Milloin Urho Saariahosta tuli kansanedustaja?
Urho Saariaho
Urho Saariaho meni talvisodan alussa 1939 naimisiin niin ikään raahelaisen Rauha Kaarina Pekurin (1917-2008) kanssa. Lapsia heille syntyi vuosina 1941–51 seitsemän: Elmi-Kaarina, Elina, alle vuoden ikäisenä kuollut Hannu, Olli, Jaakko, Mirja ja Elsi. Sotien jälkeen Saariaho nimitettiin yhtiön sosiaalipäälliköksi 1948. Yhtyneiden Paperitehtaiden jaossa vuonna 1951 jäi silloinen kansanedustaja Urho Saariaho Myllykosken paperitehdas Oy:n palvelukseen. Kansanedustajana hän oli 21 vuotta vuosina 1945–66. Sosiaalineuvoksen arvo hänelle myönnettiin vuonna 1963.
Ylioppilaslehti
Helmikuussa 1927 Ylioppilaslehden päätoimittajaksi tuli kovan linjan aitosuomalainen, lakitieteen tohtori Urho Kekkonen, joka päätoimittajaksi tultuaan samaan aikaan kaappasi Suomalaisuuden Liiton aitosuomalaisten haltuun. Muistelmissaan Kekkonen kuvaili silloista Ylioppilaslehteä näin: 
Vaikka Ylioppilaslehti oli porvarillinen ja käytännössä antikommunistinen, se julkaisi helmikuussa 1928 Akateeminen Sosialistiseura -numeron, joka esitteli sosiaalidemokratiaa ylioppilaille. ASS:ssä oli tuolloin vain 15 aktiivijäsentä, joten oli poikkeuksellista, että se sai käyttöönsä kokonaisen Ylioppilaslehden numeroon. Teemanumero tietenkin myös provosoi SDP:n valtasuuntausta. Lex Vennamo
Laki syntyi vuoden 1972 eduskuntavaalien jälkeen, joissa SMP oli saanut 18 kansanedustajaa. Vaalien jälkeen osa puolueen kansanedustajista syytti puheenjohtaja Vennamoa itsevaltaisista otteista ja lopulta erosi puolueesta, muodostaen Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen (SKYP). Vennamo kutsui heitä myöhemmin "seteliselkärankaisiksi", jotka hänen mukaansa lähtivät SMP:stä vain puoluetukien vuoksi. Lex Vennamo lisättiin puoluelakiin saman vuoden joulukuussa. Eduskunnan enemmistön on tulkittu äänestäneen sen puolesta, koska heidän arveltiin halunneen näpäyttää hankalana pidettyä Vennamoa. Lisäksi SKYP:n irtautuminen SMP:stä varmisti sen, että hieman myöhemmin käsitelty Urho Kekkosen presidenttikauden pidentämiseen tarkoitettu poikkeuslaki sai eduskunnassa ratkaisevan 5/6 määräenemmistön, koska Vennamo oli vastustanut lakia, mutta SKYP:n edustajat äänestivät lain ja sen kiireellisyyden puolesta. Yleisen käsityksen mukaan Lex Vennamo säädettiin, jotta riittävä määrä SMP:n edustajia saataisiin houkuteltua poikkeuslain taakse. Eero Saari (vuorineuvos)
Saari tuli ylioppilaaksi 1917. Hän oli koulutukseltaan sähkötekniikan diplomi-insinööri, joksi hän valmistui vuonna 1923 Teknillisestä korkeakoulusta. Hän työskenteli valmistumisensa jälkeen 1924–1925 Savon Sähkö ja Kone Oy:n johtajana Kuopiossa, kunnes aloitti 1925 silloisen Suomen Sähkölampputehdas Oy:n toimitusjohtajana. Hän toimi mainitun vuodesta 1938 Airam -nimellä tunnetun yrityksen johdossa yli kolmenkymmenen vuoden ajan aina kuolemaansa saakka. Saari oli myös perustamassa veljiensä Armaksen, Viljon ja Yrjön kanssa vuonna 1936 toimintansa aloittanutta Kurikan Pyörä Oy:tä, jonka nimi muuttui vuonna 1940 Velsa Oy:ksi. Hän itse toimi Velsan johtokunnan puheenjohtajana, kun taas yrityksen toimitusjohtaja oli pitkään hänen veljensä Armas. Saari oli perustamassa myös toista yritystä, Airam-yhtymään kuulunutta Oy Kovametalli Ab:tä, joka valmisti muun muassa Kometa-merkkisiä nastoja autojen talvirenkaisiin. Kaarlo Varho
Varho oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1926–1927 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan helmikuun alussa 1926 Svantte Vuorion tilalle. Varho oli myös Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä ja hän kuului Osuusliike Kansan johtokuntaan. Svantte Vuorio
Vuorio oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1924–1925 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän sai joulukuun alussa 1925 vapautuksen edustajantoimesta sairauden vuoksi ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli helmikuussa 1926 Kaarlo Varho. Vuorio oli myös Huittisten kunnanvaltuuston jäsenenä. Sirpa Pietikäinen
Pietikäinen nousi eduskuntaan 24-vuotiaana vuonna 1983 Hämeen eteläisestä vaalipiiristä. Hän toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1988. Pietikäinen toimi kokoomuksen varapuheenjohtajana vuosina 1989–1993 ja ympäristöministerinä Ahon hallituksessa vuosina 1991–1995, missä suurin kysymys liittyi viidennen ydinvoimalan perustamispäätökseen, jota kauppa- ja teollisuusministeri Kauko Juhantalo sekä Seppo Kääriäinen kannattivat ja Pietikäinen vastusti. Kansanedustaja Matti Vanhanen lopulta torjui jo hallituksen periaatteessa hyväksymän ratkaisun esittämällä läpi menneen energiaponnen. Vuoden 1995 vaaleissa Pietikäinen sai 11 148 ääntä Hämeen eteläisessä vaalipiirissä. Eero Salo
Salo oli kansanedustajana 1968–1975 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 20. syyskuuta 1968 sosialidemokraattien Uuno Takin tilalle. Salo kuoli kesken edustajakautensa ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli sosialidemokraattien Eino Grönholm. Salo oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsenenä 1957–1975 ja kaupunginhallituksen jäsenenä 1955–1962. Salo johti käytännössä Hämeenlinnan kunnallispolitiikkaa aseveliakselissa kokoomuksen Timo Mäen kanssa. Hän oli Hämeenlinnaan sosiaalilautakunnan puheenjohtaja ja hän oli keskeisesti mukana perustamassa Kanta-Hämeen keskussairaalaa. Georg C. Ehrnrooth
Lopulta RKP:n ja Ehrnroothin suhde tuli katkeamispisteeseen poikkeuslakia säädettäessä vuonna 1973. Ehrnrooth ei voinut hyväksyä Urho Kekkosen uudelleenvalitsemista poikkeuslailla kansan mielipidettä kuulematta. RKP:sta erottuaan Ehrnrooth perusti Suomen Perustuslaillisen Kansanpuolueen eli SPK:n, jonka nimeksi vaihdettiin myöhemmin Perustuslaillinen Oikeistopuolue (POP). Toinen SPK:n ensimmäisistä kansanedustajista oli kokoomuksesta samoihin aikoihin eronnut Salme Katajavuori, joka kuitenkin myöhemmin − kansanedustajauransa jo päätyttyä − palasi kokoomukseen. Vuonna 1977 SPK:n kansanedustajaksi tuli Kullervo Rainio, joka ajautui välirikkoon kokoomuksen johdon kanssa puolueen asetuttua Urho Kekkosen taakse vuoden 1978 presidentinvaaleissa. SPK asetti ehdokkaakseen Kekkos-kriittisen Ahti M. Salosen, joka puolestaan erotettiin asian vuoksi SDP:stä. Martin Saarikangas
Jarl-Martin Alexander Saarikangas (s. 24. tammikuuta 1937 Helsinki) on espoolainen vuorineuvos, diplomi-insinööri, Masa-Yards Oy:n (myöhemmin Kvaerner Masa-Yards Oy) perustaja ja toimitusjohtaja ja Kokoomuksen kansanedustaja 2003–2007. Hänet valittiin eduskuntaan vuoden 2003 vaaleissa. Vuorineuvoksen arvonimen Saarikangas sai vuonna 1996. Santeri Louhelainen
Louhelainen oli kansanedustajana 1917–1918 edustaen Kuopion läänin itäistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan marraskuun lopulla 1917 edustajantoimesta sairauden vuoksi vapautuksen saaneen sosialidemokraattien Severi Kurkisen tilalle. Outi Alanko-Kahiluoto
Eduskuntaan Alanko-Kahiluoto valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2007 vaaleissa Helsingin vaalipiiristä 4 622 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kesällä 2011 hän oli ehdolla vihreiden puheenjohtajaäänestyksessä saaden 20 prosenttia äänistä ja tullen toiseksi Ville Niinistön jälkeen. Lokakuussa 2013 Alanko-Kahiluodosta tuli vihreiden eduskuntaryhmän puheenjohtaja Pekka Haaviston seurattua Heidi Hautalaa ministerinä. Vuosina 2009–2011 hän oli eduskuntaryhmän toinen ja vuonna 2013 ensimmäinen varapuheenjohtaja. Urho Saariaho
Saariaho jäi ensimmäiselle varamiessijalle 1966 vaaleissa. Putoamiseen vaikutti osaltaan yleisesti tiedossa ollut edellisenä vuonna koettu sydänkohtaus. Presidentinvaalien valitsijamiehenä Urho Saariaho oli vuosina 1956 ja 1962. Kymenlaakson kokoomuksen puheenjohtajana hän toimi 16 vuotta vuodesta 1950 eduskuntakautensa loppuun. Arvo Sainio
