Kuka johti Makedonian valtakuntaa kolmannen makedonialaissodan aikaan?
Kolmas makedonialaissota
Kolmas makedonialaissota, joskus myös kolmas Makedonian sota, käytiin Rooman tasavallan ja Makedonian valtakunnan välillä vuosina 171–168 eaa. Se oli nimensä mukaisesti kolmas Makedonian ja Rooman välisistä sodista. Makedonian kuningas Filippos V:n kuoleman jälkeen vuonna 179 eaa. valtaan oli noussut hänen poikansa Perseus, joka alkoi pian laajentaa vaikutusvaltaansa kreikkalaisessa maailmassa. Perseuksen toimet nostivat kuitenkin roomalaisten epäilykset häntä kohtaan, ja lopulta he julistivat sodan Makedonialle vuonna 171 eaa. Vaikka Perseus ei ollut sotilaallisesti kovinkaan lahjakas, hän onnistui torjumaan roomalaiset kolmen vuoden ajan. Konsuli Lucius Aemilius Paulluksen joukot löivät lopulta Perseuksen Pydnan taistelussa 22. kesäkuuta 168 eaa. Perseus vangittiin ja vietiin Roomaan ja Makedonian kuningaskunta lakkautettiin. Makedonia jaettiin neljään tasavaltaan, ja koko Kreikan niemimaa joutui Rooman vaikutusvallan alaisuuteen. Makedoniasta tehtiin lopulta Rooman provinssi 20 vuotta myöhemmin.
Andriskos
Andriskoksen onnistui kuitenkin paeta ja hän palasi Makedoniaan mukanaan suuri joukko traakialaisia kannattajiansa. Lyötyään preettori Publius Juventiuksen vuonna 149 eaa. Andriskos julistautui kuninkaaksi. Hän valtasi Thessalian ja liittoutui Karthagon kanssa. Tästä alkoi neljäs makedonialaissota. Quintus Caecilius Metelluksen johtama armeija kukisti Andriskoksen vuonna 148 eaa. ja tämä joutui pakenemaan Traakiaan. Paikallinen hallitsija luovutti kuitenkin Andriskoksen roomalaisille. Pausanias (Makedonia)
Aeropos kuoli sairauteen vuonna 395/394 eaa. Hänen seuraajakseen valittiin eräs Amyntas II, joka oli Perdikkas II:n lapsenlapsi tämän pojan Menelaoksen kautta. Amyntaan murhasi kuitenkin pian eräs Derdas ja Pausanias valittiin kuninkaaksi. Pausanias kuoli kuitenkin pian tämän jälkeen, ehkä salamurhan uhrina. Salamurhan takana oli luultavasti Amyntas III. Aretas III
Nabatealaiset kävivät Aretas III:n aikana sotaa myös Juudeaa hallinneita makkabealaisia vastaan. Aretas tunkeutui Juudeaan ja voitti Aleksander Jannaioksen joukot Hadidissa. Aleksander vastasi valtaamalla kaupunkeja Moabissa. Aleksander Jannaiosta seurasi Juudean kuninkaana hänen vaimonsa Aleksandra ja tämän kuoltua veljekset Aristobulos II ja Hyrkanos II taistelivat vallasta. Hyrkanus, joka oli nimetty virallisesti kruununperijäksi, karkasi Aristobuloksen kaapattua vallan Aretaksen hoviin ja teki tämän kanssa liittouman. Aretas piiritti Jerusalemiin vuonna 65 eaa. Kolmas makedonialaissota
Makedonia oli kuningas Filippos V:n johdolla liittoutunut toisessa puunilaissodassa Karthagon kanssa Roomaa vastaan. Filippos oli luvannut karthagolaiselle Hannibalille, että hän hyökkäisi roomalaisten osittain hallitsemaan Illyriaan vetääkseen roomalaisten huomion pois Italiasta, missä Hannibal kävi menestyksellistä sotaa Roomaa vastaan. Ensimmäisen makedonialaissodan alussa makedonialaiset kärsivät kuitenkin lukuisia tappioita ja Filippoksen oli luovuttava suunnitelmistaan hyökätä Illyriaan. Roomalaisilla oli kuitenkin täysi työ karthagolaisten voittamisessa, ja kun yksi tärkeimmistä Rooman liittolaisista Kreikassa solmi erillisrauhan Makedonian kanssa, roomalaisilla ei ollut enää voimia jatkaa sotaa ja Rooman senaatin oli pakko hyväksyä Filippokselle erittäin suotuisat rauhanehdot. Roomalaisten kukistettua Karthagon vuonna 202 eaa., he päättivät kuitenkin hyökätä uudelleen Filippos V:n kimppuun. Toisessa makedonialaissodassa vuosina 200–197 eaa. makedonialaiset lyötiin perusteellisesti. Filippos joutui luopumaan kaikista valloitetuista alueistaan, mutta sai pysyä vallassa. Mithridates VI
Kolmas sota alkoi sen jälkeen, kun Bithynian lapseton kuningas Nikomedes IV testamenttasi maansa Roomalle, samoin kuin Pergamonin Attalos III ja Kyrenaikan Ptolemaios Apion olivat tehneet jo aikaisemmin. Rooman senaatti hyväksyi testamentin ja torjui Nikomedeen äpäräpojan vaatimukset isänsä kruunuun. Aleksanteri Suuri
Aleksanterin kuoleman jälkeen hänen sotapäällikköjensä, niin sanottujen diadokkien, välillä syntyi heti valtataistelu. Jalkaväki ja sen komentajat tukivat Aleksanterin velipuolta Filipposta, mutta ratsuväkeä johtava Perdikkas suosi Aleksanterin ja Roksanen vielä syntymätöntä lasta. Päädyttiin kompromissiin, jossa Filippoksesta tulisi Makedonian kuningas ja hän hallitsisi lapsen kanssa siinä tapauksessa, että tämä olisi poika (kuten olikin, Aleksanteri IV). Niin sanottujen diadokkisotien aikana, 322–301 eaa., Aleksanterin valloitukset jakaantuivat useiden uusien kuningaskuntien välillä. Sotien päätyttyä Ptolemaioksen perustama Ptolemaioksen hallitsijasuku hallitsi vastedes Egyptiä, Seleukoksen Seleukidit taas saivat hallintaansa Persiaa ja itäisiä maakuntia. Antigonoksen poika Demetrioksesta taas tuli Makedoniaa hallinneen Antigonidien hallitsijasuvun kantaisä. Kaikki kolme kuningaskuntaa joutuivat lopulta Rooman vallan alle. Kolmas makedonialaissota
Taistelu alkoi seuraavana päivänä puolivahingossa, kun roomalaisten kantojuhta pelästyi ja lähti juoksemaan kohti makedonialaisia. Tästä syntyi aluksi pieni kahakka, mutta lisää joukkoja liittyi taisteluun. Taistelun alusta on tosin kerrottu monenlaisia tarinoita. Sosthenes
Sosthenes oli Makedonian hallitsija vuosina 279–277 eaa. Ennen Sosthenesta hallitsivat Ptolemaios Keraunos, joka kaatui taistelussa kelttejä vastaan. Ptolemaioksen jälkeen hallitsivat lyhyen ajan Meleagros ja Antipatros Etesias. Sosthenes valittiin kuninkaaksi sen jälkeen kun hän oli kukistanut keltit taistelussa. Hän ei kuitenkaan suostunut käyttämään kuninkaan titteliä. Hänen ansiostaan Makedonia ei vajonnut täydelliseen sekasortoon kelttien hyökkäyksen aikana. Sosthenes hallitsi kahden vuoden ajan, jonka jälkeen hän kuoli. Legio IIII Macedonica
Vuonna 30 eaa. keisariksi noussut Octavianus, joka otti nimen Augustus lähetti sen Hispania Tarraconensikseen taistelemaan Cantabriaaneja vastaan. Dušan Simović
Jo ennen kuin pääministeri palasi Belgradiin, puhkesi Jugoslaviassa mellakoita. Samaan aikaan armeijassa oli joukko korkeita upseereita prikaatinkenraali Borivoje Mirkovićin johdolla suunnitellut Cvetkovićin hallituksen syrjäyttämistä, mikäli Jugoslavia liittyy Kolmen vallan sopimukseen. Kansannousun tukema sotilasvallankaappaus syrjäytti 27. maaliskuuta 1941 akselivalloille ystävällisen Cvetkovićin hallituksen ja prinssihallitsija Paulin sijaishallitsijan tehtävästä. Valtaan nousi täysi-ikäiseksi julistettu kuningas Pietari II ja pääministeriksi kenraali Dušan Simović. Uusi hallitus kumosi liittymisen Kolmen vallan sopimukseen. Lisäksi hallitus solmi Neuvostoliiton kanssa 5. huhtikuuta hyökkäämättömyys- ja ystävyyssopimuksen, jolla ei kuitenkaan ollut käytännön merkitystä.
Jugoslavian vallankaappaus johti siihen, että Operaatio Barbarossaan valmistautumassa ollut Saksa hyökkäsi samanaikaisesti Jugoslaviaan ja Kreikkaan. Kahdessa viikossa Saksa, Bulgaria, Unkari ja Italia valtasivat maan, ja se antautui 17. huhtikuuta. Sen jälkeen Jugoslavia jaettiin hyökkääjien kesken. Tapani III Suuri
Vuonna 1484 Tapani joutui niin osmanien, Puolan kuin Unkarinkin hyökkäyksen kohteeksi. Moldova voitti Tapanin johtamana kaikki maahantunkeutujat, mutta heikentyi kuitenkin huomattavasti. Vuoden 1489 osmanien uusi sotaretki Moldovaan pakotti Tapanin liittoutumaan muodollisesti sulttaanin kanssa ja maksamaan veroa osmaneille. Makedonian nimikiista
Vuonna 1893 osmanihallintoa vastaan nousi vallankumousliike, joka 2. elokuuta 1903 johti Ilindenin kapinaan. Kun kapina epäonnistui, Sisäinen makedonialainen vallankumouksellinen järjestö (VMRO) jakautui kahtia. Yane Sandaskin johtama ryhmittymä vaati autonomista Makedoniaa, joka kuuluisi joko Osmanien valtakuntaan tai Balkanin liittovaltioon, kun taas toinen, supremistinen ryhmittymä vaati Makedonian liittämistä Bulgariaan. Ilindenin kapinan jälkeen vallankumouksellinen liikehdintä lakkasi; sen sijaan Bulgaria, Kreikka ja Serbia alkoivat entistä pontevammin esittää Osmanien valtakunnalle aluevaatimuksia, jotka kohdistuivat muun muassa tarkemmin määrittelemättömään, Makedoniaksi nimitettyyn alueeseen. Vuonna 1912 nämä aluevaatimukset johtivat ensimmäiseen Balkanin sotaan, jonka tuloksena osmanit menettivät suurimman osan Euroopan puoleisista alueistaan. Argaios II
Diodoros Sisilialaisen mukaan illyrialaiset hyökkäsivät Makedoniaan vuonna 393 eaa. Kuningas Amyntas III pakeni, ja illyrialaiset asettivat Argaioksen valtaistuimelle. Illyrialaiset tekivät kuitenkin yleensä vain ryöstöretkiä, eikä nukkehallitsijan asettamista pidetä todennäköisenä. On mahdollista, että Argaios ei koskaan hallinnut. Argaioksen tarkempi henkilöllisyys ei myöskään ole tiedossa. Makedonian valtakunta
Antigonoksesta alkunsa saanut Antigonidien hallitsijasuku onnistui Antigonoksen pojan Demetrioksen johdolla viimein alistamaan valtaansa Makedonian ja koko muun Kreikan. Myöhemmissä taisteluissa Seleukos kuitenkin sai Demetrioksen vangituksi, ja tämä kuoli vuonna 283 eaa. Makedonian konflikti
Makedoniassa toimii NLA- National Liberation Army (Albaniaksi: "Ushtria Çlirimtare Kombëtare" -UÇK), tunnetaan myös nimellä Makedonian UÇK, jota ei pidä sekoittaa Kosovon UÇK:hon.
NLA perustettiin vuoden 1999 syksyllä, perustajana oli Ali Ahmeti, KLA:n johtajan serkku. On ilmeistä, että NLA ja KLA sekä UCPMB toimivat yhteistyössä, vaikkei tätä ole tunnustettu. Monet NLA:n jäsenistä lienevät olleet mukana KLA:ssa.
NLA toimi pitkään maan alla, kunnes aloitti toimintansa 2000–2001. NLA hyökkäsi maaliskuussa 2001 Tetovon läheisille kukkuloille halliten liikennettä Tetovosta Kosovoon. Mylai (Thessalia)
Mylai vartioi tärkeää Titaresios-joen solaa, joka johti Perrhaibiasta Pelasgiotiksen alueelle. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Mylaios" (). Kolmannen makedonialaissodan aikana vuonna 171 eaa. Makedonian kuningas Perseus valloitti kaupungin hyökätessään Thessaliaan. Lysimakhos
Traakia ei kuitenkaan ollut täysin Makedonian vallassa. Filippos oli aikoinaan kukistanut odrysit, joka oli alueen vahvin heimo. Filippos perusti alueelle makedonialaisia kolonioita. Osa alueesta jäi kuitenkin paikallisten hallitsijoiden vallan alle. Nämä maksoivat yleensä Makedonialle veroa ja lähettivät joukkoja Filippoksen armeijaan. Kun Aleksanteri nousi valtaistuimelle teki hän sotaretken Traakiaan. Hänen retkensä suuntautui kuitenkin maedeja ja triballeja vastaan. Aleksanterin lähdettyä Persian sotaretkelleen Traakian strategoksena toimi aluksi eräs Memnon, ja hänen jälkeensä Zopyrion, joka teki epäonnistuneen sotaretken skyyttejä vastaan vuonna 325 eaa. Huonon makedonialaisen hallinnon ansiosta odrysien kuninkaan Seuthes III:n valta kasvoi. Makedonialaissodat
Ensimmäinen makedonialaissota käytiin vuosina 215 eaa. — 205 eaa. Makedonian kuningas Filippos V hyökkäsi Rooman liittolaisia vastaan toisen puunilaissodan aikana. Sota loppui Rooman kannalta epätavallisesti koska Filipposta ei kukistettu lopullisesti ja hän sai pitää suuren osan valtaamistaan alueista. Tapani III Suuri
Tapani III Suuri () syntyi 1433 ja hallitsi Moldovan ruhtinaskuntaa vuosina 1457–1504. Kolmas makedonialaissota
Roomalaiset kokosivat Italiassa 14 000 jalkaväki- ja 600 ratsumiestä täydentämään Makedoniassa olevaa armeijaa. Paullus lähetettiin joukkojen mukana Makedoniaan, Olymposvuoren lähellä sijaitsevaan Filan kaupunkiin. Saavuttuaan leiriin hän havaitsi, että joukkojen kuri oli höltynyt huonon sotamenestyksen vuoksi. Paullus antoi tällöin kolme pysyvää käskyä. Marsseilla oli muun muassa noudatettava tiukkaa marssikuria, ja vartiomiehiltä kiellettiin "scutum"-kilven käyttö. Paullus näet tiesi, että sotilaat saattoivat asettaa "pilum"-keihään nojalleen kilpeä vasten ja ottaa tuen varassa nokkaunet. Lopuksi hän määräsi, että leirin ympärillä olevat vartiomiehet oli vaihdettava kaksi kertaa päivässä, jotta joukot eivät uupuisi kovassa helteessä. Paullus myös painotti kurin ja tottelevaisuuden merkitystä puhuessaan miehilleen. Kolmas makedonialaissota
Roomalaiset olivat vaikeuksissa, koska eivät pystyneet murtautumaan vihollisten linjojen läpi. He eivät myöskään voineet jäädä paikoilleen, sillä armeijan huoltaminen erittäin vaikeakulkuisen maaston kautta oli hankalaa. Philippus ei halunnut palata tyhjin käsin, koska se olisi merkinnyt kunnian ja luottamuksen menetystä, joten hän päätti etsiä toisen reitin rannikkotasangolle. Neljän päivän marssin jälkeen roomalaiset onnistuivat kiertämään makedonialaisten asemat ja leiriytymään tasangolle lähellä Herakleionin ja Leibethran kaupunkia. Samaan aikaan Figuluksen laivasto toi huoltotarvikkeita rannikolle. Kun Perseus kuuli roomalaisten päässeen rannikolle asti, hän käski vetäytyä Dionin kaupungista ja vuoristosolista ja kokosi armeijansa lähellä Katerinia. Philippus valtasi Dionin ja julisti alueen vapaaksi ja riippumattomaksi. Roomalaisten huoltoyhteydet olivat kuitenkin huonot, ja Philippuksen oli pakko vetäytyä Filaan. Makedonialaiset pystyivät silloin valtaamaan Dionin ja Herakleionin takaisin ja linnoittamaan Elpeusjoen aluetta. Herakleioniin jätettiin vahva varuskunta, mutta roomalaiset valtasivat silti kaupungin vuoden lopussa. Philippus saavutti siis jonkin verran menestystä, mutta hän ei saanut Perseusta pakotetuksi ratkaisutaisteluun, ja kun hän saapui Roomaan, senaatti arvosteli häntä ankarasti. Huono menestys horjutti Rooman liittolaisten uskollisuutta. Koroneia (Boiotia)
Kolmannessa pyhässä sodassa fokislaiset valtasivat kaupungin kahdesti Onomarkhoksen johdolla. Makedonian kuningas Filippos II luovutti kaupungin Theban valtaan voitettuaan fokislaiset. Kolmannessa makedonialaissodassa vuonna 171 eaa. kaupunki oli Makedonian puolella roomalaisia vastaan. Lucius Aemilius Paullus Macedonicus
Kolmas makedonialaissota syttyi vuonna 171 eaa. Senaatin julistettua sodan Makedonian kuninkaalle Perseukselle, joka oli vahvistanut sotilaallista asemaansa Makedoniassa. Heti samana vuonna Perseus kukisti Publius Licinius Crassuksen johtaman roomalaisen armeijan Kallinikoksen taistelussa. Makedonian valtakunta
Filippos V:n poika Perseus oli Makedonian viimeinen kuningas. Hän ryhtyi uuteen, kolmantena makedonialaissotana tunnettuun sotaan Roomaa vastaan vuonna 171 eaa. Alkumenestyksestä huolimatta Perseuksen armeija kukistettiin Pydnan taistelussa vuonna 168 eaa. ja kuningas vangittiin taistelun jälkeen. Roomalaisia taistelussa johti Aemilius Paullus. Perseus vietiin Roomaan, missä häntä esiteltiin riemusaatossa. Antipatros
Filippoksen salamurhan jälkeen hän asettui Aleksanterin puolelle. Kun Aleksanteri lähti valloittamaan Persiaa, Antipatros jäi Makedoniaan hallitsijaksi. Aleksanteri otti mukaansa parhaat joukkonsa ja Antipatroksella oli kova työ puolustaa Makedoniaa ja pitää Korintin liitto kasassa. Vuonna 332 eaa. Traakia kapinoi ja seuraavana vuonna Antipatros joutui taistelemaan Spartan kuningasta Agis III:a vastaan. Agis sai tukea persialaisilta ja oli palkannut Issoksen taistelusta selvinneet kreikkalaiset palkkasoturit. Antipatros kukisti spartalaiset Megalopoliksen taistelussa vuonna 330 eaa. (tai 331 eaa.). Bardas Fokas nuorempi
Bardas Fokas nuorempi (tai Fokas) () (k. 13. huhtikuuta 989) oli huomattava Bysantin valtakunnan kenraali, joka oli osallisena kolmessa kapinassa Bysanttia johtavaa Makedonian dynastiaa vastaan. Amyntas III
Amyntas III oli Makedonian kuningas vuosina 393–369 eaa. Antigonidien hallitsijasuku
Antigonidien hallitsijasuku oli makedonialainen kuningassuku, jonka perusti Aleksanteri Suuren kenraali Antigonos Monofthalmos. Antigonos hallitsi aluksi Vähässä-Aasiassa, mutta muut ns. diadokit kukistivat hänet Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. Antigonoksen poika Demetrios I Poliorketes selvisi taistelusta elossa. Hän sai vallattua Makedonian muutamaa vuotta myöhemmin. Demetrios syöstiin kuitenkin vallasta ja hän kuoli vankilassa. Sekavahkon kauden jälkeen kuninkaaksi nousi Demetrioksen poika Antigonos II Gonatas. Illyria
300-luvulla eaa. Illyrian valtaa kasvatti kuningas Bardhyllus. Vuonna 359 eaa. Makedonian kuningas Perdikkas III kuoli taistelussa illyrialaisia vastaan. Vuonna 358 eaa. Makedonian Filippos II kukisti illyrialaiset. Aleksanteri Suuri löi illyrialaiset toistamiseen vuonna 335 eaa. Aleksanterin Persian sotaretkellä oli mukana illyrialaisia joukkoja. Aleksanterin kuoleman jälkeen Illyria riistäytyi Makedonian vallasta. Ensimmäinen makedonialaissota
Vuonna 207 eaa. käytiin sodan ainut suuri taistelu Mantineiassa Peloponnesoksella ja Aitolian liitto kukistui. Vuonna 206 eaa. aitolialaiset sopivat rauhasta Filippoksen kanssa. Roomalaiset lähettivät lisäjoukkoja prokonsuli Publius Sempronius Tudiatanuksen johdolla Illyrian vuonna 205 eaa. Ilman liittolaisia roomalaisten oli vaikea saada mitään aikaiseksi ja samana vuonna solmittiin rauha Rooman ja Makedonian välillä. Filippos palautti muutamia valtaamiaan illyrialaisia kaupunkeja, mutta sai pitää suurimman osan valloituksistaan. Kolmas orjasota
Orjien kapinaa johti traakialainen gladiaattori Spartacus. Hänen johtamansa 74-miehinen joukko pakeni Capuan gladiaattorikoulusta, ja seuraavina kuukausina heihin liittyi tuhansia orjia. Monikymmentuhatpäiseksi lopulta kasvanut orjien armeija liikkui seuraavien kahden vuoden aikana Italian eteläosissa kunnes tuhoutui taistelussa roomalaisten armeijaa vastaan Lounais-Italiassa vuonna 71 eaa. Henkiin jääneet orjat ristiinnaulittiin. Makedonian valtakunta
Filippos II:n poika Aleksanteri Suuri (kuninkaana 336–323 eaa.) teki Makedoniasta maailmanvallan, jossa vallitsi hellenistinen kulttuuri. Hän liitti Makedoniaan Persian ja Egyptin. Aleksanterin kuoleman jälkeen valtakunta hajautui diadokkisodissa useisiin kilpaileviin osiin. 200-luvulla eaa. Makedonia hallitsi jälleen koko Kreikkaa. Rooman valtakunta kukisti Makedonian vuonna 168 eaa., ja se liitettiin osaksi Roomaa. Makedoniasta on perinyt nimensä historiallis-maantieteellinen Makedonian alue. Kolmas makedonialaissota
Muutaman päivän valmistelun jälkeen roomalaiset etenivät Filasta pari kilometriä pohjoiseen lähelle Elpeusjokea. Perseus oli linnoittanut vahvasti ja suurella vaivalla Olymposvuoren ja merenrannan välisen alueen. Suora hyökkäys makedonialaisten asemia vastaan olisi ollut vaarallinen, joten tiedusteltuaan vihollisen asemia Paullus päätti lähettää muutaman tuhannen miehen sotajoukon Herakleionin kaupungista länteen. Joukon tavoitteena oli marssia vuorten yli ja koukata vihollisen selustaan. Taisteluosastoa johti tribuuni Publius Cornelius Scipio Nasica. Osasto lähti liikkeelle yöllä ja saapui parin päivän kuluttua Pythionin kaupungin lähellä olevaan solaan, jota vartioi makedonialaisten osastoja. Roomalaiset onnistuivat yllättämään viholliset ja ajamaan heidät pakoon. Kun Perseus kuuli tästä eräältä kreetalaiselta luopiolta, hän lähetti 12 000 miehen joukon sulkemaan tien. Tämä joukko kuitenkin lyötiin, ja Perseuksen täytyi jättää asemansa Elpeusjoella, jotta hän ei olisi joutunut uhatuksi kahdelta suunnalta. Aleksanteri Suuri
Aleksanteri Suuri eli Aleksanteri III (; noin 20. heinäkuuta 356 eaa.–10. kesäkuuta 323 eaa.) oli Makedonian kuningas 336–323 eaa. Hän oli antiikin merkittävimpiä sotapäälliköitä; hän valloitti muun muassa Egyptin ja Persian valtakunnan ja eteni aina Intiaan asti. Arkhelaos (Makedonia)
Arkhelaoksen astuessa valtaan Ateena oli juuri kokenut tappion Sisilian sotaretkellä. Ateena tarvitsi uuden laivaston, ja Makedonia oli ainoa paikka josta sellaisen voisi hankkia. Arkhelaos halusi vahvistaa ja uudelleen organisoida Makedonian valtion ja ateenalaiset olivat valmiita auttamaan häntä tässä. Ateenalaiset auttoivat Arkhelaosta Pydnan piirityksessä. Pydna oli tuolloin itsenäinen kreikkalainen kaupunki keskellä Makedoniaa. Ateenalaisten avulla kaupunki vallattiin, siirrettiin jonkin matkaa sisämaahan ja perustettiin uudelleen makedonialaisena kaupunkina. Mikael III
Vuonna 866 Bardasin murhasi Basileios Makedonialainen joka oli ollut Mikaelin henkivartijana. Basileios nimitettiin caesariksi. Seuraavana vuonna Basileios murhasi myös Mikaelin ja hänestä tuli uusi keisari. Kolmas makedonialaissota
Pydnan taistelun jälkeen oli selvää, että roomalaiset voittaisivat sodan, ja yhä useammat makedonialaiskaupungit antautuivat. Makedonian pääkaupungissa Pellassa Perseus yritti vielä koota koolle ystävänsä ja liittolaisensa. Kuitenkin vain kolme hänen ystäväänsä suostui tapaamaan häntä. Perseus pelkäsi, että hänet entiset liittolaisensa kavaltaisivat hänet roomalaisille, joten hän lähti yöllä 500 kreetalaisen sotilaan kanssa ja pakeni Amfipolikseen, mistä hän jatkoi yksin Aigeianmeren pohjoisosassa sijaitsevaan Samothraken saareen. Rooman laivaston komentaja Gnaeus Octavius kuitenkin sai Perseuksen antautumaan. Sillä aikaa roomalaiset valtasivat viimeisiä makedonialaisten hallussa olevia kaupunkeja, muun muassa Pellan ja Pydnan, jotka Paullus antoi ryöstää tyhjäksi. Gaius Cassius Longinus (vuoden 171 eaa. konsuli)
Kolmannen makedonialaissodan sytyttyä hänen konsulivuotenaan 171 eaa. Longinus toivoi pääsevänsä komentamaan Rooman armeijaa Makedoniassa. Senaatti kuitenkin lähetti konsuli Publius Licinius Crassuksen armeijan johtoon ja Longinus lähetettiin Pohjois-Italiaan, Illyrian provinssiin muodostamaan puolustuslinjaa Makedoniasta tulevia hyökkäyksiä vastaan. Kolmas pyhä sota
Kolmas pyhä sota käytiin antiikin Kreikan kaupunkivaltioiden välillä vuosina 356–346 eaa. Sota käytiin Fokiin maakunnan asukkaiden sekä Theban, Boiotian ja Thessalian välillä. Sotaa kutsuttiin pyhäksi, koska sen taustalla oli Delfoin Apollonin temppelin hallinta. Sotaan sekaantui myös Makedonian kuningas Filippos II, joka näin saattoi kasvattaa omaa valtaansa Kreikassa. Sota alkoi pienestä kiistasta, mutta uhkasi lopulta laajeta koko Kreikan laajuiseksi. Kolmas makedonialaissota
Tämän jälkeen makedonialaiset hyökkäsivät Draudakonin linnoitukseen, jota olisi ollut helpompi puolustaa. Kaupunki antautui kuitenkin heti nähdessään makedonialaisten saapuvan. Perseus saavutti lisää menestystä, ja pian 1 500 roomalaista sotilasta oli antautunut hänelle. Makedonialaiset valtasivat vielä Oaineonin kaupungin Aratusjoen rannalla, minkä jälkeen Perseus lähetti kaksi lähettilästä tapaamaan Gentiusta. Sopimusta ei kuitenkaan syntynyt, ja Perseus palasi tämän jälkeen takaisin Makedoniaan. Gentius tosin siirtyi Makedonian puolelle myöhemmin vuonna 169 eaa. Makedonian valtakunta
Varhaiselta ja keskiseltä pronssikaudelta noin 3100–1700 eaa. Makedonian alueelta on tehty suhteellisen vähän löytöjä. Myöhemmällä pronssikaudella noin 1700–1050 eaa. alue oli yhteydessä eteläisemmän Kreikan mykeneläiseen kulttuuriin.
Makedonialaiset (etnonyyminä "Makedon", ja "Makedones", ) olivat kreikkalaisen mytologian mukaan saaneet nimensä eponyymiltä heerokseltaan. Toisen perinteen mukaan tämä oli Makednos, arkadialaisen Lykaonin poika, ja toisen perinteen mukaan Makedon, Magneen veli tai Aioloksen poika. Makedonian konflikti
Makedonian konfliktiksi kutsutaan vuoden 2001 aikana tapahtuneita aseellisia yhteenottoja Makedoniassa. Konflikti on osa Jugoslavian hajoamissotia, vaikka se puhkesi vuosia Makedonian itsenäistymisen jälkeen, vasta Kosovon sodan jälkimainigeissa. Konflikti albaanitaistelijoiden ja Makedonian hallituksen välillä maan pohjois- ja länsiosissa päättyi NATO:n rauhanturvaajien väliintuloon. Kapinalliset saivat tukea NATO:n hallitseman Kosovon albaaneilta ja Kosovon ja Serbian välisen demilitarisoidun alueen sisseiltä. Taistelut keskittyivät toiseksi suurimman kaupungin, Tetovon ympäristöön. NATO-joukot pysyivät maassa 18 kuukautta. Makedonia lupasi samalla antaa albaanivähemmistölle enemmän poliittisia ja kulttuurisia oikeuksia. Legio IIII Macedonica
Vuonna 42 eaa. se taisteli voitokkaasti toisen triumviraatin jäsenien, Octavianuksen ja Antoniuksen puolella Makedoniassa, Filippoin taistelussa. 31 eaa. legioona otti osaa Aktionin meritaisteluun. Aleksanteri II (Makedonia)
Aleksanteri II oli Makedonian kuningas vuosina 370–367 eaa. isänsä Amyntas III:n kuoleman jälkeen. Hän oli Amyntaan ja Eurydiken kolmesta pojasta vanhin. Noustessaan valtaistuimelle Aleksanteri oli vielä nuori mies. Hän joutui heti vaikeuksiin kun Argeadien hallitsijasuvun vastustajat ryhtyivät hyökkäykseen samalla kun illyrialaiset uhkasivat hyökätä Makedoniaan. Makedonian valtakunta
Filippoksen kuoltua kuninkaaksi nousi tämän poika Aleksanteri Suuri, joka toimi kuninkaana 336–323 eaa. Hän teki Makedoniasta maailmanvallan, jossa vallitsi hellenistinen kulttuuri.
Aleksanteri varmisti ensin valtansa Kreikassa varmistamalla armeijansa ja liittolaistensa tuen. Theban kapinoidessa hän kukisti kapinan julmasti ja tuhosi kaupungin. Makedonian johtoon, käskynhaltijaksi poissaolonsa ajaksi, Aleksanteri asetti Antipatroksen. Makedonian valtakunta
Makedonialaiset jakaantuivat useaan heimoon, joita olivat varsinaiset makedonialaiset, jotka asuttivat muun muassa valtakunnan myöhempiä ydinalueita Aigaita ja Pellaa, sekä elymiootit ("Elymiotai"), orestit ("Orestai") ja lynkestit ("Lynkestai"). Lopulta kaikki sulautuivat yhdeksi makedonialaiseksi kansaksi. Kansan johdossa olivat Makedonian kuninkaat. Kuningas oli armeijan ylipäällikkö, korkein tuomari ja ritualistinen uskonnollinen johtaja. Hänen valtaansa valvoivat sotilasaateli ja asevoimien kokous. Kolmas makedonialaissota
Seuraavana vuonna Rooman armeijan johtoon valittiin uudeksi konsuliksi Aulus Hostilius Mancinus, joka oli toiminut preettorina vuonna 180 eaa. Vuoden 170 eaa. tapahtumista tiedetään vähän, koska Liviuksen kuvaus ei ole säilynyt kokonaisena. Tiedetään kuitenkin, että Mancinus yritti konsulikaudellaan kaksi kertaa murtautua Thessaliasta Makedoniaan. Ensimmäinen yritys epäonnistui, ja toisella Perseus haastoi roomalaiset taisteluun, mutta Mancinus päätti vetäytyä. Tämän jälkeen Perseus hyökkäsi Perrhaibiaan ja Thessaliaan ja onnistui valtaamaan useita maakunnan kaupunkeja roomalaisilta. Hän kukisti vielä dardanit valtakunnan pohjoispuolella, ennen kuin palasi takaisin Makedoniaan. Socijaldemokratski Sojuz na Makedonija
SDSM on Makedonian sosialistista tasavaltaa vuosina 1945–1990 hallinneen Makedonian kommunistien liiton (Сојуз на комунистите на Македонија) seuraaja. SDSM oli suurin puolue ja hallitusvastuussa 1992–1998 ja 2002–2006, pääministerinä molemmilla kerroilla Branko Crvenkovski, joka valittiin 2004 presidentiksi, jonka jälkeen häntä seurasivat Hari Kostov ja Vlado Bučkovski. Vuoden 2002 vaalien jälkeen puolue liittoutui liberaalidemokraattien ja albaanien BDI-puolueen kanssa. Perseus (Makedonia)
Kolmas makedonialaissota (171 eaa. – 168 eaa.) alkoi lupaavasti makedonialaisten voitolla Kallinikoksen taistelussa. Sota kuitenkin jatkui kummankaan osapuolen saamatta voittoa. Lopulta Aemilius Paullus otti Rooman joukot johtoonsa ja murskasi makedonialaiset Pydnan taistelussa 22. kesäkuuta 168 eaa. Perseus vietiin vankina Roomaan jossa hän myöhemmin kuoli. Roomalaiset jakoivat aluksi Makedonian neljään "tasavaltaan". Amyntas III
Vaimonsa Eurydiken kanssa Amyntas sai kolme poikaa, jotka kaikki hallitsivat Makedonian kuninkaina: Aleksanteri II, Perdikkas III ja Aleksanteri Suuren isä Filippos II. Perseus (Makedonia)
