Onko Suomesta löydetty kalliokuvia?
Suomen kalliomaalaukset
Suomen kalliomaalaukset ovat kallioihin ja siirtolohkareihin punamultamaalilla tehtyjä merkkejä, jotka ovat tutkimusten mukaan neoliittisen kivikauden ja pronssikauden ajalta. Kuviot ovat yleensä huonosti säilyneitä johtuen sään ja kasvillisuuden tuhoavasta vaikutuksesta. Myös ihmistoiminta on nyttemmin uhannut maalauksia. Suomessa kalliomaalauksia tunnetaan eniten Kaakkois-Suomesta, mutta niitä on myös esimerkiksi Etelä-Suomessa ja Kainuussa. Tunnettujen kalliomaalausten kokonaismäärä Suomessa, kun mukaan otetaan vain tunnistettavia kuvioita sisältävät kohteet, on 96. 26 maalauksen kuvioita ei pystytä haalistumisen tai suttaantumisen vuoksi tunnistamaan. Kohteista seitsemän on todennäköisesti kallion luonnollisia värjäytymiä ja siten kiistanalaisia maalauksia. Loput 13 kohdetta ovat ajoitukseltaan myöhäisiä eli jopa nykyaikaisia tai tuhoutuneita kohteita. Kalliomaalauksia on Fennoskandiassa eniten Suomessa (vuoden 2005 tilanne).
Kalliopiirros
Esihistoriallisia kalliopiirroksia tavataan Suomen lähialueilta esimerkiksi Skandinaviassa, Lapissa ja Karjalassa. Historialliseen aikaan ajoittuvia kalliopiirroksia tunnetaan Suomestakin. Norlannin kalliopiirrokset
Glösan kalliopiirrokset, jotka sijaitsee Krokomin kunnassa Jämtlandissa, ovat pienessä purossa olevan kosken niskalla, joka on noin Alsenjärveltä 0,5 km pohjoiseen, olevalle kallioille hakattu 65 pientä kuvaa. Kuvat esittävät hirviä, jotka lähes kaikki ovat menossa samaan suuntaan. Mukana on myös kuvia kahdesta verkosta ja käärmeenkuva. Kuvien ajoitus on tuottanut päänvaivaa ja niitä on pidetty varhaisneoliittisinä tai korkeintaan 2 000 eaa. vanhoina. Kuvakenttä esittää ilmeisesti pyyntiä ja paikka on voinut toimia maagisen riitin suorituspaikkana. Läheltä onkin löydetty nuorempia pyyntikuopparivejä, jotka tukevat tätä päätelmää. Kuvista on kirjallisia mainintoja jo vuodelta 1685. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Killin kalliopiirrokset löydettiin 1947 ja se käsittää nykyään kahta kohdetta metsämaastossa. Toinen kuvakenttä on ylhäällä rinteessä ja toinen alhaalla joen lähellä. Vuonna 1971 ilmoitettiin lisää kuvioita. Ne sijaitsevat 40−122 metriä merenpinnan yläpuolella ja ne ajoitetaan aina kivikaudelta rautakaudelle saakka. Yleisin kuvio esittää venettä. Kalliomaalaus
Norjan Altassa sekä muissakin kohteissa on kalliopiirrosten joukossa myös neoliittiseen kauteen sijoittuvia kalliomaalauksia. Niissä kuvataan yksinkertaisin vedoin eläimiä, ihmisiä ja tapahtumia. Ne on maalattu kiviin ja kallion seinämiin. Ruotsissa on löydetty kalliomaalauksia myös Keski-Ruotsin korkeudelta saakka. Kalliopiirros
Altan kaupungin ympäristössä on useita kalliopiirros ja –maalauskohteita, jotka ovat todennäköisesti neoliittiselta ja sitä nuoremmilta kausilta. Ensimmäinen kirjallinen maininta Altan kuvakentistä on vuodelta 1938. Yleisimmät motiivit ovat peurat, hirvet, ihmiset, veneet ja karhut. Kuvapinnat ovat hyvin rikkaat ja kuvakokonaisuudet kertovat suurista tapahtumista, joiden analyysi on kesken. Kuvissa kuvataan muun muassa poron-, hirven-, karhun- ja valaanmetsästyksestä, Edes kaikkien kuvien julkaisua ei ole saatu päätökseen, joten kuvien lukumäärää ei tarkalleen tiedetä. Kalliopiirros
Suomesta ei ole tavattu muita kuin Rovaniemen Marraskosken nyt jo tuhoutuneet kalliopiirrokset. Norlannin kalliopiirrokset
Porsin kalliopiirrokset olivat Vuollerimin Porsin koskien kivikoissa olleet ja patoaltaan pohjalle jääneet kalliopiirrokset, joista ei ole säilynyt peitepiirroksia. Kuvakentän aiheena olivat kuulemma pienet hirvet ja venekuvat. Patoaltaan patotöiden vuoksi kallio räjäytettiin ennen asian tutkimista. Piirrosten löytöajaksi kerrotaan 1991, vaikka 1930-luvulla niistä on liikkunut tarinoita. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Skatvalin kalliopiirrokset, jossa on eniten venekuviota, löydettiin vuonna 1937. Se käsittää 3 kuvakenttää, josta kahdessa on pääasiassa vain uhrikuoppia ja yhdessä kohteessa, joka sijaitsee ulkonevassa kalliossa Forbordfjelletin juurella peltojen yllä, on muita kuvioita. Ne sijaitsevat 123 metriä merenpinnan yläpuolella ja ajoitetaan väljästi kivikaudelta rautakauteen. Kalliokielo
Kalliokieloa tavataan lähes koko Euroopassa. Levinneisyysalue jatkuu läpi keskisen Venäjän aina Kiinaan ja Japaniin saakka. Suomessa kalliokieloa tavataan Etelä-Lappia myöten. Laji on yleinen Etelä-Suomessa Satakunnan, Etelä-Hämeen ja Etelä-Savon korkeudelle saakka. Pohjoisemmassa lajia tavataan vain satunnaisesti. Mätikän luolan kalliomaalaus
Mätikän luolan kalliomaalaus sijaitsee Maskussa Varsinais-Suomessa. Luolassa olevan mahdollisen kalliomaalauksen löysi Tuomo Kesäläinen vuonna 2012. Sen ikää ei ole määritety ja sen sijainti näin lännessä tekee siitä poikkeuksellisen maalauksen Suomessa. Keski-Norjan kalliomaalaukset
Keski-Norjan kalliomaalaukset sijaitsevat vuono- ja tunturialueilla Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Seutua on ilmeisesti asuttu jääkauden päättymisestä asti ja sieltä on löydetty kalliopiirroksia mesoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta ja sekä pronssi- ja rautakaudelta. Näiden lisäksi tavataan myös kalliomaalauksia. Claudius Clavus
Claudius Clavus eli Klaus Klaussen Svart (s. 1388) oli tanskalainen kartografi. Hän piirsi Pohjois-Euroopan kartan Roomassa 1427. Se on ensimmäisiä karttoja, jossa on kuvattu Suomi. Kalliopiirros
Kalliopiirroksia, jotka on tehty Suomessa historiallisella ajalla, tunnetaan runsaasti. Niitä on tehty jo keskiajalta lähtien. Tässä mainitaan vain joitakin vanhimpia tai muuten kiinnostavimpia. Alattion kalliokuvat
Ensimmäinen kirjallinen maininta Alattion kalliokuvista on vuodelta 1938, kun "Leirbuktin" maatilalta Kvalsundista löytyi kalliopiirros. Vuonna 1950 löydettiin "Isnestoften" ja muutama vuoden kuluttua vielä "Gåshopen" kalliopiirrokset. Vuonna 1966 löydettiin "Transfarelvdalen 1" kalliomaalaukset ja "Kvalsundin" kalliopiirrokset 1970. Laaja alattiolainen kuvakompleksi löydettiin 1973 "Storsteinenista", jolloin Alattiosta tuli suurin kuvakeskittymä pohjoisella pallonpuoliskolla. Löytö innosti kalliokuvien etsintään ja se tuotti tulosta. Piirroksia löydettiin "Hjemmeluftista" samana vuonna. Vanhoista kohteista havaitaan edelleen lisää kuvia, kun taas uusien kuvakenttien etsintä 2000-luvulla tuottaa tasaisesti lisää tuloksia. Suomen kallioperä
Suomessa rapakiviä esiintyy laajoina syväkivimassoina eli plutoneina. Tärkeimmät rapakivialueet ovat Viipurin rapakivialue Kaakkois-Suomessa ja Laitilan, Vehmaan ja Ahvenanmaan rapakivialueet lounaassa. Rapakivimagmatismin aikana muodostui myös niin sanottuja diabaasijuoniparvia, joista merkittävimmät ovat Hämeen ja Föglön juoniparvet. Norlannin kalliomaalaukset
Norlannin kalliomaalaukset sijaitsevat suurin piirtein Ruotsin Norlannissa 62° leveyspiirin pohjoispuolella. Ne liittyvät neoliittisen kivikauden ja pronssikauden pyyntiväestön toimintaan. Yhdessä kalliopiirrosten kanssa niiden esittämä sanoma kerto jotain metsästäjien uskonnollisesta toiminnasta. Kalliomaalausten etsintään on panostettu tällä vuosituhannella ja siksi uusia maalauksia löydetään vuosittain. Suomen kallioperä