Sainio toimi kolmen vuoden ajan Turun läänin eteläisen vaalipiirin kansanedustajana, tammikuusta 1972 syyskuuhun 1975. Hänet valittiin eduskuntaan Suomen Maaseudun Puolueen ehdokkaana, mutta hän siirtyi vuosi myöhemmin, tammikuussa 1973, Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen eduskuntaryhmään. Sainio teki tuolloin niin sanotun kolmiloikkansa siirtymällä ensin SMP:stä SKYPiin, sitten takaisin ja vielä uudestaan SKYPiin. Sainio oli eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan ja puolustusasiainvaliokunnan jäsen. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Lokalahden kunnallispolitiikassa. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuului muun muassa valtion urheiluneuvoston jäsenyys. Perussuomalaiset
Eduskuntavaaleissa 2011 perussuomalaiset otti Suomen historian suurimman vaalivoiton, kun puolueen kannatus nousi 19 %:iin ja se sai itselleen 34 lisäpaikkaa. Perussuomalaisista tuli eduskunnan kolmanneksi suurin puolue. Europarlamentaarikoksi valittu Timo Soini palasi eduskuntaan ja hänen tilalleen siirtyi Maanpuolustuskorkeakoulun tutkija Sampo Terho. Eduskuntaan palasivat myös Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajina aikoinaan toimineet Anssi Joutsenlahti Satakunnan vaalipiiristä, Lea Mäkipää Pirkanmaan vaalipiiristä ja Pentti Kettunen Oulun vaalipiiristä. Uusina valittujen Ritva ”Kike” Elomaan ja Anne Louhelaisen isät toimivat 1970- ja 1980-luvuilla SMP:n kansanedustajina. Urho Toivola
Toivola oli kansanedustajana 1933–1936 Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli presidentinvalitsijamiehenä vuosien 1931, 1937 ja 1940 presidentinvaaleissa. Hän kuului myös Turun kaupunginvaltuustoon ja oli jäsenenä Nuorsuomalaisen puolueen keskustoimikunnassa ja myöhemmin Edistyspuolueen puoluetoimikunnassa. Ahti Karjalainen
Karjalainen palasi vielä julkisuuteen syksyllä 1989, kun hän yhdessä Jukka Tarkan kanssa julkaisi "Presidentin ministeri: Ahti Karjalaisen ura Urho Kekkosen Suomessa" -nimisen muistelmateoksensa. Kirja nostatti muutamaksi viikoksi poliittisen myrskyn ns. suomettumisilmiöstä sekä Urho Kekkosen presidenttikauden loppuvaiheista. Suurin kohu syntyi kuitenkin kirjassa julkaistusta, ulkoministeri Paavo Väyrysen Karjalaiselle syksyllä 1981 lähettämästä kirjeestä, josta ilmeni, miten Väyrynen oli yrittänyt Neuvostoliiton – lähinnä ministerineuvos Viktor Vladimirovin – tuella parantaa Karjalaisen mahdollisuuksia vuoden 1982 presidentinvaaleissa. Kirje johti kokoomuksen kansanedustajan Kimmo Sasin johdolla eduskunnan perustuslakivaliokunnalle tehtyyn selvityspyyntöön Väyrysen toiminnan lainmukaisuuden tutkimiseksi. Perustuslakivaliokunta ei kuitenkaan katsonut Väyrysen rikkoneen ministerivastuulakia ja asia raukesi. Mika Raatikainen
Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Raatikainen sai Helsingin vaalipiirissä 2 425 ääntä ja jäi varasijalle. Kun Halla-aho valittiin Euroopan parlamenttiin kevään 2014 vaaleissa, Raatikainen nousi kansanedustajaksi 4. heinäkuuta 2014. Monista muista perussuomalaisista poiketen Raatikainen ei vastusta pakkoruotsia. Hän ei kannata sukupuolineutraalia avioliittolakia. Eduskuntavaalit 1995
Kaksi ensimmäisen kauden kansanedustajaa vaihtoi eduskuntaryhmää kesken vaalikauden. Kristillisten Matti Ryhänen loikkasi Keskustaan huhtikuussa 1996. SDP:n Risto Kuisma siirtyi keväällä 1997 Nuorsuomalaisiin, mutta erosi tästä puolueesta vuotta myöhemmin ja perusti oman Remonttiryhmä-eduskuntaryhmänsä. Kokoomuksen kansanedustaja Väinö Saario kuoli kesken vaalikauden keväällä 1996 ja hänen tilalleen tuli varasijalta Outi Siimes. Einari Jaakkola
Ehdolla eduskuntaan Einari Jaakkola oli ollut vuoden 1939 vaaleista lähtien. Äänimäärä karttui vaali vaaleilta ja riitti valintaan 1954. Presidentin valitsijamieheksi Jaakkola oli valittu jo 1950, ja valittiin toistamiseen 1956 varmistamaan osaltaan tohtori Urho Kekkosen läpimeno. Jaakkola uusi kansanedustajan paikkansa 1958 ja valittiin Maalaisliiton ryhmän järjestäytyessä ryhmän varapuheenjohtajaksi. Valtioneuvoston jäseneksi Sukselaisen II hallitukseen Einari Jaakkola nimitettiin tammikuussa 1959. Hän toimi maatalousministerinä koko kaksi ja puoli vuotta kestäneen hallituskauden. Vuoden 1962 kaksoisvaaleissa Jaakkola valittiin jatkamaan eduskunnassa ja valitsemaan Kekkonen uudelleen presidentiksi. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa Jaakkola ei enää tullut valituksi. Tämän jälkeen hän luopui myös muista luottamustehtävistään, muun muassa Outokumpu Oy:n ja Vehnä Oy:n hallintoneuvostoston jäsenyyksistä, Rikkihappo Oy:n tilintarkastajuudesta ja MTK:n sokerijuurikasvaliokunnan puheenjohtajuudesta. Sotaveteraani
Suomessa sotaveteraanit olivat vielä 1970-luvulla merkittävä poliittinen voima. Vuonna 1970 eduskuntaan valittiin 43 veteraaniliiton jäsentä. Politiikassa oli mukana enemmän sotaveteraaneja kuin koskaan muulloin, ylintä johtoa myöten: Aarne Saarinen, Ahti Karjalainen, Päiviö Hetemäki, Ele Alenius, Mauno Koivisto ja Väinö Leskinen olivat kaikki sodan käyneitä miehiä. Myös Urho Kekkonen oli sotaveteraani mutta Suomen sisällissodasta. Merkittävä osa veteraaneista kannatti Kekkosta ja äänesti vasemmistoa, ja sekä Sotaveteraaniliitto että Rintamaveteraaniliitto pyrkivät luomaan ystävälliset suhteet niin Suomi–Neuvostoliitto-Seuraan kuin Rauhanpuolustajiinkin. Juho Lautasalo
Johannes (Juho) Lautasalo (aik. Åkerbacka, Hietaniemi ja Pihlaja, 28. huhtikuuta 1862 Karvia – 21. helmikuuta 1940 Ikaalinen) oli pienviljelijä ja kansanedustaja. Lautasalo toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1914 ja 1917. Hänet valittiin kansanedustajaksi Satakunnasta. Juho Kaskinen
Kaskinen oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana 1908–1910 ja 1911–1917 sekä kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1922 ja 1930–1932 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän tuli eduskuntaan 1919 sairauden takia edustajantoimesta vapautetun RKP:n Julius Sundblomin tilalle. Vuonna 1932 Kaskinen kuoli kesken edustajakautensa ja eduskuntaan nousi RKP:n Knut Molin. Kaskinen toimi eduskunnan talousvaliokunnan puheenjohtajana. Vilho Väyrynen
Väyrynen oli SDP:n kansanedustajana Lapin läänin vaalipiiristä 1948–1962. Hän oli sisäasiainministerinä Fagerholmin II hallituksessa 1956–1957 ja oikeusministerinä samassa hallituksessa kahden kuukauden ajan 1956 keväällä. Väyrynen oli presidentin valitsijamies vuosien 1950 ja 1956 vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän toimi pitkään Rovaniemen kauppalanvaltuuston ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana, samoin kuin kaupunginhallituksen jäsenenä. Joukko ministereitä ja virkamiehiä pantiin syytteeseen vuonna 1960 ns. kätilöopiston jutussa, jossa Helsingin Kätilöopiston rakennustöiden urakoitsijaksi oli valittu lähes konkurssissa ollut rakennusliike Teora Oy. Valtakunnanoikeus tuomitsi seuraavana vuonna Väyrysen ja entisen ministerin Aarre Simosen sakkoihin virkavirheestä. Suomen Maaseudun Puolue
SMP:n eduskuntaryhmä hajosi lukuisiin kilpaileviin ryhmittymiin vuosina 1993–1994. Heikki Riihijärvi perusti Suomalaisen Rintaman (SR) eduskuntaryhmän 10. syyskuuta 1993, Hannu Suhonen omaa nimeään kantaneen ryhmän (HS) 6. syyskuuta 1994 ja Tina Mäkelä Sitoutumattomat kansanedustajat (SitK) -ryhmän 1. marraskuuta 1994. Lisäksi edellisvaalien ääniharava Sulo Aittoniemi loikkasi keskustan eduskuntaryhmään 25. maaliskuuta 1994. SMP:n kutistuneeseen ryhmään jäivät vain Marita Jurva, Lea Mäkipää ja Raimo Vistbacka. Vain Vistbacka säilytti paikkansa vuoden 1995 vaaleissa. Johannes Virolaisen mukaan Vistbacka välttyi putoamiselta sen ansiosta, että SMP oli Vaasan vaalipiirissä vaaliliitossa kokoomuksen kanssa. Riihijärvi asettui ehdokkaaksi keskustan listalle, mutta putosi eduskunnasta; samoin putosivat Jurva ja Mäkipää. Suhonen ja Mäkelä jättivät eduskunnan. Urpo Leppäsen yritys palata eduskuntaan epäonnistui. SMP:n huomiota herättäneimpiä ehdokkaita oli entinen mäkihyppääjä Matti Nykänen Varsinais-Suomen vaalipiirissä, mutta hänen äänimääränsä jäi vähäiseksi. Suomen EU-jäsenyyden vastustamisella profiloituneen Vapaan Suomen Liiton arveltiin saaneen osan entisistä SMP:n äänistä. Samuli Pohjamo
