Mihin Karl Emil Berg kuoli?
Karl Emil Berg
Karl Emil Berg (16. syyskuuta 1869 Lappeenranta – 22. kesäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen kenraali, joka toimi vuoden 1921 suojeluskuntaselkkauksen yhteydessä kaksi päivää suojeluskuntien ylipäällikkönä ennen kuin teki itsemurhan kunniasyistä. Berg toimi myös Suomen sotaministerinä 1919–1920. Karl Emil Berg
Berg erotti von Gerichin hallituksen tahdon mukaan, mutta hän joutui tämän vuoksi voimakkaan kritiikin kohteeksi upseeriston ja suojeluskuntajärjestön taholta. Kovan paineen alle joutunut Berg ampui itsensä virkahuoneessaan 22. kesäkuuta oltuaan vain kaksi päivää virassaan.
Tyko Brahe
Brahen kuolemansyy on yhä epäselvä, mutta vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan kyse ei ollut akuutista myrkytyksestä. Brahe saattoi kuolla virtsarakon tulehdukseen. Hänen epäillään yrittäneen hoitaa itseään elohopeaa sisältäneillä lääkkeillä, joka selittää korkean elohopeamäärän hänen elimistössään. Brahe kuoli aamulla yhdeksän ja kymmenen välillä. Karl Amadeus Hartmann
5. joulukuuta 1963 Hartmann kuoli syövän seurauksena kotikaupungissaan Münchenissä.Dibelius, Ulrich (2004). "Karl Amadeus Hartmann. Komponist im Widerstreit". Kassel: Bärenreiter.
Hartmann, Karl Amadeus (1965). "Kleine Schriften". Mainz: Schott's Söhne. Carl Sagan
Carl Sagan kävi pitkän ja vaikean kamppailun myelodysplasiaa vastaan, joka on verisairaus, jossa luuydin lakkaa tuottamasta soluja. Hän kuoli 62 vuoden ikäisenä, 20. joulukuuta 1996 Fred Hutchinson Cancer Research Centerissä Seattlessa, Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Karl Denke
Karl Denke (12. elokuuta 1870 – 22. joulukuuta 1924) oli saksalainen sarjamurhaaja ja kannibaali. Hän syntyi nykyisessä Puolan Ziębicessä. Aikuisiällään hän soitti urkuja paikallisessa kirkossa. Hän joutui pidätetyksi joulukuussa 1924 hyökättyään kirveen kanssa miehen asuntoon. Poliisi löysi Denken kotoa ihmislihaa, ja muistikirjassa oli tietoja kolmestakymmenestä henkilöstä, jotka olivat joutuneet sarjamurhaajan uhreiksi vuosien varrella. Denke teki itsemurhan hirttäytymällä selliinsä pidätyksen jälkeen. Robert Enke
Enkellä oli puoliso Teresa. Heidän tyttärensä Lara syntyi 31. elokuuta 2004 ja menehtyi synnynnäiseen sydänvikaan 17. syyskuuta 2006. Enke oli tunnettu eläinten oikeuksien puolestapuhuja. Enke kärsi syksyllä 2009 mystisestä virusperäisestä sairaudesta. Enke itse menehtyi jäätyään junan alle 10. marraskuuta 2009. Myöhemmin kuolemansyyksi vahvistettiin itsemurha. Enke oli kärsinyt mielialaongelmista. Karl Berg
Berg jäi eläkkeelle 5. syyskuuta 1988. Karl August Weikkolin
Tammikuussa 1891 Weikkolin matkusti Omaruruun hakemaan vaimoaan. Matkalla Ekuma-virralla alkoivat vaikeudet. Vettä oli virrassa enemmän kuin miesmuistiin, ja Weikkolin sairastui malariaan. Lääkelaatikonsakin hän oli jättänyt Uukwambiin. Se onnistuttiin sitten saamaan potilaan luo, mutta tämä kuoli 7.5., kun oli ehditty Uukwambin ensimmäisten talojen luo, noin kahdeksan kilometrin päähän suunnitellulta lähetysasemalta. Alan Berg
Kansallis­mielinen valkoisten valtaa kannattava 'The Order' ("Järjestö"), joka tunnetaan myös saksankielisellä nimillä 'Brüder Schweigen' ('Veljet pysykää hiljaa') englanninkielisellä nimellä 'Silent Brotherhood' (Hiljainen veljeskunta), ampui Bergin Denverissä 18. kesäkuuta 1984. Ketään ei tuomittu Bergin murhasta, mutta kaksi The Orderin jäsentä tuomittiin muiden syytteiden perusteella. Hermann Broch
Broch viimeisteli romaaninsa "Der Tod des Vergil" (Vergiliuksen kuolema) maanpaossa, ja se julkaistiin englanninkielisenä käännöksenä sekä saksaksi vuonna 1945. Elias Canettin lailla hän ryhtyi valmistelemaan laajaa tutkielmaa joukkoilmiöistä, mutta käsikirjoitus jäi keskeneräiseksi, kun Broch kuoli Yhdysvalloissa vuonna 1951. Ulrik Karl Stierneld
Vuonna 1784 Stierneld anoi Ranskan kuningatarta Marie Antoinettea pyytämään Kustaa III:lta lupaa palata Ruotsiin, mikä hänelle myönnettiinkin. Stierneld asettui Vallentunan pitäjän Vadan kylästä vuokraamaansa Stora Benhammarin kuninkaankartanoon, kun oli oikeudenkäynnissä menettänyt oman perintötilansa veljelleen. Myöhemmin hän aiheutti huolimattomuudellaan erään torpparin kuoleman ja teki rangaistuksen välttääkseen itsemurhan vuonna 1816. Naimattomana kuollut Stierneld haudattiin Södertäljen Pyhän Ragnhildin kirkon hautausmaalle Hackerin sukuhautaan. Hänen veljensä Samuel Stierneld oli henkivartiosotilas ja myöhempi valtiopäivämies, joka syyllistyi henkirikokseen ampuessaan rengin vuonna 1785. Ulrik Karlin tavoin myös Samuel pakeni ulkomaille. Emil Jannings
Janningsilla oli myöhemmällä urallaan merkittävä osa "kolmannen valtakunnan" kulttuurielämässä, ja Joseph Goebbels nimesi hänet vuonna 1941 "valtakunnan taiteilijaksi". Jannings vetäytyi Itävaltaan ja kuoli Salzburgin lähellä Stroblissa syöpään vuonna 1950. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Raalan kartano
Berg kuoli 1681 ja hänen saamansa lahjoitusmaat otettiin takaisin kruunulle vuoden 1683 reduktiossa. Vuonna 1685 maat luovutettiin kuitenkin elinikäiseksi rälssiksi Bergin köyhtyneelle leskelle Hedvig Pollille. Pollin kuoltua 1704 kartano jäi autioksi kunnes Bergin perilliset myivät sen 1708 kuninkaalliselle rahastomestari Thomas Adlercreutzille. 1700-luvulla Nurmijärven metsistä alettiin myydä puutavaraa Helsingin kautta ulkomaille vietäväksi. Vienti muodostui aluksi nelikulmaisiksi veistetyistä hollantilaisista tukeista eli pelkoista mutta pian aloitettiin myös sahatavaran vienti. Raalan kartanolla oli Nukarinkosken rannalla oma vesisaha johon hankittiin ensimmäisenä Suomessa ohuet hollantilaiset sahanterät joiden avulla sahaus nopeutui ja samasta puumäärästä saatiin enemmän sahatavaraa. Viktor Brack
Maaliskuussa 1941 Brack jättikin Himmlerille raportin, jossa todettiin voitavan käyttää röntgensäteitä laajamittaisena sterilointivälineenä. Hän vakuutti kesäkuussa 1941 Himmlerille järjestelmän toimivuutta kirjeellä, ja sitä alettiin heti testata Auschwitzin vangeilla. Todistajana lääkärien oikeudenkäynnissä olleen ranskalaissyntyisen Auschwitzissa syyskuusta 1943 tammikuuhun 1945 vankina olleen juutalaislääkärin mukaan leirin SS-lääkärit sterilisoivat ja kastroivat vankeja, ja toimenpiteet olivat erittäin tuskallisia. Brack tuomittiin niin sanotussa lääkärioikeudenkäynnissä kuolemaan ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948. Karl Kraus
Vuodesta 1930 alkaen Kraus puhui myös radiossa ja levytti puheitaan. Hän joutui auton töytäisemäksi helmikuussa 1936 ja kuoli sairastelun jälkeen sydänkohtaukseen kesäkuussa. Karl Enckell
Karl Enckell (1. kesäkuuta 1853 Elimäki – 6. heinäkuuta 1937 Joroinen) oli suomalainen maatalouden ja erityisesti maanviljelystalouden asiantuntija. Eric von Schantz
Yleisradion toimittaja Timo Heikkinen tutki vuonna 2017 Silkki-Saaran todellista henkilöllisyyttä ja selvisi että hän oli todellisuudessa Ylistarossa syntynyt torpparintytär Sofia Jaakontytär Arentti (1869–1947). Arentti oleskeli kansakoulun ja rippikoulun käytyään Ruotsissa vuosina 1887–1891 ja 1895–1906. Hän oli Helsingin kaupungin terveystoimiston ja myöhemmin huoltopoliisin kirjoissa prostituoituna vuodesta 1907 alkaen ja harjoitti tätä ammattia Helsingissä aina 1920-luvun puoliväliin saakka. Vuonna 1926 hän joutui Nikkilän mielisairaalaan skitsofrenian vuoksi ja oli viimeiset 20 vuotta elämästään eri mielisairaaloissa. Sofia Arentti kuoli maaliskuussa 1947 Uudenkaupungin piirimielisairaalassa. Karl E. Malm niminen mies toimitti sinikantisiin vihkoihin kirjoitetut alkuperäiset muistelmat Nide-kustantamolle jo ennen sotia ja näiden vihkojen perusteella Eric von Schantz kirjoitti romaaninsa. Malm oli asunut Silkki-Saaran kanssa ja kirjoittanut vihkot Silkki-Saaran päiväkirjan pohjalta vankilassa ollessaan. Von Schantz muutti romaania kirjoittaessan käsikirjoituksessa olleet nimet ja syntymävuodet suojatakseen vielä elossa olleita henkilöitä. Eric Carr
Vuoden 1991 heinäkuussa hän lensi Los Angelesiin kuvaamaan "God Gave Rock 'N' Roll to You II:n" musiikkivideota. Carrin terveydentila oli vielä tuolloin kuitenkin heikko, ja hän joutui käyttämään videolla peruukkia syöpähoitojen aiheuttamien hiustenlähdön vuoksi. Paul Stanleyn mukaan Carr antoi kaikkensa, mutta heikon kuntonsa vuoksi hän joutui kuvaamaan osuuksiaan videoon useaan kertaan. Videon kuvausten päätyttyä hän matkusti takaisin New Yorkiin, mutta terveydentilansa vuoksi hän ei kyennyt osallistumaan tulevan Kiss-albumi "Revengen" nauhoituksiin, joten rumpuosuuksia albumille nauhoitti Paul Stanleyn soolokiertueella aiemmin esiintynyt Eric Singer. Carrin terveydentila huononi entisestään keväällä tehdyistä leikkauksista huolimatta, ja syksyllä hän kärsi aneurysmasta ja hänet kiidätettiin sairaalaan. Selvittyään tästä hän kuitenkin kärsi aivoverenvuodon, jonka aivoihin siirtyneet syöpäsolut aiheuttivat. Carr ei enää toipunut, ja hän menehtyi 24. marraskuuta 1991 New Yorkissa. Karl Säre
Karl Säre kuoli 14. maaliskuuta 1945 Neuengammen keskitysleirissä. Karl Säre
Karl Säre siirrettiin vuonna 1943 Saksaan Sachsenhausenin keskitysleiriin. Säre tuli esille vielä vuoden 1943 Kööpenhaminassa järjestetyssä oikeudenkäynnissä, jossa häntä syytettiin Kööpenhaminassa Sären Tanskassa oloaikana tapahtuneesta tanskalaisen kommunistin Paul Eltermannin murhasta. Hänen sen jälkeisestä kohtalostaan ei ole tarkempaa tietoa. Karl Radek
Radek palasi Neuvosto-Venäjälle 1920 ja hänestä tuli Kominternin sihteeri, mutta Leninin kuoleman jälkeen menetti asemansa NKP(b):n keskuskomiteassa ja hänet erotettiin puolueesta muun vasemmisto-opposition mukana 1927. Radek kuitenkin hyväksyttiin takaisin vuonna 1930 ja hän auttoi Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslain valmistelutyössä. Stalinin vainojen aikana hänet vangittiin ja tuomittiin vuoden 1937 näytösoikeudenkäynnissä kuudentoista muun johtajan kanssa vankeuteen. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1939, vaikka vielä 1950-luvulla hänen väitettiin olevan elossa. Karl Bergström
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 3. jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä joukossa otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Sisällissodan päätyttyä hän palveli samassa joukko-osastossa, josta muodostettiin myöhemmin Uudenmaan Rykmentti ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi sen 2. pataljoonan 9. komppaniaan. Sotilaallisessa uraputkessa olleen Karl Ivar Bergströmin kohtaloksi muodostui hukkuminen sairausloman aikana 16. syyskuuta 1919. Tämä sotilaallisesti ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut ja Rautaristillä palkittu jääkärivääpeli laskettiin haudan lepoon Teerijärvelle. Karl Marx
Marx lähti parantelemaan vaivojaan eri kylpylöihin. Vuoden 1882 aikana hän ehti olla Algeriassa, Monte Carlossa, Vevyssä ja Argenteuilissa. Lokakuussa 1882 hän saapui Lontooseen, mutta lähti välittömästi huonoa säätä pakoon Wightsaarelle. Hän viipyi siellä tammikuuhun 1883. 5. tammikuuta 1883 Marx sai kirjeen, että Jennychen oli kuolemaisillaan syöpään. Marxin oma terveys oli romahtamaisillaan, hänellä oli yskänkohtauksia jotka olivat tukehduttaa hänet, kurkku ja keuhkoputket olivat tulehtuneet ja nukkuminen oli vaikeaa yöhikoilun takia. Engels vieraili Marxin luona 14. maaliskuuta 1883. Hän luuli ensin, että Marx nukkui nojatuolissaan, mutta huomasikin, että tämä oli kuollut. Karl A. Ebb
Ebb meni naimisiin Lempi Järvisen kanssa ja yhdessä he perustivat 1920 Ebb-Solmio Oy -nimisen yrityksen, joka erikoistui solmioiden valmistukseen. Tästä avioliitosta Ebbillä oli yksi poika, Heimo Ebb (1922–1944), joka kaatui jatkosodan viimeisenä kesänä Ihantalassa 17. heinäkuuta 1944. Ebb meni 1945 uusiin naimisiin toimistopäällikkö Märtha Charlotta Reikon kanssa, tästä liitosta ei ollut lapsia. Karl Emil Malmelin
Karl Emil Malmelin (s. 1872-?) oli suomalainen murhaaja, joka surmasi 10. toukokuuta 1899 Nurmijärven Klaukkalassa seitsemän Simolan torpan asukasta. Espoosta kotoisin ollut Malmelin oli palvellut Simolan torpassa renkinä ja seurustellut torpan tyttären kanssa. Kun tämä ei ollut suostunut Malmelinin puolisoksi surmasi tämä kostoksi koko torpan väen käyttäen kirvestä aseenaan. Uhreista kolme oli naisia ja kaksi lapsia. Ensio Tiira
Matkan kahdeksantenatoista päivänä Fred Ericsson kuoli kuumuuteen, nälkään ja janoon. Tiira säilytti hänen ruumiistaan mahdollisimman kauan lautalla, sillä ennen Ericssonin kuolemaa he olivat tehneet sopimuksen, että jos toinen heistä kuolisi, jäljelle jäänyt hautaisi hänen ruumiinsa päästyään maihin. Kaksi päivää myöhemmin ruumis alkoi mädätä, ja matkan 25. päivänä Tiira joutui pudottamaan ruumiin veteen ja se joutui haiden syömäksi. Joachim Kroll
Kaikki uhrit Hermann Schmitziä lukuun ottamatta olivat naispuolisia. Kroll kertoi, että hän monesti leikkeli uhriensa ruumiinosia voidaakseen keittää ja syödä niitä.151 päivää kestänyt oikeudenkäynti päättyi huhtikuussa 1982. Hänet todettiin syylliseksi kahdeksaan murhaan ja yhteen murhan yritykseen (Hermann Schmitzin tyttöystävän). Kroll sai elinkautisen ja kuoli sydänkohtaukseen vankilassa 1991. Ian Fleming
Artikkelissa "James Bondin ainoa elävä uhri", joka perustuu Flemingin viimeiseen haastatteluun, kirjailija kertoi näkemyksistään: hän kuuli kerran sydänvikaa kutsuttavan nimellä "Rautakoura", ja tästä tuli hänelle pakkomielle. Kun hän sai tietää että hänellä itsellään oli angina pectoris jonka johdosta hänen tulisi luopua kaikista rasittavista harrastuksistaan, tupakoinnista ja alkoholista, hän vastasi, ettei Rautakoura kunnioittaisi miestä, joka lopettaisi väkevien martinien ja käsintehtyjen turkkilaisten savukkeiden käytön. Fleming jatkoi entisiä elintapojaan kuolemaansa asti, ja hän menehtyikin golfkentällä voimakkaaseen sydänkohtaukseen turkkilainen, kolmella kultanauhalla koristettu käsintehty Morland Balkan -savuke suussaan. Cameron Earl
Cameron Earl (1923 Sculcoates, Yorkshire – 18. kesäkuuta 1952 Nuneaton, Warwickshire) oli brittiläinen insinööri. Toisen maailmansodan jälkeen hänet lähetettiin Saksaan opiskelemaan saksalaisten 1930-luvun Grand Prix-autojen tuotantoa. Hän kirjoitti raportin haastattelemistaan Mercedes Benzin ja Auto Unionin suunnittelijoista ja autojen sinikopioista huhti-toukokuussa 1947 ja raportti päätyi myöhemmin brittiläisille moottorisuunnittelijoille. Earl kuoli vuonna 1952 kun hänen testaamansa ERA:n auto kääntyi ympäri Motor Industry Research Associationin testiradalla. Earl kuoli myöhemmin sairaalassa kallonmurtumaan 29-vuotiaana. Earl on epävirallisesti ensimmäinen F1-turmassa kuollut kuljettaja. Carl Bengts
Vuonna 1912 Bengts teki maalausmatkan Keski-Suomeen ja otti maalaustensa aiheeksi erityisesti savupirtit. Hän muutti vaimonsa kanssa Jyväskylään 1914 ja maalasi siellä kaupunkimaisemia sekä sisäkuvia. Bengts asui välillä Kristiinankaupungissa mutta palasi Jyväskylään ostaen Kumpulan huvilan Kuokkalasta. 1930-luvun laman ja huolettoman rahankäytön seurauksena Bengtsit tekivät 1934 vararikon ja muuttivat 1934 Kumpulasta Ilmarisenkadulle kahden huoneen asuntoon. Samana vuonna Carl Bengts sairastui parantumattomaan syöpään. Carl Bengts kuoli lokakuussa 1934. Carl Clauberg
Clauberg palasi sotavankeudestaan Neuvostoliitosta 1955 Länsi-Saksaan. Hänet pidätettiin 21. marraskuuta 1955, ja hän kuoli tutkintavankeudessa sydänkohtaukseen 9. elokuuta 1957 René Berg
28. heinäkuuta 2003 René Berg kuoli kotonaan Kentissä. Kuolinsyynä ei ollut heroiininyliannostus, vaan sydänkohtaus johtui juomisen, heroiinin käytön ja rock and roll-elämäntavan aiheuttamasta rasituksesta. Karl Golser
Hän kuoli joulukuun 24. ja 25. päivien välisenä yönä 2016. Karl Mauch
Saksassa Mauchin löydöt eivät juurikaan herättäneet kiinnostusta, sillä tutkimusmatkojen mielenkiinto oli suuntautunut erityisesti Kongojoen ja Niilin tutkimiseen. Mauch kuoli huhtikuussa 1875 vammoihinsa, jotka hän sai tiputtuaan asuintalonsa kolmannesta kerroksesta. Emil Vesa
Vesa työskenteli yksityiskauppiaana Viipurissa ja sotien jälkeen Kauttualla. Viimeksi hän oli Lännen Sokerin ostopäällikkönä. Vesa oli mukana perustamassa vuonna 1948 Kauttuan ilmailukerhoa. Hänet on haudattu Säkylään. Kuollessaan hän oli sotilasrvoltaan vääpeli. Karl Isakson
Karl Isakson kuoli 19. helmikuuta 1922 Kööpenhaminassa St. Josephin sairaalassa. Pari tanskalaista taiteilijaystävää oli läsnä hänen hautajaisissaan. Isaksonin arkku oli kiedottu Ruotsin lippuun ja sitä koristivat Isaksonin paletti ja siveltimet. Karl Benz
Benz kuoli keuhkokuumeeseen 84-vuotiaana Ladenburgissa. Jacques Brel
Brel oli kova tupakoitsija, ja hänessä havaittiin keuhkosyöpä 1973. Hän kuoli 1978, ja hänet haudattiin Marquesassaarille Ranskan Polynesiaan taiteilija Paul Gauguinin haudan viereen. Michael Kühnen
1980-luvun aikana hän toimi erilaisissa äärioikeistolaisissa ja natsistisissa ryhmittymissä saaden vuonna 1985 neljän vuoden vankeustuomion. Vuonna 1986 Kühnen ilmoitti olevansa homoseksuaali, mikä johti hänen vaikutusvaltansa laskuun Saksan uusnatsiliikkeesä. Kühnen itse piti esikuvanaan 1930-luvun alussa natsipuolueessa vaikuttanutta Ernst Röhmiä, joka oli myös homo. Kühnenin mielestä homoseksuaalit soveltuivat uusnatsiliikkeiden toimintaan erinomaisesti, koska he pystyivät perheettöminä tiukemmin sitotumaan niiden toimintaan. Vapauduttuaan vankilasta vuonna 1988 Kühnen perusti jälleen uusia uusnatsiryhmiä, jotka kuitenkin jäivät lyhytaikaisiksi. Viimeisen kerran hän oli julkisuudessa huhtikuun alussa 1991, jolloin Kühnen mellakoi johtamansa skinhead-ryhmän kanssa Puolan vastaisella raja-asemalla, vastustaen sen avaamista. Kühnen kuoli sairaalassa AIDS:iin liittyviin tauteihin vielä saman kuun aikana. Vaikka hän oli itse homoseksuaali, tekivät Kühnenin johtamat ryhmät lukusia väkivaltaisia hyökkäyksiä ulkomaalaisten lisäksi myös seksuaalivähemmistöjä kohtaan. Karl Philipp zu Schwarzenberg
Schwarzenberg nimitettiin 1814 hofskriegratin johtajaksi ja hän kannatti Napoleonin jälkeisissä rauhanjärjestelyissä Itävallalle helpommin puolustettavia rajoja. Wienin kongressissa hän vastusti Saksin luovuttamista Preussille, koska Itävallan omistuksiin kuulunut Böömi olisi silloin jäänyt Preussin ympäröimäksi. Satapäiväisen keisarikunnan aikana Schwarzenberg komensi armeijaa Reinin yläjuoksulla, mutta sillä ei ollut merkittävää roolia Napoleonin lopullisessa kukistamisessa. Schwarzenberg sai vuonna 1817 halvauskohtauksen ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Karl von Oberkamp
Oberkamp komensi 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenia, 38. SS-Divisioona Nibelungenia ja V SS-vuoristoarmeijakuntaa. Hänen alaisuudessaan Prinz Eugen-divisioona syyllistyi sotarikoksiin Balkanilla taistelussa sikäläisiä partisaaneja vastaan. Kokonaisia kyliä asukkaineen päivineen poltettiin kostoksi jugoslavialaisten tappamista saksalaisista. Sodan jälkeen liittoutuneet luovuttivat Oberkampin Jugoslaviaan, jossa tätä syytettiin sotarikoksista. Oikeudenkäynnissä hän sai kuolemantuomion ja hirtettiin Belgradissa 4. toukokuuta 1947. W.i.t.c.h.
Karl Ibsen on Teclan rakas aviomies,joka auttaa Teclaa kaikessa. Karl auttoi Teclaa jopa hankkimalla uhreja ragorlangeille. Loppujen lopuksi Karl alkoi kuitenkin hangoitella Teclaa vastaan ja lopulta jopa kieltäytyi auttamasta tätä. Karl kuoli syöksyessään ragorlangin hyökkäyksen eteen ja Tecla säästyi. Teclakin kuoli myöhemmin ja nyt he viettävät uutta elämää kandrakarissa oraakkelin pyynnöstä. Franz Stangl
Hänen roolinsa leireillä tehtyihin joukkomurhiin oli Itävallan viranomaisten tiedossa, mutta hänestä julistettiin etsintäkuulutus vasta 1961. Huolimatta siitä, että hän rekisteröityi Brasilian Itävallan konsulaatissa omalla nimellään, vei kuusi vuotta ennen kuin natsien metsästäjä Simon Wiesenthal jäljitti hänet ja pidätytti hänet Brasiliassa. Hänet luovutettiin Länsi-Saksaan, jossa hänet todettiin syylliseksi 900 000 kuolemaan. Hän myönsi tappamiset, mutta sanoi: "Omatuntoni on puhdas. Tein vain yksinkertaisesti velvollisuuteni...". Hänet todettiin syylliseksi 22. lokakuuta 1970 ja tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Hän kuoli vankilassa Düsseldorfissa sydämen vajaatoimintaan 28. kesäkuuta 1971. Karl Lindberg (jääkäri)
Karl Evert Ehrnfrid Lindberg () oli suomalainen jääkärimajuri ja apulaisjohtaja. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä joukkueenjohtajana. Hän menehtyi lopulta talvisodan aikana työskennellessään esikuntatehtävissä III Armeijakunnassa. Karl Emil Berg
Suomen itsenäistyttyä Berg toimi Suomen armeijan ylipäällikön esikuntapäällikkönä, Päämajan henkilöstöpäällikkönä ja Reserviupseerikoulun ja Sotavänrikkikoulun johtajana 1918. Hän oli myös hallituksen tammikuussa 1918 perustaman Suomen Tasavallan Vartiosto -nimisen poliisikurssin päällikkönä. Kenraalimajuriksi vuonna 1918 ylennetty Berg oli sotaväen esikuntapäällikkö 1918–1921, ja hän hoiti ammattiministerinä sotaministerin tehtäviä Vennolan I hallituksessa 1919–1920. Emil Zátopek
Kansallissankari Zátopek oli merkittävä hahmo maansa kommunistisessa puolueessa. Hän kuitenkin kannatti puolueen demokraattista siipeä ja Prahan kevään jälkeen hänet erotettiin kaikista merkittävistä tehtävistä ja siirrettiin rangaistukseksi töihin uraanikaivokselle. Zátopek kuoli vuonna 2000 pitkäaikaiseen sairauteen Prahassa 78-vuotiaana. Kuolemansa jälkeen hänelle myönnettiin Pierre de Coubertin -mitali. Karl Emil Ståhlberg
Karl Emil Ståhlberg oli presidentti K. J. Ståhlbergin serkku. Hänen poikansa oli sisällissodassa kaatunut jääkärimajuri Armas Ståhlberg ja tyttärensä kenraalimajuri Lauri Malmbergin kanssa avioitunut hammaslääkäri Ragni Ståhlberg. Erik Berg
Erik (ven. Kirill) Berg (6. lokakuuta 1876 Theal, Liivinmaa – 1. tammikuuta 1945 Pariisi, Ranska) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut kreivi, joka toimi virkamiehenä Suomessa ja senaattorina niin sanotussa amiraalisenaatissa vuosina 1909–1917. K. E. F. Ignatius
Karl Emil Ferdinand (K. F. tai K. E. F.) Ignatius (27. syyskuuta 1837 Pori – 11. syyskuuta 1909 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, Tilastollisen päätoimiston johtaja ja senaattori. Theodor von Heuglin
1860 hänet valittiin Eduard Vogelin kadonnutta retkikuntaa etsimään lähetetyn retkikunnan johtoon. 1861 retkikunta rantautui Massawaan ja sai ohjeet jatkaa suoraan Khartumiin ja sieltä Ouaddaihin, missä Vogel oli tarkoitus pidättää. Von Heuglin, yhdessä tohtori Hermann Steudnerin kanssa, suoritti laajan kiertoliikkeen Abessinian ja Oromomaan kautta ja sen johdosta retkikunnan johtajuus otettiin häneltä pois. