Onko Lev Semjonovitš Vygotski taustaltaan juutalainen?
Lev Vygotski
Juutalaisen taustansa vuoksi Vygotskilla oli rajoitetut mahdollisuudet kouluttautua ja työskennellä eri ammateissa. Julkiseen koululaitokseen hakeutumisen sijaan hän opiskeli useita vuosia yksityisen opettajan ohjauksessa, minkä jälkeen hän valmistui juutalaisesta lukiosta 1913 kultamitalilla palkittuna. Juutalaisuuden vuoksi monille paikkakunnille ja niiden yliopistoihin oli rajoitetut kiintiöt juutalaisille opiskelijoille. Vygotskin vanhemmat toivoivat hänen lähtevän opiskelemaan lääketiedettä, koska se toisi kohtuullisen ja turvatun elannon juutalaiselle. Vygotski itse oli kiinnostunut historiasta, filologiasta ja oikeustieteistä. Historian ja filologian opinnot oli suunnattu pääasiassa toisen asteen opettajiksi aikoville, ja juutalaisena hän ei voinut työskennellä tsaarin Venäjällä opettajan eikä oikeusvirkamiehen tehtävissä (lukuun ottamatta lakimiehen tehtäviä). Vygotski päätyi opiskelemaan lääketiedettä Moskovan yliopistoon. Opintojen alettua kului tuskin kuukautta, kun hän vaihtoi pääaineensa oikeustieteiseen, todennäköisesti tavoitteenaan lakimiehen tehtävät.
Juutalaiset
Juutalaisen määritelmällä on käytännön merkitystä Israelissa. Israelin laki noudattaa juutalaisen lain määritelmää juutalaisuudesta esimerkiksi avioliitto- ja hautajaisasioissa. Israelin parlamentti knesset sääti 1948 ”Paluumuuton lain”, joka sallii kenen tahansa juutalaisen tulla Israeliin ja saada maan kansalaisuuden halutessaan välittömästi. Laki ei kuitenkaan määritellyt juutalaista. Vuoden 1970 lisäys lakiin katsoo juutalaisiksi myös juutalaisen lapset ja lastenlapset sekä näiden puolisot. Juutalaisesta uskosta toiseen uskoon kääntyneet eivät kuitenkaan ole oikeutettuja paluumuuttoon. 1960-luvulla esimerkiksi syntyperältään juutalainen katolinen munkki Daniel Rufeisen ei ollut käännynnäisenä Israelin korkeimman oikeuden mukaan juutalainen, joten hän joutui hakemaan maan kansalaisuutta normaalissa järjestyksessä muiden ei-juutalaisten tavoin. Israelin ortodoksirabbisto on pyrkinyt saamaan Israelin lakia muutettua määrittelemään juutalaisiksi vain juutalaisesta äidistä syntyneet tai ortodoksirabbin avulla kääntyneet, tässä toistaiseksi kuitenkaan onnistumatta. Benjamin Netanjahu
Netanjahu syntyi juutalaiseen perheeseen, jonka isänpuoleinen suku on puolanjuutalaista alkuperää. Isä Benzion Netanjahu oli juutalaisen historian professori ja revisionististä sionismia kannattaneen Ze'ev Jabotinskyn entinen avustaja. Yliopistourallaan Benzion Netanjahu erikoistui espanjanjuutalaisten historiaan. Benjaminin isoveli Jonathan Netanjahu kuoli Operaatio Entebbessä pelastaessaan panttivankeja. Venäläinen nationalismi
Konservatiivinen, isänmaallinen kansallismielisyys on eri aikoina näkynyt eriasteisesti Venäjän hallinnossa ja oppositiossa. Perinteinen venäläinen nationalismi juontaa juurensa kukistuvan Bysantin valtakunnan vaikutteisiin 1400-luvulla. Tämän ajatuksen mukaan Venäjä oli ortodoksinen "Kolmas Rooma". Kreivi Uvarov muotoili iskulauseen "ortodoksia, itsevaltaisuus, kansallishenki". Eri syistä johtuneet juutalaisvastaiset pogromit alkoivat 1800-luvulla ja lisääntyivät Aleksanteri II:n murhan jälkeen. 1800-luvulla länsivastainen slavofilia nousi merkittäväksi aatteeksi venäläisen älymystön parissa. Niin myös Nikolai Danilevskinkin julistama panslavismi, joka kannatti slaavilaisten kansojen yhdistämistä. Keisari Aleksanteri III oli nationalisti. Vuoden 1905 vallankumousyritys nosti pintaan monia nationalistisia ryhmiä. Mustat sotniat vainosivat juutalaisia. Kun bolševikit nousivat valtaan, he vastustivat nationalismia. Josif Stalinin kaudella nationalismi nousi uudelleen suosioon 1930-luvun puolivälissä. Venäläinen kansallismielisyys palautui näkyvästi kunniaan toisessa maailmansodassa, jota kutsutaan Venäjällä ”Suureksi isänmaalliseksi sodaksi”. Sodan jälkeen virallinen kansallismielinen hehkutus hiipui ja Nikita Hruštšov ajoi sosialismin kansainvälisyyttä. 1960- ja 1970-luvuilla perinteinen nationalismi näkyi Neuvostoliitossa mm. kyläproosana ja Ilja Glazunovin taiteessa. Pinnan alla toimi pieniä nationalistisia piirejä, jotka saattoivat ottaa vaikutteita fasismistakin. 1980-luvun uudistukset nostivat pintaan mm. fasistisena pidetyn Pamjat-liikkeen. Neuvostoliiton hajotessa syntyi monia nationalistisia puolueita. Näistä tunnetuin oli Vladimir Žirinovskin johtama Venäjän liberaalidemokraattinen puolue. Moni 1990-luvun nationalistisista ryhmistä olivat kommunistis-kansallismielisiä punaruskeita tai nojasivat keisarillis-ortodoksiseen perinteeseen. Joseph Greenberg
Etniseltä taustaltaan Greenberg oli juutalainen. Puola
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan puolalaiset muodostivat 97 prosenttia maan väestöstä. Saman laskennan mukaan Puolan suurimmat vähemmistöt ovat saksalaiset 147 094 (0,4 prosenttia), kašubit 52 490 (0,1 prosenttia), valkovenäläiset 47 640 (0,1 prosenttia), ukrainalaiset 27 172 (0,07 prosenttia), romanit 12 731 (0,03 prosenttia), lemkot 5 850 (0,02 prosenttia), liettualaiset 5 639 (0,01 prosenttia), venäläiset 3 244, slovakit 1 710, juutalaiset 1 055, tataarit 447, tšekit 386, armenialaiset 262 ja karaiimit 43. Suuri osa vähemmistöistä asuu omien kansallisten valtioidensa lähellä Puolan rajalla. Kašubeja ei luokitella virallisesti etniseksi vähemmistöksi, vaikkakin osa heistä kokee sellaiseen kuuluvansa. Yllä on ilmoitettu he, jotka puhuivat kašubia äidinkielenään. Lemkot laskettiin vielä hiljattain ukrainalaisiin. Väestönlaskenta sallii vain yhden etnisen ryhmän ilmoittamisen, joten joidenkin vähemmistöjen kohdalla väestönlaskennan tulos saattaa olla todellisuutta pienempi. Esimerkkinä juutalaiset, joita laskettiin vain 1 055, kun samaan aikaan maan juutalaisjärjestöihin kuului yli 3 000 henkilöä. Rekonstruktionistinen juutalaisuus
Rekonstruktionistinen juutalaisuus on 1920–1930-luvuilla syntynyt yhdysvaltalainen juutalaisuuden suuntaus. Liike perustuu Liettuassa syntyneen newyorkilaisen rabbin Mordecai Kaplanin (1881–1983) ajatuksiin. Kaplanin tavoitteena oli muotoilla (rekonstruoida) juutalaisuus uudelleen vastaamaan paremmin nykyajan tarpeita. Kaplan esitteli ajatuksensa julkisesti vuonna 1922. Hän julkaisi kirjan "Judaism as a Civilization" vuonna 1934 ja ryhtyi julkaisemaan sen pohjalta "Reconstructionist"-lehteä vuonna 1935 yhdessä muiden liikkeen jäsenten kanssa. Rekonstruktionismista tuli erillinen juutalaisuuden suuntaus 1960-luvun loppuun mennessä. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Sukunimen ”Wittgenstein” otti käyttöön Ludwig Wittgensteinin isoisän isä Moses Maier. Hän asui Laasphen kylässä Wittgensteinin ruhtinaskunnassa Westfalenissa ja toimi läheisessä linnassa asuneen ruhtinasperheen tilanhoitajana. Kun Jérôme Bonaparte määräsi vuonna 1808, että kaikkien juutalaisten oli otettava sukunimi, Moses Maier otti nimensä ruhtinaskunnalta. Tuolloin hän oli kuitenkin jo muuttanut Korbachin kaupunkiin, jossa hänen poikansa Hermann Christian, Ludwig Wittgensteinin isoisä, syntyi vuonna 1802. Wittgensteinit eivät siis ole sukua linnassa asuneelle Sayn-Wittgensteinin aatelissuvulle, kuten joskus on väitetty. Noam Chomsky
Juutalaissyntyinen Chomsky kritisoi voimakkaasti Israelin politiikkaa. Kuuluisa israelilainen toisinajattelija Tanya Reinhardt on Chomskyn oppilaana ollut kielitieteilijä. Israelin ja palestiinalaisten konfliktiin Chomsky kannattaa yhden valtion ratkaisua, jossa etnisillä yhteisöillä olisi kieli-, opetus- sekä kulttuuriautonomia. Chomskyn mukaan tähän päästäisiin kuitenkin välivaiheiden kautta, joista ensimmäinen on kahden valtion ratkaisu. Lutsit
Lutsien esi-isät tulivat luultavasti Viron eteläosista. Heikki Ojansuun teorian mukaan he olivat Boris Šeremetevin Latviaan suuren Pohjan sodan aikana tuomien 500–600 virolaisen vangin jälkeläisiä. Lutsit olivat alun perin luterilaisia, mutta he kääntyivät ajan myötä katolilaisuuteen katolilaisvaltaisessa Latgalessa. Ensimmäinen lutseja tutkinut oli Oskar Kallas, jonka mukaan lutseja oli vuonna 1893 arviolta 4 387. Näistä 800 puhui viroa, muut puhuivat latgallia tai venäjää. Kallaksen mukaan lutsit eivät kuitenkaan mieltäneet itseään virolaisiksi vaan liiviläisiksi. Aškenasijuutalaiset
Holokausti tuhosi Itä-Euroopan aškenasikulttuurin 1940-luvulla ja Yhdysvalloista tuli aškenasielämän keskus. Israelin juutalaisista aškenaseja oli maan itsenäistymisen aikana 1948 suurin osa, mutta muslimimaista tapahtuneen juutalaisten maahanmuuton jäljiltä sefardit nousivat enemmistöksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen tapahtunut maahanmuutto kasvatti taas aškenasien osuutta Israelin väestöstä. Aškenasien dominoiva ote israelilaisen yhteiskunnan monilla sektoreilla on kuitenkin aina ollut tuntuva, ja eri ryhmien välillä on joskus ollut jännitteitä.
Aškenasijuutalaiset ovat menestyneet etenkin tieteen saralla. 1900-luvun puolivälin jälkeen noin 30 prosenttia Nobel-palkinnoista on myönnetty juutalaistaustaisille, lähinnä aškenasijuutalaisille tutkijoille. Aškenasijuutalaiset menestyvät poikkeuksellisen hyvin myös älykkyystesteissä. Laurent Schwartz
Tieteellisen työn lisäksi hän oli myös rohkeasanainen intellektuelli. Schwartz oli kommunisti, mutta vastusti kuitenkin Neuvostoliiton stalinismia. Hän kampanjoi Ranskan Algerian sotaa vastaan. Koska Schwartz oli juutalainen, hän joutui toisessa maailmansodan aikana piileskelemään viranomaisia muuan muassa käyttämällä erilaisia salanimiä, kuten "Laurent Sélimartin". Hän kuului Debrén sukuun, joka on ollut merkittävä juutalaissuku Ranskan politiikassa. Jerzy Kosinski
Kosiński syntyi Łódźissa juutalaiseen, mutta holokaustin aikana katolisena esiintyneeseen sukuun. Hän valmistui Łódźin yliopistosta saaden oppiarvon pääaineinaan historia ja valtio-oppi. Yhdysvaltoihin muutettuaan hän valmistui vielä Columbian yliopistosta ja sai Guggenheim-stipendin. Kašubit
Kašubit (kašubiksi "Kaszëbi", puolaksi "Kaszubi") ovat Puolassa asuva etninen ryhmä. He kuuluvat slaavilaisiin kansoihin. Puolan vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 53 000 kašubia puhuu äidinkielenään kašubia, joka eri kielitieteilijöiden mukaan on joko oma kielensä tai puolan kielen murre. Tunnettuihin kašubeihin kuuluvat muun muassa historioitsija Gerard Labuda (s. 1916), Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja ja entinen Puolan pääministeri Donald Tusk ja arkkipiispa Henryk Muszyński. Kirjailija Günter Grassilla on kašubisukujuuria. Israelin historia
Jo vuonna 1917 Britannian ulkoministeri Arthur Balfour esitti julistuksen, jonka mukaan Britannia sitoutui tukemaan Maailman Sionistijärjestön tavoitetta juutalaisten kotimaan perustamisesta. Sen jälkeen juutalaisten maahanmuuttajien määrä suorastaan räjähti ja alueen kansanryhmien välit kiristyivät. Kolmas "alija" alkoi ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Venäjällä tapahtuneen lokakuun vallankumouksen ja Balfourin julistuksen käynnistämänä. Suurin osa noin 40 000:sta muuttajasta oli nuoria "halutzimeja" eli uudisraivaajia Itä-Euroopasta. Kolmannen alijan aikana perustettiin Haganah eli juutalaisten puolisotilaalliset joukot alueen väestöryhmien välien kiristyttyä laajamittaisen juutalaisen maahanmuuton seurauksena. Tzipi Livni
Livnin isä on puolalaissyntyinen entinen Irgunin jäsen Eitan Livni, joka oli osallisena King David -hotellin pommituksessa ja myöhemmin Likudin jäsenenä knessetissä. Tzipi Livni palveli luutnanttina Israelin puolustusvoimissa ja työskenteli neljä vuotta Mossadissa 1980-luvun alussa. Hän opiskeli Bar-Ilanin yliopistolla lakia. Hänet valittiin knessetiin 1999 Likudin ehdokkaana. Livnillä oli useita ministerinasemia Ariel Sharonin hallituksessa. Łódźin ghetto
Järjestyksen ylläpitämiseksi saksalaiset perustivat kuhunkin ghettoon erityisen juutalaisneuvoston, "Judenratin". Łódźin ghetossa Judenratin johtaja eli "Judenälteste" oli Chaim Rumkowski, joka on yksi holokaustin historian kiistellyimmistä hahmoista. Natsit antoivat 62-vuotiaalle Rumkowskille, pilkkanimeltään kuningas Chaimille, valtuudet pitää ghetossa yllä järjestystä kaikin tarvittavin keinoin. Rumkowski itse uskoi lujasti gheton autonomiaan ja järjesti sen hallintoa monin tavoin perustaen muun muassa postitoimiston ja ghettorahan sekä huolehtien gheton puhtaanapidosta. Julija Tymošenko
Tymošenko syntyi Dnepropetrovskissa Ludmila Nikolajevna Teleginan ja Vladimir Abramovitš Grigjanin tyttärenä. Isä jätti perheen Julijan ollessa kolmivuotias.
Isän sukunimi on armenialainen, mutta Tymošenko ilmoittaa taustansa olevan ukrainalais-latvialainen. Vladimir Abramovitš Grigjanin kansallisuus perustuu hänen Neuvostoliiton sisämaan passiinsa, jossa oli määritelty sosiaalinen kerrostuma. Venäjänkielisessä Itä-Ukrainassa kasvaneena hän kuitenkin oppi ukrainaa vasta aikuisena politiikkaan lähtiessään. Mogiljovin kuvernementti
Väestö jakautui äidinkielensä perusteella seuraavasti: valkovenäläisiä oli 1 390 tuhatta, juutalaisia 204 tuhatta, (iso)venäläisiä 58 tuhatta, puolalaisia 18 tuhatta, latvialaisia 7 tuhatta, ukrainalaisia (vähävenäläisiä) ja liettualaisia 3,6 tuhatta. Ortodoksisen kirkon piiriin kuului 1 402 tuhatta asukasta, juutalaisuuteen 204 tuhatta, katoliseen kirkkoon 50 tuhatta ja vanhauskoisia oli 23 tuhatta. Viron juutalaiset
Vuonna 1988 perustettiin ensimmäinen Viron juutalaisten järjestö 48 vuoteen. Tallinnassa perustettu Juutalainen kulttuuriseura oli ensimmäinen laatuaan Neuvostoliitossa. Viron itsenäistyttyä vuonna 1991 juutalaiset alkoivat saada takaisin menetettyjä oikeuksiaan. Vuonna 1992 heidät tunnustettiin viralliseksi vähemmistöryhmäksi. Vuonna 2007 toisessa maailmansodassa tuhoutunut Tallinnan synagoga avattiin uudelleen Yhdysvalloista tulleen raha-avun turvin. Viron päärabbina toimii Shmuel Kot. Nathalie Sarraute
Nathalie Sarraute vietti lapsuutensa kahdessa maassa, minkä lisäksi hän joutui elämään myös kahden kulttuurin kohtaamispisteessä. Hänen isänsä Israël (Iljanova) Tšernjak oli sekä Geneven yliopistosta väitellyt luonnontieteiden tohtori että kemian insinööri. Hän oli myös juutalainen kuten myös kirjailijan äiti Pauline Tšatunovski. Varhain orvoiksi jäänyt Sarraute kasvoi veljensä huoltajuudessa. Veli oli kansainvälisesti tunnettu matemaatikko, joka oli tiedekunnassaan ainoa juutalaissyntyinen professori. Hänen äitinsä julkaisi novelleja ja romaaneja nimimerkillä Vichrovski. Viktor Vekselberg
Vekselberg on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Vaikka Vekselbergin isä on juutalainen, hänen äitinsä ei ole, eikä hän koe itseään juutalaiseksi. Hän ei käy säännöllisesti kirkossa, eikä synagogassakaan, mutta hän rahoitti miljoonia dollareita 50 miljoonan dollarin kokonaisbudjetista, jolla Moskovaan rakennettiin Jewish Museum and Tolerance Center. Avigdor Liberman
Liberman on taustansa ansiosta kerännyt kannattajia etenkin Israelin venäjää puhuvien maahanmuuttajien joukosta. Dominique Strauss-Kahn
Strauss-Kahn on saanut taloustieteilijän ja juristin koulutuksen (HEC ja Sciences Po). Taustaltaan hän on Ranskan juutalainen. Kasvatuspsykologia
Yhdysvaltain ulkopuolella kehittyi samaan aikaan myös vastakkaisia suuntauksia. Deweyn edustaman pragmatismin ohella neuvostoliittolaiset psykologit Lev Vygotsky, Aleksandr Lurija ja Aleksei Leontjev loivat kulttuurihistoriallisen näkökulman, jossa kielellä ja artefakteilla on keskeinen merkitys ihmisen kehityksessä. Vygotskyn ajatukset pohjautuivat marxilaiseen ideologiaan, jossa painottui se, kuinka yhteiskunnallinen ja historiallinen vaikutus ovat osana ihmisen kehitystä. Vygotsky ei saavuttanut suosiota omana aikanaan, vaan hänen ajatuksensa nousivat uuteen arvoon vasta vuosikymmenien kuluessa. Samaan aikaan Sveitsissä kehityspsykologian pioneeri Jean Piaget kehitteli teorian lasten kognitiivisista kehitysvaiheista. Geneettisen tietoteorian mukaan lapsen kehitys etenee kehitystasojen mukaan, joka määrää millaisista kognitiivisista toiminnoista lapsi kykenee suoriutumaan missäkin kehitysvaiheessa. Edellä mainitut suuntaukset ovat myöhemmin kehittyneet omiksi tieteenaloikseen, mutta niiden vaikutus kasvatuspsykologiaan on kiistaton. Tom Lantos
Lantos syntyi juutalaiseen sukuun ja oli edustajainhuoneen historian ensimmäinen ja ainoa holokaustista selvinnyt jäsen. Yhdysvaltoihin paettuaan hän opiskeli Washingtonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Ennen uraansa kongressissa hän oli toiminut muun muassa liikekonsulttina, kansainvälisen politiikan analyytikkona televisiolle sekä taloustieteen professorina. Svengali
Svengalin on sanottu olevan klassinen esimerkki juutalaisvastaisuudesta kirjallisuudessa, koska Svengali on juutalainen, itäeurooppalaista sukujuurta, ja hän viettelee, hallitsee ja riistää Trilbyä, nuorta englantilaista tyttöä, ja tekee hänestä kuuluisan laulajan. Suomen juutalaiset