Pohjamon tie EU-parlamenttiin aukesi varasijalta. Keväällä 1999 järjestetyissä eduskuntavaaleissa Sirkka-Liisa Anttila siirtyi takaisin eduskuntaan, vaikka hänen europarlamentaarikkokauttaan oli vielä jäljellä kolme kuukautta. Keskustan ensimmäisellä varasijalla ollut 1996 parlamentista pudonnut Olli Rehn ei ottanut paikkaa vastaan, joten seuraavana varalla ollut Pohjamo sai sen. Kevätkesän 1999 lyhytaikaisen parlamentaarikkotoimintansa ansiosta hän pääsi osallistumaan kesän EU-vaaleihin istuvana edustajana. Hänet valittiinkin parlamenttiin vaaliliiton toiseksi pienimmällä äänimäärällä. Pohjamon runsaat 25 000 ääntä tulivat lähes kokonaisuudessaan Oulun seudulta. Urho Somersalmi
Urho Somersalmi kävi Suomen Kansallisteatterin oppilaskoulun 1906–1908, samaan aikaan tulevan puolisonsa Aili Rosvallin kanssa. Hän aloitti Kansallisteatterissa vuonna 1908, kuten myös Rosvall. Nuoren Somersalmen ulkoiset edellytykset saivat suitsutusta aikalaiskriitikoilta, häntä pidettiin hyvävartaloisena ja miehekkäänä nuorukaisena. Hänen sisäistä tulkintaansa pidettiin tosin vielä kehittymättömänä. Ammattitaidon lisääntymisen myötä hänen näyttämötyöhönsä tuli ulkonaisen näyttävyyden lisäksi myös sielusta kumpuavaa syvyyttä. Urho Somersalmesta muotoutui 1910-luvulla miehisten toimijoiden ja lujaa tahtoa edustavien hahmojen tulkitsija. Hänen varhaisiin rooleihinsa kuului muun muassa Olavi näytelmässä "Maunu Tavast". Ida Aalbergin ohjaamassa kappaleessa "John Gabriel Borkman" syksyllä 1909 hänellä oli nimiosa. Aalberg itse näytteli Ella Rentheimia. Edellisenä kesänä Somersalmi oli tutustunut Aalbergiin ja tämän puolisoon Terijoella, missä legendaarisen näyttelijättären huvila sijaitsi. Urho Kekkonen
Tasavallan presidentiksi Urho Kekkonen valittiin vuonna 1956, jolloin hän voitti valitsijamiesäänin 151–149 vastaehdokkaansa, sosiaalidemokraattien K.-A. Fagerholmin. Presidentinvaaleissa Kekkonen oli saanut taakseen 88 valitsijamiestä, joten hän tarvitsi tukea muilta valitsijamiesryhmiltä. Ratkaiseva tuki oli, että SKDL:n valitsijamiesryhmä äänesti häntä yksimielisesti, samoin enemmistö Kansanpuolueesta. Puuttuvaa ”yhden äänen” antajaa ei ole koskaan saatu selville luotettavasti. Mahdollisena pidetään myös sitä, että ääniä annettiin rintaman yli useita ja molemmilta puolilta. KGB-kenraali Viktor Vladimirovin mukaan Kekkosen voiton takasi Neuvostoliiton lahjonta, puuttuvat äänet ostettiin ja Kekkosen valinta varmistettiin. Yhdysvallat kieltäytyi onnittelemasta Kekkosta. Ulkoministeri John Foster Dulles lausui, että ”Kekkosen virkaanastumisen johdosta emme esitä onnitteluita”. Urho Kekkonen
Urho Kaleva Kekkonen () oli suomalainen poliitikko ja kahdeksas Suomen tasavallan presidentti. Hän oli tasavallan istuva presidentti yhtäjaksoisesti vuodesta 1956 alkuvuoteen 1982, yli 25 vuoden ajan. Viimeinen presidenttikausi jäi kesken sairauden takia. Urho Kekkonen
Urho Kekkonen oli vuodesta 1926 alkaen naimisissa Sylvi (Sylvia Salome) Uinon (1900–1974) kanssa. Vuonna 1928 heille syntyivät kaksospojat Taneli (k. 1985) ja Matti (k. 2013). Taneli Kekkonen toimi suurlähettiläänä ja oli naimisissa K.-A. Fagerholmin tyttären Britan kanssa vuodesta 1952. Matti Kekkonen oli kansanedustaja ja valtionhallinnon virkamies sekä isänsä avustaja ja tämän perinnön vaalija. Kekkosen lapsenlapsista Brita ja Taneli Kekkosen poika Timo Kekkonen on elinkeinoelämän vaikuttaja. Juho Eerola
Juho Seppo Antero Eerola (s. 24. helmikuuta 1975 Kymi) on suomalainen poliitikko ja perussuomalaisten kansanedustaja. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäistä kertaa vuoden 2011 vaaleissa. Antero Arho
Kansanedustajana Arho toimi Oulun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1919–1922. Eduskunnassa hän toimi Suuren valiokunnan ja Lakivaliokunnan jäsenenä. Kansanedustajakautensa jälkeen Arho työskenteli Tampereen kaupunginvaltuuston sihteerinä ja holhouslautakunnan puheenjohtajana. Kuntavaalit 2017
Perussuomalaisten osalta vaalin tulos kertoi europarlamentaarikko Jussi Halla-ahon johtaman maahanmuuttokriittisen siiven vahvistumisesta puolueen sisällä. Helsingissä Halla-aho voitti kansanedustaja Sampo Terhon äänin 5641–3333. Molemmat olivat ennen kuntavaaleja ilmoittautuneet ehdokkaiksi perussuomalaisten uuden puheenjohtajan vaaliin Jyväskylässä kesäkuussa 2017 pidettävässä puoluekokouksessa. Porissa Halla-ahon kannattajana tunnettu kansanedustaja Laura Huhtasaari löi eduskunnan liikennevaliokunnan puheenjohtajan Ari Jalosen äänin 2566–416, ja Turussa maahanmuuttokriittisen siiven kansanedustaja Ville Tavio voitti maltillistuneen eduskunnan puhemiehen Maria Lohelan äänin 2077–817. Kaarlo Saarnio
Tasavallan presidentti Juho Kusti Paasikivi myönsi Saarniolle Pro Finlandia -mitalin vuonna 1947. Hän näytteli pitkään Kansan Näyttämöllä vuosina 1907-1954. Hänen veljensä oli näyttelijä Yrjö Saarnio. Saarnio oli naimisissa muun muassa näyttelijä Laina Laineen kanssa. Suomi 1980-luvulla
Suomi siirtyi 1980-luvulle presidenttinään Urho Kekkonen. Kekkonen erosi sairautensa takia tasavallan presidentin virasta 27. lokakuuta 1981 ja toimi muodollisena valtionpäämiehenä tammikuuhun 1982 asti. Tuolloin järjestettiin presidentinvaalit, joissa oli mukana kaikkiaan kahdeksan ehdokasta. Ehdokkaista Mauno Koivisto sai valitsijamiesten selkeän enemmistön ja valittiin presidentiksi jo ensimmäisellä kierroksella. Seuraavat presidentinvaalit järjestettiin 1988, jolloin Koivisto valittiin toiselle kaudelle. Presidentinvaali 1982 oli viimeinen perinteinen valitsijamiesvaali ja vuoden 1988 vaali yhdistetty valitsijamies- ja suora kansanvaali. Sisäpolitiikassa Koivisto omaksui edeltäjäänsä Urho Kekkosta pidättyvämmän roolin, ulkopolitiikassa hän sen sijaan piti ohjakset tiukasti omissa käsissään. Koivisto halusi myös kaventaa presidentin valtaa ja lisätä pääministerin valtaa. Urho Kekkonen
Kekkonen palasi lopullisesti vallan sisärenkaaseen, kun hän pääsi Paasikiven hallituksen oikeusministeriksi marraskuussa 1944 ja samalla valvontakomission vaatimat sotasyyllisyysoikeudenkäynnit tulivat hänen hoidettavikseen. Kun Paasikivi valittiin presidentiksi 1946, Maalaisliitto esitti Kekkosta pääministeriksi, mutta SKDL:n vastustus esti aikeen. Kekkonen nimitettiin kuitenkin Suomen Pankin johtokuntaan ja myöhemmin eduskunnan ensimmäiseksi varapuhemieheksi 2. huhtikuuta. Urho Somersalmi
Urho Armas Somersalmi (aik. Sundell, 23. syyskuuta 1888 Helsinki – 12. huhtikuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa vuodesta 1908 vuoteen 1958. Somersalmen ominta alaa olivat miehiset sankariosat ja ensirakastajien roolit. Näihin tehtäviin hänellä oli erinomaiset ulkonaiset edellytykset. Uransa alussa häntä kritisoitiin pinnallisuudesta. Puolivuosisataisen teatteriuran aikana hänen näyttämötyönsä saivat yhä enemmän sisäistä ulottuvuutta. Somersalmi näytteli pääosia myös useissa mykkäelokuvissa, ja äänielokuvaan siirtyminen oli komeaääniselle näyttelijälle luontevaa. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948. Urho Somersalmen puoliso oli näyttelijä Aili Somersalmi vuodesta 1912. Antti Pohjonen
Pohjonen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntaan eduskuntavaaleissa 1972 Vaasan läänin vaalipiiristä ja hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 1975 vaaleissa. Hän jätti eduskunnan syyskuussa 1977, jolloin hän siirtyi Vaasan läänin maaherraksi Martti Viitasen jälkeen. Pohjosen tilalle eduskuntaan tuli varaedustajan paikalta Juhani Raudasoja. Tasavallan presidentti Urho Kekkonen nimitti Pohjosen maaherraksi 2. syyskuuta 1977, ja hän aloitti virassa lokakuun alussa.