Perseus (noin 212–166 eaa.) oli Makedonian kuningas vuosina 179–168 eaa. Hänen isänsä oli Filippos V ja hän kuului Antigonidien hallitsijasukuun. Perseuksesta tuli Makedonian viimeinen kuningas. Roomalaisten kukistettua hänet Makedonia jaettiin neljään autonomiseen tasavaltaan ja sittemmin siitä tehtiin Rooman provinssi. Kolmas makedonialaissota
Molempien armeijoiden lähes samanvahvuiset ratsuväen ja kevyen jalkaväen joukot iskivät yhteen. Makedonialaisten vasemmalla siivellä traakialainen jalkaväki taisteli italialaisten ratsumiesten kanssa. Roomalaisten oikea siipi joutui sekasorron valtaan, ja se ajettiin pakoon. Samalla makedonialaisten keskustan hyökkäys pyyhkäisi roomalaisten kreikkalaiset liittolaiset pakoon ja työnsi heitä taaksepäin. Lopulta Crassus tajusi, että oli hävinnyt taistelun, ja Rooman thessalialainen ratsuväki kutsuttiin tukemaan joukkojen vetäytymistä. Se onnistui yhdessä Eumeneen joukkojen kanssa muodostamaan tilapäisen linjan. Myös makedonialaisten muodostelmat olivat hajonneet taistelussa ja hyökkäys vahvasti puolustettuun roomalaisten leiriin olisi aiheuttanut raskaita tappioita, joten Perseus ei lähtenyt hyökkäykseen. Roomalaiset menettivät taistelussa 2 200 miestä kaatuneina ja 600 vankeina, kun taas Liviuksen mukaan makedonialaisten tappiot olivat vain 60 miestä. Antiikin Kreikka
Theba aloitti vuonna 356 eaa. niin sanotun kolmannen pyhän sodan Fokista vastaan. Vuonna 353 eaa. thebalaiset pyysivät Makedonian kuninkaan Filippos II:n auttamaan heitä sodassa. Filippos oli laajentanut Makedonian valtakuntaa ja kouluttanut armeijaansa siitä lähtien, kun hän oli päässyt Makedonian kuninkaaksi vuonna 360 eaa. Nyt hän sai sopivan tilaisuuden sekaantua Kreikan kaupunkivaltioiden riitoihin. Filippos liitti valtakuntaansa Thessalian ja Traakian. Vuonna 338 eaa. Filippos kukisti Ateenan ja Theban Khaironeian taistelussa. Tämän jälkeen hän perusti niin sanotun Korintin liiton, johon kuuluivat kaikki Kreikan kaupunkivaltiot Spartaa lukuun ottamatta. Toinen puunilaissota
Rooman ja Karthagon vihankierre jatkui kolmannessa puunilaissodassa. Makedonialaissodatkin jatkuivat. Rooma harvoin sieti rauhaa, jota se ei itse sanellut. Filippos oli selvinnyt turhan vähällä. Makedonian valtakunta
Todellinen valta oli aluksi Aleksanterin käskynhaltijaksi määräämällä Antipatroksella, joka määräsi seuraajakseen uskollisen sotapäällikkönsä Polyperkhonin. Antipatroksen kuoltua vuonna 319 eaa. hänen poikansa Kassandros nousi Polyperkhonia vastaan. Hän onnistui karkottamaan Polyperkhonin ja saamaan puolelleen Filippos III:n ja tämän puolison Eurydikeen kannatuksen. Polyperkhon kuitenkin liittoutui Olympiaan kanssa. He syrjäyttivät kuningasparin yhteisvoimin vuonna 317 eaa. ja hallitsivat alaikäisen Aleksanteri IV:n sijaishallitsijoina. Makedonian valtakunta
Filippos II oli sekä ylivertainen valtiomies että loistava sotapäällikkö. Veljensä kuoltua hän hallitsi maata nuoren veljenpoikansa sijaishallitsijana. Hän kasvatti Makedoniasta muutamassa vuodessa Kreikan johtavan sotilas- ja poliittisen mahdin sekä valloitussodilla että taitavalla diplomatialla. Hän tavoitteli kreikkalaisten ja makedonialaisten välille poliittista ja kulttuuriliittoa, jota halusi itse johtaa. Malcolm III
Malcolm III (1031–1093 "Máel Coluim mac Donnchada") oli Skotlannin kuningas. Häntä pidetään Dunkeldin suvun kantaisänä, jonka jälkeläiset hallitsivat Skotlantia 250 vuoden ajan. Vuonna 1053 Malcolm kävi sotaa kuningas Macbethiä vastaan ja valloitti Skotlannin eteläosat Englannin Edvard Tunnustajan tuella. Macbethia seurasi tämän poikapuoli Lulach, jonka Malcolm surmasi taistelussa 1058, ja nousi siten Skotlannin kuninkaaksi. Malcolmilla oli ensimmäisen vaimonsa Ingibjörgin kanssa kolme poikaa. Toiseksi vaimoksi tuli Edgar Athelingin sisar Skotlannin Pyhä Margaret. Hänen kanssaan Malcolm sai kahdeksan lasta. Neljä Malcolmin pojista nousi myöhemmin Skotlannin kuninkaiksi. Musta käsi
Mustaa kättä johti Serbian yleisesikunnan tiedustelutoimiston päällikkö, eversti Dragutin Dimitrijević, joka oli jo vuonna 1903 osallistunut upseerisalaliittoon, joka surmasi Serbian kuninkaan Aleksanteri I:n ja hänen puolisonsa Draga Mašinin. Järjestö pyrki myös vaikuttamaan hallituksen ulkopolitiikkaan, jossa se onnistuikin hyvin, kun sen toiminnan ansiosta Serbia osallistui vuosien 1912–1913 Balkanin sotiin, joissa Serbia sai huomattavia alueita haltuunsa. Makedonian valtakunta
Aleksanterin seuraaja Perdikkas II taktikoi 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla taitavasti peloponnesolaissodan rintamien välillä ja valloitti alueita Khalkidiken niemimaalta. Makedonian sotilasmahdin nousu alkoi kuningas Arkhelaoksen aikana 413–399 eaa. Hän miehitti vuoden 400 eaa. paikkeilla osan Thessaliasta. Arkhelaos siirsi valtakunnan pääkaupungin Aigaista Pellaan, vaikka Aigai säilyikin uskonnollisena keskuksena ja kuningassuvun hautapaikkana. Hän suosi kreikkalaista sivistystä ja kutsui hoviinsa paljon taiteilijoita, nimekkäimpänä tragediakirjailija Euripideen. Olynthos
Vuonna 389 eaa. Olynthos teki rauhansopimuksen Makedonian kanssa, joka oli tuolloin Amyntas III:n aikaan vielä heikko. Sparta hyökkäsi Olynthokseen alueen muiden kaupunkien yllyttämänä vuonna 379 eaa. ja pakotti sen liittolaisekseen joksikin aikaa, mikä samalla vaurioitti Khalkidiken liittoa. Tämä vaikutti siihen, ettei liitto ollut enää estämässä Makedonian nousua. Vuonna 371 eaa. Theban voitettua Spartan Olynthos vapautui jälleen, ja Khalkidiken liitto perustettiin uudelleen. Noustuaan valtaan Filippos II pyrki estämään Olynthoksen ja Ateenan liittoutumisen Makedoniaa vastaan. Vuonna 357 eaa. Makedonian ja Ateenan välille syttyi sota, jossa Olynthos oli aluksi Makedonian puolella mutta haki sitten Ateenasta turvaa Makedonian kasvavaa valtaa vastaan. Lopulta Makedonia hyökkäsi kaupunkiin Filippoksen johdolla vuonna 349 eaa. Ateenassa Demosthenes piti kaupungin – entisen vihollisen – auttamisen puolesta tunnetut "Olynthoslaiset puheensa". Ateenan apu oli kuitenkin liian myöhäistä ja vähäistä, ja lopulta Filippoksen armeija valtasi ja tuhosi kaupungin piirityksen jälkeen vuonna 348 eaa. Koko hengissä selvinnyt väestö myytiin orjiksi. Makedonian valtakunta
Makedonian valtakunnan maantieteellä tarkoitetaan tässä varsinaisen Makedonian aluetta nykyisen Kreikan pohjoisosissa sekä siihen myöhemmin liitettyjä lähialueita. Siihen ei tässä kuitenkaan lueta Makedonian Filippos II:n ja Aleksanteri Suuren aikana valloittamia alueita muualla Kreikassa tai Kreikan ulkopuolella. Lucius Aemilius Paullus