Suomen kallioperä on suurimmaksi osaksi hyvin vanhaa, ja vain melko pieni osa siitä on 1800 miljoonaa vuotta nuorempaa. Suomen kallioperän yleispiirteet ovat muodostuneet arkeeisena aikana 2800–2700 miljoonaa vuotta sitten ja proterotsooisena aikana 1900–1800 miljoonaa vuotta sitten. Marraskoski
Kosken rantakalliossa oletetaan olleen esihistoriallisia, kivikautisia kalliopiirroksia, jotka joka tapauksessa ovat tuhoutuneet joen perkauksen yhteydessä tehdyissä räjäytystöissä. Ne on leimannut epävarmoiksi tutkimuksissaan E. Kivikoski ("Suomen kiinteät muinaisjäännökset", SKS 1966), mutta asian selvittäminen asiallisesti on tekemättä. Kuviot löydettiin 1936, jolloin ne kuvattiin ja kopioitiin. Leiknesin kalliopiirrokset
Leiknesin kalliopiirrokset sijaitsevat Tysfjordissa Nordlandissa Norjassa. Kalliopiirrokset ovat pari kilometriä etelään Korsnesetistä. Piirrosalue on pinta-alaltaan 500 m², jonka sisällä sijaitsee kolme piirroskenttää. Niissä on yhteensä yli 33 kalliopiirrosta, joista yksi on Norjan suurin kalliopiirros miekkavalas. Useimmat kuviot on tehty rikkomalla kallion pinta hiomalla sitä kivillä ja muutaman kuvion tapauksessa hakkaamalla siihen kuviot. Kuvioita on tehty satoja vuosia ja vanhin niistä ajoitetaan noin 8300 eaa.. Kalliopiirros
Ural-vuoriston itäpuolella Länsi-Siperiassa tavataan myös kalliopiirroksia. Tomjoelta, joka on Ob-joen sivuhaara, tunnetaan muutamia kuvakenttiä, joissa on yhteensä yli 600 kuvaa. Suurin kuvakenttä on Tomskaja Pisanitsassa, josta on löydetty 320 kuvaa. Se tunnetaan kirjallisista lähteistä jo 1721 lähtien. Läheisillä kohteilla kuten Novoromanovossa on 177 kuvaa, Tutalskajassa 74 kuvaa ja Nikolskajassa 25 kuvaa sekä lisää Ust-Iskitimskajassa, Krutajassa ja Visjaštši Kamenissa. Kuva-aiheita ovat hirvet (44 %), ihmiset (19 %), veneet (6 %) ja erilaiset eläimet (2 %). Loput ovat geometrisiä kuvioita (11 %). Kuvien ajoitus 4000–3000 eaa. lienee karkea arvio, sillä myös rautakautta on ehdotettu. Kalliopiirros
Äänisen kalliopiirrosalueet ovat vanhastaan tunnetuimmat Karjalan kalliopiirrokset, ja ne sijaitsevat Äänisen itärannikon rantakallioilla ja lähisaarilla. Kuvia on noin 1 300, ja ne sijaitsevat 20 kilometrin matkalla 25 erillisessä kuvakohteessa. Vodlajoen suulla löytyvät Joutsenniemen ja Kotškovon kohteet. Noin 6 km rannasta on piirroksia Goletsin saaren rantakallioilla. Noin 15 km Vodlasta etelään sijaitsevat lukuisat kuva-alueet. Näitä ovat Karetski Nos, Peri-Nos (runsain), Bessov-Nos, Kladovets Nos ja Gaži sekä Gurjin saaret. Aiheina ovat muun muassa saaliseläimet, kuten vesilinnut (44 %), hirvet ja peurat (8 %) ja muut eläimet (4 %), ihmiset (7 %),veneet (5 %) sekä auringon ja kuun kuvat (13 %), joiden lisäksi on lukuisia geometrisiä kuvioita. Kuvat ajoitetaan 6200–4600 vuotta vanhoiksi. Ensimmäiset kirjalliset merkinnät kuvista on vuodelta 1848. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Reppen kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1964 ja se sijaitsee 16 metriä merenpinnan yläpuolella kallioisen metsänreunan rajassa. Kuviot esittävät enimmäkseen hevosia. Hindhammarin kalliomaalukset
Vanhin kirjallinen maininta, joka on säilynyt jälkipolville, on vuodelta 1778. Gerhard Schøning, joka matkusti Norjassa kuningas Kristian VII toimeksiannosta vuonna 1773, pysähtyi maatila Hindhammerin lähellä Tingvollissa ja kohtasi kallion, jossa oli maalauksia. Hän kuitenkin tulkitsi punavärit kvartsiläiskiksi ja piti niitä luontaisina. Sata vuotta myöhemmin vuonna 1879 kävi B.E. Bendixen paikalla, mutta hän piti kuvioita hollantilaisten tai englantilaisten merimiesten maalauksina. Vasta kun Ranskassa värikkäät ja henkeä salpaavat luolamaalaukset saivat vuoden 1900 tienoilla kuuluisuutta ja kun vielä löydettiin Espanjan Altamiran luolamaalaukset 20 vuotta myöhemmin, alettiin Norjassakin ajatella, että kuviot saattaisivat sielläkin olla tuhansia vuosia vanhoja ja olla mahdollisesti kivikauden ihmisten tekemiä. Uraanin esiintyminen
Suomen kallioperä yhdessä Ruotsin pääosan kanssa kuuluu Fennoskandian kilpialueeseen, jossa hyvin vanhaa peruskalliota on paljastunut laajalta alueelta. Erittäin vanhoihin kiviin tyypillisesti kertyy edellä selitetyn magmakiviprosessin kautta keskimääräistä korkeampia uraanipitoisuuksia. Suomen yleisimpiä kivilajeja ovat graniitit, jotka peittävät pääosan kallioperän pinta-alasta (n. 52,5 %). Niiden uraanipitoisuus on tavallisesti 3–10 wppm, mikä on varsin suuri verrattuna maankuoren keskiarvoon (4 wppm). Våganin kalliopiirrokset
Våganin kalliopiirrokset sijaitsevat Bodøssa Nordlandissa Norjassa. Kalliopiirroksista on selvästi näkyvissä enää yksi hirveä esittävä kuvio. Se ajoitetaan 7500 eaa. eli Norjan jääkauden jälkeisen kivikauden alkupuolelle. Etelä-Trøndelagin kalliopiirrokset
Etelä-Trøndelagin kalliopiirrokset sijaitsevat vuono- ja tunturialueilla Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Seutua on ilmeisesti asuttu jääkauden päättymisestä asti ja sieltä on löydetty kalliopiirroksia mesoliittiselta- ja neoliittiselta kivikaudelta ja sekä pronssi- ja rautakaudelta. Näiden lisäksi tavataan myös kalliomaalauksia. Kalliokiipeily
Kalliokiipeily näkökulmasta Suomen korkeuserot ovat valitettavan pienet. Jääkausi on tehnyt Suomesta topografialtaan hyvin loivapiirteisen. Suomen korkeimmat nykyisin kiipeilykäytössä olevat seinämät ovat kuitenkin useampi kymmentä metriä korkeita. Suomen kiipeilyllisesti hienoimpana yhteneväisenä kiipeilykalliona pidetään Olhavavuoren seinämää Repoveden kansallispuistossa, jossa kiipeilykorkaus on jopa 50 metriä. Muita kiipeilyllisesti merkittäviä kallioita Suomessa ovat Kustavin seudun kalliot, Jaanankallio Hyvinkäällä, sekä Kurouoma Posiolla. Kalliopiirros
Etelä-Norjassa on pronssikautista kalliokuvastoa koko rannikolla suojaisissa vuonoissa Oslosta Trondheimiin asti. Muun muassa Grenlandissa, Länsi-Agderissa, Rogalandissa, Trøndelagissa ja Hordalandissa on lukuisia kakuvastoja. Hordalandin läänissä lähellä Bergeniä on vuonoissa useita paikkoja, joissa on kalliokuvastoja. Näitä ovat muun muassa Halgjem, Vinnes, Samnøy, Berge, Vangdal, Rykkje, Bakke, Fonnaland, Geithidlaren, Linga ja Flotte. Kallioperä
Suurinta osaa kallioperästä peittää viimeisimmän jääkauden synnyttämä, muutamasta metristä jopa sataan metriä paksu maaperä, mutta paikoitellen kallioperä on näkyvissä. Jääkaudet ovat muutenkin jättäneet paljon merkkejä Suomen kallioperään. Jäätiköt ja niiden sulamisvedet ovat hioneet ja kuluttaneet kallioperää. On arvioitu, että mannerjäätikön toiminta irrotti kallioperästä vähintään seitsemän metrin paksuisen kerroksen niin kutsuttua tervettä kalliota. Äänisen kalliopiirrosalueet
Äänisen kalliopiirrokset sijaitsevat Venäjällä Karjalan tasavallassa Äänisen itärannikolla kallioisilla niemillä ja lähisaarissa 15 km Vodlajoen suulta etelään Mustallejoelle (ven. Tšornaja Retška) ja sen ympäristössä. Kalliopiirroksia on luetteloitu noin 1300 , joista osa on näytteillä läheisessä paikallismuseossa ja Pietarissa Eremitaašiin tuodussa kalliopaadessa. Kuvat on ajoitettu kivikaudelle.
Vuonna 1848 geologi Konstantin Grewingk kuuli Besov Nosin kylässä, että järven rannalla on kalliossa paholaisen tekemiä kalliopiirroksia. Hän luonnosteli paperille noin 80 piirrosta ja julkaisi ne vuonna 1850 artikkelissaan, jossa hän selitti kuvien motiiveja. Myös Petroskoin gymnaasin lehtori Pjotr Schwedt näki kalliopiirrokset ja kirjoitti niistä artikkelin vuonna 1850. Kalliopiirros
Uikujoen kalliopiirrokset sijaitsevat voimalaitoksen lähellä noin 2 km:n matkalla. Ensimmäiset kirjalliset maininnat kuvista ovat vuodelta 1926. Kuvat hakattiin muinoin joen koskissa oleville vaikeapääsyisille saarille. Tiedossa on yhdeksän kuvakenttää, joissa on yhteensä noin 2 300 kuvaa (vuoden 2009 tilanne) ja 26 % niistä esittää veneitä, 17 % ihmisiä ja muut peuroja, hirviä, valaita ja vesilintuja. Kuvien ajoitus perustuu vain maankohoamiseen ja ne arvot ilmoitetaan allakin. Kuvien teko alkoi tämän mukaan 5300 eaa. ja päättyi 2030 eaa., mitä tukevat arkeologisten kaivauksien ajoituksetkin. Uittovuoren kalliomaalaus
Maalauksen on ilmoittanut tutkijoille Pekka Pitkänen vuonna 1999 ja kuviot kävi tarkastamassa Timo Sepänmaa samana vuonna. Maalaus sijaitsee Uittovuoren länsiseinämässä noin 10-11 metriä veden pinnan yläpuolella olevalla kallioterassilla. Kuviot ovat pystykallion seinämässä 36×60 senttimetrin alalla. Kuviot on vaikeaa erottaa taustaväristään. Samalla terassilla on toisessakin kohdassa jäämiä punaväristä, jolle saattaa olla myös luonnollinen selitys. Suomen kalliomaalaukset
Kuvien ajoittaminen luonnontieteellisillä menetelmillä kuten radiohiilimenetelmällä ei ole Suomessa toistaiseksi onnistunut. Muun muassa Timo Jussila ja Timo Sepänmaa ovat selvittäneet Saimaan ja Päijänteen epätasaisesta maankohoamisesta johtuvaa veden pinnankorkeuden vaihteluiden käyttöä ajoittamiseksi. Maalauskohdan korkeuden perusteella on saatu epäsuoria viitteitä, että kuvat on tehty vallitsevan vedenkorkeuden tasolta. Samalla on huomattu, että tiettyjä merkkejä on käytetty usealla kohteella samanaikaisesti ja suhteellisen lyhyen aikaa. Suomen kalliomaalaukset
Kymijoen itäpuolella Ensimmäisen Salpausselän eteläpuolella on myös kalliomaalauksia. Nämä maalaukset eivät liity vesireittien varrelle pyhitettyihin paikkoihin. Eteläiset kohteet ovat eristäytyneiden järvien rannoille tehtyjä maalauksia. Niissä aiheena on useimmin ihminen itse. Noin 15 km Lappeenrannasta sijaitsee Keltavuoren maalaus sokkeloisen Humaljärvien kallioseinämässä. Maalauksesta erottuu noin 40 senttimetriä pitkä ihminen hirvien ja viivojen kera. Humaljärvestä noin 15 kilometriä lounaaseen sijaitsee Luumäellä Elkiäjärven 300-metrisen ja yli 10 metriä korkean Vaskivuoren rantakallion keskellä ihmisen kuvia neljässä kohtaa. Luumäellä on myös Myllyojalla, Siliävuorella ja Mörtinkivellä maalaukset. Valkjärveltä löytyy yksi käärmettä esittävä kuvio. Elkiäjärvestä edelleen 12 kilometriä lounaaseen sijaitsee Miehikkälässä Ristniemenvuoren vajaan kilometrin pituisen kalliojyrkännealueen koillissivulla pieni maalauskohde. Siinä on yli 10 ihmishahmon katkelmaa, joista yksi on 87 senttimetriä pitkä. Kallioperä
Suomen kallioperän yleisin kivilaji on graniitti. Suomi sijaitsee prekambrisen Fennoskandian kilven keskellä, missä maapallon kuoren liikkeet ovat vähäisiä. Tämä on mahdollistanut sen, että Suomen kallioperä on maapallon vanhimpia. Se on syntynyt eri vaiheissa 1 600 – 3 000 miljoonaa vuotta sitten vaihtelevissa geologisissa olosuhteissa. Nuorimmat Suomen kallioperän osat ovat Kaakkois-Suomessa, vanhimmat Karjalassa. Kallioperän ikä näkyy muun muassa siinä, että alueella muinoin taivaita kurotelleet korkeat poimuvuoretkin ehtivät eroosion vaikutuksesta tasoittua lähes nykyiselleen jo prekambrisella maailmankaudella, joka päättyi noin 540 miljoonaa vuotta sitten. Kulutusta kestäviä niin sanottuja jäännösvuoria on kuitenkin säilynyt muutamia, muun muassa Koli ja Ylläs. Saraakallion kalliomaalaukset
Saraakallion kalliomaalaukset sijaitsevat Keski-Suomessa Laukaassa 1,5 kilometriä kirkolta itään Saraaveden itärannalla. Kohteita on kaksi. Saraakallio I sijaitsee jyrkässä kalliossa sen 40 metriä pitkässä seinämässä, josta katsoen pienempi Saraakallio II sijaitsee 230 metriä eteläkaakkoon. Saraakallio I on todennäköisesti Fennoskandian suurin kalliomaalaus ja siitä on tunnistettu noin 200 kuviota tai niiden katkelmaa. Kuvakentän suuruus ja jyrkkyys haittaavat havainnointia, joten määrä on todennäköisesti suurempikin. Nykytietojen mukaan kallion maalaaminen alkoi varhaiskampakeraamisena aikana eli noin 5 000 eaa. Sen päättymisestä ei voida sanoa mitään, sillä kallion kuvat on tehty vinosti nousevan kielekkeen yläpuolelle. Suomen kallioperä
Kun Svekofennisen orogenian tektoninen aktiivisuus oli jo laantunut, purkautui 1800–1770 miljoonaa vuotta sitten vaipasta ylös kuoreen niin sanottuja postorogeenisia graniitteja. Nämä graniitit esiintyvät pieninä, rengasmaisina tai juonimaisina intruusioina Ahvenanmaan saaristossa, Mikkelissä ja Ruokolahdella. Suomen kalliomaalaukset
Heinolan eteläpuolella Konnivedellä sijaitsee Karhusaaren ja aivan Kymijoen luusuassa on Kelloniemen itäsivulla Konniveden Haukkavuoren sekä Rautakannanvuoren maalaukset. Pieni kuvioton Kymenkäänteen maalaus sijaitsee Kettujärvessä. Kymijoen virrasta hieman sivussa sijaitsevat Mertakallion ja Kotojärven Haukkavuoren kohteet. Erillään noin 7 kilometriä länteen Kymijoesta sijaitsee Nastolan Linnankallion kalliomaalaus. Pyhäjärven pohjoisrannalla on Kintahuonvuoren maalaus ja kun päästään Kuusankosken keskustaan, kohdataan Pakanavuoren maalaus. Kotkassa on enää Jumalniemessä siirtolohkareessa kuvioton maalausjälki. Kalliomaalaus