Pohjonen toimi poliittisella urallaan myös Kokkolan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä sekä SDP:n puoluetoimikunnan jäsenenä. Hän oli myös kaupunginvaltuuston puheenjohtaja 1965–1968. Yrjö R. Saarinen
Saarinen valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän toimi eduskunnassa puolustusasiain- ja työväenasiainvaliokunnassa. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1937, 1940 ja 1943 vaaleissa. Kunnallispolitiikassa hän toimi Kokkolan ja Oriveden valtuustoissa. Eduskuntavaalit 1975
SDP:n kansanedustaja Antti Pohjonen siirtyi Vaasan läänin maaherraksi lokakuun alussa 1977 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Juhani Raudasoja. SKDL:n kansanedustaja Aarne Pulkkinen kuoli joulukuussa 1977 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Veikko J. Rytkönen. SKDL:n kansanedustaja Kauko Hjerppe siirtyi Kuopion läänin maaherraksi elokuun alussa 1978 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Juhani Vähäkangas. Kokoomuksen kansanedustaja, puolueen puheenjohtaja Harri Holkeri jätti eduskunnan siirtyessään Suomen Pankin johtokunnan jäseneksi ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Ritva Laurila. SDP:n kansanedustaja Uljas Mäkelä siirtyi Rauman kaupunginjohtajaksi ja hänen tilalleen tuli Pirkko Valtonen. Suomen Maaseudun Puolue
Presidentti Urho Kekkonen ei halunnut käydä vuoden 1974 presidentinvaalia. Hänen virkakautensa jatkaminen edellytti poikkeuslakia, jonka eduskuntakäsittely vaati vaikeutettua perustuslain säätämisjärjestystä. Jotta poikkeuslaki olisi saatu voimaan suunnitellusti, eduskunnan oli ensin julistettava se kiireelliseksi 5/6 ääntenenemmistöllä, mihin tarvittiin 167 kansanedustajaa, ja sen jälkeen hyväksyttävä 2/3 enemmistöllä. Vennamo ja SMP vastustivat poikkeuslakia ja pitivät sitä kaappauksena. SKYP:n kansanedustajat eivät sen sijaan tahtoneet estää kauden jatkamista etenkään, koska muita presidenttiehdokkaita ei Vennamoa lukuun ottamatta ollut. SKYP:n eduskuntaryhmä oli vaa'ankieliasemassa eduskunnan hyväksyessä vaaditulla 5/6 enemmistöllä poikkeuslain 17. tammikuuta 1973. Urho Knuuti
Urho Einari Knuuti (25. marraskuuta 1918 Kemin maalaiskunta – 1. kesäkuuta 1988 Kemi) oli suomalainen poliitikko. Knuuti toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1966–1972 edustaen Lapin läänin vaalipiiriä. Kunnallispolitiikassa Knuuti toimi Kemin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Knuuti toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968. Knuuti kävi kansakoulun ja kauppakoulun. Politiikan ulkopuolella Knuuti toimi myymälänhoitajana 1938–1939, asioitsijana Kemissä 1945–1954, Kemin kaupungin taksoitussihteerinä 1955–1959 ja Kemin verotoimiston tarkastajana vuodesta 1960. Knuutin vanhemmat olivat asioitsija Henrik Vilhelm Knuuti ja Hilma Katariina Vuokila. Knuutin puoliso vuodesta 1946 oli Helmi Margareeta Törmänen. Knuutille myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1978. Mia Laiho
Laiho nousi eduskuntaan vuoden 2018 kevään aikana. Laiho sai kokonaisuudessaan 3952 ääntä kevään 2015 eduskuntaavaleissa yltäen varasijalle. Hänelle avautui paikka, kun kokoomuksen kansanedustaja Outi Mäkelä siirtyi Nurmijärven kunnanjohtajaksi. Uuno Raatikainen
Uuno Raatikainen (4. joulukuuta 1900 Viitasaari – 3. maaliskuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen osuuskauppa- ja raittiusmies sekä SDP:n kansanedustaja vuosina 1936–1948. Hänet valittiin kansanedustajaksi Vaasan läänin itäisestä vaalipiiristä. Urho Saariaho
Sosiaalineuvos Urho Saariaho vaikutti monin tavoin myös Sippolan kunnan (→ Anjalankoski → Kouvola) etenkin Kymijoen varrella olevan paperitehdastaajama Myllykosken sekä henkiseen että aineelliseen kehitykseen. Hänen ajamansa hankkeet muovasivat Myllykosken ulkoista kuvaa niin liikenteellisesti kuin palvelulaitoksinakin. Kansanedustaja koki olevansa myös paikkakuntansa edustaja maan parlamentissa. Urho Saariaho oli perustamassa Myllykosken työväenopistoa. Hän toimi Myllykosken ammattikoulun johtokunnan, sittemmin kuntaliiton liittovaltuuston puheenjohtajana vuodesta 1962 alkaen. Urho Saariaho vaikutti keskeisesti lukion saamiseksi Myllykosken yhteiskouluun. Sippolan kirkkovaltuustoon hän kuului 1960-luvun loppupuolen ja Kymenlaakson terveyden turvan hallitukseen vuodesta 1945 alkaen. Urho Kekkonen
Lakitieteen ylioppilaana ja varatuomarina Kekkonen työskenteli Etsivässä keskuspoliisissa. Hän perehtyi kommunisminvastaiseen toimintaan. Kommunisteihin välirikon tehneen Arvo Tuomisen mukaan Kekkonen oli vastustajiaan kohtaan asiallinen ja ammattitaitoinen. Etsivästä keskuspoliisista Urho Kekkonen myös löysi puolisokseen konekirjoittajana toimineen Sylvi Uinon, joka oli kannakselainen papintytär. Vuonna 1928 heille syntyivät kaksospojat Taneli ja Matti. Kullervo Rainio
Rainio valittiin kansanedustajaksi Kansallisen Kokoomuksen ehdokkaana Helsingin kaupungin vaalipiiristä eduskuntavaaleissa 1972 ja 1975. Hän oli Tuure Junnilan ohella niitä harvoja kokoomuspoliitikkoja, jotka 1970-luvulla arvostelivat presidentti Kekkosen politiikkaa ja Kekkosen valitsemista poikkeuslailla presidentiksi 1973. Hän oli vahvasti vaikuttamassa myös yliopistojen hallinnonuudistusta vastaan ja Yleisradion epäpolitisoinnin puolesta. Urho Heinänen
Heinänen johti vuosina 1922–1937 isänsä perustamaa Heinäsen kiviveistämöä joka muun muassa urakoi vuonna 1931 valmistuneen Eduskuntatalon kivityöt. Veistämö joutui kuitenkin 1930-luvulla lamavuosina talousvaikeuksiin ja Heinänen toimi sittemmin Vehmaan Vinkkilässä E. Lehdon kiviliikkeen piirtäjänä ja suunnittelijana 1937–1942 ja sen jälkeen Hämeenlinnassa Kummila Oy:n omistaman "Kiviveistämö Heinänen Oy":n johtajana 1940-luvun lopulle saakka. Urho Saariaho
Urho Saariaho syntyi Raahessa. Vanhemmat olivat nahkatehtailija, kenkäkauppias Johan Petter (J.P., ”Hiipe”) Saariaho (1874–1960) ja Amalia Karolina, e. Närvälä (1872–1940). Esikoistytär Elmin jälkeen syntyi perheeseen kuusi poikaa, näistä neljäntenä Urho. J. O. Söderhjelm
Söderhjelm osallistui Suomen ja Neuvostoliiton välisiin YYA-sopimusneuvotteluihin Moskovassa huhtikuussa 1948. Hän ja silloinen kansanedustaja Urho Kekkonen toimivat sanansaattajina Moskovan valtuuskunnan ja presidentti J. K. Paasikiven välillä lopullista sopimustekstiä muotoiltaessa. Annika Saarikko
Annika Virpi Irene Saarikko (s. 10. marraskuuta 1983 Oripää) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 2011 vaaleissa. Saarikko nimitettiin 10. heinäkuuta 2017 perhe- ja peruspalveluministeriksi Juha Rehulan tilalle. Urho Saariaho
Urho Saariaho ansioitui sekä aktiiviurheilujana että urheilujohtajana järjestötehtävissä. Urheiluharrastus alkoi jo pikkupoikana Raahessa. Urho Saariaho osallistui paikallisissa, piirikunnallisissa tms. kilpailuissa tarvittaessa seuransa edustajana moniinkin eri lajeihin, mutta tärkeimmäksi hänelle muodostui seiväshyppy. Väärästä ”selkä rimaan päin” -ylitystyylistä huolimatta kova harjoitus vei hänet aina Suomen mestaruuteen 22-vuotiaana 1934 – tulos oli 380. Lisäksi hän saavutti useita toisia, kolmansia ja pistesijoja SM-kilpailuissa. Kymenlaakson piiriennätys 380 oli hänen nimissään 1937-48. Saariaho oli puolustusvoimain mestari, Helsingin yliopiston kirjoilla ollessaan akateeminen mestari jne. Urho Saariaho oli monipuolinen urheilija menestyen seipään lisäksi yleisurheilussa monessa lajissa. Hän harrasti voimakkaasti myös jääpalloa. Jouko Jääskeläinen
Eduskuntaan Jääskeläinen valittiin ensimmäisen kerran eduskuntavaaleissa 1991 Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Hänet valittiin jatkamaan kansanedustajana vaaleissa 1995 ja vaaleissa 1999, mutta vaaleissa 2003 hän putosi eduskunnasta jäätyään neljän puolueen vaaliliiton listalla kolmanneksi, eduskuntaan valitun perussuomalaisten Timo Soinin ja puoluetoverinsa Antero Laukkasen jälkeen. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Jääskeläinen tuli jälleen valituksi kristillisdemokraattien kansanedustajaksi. Hän oli ehdolla myös vaaleissa 2015, mutta jäi tuolla kertaa varasijalle Antero Laukkasen tultua valituksi. Eduskunnassa ollessaan Jääskeläinen toimi varsinaisena jäsenenä seitsemässä eri valiokunnassa, vuodet 1991–1994 ympäristövaliokunnassa, 1991–1995 talousvaliokunnassa, 1994–1995 ja 2011–2015 valtiovarainvaliokunnassa, 1995–2003 suuressa valiokunnassa, 1996–1997 lakivaliokunnassa, 1997–1998 sivistysvaliokunnassa ja vuodet 1999–2003 perustuslakivaliokunnassa. Hän toimi myös puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuodesta 1997 vuoteen 2003. Juho Heikkinen
Juho Heikkinen valittiin ensimmäisen kerran kansanedustajaksi Maalaisliiton listoilta 22. toukokuuta 1907 ja oli edustajana 31. tammikuuta 1911 saakka. Toistamiseen hänet valittiin 1. marraskuuta 1917 ja hän oli tehtävässä 4. syyskuuta 1922 saakka. Itsenäisyysliikkeen alkuvaiheissa, vuoden 1914 paikkeilla Halla kuului Ab Uleå Oy:lle Heikkisen viljellessä sitä vuokraviljelijänä. Maalaisliiton johtomiehiin kuulunut Juho Heikkinen liittyi jääkäriliikkeeseen vuonna 1915 tohtori Valter Sivénin suostuttelemana. Juho Sillanpää
Juho Hermanni (Jussi) Sillanpää (s. 7. elokuuta 1938 Kauhajoki) on suomalainen maanviljelijä ja poliitikko. Sillanpää toimi kansanedustajana vuosina 1987–1991 edustaen Vaasan läänin vaalipiiriä ja kuului Keskustan eduskuntaryhmään. Urho Saariaho
Vuonna 1960 perustettu Rautaruukki ankkuroitiin muuhun yhteiskuntaan siten, että osakasyhtiöiden lisäksi sen hallintoneuvostossa olivat edustettuina myös ammattiyhdistysliike ja poliittiset puolueet. Toisin kuin useimmissa muissa valtionyhtiöissä 60-luvulla Rautaruukissa pidettiin hallintoneuvosto hyvin informoituna ja sillä oli todellista merkitystä asioiden hoitamisessa. Eduskunnan tuen turvaaminen oli tarpeen alkuvaiheen rahoituspanoksen hankkimiseksi valtiolta. Kokkola jäi kohtuuttomankin paljon julkisuutta saaneessa sijaintikysymyksessä lopulta toiseksi, ja Rautaruukki päätettiin rakentaa Raaheen sittemmin liitetyn Saloisten kunnan Rojuniemeen. (Unto Luukko: Rautaruukki 1960 – 90, Oy Kaleva – Oulu – 1990) Näin aikanaan merkittävä, mutta ajan mittaan taantunut, pieni ja köyhä sekä työttömyyden vaivaama merenkulkukaupunki koki toisen tulemisensa teollisuuspaikkakuntana. Urho Saariaho toimi Rautaruukki Oy:n hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1963 – 71. Myös Kansaneläkelaitoksen (Kela) tilintarkastajana hän toimi pitkään. Myllykosken Liikemiesyhdistyksen perustamiseen Urho Saariaho vaikutti ratkaisevalla tavalla. Kymen Yrittäjät ry:n perustavassa kokouksessa vuonna 1967 valittiin sosiaalineuvos Urho Saariaho hallituksen puheenjohtajaksi. Esko Aho
Aho valittiin keskustan puheenjohtajaksi vuoden 1990 puoluekokouksessa, jossa Paavo Väyrysen seuraajaksi pyrki myös Eeva Kuuskoski. Puoluesihteeriksi Seppo Kääriäisen seuraajaksi valittiin Saksasta kutsuttu Erja Tikka. Keskusta saavutti Ahon puheenjohdolla ”veret seisauttavan vaalivoiton” kevään 1991 eduskuntavaaleissa. Voiton taustalla oli syksyllä 1990 alkanut lama. Vaalivoiton jälkeen keskusta pyrki muodostamaan vähintään kolmen suuren puolueen sateenkaarihallituksen, mutta SDP kieltäytyi vaalitappionsa vuoksi. 36-vuotiaana Ahosta tuli Suomen nuorin pääministeri. Hallituksen lamavuosina toteuttamaa tiukkaa talouspolitiikkaa ja suuria menojen leikkauksia on pidetty keskustan vaalitappion syynä vuoden 1995 vaaleissa. Ahosta käytettiin tällöin kansan keskuudessa nimeä pula-aho. Jyrki Yrttiaho
Jyrki Valto Yrttiaho (s. 4. toukokuuta 1952 Pelkosenniemi) on suomalainen vasemmistoliittolainen poliitikko, joka on toiminut kansanedustajana (2007–2015) ja Raision kaupunginvaltuutettuna. Hänet erotettiin vasemmistoliiton eduskuntaryhmästä kesäkuussa 2011 yhdessä Markus Mustajärven kanssa, sillä he vastustivat puolueen osallistumista Kataisen hallitukseen ja äänestivät hallitukselle epäluottamusta. He perustivat syyskuussa vasenryhmä-nimisen oman eduskuntaryhmän. Ennen eduskuntauraansa Yrttiaho työskenteli vuodesta 1982 Metalliliiton suurimman osaston, Metalli 49:n, toimitsijana. Mia Laiho
Mia Kaarina Laiho (s. 28. lokakuuta 1969 Helsinki) on kokoomuslainen kansanedustaja ja kansanedustaja Uudeltamaalta. Hän toimii myös kaupunginvaltuutettuna kotikaupungissaan Espoossa. Laiho on koulutukseltaan lääketieteen tohtori ja sisätautien erikoislääkäri. Paavo Saarinen
Juho Paavo Saarinen (ent. Raumharja; 17. tammikuuta 1886 Askainen – 12. kesäkuuta 1960 Paimio) oli maalaisliittolainen kansanedustaja, maanviljelijä ja talousmies. Juho Saaristo
Johan Henrik (Juho Heikki, J.H.) Saaristo (entinen sukunimi Sikanen; 12. joulukuuta 1877 Leppävirta – 30. syyskuuta 1937 Turku) oli suomalainen suutari, toimitsija ja sosialidemokraattien kansanedustaja. Mika Raatikainen
Mika Pekka Raatikainen (s. 7. marraskuuta 1961 Helsinki) on perussuomalainen poliitikko. Hänestä tuli kansanedustaja varasijalta heinäkuussa 2014 kun Jussi Halla-aho valittiin Euroopan parlamenttiin kevään eurovaaleissa. Jaakko Saariaho
Jaakko Saariaho valmistui vuonna 1904 kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista. Hän asui ja työskenteli aluksi kirjakauppiaana Puolangalla, kunnes muutti Saloisiin, jossa toimi kansakoulunopettajana vuosina 1912–1944. Hän oli pitkään mukana Saloisten kunnallispolitiikassa ja luottamustoimissa. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana hän oli vuosina 1922–1925, 1926–1931 ja 1936–1939. Hän toimi myös Saloisten suojeluskunnan päällikkönä sisällissodan aikana. Nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana Saariaho oli 11. helmikuuta 1913 – 1. helmikuuta 1914. Hän nousi edustajaksi varasijalta. Myöhemmin Saariaho kuului kokoomukseen. Urho Kähönen
Urho Kähönen (6. heinäkuuta 1910 Terijoki – 3. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen agronomi, pääjohtaja, maanviljelijä ja maalaisliittolainen poliitikko. Hän oli kansanedustajana 1951–1966 sekä maatalousministerinä 1958. Kähönen vaikutti erityisesti siirtokarjalaisten edunvalvonnassa ja oli Karjalan liiton puheenjohtaja. Juho Laakso
Johan (Juho) Erik Laakso (aik. Forsell, 4. lokakuuta 1854 Askola – 23. syyskuuta 1915 Loviisa) oli torppari ja yksi Suomen ensimmäisistä kansanedustajista. Laakso toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1907–1908. Hänet valittiin kansanedustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä. Urho Saariaho
Urho Saariaho toimi Raahe-aikanaan useita vuosia urheiluseura Raahen Vesan johtokunnassa. Yhtyneiden Paperitehtaiden henkilövalinnoissa kiinnitettiin 1930-luvun puolivälissä huomiota myös urheilusaavutuksiin. Urheilijanuorukainen Urho Saariahon ansiot tällä alalla vaikuttivatkin hänen ottamiseensa tehtaan palvelukseen. Simon Elo
Simon Elo valittiin eduskuntaan vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän oli perussuomalaisten eduskuntaryhmän jäsenenä kesäkuuhun 2017 asti. Kesäkuun 10. päivänä Elo onnitteli Halla-ahoa valinnasta ja lupasi jatkoa yhtenäisinä Perussuomalaisina. Suomalaisen politiikan vilkkaana tiistaina Elo esiintyi kuitenkin – vain kolme päivää myöhemmin – Uusi vaihtoehto -nimisen eduskuntaryhmän puheenjohtajana ja erosi perussuomalaisten eduskuntaryhmästä yhdessä 20 muun edustajan kanssa. Hän ilmoitti samalla viikolla eronneensa myös puolueesta. Annika Saarikko
Kesäkuusta 2010 alkaen Saarikko on ollut yksi puolueensa kolmesta varapuheenjohtajasta. Hän aloitti kesällä 2010 myös pääministeri Mari Kiviniemen erityisavustajana vastuualueenaan keskustan ministeriryhmän viestinnän koordinointi. Hän jatkoi tehtävässä huhtikuuhun 2011 asti, jolloin hänet valittiin eduskuntaan Varsinais-Suomen vaalipiiristä 4 185 äänellä. Hänet valittiin jatkokaudelle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Saarikko aloitti perhe- ja peruspalveluministerinä 10.7.2017. Paavo Susitaival
Sotien jälkeisen ajan Susitaival toimi Suomen "virallisena" anti-kekkoslaisena. Riita oli alkanut jo 1930-luvulla: ”Yksityiselämältään törkyinen pyrkyri ja takinkääntäjä!” oli Susitaipaleen kommentti Urho Kekkosesta. 1950-luvulla hän järjesti Kekkosen vastaisen kampanjan; hän ilmoitti Suojelupoliisille olevansa valmis vastaamaan puheistaan oikeudessa, jos tarvitsee. ”Pääasia, ettei Kekkosesta tule presidenttiä.” Urho Kekkonen
Työelämässä Kekkonen siirtyi maatalousministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi vuonna 1933 ja yritti samana vuonna ensimmäisen kerran eduskuntaan mutta ei tullut valituksi. Maalaisliitossa Kekkonen nousi nopeasti merkittävään asemaan toimien puolueen keskushallituksen jäsenenä vuodesta 1935 alkaen presidentiksi valintaansa asti. Vuonna 1936 hän yritti toisen kerran eduskuntaan ja tuli valituksi Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Hänet nimitettiin heti oikeusministeriksi (1936–1937) Kyösti Kallion hallitukseen ja sen jälkeen A. K. Cajanderin punamultahallitukseen sisäasiainministeriksi (1937–1939). Hän yritti lakkauttaa äärioikeistolaisen Isänmaallisen Kansanliikkeen 1938, ja tässä epäonnistuneessa operaatiossa tuli tunnetuksi käsite "Kekkosen konstit". IKL:n näkyvimpiin hahmoihin kuulunut professori Bruno Salmiala viittasi siihen vielä vuonna 1968 ja syytti Kekkosta IKL:n häpäisemisestä presidentinvaalikampanjassa. Viljami Kalliokoski
Kalliokoski ei kuulunut hallituksen sisärenkaaseen, joka käsitteli ulkopoliittisia linjauksia. Siitä huolimatta sodan loppuvaiheissa Kalliokoskea vastustaneen maalaisliiton opposition keulahahmoksi nousi ulkopoliittisiin erimielisyyksiin vedonnut Urho Kekkonen. Kalliokoski kuului ns. vanhoihin kasvoihin, joiden ei sallittu asettua ehdolle enää eduskuntavaaleissa 1945. Kalliokosken ja Kekkosen kärjistynyt vastakkainasettelu johti Kalliokosken eroamiseen maalaisliiton johdosta kesken dramaattisen puoluekokouksen kesäkuussa 1945. Eronsa jälkeen Kalliokoski välttyi häntä uhanneelta syytteeltä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Hän oli puolueensa sisällä Kekkosen vastaehdokkaana valittaessa maalaisliiton presidenttiehdokasta vuoden 1956 vaaleihin. Vuorostaan puolueensa sisällä oppositioon jäänyt Kalliokoski teki paluun eduskuntaan vuoden 1948 vaaleissa ja jatkoi kansanedustajana vuoteen 1962 saakka. Sen jälkeen hän toimi vielä muun muassa kirkollisissa luottamustehtävissä ja oli kirkkohallituksen jäsenenä ja kirkolliskokouksen varapuheenjohtajana siihen asti korkeimpaan asemaan noussut maallikko evankelis-luterilaisessa kirkossa. Kalliokoski tunnettiin myös taidokkaana puhujana, jonka puheiden määrän on yli kuusi vuosikymmentä kestäneen julkisen uran aikana arvioitu nousseen viiden ja kymmenen tuhannen väliin. Terho Pursiainen
Pursiainen oli SKDL:n kansanedustajana vuosina 1970–1972 ja 1979–1987 sekä Helsingin kaupunginvaltuutettuna 1972–1974. Pursiainen valittiin eduskuntaan ohi Suomen kommunistisen puolueen puheenjohtaja Aarne Saarisen (Helsingin vaalipiirissä 1970) ja SKP:n varapuheenjohtaja Taisto Sinisalon (Kymen vaalipiirissä 1979). Vuonna 1979 hän sai 11 553 ääntä ja oli vaalipiirinsä ääniharava. Tuure Junnila
Vuoden 1987 eduskuntavaaleissa Junnila jäi varasijalle ja joutui seuraamaan sivusta hallitusneuvotteluja, joiden myötä kokoomuksen 21 vuotta kestänyt oppositiokausi vihdoin päättyi. Hän nousi vielä viimeisen kerran kansanedustajaksi helmikuussa 1990 Eeva-Riitta Siitosen siirryttyä saman vuoden alussa Uudenmaan läänin maaherraksi. Vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Junnila ei onnistunut enää uusimaan kansanedustajan valtakirjaansa, mutta siitä huolimatta hän ei jäänyt murehtimaan putoamistaan, vaan piti sitä melkeinpä helpotuksena. Kauko Saarentaus
Kansakoulunopettajana työskennellyt Saarentaus toimi Yleisradiossa sivutoimisena tv:n uutistenlukijana vuodesta 1959 vuoteen 1967 ja veti myös suosittua "Jatkoaika"-nimistä viihdeohjelmaa vuosina 1967–1968. "Viisasten kerhon" puheenjohtajana Saarentaus toimi vuosina 1973–1983 ja uudelleen 1989–1990. Radiossa Saarentaus toimitti myös Kouluradion uutiskatsauksia ja järjesti tietokilpailuja pari vuotta 1960-luvulla. Urho Kähönen
Kähönen valittiin eduskuntaan 1951 Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli 1954–1956 suuren valiokunnan ja 1958 maatalousvaliokunnan puheenjohtajana sekä jäsenenä puolustusasiainvaliokunnassa, ulkoasiainvaliokunnassa ja pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnassa. Kähönen toimi maatalousministerinä Fagerholmin III hallituksessa 14.11.1958 – 13.1.1959. Presidentin valitsijamiehenä hän oli kahdesti, vuosina 1956 ja 1962. Hän vaikutti myös Karjalohjan kunnanvaltuustossa. Kähönen oli muissa yhteiskunnallisissa tehtävissä eri yhdistyksissä puheenjohtajana tai johtokunnan, hallintoneuvoston tai valtuuskunnan jäsenenä. Vihtori Vainio
Juho Vihtori Vainio (alun perin Johansson, 2. elokuuta 1890 Jokioinen – 25. maaliskuuta 1942 Karkkila) oli Suomen sosialistista työväenpuoluetta vuonna 1923 edustanut kansanedustaja. Hän tuli eduskuntaan Matti Väisäsen tilalle, kun Väisänen julistettiin edustajantoimeen oikeudettomaksi 20. joulukuuta 1922. Vuonna 1923 Vainio tuomittiin vankilaan poliittisista syistä kuten muutkin SSTP:n kansanedustajat. Äärioikeisto Suomessa
Äärioikeiston yhtenä vihollisenaan pitämä Urho Kekkonen luopui tasavallan presidentin virasta vuonna 1981, ja taistolaisuuden vetovoima hiipui 1980-luvun alkuvuosina. Tuon vuosikymmenen aikana uudeksi äärioikeiston vihan kohteeksi valikoituivat pakolaiset, joita Suomessa oli silloin vielä melko vähän. Ensimmäinen suurehko joukko olivat vuonna 1979 maahan tulleet Vietnamin venepakolaiset, ja 1980-luvun aikana saapui niin sanottuina kiintiöpakolaisina lähinnä kurdeja. Äärioikeisto ei kuitenkaan ollut ainoa pakolaisiin kriittisesti suhtautunut ryhmittymä; jopa eräät Kokoomuksen ja Keskustan kansanedustajat tekivät vuonna 1987 eduskuntakyselyn pakolaisten maahantulon lisääntymisestä. Kyselyn mukaan pakolaisten ottaminen oli vaikeiden asunnottomuuden ja työttömyyden sekä nuorten itsemurhien aikana ”suuresti vastuutonta”. Lasse Virén
Virén oli tasavallan presidentti Urho Kekkosen valitsijamiesehdokkaana Liberaalisen Kansanpuolueen listoilla vuoden 1978 presidentinvaalissa, mutta ei tullut valituksi. Pian sen jälkeen hän siirtyi Kansallisen Kokoomuksen riveihin. Hän oli presidentin valitsijamies kokoomuksen listoilla 1982 ja 1988. Eduskuntavaalit 1979
Vaalien jälkeen aloitti Koiviston II hallitus ja sitä seurasi vuoden 1982 presidentinvaalin jälkeen muodostettu Sorsan III hallitus. Molemmat hallitukset rakentuivat ns. kansanrintamapohjalle, kunnes SKDL:n ministerit joutuivat jättämään hallituksen vuoden 1982 lopussa. Kalevi Sorsasta tuli keväällä 1982 Suomen pitkäaikaisin pääministeri hänen ohitettuaan viittä hallitusta 1950-luvulla johtaneen Urho Kekkosen. Suomen presidentinvaali 2018
Perussuomalaisten eduskuntaryhmästä irtaantuneiden Sininen tulevaisuus ei osallistunut vuoden 2015 eduskuntavaaleihin, joten sen tulisi kerätä 20 000 kannattajakorttia presidenttiehdokkaan asettamiseksi. Sinisen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Simon Elo kertoi heinäkuussa 2017, että ryhmä päättää luultavasti syksyllä, asettaako se oman presidenttiehdokkaansa. Siniseen eduskuntaryhmään kuuluva eduskunnan puhemies Maria Lohela ilmoitti elokuussa 2017 kannattavansa istuvan presidentin Sauli Niinistön jatkokautta. Hän totesi, että oman ehdokkaan asettaminen Siniselle tulevaisuudelle ”olisi tosi iso työ” ja piti mahdollisena, että ryhmä asettuisi tukemaan Niinistöä. Myös Sinisen eduskuntaryhmän kansanedustaja Vesa-Matti Saarakkala ilmoitti elokuussa kannattavansa tasavallan presidentti Niinistön jatkokautta. Syyskuussa 2017 ryhmän kansanedustajat Kimmo Kivelä ja Martti Mölsä kertoivat henkilökohtaisesti kannattavansa Sauli Niinistön jatkokautta. Myös Lea Mäkipää piti todennäköisenä, että hän asettuu tukemaan Niinistön uudelleenvalintaa. Eduskuntaryhmän puheenjohtaja Simon Elo kertoi syyskuussa allekirjoittaneensa Sauli Niinistön kannattajakortin, mutta totesi, että ryhmä päättää loppuvuonna omasta linjastaan presidentinvaalissa ja että hän ei aio sitä ennen ottaa ryhmäjohtajana asiaan kantaa. Lokakuussa puolueeksi rekisteröitynyt ryhmä kertoi, ettei se aseta omaa ehdokastaan presidentinvaaliin eikä ryhdy tukemaan ketään muutakaan ehdokasta. Sampo Terho
Terho nousi Euroopan parlamenttiin varasijalta Timo Soinin siirryttyä takaisin eduskuntaan vuoden 2011 vaaleissa. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa Terho valittiin jatkokaudelle. Sininen eduskuntaryhmä
Perussuomalaisten puheenjohtajavaalin lähestyessä puolueen europarlamentaarikko Jussi Halla-aho ilmoittautui maaliskuussa 2017 puheenjohtajaehdokkaaksi. Hänen päävastustajansa oli puolueen pitkäaikaisen johtajan Timo Soinin suosikki, kansanedustaja Sampo Terho. Kuukausia aikaisemmin puolueen kansallismielisten jyrkkä siipi oli vahvistanut sosiaalisessa mediassa lobbausta puolueen linjan kääntämiseksi silloista johtoa maahanmuuttokriittisemmälle linjalle. Puolueen eduskuntaryhmän enemmistö sen sijaan "Helsingin Sanomien" mukaan oli maltillisia, jotka alkoivat miettiä mitä tehdä jos puolue muuttuisi selvästi EU- ja maahanmuuttokriittisemmäksi ja kansallismielisemmäksi. He totesivat, ettei pelkkä Halla-ahon valinta välttämättä olisi suuri ongelma, vaan uusien varapuheenjohtajien nimet olisivat tärkeitä. Paavo Saarinen
Saarinen oli maalaisliiton Turun eteläisen vaalipiirin kansanedustaja 1. toukokuuta 1925 – 31. elokuuta 1933. Hän toimi eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa, perustuslakivaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa sekä Suomen Pankin tilintarkastajana. Presidentin valitsijamiehenä hän oli 1925. Yrjö Saari
Saari oli perustamassa Reisjärven kalastuskuntaa 1953 ja hänet valittiin myös sen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Vuonna 1948 Saaresta tuli kansanedustaja Maalaisliiton edustajana. Hänen lisäkseen Nivalasta valittiin Kerttu Saalasti ja Yrjö Hautala. Eduskunnassa Saari oli 1948–1950 ja hän kuului valiokuntaan ja työnväenasiain valiokuntaan. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä 1950. Aaro Uusitalo
Uusitalo valittiin kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 1945 Uudenmaan vaalipiiristä. Hän oli luottamustoimessa vain yhden kauden. Hän oli myös sotasyyllisyysoikeuden jäsen ja yksi niistä kolmesta, jotka loppuun asti äänestivät kovimpien mahdollisten rangaistusten puolesta. Muut kaksi olivat Hertta Kuusinen ja Eino Pekkala. Urho Jokinen
Valurin työtä tehnyt Jokinen ehti toimia ammatissaan vain pari vuotta ennen valintaansa Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) valistussihteeriksi. Kyvykkääksi huomattu Jokinen eteni nopeasti turkulaiskommunistien hierarkiassa ja hän suoritti Sirola-opiston vuonna 1949. Opintojen jälkeen Jokista ehdotettiin Suomen kommunistisen puolueen , mutta esitys ei toteutunut. Vuonna 1953 Jokinen kävi Sirolan jatkokurssin. Vuosina 1954–1956 hän oli SKP:n tiedotussihteerinä. Jokinen johti kolme vuotta (1957–1960) Oiva Lehdon jälkeen. Yhdessä Toivo Forssin ja Tuure Lehtosen kanssa Jokinen piti piirin tiukasti luokkakantaisissa käsissä. Hänellä oli hyvät välit myös SKP:n puheenjohtajaan, turkulaiseen Aimo Aaltoseen, jota Jokinen ihaili oppi-isänään. Turussa Jokinen pysyi vuoteen 1962 toimien kaksi viimeistä vuotta SKDL:n Uuden Päivän päätoimittajana. Hän oli tässä vaiheessa puolue- ja piirijohdon suosiossa ja suojeluksessa. Juho Kusti Paasikivi
