevia aukkoja. Evankeliumi kertoo Neitsyt Marian syntymästä ja nuoruudesta ja näihin vaiheisiin liittyvistä ihmeistä, sekä Jeesuksen lapsuudesta. Evankeliumissa on yhdistelty "Jaakobin evankeliumia" ja "Tuomaan lapsuusevankeliumia" ja sepitetty niiden pohjalta lisää legendoja. "Jaakobin evankeliumin" kuvaukseen on liitetty kertomus paosta Egyptiin, jota seuraavat lapsuusevankeliumin kertomukset. Kirjoittajan tavoitteena on ollut näiden kirjoitusten sulauttaminen yhdeksi teokseksi. Raamatun ristiriidat
Yksi esimerkki ristiriidasta on Juudaan kuolema. Apostolien teoissa Juudas kuolee suistumalla alas, Matteuksen evankeliumissa hän puolestaan hirttäytyy viskattuaan hopearahat temppeliin. Kertomusten eroja on pyritty selittämään esim. hirttoköyden katkeamisella. Kolminaisuusoppi
Myös Uuden testamentin jumalakuva on eksegeettisen tutkimuksen mukaan jonkin verran heterogeeninen. Uuden testamentin aineisto sisältää kuitenkin jo selviä viitteitä kolmiyhteisestä jumalakäsityksestä. Isä, Poika ja Pyhä Henki mainitaan kaikki yhdessä kastekäskyssä (Matt. 28:19) sekä apostolisessa siunauksessa (2 Kor. 13:13). Evankeliumeissa Jeesus antaa viitteitä samastumisestaan Jumalan kanssa (”Minä ja Isä olemme yhtä”) sekä tunnustaa olevansa Jumalan Poika. Juutalaisille tämä oli jumalanpilkkaa, ja siitä seurasi kuolemanrangaistus. Apostolisissa kirjeissä Jeesuksen sanotaan olevan Jumala (Room. 9:5, 1. Joh. 5:20). Paavali kuvaa Kristuksen kahtalaista luontoa mm. Room. 1: 3–4. Pyhä Henki mainitaan Uudessa testamentissa sekä Jumalan että Jeesuksen Henkenä. Jeesuksen kasteessa oli läsnä Isän Jumalan sanat ja Pyhä Henki kyyhkysen muodossa (Matt. 3:16–17). Johanneksen evankeliumissa Jeesusta kutsutaan kahdesti Jumalaksi, evankeliumin alussa ja lopussa (Joh. 1:18; 20:28). Juutalaisuus
I Mooseksen kirjan luomiskertomuksen mukaan ihminen on Jumalan luomistyön kruunu, jolle on uskottu vastuullinen asema maanpäällisen luomakunnan hallitsijana. Juutalaisen käsityksen mukaan ihminen ei ole luonnostaan vain hyvä tai paha, vaan hänellä on Jumalan luoma taipumus hyvään ("jetser ha’tov") ja pahaan ("jetser ha’ra") ja vapaa tahto valita hyvän ja pahan välillä. Ihmisen sielun katsotaan olevan kuolematon ja ruumiin elämän päättyessä sielu palaa takaisin Jumalan luo. Puuseppä Joosefin evankeliumi
Kirjoituksesta on säilynyt kaksi versiota, toinen koptiksi ja toinen arabiaksi, koptinkielisen ollessa todennäköisesti alkuperäinen. Materiaaliltaan se perustuu laajalti Jaakobin protoevankeliumiin. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Evankeliumi Johanneksen mukaan eli Johanneksen evankeliumi () on neljäs ja nuorin Uuden testamentin evankeliumeista. Se poikkeaa tyyliltään ja sisällöltään huomattavasti kolmesta muusta evankeliumista eli niin sanotuista synoptisista evankeliumeista, ja on todennäköisesti kirjoitettu niistä itsenäisesti, ja myös viimeisenä. Perinteisesti evankeliumin kirjoittajana on pidetty evankelista Johannesta. Taddeus
Johanneksen evankeliumissa ei ole apostolien nimiluetteloa, mutta siellä mainitaan Juudas-niminen opetuslapsi, josta nimenomaan sanotaan, että kyseessä ei ollut Juudas Iskariot. Jouluevankeliumi
Jouluevankeliumiksi sanotaan Raamatun Luukkaan evankeliumin toisen luvun alku­osaa (jakeet 1-20). Siinä kerrotaan Jeesuksen syntymästä, enkelien ilmoituksesta paimenille Kristuksen syntymästä, paimenten vierailusta Jeesuksen seimen äärellä sekä paimenten levittämästä ilosanomasta, mitä enkelit olivat heille kertoneet tästä lapsesta. Kyseinen evankeliumiteksti luetaan usein jouluna ja sen pohjalta tehdään jouluseimiasetelma. Jouluseimi-perinne elää voimakkaana Italiassa ja on levinnyt sieltä esimerkiksi Espanjaan ja muihin Etelä-Euroopan maihin. Seimiasetelmien tekemisestä syntyi jo 1700-luvulla taidemuoto. Pietarin evankeliumi
Useimpien tutkijoiden mukaan Pietarin evankeliumi on kirjallisesti riippuvainen kanonisista evankeliumeista. Niihin verrattuna kärsimyshistorian ihmeenomaiset piirteet ovat kuitenkin kasvaneet selvästi. Lisäksi tietyissä yksityiskohdissa esiintyy juutalaisvastaisia sävyjä: esimerkiksi syy Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta vieritetään juutalaisten niskoille selvemmin kuin Uudessa testamentissa. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Johanneksen evankeliumi eroaa selvästi synoptisista evankeliumeista, jotka jakavat paljon yhteistä materiaalia ja kuvaavat enemmän Jeesuksen elämää ja opetuksia. Johanneksen evankeliumissa ei esimerkiksi kerrota yhtään Jumalan valtakuntaa koskevaa vertausta, jotka synoptisissa evankeliumeissa muodostavat Jeesuksen opetuksen keskeisen sisällön. Ruokkimisihmettä ("viisi leipää ja kaksi kalaa") lukuun ottamatta Johannes ei myöskään kerro yhtään samaa ihmetekoa kuin synoptiset evankeliumit. Sen sijaan Johannes esittää omia suuria tunnustekoja, joista synoptiset evankeliumit eivät kerro, muun muassa veden muuttaminen viiniksi, syntymästään sokean parantaminen ja Lasaruksen herättäminen kuolleista. Lisäksi Johanneksen evankeliumi on ainoa evankeliumi, joka kertoo roomalaisten sotilaiden pidättäneen Jeesuksen. Johanneksen evankeliumissa myös selitetään motiivi Jeesuksen teloittamiselle: ”Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?”
Myös opillisissa painotuksissa Johanneksen evankeliumi poikkeaa muista. Johanneksen evankeliumissa annetaan erityisen paljon painoa Isän ja Pojan suhteelle. Evankeliumin kirjoittaja painottaa Isän ja Pojan ykseyttä, kun taas synoptiset evankeliumit keskittyvät lähinnä Jeesukseen Jumalan poikana. Juuri Johanneksen kirjoituksilla on ollut huomattava merkitys kristinuskon myöhemmissä kirkolliskokouksissa vahvistettuihin tulkintoihin muun muassa Pyhästä Kolminaisuudesta. Johannes esittää paljon selvemmin väitteitä siitä, että Jeesus on Jumalan ainoa poika, sen sijaan että hän olisi vain Ihmisen Poika. Evankeliumi keskittyy myös Lunastajan ja uskovaisten väliseen suhteeseen, esittää Pyhän Hengen Lohduttajana (kreik. "paraklete"), sekä asettaa rakkauden etualalle kristillisenä luonteenpiirteenä. Johanneksen evankeliumi painottaa uskon merkitystä ihmisen pelastuksessa, siinä mistä synoptisista evankeliumeista on löydetty enemmän teoille painoarvoa antavaa julistusta. Tuomaan evankeliumi
"Tuomaan evankeliumi" on laajin Uuden testamentin ulkopuolinen Jeesuksen sanojen kokoelma. Aluksi uskottiin, että se sisältäisi varhaista perimätietoa, joka ei ole peräisin Uuden testamentin evankeliumeista. Jotkin Jeesuksen vertauksista olivat juuri sellaisia, jollaisiksi tutkijat olivat niiden varhaisemmat muodot kuvitelleet. Osa lauselmista muistuttaa hyvin paljon kanonisissa evankeliumeissa olevia lauselmia, mutta osa taas on entuudestaan tuntemattomia. Raamattu
Raamattu (), aiemmin Pyhä Raamattu ja Biblia, on kristinuskon ja juutalaisuuden (Vanha Testamentti) pyhä kirja, kaanon eli ohjeellinen tekstikokoelma. ”Alkuperäistä” Raamattua yhtenäisenä kirjakokoelmana ei ole olemassa, vaan alussa oli suuri määrä erilaisia tekstejä, jotka ovat kehittyneet itsenäisesti ja myöhemmin kanonisoitiin eli liitettiin osaksi Raamattua.
Kristittyjen käyttämä Raamattu jakaantuu Vanhaan testamenttiin ja Uuteen testamenttiin. Se pohjautuu varhaisempaan juutalaisuuden käyttämään heprealaiseen Raamattuun eli Tanakiin, joka kristinuskon käyttämästä Raamatusta poiketen ei sisällä Uutta testamenttia eikä apokryfisiä kirjoja. Ebioniittien evankeliumi
Evankeliumi vaikuttaa olevan, niin paljon kuin siitä voidaan päätellä, yritys muodostaa yksi harmonisoitu kertomus synoptisista evankeliumeista. Siinä on kuitenkin vähäisiä ebioniittien opetuksiin sopivia muutoksia. Niiden mukaan Jeesus oli muun muassa kasvissyöjä. Jeesus myös esitettiin adoptionistisessa valossa, toisin sanoen hänen katsottiin olleen alun perin ihminen, joka tuli jumalalliseksi kasteen yhteydessä. Suurin osa näistä muutoksista on saatu aikaan pienillä mutta ovelilla kreikan kielen sanojen muunnoksilla, kuten muuttamalla "akris"-ateria ("heinäsirkka") "egkris"-ateriaksi ("kakku", "leipä"). Tuomaan evankeliumi
Tuomaan evankeliumi on yksi viidestä Jeesus-seminaarin käyttämästä evankeliumista. Seminaarin tavoitteena oli löytää autenttisia Jeesuksen sanoja evankeliumeista. Se merkitsi täysin autenttiset sanat punaisella ja suuressa määrin autenttiset sanat vaaleanpunaisella. Juudas Iskariot
Juudas Iskariot (; "Juuda, mies Keriotista") oli kristinuskon pyhän kirjan Raamatun mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista opetuslapsesta. Synoptisista evankeliumeista on päätelty hänen kuolleen pääsiäisenä. Kanonisissa evankeliumeissa hänet esitetään kavaltajana, jonka teon Jeesus tiesi ennalta. Evankeliumien kirjoittajat viittaavat häneen lisämääreellä "se, joka hänet kavalsi". Sen sijaan gnostilaisten parista löytyi myös toisenlaisia näkemyksiä, joista tunnetuin on Juudaksen evankeliumi. Jeesuksen ristiinnaulitseminen
Tieto Jeesuksen viimeisten päivien tapahtumista eli kärsimyshistoriasta siirtyi luultavasti silminnäkijöiden aloittamalla suullisella traditiolla eteenpäin varhaisessa seurakunnassa sen ensimmäisten vuosikymmenten ajan. Sen jälkeen kertomus kirjattiin neljään evankeliumiin vielä ensimmäisen vuosisadan jaa. aikana. Evankeliumeihin kirjatuista tapahtumista on enää vaikea sanoa, mikä osa niistä on silminnäkijäkuvausta ja mikä muuntunutta suullista traditiota. Neljästä kanonisoidusta evankeliumista Markuksen evankeliumia pidetään niin sanotussa kaksilähdeteoriassa vanhimpana, ja Matteus sekä Luukas olisivat käyttäneet sitä kärsimyshistorian lähteenään jonkin toisen lähteen ohella. Johannes taas on mahdollisesti hyödyntänyt Markuksen kanssa yhteistä, vanhempaa lähdettä. Kaikkien neljän evankeliumin kertomukset eroavat toisistaan painotuksiltaan ja yksityiskohdiltaan, ja ne heijastelevat kunkin kirjoittajan omia tavoitteita. Lisäksi Vanhassa testamentissa annetut ennustukset ovat saattaneet vaikuttaa evankeliumien antamiin kuvauksiin. Kristuksen kärsimyskertomus
Vanha testamentti sisältää useita profetioita Jeesuksen elämän eri vaiheista, myös kiusauksista ja kärsimyksistä, ja Uudessa testamenttissa näihin profetioihin viitataan joko suoraan tekstin sisällöllä tai joissakin käännöksissä on käytössä viittauksia kulloisenkin jakeen profetaaliseen tai samankaltaiseen edeltävään tekstiin. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Evankeliumi sisältää myös useita kohtia, joista on tullut varsinkin katolisen ja ortodoksisen kirkon käyttämiä rukouksia tai hymnejä: Evankeliumi Luukkaan mukaan, 5. luku
Luukkaan evankeliumin 5. luku löytyy kristillisen Raamatun Uudesta testamentista. Luku koskee Jeesuksen ensimmäisten opetuslasten kutsumista ja jatkaa Jeesuksen opetus- ja parannus-toiminnan kuvaamista. Varhaista kritiikkiä  juutalaisten uskonnollisilta johtajilta esiintyy.The New King James Version -raamatunkäännös järjestää tämän luvun seuraavasti (ristiviittaukset muihin synoptisiin evankeliumeihin):Jeesus saapuu Gennesaretin järvelle, tai Galileanmerelle. Raamatun tutkija William Smith esittää, että Galileanmeren luoteiskulmassa "oli kaunis ja hedelmällinen tasanko nimeltään 'Gennesaret'", ja "siitä oli peräisin nimi 'Gennesaretin järvi'", mitä nimitystä Luukkaan evankeliumin jakeessa 5:1 käytettiin. Tässä kohdassa Jeesus alkaa saarnata "Jumalan sanaa" monille kuuntelijoille, käyttäen Simonin kalastusvenettä alustana. Sen jälkeen hän pyytää kalastajia menemään uudelleen kalastamaan. He ovat haluttomia, koska he eivät olleet onnistuneet edellisen yön aikana, mutta seuraten hänen pyyntöään he saavat suuren saaliin ja ovat ihmeissään. Sitten Jeesus kutsuu Simonin (Pietari) ja hänen kumppaninsa, Jaakobin ja Johanneksen, Sebedeuksen pojat, mukaansa, ja sanoi Simonille: "Tästä lähtien sinä ("yksikössä") olet ihmisten kalastaja". Marvin Vincent huomauttaa, että "sekä Matteus että Markus kertovat lupauksen olleen osoitettu Pietarille ja hänen seuralaisilleen; Luukaksen mukaan se oli tarkoitettu ainoastaan Pietarille". Evankeliumi Matteuksen mukaan
Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeja kutsutaan yhdessä synoptisiksi evankeliumeiksi, koska niiden sisällöt muistuttavat toisiaan. Matteuksen evankeliumi toimi pitkään kirkon pääevankeliumina, ja samaten sitä pidettiin vanhimpana evankeliumina, kunnes nykytutkimus on osoittanut Markuksen evankeliumin vanhemmaksi. Matteuksen evankeliumin lähteinä ovat toimineet Markuksen evankeliumi, Q-lähde sekä kirjoittajan oma erityisaineisto. Juudaksen evankeliumi
Alun perin evankeliumista oli tarkoitus julkaista tieteellinen kirjoitus vuonna 2005, mutta se viivästyi. National Geographic Society julkaisi evankeliumin kunnostetun ja käännetyn version 6. huhtikuuta 2006 Washington, D.C.:ssä pidetyssä lehdistökonferenssissa. Käsikirjoitus itse oli esillä säätiön päämajassa ja evankeliumin käännös saatavilla säätiön verkkosivuilla. Tuomaan evankeliumi
"Tuomaan evankeliumi" on yksi varhaisimpia Jeesuksen opetuksia koskevia kirjoituksia kanonisten evankeliumien ulkopuolelta. Tämän vuoksi sitä pidetään erittäin merkittävänä kirjoituksena. Evankeliumi sisältää ainoastaan Jeesuksen opetuksia. Voidaan huomauttaa, ettei evankeliumi mainitse Jeesuksen kuolemaa ja ylösnousemusta, jotka ovat keskeisiä kristillisen uskon kohtia. Jotkut ovat kuitenkin tulkinneet evankeliumin aloitussanat "Elävä Jeesus puhui nämä salaiset sanat, ja Didymos Juudas Tuomas kirjoitti ne muistiin" osoituksena siitä, että opetukset olisi annettu Jeesuksen ylösnousemuksen "jälkeen", koska siinä mainitaan erikseen "elävä". 