Suomen kalliomaalaukset ovat osa Norjasta Siperiaan ulottuvaa pohjoista kuvavyöhykettä. Ne ovat metsästäjien tekemiä, ja kuvaavat useimmiten riistaeläimiä sekä ihmisiä. Ne ovat yleensä rannalla, ehkä tehty veneestä tai jäällä seisten. Suomalaisille kalliomaalauksille on myös tyypillistä, että ne useimmiten sijaitsevat lounaaseen päin. Pakanavuoren kalliomaalaus
Pakanavuoren kalliomaalaus sijaitsee Kymijoen itärannalla Kuusankoskella Voikkaan kohdalla olevassa kalliossa Kouvolassa Kymenlaaksossa. Suomessa kalliomaalauksia tehtiin yleensä vedestä käsin, mutta Pakanavuoren maalaus on tehty varmuudella maan päällä seisten. Maalauksen on löytänyt Timo Miettinen vuonna 1974. Huonpohjanvuoren kalliomaalaukset
Huonpohjanvuoren kalliomaalaukset sijaitsevat noin 16 kilometriä itäkoilliseen Asikkalan kirkosta. Maalaukset sijaitsevat Ruotsalaisen länsiosassa, lounaaseen katsovassa korkeassa kallioseinämässä. Maalaukset löysivät Lahden kaupunginmuseon kalliomaalausinventoinnin yhteydessä Hannu Poutiainen ja Janne Kinnunen vuonna 2003. Norlannin kalliomaalaukset
Högbergetin kalliomaalaukset sijaitsevat Nässjön kylässä Ramselen pitäjässä Ångermanlandin maakunnassa ja on löytynyt vuonna 1996. Högberget on korkea kukkula Nässjön ja Faxälvenin välissä paikassa, jota kivikaudella käytettiin hirvien ajamiseen pyyntikuoppiin. Högberget 1 on pieni kohde suuren vaalean kallioseinämän kupeessa. Maalaukset käsittävät useita väriläiskiä, jossa yhdessä on havaittu hirviä esittäviä kuvioita. Siinä kaksi hirveä kulkee peräkkäin. Muissa läiskissä näkyy katkelmia muista hirvistä korvien tai jalkojen muodossa. Joukossa on myös kaksi katkelmaa ihmishahmosta. Pinta on moneen kertaan maalattu ja siksi pahoin puuroutunut. Maalauksen edestä löytyi vuonna 2005 kalliolta pudonnut punamaalilla värittynyt kivi. Kiven alta löytyi hiiltä ajoitettavaksi ja sen tulokseksi saatiin 4 835 eaa.. Högberget 2 sijaitsee noin 100 metriä edellisestä etelään korkean etelään aukeavan kallioterassin päällä ja kuuluu samaan pyyntikuoppakenttään. Kohde käsittää kolme maalauspintaa, josta erottuu useita hirvieläimiä, mutta muiden kuvioiden määrittäminen on ollut vaikeapääsyisyyden vuoksi vaikeaa. Eräs hirvistä, joka katsoo vasemmalle länteen, on noin metrin pituinen. Vartalon viivoituksesta on merkkejä ja jalat ovat taivutettuja kuin laukkaan. Högberget 3 ja 4 sijaitsevat noin 500 metriä etelään noin 30 metrin päässä toisistaan. Alueella on siirtolohkareita korkealla mäellä. Högberget 3, joka löytyi vuonna 2001, on siirtolohkareiden väliin jäävän puoliluolan suuaukolla, jossa on 1−3 maalausta. Yksi kuvio esittää mahdollisesti hirveä. Högberget 4 on katkelmallinen maalaus, joka sijaitsee siirtolohkareen vinon lipan alla ylärinteen puolella. Hyvissä oloissa erottuu maalauksesta hirvi. Timantti
Suomen kallioperä on ikivanhaa, kuten esimerkiksi Kanadassa ja Australiassa. Suomen kohdalla Maan kivikehä (maapallon kuori ja vaipan ylin osa) on yli 150 kilometriä paksu, mitä pidetään timanttien kannalta otollisena. Timantit ovat peräisin maapallon kivikehän alaosista. Suomen kalliomaalaukset
Kalliomaalauskohteiden suuri lukumäärä (noin 130 kpl) ei merkitse kuvioiden suurta lukumäärää. Yli 10 merkin kohteita on vain 9 kpl, josta kuudessa on yli 20 merkkiä ja joista kolmessa on yli 50 merkkiä. Vähäisestä kuviomäärästä noin 200 eli yli puolet on ihmismerkkejä ja 140 hirveä tai peuraa esittäviä merkkejä. Merkkien staattisuus on silmiinpistävää. Vain kolmessa kohteessa hirvi näyttää juoksevan. Maalauksissa ei esiinny kuvia, joita tekijä olisi hahmotellut, vaan tekijä on maalatessaan aina etukäteen tiennyt, millainen kuviosta tulisi. Tämä saattaa kertoa, että vain jotkin yhteisön jäsenistä saivat tehdä merkkejä kallioon.
Ihmishahmot eli antropomorfiset kuviot on yleisin kuviotyyppi. Ihmishahmot saattavat esittää ihmistä tai ihmisen näköistä oliota. Useimmat ihmishahmot on kuvattu tikku-ukkoina vailla mitään lisäpiirteitä. Hahmon kädet ovat joko koholla, jolloin puhutaan adorantisesta hahmosta (de: Adorant), tai sitten alhaalla. Joillekin hahmoille on maalattu käteen jousi tai sauvat. Pää on usein pistemäinen tai rengas. Joillain hahmoilla on kolmion muotoinen naamio, tai pää, jossa on silmäpisteet. Päähän on voitu lisätä sarvet tai se on kuvattu kuin eläimen pää. Sukupuolitunnuksia on erittäin harvoin. Naisella voi olla rinnat ja miehellä penis, mutta nämäkin tulkinnat ovat subjektiivisia. Piirteettömät tikku-ukot ovat kommunikaatiossa heikko signaali, joten esimerkiksi jalkojen tai käsien asento saattaa merkitä jotain erityistä. Jos hahmo on kuvattu pää alaspäin, on sillä erityinen merkitys.
Hirvet ja peurat muodostavat toiseksi yleisimmän ryhmän. Molemmat ovat olleet yleisiä, mutta kuvioista on ollut vaikea erottaa kummasta on kysymys. Eräät maalarit ovat kuitenkin lisänneet kuviinsa ripauksen realismia ja näin on voitu erottaa hirven pään ja vartalon linjojen tunnistettavat piirteet. Vaikka molemmilla lajeilla on osan aikaa vuodesta sarvet, niin vain kolmessa tai neljässä kuvassa ne esiintyvät. Tulkinnan mukaan sarvettomuus johtuu eläimen kuvaamista keväteläimenä. Joillekin hirville on merkitty rintaan niin sanottu sydänpiste.
Veneet tai sarvet muodostavat kolmanneksi suurimman ryhmän. Koska kuviot ovat symbolisia eikä realismia ole yritetty korostaa, on tulkinnoille jäänyt varaa. Osa tutkijoista pitää kuvioita sarvina ja osa veneinä. Kuviot ovat yksinkertaisesti laaja kaari, johon on vedetty joukko pystyviivoja aivan kuten kammassa. Viivat ovat siten joko veneen miehistöä tai sarven piikkejä. Osa kuvioista muistuttaa selkeästi nahkavenettä, joissa on jopa keulakoriste. Eräässä veneessä on maalattu alle jalat. Toisaalta, eräät kuviot on maalattu hirven pään yläpuolelle niin, että vaikutelmaksi tulee sarvet. Mutta sarvet saattavat esittää myös venettä, ikään kuin vene olisi syntynyt tai valmistettu suuresta sarvesta.