Juutalaiset joutuivat vuodesta 1827 suorittamaan asepalveluksen Venäjän armeijassa, jonka mukana juutalaisia saapui 1830-luvun alussa myös Suomeen. Suomessa asui jonkin verran juutalaisia kolmella paikkakunnalla: Viipurissa, Helsingissä ja Turussa. Juutalaisten muutto muuten Suomeen estettiin Venäjän senaatin päätöksellä olla antamatta juutalaisille passeja Suomeen vuonna 1831. Silloisen kenraalikuvernööri Arseni Zakrevskin tilaaman selvityksen mukaan Suomessa asui yhdeksän juutalaisperhettä, joista Turussa asui yksi, Helsingissä kuusi ja Viipurissa kaksi. Selvityksen jälkeen lähes kaikki karkotettiin lukuun ottamatta muutamaa, jotka saivat erityisluvan jäädä. Ensimmäinen juutalainen synagoga perustettiin Suomenlinnaan 1830-luvulla. Vuonna 1837 syntynyt Rohel Lea Anker oli ensimmäinen Helsingissä syntynyt juutalainen. Erhard Milch
Vuonna 1935 tuli julki, että Erhard Milchin isä oli juutalainen. Tällöin Hermann Göring pelasti hänet hankkimalla Milchin äidiltä valaehtoisen todistuksen, jonka mukaan Milchin biologinen isä ei ollut Anton Milch, vaan hänen äitinsä setä Karl Brauer. Tietäen juutalaisten kohtalon Saksassa Milch ei pannut pahakseen tätä arjalaistamista. Näin hän sai todistuksen, jonka mukaan hän oli puhdasverinen saksalainen. Hermann Göring sanoi tuolloin kuuluisan lauseensa: ”"Wer Jude ist, bestimme ich!" ( Minä päätän, kuka on juutalainen! ) Rotu ja älykkyys
Vaikka aškenasijuutalaiset (keski- ja itäeurooppalaisperäiset juutalaiset) muodostavat vain kolme prosenttia Yhdysvaltain väestöstä, on heille myönnetty 27 prosenttia Yhdysvaltain tieteen Nobel-palkinnoista ja 25 prosenttia tietojenkäsittelyalan Turing-palkinnoista. Vuonna 2005 julkaistussa tutkimuksessa esitetään hypoteesi, että aškenasijuutalaisten korkea älykkyys saattaa johtua luonnonvalinnasta. Gregory Cochranin, Henry Harpendingin ja Jason Hardyn tutkimuksen mukaan Euroopan juutalaiset eivät saaneet keskiajalla tehdä tavallista työtä kuten maanviljelyä vaan suureksi osaksi työskentelivät meritokraattisissa, korkeaa älykkyysosamäärää vaativissa toimissa kuten kauppiaina ja rahanlainaajina. Hyvin menestyneillä yksilöillä oli eniten sukukypsään ikään selvinneitä lapsia, joten heidän geeninsä ovat nykyisin paremmin edustettuina juutalaisten perimässä kuin huonosti menestyneiden yksilöiden geenit. Älykkyyttä lisääviä olisivat (muiden geenien ohella) tutkimuksen mukaan aškenasijuutalaisille tyypillisiä perinnöllisiä sairauksia aiheuttavat geenit, joiden myönteiset, älykkyyttä lisäävät vaikutukset olisivat johtaneet niiden yleistymiseen populaatiossa haitallisista terveysvaikutuksista huolimatta. Perinnöllisten sairauksien yleisyyttä aškenasijuutalaisten keskuudessa on yleensä selitetty heidän väitetyllä sisäsiittoisuudellaan, mutta Cochranin, Harpendingin ja Hardyn mukaan populaatiogeneettinen tutkimus ei tue väitettä sisäsiittoisuudesta. Eräät tutkijat, muun muassa geneetikko Andrew Clark, ovat kyseenalaistaneet hypoteesin aškenasijuutalaisten älykkyyden kehityksestä ja todenneet, että sen väitteiden tueksi ei ole tarpeeksi todistusaineistoa. Psykologi ja kognitiotieteilijä Steven Pinkerin mukaan hypoteesi on kyseenalainen, mutta sen todenmukaisuutta voitaisiin helposti testata empiirisesti. Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen 2. edustajakokous
Juutalaisten asemasta puolueessa käytiin kovasanaista keskustelua. Juutalaisjärjestö Bund vaati itselleen yksinoikeutta toimia juutalaisiin liittyvissä asioissa. Kysymys oli siitä tulisiko juutalaisten toimia puolueessa erillisasemassa vai sulautua täysin venäläiseen työväenliikkeeseen. Asiaa käsiteltäessä jyrkimmät puheenvuorot käytiin Bundin johtaja Mark Liberin ja myös juutalaisen, mutta erillisasemaa vastustavan Lev Trotskin välillä. Lopulta juutalaisilla todettiin olevan oikeus oman kulttuurinsa edistämiseen, muttei mitään poliittista erityisasemaa puolueen sisällä. Arnošt Lustig
Arnošt Lustig (21. joulukuuta 1926 Praha – 26. helmikuuta 2011 Praha) on huomattavimpia tšekkiläisiä kirjailijoita. Juutalainen Lustig selvisi nuoruudessaan holokaustista, mikä leimasi monia hänen teoksiaan. Hänen tuotantonsa käsittää romaaneja, novelleja, käsikirjoituksia ja näytelmiä ja niiden inspiraationa toimi usein natsien toimeenpanema kansanmurha. Mateusz Morawiecki
Morawiecki on kertonut hänellä olevan juutalainen sukutausta. Hänen kaksi tätiään, joista toinen asuu Israelissa, selvisivät sota-aikana holokaustista ei-juutalaisten avustuksella. Liettua
Kaikkiaan 86,7 % Liettuan väestöstä on kansallisuudeltaan liettualaisia. Suurimmat etniset vähemmistöryhmät ovat puolalaiset (5,6 %), venäläiset (4,8 %), valkovenäläiset (1,3 %) ja ukrainalaiset (0,7%).Puolalaiset ovat keskittyneet Liettuan kaakkoisosiin, Vilnan lääniin. Venäläiset, valkovenäläiset ja ukrainalaiset ovat keskittyneet Vilnaan, Klaipėdaan sekä Utenan lääniin. Utenan läänin Visaginasin kaupungissa he ovat muodostaneet jopa enemmistön työväestöstä; tähän Ignalinan ydinvoimalan henkilöstölle perustettuun kaupunkiin muutti Neuvostoliiton aikana runsaasti ydinvoimalatyöntekijöitä. Martti Luther
Ymmärtävämmissä kohdissa hän uskoi, etteivät he olleet kääntyneet kristinuskoon lähinnä kristittyjen harjoittaman syrjinnän takia. Tästä on esimerkkinä hänen nuoruuden tuotannostaan "Dass Jesus Christus eyn geborener Jude sey" ("Ettäkö Jeesus Kristus olisi syntyperältään juutalainen"). Kun hänen Vanhan testamentin messiasprofetioita hyödyntävä julistuksensa ei kuitenkaan onnistunut käännyttämään suuremmin juutalaisia, hänen mielipiteensä joidenkin tutkijoiden mukaan muuttuivat. Grigori Sokolnikov
Sokolnikov oli etniseltä taustaltaan juutalainen. Hänen isänsä oli lääkäri. Sokolnikov liittyi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkisiipeen vuonna 1905. Vuonna 1907 hänet vangittiin ja karkotettiin Siperiaan, josta hän onnistui vuonna 1909 pakenemaan ulkomaille. Hän asui vuoden 1917 helmikuun vallankumoukseen saakka maanpaossa Ranskassa ja valmistui vuonna 1914 Pariisin yliopistosta. Huhtikuussa 1917 Sokolnikov palasi Venäjälle samassa suljetussa junassa kuin Vladimir Lenin. Sokolnikov kuului Pietarin neuvoston toimeenpanevaan komiteaan elokuusta 1917 alkaen ja bolševikkipuolueen keskuskomiteaan 1917–1919 sekä uudelleen 1922 alkaen. Hän johti Venäjän pankkitoiminnan kansallistamista lokakuun vallankumouksen jälkeen ja oli maansa rauhanvaltuuskunnan jäsenenä Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Lev Trotskin erottua valtuuskunnan johdosta juuri Sokolnikov allekirjoitti rauhansopimuksen Neuvosto-Venäjän edustajana. Menachem Begin
Begin syntyi liettualaiseen aškenasijuutalaiseen perheeseen Brest-Litovskissa, joka kuului tuolloin Venäjän keisarikuntaan (nyk. Brest Valko-Venäjällä). Beginistä tuli sionistijärjestö Betarin johtaja vuonna 1939. Hän pakeni Puolaan hyökänneitä natseja loikkaamalla Vilnaan. Hän oli Neuvostoliitossa karkotettuna Siperiaan vuosina 1940–1941. Päästyään vapaaksi Stalin–Sikorski-sopimuksen mukaisesti vuonna 1941 hän liittyi puolalaiseen armeijaan ja siirtyi Lähi-itään. Begin siirtyi Persian kautta brittien hallitsemaan Palestiinaan, missä hän pian teki itsestään arvostetun sionistikapinallisen liityttyään radikaaleihin Vallankumouksellisiin sionisteihin. Csanád Szegedi
Vuonna 2012 protestantiksi kasvatettu Szegedi sai selville oman juutalaistaustansa. Hänen isoäitinsä oli ollut toisen maailmansodan aikana Auschwitzin keskitysleirillä ja isoisä puolestaan työleirillä. Saman vuoden heinäkuussa Szegedi ilmoitti luopuvansa kaikista tehtävistään Jobbik-puolueessa, mutta jatkoi kuitenkin europarlamentaarikkona. Nykyään hän käyttää juutalaista nimeä Dovid Szegedi ja harjoittaa uskontoaan aktiivisesti. Vladimir Linderman
Linderman syntyi juutalaisen perheeseen. Linderman pakeni 2002 Latviasta, kun hänet pidätettiin räjähteiden hallussapidosta. 
Häntä epäiltiin suunnitelmasta murhata Latvian presidentti Vaira Vīķe-Freiberga. Venäjällä Linderman oli opposition varjoparlamentin, Venäjän kansalliskokouksen jäsen. Hän kirjoitti nimimerkillä "Abel" mm. nettilehtiin kasparov.ru ja Limonka. Venäjä karkotti hänet vuonna 2008 takaisin Latviaan, jossa hän sai ehdollisen tuomion. Lev Psakhis
Lev Borisovitš Psakhis (, , s. 29. marraskuuta 1958 Krasnojarsk, Venäjä) on israelilainen shakin suurmestari, valmentaja ja kirjailija. Hän on syntynyt Siperiassa ja on kaksinkertainen Neuvostoliiton mestari. Vojislav Šešelj
Šešelj on kansallisuudeltaan serbi.
Eräs toisen maailmansodan aikainen četnik-upseeri oli hänelle sukua.
Šešelj opiskeli lakia Sarajevon yliopistossa ja väitteli tohtoriksi. Hän opetti politiikan tutkimusta Sarajevon yliopistossa vuoteen 1984 saakka. Yliopistomaailmassa hän ajautui riitoihin kommunistipuolueen edustajien ja muslimien kanssa ja syytti näitä uransa haittaamisesta. Juutalaiset
Nykyisen Israelin juutalaiset puhuvat uudelleen henkiin herätettyä hepreaa, ja muiden maiden juutalaiset puhuvat yleensä oman maansa kieltä, kuten englantia ja venäjää. Vielä 1900-luvun alussa Itä-Euroopan juutalaisten kielenä oli jiddiš, mutta holokaustin myötä sen käyttö väheni huomattavasti. Sefardijuutalaiset ovat puhuneet ladinoa, ja monilla pienemmillä juutalaisyhteisöillä on myös ollut omat kielensä. Juutalaiskielet ovat yleensä syntyneet asuinmaan kielen ja heprean sekoituksena. Boris Berezovski
Viimeiset vuodet hänet tunnettiin Lontoossa asuvana Venäjän poliittista johtoa arvostelevana miljardöörinä Berezovski oli etniseltä taustaltaan juutalainen. Englannissa asuessaan Berezovski muutti viralliseksi nimekseen Platon Elenin elämäänsä perustuneen elokuvan päähenkilön mukaan. Antisemitismi
Tutkija Walter Laqueur katsoo vasemmistolaisen antisemitismin pyrkivän juutalaisten katoamiseen kansana, ei yksilöinä. Äärivasemmistolaiset eivät myöskään yleensä hyväksy juutalaisvaltion ajatusta, ja he vastustavat Israelia myös osin sen liittolaisuudesta Yhdysvaltojen kanssa. Juutalaiset nähdään myös kapitalismin tukijoina ja feministisestä näkökulmasta myös patriarkaatin alullepanijoina. Tunnetuimpia vasemmistolaisia nykyajan antisemitistejä on kreikkalainen säveltäjä Mikis Theodorakis, joka on lausunut Israel-kritiikkinsä ohella että juutalaiset ovat kaiken pahan alku ja juuri ja että juutalaiset hallitsevat maailmantaloutta. Venäjällä kommunistit vaativat vuonna 2005 kaikkien juutalaisjärjestöjen kieltämistä. Viron juutalaiset
Ensimmäiset juutalaisista tulivat Viroon jo vuonna 1333. 1600-luvulla juutalaisten määrä kasvoi ja viranomaiset alkoivat vaatimaan heiltä uskollisuuden valan. Vuonna 1721 Virosta tuli osa Venäjän keisarikuntaa kun Ruotsi luovutti Eestinmaan ja Liivinmaan Venäjälle Uudenkaupungin rauhassa. Varsinainen juutalaisten muutto Viroon alkoi kuitenkin vasta, kun Venäjän keisari Aleksanteri II antoi juutalaisille luvan alkaa muuttaa alueelle vuonna 1865. Juutalaisia yhteisöjä muodostui Tarttoon ja Tallinnaan. Tallinnaan rakennettiin synagoga vuonna 1883 ja Tarttoon vuonna 1901. Juutalaisia hautausmaita perustettiin ajan myötä myös Pärnuun, Viljandiin ja Valgaan. Viron venäläiset
On tärkeää huomata, että käsite "venäläinen" on kuitenkin tässä yhteydessä epäselkeä, sillä osa Viroon muuttaneista edusti Venäjän vähemmistökansallisuuksia. Esimerkiksi itsenäistyneen Tšetšenian ensimmäinen presidentti Džohar Dudajev asui neuvostoaikana Virossa. Monet Viron juutalaisista ovat Venäjältä muuttaneita antisemitismiä paenneita tai heidän jälkeläisiään. Nämä vähemmistöt eivät välttämättä pidä itseään venäläisinä, vaikka käyttävätkin venäjän kieltä. Venäläisiksi laskettavat saattavat myös olla todellisuudessa valkovenäläisiä tai ukrainalaisia. Mélanie Laurent
Laurent on etnisyydeltään juutalainen. Hänen sukujuurensa ulottuvat aškenaseihin ja Tunisian sefardeihin. Natsit karkottivat Laurentin isoisän maasta. Hänen äidin puoleiset isovanhempansa olivat elokuvajulistepiirtäjiä. 
Laurent vastaanotti lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon elokuvasta "Je vais bien, ne t'en fais pas" (2006). Vuonna 2008 hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa lyhytelokuva "De moins en moins" oli ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun saajaksi. Leningradin alue
Enemmistö alueen asukkaista on nykyään venäläisiä. Vuoden 2002 väestönlaskennassa alueen alkuperäisiä suomensukuisia kansallisuuksia edustivat: karjalaisia 2 057, vepsäläisiä 2 019, inkerikkoja 177 ja vatjalaisia 12. Kulttuurihistoriallinen psykologia
Kulttuurihistoriallinen psykologia on Lev Vygotskin 1920-luvulla alulle saattama psykologian suuntaus. Kulttuurihistoriallinen psykologia tarkastelee ihmistä ja hänen kehitystään kulttuurisesti ja historiallisesti muotoutuvana ilmiönä. Erityisenä huomion kohteena kulttuurihistoriallisessa psykologiassa ovat ihmisen älyllisessä toiminnassa käyttämät kulttuuriset työkalut tai välineet (erityisesti kieli, symbolit ja merkit) sekä henkisen toiminnan välittynyt luonne. Jonathan Littell
Littellin isä on kirjailija Robert Littell. Vaikka Littellin isovanhemmat olivat Puolasta 1800-luvun lopulla Yhdysvaltoihin emigroituneita juutalaisia, hän ei luonnehdi itseään juutalaiseksi, vaan on sanonut: "minulle juutalaisuus on pikemminkin historiallinen tausta". Hän opiskeli Yalen yliopistossa ja suoritti bachelor tutkinnon 1989. Vitsebsk
Kaupunki liitettiin ensimmäisessä Puolan jaossa vuonna 1772 Venäjän keisarikuntaan. Kaupunki toimi keisarikunnan Vitebskin kuvernementin keskuksena ja rakennettiin uusklassiseen tyyliin. Se oli myös merkittävä juutalaisille sallittu kaupunki. Vuoden 1897 väestönlaskennan aikaan hieman yli puolet väestöstä oli äidinkieleltään juutalaisia (eli puhui jiddišiä tai vastaavaa). Isaak Steinberg
Isaak Nahman Steinberg (1888 Väinänlinna – 1957 New York) oli venäläinen vasemmistososialistivallankumouksellisia edustanut poliitikko, joka toimi Venäjän kansankomissaarien neuvoston toisena oikeusasioiden kansankomissaarina (oikeusministeri) lokakuun vallankumouksen jälkeen 12.12.1917 — 18.3.1918. Hän erosi tästä Leninin hallituksesta protestina Brest-Litovskin rauhansopimukselle ja jouduttuaan epäsuosioon siirtyi 1923 Saksaan ja myöhemmin edelleen juutalaisvainojen tieltä Englantiin. Sittemmin hän muutti Australiaan ja Kanadaan. Hän oli juutalaisaktiivi, joka ajoi erillisten juutalaishallintoalueiden perustamista pakolaisille Australiaan ja Surinameen. Benedictus XVI
Benedictus XVI on myös esimerkiksi vieraillut kautta historian toisena paavina juutalaisessa synagogassa. Vierailunsa yhteydessä paavi myös huomautti siitä seikasta, että kristinusko pohjautuu juutalaisuuteen. Sergei Tsion
Juutalaistaustainen Tsion oli Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen jäsen ja kuului sen enemmistöryhmään eli bolševikkeihin. Suomenlinnassa hän toimitti "Vestnik Kasarmi" (Kasarmin sanansaattaja) -nimistä lehteä, jonka julkaisua avustivat myös suomalaiset sosiaalidemokraatit. Viaporin kapinan aikana Tsion oli yksi sen johtajista, mutta ei juurikaan osallistunut varsinaiseen kapinointiin, vaan seurasi tapahtumia mantereen puolella. Tuolloin hänen kontakteihinsa Helsingissä lukeutui suomalaisia sosialidemokraatteja, kuten esimerkiksi näytelmäkirjailija Elvira Willman. Kapinayrityksen jälkeen Jemeljanov ja Kohanski teloitettiin, mutta Tsion onnistui pakenemaan Englantiin, jossa hän työskenteli toimittajana. Helsinkiläinen kustannusosakeyhtiö Fugas julkaisi Tsionin Viaporin kapinasta kertovan muistelmateoksen "Три дня восстания в Свеаборге" (Viaporin kapinan kolme päivää) vuonna 1907. Juutalainen filosofia
Levi ben Gershon (Gersonides) (1288–1345) oli juutalainen skolastikko. Hänet tunnetaan parhaiten teoksestaan "Milhamot HaShem" ("Milchamot"), ("Herran sodat"). Juutalaisten skolastikkojen joukossa hän oli yksi kehittyneimpiä, hän asetti järjen perinteen yläpuolelle. "Milhamot HaShem" oli rakennettu Maimonideen teoksen "Eksyneiden opas" mallin mukaan. Sen voidaan katsoa olevan aristotelismin ja ortodoksijuutalaisuuden synkretismin taidokasta kritiikkiä filosofiselta näkökannalta. Robert Kazinsky
Kazinsky syntyi Haywards Heathissä West Sussexissa ja kasvoi Cuckfieldissä Brightonin lähellä. Hänellä on vanhempi veli Michael. Kazinsky on juutalainen ja puhuu sujuvasti hepreaa. Hänellä on puolalais-venäläiset sukujuuret. Barack Obama
Kannattajat luonnehtivat Obaman laajan tukipiirin salaisuudeksi sitä, että hän on kuin kulttuurinen Rorschachin testi, neutraali persoona, johon ihmiset voivat heijastaa oman henkilökohtaisen historiansa ja halunsa. Obaman oma tarina rohkaisee erilaisia etnisiä ryhmiä. Kirjassaan "Dreams from My Father" hän yhdistää äidinpuoleisen perhehistoriansa mahdollisiin intiaaniesi-isiin ja Jefferson Davisin kaukaisiin sukulaisiin. Davis oli etelävaltioiden presidentti Yhdysvaltain sisällissodassa. Vuoden 2004 vaalikampanjansa aikana vanhemmille juutalaisille puhuessaan Obama yhdisti itäafrikkalaisen etunimensä Barackin kielelliset juuret heprealaiseen sanaan "baruch" 'siunattu'. Sionismi
Niin sanottu sosialistinen tai työväensionismi syntyi juutalaisessa työväenliikkeessä. Sen kannattajat olivat pääasiassa marxilaisia ateisteja. Se perustui siihen, että valtio voitaisiin perustaa juutalaisten asettuessa Palestiinaan ja valtion rakentamisella kibbutsiliikkeellä ja kaupunkien proletariaatin luokkataistelulla. Työväensionistisia järjestöjä olivat ammattiyhdistysliike Histadrut ja puolisotilaallinen Haganah. Liikkeen johtavia hahmoja oli David Ben-Gurion. Sabra
Sabra (hepreaksi: צבר) on vertauskuvallinen nimitys, jota käytetään Israelissa syntyneestä juutalaisesta. Sabroja ovat siis kaikki ne Israelin juutalaiset, jotka eivät ole maahanmuuttajia (”olim”). Sabra on Meksikosta kotoisin olevan viikunaopuntia-kaktuksen hepreankielinen nimi. Vaikka tämä kaktus ei kuulukaan Israelin alkuperäisiin kasveihin, sen nopea leviäminen teki siitä tunnusmerkin alueelle. Alun perin nimitys sabra oli haukkumanimi, mutta 1930- ja 1940-lukujen taitteessa se vakiintui hellittelysanaksi. Kaktuksen hedelmä on päältä piikikäs, mutta sisältä makea ja mehukas, samoin sabroista sanotaan, että heidän kovan ja karskin ulkokuorensa alla on lempeä ja herkkä sielu. Natsi-Saksa
Juutalaiset olivat natsien rotuajattelussa kaikkein alimmassa asemassa, ja puolueen asialistalla oli aina Hitlerin puheenjohtajuudesta lähtien juutalaiskysymyksen ratkaisu. Yleisesti juutalaiset herättivät saksalaisissa kateutta ja katkeruutta, koska nämä olivat keskimäärin varakkaampia ja toimivat usein ammateissa, kuten pankkiireina ja kauppiaina, ja talouden heiketessä heihin kohdistui voimakasta vihamielisyyttä. Lisäksi selkäänpuukotusteoria oli yleinen uskomus kansanmielisten sotilaiden sekä oikeistolaisten keskuudessa. Lisäksi juutalaisten epäiltiin olleen osallisina Venäjän vallankumoukseen, sillä useat vallankumouksen johtohenkilöistä olivat juutalaistaustaisia. Myöhemmin Hitlerin pääagendana olikin juutalaisten sekä kommunismin, lähinnä bolševistien hävitys koko maailmasta. Adolf Hitlerin elämäkerta
Hitler, joka vaati seuraajiaan todistamaan ”rodullisen puhtautensa” ei tiennyt itsekään totuutta, vaan vaikeni kohdatessaan epäilyksiä samalla, kun viilensi välejään sukulaisiinsa yleensä. Natsi-Saksassa Hitlerin epäselvä sukutausta oli ”arka aihe”, eikä kansallissosialistinen lehdistö tuonut tätä esille. Hitlerin Britanniassa syntynyt veljenpoika William Patrick Hitler muutti Saksaan 1930-luvulla ja toiveenaan hyötyä Hitlerin valta-asemasta hän kiristi setäänsä vihjaillen paljastavansa lehdistölle tietonsa mahdollisesta juutalaisesta isoisästä. Hitler järjesti veljenpojalleen työpaikan Opelin tehtaalla, mutta tämä uusi uhkauksensa toiveinaan päästä korkeammalle paikalle natsihallinnossa. Raivostunut Hitler määräsi asianajajansa Hans Frankin selvittämään taustansa, mutta Frankin tutkimus ei onnistunut selvittämään varmuudella isoisän henkilöllisyyttä ja kumoamaan väitettä. Hitler puhui William Patrickista nimityksellä ”vastenmielinen veljenpoikani”. Hitlerin juutalaistausta on mahdollinen, mutta epätodennäköinen poliittissävytteinen teoria, joka on sekoittunut hänen isoisänsä henkilöllisyyden selvittämisen ympärille kehittyneeseen mysteeriin. Juutalaisten autonominen alue
Alueen nimestä huolimatta vain pieni osa väestöstä on juutalaisia. Vuoden 1989 väestönlaskun mukaan alueen asukkaista oli venäläisiä 83,2 %, ukrainalaisia 7,4 %, juutalaisia 4,2 %, valkovenäläisiä 1,0 % ja muita 4,2 %. Vuonna 2002 asukkaista oli venäläisiä 89,9 %, ukrainalaisia 4,4 %, juutalaisia 1,22 %, tataareja 0,63 %, valkovenäläisiä 0,62 % ja muita 3,2 %. Väestön koostumuksen muutos johtuu lähinnä juutalaisten muutosta Israeliin ja ukrainalaisten muutosta takaisin Ukrainaan. Rafael Wardi
Wardin vanhemmat olivat kauppias Isak Waprinsky ja Riko Lea Waprinsky (o.s. Sribnik). Wardin isän Isakin vanhemmat muuttivat Suomeen Mogiljovista Valko-Venäjältä, kun taas äiti Riko Lean vanhemmat ovat Daugavpilsista Latviasta. Kaksi vanhaa juutalaista sukua, isän puolen venäjänjuutalainen sekä äidin perheen edustama balttilainen hasidistinen perinne loivat lapsuudenkotiin vahvan ortodoksijuutalaisuuden ja moninaisuuden tradition. Lapsuudenkodin ja ympäristön monikulttuurisuus ja kielet tekivät Wardin varhain tietoiseksi maailman monipuolisuudesta sekä sytyttivät hänen tiedonjanonsa. Ranskan juutalaiset
1800-luvun lopussa sattui niin sanottu Dreyfusin tapaus, jossa juutalaista kapteeni Alfred Dreyfusia syytettiin vakoilusta ja maanpetoksesta. Seuranneen oikeudenkäynnin epäkohtien saama julkisuus jakoi Ranskan voimakkaasti Dreyfusin kannattajiin ja vastustajiin. Presidentti armahti Dreyfusin vuonna 1898. Tapaus vaikutti muun muassa kirkon ja valtion erottamispäätökseen vuonna 1905 ja sionisti Theodor Herzlin ajatteluun, jonka mukaan juutalaisille piti saada oma kotimaa. Vuodesta 1881 vuoteen 1914 Ranskaan oli saapunut noin 25 000 juutalaista Itä-Euroopasta. Suurimmalle osalle heistä Ranska oli pysähdyspaikka matkalla Yhdysvaltoihin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen juutalaisia tuli Ranskaan edelleen Itä-Euroopasta, Venäjältä ja Pohjois-Afrikasta. Yhdysvaltojen päätös rajoittaa maahanmuuttoa vuonna 1924 asetti lisää painetta Ranskaan. Vuonna 1923 perustettiin "Fédération des Societés Juifs de France" auttamaan juutalaisia maahanmuuttajia. 1930-luvulla juutalaisia alkoi paeta Ranskaan Natsi-Saksasta. Saksan hyökätessä Ranskaan maassa asui noin 300 000 juutalaista. Saksan kanssa yhteistyötä tehnyt Vichyn Ranska ja Ranskasta vietiin muualle 76 000 juutalaista. Heistä noin 73 500 kuoli keskitysleireillä. Anders Behring Breivik
Aiemmin Norjan poliisi oli ilmoittanut, että Breivik on uskonnollinen kiihkoilija, jolla on äärioikeistolainen tausta. Hän on Jerusalem Post -lehden mukaan äärioikeistolainen siionisti. Breivik on todennut että hänen "tukensa" Israelille on rajoitettu, ja katsoo Israelin olevan paikka jonne voidaan karkoittaa kaikki ei-lojaalit juutalaiset. Juutalaisten historia
Valistusaate oli uskonnollista suvaitsemattomuutta vastaan, eikä juutalaisten enää katsottu muodostavan uhkaa kristityille, kuten keskiajalla vielä uskottiin. Juutalaisten oikeuksia paransi ensimmäisenä jo keisari Joosef II hallitsemillaan alueilla, ja täydelliset kansalaisoikeudet juutalaisille myönsi ensimmäisenä Ranska vuonna 1791. 1800-luvun puoliväliin mennessä lähes kaikki Länsi-Euroopan juutalaisryhmät olivat emansipoituneet, mutta itäisessä Euroopassa asemaan ei ollut tullut parannusta, vaan suhtautuminen juutalaisiin oli jopa väkivaltaista. Viimeisten juutalaisille tasa-arvon myöntäneiden valtioiden joukossa olivat Venäjä (1917) ja vasta sen vallasta itsenäistynyt Suomi (1918). Peter Gay
Juutalainen Gay syntyi Berliinissä nimenään Peter Joachim Fröhlich, mutta hänen perheensä otti käyttöön englanninkielisen sukunimen paettuaan Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan alussa. Hän oli Yhdysvaltain kansalainen vuodesta 1946. Eric Cantor
Uskonnoltaan Cantor on juutalainen. Hänen sukunsa saapui Yhdysvaltoihin Romaniasta 1900-luvun alussa. Mihail Hodorkovski
Neuvostoliiton aikoina isänsä puolelta juutalaista sukua oleva Hodorkovski opiskeli teknistä kemiaa Mendelejev-instituutissa ja liittyi siellä Komsomoliin. Sen jälkeen hän teki töitä rakennusosastolla Moskovassa ja kovissa oloissa Baikalin–Amurin rautatiellä. Kommunistisen puolueen pääsihteeri Mihail Gorbatšovin aikana sallittiin pienyritteliäisyys. Gorbatšov halusi tuoda lännestä kapitalismin piirteitä Neuvostoliittoon. Komsomol sai tehtäväksi oppia liiketoimintaa, ja se päätti perustaa tieteellis-teknisiä nuorisokeskuksia NTTM:iä. Amalekilaiset
Rabbi Yosef Chaim Sonnenfeld väitti vuonna 1898, Saksan keisari Vilhelm II:n vieraillessa Palestiinassa, kuulleensa opettajiltaan, että saksalaiset olisivat amalekilaisten jälkeläisiä. Tällä perusteella hän kieltäytyi tervehtimästä keisaria. Myöhemmin natsien noustua valtaan monet juutalaiset ymmärrettävästi pitivät heitä amalekilaisina. Nykyisessä Israelissa on varsinkin Gush Emunim -liikkeen keskuudessa pidetty palestiina­laisia nykyajan amalekilaisina. Keskinäisissä uskonnollisissa ja ideologisissa kiistoissaan juutalaiset ovat joskus nimittäneet toisiaankin amalekilaisiksi, muun muassa Yisrael Meir Hacohen käytti tätä nimitystä Venäjän juutalais­syntyisistä kommunisteista. David Ben-Gurion
David Ben Gurion koki nuorena Itä-Euroopan pogromit ja antisemitistiset vainot. Hänestä tuli sionisti, ateisti ja sosialisti. David siirtyi Palestiinaan vuonna 1906. Hän työskenteli toimittajana ja otti heprealaisen nimen Ben Gurion aloittaessaan poliittisen uransa. Hän tuli karkotetuksi ottomaanien Palestiinasta poliittisen toiminnan vuoksi vuonna 1915. Muutettuaan New Yorkiin vuonna 1915, hän tapasi tulevan vaimonsa venäläissyntyisen Paula Munweissin. He avioituivat vuonna 1917 ja saivat kolme lasta. Perhe palasi Palestiinaan ensimmäisen maailmansodan loputtua. Lev Kamenev
Kamenev, oikealta nimeltään Rosenfeld, oli syntyisin juutalaisperheestä ja hänen isänsä oli veturinkuljettaja Moskova–Kursk-rautatiellä. Hänen vanhempansa olivat olleet mukana opiskelijoiden vallankumouksellisessa toiminnassa 1870-luvulla. Kamenev kävi lukionsa Tbilisissä Georgiassa, jossa hän sai ensimmäisen kosketuksensa vallankumoukselliseen sosialistiseen liikkeeseen. Laittomaan Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen hän liittyi vuonna 1901. Koska Kamenev oli lukioaikanaan kuulunut radikaaleihin poliittisiin keskustelukerhoihin ja osallistunut mielenosoituksiin, hänet hyväksyttiin Moskovan yliopistoon vasta erillisestä anomuksesta. Maaliskuussa 1902 hänet vangittiin muutamaksi kuukaudeksi hänen osallistuttuaan tsaarinvallan vastaiseen opiskelijamielenosoitukseen, minkä jälkeen häneltä evättiin lupa jatkaa opintojaan. Hän pakeni Länsi-Eurooppaan, tutustui Pariisissa Vladimir Leniniin ja ryhtyi ammattivallankumoukselliseksi. Venäjän sosiaalidemokraattien jakaannuttua kahtia vuonna 1903 Kamenev liittyi Leninin johtamaan bolševikkisiipeen. Juutalaisuus
Uskonnollinen juutalaisuus voidaan jakaa erilaisiin suuntauksiin. Reformijuutalaisuus (eli liberaalijuutalaisuus tai progressiivinen juutalaisuus) sai alkunsa 1800-luvun alun Saksassa. Se pyrki sopeuttamaan juutalaisuutta ja sen selitystä uuteen aikaan ja vapaamieliseen länsimaiseen ajatteluun. Ortodoksijuutalaisuus vastustaa uudistuksia. Se voidaan jakaa ääriortodoksiseen ja uusortodoksiseen liikkeeseen. Haredit kuuluvat vanhoillisimpiin uusortodokseihin. 1700-luvulla Puolassa syntynyt hasidistinen herätysliike voidaan nykyisin lukea ääriortodokseihin. Konservatiivijuutalaiset ovat vanhoillisempia kuin reformijuutalaiset mutta uudistusmielisempiä kuin ortodoksit. Humanistinen juutalaisuus ja rekonstruktionistinen juutalaisuus ovat uusia Yhdysvalloissa perustettuja maallistuneita suuntauksia. Moskovan juutalainen teatteri
Vuonna 1928 juutalainen teatteri teki menestyksekkään vierailun Itävaltaan, Saksaan ja Ranskaan. Ohjaaja Granovskin jäätyä länteen teatterin johtajaksi tuli Mihoels. Vuonna 1930 sen yhteyteen perustettiin näyttelijäkoulu, josta myöhemmin muodostettiin Moskovan juutalainen teatteriopisto. Mihoelsin ja ohjaaja Sergei Radlovin tavoittelemaa uutta neuvostoliittolaista ohjelmistoa edustivat muun muassa Ijehezkil Dobrušinin, David Bergelsonin ja Perets Markišin näytelmät. Suurimmaksi taiteelliseksi menestykseksi muodostui kuitenkin Shakespearen "Kuningas Lear" vuonna 1935. Shlomo Sand
Sandin argumentin ydin on, että alkuperäiset Israelissa asuneet juutalaiset eivät vastoin hyväksyttyä historiankirjoitusta joutuneet karkotetuksi maasta Bar Kokhban kapinan jälkeen. Hän on todennut, että suuri osa nykyjuutalaisista on kääntynyt juutalaisuuteen myöhemmin. Lisäksi hän toteaa, että tarinan karkotuksesta keksivät alkukristityt saadakseen juutalaisia kääntymään uuteen uskoon. Sand kirjoittaa: "Kristityt halusivat myöhempien juutalaissukupolvien uskovan, että heidän esi-isiensä karkotus maasta oli Jumalan rangaistus." Sand väittää, että suurinta osaa juutalaisista roomalaiset eivät karkottaneet vaan he saivat pysyä maassa. Hänen mukaansa karkotettujen määrä on enintään kymmeniä tuhansia. Edelleen hän sanoo, että monet juutalaiset kääntyivät islamin uskoon arabien valloituksen jälkeen ja sulautuivat valloittajiin. Hän esittää päätelmänään, että Palestiinan arabit olivat juutalaisia. Turkin juutalaiset
Turkin juutalaiset ovat Espanjasta vuonna 1492 karkotettujen juutalaisten jälkeläisiä. Juutalaiset suojeltiin Lausannen sopimuksella vuonna 1923, mutta heitä pidetään silti toisen luokan kansalaisina. Lausannen sopimuksesta lähtien juutalaisiin ja muihin ei-islamilaisiin vähemmistöihin on kohdistettu väkivaltaa. Valtio ei esimerkiksi puuttunut väkijoukkojen juutalaisia vastaan harjoittamaan väkivaltaan Traakiassa vuonna 1934 ja Istanbulissa vuonna 1955. Vuosina 1941 ja 1942 muita kuin muslimeita pakkovärvättiin työpataljooniin ja vuonna 1942 astui voimaan heitä syrjivä omaisuusvero. 1960-luvulta lähtien muiden kuin muslimien säätiöiden ja järjestöjen omaisuutta on takavarikoitu. Nykypäivänä suurin osa Turkin juutalaisista asuu Istanbulissa, Izmirissä asuen noin 2 500 juutalaista. Muualla maassa juutalaisten määrä on erittäin pieni. Istanbulissa on 19 synagoogaa, joista yksi on aškenasien. Lev Trotski
Lev Bronstein syntyi juutalaiseen perheeseen Etelä-Venäjällä, nykyisessä Ukrainassa 26. lokakuuta (7. marraskuuta uuden luvun mukaan) 1879. Hänen isänsä David Bronstein oli varakas venäjänjuutalainen maanviljelijä. Perhe ei ollut uskonnollinen. Bronšteinit puhuivat kotonaan venäjää ja ukrainaa, ja Lev itse sujuvasti lisäksi hepreaa, saksaa, englantia, ranskaa ja espanjaa.
Mentyään setänsä luo Odessaan opiskelemaan, hän tutustui vallankumouksellisiin piireihin ja oli mukana perustamassa "Etelä-Venäjän työläisliittoa" 1897 sekä marxilaista Venäjän sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta 1898. Trotski pidätettiin poliittisen toimintansa vuoksi 1898 ja karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1902 hän pakeni karkotuspaikastaan ulkomaille, jättäen jälkeensä vaimonsa Aleksandra Sokolovskajan ja kaksi lastaan. Hän otti käyttöön pseudonyymin "Trotski", jolla hänet sittemmin opittiin tuntemaan. Nimen hän lainasi Odessan vankilan päävanginvartijalta. Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta
Juutalaisia oli Valko-Venäjän väestöstä ennen vuotta 1941 820 000 henkeä. Holokaustissa heistä sai 650 000 henkeä surmansa. Sisäisissä raporteissaan miehittäjät ilmaisivat huolensa siitä, että minskiläisiä ei saatu yllytettyä juutalaisten vainoamiseen eivätkä he ymmärtäneet juutalaisten muodostamaa ”rodullista uhkaa”. Valkovenäläisiä tuntuukin vaivanneen pelko siitä, että he olisivat seuraavia surmattavia. Leipzig
Ensimmäinen maininta juutalaisuudesta Leipzigissa on Heinrich Erlauchtilaisen asiakirjoissa vuodelta 1248. 1300-luvulla tapahtui ensimmäistä kertaa juutalaisvainoja, ja kului useita vuosisatoja, joiden aikana juutalaisilta oli kielletty Leipzigiin asumaan asettuminen. Vasta vuodesta 1710 lähtien he saivat jälleen muuttaa Leipzigiin. Vuoden 1800 jälkeen he perustivat ensimmäistä kertaa juutalaisen seurakunnan. Toisaalta kaupunkiin asettui asumaan paljon ortodoksijuutalaisia Itä-Euroopasta, toisaalta vuonna 1820 rakennettiin reformijuutalaisten synagoga, joka tosin oli käytössä vain Leipzigin messujen aikaan. Kansallissosialismin aikaan asti juutalaiset porvarit olivat kaupungille leimaa-antavia yrittäjinä, tiedemiehinä, taiteilijoina ja lahjoittajina. Vuonna 1912 rabbi Ephraim Carlebach perusti Saksin ensimmäisen juutalaisen koulun, joka oli toiminnassa vuoteen 1942. Vuonna 1929 Leipzigin juutalainen seurakunta oli yli 14 000 jäsenellään Saksin suurin juutalaisseurakunta ja yksi koko Saksan suurimmista. Vuodesta 1933 alkoi systemaattinen juutalaisuuden kitkeminen kaupungista, joka päättyi lähes kaikkien kaupungin juutalaisten pakkosiirtämiseen ja murhaamiseen. Sodan jälkeen juutalaisessa seurakunnassa oli jäljellä vain 24 jäsentä. Jäsenmäärä ei kasvanut merkittävästi ennen 1990-luvun alkua. Vuonna 2004 Leipzigin juutalaisseurakunnan jäsenmäärä oli erityisesti venäjänjuutalaisten muuton ansiosta jälleen yli 1 000 henkeä. Nykyisellä Gottschedstraßella, jonka varrella sijaitsi aiemmin Leipzigin suurin, kristalliyönä poltettu synagoga, on vuodesta 2001 alkaen ollut Leipzigin juutalaisen karkottamisen ja murhaamisen muistoksi tehty muistopaikka ja vuonna 1966 pystytetty muistomerkki. Viimeinen kesä (vuoden 2007 elokuva)
Eginald Schlattnerin romaaniin perustuva elokuva kertoo toisen maailmansodan vaikutuksista transilvanialaiseen Fagorasin seutuun, jossa asuu saksalaisia, unkarilaisia, romanialaisia ja juutalaisia. Suvaitseva monikulttuurinen yhteisö saa kärsiä natsien ja sodanuhkan alla. Elokuvan tarina kerrotaan vapaamielisen ja vauraan saksalais-unkarilaisen perheen teinipojan näkökulmasta. Hän liittyy parhaan kaverinsa mukana enempiä ajattelematta Hitlerjugendin jäseneksi. Pojat ihastuvat rikkaan talon ja juutalaisen elokuvakoneenkäyttäjän tyttäriin, mutta sota-ajan tuomat ristiriidat saavat vanhan kyläidyllin ja nuoruuden viattomuuden nopeasti katoamaan. Juutalaisten historia
Kun vielä 1500-luvun alussa itäisessä Euroopassa eli noin 50 000 juutalaista, pääasiassa Puolassa, Liettuassa ja Sleesiassa, heidän lukumääränsä kasvoi 1700-luvun loppuun tultaessa 1,5 miljoonaan. Juutalaiset elivät Itä-Euroopassa omissa yhdyskunnissaan muodostaen eräänlaisen aateliston ja köyhän maalaisväestön väliin jäävän yhteiskuntaluokan. Vuonna 1648 ukrainalainen kasakka Bohdan H’melnytskyi hyökkäsi yhdessä Venäjän tataarien kanssa Puolaan, tilallisten ja juutalaisten kimppuun. Vuoteen 1661 jatkuneissa levottomuuksissa kerrotaan kuolleen jopa 100 000 juutalaista. Paul Ryan
Ryan on sukujuuriltaan osin juutalainen, tarkemmin aškenasijuutalainen. Dziga Vertov
David Abelevitš Kaufman syntyi juutalaistaustaiseen perheeseen Białystokissa, Puolassa . Kaufman venäläisti juutalaisen nimensä Davidin ja patronyymin Abelevitšin muotoon "Denis Arkadievitš" vuoden 1918 tienoilla. Lev Šestov
Lev Isaakovich Šestov (), syntyjään "Yehuda Leyb Schwarzmann" (Иегуда Лейб Шварцман) (31. tammikuuta 1866 Kiova, Ukraina – 19. marraskuuta 1938 Pariisi, Ranska) oli ukrainalais-venäläinen juutalainen eksistentialistifilosofi. Bruno Schulz
Schulzin nuoruudessa Drohobytš oli pieni, noin 20 000 asukkaan kaupunki. Sen asukkaista oli nelisenkymmentä prosenttia juutalaisia, lisäksi puolalaisia ja ukrainalaisia. Lähellä sijaitsi Lwów (ukrainaksi Lviv), jonka taide- ja kirjallisuuspiirit saivat vaikutteita silloisesta pääkaupungista Wienistä. Schulzin isä oli kangaskauppias Jakub Schulz. Perhe asui kivitalossa kaupungin torin laidalla, kangaskaupan yläkerrassa. Perhe oli maallistunutta juutalaissukua, jossa puhuttiin puolaa ja sen ohella saksaa. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Sekä Hermann Wittgenstein että hänen vaimonsa Fanny Figdor olivat syntyperältään juutalaisia, mutta molemmat olivat kääntyneet protestanttisuuteen ennen naimisiinmenoaan. Hermann Christian Wittgenstein oli ottanut toisen etunimensä etääntyäkseen juutalaisesta syntyperästään, ja hänellä oli myös antisemiitin maine. Wittgensteinit asuivat ensin Leipzigissa, mutta muuttivat vuonna 1850 Vösendorfiin, Itävalta-Unkariin ja vuonna 1860 Wieniin. Israel
Israelilainen kirjallisuus on maailmalla arvostettua: Samuel Josef Agnon sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon 1966. David Grossman on ollut Nobel-ehdokkaana. 
Tunnettuja nykykirjailijoita ovat muun muassa Amos Oz, Yehudit Katzir, Etgar Keret, Orly Castel-Blum, Gadi Taub, Irit Linor, Mira Magen, Batya Gur ja Shulamit Lapid sekä runoilija Jehuda Amihai. Heprean lisäksi paljon kirjallisuutta julkaistaan arabiaksi, englanniksi ja ranskaksi. Miljoonan venäläisen maahanmuuttajan myötä Israelissa julkaistaan Venäjän jälkeen eniten venäjänkielistä kirjallisuutta maailmassa. Teatteri ei ole kuulunut perinteiseen juutalaiseen kulttuuriin. Israelilainen teatteri sai alkunsa venäläisten maahanmuuttajien myötä. Ensimmäinen teatteri perustettiin 1931 Tel Aviviin, ja nykyään Israelissa on useita teattereita. René Goscinny
René Goscinny syntyi Pariisissa 14. elokuuta 1926 juutalaiseen perheeseen. Äiti Anna Bereśniak-Goscinna oli muuttanut Ranskaan Žytomyrista silloisesta Puolasta (nykyisin Ukrainasta) ja isä Stanisław ”Simkha” Goscinny Varsovasta, Puolasta. Koti ei ollut uskonnollinen, eikä René koskaan tuonut julkisuudessa juutalaista taustaansa esille. Jussi Silvonen
Silvonen on ollut erityisen kiinnostunut ajattelijoista, joiden psykologiassa ihminen nähdään toimijana, omaa elämäänsä ohjaamaan kykenevänä subjektina. Wilhelm Wundtin ajattelussa tämä näkyy kokeellisen psykologian ja kansainpsykologian jännitteenä, niin että kansainpsykologia avaa suunnan toimijuuden analyysille. Sigmund Freudin psykoanalyysia luonnehtii jännite luonnontieteellisen selittämisen ja terapeuttisen ymmärtämisen välillä. Subjektitieteelliseen suuntaan psykoanalyysi avautuu ymmärtävässä terapeuttisessa käytännössä, kokemuksen hermeneutiikassa. Tärkein tutkimuskohde Silvoselle on kuitenkin ollut Lev Vygotskin aloittama tutkimustraditio ja sen eri suuntaukset. Suomessa Vygotskin avaamaa teoriasuuntaa on kehitetty eteenpäin erityisesti kulttuuri-historiallisessa toiminnan teoriassa, jonka keskeisin edustaja on Yrjö Engeström. Kun toiminnan teorian painopiste on kollektiivisessa toiminnassa ja työn välineiden kehittämisessä niin subjektitieteellisestä näkökulmasta Vygotskin tärkein panos liittyy yksilön toiminnan välittyneen luonteen analyysiin, toiminnan semioottisen ja kulttuurisen välittyneisyyden osoittamiseen. Solomon Mihoels
Solomon Mihoels syntyi vanhakantaiseen juutalaisperheeseen. Hän opiskeli Riiassa, Kiovassa ja vuodesta 1915 lähtien Pietarin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Vuonna 1918 hän liittyi Aleksei Granovskin teatteristudioon. Vuonna 1920 Mihoels muutti studion mukana Moskovaan, jossa hän toimi jiddišinkielisen Moskovan juutalaisen kamariteatterin ja sen tilalle perustetun Moskovan juutalaisen teatterin (GOSET) päänäyttelijänä. Vuonna 1929 hänet nimitettiin Moskovan juutalainen teatterin taiteelliseksi johtajaksi. Sydney Pollack
Pollackin vanhemmat olivat Venäjältä Yhdysvaltoihin siirtyneitä juutalaisia. Rabbi Löw
Judah Löw ben Bezalel eli rabbi Löw (myös "Judah Loew ben Bezalel" ja "Judah ben Bezalel Löw", ; 1512 tai 1525 Poznań, Puola – 17. syyskuuta 1609 Praha, Tšekki) oli juutalainen filosofi, joka toimi pitkään Prahan ja Mikulovin rabbina. Juutalaisten oppineiden keskuudessa hänet tunnetaan akronyymillä MaHaRaL, joka tulee sanoista "”Moreinu Ha-Rav Loew”" (Opettajamme, rabbi Löw). Löw tunnetaan myös vanhasta Golem-tarusta, jonka mukaan Löw rakensi savesta golemin suojelemaan Prahan synagogaa ja ghettoa. Eräänä sapattia edeltäneenä perjantaina Löw oli unohtanut pysäyttää golemin, jolloin se yritti hyökätä synagogaan ja Löw joutui tuhoamaan sen. Kertomusten mukaan golemin jäänteet ovat Prahan Vanhanuuden synagogan ullakolla. Juutalaiset
Juutalaisen nykykirjallisuuden keskus oli 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa Itä-Euroopassa, missä jiddišinkielisen kirjallisuuden synnyttivät kolme suurta klassikkoa Mendele Mokher Seforim, Šolom Aleichem ja I. L. Peretz. Jiddišinkielisen kirjallisuuden keskeisenä teemana oli traditionaalisen juutalaiskulttuurin ja yhteisöjen nykyaikaistuminen ja häviäminen. Venäjänkielisten juutalaisten kirjallisuuteen ei juutalaisuus yhtä kiinteästi liittynyt: siitä tunnetaan muun muassa Ilja Ehrenburg ja runoilija Osip Mandelštam. Saksankielisistä juutalaisista esimerkiksi Franz Kafkan teoksissa juutalaisuutta käsitellään myös vain pinnan alla. Maailmansotien välillä juutalaisen kirjallisuuden keskus siirtyi Puolasta Saksaan, ja toisen maailmansodan jälkeen Israeliin ja Yhdysvaltoihin, jonne Puolasta muuttaneista kirjailijoista merkittävimpiin kuuluu nobelisti Isaac Bashevis Singer. Juutalaisia aiheita käsittelevistä lukuisista nykykirjailijoista tunnetaan myös esimerkiksi yhdysvaltalaiset Philip Roth ja Saul Bellow sekä israelilainen Amos Oz.