Jotkut tutkijat lukevat evankeliumin gnostilaisten kirjoitusten joukkoon, koska se löydettiin Nag Hammadista muiden, vielä selvemmin gnostilaisten kirjoitusten joukosta. Jotkut hylkäävät tulkinnan, koska evankeliumi ei sisällä gnostilaisuuden mytologian kuvauksia, kuten demiurgia ja muuta gnostilaista luomismyyttiä, sellaisina kuin ne on esitetty useissa muissa gnostilaisissa kirjoituksissa sekä kirkkoisä Irenaeuksen gnostilaisuutta vastustaneissa kirjoituksissa. Evankeliumissa kuitenkin puhutaan valosta ja "valon lapseudesta" (esim. "Tuom. ev." 50), mikä muistuttaa gnostilaisesta ajatuksesta, jonka mukaan ihmisissä on kuolematon sisin, joka on peräisin valon maailmasta. Jotkut tutkijat näkevät gnostilaisten vaikutteiden lisääntyneen ajan myötä, verrattuaan samoja lauseita kanonisissa evankeliumeissa, kreikankielisissä käsikirjoituksissa ja myöhemmissä koptinkielisissä käännöksissä. Mikään merkittävämpi kristillinen ryhmä ei hyväksy evankeliumia kanonisena tai auktoritatiivisena. Judas Maccabeus
Juutalaiset viettävät vuosittain temppelin vihkimisen juhlaa eli hanukkaa saman kapinan muistoksi, joka on ollut aiheena myös Händelin oratorioon "Judas Maccabaeus". Sen vuoksi teos onkin tullut suosituksi myös juutalaisten keskuudessa ja yhdistetty erityisesti hanukkaan. Aharon Ashman laati sen tekstistä vuonna 1932 makkabilaiskisoja varten hepreankielisen käännöksen, joka on tullut suosituksi Israelissa. Lisäksi israelilainen lastenrunoilija ja -kirjailija Levin Kipnis on kirjoittanut laulun "See, the Conqu’ring Hero Comes" sävelmällä laulettavan hanukkaan liittyvän lastenlaulun "Hava Narima", joka ei ole alkutekstin käännös. Totuuden evankeliumi
Evankeliumi kuvaa Jeesuksen opettajana saattamassa muut opettajat hämilleen. Hän sanoo heitä typeryksiksi, koska he yrittävät ymmärtää maailmaa analysoimalla lakia. Evankeliumi kuvaa tiedon pelastuksen tuojana. Pelastus on sama kuin ikuinen lepo, tietämättömyys on painajainen. Hyvän paimenen vertaus esitetään esoteerisellä tavalla. Roomalaisessa numerojärjestelmässä vasemmalla kädellä voitiin laskea lukuun 99 saakka, jolloin yksi lammas lisää ei merkinnyt ainoastaan yhtä lammasta lisää vaan siirsi laskutoimituksen oikealle kädelle. Nälkäisten ruokkiminen ja levon antaminen väsyneille selitetään hengellisesti nälkäisten ruokkimisella ja levon antamisella maailmaan väsyneille. Lepo saavutetaan pelastavan tiedon, "gnosiksen", avulla.
Kirjoituksen loppuosa käsittelee Isän ja Pojan välistä suhdetta ja nimen suhdetta omistajaansa. Hyvänä esimerkkinä tästä on evankeliumin lause ""Isän nimi on Poika"", jota ei tullut tulkita niin, että "Poika" oli nimi "Isälle", vaan esoteerisesti niin, että "Poika" oli "nimi", jonka Isä omisti. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Yleisemmin tutkijat uskovat, että koska Markuksen evankeliumi, jonka uskotaan olleen yksi "Luukkaan" lähteistä, olisi kirjoitettu vuonna 70 tapahtuneen Jerusalemin tuhon jälkeen, myös Luukkaan evankeliumin täytyisi olla huomattavasti nuorempi kuin vuodelta 70. Samoin koska evankeliumissa Jeesuksen paluun odotus ei ole niin korostettu ja sanoma on kuvattu yleismaailmallisemmaksi kuin muissa evankeliumeissa, se viittaisi siihen, että se olisi kirjoitettu paljon myöhemmin kuin perinteisen näkemyksen mukaisina vuosina 60–70. Tähän perustuen evankeliumille on esitetty erilaisia ajoituksia vuosien 80 ja 150 väliltä, jolloin myös Apostolien teot ajoitettaisiin samoille vuosille. Kirkkohistoria (Eusebios)
Eusebios aloittaa käsittelemällä Pietarin seuraajaa, Linusta, Rooman piispana; Pietarin ja Paavalin teoksia; sekä Luukkaan teoksia (Luukkaan evankeliumi, Apostolien teot). Tämän jälkeen hän käsittelee juutalaissotia sekä Jerusalemin piiritystä ja valtausta; Josephuksen teoksia; Linusta seuranneita Rooman piispoja; keisari Domitianuksen aikaisia vainoja; evankelista Johanneksen elämää, Johanneksen evankeliumin syntyä ja sen suhdetta muihin evankeliumeihin; sekä sitä, mitkä kirjat kuuluvat Uuteen testamenttiin. Lopuksi Eusebios käsittelee ensimmäisiä lahkoja (ebioniitit, Kerinthos yms.) sekä mm. apostolisten isien teoksia. Uusi testamentti
Evankeliumit ovat Jeesuksen opetuksista, teoista, kuolemasta ja tyhjän haudan löytymisestä kertovia kirjoja. Evankeliumikirjat koottiin jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta, ei silminnäkijöiden laatimina. Juudas (romaani)