Lucius Aemilius Paullus oli roomalainen sotapäällikkö. Hän oli konsulina vuosina 219 eaa. ja 216 eaa. Toisena konsulivuotenaan hän osallistui Cannaen taisteluun ja sai surmansa. Hänen poikansa Lucius Aemilius Paullus Macedonicus voitti vuonna 168 eaa. kolmannessa makedonialaissodassa Makedonian kuninkaan Perseuksen. Hän kuoli 160 eaa. Issoksen taistelu
Issoksen taistelu käytiin vuonna 333 eaa. Makedonian kuninkaan Aleksanteri Suuren johtama makedonialaisista ja kreikkalaisista koostunut armeija kukisti Dareios III:n johtaman persialaisen armeijan. Taistelu käytiin marraskuussa Issoksen kaupungin eteläpuolella Pindaros-joen varrella. Vähälukuisempi makedonialainen armeija kukisti monta kertaa suuremman vastustajansa suotuisan maaston ja hyvän kurinsa ansiosta. Kolmas makedonialaissota
Makedonian vasenta siipeä komensi Perseuksen liittolainen Kotys, ja se koostui hänen omasta traakialaisesta ratsu- ja jalkaväestään. Oikealla siivellä oli makedonialainen ratsuväki ja keskustassa Perseus itse, falangin valiokaartin "ageman" takana. Näiden eteen oli vielä asetettu 400 linko- ja keihäsmiestä. Kolmas pyhä sota
Makedonian kuningas Filippos II halusi lisätä valtaansa Kreikassa ja ryhtyi tukemaan Thebaa sodassa. Tämä pakotti Spartan ja Ateenan tukemaan Fokista. Filippoksen avulla Theba valloitti Fokiksen vuosina 351–347. Makedonian valtakunta
Neljännen makedonialaissodan päätyttyä roomalaisten voittoon vuonna 148 eaa. Makedonia liitettiin lopulta Roomaan yhtenä provinssina nimellä "Macedonia", jolloin tetrarkiajaosta luovuttiin. Provinssin pääkaupunkina toimi Thessalonike. Myöhemmin Rooman tetrarkian aikana 200-luvun lopulta jaa. lähtien Thessalonike toimi yhtenä koko valtakunnan hallintokeskuksista. Dareios III
Aleksanteri valloitti Persian hallitsemat kaupungit Välimeren rannikolla ja eteni edelleen Egyptiin, jonne hän perusti Aleksandrian kaupungin. Sotaretkensä jälkeen hän kääntyi uudelleen kohti itää. Dareios oli päättänyt odottaa makedonialaisia Mesopotamiassa. Hän oli uudistanut joukkojaan kreikkalaisten mallin mukaisesti ja oli myös ottanut mukaansa sotanorsuja, joita kreikkalaiset eivät vielä olleet kohdanneet taistelukentällä. Armeijaan kuului myös pelättyjä viikatevaunuja. Aleksanteri ylitti Eufrat- ja Tigrisjoet kohdaten perisalaiset Dareioksen valitsemalla taistelupaikalla Gaugamelassa lähellä Arbelaa eli nykyistä Irbiliä. Aleksanteri hyökkäsi 1. lokakuuta 331 ja kokeneet makedonialaiset voittivat jälleen persialaiset viikatevaunuista ja armeijan uudistuksista huolimatta. Dareios pääsi jälleen pakenemaan taistelukentältä, mutta hän ei enää kyennyt kokoamaan suurta armeijaa makedonialaisia vastaan. Ainoan takaiskunsa Aleksanteri koki Persian porttien taistelussa satraappi Ariobarzanesia vastaan, mutta hänetkin voitettiin lopulta ja Persepolis menetettiin makedonialaisille tammikuussa 330 eaa. Aleksanteri poltti osan kaupungista. Tarinan mukaan hän päätti ryhtyä tuhotöihin humalassa Thaïs-nimisen kurtisaanin taivuteltua hänet kostamaan Akropoliksen tuhon Ateenassa Kserkseksen sotaretkellä. Todellisuudessa tuho lienee ollut akhaiminidien hallitsijasuvun päättymistä osoittava symbolinen ja poliittinen teko. Muuten Aleksanteri noudatti persialaistamispolitiikkaa muun muassa naimalla Dareioksen tyttären . Myös monet persialaiset paikalliset hallitsijat saivat jäädä asemiinsa. Makedonian valtakunta
Makedonian valtakunta syntyi noin 700 eaa. Sen naapurialueita olivat Traakia, Illyria, Epeiros ja Thessalia. Makedonian hallitsijat onnistuivat 400-luvulta eaa. lähtien kehittämään verraten tiiviin valtiorakenteen, joka osoittautui niin lujaksi, että Makedonia pystyi vähitellen kasvattamaan valtaansa ja nousemaan suurvallaksi. Makedonian suuruuden kautta olivat erityisesti 300- ja 200-luvut eaa. Filippos II (kunikaana 359–336 eaa.) perusti Makedonian suuruuden käyttämällä hyväkseen kreikkalaisten ja persialaisten riitoja. Hänen valloitustensa myötä Makedonia piti lopulta hallussaan koko eteläistä Balkania. Kolmas makedonialaissota
Roomalla ei ollut ennen sodan alkua vielä kunnollista armeijaa eikä komentajaa. Viivyttääkseen vihollisuuksien alkamista Rooman senaatti lähetti kaksi korkea-arvoista lähettilästä Perseuksen puheille kertomaan, että senaatti saattaisi hyväksyä rauhansopimuksen hänen kanssaan. Roomalaisilla ei kuitenkaan ollut aikomusta solmia sopimusta, vaan he hankkivat näin vain lisäaikaa valmistautuakseen sotaan. Vaikka useimmat senaattorit hyväksyivät petoksen, jotkut vanhemmat virkamiehet tuomitsivat sen jyrkästi vedoten siihen, ettei roomalaisten tulisi valehdella voiton saavuttamiseksi. Ensimmäinen makedonialaissota
Rooma oli liittoutunut Illyrian rannikon kaupunkien kanssa sen jälkeen, kun se oli tuhonnut aluetta vaivanneet merirosvot. Kun Makedonian kuningas Filippos V sai kuulla Hannibalin suurista voitoista Roomaa vastaan, hän päätti hyökätä Rooman illyrialaisia liittolaisia vastaan. Legio IIII Macedonica
Legio IIII Macedonica, joskus myös Legio IV Macedonica ("Makedonialainen") oli Julius Caesarin Italiassa vuonna 48 eaa. perustama roomalainen legioona. Legioonan tunnus oli härkä ja kauris. Titus Quinctius Flamininus
Kun Flamininus oli prokonsulina vuonna 197, hän lähti Thessaliaan, Kreikkaan taistelemaan Makedonian kuningasta Filippos V:tä vastaan. Flamininuksen joukot voittivat Filippoksen armeijan ratkaisevassa Kynoskefalain taistelussa ja päättivät näin toisen makedonialaissodan. Vuoden 196 eaa. Isthmian kisoissa Flamininus julisti kaikki Kreikan valtiot vapaaksi Makedonian vallasta. Kaksi vuotta myöhemmin Flamininus palasi Roomaan, missä hän vietti suuren triumfin. Tämän jälkeen hän toimi vielä useissa viroissa, muun muassa kensorina 189 eaa. Kolmas makedonialaissota
Perseus vietiin perheensä ja palvelijoidensa kanssa Roomaan, missä hän joutui esiintymään Paulluksen suuressa voitontriumfissa. Paullus sai voitostaan lisänimen "Macedonicus". Kolmas makedonialaissota
Crassus ja Mancinus eivät olleet kovinkaan taitavia sotapäälliköitä, ja heidän liikkeensä olivat huonosti koordinoituja. Kumpikaan ei myöskään käyttänyt riittävästi aikaa joukkojen kouluttamiseen, koska heillä oli vain vuosi aikaa hankkia kunniaa itselleen. Lisäksi roomalaisten laivasto ei tukenut riittävästi maavoimia, sillä jotkut komentajat keskittyivät ainoastaan ryöstelemään kaupunkeja. Makedonian nimikiista
Sen jälkeen kun roomalaiset vuonna 168 eaa. valloittivat Kreikan, he muodostivat valtakuntaansa Macedonia-nimisen provinssin, joka käsitti sekä entisen Makedonian valtakunnan että Paionian alueet. Tämä provinssi jaettiin ajanlaskumme 300-luvulla kahteen osaan, jotka olivat eteläisempi "Macedonia Prima" ("Ensimmäinen Makedonia"), joka käsitti suurimman osan Makedonian valtakunnan alueesta, sekä pohjoisempi "Macedonia Salutaris" ("Terveellinen Makedonia") eli "Macedonia Secunda" ("Toinen Makedonia"), joka käsitti osan Dardaniaa sekä koko Paionian. Täten "Macedonia Salutaris" käsitti suurimman osan nykyisen Makedonian tasavallan alueesta. Toinen makedonialaissota
Toinen makedonialaissota käytiin Rooman ja Makedonian välillä vuosina 200-197 eaa. Rooman liittolaisina olivat myös Pergamon ja Rodos. Makedonian joukkoja johti Filippos V. Amyntas I
Amyntas I () oli antiikin Makedonian kuningas noin 540–498 eaa. Herodotos kertoo että Amyntaksen isä oli Alketas ja että Amyntasta seurasi kuninkaana hänen poikansa Aleksanteri I. Junianus Justinus kertoo että Amyntas oli kuninkaana samaan aikaan kuin Dareios I:n sotaretki Skyyttejä vastaan (noin vuonna 513 eaa.) Dareios määräsi Megabazoksen valtaamaan Traakian. Vallattuaan Traakian Megabazoksen lähettämät lähettiläät vaativat että Amyntas luovuttaisi heille maata ja vettä osittaakseen että hän oli Dareioksen alamainen. Lisäksi Amyntaan piti luovuttaa panttivankeja. Herodotos ja Justinus kertovat kuinka naisiksi pukeutuneet nuorukaiset murhasivat persialaiset lähettiläät heidän juhliessaan. Päästäkseen eroon persialaisista Amyntas lahjoi persialaisen kenraalin Bubareksen ja antoi tälle siskonsa Gygaian vaimoksi. Amyntas kuoli pian sen jälkeen kun persialaiset olivat lähteneet Makedoniasta. Kolmas makedonialaissota
Perseus osasi aavistella roomalaisten hyökkäystä Perrhaibiasta, joten hän muodosti 10 000-12 000 miehen osastoja ja sijoitti ne eri linnakkeisiin vartioimaan solia, joiden kautta pääsi Makedoniaan. Ratsuväki partioi rannikolla mahdollisten maihinnousujen varalta, ja huoltoyhteydet kulkivat Pierian ja Elimiotiksen viljapelloilta. Miloš Obrenović
Miloš Teodorović oli alkujaan karjapaimen, joka työskenteli velipuolelleen Milan Obrenovićille. Hän liittyi Karađorđen johtamaan serbien ensimmäiseen kansannousuun ja vuonna 1805 hänet nimitettiin komentajaksi kapinallisten armeijaan. Hänen velipuolensa surmattiin vuonna 1810, mahdollisesti Karađorđen käskystä, minkä jälkeen hän alkoi itse käyttää nimeä Obrenović ja suhtautua vihamielisesti Karađorđeen. Kun turkkilaiset kukistivat kapinan vuonna 1813, Miloš ryhtyi yhteistyöhön voittajien kanssa ja auttoi heitä maan rauhoittamisessa. Hänet nimitettiin ruhtinaaksi hallitsemaan kolmesta hallintoalueesta muodostettua Keski-Serbiaa. Hän auttoi turkkilaisia vuoden 1814 kansannousuyrityksen tukahduttamisessa, mutta turkkilaisten ryhdyttyä laajamittaisiin puhdistuksiin hän kääntyi heitä vastaan. Miloš kokosi kannattajansa Takovoon ja aloitti palmusunnuntaina huhtikuussa 1815 uuden kapinan, joka muodostui pian menestyksekkääksi. Venäjän sekaantumista pelännyt Turkki suostui joulukuussa 1815 rauhansopimukseen, jonka nojalla Serbialle myönnettiin melko laaja autonomia osana Ottomaanien valtakuntaa ja Miloš tunnustettiin koko Serbian ruhtinaaksi. Sopimuksen mukaan serbikapinalliset saivat myös pitää aseensa. Makedonian valtakunta
Makedonian alkuperäinen alue sijaitsi kokonaan sisämaassa, mutta sillä oli meriyhteys muuhun Kreikkaan jokien kautta. Se jakaantui Ylä- ja Ala-Makedoniaan. Ala-Makedonia käsitti tasankoalueen, jolla virtasivat Aksios-joki ja alueen monet muut joet, kun taas Ylä-Makedonia sijaitsi lännempänä lähempänä Pindos-vuoristoa. Valtakunnan vanhaa ydinaluetta oli Ala-Makedonian Bottiaia, myöhempi Emathia, jossa sijaitsivat sekä vanha pääkaupunki Aigai että uudempi pääkaupunki Pella. Orestes (Makedonia)
Orestes (300-luvun eaa. alku) oli Makedonian kuningas 399 eaa. – noin 398/7 eaa. Orestes oli kuningas Arkhelaoksen ja erään Kleopatran poika. Makedonialaissodat
Kolmas makedonialaissota käytiin 171 eaa. — 168 eaa. Filippoksen kuoltua hänen poikansa Perseus yritti nousta roomalaisia vastaan. Sodan jälkeen Makedonia jaettiin neljään pienempään Rooman hallintaan kuuluvaan alueeseen. Toinen diadokkisota
Toinen diadokkisota käytiin vuosina 319–315 eaa. Aleksanteri Suuren seuraajien eli diadokkien välillä. Sodan jälkeen Kassandros oli kiistaton Makedonian hallitsija. Antigonos I taas hallitsi miltei kokonaan Aleksanteri Suuren valtakunnan itäosaa. Perdikkas II
Perdikkas II oli Makedonian kuningas noin 454–413 eaa. Hänen isänsä oli Aleksanteri I. Perdikkas oli kuningas peloponnesolaissodan aikana. Sodan eri vaiheiden aikana hän oli liitossa niin Ateenan kun Spartankin kanssa. Perdikkaan tärkein tavoite oli kuitenkin Makedonian olojen vakiinnuttaminen. Antigonos II
Demetrioksen kuollessa Antigonos alkoi kutsua itseään Makedonian kuninkaaksi, mutta ei noussut valtaistuimelle kuin vasta vuonna 276 eaa. Tässä välissä hallitsivat Makedonian kuninkaina mm. Pyrrhos, Lysimakhos ja Ptolemaios Keraunos. Ptolemaioksen kuoltua taistelussa kelttejä vastaan vuonna 279 eaa. alkoi Makedonian historiassa sekava ajanjakso, joka loppui vasta sen jälkeen kun Antigonos pääsi valtaan vuonna 276 eaa. Antigonos pystyi julistautumaan kuninkaaksi sen jälkeen kun hän kukisti keltit vuonna 277 eaa. Lysimakheian taistelussa. Demetrios II
Demetrios joutui myös puolustamaan Makedoniaa dardanialaisia vastaan. Hän kuoli pian kärsittyään raskaan tappion heitä vastaan. Hänen ja Khryseisin poika Filippos oli vielä vasta lapsi ja hallitsijaksi tuli Antigonos III. Megalopoliin taistelu
Megalopoliin taistelu käytiin vuonna 331 eaa. Makedonian ja Spartan joukkojen välillä. Spartalaisia johti kuningas Agis III ja makedonialaisia johti Aleksanteri Suuren Makedonian hallitsijaksi jättämä Antipatros. Toinen diadokkisota
Polyperkhon kärsi aluksi tappioita ja joutui pakenemaan Epeirokseen Aleksanteri IV:n kanssa. Epeiroksessa Polyperkhon liittoutui Aleksanteri Suuren äidin Olympiaan kanssa, ja yhteisvoimin he hyökkäsivät Makedoniaan. Heitä vastaan lähti armeija, jota johtivat Filippos III ja hänen vaimonsa Eurydike. Filippoksen armeija jätti kuitenkin kuninkaansa ja siirtyi vastustajien puolelle. Filippos ja Eurydike jäivät Olympiaan vangiksi, ja tämä antoi teloittaa heidät vuonna 317 eaa. Pian tämän jälkeen Kassandros kuitenkin sai kukistettua vastustajansa ja vangitsi Aleksanteri IV:n. Myös Olympias jäi vangiksi ja hänet teloitettiin. Kassandros oli nyt kiistaton Makedonian hallitsija. Aretas III
Aretas III oli nabatealaisten kuningas vuosina 86 – 62 eaa. Hän seurasi hallitsijana isäänsä Oboda I:tä. Aretaksen aikana nabatealaisten valtakunta kasvoi laajimmilleen ja aiemmin paimentolaisena pidetty kansa nousi myös merkittäväksi valtioksi vallattuaan vuonna 85 eaa. Damaskoksen. Makedonian valtakunta
Demetrioksen poika Antigonos II Gonatas (”Polvistuja”) nousi valtaistuimelle isänsä seuraajana, mutta joutui puolustautumaan muita vallantavoittelijoita vastaan ja karkotettiin useaan kertaan Makedoniasta. Hän sai kiistattoman kuninkuuden vasta vuonna 255 eaa. Hänen kuollessaan 239 eaa. Makedonialla oli jälleen kiistaton ylivalta Kreikassa. Demetrios II (kuninkaana 239–229 eaa.) ja Antigonos III Doson (sijaishallitsijana tai kuninkaana 229–221 eaa.) alistivat valtaansa myös Spartan ja yhdistivät 224 eaa. lähes koko Kreikan alaisuuteensa helleeniseen liittoon. Kolmas makedonialaissota
Rooman tasavalta oli kärsinyt suuria tappioita toisessa puunilaissodassa, ja sen voimavarat oli jouduttu venyttämään äärimmilleen. Toisaalta legioonat olivat vuosien koulutuksen ja sotimisen jäljiltä poikkeuksellisen kokeneita. Kolmas makedonialaissota oli viimeinen sotatoimi, johon vielä osallistui toisessa puunilaissodassa taistelleita veteraaneja. Sodan sytyttyä armeijaan yritettiin löytää mahdollisimman paljon veteraaniupseereita, mutta siihen värvättiin myös runsaasti kokemattomia miehiä. Makedoniaan lähetetyssä armeijassa oli noin 37 000 miestä jalkaväessä ja 2 000 ratsuväessä. Siihen kuului kaksi legioonaa, joissa oli poikkeuksellisesti 6 000 jalkaväki- ja 300 ratsumiestä, kun normaalisti tuon ajan legioonassa oli 5 200 jalkaväkimiestä. Armeijassa oli myös runsaasti ulkomaalaisten liittolaisten joukkoja, muun muassa liguureja, numidialaista ratsuväkeä, sotanorsuja sekä kreetalaisia jousimiehiä. Rooman armeija oli siis osittain kokenut, mutta samalla myös ikääntynyt. Kolmas makedonialaissota
Lucius Aemilius Paullus valittiin vuonna 168 eaa. konsuliksi ja nimitettiin Makedoniassa olevan armeijan komentajaksi. Hänellä oli sama nimi kuin isällään, joka oli kuollut Cannaen taistelussa. Paullus oli aiemmin ollut konsulina vuonna 182 eaa. ja taistellut Hispaniassa, mutta vaihtelevalla menestyksellä. Vlad III
Vlad III (n. 1431 Sighișoara, Transilvania, Unkarin kuningaskunta – 1476) oli Valakian ruhtinas vuosina 1448, 1456–1462 ja 1476. Vladin aikana Valakia oli Unkarin ja Osmanien valtakunnan vasallivaltio. Bulgaria
Bulgaria liittoutui Kreikan, Montenegron ja Serbian kanssa Turkkia vastaan vuosina 1912–1913 käydyssä ensimmäisessä Balkanin sodassa ja sai haltuunsa yhteyden Aigeianmerelle. Makedoniasta syntyneen kiistan vuoksi käyty toinen Balkanin sota Turkkia, Kreikkaa, Romaniaa ja Serbiaa vastaan päättyi Bulgarian tappioon, ja Bulgaria menetti suuren osan Makedoniaa ja eteläisen Dobrudžan. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa saksalaiset ja itävaltalaiset diplomaatit saivat suostuteltua Bulgarian liittymään 1915 hyökkäykseen Serbiaa vastaan. Keskusvaltojen kärsittyä tappion sodassa Bulgaria menetti Neuillyn rauhassa yhteytensä Aigeianmerelle. Kahden sotatappion jälkeen Ferdinand luopui kruunusta ja häntä seurasi hänen poikansa Boris III. Makedonian valtakunta
Aleksanterin seuraajista Kassandros hallitsi nyt Makedoniaa ja Kreikkaa, Antigonos Monofthalmos (”Silmäpuoli”) Vähää-Aasiaa, Lysimakhos Traakiaa, Ptolemaios Egyptiä ja Seleukos itäisiä satraappikuntia. Molossien hallitsema Epeiros oli Makedonian kanssa liitossa sukusiteen myötä. Varmistaakseen vallan säilymisen omassa suvussaan Kassandros meni vuonna 316 eaa. naimisiin Aleksanteri Suuren sisarpuolen Thessaloniken kanssa. Kassandros liittoutui vuoroin eri diadokkien, esimerkiksi Lysimakhoksen ja Seleukoksen, kanssa ja vakiinnutti asemansa Makedonian hallitsijana. Hän perusti Thessaloniken ja Kassandreian kaupungit ja nimesi itsensä kuninkaaksi vuonna 305 eaa. Lamian sota
Ateenalainen oraattori Demosthenes yllytti Ateenan sotaan makedonialaisia vastaan Aleksanteri Suuren kuoltua vuonna 323 eaa. Ateenalaiset löivät Aleksanteri Suuren Makedoniaan jättämän käskynhaltijan Antipatroksen ja tämä joutui pakenemaan Lamian kaupunkiin, jossa ateenalaiset piirittivät häntä monen kuukauden ajan. Antipatros pääsi lopulta palaamaan Makedoniaan, jossa hän kokosi uuden armeijan. Ateenalaiset kukistuivat lopulta Krannonin taistelussa Thessaliassa. Demosthenes teki makedonialaisten voiton jälkeen itsemurhan. Dareios III
Syksyllä 336 Aleksanteri Suuri nousi hallitsijaksi Makedoniassa. Persian valloitusta oli suunnitellut jo Aleksanterin isä Filippos II, mutta hänet murhattiin ennen suunnitelmiensa toteuttamista. Filippos oli kuitenkin kerennyt toteuttamaan armeijassaan merkittäviä uudistuksia, jotka vaikuttivat hänen poikansa Aleksanterin kaudella. Makedonialaiseen armeijaan kuului uutena elementtinä hyvin koulutettu jalkaväki, jonka aseina olivat aikaisempia kreikkalaisia malleja pidemmät keihäät. Aleksanteri jatkoi isänsä suunnitelmia ja hän hyökkäsi Persian hallitsemaan Vähä-Aasiaan vuonna 334 eaa. Alueen persialaiset puolustajat olivat hajanaisia ja vastassaan Aleksanterilla oli vain pieni persialaisarmeija, jonka hän voitti Granikosjoen taistelussa. Dareios ei ollut halunnut luovuttaa joukkoja persialaisille sotilaskomentajille, joita hän piti uhkana omalle vallalleen. Sen sijaan hän päätti kohdata Aleksanterin itse ja alkoi vuosina 334–333 eaa. koota nopeasti omaa armeijaansa. Rodoslaisesta sotilaskomentaja Menmonista tehtiin laivaston päällikkö ja hänen sotaretkensä mereltä käsin makedonialaisia vastaan oli aluksi menestyksekäs, mutta menestys päättyi Menmonin ennenaikaiseen kuolemaan. Mantereella Dareios oli johtanut armeijansa onnistuneesti Taurusvuorten läpi makedonialaisten selustaan lokakuussa vuonna 333. Issoksen tasangolla käydyssä taistelussa persialaiset kärsivät tappion makedonialaisille. Dareios oli paennut taistelukentältä, mutta hänen perheensä oli jäänyt makedonialaisten vangiksi. Vankien takia Dareios ei ryhtynyt vastahyökkäykseen, kun Aleksanteri kukisti persialaisten liittolaisia etelässä. Sen sijaan hän pyri neuvottelemaan makedonialaisten kanssa tarjoten näille suuria maa-alueita ja lunnaita perheestään. Aleksanterin alainen Parmenion neuvoi häntä hyväksymään Dareioksen tarjouksen, mutta Aleksanteri vaati Dareiosta tunnustamaan oman yliherruutensa. Kun Dareios ei tähän suostunut, vaihtoehdoksi jäi vain sodan jatkaminen. Argeadien hallitsijasuku
Argeadien hallitsijasuku hallitsi antiikin Makedoniaa noin 700-luvulta eaa. 300-luvun eaa. loppuun saakka. Hallitsijasuvun merkittävimpiä jäseniä on Aleksanteri Suuri, joka hallitsi 336–323 eaa. Kallinikoksen taistelu
Kolmas makedonialaissota syttyi keväällä 171 eaa. Makedonialaiset etenivät nopeasti Makedoniasta Thessaliaan valloittaen lukuisia Perrhaibian maakunnan kaupunkeja. Samaan aikaan roomalainen konsuli Publius Licinius Crassus eteni armeijansa kanssa Epeiroksesta Gomfoin kaupungin kautta Thessaliaan kohtaamaan Perseuksen armeija. Molemmat armeijat leiriytyivät lopulta parin kilometrin päähän toisistaan lähelle Larissaa. Kolmas makedonialaissota
Kun makedonialaiset jättivät asemansa, Paullus ylitti armeijoineen Elpeusjoen ja liittyi Nasican osastoon. Perseus oli tällä välin vetäytynyt Pydnan eteläpuolelle olevalle tasangolle ja ryhmittänyt armeijansa taisteluvalmiiksi. Paullus ei kuitenkaan alaistensa painostuksesta huolimatta hyökännyt, sillä joukot olivat jo valmiiksi väsyneitä marssin jäljiltä. Hän käski joukkojen vetäytyä hyvässä järjestyksessä ja leiriytyä Olymposvuoren rinteille.