Varsin yleinen merkki on kostean kämmenen painallus kiveen. Tunnetaan myös käärmeen, kalan, hauen, linnun, joutsenen tai karhun kuvia. Tyylittelyn takia lajista ei olla varmoja. Mukana on myös joukko abstrakteja kuvioita. Niitä ovat muun muassa suuri vinoristi, sik-sak-viiva, aaltoviiva, vaakaviiva, ryhmä pystyviivoja, ympyrä, neliö, kolmio, puoliympyrä ja verkkokuvio. Maalaustaide
Luolamaalaus tehtiin luonnosta löytyvillä pigmenteillä eli väriaineita. Värit sekoitettiin veteen juoksevan maalin aikaansaamiseksi. Yleisimmät väriaineet olivat rautaoksideja. Luolien seinille maalatut kuvat ovat säilyneet suojassa auringonvalolta, joka tuhoaa maalauksia, tai koska kalliosta on saattanut tihkua kalkkivettä, joka on kovettunut maalikerrosten päälle. Suomessa tunnetuin kalliomaalaus on löydetty Ristiinan Astuvansalmesta Saimaalla. Ruotsin kalliomaalaukset
Bohusläänin kalliomaalaukset sijaitsevat nykyäänkin vielä muutaman kilometrin päässä merenrannasta. Muinoin ne ovat olleet aivan rantakallioilla tai rannan läheisyydessä. Kuvioita on löytynyt vähän ja ne ovat säilyneet huonosti. Niille ei löydy muualta Ruotsista läheisiä vastineita. Suomen kalliomaalaukset
Kalliomaalauksissa olevia kuvioita ei pidetä taiteena, jossa taiteilija ilmaisee itseään vapaasti, vaan kommunikaationa, jossa maalaaja merkitsee kiveen symboleja. Merkkejä on rajoitettu määrä ja niitä voi tutkia esimerkiksi ryhmittelemällä niitä aiheen mukaan. Eräät kuviot esiintyvät ryhmissä, joiden yhdistelmillä on ilmeisesti jokin merkitys. Kuvakirjoituksen ratkaisua, kuten egyptiläisten hieroglyfien tulkitseminen, ei voida kuitenkaan toivoa kalliomaalausten suhteen. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Trøiten kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1908 ja ne sijaitsevat 34 metriä merenpinnan yläpuolella. Nykyisin tunnetaan kaksi piirrokenttää, mutta muita olisi peitetty myöhemmin maalla. Toinen kohde on täynnä uhrikuoppia toisessa on pääasiassa kengänkuvioita. Kalliomaalaus
Pyyntiväestö on tehnyt myös Norjan kalliomaalaukset. Löydettyjen maalausten jakautuminen on epätasaista. Etelä-Norjassa on useita kohteita, mutta maalauksia on myös Etelä- ja Pohjois-Tøndelagenin rannikkoseudulla, Lofooteilla, sekä sen vastaisella mantereella olevalla selkeällä esiintymisalueella. Muita maalauksia on hajallaan Lofoottien rannikolla. Kuuluisimmat kalliomaalauskohteet ovat Altan kalliokuvat, joissa on yhteensä 6 000 piirrosta tai maalausta yli sadassa maalauskentässä. Karhuvuoren kalliomaalaus
Kuva-aiheen ja sijainnin perusteella maalaus on ajoitettu vuosiin 5200–3900 eaa. eli kivikautiseksi. Pohjois-Savossa kalliomaalauksia on löydetty hyvin vähän, kun taas Etelä-Savossa niitä on löydeetty nelisenkymmentä. Polttokenttäkalmisto
Polttokenttäkalmisto tai tasaisen maan polttokalmisto on Suomesta ja Virosta tavattava rautakautinen hautaustyyppi. Polttokenttäkalmistot olivat Virossa käytössä 300-luvulta jaa. 1200-luvulle jaa., samoin Suomessa muinaisjäännöstyyppiä esiintyy nuoremmalta roomalaisajalta ristiretkiajalle. Hautausmuoto yleistyi Suomessa erityisesti 600–700-luvulla. Kalmistossa tuhkatut vainajien ja hauta-antimien jäännökset on ripoteltu luonnollisten kivien väliin sekaisin muiden hautausten kanssa. Kiviä on myös saatettu kasata hautausten päälle. Norlannin kalliomaalaukset
Lillklippenin kalliomaalaus sijaitsee Stenviksstrandissa lähellä paikkaa, jossa Vängelälven yhtyy Fjällsjöälveniin Ramselen pitäjässä. Boforsklacken on täältä 5 kilometriä pohjoiseen. Maalaus löytyi vuonna 2003 arkeologisisten kaivausten yhteydessä noin 300 metrin päässä tutkittavasta asuinpaikasta Lillklippenin kalliolta. Kallio on ulospäin kallellaan, jolloin yli kurkottava lippa suojaa maalauksia. Maalaus esittää kahta hirveä, jotka on maalattu ääriviivoin noin 1,4 metriä maanpinnan yläpuolella. Oikeanpuoleinen hirvi on 35 senttimetriä pitkä ja sen keho 10 senttimetriä korkea. Jalat ovat myös 10 senttimetriä pitkät. Vasemmalla on 20 senttimetrin päässä toinen hirvi. Se on 23 senttimetriä pitkä ja 8 korkea ja sen jalat ovat 8 senttimetriä pitkät. Eläinten väliin on vedetty kaari, joka näyttää yhdistävän ne toisiinsa. Näiden lisäksi on epämääräinen väriläistkä, josta ei erotu kuvioita. Maata maalauksen edustalla on tutkittu. Äänisen kalliopiirrosalueet
Ruotsalainen arkeologi Gustaf Hallström kävi myös Äänisellä Venäjän matkansa aikana vuonna 1910 ja havaitsi kuvien ainutlaatuisuuden. Hän toi seuraavana vuonna mukanaan kaksi tutkijaa, josta toinen oli nimeltään M. C. Burgitt, ja he jäljensivät ja valokuvasivat kolmestaan 412 piirrosta ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista. Kuvat julkaistiin Burgittin Euroopan esihistoriaa käsittelevässä teoksessa. Ilmeisesti eroosio oli jo kuluttanut kuvia, koska Grewingkin ja Schwedtin piirrokset poikkeavat Hallströmin piirroksista joiltakin osin. Juusjärven kalliomaalaus
Vaikka paikalliset asukkaat tunsivat kalliomaalaukset entuudestaan, voidaan kuvioiden löytymisen kunnia antaa arkeologi Veikko Lehtosalolle, joka suoritti seudulla rutiininomaista inventointia vuonna 1963. Paikalliset olivat pitäneet kuvioita lasten graffiteina tai sähkölinjan rakennusmiesten merkintöinä, mutta Lehtosalo ymmärsi kuviot oikein. Seuraavana vuonna Ville Luho teki kuvioista peitepiirrokset. Vuonna 2009 Oula Seitsonen suoritti paikalla inventoinnin. Kuvioiden alkuperäisestä ilmoittajasta ei ole tietoa. Suomen kalliomaalaukset
Matkalla Savonlinnasta Mikkeliin kohdataan Sulkavan Viidanmäki maalaus ja Kivikirkon tuhoutuneen maalauksen. Näistä etelään sijaitsevat Toisen Salpausselän pohjoispuolella ja Puumalan itäpuolella kohteet Maksasaarenselän, Vetotaipaleen, Syrjäsalmen ja Lapinvuoren kalliomaalaukset. Pekka Kivikäs
Kivikäs on vuodesta 1975 yrittänyt selvittää Suomen kalliomaalausten syntyä ja merkistöä. Hän on kehittänyt erilaisia kalliomaalausten kopiointimenetelmiä ja näin varmentaa merkkien muodon ja alkuperän. Suomen kalliomaalaukset
Maalauksia on dokumentoitu eri tavoin. Helppo tapa on ollut kopioida maalaus kallion pinnalle asetellun muovikalvon läpi värikynällä. Menetelmällä saadaan kuviot talteen niiden luonnollisessa koossaan, jolloin niiden mittaaminen on jälkeenpäin helppoa. Tapa on nykyään kielletty, koska maalaukseen ei saa enää koskea. Valokuvaaminen on siten ainoa sallittu dokumentointitapa. Eräät ovat ottaneet kohteesta paperivalokuvan ja värittäneet siihen maalauksen kuvion. Tapa on hyvin subjektiivinen, mutta sallii heikosti näkyvien osien korostamisen. Samaa voi tehdä digitaalivalokuvien kanssa, jossa kuvankäsittelyohjelmalla voidaan korostaa punaisen eri sävyjä. Näin on voitu paljastaa haalistuneiden maalausten heikkoja yksityiskohtia. Menetelmä on joskus tuonut esille kuvioita suttaantuneiden läikkien sisältä. Eräissä tapauksissa on voitu päätellä viivojen piirtojärjestys. Suomen kallioperä
Vielä näitäkin nuorempia muodostumia ovat diabaasijuonet Sallassa ja Laanilassa, Inarin Lapissa. Näistä juonista edellinen on 1120 ja jälkimmäinen 1000 miljoonaa vuotta vanha. Miekanhiontakivi
Hiomauurteellisia kiviä ja kallioita tunnetaan Ruotsin, Norjan, Tanskan ja Suomen ohella muualtakin Euroopasta. Hiomauurteita on runsaasti esimerkiksi Luxemburgissa, siellä erityisesti kallionkolojen seinissä. Uurteet ovat kuitenkin muodoltaan ja sijainniltaan erilaisia kuin Pohjoismaista tunnetut. Ranskasta puolestaan tunnetaan gotlantilaisten miekanhiontakivien näköisiä kiviä, joita kutsutaan nimellä "polissoir", "hioimet", ja jotka liitetään kiviesineiden hiomiseen neoliittisella kivikaudella. Pohjoismaiden ulkopuolella hiomauurteet onkin yleensä ajoitettu kivikautisiksi, ja ne liittynevät useimmiten kivityökalujen hiomiseen. Tällaisia työstöjälkiä tunnetaan Australiasta ja Yhdysvalloista asti. Miekanhiontakivi-termillä viitataan kuitenkin yksinomaan Pohjoismaista, ennen kaikkea Ruotsista ja Suomesta tunnettuihin uurteellisiin kiviin. Suomen kallioperä
Suomen vanhimmat kivet ovat 3100 miljoonan vuoden ikäisiä. Kuitenkin suurin osa arkeeisena aikana muodostuneista kivistä on 2800–2700 miljoonan vuoden ikäisiä. Tänä aikana muodostuivat Itä-Suomen ja Lapin arkeeiset alueet. Nämä alueet koostuvat pääasiassa erilaisista granitoideista ja niin sanotuista vihreäkivivyöhykkeistä. Ruotsin kalliomaalaukset
Kalliomaalausten tutkimusta ovat harrastaneet vain harvat arkeologit. Gustaf Hallström ansioitui tutkiessaan Norjan ja Venäjän kalliopiirroksia. Hän tutki myös kaikki Ruotsin kalliomaalaukset ja hänet kutsuttiin Suomeen, kun Suomen ensimmäinen, Kirkkonummen Vitträskin kalliomaalaus, löydettiin. Viimeaikaisia Norlannin maalauksia ovat tutkineet muun muassa Anders Fandén, Britta Lindgren, Lennart Klang, Per Ramqvist, Joakim Goldhahn ja Brent Ove Viklund. Bohusläänin kalliomaalauksia on tutkinut Göran Anderson. Suomalaisista niistä on eniten kirjoittanut Pekka Kivikäs ja Antti Lahelma. Kirkkonummi
Kirkkonummella on ollut asutusta kivikaudesta lähtien tähän päivään. Seutu oli mesoliittisella kivikaudella erityisen suosittua asuinalue. Jean Sibelius tunnisti vuonna 1911 Suomen ensimmäisen kalliomaalauksen Vitträsk-järven rannalta. Kalliomaalauksia on löytynyt myös Juusjärveltä. Kivikauden välineitä ja asuinpaikkoja on löytynyt mm. Evitskogista, Lapinkylästä, Oitmäestä ja Kauhalasta. Kirkkonummen luutuura on yksi kolmesta vanhimmasta todisteesta inhimillisestä kulttuurista Suomessa. Sen iäksi on arvioitu noin 8500 vuotta. Suomen kalliomaalaukset
Suomen kaksi ensimmäistä ilmoitettua kalliomaalausta sijaitsevat Kirkkonummella. Vitträskin verkkokuvion ilmoitti Jean Sibelius vuonna 1911 ja Juusjärven kalliomaalaus on toinen todettu maalaus vuonna 1963. Espoossa Nuuksion alueella sijaitsee Jäniskallion kalliomaalaus Pitkäjärven eteläpäässä. Myös Vihdissä Salmijärvellä eli Lautmäellä on pystykalliossa pienen karin takana punaväriläiskä ja samoin on lähellä olevassa Pyyslammen maalauksessa. Näiden lähellä Lohjalla on vielä Karstun Linnanmäellä on kalliossa yksi punaväriraita. Kalliomaalaus
Kivikautisten luolien seinissä näkyviä piirroksia ja kaiverruksia on tehty Euroopassa yli 40 000 vuotta. Manner-Euroopan kalliomaalaukset ovat säilyneet paremmin kuin Suomen, koska niitä voitiin tehdä luoliin. Suomessa ei ole helposti virtaavan veden seurauksena luolittuvaa kalkkikiveä, eikä yleensä luoliakaan. Eniten luolamaalauksia tehtiin Espanjan ja Ranskan alueilla, vaikka sopivia luolia ja asutusta oli viime jääkauden aikaan muuallakin. Siellä luolien ulkopuolelle kallioon maalatut kuvat ovat säilyneet huonosti. Joidenkin luolien maalaukset alkavat päivänvalolta näkymättömissä osissa ja ne on maalattu ehkä rasvalamppujen valossa.. Skavbergetin kalliopiirrokset
Norjassa hyväksytään yleisesti se ajatus, että kalliopiirrokset ja -maalaukset on tehty rannan läheisyyteen. Maankohoamisen tunteminen mahdollistaa silloin piirrosten ajoittamisen. Anders Hesjedal on ajoittanut tämän periaatteen mukaisesti kuvakentän 1 noin 5800 BP eli 4700 eaa., kuvakentän 2 noin 5500 BP eli 4350 eaa. ja kuvakentän 3 noin 4300 BP eli 2900 eaa. Kyseisen ajoitusmenetelmän käyttöä Skavbergetissä on kritisoitu, koska ranta on pysynyt paikallaan niin pitkään. Kuvioiden tyylilliset erot viittaavat pitempiaikaiseen piirtämiseen, ja kuvakentät voivat siten olla vanhempiakin, koska ranta ei ole siirtynyt. Inkilän kalliomaalaus
Inkilän kalliomaalaus on entinen kalliomaalaus Tuohtiaisen itärannalla Luumäellä Etelä-Karjalassa. Sen löysi Timo Miettinen vuonna 1980 ja maalaus näkyi vielä 1990-luvun alussa, mutta sitten on rapakivigraniitin pinta rapautunut ja kuviot ovat hävinneet. Maalaukset ajoitettiin kivikaudelle tai pronssikauden alkuun. Bardalin kalliopiirrokset
Bardalin kalliopiirrokset muodostavat suuren kalliopiirroskentän Norjassa Bardalin maatilalla Steinkjerin kunnassa Pohjois-Trøndelagin läänissä, noin 11 kilometriä Steinkjerin keskustasta. Kuvakenttä sisältää noin 400 kuviota ja se peittää noin 300 neliömetriä. Kuvakentässä on sekä metsästykseen että maanviljelykseen liittyvää kuvastoa. Nämä kuvat on ajoitettu väljästi noin vuoteen 4 000 eaa. eli neoliittiselle kivikaudelle. Karstun Linnanmäen kalliomaalaus
Karstun Linnanmäen kalliomaalaus sijaitsee Lohjanjärven koillispuolella Linnamäen kallionsivulla. Kuvioton maalaus löydettiin Helsingin Yliopiston arkeologian opiskelijoiden järjestön (Fibula) järjestämällä inventointiretkellä vuonna 1991. Retkiä johti Petri Pesonen. Kalliomaalaus
Altain vuoristo on Venäjän, Kiinan ja Mongolian rajaseutua. Sieltä tunnetaan lukuisia kalliopiirros- ja kalliomaalauskohteita seudun luolissa ja kallionseinämissä. Pohjois-Kiinassa Thuang-ihmiset käyttivät kalliomaalauksia viestintään jokijumaluutensa kanssa. Australian kalliomaalaukset ovat usein kalliokielekkeiden alla. Australian kalliomaalaukset ovat usein kalliokielekkeiden alla. Uusi löytö on Marosin luolamaalaukset, jotka ajoitetaan yli 35 000 vuoden taakse. Kalliopiirros
On ihmetelty, miksi nykyisen Suomen alueelta ei tunneta kuin muutamia epävarmoja esihistoriallisen ajan kalliopiirroksia, vaikka niitä on löytynyt naapurimaista. Suomen kalliopiirrosten puuttumista on selitetty sillä, että vedenpinnan vaihtelut eivät täällä ole pitäneet kovinkaan monia kalliopintoja avoimina. Karjalan kalliopiirrokset ovat yleensä löytyneet rannoilta, joiden vedenpinta on pysynyt jokseenkin samalla korkeudella jo vuosituhansia, kuten Äänisellä. Suomessa vedenpinta on vaihdellut, varsinkin laskenut huomattavasti, ja rannan siirtyessä kauemmas on kalliot peittyneet kasvillisuudella. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Kalliokuvien runsaat esiintymät sijaitsevat molemmilla puolilla Keski-Norjan ja Ruotsin Norlannin rajaa. Tämä kertoo pitkäaikaisesta liikkumisesta tuntureiden yli näiden alueiden välillä aina kivikaudelta asti historialliseen aikaan saakka. Ponoijoen kalliopiirrokset
Ponoijoen kalliopiirrokset käsittävät noin 110 kuvaa, jotka on hakattu Ponoijoen muinaisiin rantakiviin Kuolan niemimaan keskiosissa Murmanskin alueella Lounais-Venäjällä. Kalliokuvat toi tieteen ulottuville Vladimir Šumkin vuonna 1973. Suomen kallioperä
Suomen kallioperä on osa Fennoskandian kilpeä, joka puolestaan on osa laajempaa peruskallioaluetta, josta käytetään nimitystä Fennosarmantian kratoni. Se ulottuu maanpintaan asti vain Suomessa ja Ukrainassa, muualla sen päällä on nuorempia sedimenttikivilajien kerroksia. Kanozeron kalliopiirrokset
Kanozeron kalliopiirrokset (ven. Канозеро) tulivat tutkijoiden tietoon vuonna 1997. Ne sijaitsevat Kanozeron järvellä olevissa saarissa Kuolan niemimaan lounaisosissa Murmanskin alueella Venäjällä noin 30 kilometriä Vienanmeren rannikolta pohjoiseen. Kuvia on toistaiseksi löydetty 18 ryhmästä yli tuhat piirrosta ja ne on ajoitettu noin vuosiin 4000–3000 eaa..
Vaikka paikalliset tiesivätkin kalliopiirroksista, ne tulivat tutkijoiden tietoon vasta 1997 Revdan museon retkellä Kanozeron järvellä. Ensimmäiset piirrokset havaittiin Kamennyin saarella. Seuraava retki tehtiin vuonna 1998, jolloin kuvia dokumentoitiin kolmelta saarelta ja Odinokajan kalliolta yhteensä 250 erillistä piirrosta. Museon järjestämien retkien jälkeen vastuu retkistä jäi arkeologeille (The Kola Archaeological Expedition), jotka jatkoivat tutkimuksia vuosina 1999 (löytyi 400 kuvaa), 2002, 2005 ja 2007. Tutkijoina olivat muun muassa V. Likhatchev, E. Koplakov, Vladimir Shumkin, Väino Poikalainen ja Abram Stoljar. Myös Tromssan yliopisto aloitti yhteistyönsä osallistumalla vuoden 2005 dokumentointiretkelle. Suomen kallioperä
Rapakivien muodostuttua Suomen kallioperässä ei tapahtunut mitään merkittäviä mullistuksia miljardiin vuoteen. Tänä aikana svekofenninen vuorijono alkoi rapautua, ja rapautumisen tuloksena muodostuneet sedimentit kerrostuivat kallioperän lohkoihin. Tämä sedimentaatio tapahtui noin 1400–1200 miljoonaa vuotta sitten. Aikaa, jolloin nämä sedimentit kerrostuivat, kutsutaan jotuniajaksi. Nämä jotuniaikana kerrostuneet sedimentit ovat hiekkakiveä, jota esiintyy Suomessa tätä nykyä Satakunnassa ja Muhoksella. Näitä samoja sedimenttejä esiintyy myös Selkämeren ja Perämeren pohjassa. Rødøyan kalliopiirrokset
Rødøyan kalliopiirrokset sijaitsevat Alstahaugissa Rødøyan saaren itäpuolella Nordlandin läänissä Norjassa. Piirroskenttä sisältää 10 kalliopiirrosta, joista yksi on kuuluisa "Rødøyskiløpere" eli Rødøyan hiihtäjä tai "Rødøymannen". Osa kuvioista vaikuttavat kivikautisilla, mutta osaa pidetään pronssikautisina. Ruotsin kalliomaalaukset
Norlannissa on Ruotsin lukuisimmat kalliopiirros- ja maalauskohteet. Norlannin kalliomaalaukset on ajoitettu noin 4 000−500 eaa. ja piirrokset 5 000−1 000 eaa., joten ne ovat samanaikaisia. Voidaan ajatella, että samat ihmiset tiesivät molemmista tavoista tehdä kalliokuvia. Suomen kalliomaalaukset
Kalliomaalausten tutkimus on Suomessa hyvin nuorta ja vähäistä. Vaikka kalliomaalaus on selvästi merkitty paikka maastossa, jossa muinaiset ihmiset toimivat, ei maalauspaikoilla ole tehty montaa arkeologista kaivausta. Ensimmäiset kaivaukset on tehty Valkeisaaressa, jossa Antti Lahelma suorittamat toiset kaivaukset tapahtuivat vuonna 2004 ja Astuvansalmen kalliomaalauksien edustalla on suoritettu useita vedenalaiskaivauksia sukeltaen, joista viimeisimmän toteutti Juhani Grönhagen vuonna 1992. Ensimmäinen väitöskirja kalliomaalauksista on Antti Lahelmalta vuodelta 2008. Värikallion kalliomaalaus
Suomen kalliomaalauksien ikää on voitu arvioida maankohoamisesta johtuvan järvialtaan kallistumiseen perustuen. Värikalliolla vedenpinnan korkeus on kuitenkin pysynyt lähes samalla tasolla koko jääkauden jälkeisen ajan ja siksi tämä ajoitusmenetelmä ei sovi tähän kohteeseen. Suurin osa maamme kalliomaalauksista on kampakeraamiselta ajalta eli ajanjaksolta 5 000−3 200 eaa. Nuorimmat maalaukset saattavat ajoittua vuoden 2 000 eaa. vaiheille tai myöhemmäksikin. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Leirfallin kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1923 ja se käsittää 5 kuvakenttää 36−52 metriä merenpinnan yläpuolella kahden viljellyn peltoterassin välissä. Suurin kuvakallio kohoaa muutaman metrin pellon pinnan yläpuolelle. Tämä on kuvioiden lukumäärässä ilmaistuna suurin kohde Stjørdalissa ja se ajoitetaan aina kivikaudesta rautakauteen asti. Vallitsevat kuviot esittävät kengänpohjia ja veneitä. Viimenen ilmoitus uudesta löydetystä kuviosta on vuodelta 1966. Äänisen kalliopiirrosalueet
J. R. Aspelin oli ensimmäinen suomalainen, joka tarttui aiheeseen vuonna 1875 väitöskirjassaan, mutta muuten niitä ei meillä erityisemmin huomioitu. Venäläisiäkään piirrokset eivät kiinnostaneet ennen kuin vasta vuonna 1926, kun maantieteen ylioppilas Aleksanteri Linevski tutustui Uikujoen kalliopiirroksiin. Hän kävi myöhemmin tutkimassa myös Äänisen kalliopiirroksia ja julkaisi niistä 1930-luvulla kirjan "Petroglify Karelii" (suom. Karjalan petroglyfejä). Hänen kertomuksensa ja raporttinsa kiinnittivät muiden tutkijoiden huomiota Neuvostoliitossa ja ulkomailla. Vuonna 1927 geologi Boris Zemljakov löysi Kladovets Nosin, Gazi Nosin ja Gurjin suuremman saaren piirroskentät. Hänen ehdotuksesta siirrettiin suuri paasi Petroskoihin Karjalan kotiseutumuseoon turvaan. Pallokivi
Suomessa on noin 90 tunnettua pallokiviesiintymää , joka on puolet maailman tunnetuista pallokiviesiintymistä. Syynä tähän ovat niin graniittivaltainen kallioperä kuin Suomen kallioperään kohdistunut perusteellinen tutkimustyö. Pallokivet soveltuvat kauniin ulkonäkönsä puolesta rakentamiseen ja kiviveistoksiin, mutta pallokiviesiintymien harvinaisuuden vuoksi nämä ovat Suomessa suojeltuja. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Skjervollin kalliopiirrokset löydettiin vuonna 1934 ja se sijaitsee 24 metriä merenpinnan yläpuolella. Läheisestä paasiarkkuhaudasta löytyi vielä kivi, jossa oli piirrettynä veneen kuvio. Muutkin kuviot esittivät yleensä veneitä. Kuviot ajoitetaan väljästi kivikaudelta rautakaudelle. Tennesin kalliopiirrokset
Tennesin kalliopiirrokset sijaitsevat "Tennesin" kylässä Balsfjordin kunnassa noin 10 kilometriä "Storsteinnesista" pohjoiseen Tromssan läänissä Norjassa. Kalliopiirroksia on löydetty kolmesta kuvakentästä ja ne ajoitetaan 4600−2600 eaa. eli kivikaudelle. Ne ovat paikallisen pyyntiväestön tekemiä. Suomen kallioperä
Suomen kallioperästä on löydetty melko runsaasti arvokkaita kaivannaisia. Metallisten malmien lisäksi Suomessa louhitaan teollisuusmineraaleja ja teollisuuskiveä. Kivennäisraaka-aineista eniten louhitaan kalkkikiveä. Suomi on yksi tärkeimmistä apatiitin, talkin ja wollastoniitin tuottajista Länsi-Euroopassa. Suuri osa louhituista rakennuskivistä viedään ulkomaille. Kalliota murskataan kivimurskeeksi soravarojen huvettua. Merkittävin korukivilaji on spektroliitti. Suomen kallioperästä löytyy myös kultaa ja timantteja. Kalliomaalaus
Toistaiseksi vanhimmat eläintä esittävät luolamaalaukset on löydetty Indonesian Borneolta Itä-Kalimantanin vuoriston Lubang Jeriji Saléhin luolasta. Maalaukset löytyivät 1990-luvulta ja vuonna 2018 niiden iäksi määritettiin yli 40 000 vuotta, mutta mahdollisesti noin 51 800 vuotta. Äänisen kalliopiirrosalueet
Vuonna 1982 eestiläinen muinaistaidetta tutkiva ryhmä aloitti kenttätyöt Äänisellä ja ne kestivät vuoteen 1994 asti. Niiden tuloksena löydettiin lisää piirroksia vanhoilta kuvakentiltä. Vuonna 1986 Väino Poikalaisen retkikunta löysi uuden piirrosalueen Kotškovnavolokista Lebediny Nosilta eli Joutsenniemeltä, josta laskettiin 194 piirrosta. Tämän hetkinen arvio kuvien kokonaismäärästä on Aleksander Zhulnikovin mukaan noin 1300. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Fordalin kalliopiirrokset on löydetty 1908, mutta lisää kuvioita on ilmoitettu vielä 1980. Kohteessa on 6 kuvakenttää, joissa hevoset ovat yleisin motiivi. Eri kuvakentät sijaitsevat 40−131 metriä merenpinnan yläpuolella sisältäen kuvioita, jotka ovat olleet tyypillisiäaina kivikaudelta rautakaudelle saakka. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset sijaitsevat vuono- ja tunturialueilla Pohjois-Trøndelagin lääneissä Norjassa. Trøndelag on Norjan myös perspektiivissä merkittävä kalliopiirrosten keskittymä, jossa runsaimat esiintymät sijaitsevat Trondheimin vuonon lähiympäristössä. Seutua on ilmeisesti asuttu jääkauden päättymisestä asti ja sieltä on löydetty kalliopiirroksia mesoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta ja sekä pronssi- ja rautakaudelta. Näiden lisäksi tavataan myös kalliomaalauksia. Suomen kallioperä
Suomen kallioperä on hyvin vanhaa, suurin osa siitä on muodostunut arkeeisen ja proterotsooisen aionin aikana. Arkeeista kallioperää tavataan Itä- ja Pohjois-Suomessa, kun taas Etelä- ja Keski-Suomen kallioperä koostuu pääasiassa proterotsooisista kivilajeista. Sen lisäksi, että Suomen kallioperä on hyvin vanhaa, se on myös hyvin paksua. Paksuimmillaan se on Keski-Suomessa, jossa kallioperä on jopa 65 kilometriä paksu. Yli puolet Suomen kallioperästä koostuu graniittisista kivilajeista. Myös migmatiitteja esiintyy Suomen kallioperässä melko paljon, mutta erilaiset emäksiset kivet, liuskeet, kvartsiitit ja kalkkikivet ovat harvinaisempia. Kaikkialla Suomessa tavataan kallioperässä erilaisia siirros- ja ruhjevyöhykkeitä, joita pitkin on tapahtunut kalliolohkojen liikkeitä. Kalliomaalaus
Suomessa on löydetty 96 kohteesta kalliomaalauksia, joissa voidaan erottaa kuvioita. Näiden lisäksi tunnetaan vielä 26 kohdetta, jossa kuviot eivät enää erotu. Suomen maalaukset ovat tehneet pyyntiyhteisöjen jäsenet noin 5 000−1 500 eaa. Tuotteliain vaihe sijoittuu 4 000−3 600 eaa. tienoille. Tihein maalauskohteiden keskittymä on Saimaan ja Päijänteen vesistöissä. Kalliomaalauksia on hajallaan alueella, joka kattaa seudun Oulusta etelään ja Suomenselän itäpuolisen alueen. Maalauskohteet käsittävät yleensä vain 1−10 kuviota, mutta eräät suuret kohteet sisältävät niitä moninkertaisen määrän. Kolme suurinta maalauskenttää ovat Laukaan Saraakalliolla (noin 200 kuviota), Mikkelin Astuvansalmella (65 kpl) ja Suomussalmen Hossassa olevalla Värikalliolla (61 kpl). Vaara-Suomi
Vaara-Suomen alueen kallioperä on hyvin suureksi osaksi graniittigneissiä. Suomen vanhin (3,1–2,6 miljardia vuotta vanha) kallioperä on juuri Vaara-Suomen alueella. Vaarat kertovat muinaisista vuoristoista ja eroosion aikaansaannoksista. Vaarajonon säilyminen ympäristöään 200–250 metriä korkeampana vaatii kovaa ainetta, joka kestää eroosion kulutustyön. Yleensä vaarat ovatkin kovaa kvartsiittia. Ukko-Kolin kvartsiittipatja on satoja metrejä paksu ja väriltään puhtaan valkoista. Kvartsiittipatjasta löytyy kyaniitti-mineraalia, jonka syntyminen on mahdollista ainoastaan noin 10 kilometrin syvyydessä paineen ja lämmön vaikutuksesta. Vaara-Suomessa on siis yli miljardi vuotta sitten ollut Himalajan korkuinen vuoristo, Karelidit. Suomen kalliomaalaukset
Reitin alkutaipaleella kohdataan ensin Suomenniemellä Louhtovuoren maalaus ja sitten Mäntyharjulla Haukkavuoren, Itkonlahden ja Kannonaluksen maalaukset. Kouvolassa kohdataan Voikosken, Kapasaaren, Tupavuoren, Löppösenluolan, Olhavanlammen ja Verlan kalliomaalaukset. Ennen Kymijokeen yhtymistä ohitetaan Heinolan kapeikoissa Ala-Rievelin, Rajakiven ja Rautvuoren maalaukset. Hieman pääreitiltä sivussa idässä löytyy vielä Patakallion ja Uutelanvuoren maalaukset. Tennesin kalliopiirrokset
Tennesin kalliopiirrokset olivat Norjassa, ja yleensäkin skandinaviassa, enimmäiset löydetyt kalliopiirrokset, jotka olivat metsästystä harjoittavien ryhmien tekemiä. Niistä ilmoitti professori Martin Vahl Kööpenhaminan yliopistosta matkaltaan vuonna 1794. Piirrokset kuitenkin unohtuivat vuoteen 1913 asti, jolloin Kööpenhaminan yliopiston työntekijä huomasi asian Vahlin jälkeensä jättämistä papereista. Tuolloin kalliopiirrokset alkoivat kiinnostaa tieteentekijöitä ja kuultuaan asiasta Gustaf Hallström matkusti Balsfjordiin dokumentoimaan piirrokset. Paikalliset asukkaat ohjasivat Hallströmin "Bukkhammarenin" kuvakentälle, jonka Vahl oli aikaisemmin löytänyt. Kuviot dokumentoitiin ja muutaman sadan metrin päässä "Gråberganissa" he löysivät lisää kuvioita. Timo Miettinen (arkeologi)
Timo Miettinen on suomalainen arkeologi, joka on kalliomaalausten löytäjänä ja niistä kirjoittavana tutkijana tullut suurelle yleisölle tutuksi. Hän on työskennellyt muun muassa Kymenlaakson museossa ja Museovirastossa. Hän on löytänyt yli 25 kalliomaalausta, mikä on enemmän kuin kellään muulla suomalaisella. Tennesin kalliopiirrokset
Kalliopiirrokset, joita on yhteensä noin 60, ovat jakaantuneet kolmeen kuvakenttään: "Bukkhammaren", "Gråbergan" ja "Kirkely" (J-M Gjerde mainitsee neljännen kuvakentän ). Piirtämisaikana kalliot olivat ilmeisesti merenrantaa, mutta nykyään ne sijaitsevat noin 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Tämä on seurausta Pohjois-Norjassa vallitsevasta jääkauden jälkeisestä maankohoamisesta. Finland (elokuva)
"Elokuva"-lehdessä vuonna 1931 ilmestyneessä artikkelissa arveltiin, että "Finlandin" maisemakuvat olivat hävinneet kokonaan. "Finland" kuitenkin löytyi puolustusvoimien elokuva-arkistosta 2000-luvun alussa. Suomen elokuva-arkiston tutkijat Ilkka Kippola ja Jari Sedergren vertasivat vuonna 2003 kirjoittamassaan artikkelissa "Finlandin" varhaista saksankielisten välitekstien luetteloa löydettyyn elokuvaan ja totesivat ”elokuvan säilyneen lähes kokonaisena”. Alkuperäisellä välitekstilistalla mainitusta 30 kohteesta kuvista puuttui vain kaksi. Ne olivat kolmanneksi viimeinen ja kaikkein viimeinen kohde, joihin liittyivät tekstit ”Stadt Torneå” ja ”Berg Ounasvaara bei Rovaniemi. Endpunkt der Eisenbahn am Polarkreis”. Uudelleen löydetystä elokuvasta puuttuu myös ensimmäinen teksti, jossa nimetään Turun linna. Näin ollen "Finland" käsittää nykyisessä muodossaan 27 väliteksteissä nimettyä kohdetta sekä alkukuvan Turun linnasta ilman siihen liittyvää tekstiä. Kalliokiipijä
Kalliokiipijä asuu Euraasian vuoristoseuduilla Pyreneiltä ja Alpeilta läpi Aasian aina lähelle Kiinan itärannikkoa. Lajin kanta on elinvoimainen ja Euroopassa arvioidaan elävän 77 000–200 000 yksilöä. Laji on pääosin paikkalintu, mutta se voi talveksi siirtyä vuoriston alaosiin. Sitä ei ole toistaiseksi tavattu Suomessa.
Vuoristot, Euroopassa alle 2 500 metrin korkeudelle, Himalajalla jopa 5 000 metriin saakka. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Auranin kalliopiirrokset on löydetty vuonna 1872, mutta lisää kuviota on havaittu vuoteen 1937 asti. Auranin piirroksia löytyy yhteensä 11 kuvakentästä, jotka sijaitsevat 97−113 metriä merenpinnan yläpuolella. Kuviot ajoitetaan kivikauteen, pronssikauteen ja rautakauteen. Yleisimmät kuviot ovat vene, hevonen ja kengänpohja. Auranin kuvakentät ovat kuviomäärältään suurimpia Stjørdalin kohteita. Useimmat kuviot sijaitsevat harjanteella kallionsivussa pellon reunassa. Pohjois-Trøndelagin kalliopiirrokset
Gjevingin kalliopiirrokset on löydetty 1957 laakson eteläsivusta ja se sijaitsee 138 metriä merenpinnan yläpuolella. Yleisin kuvio esittää venettä, mutta tehdyt kuviot ovat olleet tyypillisiä kivikaudelta rautakaudelle asti.