Neimala kiinnittää huomiota myös suomennokseen. Hän kiittää sitä eloisaksi ja kauniiksi ja arvelee tarkaksikin, mutta huvittuu erikoisista verbeistä, joita hän epäilee ehkä olevan myös alkutekstissä. Suomennoksen kannen ohdakkeista kuvaa hän hämmästelee: kirjassa ne tulevat vasta toiseksi viimeisellä sivulla. Raamatun Vanhassa testamentissa ohdake väkivallan symboli, Uudessa testamentissa synnin, hän muistuttaa. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Codex Bezae sisältää 400- tai 500-luvulta olevan varhaisimman kokonaisen Luukkaan evankeliumin käsikirjoituksen. Se sisältää sekä kreikan- että latinankielisen tekstin peräkkäisillä sivuilla. Nykyisin tutkijat eivät pidä Codex Bezaeta merkittävänä alkuperäistekstin lähteenä. Kreikankielinen teksti vaikuttaa kuuluvan käsikirjoitusten päähaarasta syntyneeseen sivuhaaraan, jonka teksti poikkeaa totutusta lukutavasta monissa kohdissa. Vaikka teksti sisältääkin monia korjauksiksi tarkoitettuja kohtia, joiden tarkoituksena on ollut palauttaa teksti muistuttamaan enemmän yleisiä lukutapoja, se on hyvä esimerkki siitä, kuinka erilaisia käsikirjoituksia oli liikkeellä vielä 400- ja 500-luvuilla. Juudaksen evankeliumi
Kertomusten evankeliumista ei ollut löytynyt jälkeäkään, kunnes koptilainen "Juudaksen evankeliumin" käsikirjoituskoodeksi eli nahkaan sidottu papyruskäsikirjoitus ilmestyi antiikkikaupan harmaille markkinoille. Ensimmäisen kerran se nähtiin hämärissä olosuhteissa geneveläisessä hotellihuoneessa toukokuussa 1983, jolloin se esiintyi yhdessä muiden sekalaisten kreikan- ja koptinkielisten käsikirjoitusten kanssa, joita tarjottiin Stephen Emmelille, Yalen yliopiston tohtorikandidaatille, jolle Southern Methodist University oli antanut tehtäväksi käsikirjoitusten tutkimisen. Pseudo-Matteuksen evankeliumi
"Jaakobin evankeliumin" tavoin Maria kuvataan jo lapsena poikkeukselliseksi ja äärimmäisen hurskaaksi. Muiden lapsuusevankeliumien tapaan Jeesuksen kerrotaan tehneen jo lapsena ihmetekoja ja opettaneen hämmästyttävällä viisaudella. Evankeliumi on ensimmäinen, joka mainitsee härkien ja aasien läsnäolon Jeesuksen syntyessä. Tästä on tullut oleellinen osa jouluseimiä ja muita kristillisiä joulun tapahtumien kuvauksia. Juudaksen evankeliumi
Tuomas Rasimuksen mukaan "Juudaksen evankeliumi" ei selkeästi toisen vuosisadan kirjoituksena tarjoa uutta, todenperäistä tietoa ensimmäisen vuosisadan tapahtumista samalla tavalla kuin esimerkiksi "Tuomaan evankeliumi", joka saattaa olla hyvin varhainen Jeesuksen sanojen kokoelma. Hänen mukaansa "Juudaksen evankeliumi" on myös selkeästi setiläinen kirjoitus, jonka teologia liittyy enemmän kirjoitusajankohdalle ominaiseen polemiikkiin opillisista kysymyksistä kuin historiallisiin tapahtumiin. Jeesuksen vertaukset
Sanalla vertaus () tarkoitetaan tässä yhteydessä jokapäiväisten asioiden tai tapahtumien käyttämistä kuvaamaan ideaalista, henkistä tai taivaallista merkitystä. On olemassa erilaisia määritelmiä sille mitkä Jeesuksen lausumista todella ovat vertauksia. Joskus myös sananlaskumaiset opetukset lasketaan vertauksiksi. Raamatussa olevien vertausten määrä on määritelmästä riippuen 33 – 60. Kaikki Uuden testamentin vertaukset ovat synoptisissa evankeliumeissa. Johanneksen evankeliumissa ei esiinny vertauksia. Usea vertaus esiintyy myös apokryfisessä Tuomaan evankeliumissa. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Luukkaan evankeliumin tunnetuin osa on sen toisen luvun alku (Luuk. 2:1-20) eli ns. jouluevankeliumi, jossa kerrotaan Jeesuksen syntymästä. Jouluevankeliumin historiallisuutta vastaan on argumentoitu esimerkiksi huomauttamalla, ettei siinä mainittua, keisari Augustuksenn käskystä toimeenpantua verollepanoa ole pystytty yhdistämään mihinkään tunnettuun historialliseen tapahtumaan. Maininnan tarkoituksena olisi näin ollut selittää nasaretilaisen Jeesuksen syntyneen ennustusten mukaisesti Betlehemissä. Lisäksi jää epäselväksi, miksi viimeisillään raskaana ollut Maria olisi lähtenyt matkalle, johon häntä ei olisi tarvittu. Danielin kirja
Toinen osa kirjasta, loput kuusi lukua kertomusten lisäksi, on ilmestyskirjallisuutta, varhainen näyte apokalyptisestä kirjallisuudesta. Kirjoittaja, puhuen nyt ensimmäisessä persoonassa, kertoo näkyjä, vain hänelle uskottuja. 
Myös apokalyptinen osa kirjasta käsittää tekstiä kahdesta eri lähteestä, arameaksi kirjoitettua (jakeeseen 7:28 asti), ja hepreaksi kirjoitettua (luvut 8-12). Osa sisältää kolme näkyä ja yhden pidennetyn profeetallisen julistuksen. Käsiteltävänä on pääasiassa Israelin kohtalo:
Danielin kirjan apokryfisia tai deuterokanonisia lisäyksiä ovat:Nämä eivät sisälly juutalaisiin eivätkä useimpiin protestanttisiin laitoksiin, mutta ne ovat mukana Septuagintassa sekä ortodoksisessa ja katolisessa kaanonissa. Tällöin 3. luvun loppuosan jakeiden numerointi poikkeaa siitä, mikä se on esimerkiksi suomalaisessa Raamatussa. Kolmen miehen kiitosvirsi tulessa on osa ortodoksista aamumessua ja osa katolisen kirkon aamuliturgiaa sunnuntaille ja juhlapäiville. Jeesus
Jeesuksen historiallisuudesta on kiistelty 1700-luvulta lähtien, jolloin kirkoista riippumaton raamatuntutkimus alkoi kehittyä, mutta yleisesti häntä pidetään historiallisena henkilönä. Kaikkien tutkijoiden näkemyksissä esiintyy suuria erimielisyyksiä Jeesuksen merkityksestä, ominaisuuksista ja häneen liitettyjen kertomusten ja ihmeiden historiallisuudesta.
Kristillisistä lähteistä tärkeimmät Jeesusta koskevat kirjoitukset ovat evankeliumit. Evankeliumien kirjoittajia ei tunneta ja varsinkin synoptisten evankeliumien alkuperäisistä lähteistä on useita teorioita. Jeesukselta ei tunneta omia kirjoituksia, eikä ole varmuutta siitä, missä määrin evankeliumien kuvaukset olisivat peräisin Jeesuksen tunteneilta ihmisiltä. Evankeliumit eivät ole varsinaista historiankirjoitusta, vaan ”ilosanomia” joiden tarkoitus on synnyttää ja vahvistaa uskoa Jeesukseen vapahtajana. Evankeliumien luotettavuus historiallisena lähteenä on kyseenalaistettu kautta vuosisatojen. Jo varhaiskirkon aikana ei-kristityt Kelsos ja Porfyrios arvostelivat terävästi evankeliumeja. Kristinuskon tullessa ainoaksi sallituksi uskonnoksi 380 Porfyrioksen teos kiellettiin useaan kertaan. Juudas Iskariot
Raamatun mukaan opetuslapset olivat ennen kavallusta yhteisellä aterialla. Jeesus sanoi osallistuville opetuslapsille, että yksi heistä kavaltaa hänet. Monet opetuslapset kyselivät häneltä: "en kai se ole minä?" Jeesuksen annettua leivänpalan Juudakselle Saatana meni häneen ennen kavaltamista. Juudas palasi Jeesuksen seuraan mukanaan kiinniottajia. Juudas antoi Jeesukselle suudelman merkiksi kiinniottajille, kenet heidän pitäisi vangita. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että Luukas olisi käyttänyt evankeliumia kirjoittaessaan tukenaan Josephuksen laajasti levinnyttä teosta "Juutalaisuuden muinaisajat", joka on kirjoitettu noin vuonna 95 . Heidän mukaansa Luukas käyttää ihmisistä ja paikoista samoja kirjoitusasuja ja tekee samat virheet historiallisissa yksityiskohdissa kuin Josephus. Lisäksi hän on selvästi soveltanut joitakin Josephuksen kuvaamia tapahtumia omassa kerronnassaan. Tämä ajoittaisi evankeliumin lähemmäs vuotta 100. (Katso aiheesta myös: Apostolien teot.) Codex Vercellensis
Koodeksi sisältää vain Uuden testamentin evankeliumit. Evankeliumit ovat järjestyksessä Matteus, Johannes, Luukas ja Markus. Koodeksin teksti on kirjoitettu purppuralla värjätylle pergamentille hyvin kapeisiin sarakkeisiin. Teksti on eurooppalaisen kääntäjän tekemä latinankielinen käännös. Kirjoitustyylin perusteella koodeksi voidaan ajoittaa 300-luvulle. Juudaksen evankeliumi
Jeesuksen ja Juudaksen suhde kuvataan siis paljolti eri valossa kuin kanonisissa evankeliumeissa. Erityinen ristiriita löytyy kanonisten evankeliumien kohtaan, jossa Jeesus ilmoittaa, että hänet tullaan kavaltamaan, ja sanoo: ""[..] voi sitä, josta tulee Ihmisen Pojan kavaltaja! Sille ihmiselle olisi parempi, ettei hän olisi syntynytkään"" (Mark. 14:21; Matt. 26:24). Evankeliumin kertomuksen ainoa merkittävämpi yhtymäkohta kanonisiin evankeliumeihin on sen loppuosa, jossa kerrotaan, kuinka Juudas petti Jeesuksen. Juudaksen evankeliumi
Juudaksen evankeliumi on kainiittien, varhaisen gnostilaisen ryhmän, käyttämä apokryfinen evankeliumi. Evankeliumi on laitettu Juudas Iskariotin, Jeesuksen pettäneen opetuslapsen, nimiin. Evankeliumi suhtautuu Juudaksen tekoihin myönteisesti. Evankeliumi ei kuitenkaan esitä olevansa Juudaksen itsensä kirjoittama. "Juudaksen evankeliumi" ei kuulu kristilliseen Raamatun kaanoniin, eli se ei ole kristillinen evankeliumi. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Rudolf Bultmann esitti teoksessaan "Das Evangelium des Johannes" (1941), että Johanneksen evankeliumin kirjoittaja hyödynsi aiempaa suullista tai käsin kirjoitettua Jeesuksen ihmeistä kertovaa perimätietoa, joka oli itsenäinen synoptisista evankeliumeista. Tätä kutsutaan nimellä "Merkkien evankeliumi". Sen on arveltu olleen kierrossa jo ennen vuotta 70. Todisteet sen olemassaolosta ovat kuitenkin kadonneet. Sellaisetkin tutkijat, jotka eivät katso, että tällaisen tekstin koostumusta voitaisiin enää selvittää, ovat kiinnittäneet huomiota Johanneksen kuvaamien ihmeiden luonteeseen. Tekstikriitikot ovat huomattaneet, että kaikki ihmeet tai "merkit" ("semeia", ainoastaan Johanneksen käyttämä nimitys), jotka ainoastaan Johannes mainitsee, ovat tapahtuneet ennen Johannesta (Joh. 12:37), että ne ovat luonteeltaan hyvin dramaattisia, ja että ne suoritettiin "uskon esillekutsumiseksi". Ne eroavat muista Johanneksen kuvaamista ihmeistä sekä synoptisten evankeliumien kuvaamista ihmeistä siinä, että nämä tapahtuivat "uskon seurauksena". Johtopäätöksen mukaan Johannes toisti aiempaa hellenististä perinnettä Jeesuksesta ihmeidentekijänä. Monet tutkijat kumosivat nämä johtopäätökset täysin. Jaakobin kirje
Näin Jaakobia voidaan pitää enemmän didaktisena (opettavana) kuin kerygmaattisena (saarnaavana). Hän ei pyri esittämään evankeliumin ydintä, vaan siitä seuraavan eettisen järjestelmän, myöntävillä ja kieltävillä esimerkeillä. Tämä dualistinen paradigma (kaksi tietä, valo ja pimeys, oikea ja väärä, jne.) esiintyy myös Jeesuksen opetuksissa, Qumranista löydetyissä dokumenteissa sekä "Didakheen" ensimmäisessä osassa. Yleisön voisaan päätellä olevan varhaisia juutalaiskristittyjä ennen vuotta 70. Seurakunnan kokoontumispaikkana on edelleen synagoga. Nasarealaisten evankeliumi
Nasarealaisten evankeliumi eli Nasaretilaisevankeliumi on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin lukeutuva juutalais-kristillinen evankeliumi, joka tunnetaan ainoastaan kirkkoisien kirjoituksissa olevista katkelmista. Se saattaa olla sama kuin Heprealaisevankeliumi, siitä johdettu, tai kokonaan erillinen kirjoitus. Koska kummatkin tunnetaan ainoastaan hyvin katkelmallisina, näiden kahden evankeliumin välisestä suhteesta ei ole täyttä varmuutta, mutta niiden välillä on suuria yhtäläisyyksiä. Kirjoitusta käyttivät muiden muassa Aleppon nasarealaiset. Evankeliumi Matteuksen mukaan
Evankeliumi Matteuksen mukaan eli Matteuksen evankeliumi () on järjestykseltään ensimmäinen Uuden testamentin neljästä evankeliumista. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty evankelista Matteusta. Evankeliumi oli vanhan kirkon pääevankeliumi. Kirjan tunnetuimpia osuuksia on vuorisaarna, joka sisältää Jeesuksen keskeisimmät moraaliopetukset. Evankeliumi Matteuksen mukaan
Matteuksen evankeliumi voidaan jakaa neljään osaan:Evankeliumin varsinaisena tarkoituksena on osoittaa, että Jeesus Nasaretilainen oli luvattu Messias – hän ”josta Mooses laissaan ja profeetat kirjoittivat” – ja että hänessä kaikki muinaiset profetiat olivat toteutuneet. Jeesuksen myös esitetään selvästi olevan juuri kuningas Daavidin sukua, ja Messiaana siis tavallaan ”vallanperijä”. R. T. Francen mukaan Matteuksen evankeliumi esittää muita evankeliumeja voimakkaammin Jeesuksen todellisena Israelina, ja hänen seuraajansa todellisena Jumalan kansan jäännöksenä. Näin Jumalan kansaan kuuluminen ei riipu enää kansallisuudesta tai suhteesta Jeesukseen . Evankeliumit
Kanonisoitujen evankeliumien perusrakenne on sama. Alussa kerrotaan Jeesuksen toiminnan aloittamisesta ja opetuslapsien kutsumisesta. Tämän jälkeen käydään läpi Jeesuksen teot ja opetukset. Tätä seuraa kertomus Jeesuksen viimeisistä päivistä. Lopuksi kerrotaan tyhjästä haudasta. Evankeliumien erot johtuvat eri lähteistä, kirjoittajan tyylistä sekä teologisista painotuksista.
Monista antiikin aikana kirjoitetuista evankeliumeista neljä hyväksyttiin osaksi Raamatun Uutta testamenttia, ehkä jo Ireneuksen aikana n. vuonna 185. Lopullisesti Uuden testamentin kirjojen kaanon hyväksyttiin Karthagon kirkolliskokouksessa vuonna 397. Uusi testamentti
Kolmea ensimmäistä evankeliumia – Matteuksen, Markuksen ja Luukkaan evankeliumeita – kutsutaan synoptisiksi eli ”yhdessä katsoviksi” evankeliumeiksi. Niiden yhtäläisyydet ovat niin suuret, että niillä oletetaan olleen yhteisiä lähteitä ja niiden katsotaan lainanneen tekstiä toisiltaan. Sen sijaan Johanneksen evankeliumi eroaa näistä kolmesta ensimmäisestä evankeliumista merkittävästi. Evankeliumi Matteuksen mukaan
Jotkut kriitikot ovat väittäneet, että jotkin evankeliumin kohdat ovat juutalaisvastaisia ja että ne ovat näin muovanneet sitä kuvaa, jolla kristityt ovat nähneet juutalaiset, erityisesti keskiajalla. Suurin osa evankeliumissa esitetyistä Jeesuksen lauseista on osoitettu suoraan juutalaisten opettajien enemmistöä vastaan; heitä syytetään tekopyhyydestä ja juutalaisten lakien väärinymmärtämisestä. Jeesuksen vaimon evankeliumi
Jeesuksen vaimon evankeliumi (tai "Jeesuksen vaimo -evankeliumi") on nimitys, joka on annettu pienelle koptin kielellä kirjoitetulle papyruskatkelmalle, joka julkaistiin syyskuussa 2012. Katkelma on tulkittu niin, että siinä mainitaan ”Jeesuksen vaimo”. Tekstiä on esitetty viitteeksi siitä, että Jeesus olisi ollut naimisissa, mikä eroaa kristillisen perinteen mukaisesta näkemyksestä. Alun perin papyruksen esitettiin olevan peräisin 300-luvulta ja olevan kopio alun perin kreikankielisestä tekstistä, joka olisi kirjoitettu 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Tuomaan evankeliumi
"Tuomaan evankeliumi" on luonteeltaan mystinen — se painottaa suoraa ja välitöntä kokemusta jumalallisesta. Jeesus esitetään jumalallisten salaisuuksien opettajana, mutta ei pelastajana niin kuin "Johanneksen evankeliumissa". Siinä missä "Johanneksen evankeliumi" kuvaa sekä Jeesuksen tekemiä ihmeitä että hänen opetuksiaan, "Tuomaan evankeliumi" keskittyy pelkästään opetuksiin. Jeesus sanoo evankeliumin alussa: "Joka löytää näiden sanojen selityksen, se ei ole näkevä kuolemaa". Tämä salamyhkäisyys on ristiriidassa kirkon opetusten ja Uuden testamentin kaanoniin kuuluvien kirjojen kanssa. Teema esiintyy myös "Johanneksen evankeliumissa", mutta siellä sitä vastustetaan: Johanneksen mukaan pelastus ikuisesta kadotuksesta ei riipu mistään salaisuuksista. Toisaalta "Matteuksen evankeliumissa" Jeesus sanoo: Juudaksen evankeliumi
Antiikin ajalta olevat tiedot "Juudaksen evankeliumista" perustuvat ennen kaikkea kirkkoisä Irenaeuksen mainintaan. Hän viittaa evankeliumin sisältöön teoksessaan "Harhaoppeja vastaan" ("Adversus haereses"), jonka hän kirjoitti Lyonissa noin vuonna 180. Irenaeus kirjoitti, että: Evankeliumi Markuksen mukaan
Päinvastoin kuin Matteus ja Luukas, Markus ei kerro Jeesuksen elämästä mitään ennen tämän julkisen toiminnan alkua: ei Jeesuksen syntymästä, kuten Matteus (Matt. 1:18–2:12) ja Luukas (Luuk. 2:1–20), tai Jeesuksen lapsuudesta (Luuk. 2:41–52), ei lasten joukkomurhasta (Matt. 2:13–23), eikä Johannes Kastajan taustoista (Luuk 1:1). Evankeliumi ei myöskään sisällä Jeesuksen sukupuuta (Matt. 1:1–17; Luuk. 3:23–38). Sen sijaan kerronta keskittyy Jeesuksen tekemiin ihmeisiin, ja se sisältää ihmeitä, joita muissa synoptisissa evankeliumeissa ei ole. Historiallinen Jeesus
Raamatun neljäs evankeliumi, evankeliumi Johanneksen mukaan, on sävyltään voimakkaan hengellinen ja teologinen, eikä sitä voida historiallisesti pitää yhtä luotettavana lähteenä. Raamatun ulkopuolelle jätetyt apokryfiset evankeliumit eivät esitä Jeesuksen elämää alusta loppuun, eikä niiden sisällöllä ole merkittävää yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Farrarin laskelmien mukaan evankeliumin 1151 jakeesta 389 on yhteisiä Matteuksen ja Markuksen kanssa, 176 on yhteisiä vain Matteuksella ja Luukkaalla sekä 41 vain Markuksella ja Luukkaalla. Jäljelle jää 544 omaperäistä jaetta. Näihin sisältyy muun muassa 17 Jeesuksen vertausta, joita ei esiinny muissa evankeliumeissa, esimerkiksi kertomukset laupiaasta samarialaisesta ja tuhlaajapojasta. Luukas myös esittää seitsemän Jeesuksen tekemää ihmettä, joita muissa evankeliumeissa ei ole. Evankeliumi sisältää 28 viittausta Vanhaan testamenttiin. Uusi testamentti
Uusi testamentti sisältää 27 kirjaa. Sen evankeliumeissa (kreikaksi "euangelion", suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) keskitytään Jeesuksen opetuksiin, elämään, kuolemaan ja ylösnousemukseen. Evankeliumien lisäksi Uusi testamentti sisältää ensimmäisen kristillisen historiateoksen, kolmetoista apostoli Paavalin kirjoittamaa kirjettä, kahdeksan niin sanottua yleistä kirjettä sekä yhden apokalypsin eli ilmestyksen. Evankeliumi Luukkaan mukaan
Evankeliumi Luukkaan mukaan eli Luukkaan evankeliumi () on järjestykseltään kolmas Uuden testamentin evankeliumeista. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty evankelista Luukasta, joka kirjoitti myös Apostolien teot. Kreikkalainen egyptiläisten evankeliumi
Evankeliumista ei tunneta katkelmia näiden mainintojen ulkopuolelta. Katkelmista ei voi päätellä, kuinka laaja evankeliumi niiden lisäksi oli tai mitä muuta evankeliumi käsitteli, vai kuvaavatko katkelmat evankeliumin sisällön oleellisilta osiltaan. Ei voida myöskään sanoa, perustuuko se johonkin toiseen tekstiin. Katkelmien perusteella evankeliumi vaikuttaa olevan Jeesuksen sanoja sisältävä evankeliumi, joka on kirjoitettu dialogimuotoon. Messias
Evankeliumit antavat yleiskuvan siitä, millainen käsitys Messiaasta vallitsi juutalaisten keskuudessa ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla. Yleisesti juutalaiset olivat sitä mieltä, että Messias olisi Daavidin sukuhaaraan kuuluva kuningas. Kun itämaan tietäjät kyselivät sitä, joka on syntynyt juutalaisten kuninkaaksi, Herodes Suuri tiesi heidän kyselevän Messiasta. Jeesuksen historiallisuus
Jeesuksen elämästä ei tunneta hänen elinaikanaan kirjoitettuja asiakirjoja. Laajimmin hänen elämästään kertovat kirjoitukset ovat Uuden testamentin evankeliumit ja kirjeet. Vanhimmat niistä on arvioitu kirjoitetun joitakin kymmeniä vuosia hänen kuolemansa tai maanpäällisen elämänsä oletetun ajankohdan jälkeen. Ei-kristillistä Jeesusta koskevaa aineistoa on vain vähän. Tähän aineistoon kuuluu pääosin roomalaisia tai juutalaisia viittauksia Jeesukseen tai varhaiskristittyihin. Tutkimukseen kuuluu oleellisesti paitsi lähdeaineiston etsiminen myös sen luotettavuuden arviointi. Evankeliumi Markuksen mukaan
Yleisen teorian mukaan Markuksen evankeliumi on hellenistinen evankeliumi, joka on tarkoitettu pääasiassa kreikkaa puhuville Rooman valtakunnan kansalaisille. Juutalaiset perinteet on useissa kohdin selitetty niin, että ei-juutalaisetkin voivat ymmärtää asiat (esimerkiksi Mark 7:1–4 , 14:12 , 15:42 ).
Kirjoittaja on myös selittänyt arameankieliset sanat ja sanonnat, esimerkiksi ”talita kuum” (Mark. 5:41 ).
”korban” (7:11 )
ja ”abba” (14:36 ). Juudaksen evankeliumi
Geneven yliopiston aiempi professori Rodolphe Kasser julkisti kirjoituksen olemassaolon ja joitakin yksityiskohtia siitä koptin asiantuntijoiden konferenssissa Pariisissa heinäkuussa 2004. Maecenas-säätiön edustaja kertoi 30. maaliskuuta 2005 suunnitelmista julkaista englannin-, ranskan- ja saksankieliset käännökset, kunhan hauras papyrus oli ensin konservoitu. Työhön osallistunutta joukkoa koptin historian asiantuntijoita johti professori Kasser. Roberty sanoi, että radiohiilimenetelmällä käsikirjoitus voitiin ajoittaa 200- tai 300-luvuille, sata vuotta varhaisemmaksi kuin aiemmin oli luultu pelkästään tekstiin itseensä perustuen. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Tämä eräänlainen esipuhe linkittää evankeliumin selvästi kahteen Vanhan testamentin kohtaan: toisaalta luomiskertomukseen, jossa Jumala luo valkeuden sanallaan (Moos. 1:1 ), ja toisaalta Sananlaskujen kirjaan, jossa mainitaan kuinka Viisaus ensimmäisenä Jumalan teoista on ollut seuraamassa hänen luomistyötään (Sananl. 8). Evankeliumi opettaa, että tämä sana, valkeus ja viisaus on Jeesus. Evankeliumikirja
Evankeliumikirja on Raamatun teksteista laadittu tekstikokoelma, jota käytetään kristillisissä jumalanpalveluksissa. Evankeliumikirjan sisältö vaihtelee kirkkokunnittain. Markuksen salainen evankeliumi
Mar Saban kirjeen kirjoittaja lainaa Markuksen evankeliumista kahta kohtaa, jotka eivät ole mukana Raamatun Uudessa testamentissa mukana olevassa kanonisessa evankeliumissa. Jos Klemensin kirjoitus hyväksytään aidoksi, se antaa ymmärtää, että toisen vuosisadan Aleksandriassa olisi ollut kierrossa erilainen versio Markuksen evankeliumista. Juudaksen evankeliumi
On olemassa noin 50 teosta, jotka esittävät olevansa varhaiskristillisiä evankeliumeja. Näistä ainoastaan kahdestakymmenestä on säilynyt enemmän tietoja, ja ainoastaan neljä varhaisinta, Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen kanoniset evankeliumit, kuuluvat Raamattuun. "Juudaksen evankeliumi" on yksi 16:sta muusta evankeliumista, joista on säilynyt merkintöjä kirkkoisien varhaisissa kirjoituksissa. Sitä ei ole kuitenkaan koskaan luettu osaksi Uutta testamenttia, eikä se ole ollut edes varsinaisesti ehdolla — muiden apokryfisiin kirjoituksiin kuuluvien tekstien tavoin se kirjoitettiin niin myöhään, että varhaiskristillinen kaanon oli jo vakiintumassa. Evankeliumit
Evankeliumien alkuperäisistä lähteistä ja niiden keskinäisistä suhteista on olemassa useita teorioita. Monet eksegeetikot ovat arvioineet vanhimman, Markuksen evankeliumin, kirjoitetun juutalaissodan loppupuolella vuoden 70 jaa. paikkeilla. . Tämän jälkeen Luukas ja Matteus perustivat evankeliuminsa muihin lähteisiin, esimerkiksi kahden lähteen hypoteesin mukaan Q-lähteeseen ja Markuksen evankeliumiin. Johanneksen evankeliumia pidetään itsenäisenä teoksena, eikä se kuulu synoptisiin evankeliumeihin. Kristillinen sionismi
Epistolateksteistä kristillinen sionismi käyttää roomalaiskirjeen 11. luvun jaetta (): "...paatumus, joka on kohdannut osaa Israelin kansasta, kestää siihen asti kun muista kansoista koottava määrä on tullut täyteen.") lisäksi erityisesti "...ja ne ovatkin tämän heille velkaa. Jos kerran pakanuudesta kääntyneet ovat päässeet osallisiksi Jerusalemin pyhien hengellisistä aarteista, heillä on puolestaan velvollisuus auttaa näitä aineellisesti." sekä Heprealaiskirje, joka kuvailee juutalaisuuden historiaa ja asemaa kristillisessä maailmanajassa. Puuseppä Joosefin evankeliumi
Puuseppä Joosefin evankeliumi on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva lapsuusevankeliumi, joka kertoo Jeesuksen elämästä ennen tämän kahdettatoista ikävuotta. Evankeliumi Markuksen mukaan
Synoptiset evankeliumit liittyvät toisiinsa hyvin läheisesti. Esimerkiksi Markuksen evankeliumin 622:sta jakeesta 406 on samoja sekä Matteuksen että Luukkaan evankeliumien kanssa, 145 pelkästään Matteuksen evankeliumin kanssa, 60 pelkästään Luukkaan evankeliumin kanssa, ja 51 jaetta ovat täysin itsenäisiä. Yhteistä eivät ole ainoastaan Jeesuksesta kerrotut asiat, vaan sanat ja lauseet, joilla niistä kerrotaan. Synoptiseksi ongelmaksi kutsutaan sitä ongelmaa, kuinka evankeliumit liittyvät toisiinsa tai ovat hyödyntäneet yhteisiä lähteitä. Uusi testamentti
Johanneksen evankeliumin erityispiirteenä on jako hyvään ja pahaan tai oikeaan ja väärän. Tämä kahtiajako huipentuu ihmisten jakamiseen pimeyden vallassa oleviin ja Jumalan omiin. Myös uskon kohde on poikkeava. Synoptisissa evankeliumeissa usko kohdistuu Jumalaan ja Jeesuksen sanomaan, kun vastaavasti Johanneksen evankeliumissa uskon kohde on Jeesus itse. Helvetti
Juutalaisuuden pyhästä kirjasta käytetään nimitystä Tanak. Kristinuskossa kirja on Vanha testamentti. Tanakin vanhimmat osat on ajoitettu 1000-luvun eaa. alkupuolelle ja nuorimmat 160-luvulle eaa. Tanakiin ei kuulu ajatusta kuolemanjälkeisestä elämästä, jossa oikeamieliset saisivat palkkion ja vastaavasti pahantekijät saisivat rangaistuksen. Kun ihminen kuolee, hän haihtuu pois. Jumala palkitsee ja rankaisee vain eläviä. Helvetti tuli mukaan vasta nuorempien juutalaisuuden tekstien syntyessä, eivätkä ne päätyneet Tanakin ohjeelliseen tekstikokoelmaan. Heprealaisevankeliumi
Heprealaisevankeliumi on kadonnut Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin lukeutuva juutalais-kristillinen evankeliumi, josta on säilynyt vain joitakin katkelmia 300-luvulla kirjoittaneen Epifanioksen teoksessa "Panarion". Evankeliumi on kuitenkin huomattavasti vanhempi. Irenaeus kirjoitti 100-luvun lopulla, että ebioniitit olivat käyttäneet omaa versiotaan Matteuksen evankeliumista, nimeltään Ebioniittien evankeliumi. Irenaus lainasi Papiasta sanoen, että Matteus oli kirjoittanut evankeliuminsa "heprealaisilla kirjaimilla". Tämä todennäköisesti arameankielinen Matteuksen evankeliumin versio, Heprealaisevankeliumi, ei ollut tunnettu apostoli Paavalin perustamissa seurakunnissa, koska edes Paavalin lukutaitoisimmat seuraajat eivät osanneet arameaa, jota kirjoitettiin samoilla kirjaimilla kuin hepreaa. Nikodeemuksen evankeliumi
Nikodeemuksen evankeliumi () on yksi Uuden testamentin apokryfikirjoista. Se jakaantuu kahteen hyvin erilaiseen osaan, jotka ovat "Pilatuksen teot" ja "Kristuksen laskeutuminen tuonelaan". Totuuden evankeliumi
Totuuden evankeliumi, joskus myös Valentinoksen evankeliumi, on Uuden testamentin apokryfisiin kirjoihin kuuluva gnostilainen kirjoitus. Se on yksi Nag Hammadista löydetyistä varhaiskristillisistä kirjoituksista. Evankeliumi Matteuksen mukaan
Matteuksen evankeliumi on kirjoitettu paremmalla kreikalla kuin Markuksen evankeliumi. Se on hyvin jäsennelty kokonaisuus, jota kehystävät Jeesuksen syntymä- ja lapsuus­kertomukset, vuorisaarna ja kuvaus hänen kuolemastaan ja ylösnousemuksestaan. Kirjoittajalla on juutalaiset juuret, joista hän ammentaa uutta ja vanhaa teologiaa. Tuomaan evankeliumi
"Tuomaan evankeliumi" ei viittaa Jeesukseen "Kristuksena" tai "Herrana" kuten Uusi testamentti, vaan pelkästään "Jeesuksena". Evankeliumista puuttuvat myös sellaiset kristinuskon keskeiset opit kuin synti, ajan merkit, toinen tuleminen, demonit ja Saatana. Se sisältää kuitenkin useita vertauksia, jotka löytyvät myös kanonisista evankeliumeista. Niihin sisältyvät mm. Jumalan valtakunta, Taivas, Helvetti, ikuinen kadotus, ihmeet (Jeesus käskee seuraajiaan parantamaan) ja pelastus. Joosuan kirja
Kirja koostuu neljästä osasta:Kaksi miestä lähetetään vakoilemaan Jerikoa. Portto Raahab käyttää tilaisuutta hyväkseen ilmaistakseen uskonsa Jumalaan kätkemällä vakoojat henkensä uhalla. Vakoojat puolestaan vannovat, että hänet säästetään Jerikon hävityksessä. Vakoojat tuovat raportin, että kaikki maan asukkaat ovat lannistuneet israelilaisten takia. Koska raportti on suotuisa, Joosua lähtee heti Jordanille, joka parhaillaan tulvii. Jumala antaa nyt konkreettisen todisteen siitä, että hän tukee Joosuaa ja että Israelin keskuudessa on ”elävä Jumala”, samoin kuin Mooseksenkin aikana. (3:10) Kun liiton arkkua kantavat papit astuvat Jordaniin, yläjuoksun vedet kasaantuvat, niin että israelilaiset voivat kulkea yli kuivaa maata myöten. Joosua ottaa 12 kiveä joen keskeltä muistoksi ja asettaa toiset 12 kiveä jokeen, siihen missä papit seisovat, minkä jälkeen papit kulkevat yli ja vedet palaavat tulvakorkeuteensa.
Päästyään joen yli kansa leiriytyy Gilgaliin, Jordanin ja Jerikon välille, ja sinne Joosua pystyttää muistokivet, jotta ne olisivat todistuksena tuleville sukupolville.
Täällä israelilaiset ympärileikataan, koska erämaavaelluksen aikana ei ympärileikkausta ollut tehty. Passahia vietetään, manna lakkaa, ja israelilaiset alkavat lopultakin syödä maan tuotteita. Jesajan kirjan 51. luku
Jesaja 51 on Jesajan kirjan viideskymmenesyhdes luku heprealaisten  Raamatussa tai kristillisen Raamatun Vanhassa testamentissa. Tämä kirja sisältää profeetta Jesajaan liitetyt profetiat, ja se on yksi profeettojen kirjoista. Luvut 40–55 tunnetaan "Deutero-Jesajana", ja ne ovat peräisin siltä ajalta, kun Israelilaiset olivat maanpaossa Babyloniassa. Tämä luku ilmaisee Herran Israelin kansalle tarjoaman lohdutuksen.Joitakin kaikkein vanhimpia käsikirjoituksia, jotka sisältävät tämän luvun heprean kielellä:Antiikin aikaisia Koinee-kreikan kielisiä käännöksiä ovat:The New King James Version -raamatunkäännös järjestää tämän luvun seuraavasti:Saara on mainittu Abrahamin rinnalla; Abraham on kuvattu "kallioksi, josta [Israelilaiset] oli hakattu" ja Saara on kuvattu "kaivokseksi, jonka uumenista heidät on louhittu", mikä viittaa hänen kohtuunsa. Abraham kutsuttiin, kun hän oli yksin, eli hänellä ei vielä ollut lapsia. Samaan tapaan Abrahamiin ja hänen silloiseen lapsettomuuteensa viitataan myös Hesekielin kirjan 33. luvussa. Barnabaan evankeliumi
Kirjoitus on suunnilleen yhtä pitkä kuin kaikki kanoniset evankeliumit yhteensä. Siihen kuuluu 222 lukua. Se kuvaa Jeesuksen elämän islamilaisesta näkökulmasta yhteensopivana Koraanin Jeesus-näkemyksen kanssa. Jotkut muslimit väittävät, että kirjoitus on ainoa Jeesuksen opetuslapselta ensimmäiseltä vuosisadalta peräisin oleva evankeliumi, ja että se olisi ollut hyväksyttynä kanonisten evankeliumien joukkoon vuoteen 325 saakka. Lähes kaikki kriittiset tutkijat, mukana myös muslimeita, ovat sitä mieltä, että kyseessä on keskiaikainen väärennös.