Vuonna 1956 Paasikivi oli epävirallisena ehdokkaana, niin kutsuttuna mustana hevosena, presidentinvaalin toisella kierroksella, mutta ei tullut valituksi kolmannelle kaudelle. Hänen seuraajakseen valittiin silloinen pääministeri Urho Kekkonen. Suomi 1950-luvulla
Toisen maailmansodan jälkeen Suomi oli siirtynyt ensimmäisen tasavallan ajasta toiseen tasavaltaan. Liittoutuneiden valvontakomissio oli lähtenyt Suomesta 1947, jolloin solmittiin Pariisin rauhansopimus. Vaaran vuodet olivat ohi. 1950-luvun alkaessa Suomen presidenttinä toimi 79-vuotias Juho Kusti Paasikivi. Hän oli sotien jälkeisen puolueettomuuslinjan eli niin kutsutun Paasikiven–Kekkosen linjan linjan luoja. Maaliskuussa 1956 presidentiksi valittiin 55-vuotias Urho Kekkonen. Hänestä tuli Suomen tasavallan pitkäaikaisin presidentti. Päinvastoin kuin 2000-luvulla, presidentillä oli laajat valtaoikeudet; hänellä oli oikeus jopa eduskunnan hajottamiseen. Urho Saariaho
Kesäkuussa 1941 alkaneessa jatkosodassa Urho Saariahon joukko-osasto oli JR 25, Piikkirykmentti, joka operoi pää-asiassa Itä-Karjalassa Hän toimi viestijoukkueen johtajana heinäkuuhun 1943. Saariaho haavoittui tammikuun alussa 1942 jalkaan Hiisjärven taisteluissa ja oli sotasairaalassa kolme kuukautta. Luutnantti Saariaho oli oman toimensa ohella rykmentin valistusupseeri lokakuusta 1942. Tehtävä muutettiin päätoimiseksi heinäkuussa 1943, samaan aikaan kun Saariaho ylennettiin kapteeniksi. Asemasotavaiheessa rykmentti oli Seesjärvellä. Sodan loppuvaiheessa Piikkirykmentti osallistui Kannaksen torjuntataisteluihin: Kaukjärvi – Summa – Tali – Karisalmi – Ihantala. Näissä sotatoimissa Saariaho toimi taas kesäkuun lopulta alkaen viestiupseerina. Hänet kotiutettiin marraskuussa 1944. Matti Saarinen
Matti Kalervo Saarinen (s. 16. kesäkuuta 1947 Lohja) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut Suomen sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuosina 1987–1991 ja 1995–2015. Saarinen on toiminut Lohjan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1989–1996 ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuosina 1987–1988. Sotilasarvoltaan hän on alikersantti. Juho Saaristo
Saaristo oli SDP:n kansanedustajana 1908–1910 edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä. Eduskuntavaalit 2007
Valituista 72 ei ollut kuulunut edelliseen eduskuntaan. 64 oli ollut kansanedustajana jo ennen vuoden 1999 vaaleja ja noin puolet eli 99 vuoden 2003 vaaleja. 11 nyt valittua kansanedustajaa oli tullut eduskuntaan jo Urho Kekkosen presidenttikaudella: Mauri Pekkarinen ja Paavo Väyrynen (Kesk.), Ilkka Kanerva, Pertti Salolainen ja Ben Zyskowicz (Kok.), Matti Ahde, Liisa Jaakonsaari, Jouko Skinnari ja Erkki Tuomioja (SDP) sekä Mikko Kuoppa ja Esko-Juhani Tennilä (Vas.). Mauno Koiviston kaudella eduskunnassa työskennelleitä oli edellisten lisäksi 28. Kaarlo Hänninen
Kaarlo Hänninen valittiin ensimmäisen kerran Maalaisliiton kansanedustajaksi vuonna 1924. Hänen tärkeimmäksi poliittiseksi kysymyksekseen nousi Oulun–Kuusamon rautatie, josta hän kirjoitti kahdessa kirjassaan. Hänninen ajoi Koillismaan alueen maatalousväestön elinolosuhteiden parantamista, ja hänen ansiostaan sipulinviljelystä alettiin maksaa markkinointitukea. Kuusamoa varten säädettiin vuosina 1932–1934 oma pientilojen asutuslaki, jolloin pientilat voitiin lunastaa itsenäisiksi tiloiksi. Hännisen aloitteesta vuonna 1935 säädettiin Kuusamoa ja Posiota varten velkojen vakauttamislaki, jossa valtio takasi kohtuullisen velkamäärän velkaantuneille tiloille. Eduskuntavaalit 1972
Eduskuntaan syntyi alkaneen vaalikauden aikana toinenkin uusi puolue, Perustuslaillinen kansanpuolue. PKP:n ensimmäisiksi kansanedustajiksi tulivat RKP:sta eronnut Georg C. Ehrnrooth, joka oli vastustanut presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa poikkeuslailla, sekä kokoomuksesta linjariitojen vuoksi loikannut Salme Katajavuori. LKP:n kansanedustaja Pirkko Aro loikkasi SDP:hen kesäkuussa 1973. Raimo Holopainen
Raimo Tapani Holopainen (s. 30. toukokuuta 1948 Juuka) on suomalainen kansanedustaja ja poliitikko. Vuodesta 1973 hän oli Juuan avustava ulosottomies. Holopainen toimi kansanedustajana ajalla 1. maaliskuuta 1996 – 23. maaliskuuta 1999 edustaen Pohjois-Karjalan läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Juho Rannikko
Rannikko oli suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1917 ja kokoomuksen kansanedustajana 1922–1927 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Rannikko oli myös Taivassalon kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan varapuheenjohtajana. Urho Saariaho
Urho Jaakko Saariaho (27. marraskuuta 1911 Raahe – 18. syyskuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja. Yrjö R. Saarinen
Yrjö Reino Saarinen (oik. Yrjö Reinhold, myös: Yrjö R., 22. lokakuuta 1899 Hämeenlinna – 23. syyskuuta 1977 Kangasala) oli suomalainen insinööri ja IKL:n poliitikko. Hän oli kansanedustajana vuodet 1936–1945. Elämäntyönsä hän teki maanviljelysinsinöörinä. Eino Grönholm
Kansanedustajaksi Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä Grönholm tuli vuonna 1975 varasijalta Eero Salon jälkeen ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Hän tuli valituksi uudelleen eduskuntavaaleissa 1979 ja toimi kansanedustajana vielä toisen kauden vuoteen 1983. Eduskunnan valiokunnista hän kuului Laki- ja talousvaliokuntaan, Puolustusasiainvaliokuntaan, sivistysvaliokuntaan, Suureen valiokuntaan ja Toiseen lakivaliokuntaan. Presidentin valitsijamiehenä Grönholm oli vuosina 1978 ja 1982. Urho Saariaho
Sosiaalipäällikkö Urho Saariaho osallistui Myllykosken Paperitehdas Oy:n, sittemmin Myllykoski Oy:n piirissä lukemattomien yhtiölle tärkeiden asioiden hoitamiseen. Hän auttoikin hankkimaan yhtiölle mm. edullista valtion rahoitusta tuotantotoiminnan laajentamiseen. Urho Saariaho ajoi myös rautatien saamista yhtiön Luikonlahden kaivokselle aina tuloksekkaaseen päätökseen saakka. Urho Saariaho toimi aktiivisesti synnyinkaupunkinsa Raahen puolesta, kun väännettiin kättä uuden valtio-omisteisen terästehtaan, Rautaruukin sijaintipaikasta. Useissa muissakin kriittisissä tilanteissa hän toimi mm. valtiovarainvaliokunnan kauppa- ja teollisuusjaoston jäsenenä Pohjois-Suomen hyväksi. Suomi 1960-luvulla
Urho Kekkonen toimi Suomen tasavallan presidenttinä koko 1960-luvun. Suomessa pidettiin vuonna 1962 presidentinvaalit, joissa oli ehdolla Urho Kekkonen, jota tuki Maalaisliitto, Ruotsalainen kansanpuolue, ja Suomen kansanpuolue. Kekkonen sai 145 valitsijamiestä ja voitti vaalit. Paavo Aitio oli SDKL:n ehdokas, Rafael Paasio SDP:n ja Emil Skog Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liiton (TPSL) ehdokas. Kokoomus oli SDP:n kanssa niin sanotussa Honka-liitossa, ja sen presidenttiehdokas oli Rafael Paasio.