Juutalaiset korostavat heprealaisen Raamatun lisäksi sitä selittäviä teoksia, joista tärkeimmät ovat Mišna ja Talmud. Mišna valmistui noin vuonna 250 Galileassa, ja vastaa laajuudeltaan suunnilleen heprealaista Raamattua. Vuosien 200–600 välillä kirjoitettu suullisen lain selitysteos Talmud on Raamatun ohella juutalaisten tärkein teos. Juutalainen laki eli "halakha" perustuu Talmudiin, vaikka Talmud ei itsessään olekaan lakiteos. Talmud on nähty juutalaisuuden eri osia koossa pitävänä selkärankana ja yhteisön jäsenten aktivoijana. Kaiken juutalaisen kirjallisuuden voidaan katsoa olevan enemmän tai vähemmän velkaa Talmudille, ja ilman Talmudin tuntemusta voi olla vaikeaa ymmärtää juutalaista kulttuuria. Paul Levi
Levin isä oli juutalainen liikemies. Opiskeltuaan oikeustiedettä hän valmistui vuonna 1905 Heidelbergin yliopistosta ja asettui seuraavana vuonna Frankfurt am Mainiin harjoittamaan asianajajan ammattia. Hän liittyi vuonna 1906 myös Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD), jossa hänestä tuli Rosa Luxemburgin ja Karl Liebknechtin johtaman radikaalin vasemmistosiiven kannattaja. Levi ystävystyi varsinkin Luxemburgin kanssa ja heidän välillään oli intiimiä kirjeenvaihtoa, joka on myöhemmin julkaistu. Levi toimi Luxemburgin asianajajana tämän ollessa syytettynä poliittisessa oikeudenkäynnissä helmikuussa 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana Levi värvättiin vasten tahtoaan Saksan armeijaan, mutta hän pakeni vuonna 1916 Sveitsiin, jossa tutustui muun muassa Vladimir Leniniin. Levi edusti Saksan Spartakistiliittoa helmikuussa 1917 Sveitsin Oltenissa järjestetyssä Zimmerwald-vasemmiston kansainvälisessä konferenssissa. Hän palasi vallankumouksen jälkeen Saksaan ja osallistui vuoden 1918 lopussa Saksan kommunistisen puolueen perustamiseen. Irving Berlin
Izrail Beilin () syntyi 11. toukokuuta 1888 juutalaiseen perheeseen Mogiljovissa Venäjän keisarikunnassa, nykyisen Valko-Venäjän alueella. Syntymäpaikaksi ilmoitetaan useissa lähteissä Siperiassa sijaitseva kaupunki ”Temun” tai ”Temum” (mahdollisesti Tjumen); Berlin itse antoi syntymäpaikakseen Mogiljovin Yhdysvaltojen kansalaisuushakemuksessaan ja toisen avioliittonsa rekisteröintipapereissa. Hänen isänsä Moisei Beilin (1848–1901) toimi paikallisen synagogan kanttorina. Äiti Leah (Lena) Beilin oli syntynyt vuonna 1849. Perheeseen kuului kuusi lasta: tyttäret Sarah (s. 1878), Sifre (s. 1879), Rebecca (s. 1883) ja Chasse (s. 1885) sekä pojat Benjamin (s. 1881) ja Izrail. Tuohon aikaan juutalaisten elämä Venäjällä oli vaarallista, erityisesti tsaari Aleksanteri III:n astuttua valtaan vuonna 1881. Beilinien talo poltettiin maan tasalle juutalaisvastaisissa pogromeissa Israelin ollessa vielä pieni. Hän on myöhemmin kertonut muistavansa Venäjällä viettämistään viidestä vuodesta ainoastaan sen, että hän makasi peitteellä tien vierellä katsellen, kun heidän talonsa paloi. Venäjän juutalaiset
Neuvostoliiton aikana vuonna 1934 Venäjän kaukoitään perustettiin juutalaisia varten Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan alainen hallintoalue, Juutalaisten autonominen alue. Alue ei kuitenkaan saanut kovin suurta suosiota Venäjän juutalaisten keskuudessa, jotka olivat usein kaupunkien käsityöläisiä ja ammatinharjoittajia. Vuonna 2002 alueen noin 200 000 asukkaasta oli enää alle 2 % juutalaisia. Walther Sommerlath
Walther Sommerlath (22. tammikuuta 1901 Heidelberg, Saksa – 21. lokakuuta 1990) oli saksalainen liikemies sekä Ruotsin kuningattaren Silvian isä. Vuonna 2002 "Arbetaren"-lehti paljasti hänen olleen Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen jäsen. Ilmeisesti hän liittyi puolueeseen vuoden 1934 lopulla ja oli sen jäsen kunnes se kiellettiin. Hänen väitetään vuonna 1939 ottaneen haltuunsa juutalaisen Efim Wechslerin omistaman tehtaan Berliinissä. Vuonna 1976 antamassaan haastattelussa Sommerlath kiisti olleensa missään tekemisissä natsien kanssa. Ruotsin kuningasperhe on kieltäytynyt kommentoimasta hänen taustojaan, mutta kuningatar Silvia ryhtyi tutkimaan isänsä väitettyjä natsikytköksiä vuonna 2011. Hänen teettämänsä selvityksen mukaan Sommerlath auttoi Wechsleriä pakenemaan natseja Etelä-Amerikkaan. Lembat
Lembojen suullinen kansanperinne kertoo heidän kansansa syntyneen 2500 vuotta sitten alueelle laivalla Sanaasta tulleista juutalaismiehistä. Lembat noudattavatkin monia juutalaisuuteen viittaavia tapoja, kuten sianlihansyöntikielto, poikien ympärileikkaus, kipan käyttö, rituaaliteurastus ja Daavidin tähden käyttö hautakivissä. He käyttävät rukouksissaan kieltä, jossa on heprealaisia ja arabialaisia elementtejä. Geenisukututkimukset ovat vahvistaneet, että lembojen isälinjoissa onkin merkittävä seemiläinen vaikutus, mutta äitilinjoissa ei minkäänlaista. Samuel Josef Agnon
Agnonin kaikkien teosten lähde on juutalaisuus, sen tavat, usko ja kieli. Agnon käsittelee näitä taiteessaan omaperäisella, ainutlaatuisella tavalla. Hän sai myös vaikutteita saksalaisesta kirjallisuudesta ja vasta kehittyvästä uudesta heprealaisesta kirjallisuudesta. Melkein kaikissa hänen teoksissaan kuvataan ristiriitaa vanhan ja uuden välillä; itäeurooppalaisen juutalaisen elämän tuhoa, ja Palestiinaan pelastuneiden vaikeata sopeutumista uudenlaiseen juutalaisuuteen. Hänen kirjojensa tapahtumat sijoittuvat niihin neljään hyvin erilaiseen yhteiskuntaan ja seutuun, joissa hän eli: Galitsiaan ("Morsiuskatos"), Saksaan ("Fernheim"), Jaffaan ("Uskollisuuden vala") ja Jerusalemiin ("Shira"). Monissa hänen kuvauksissaan on unenomainen tunnelma, ja lukija jää miettimään, onko se totta vai fantasiaa. Vladimir Farkas
Farkas syntyi vuonna 1925 Tšekkoslovakian Košicessa juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli Mihály Farkas (aik. Lőwy). Vladimir Farkas nimettiin Vladimir Leninin mukaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Košicen kaupunki oli liitetty Tšekkoslovakiaan. Uudessa Tšekkoslovakiassa perhettä inhottiin juutalaisuutensa ja unkarilaisuutensa takia. Farkasin äiti pakeni Ranskaan, jossa hän liittyi Ranskan kommunistipuolueeseen, kun taas Farkas pakeni isänsä kanssa Neuvostoliittoon. Israelin kadonneet heimot
Juutalaista uskoa tai tapoja harjoittavia etnisiä ryhmiä, jotka itse uskovat olevansa Israelin kadonneiden heimojen jälkeläisiä ovat muun muassa samarialaiset, Beta Israel, lembat, Kochin juutalaiset, pataanit, buharanjuutalaiset, Kaifengin juutalaiset, Chiang-Min, Bene Israel, Bene Efraim, Bnei Menashe, karaiitit, persianjuutalaiset, jemeninjuutalaiset ja Igbo-heimon juutalaiset. Näistä ryhmistä ainakin lembojen isälinjoista on löytynyt selvä seemiläinen vaikutus, mutta esimerkiksi Beta Israelilta eli Etiopian juutalaisilta ei geneettistä yhteyttä Lähi-itään ole löydetty. Intianjuutalainen ryhmä Bnei Menashe suhtautuu kielteisesti DNA-testaukseen peläten sen vievän pohjaa heidän juutalaisen identiteettinsä tunnustamiselta.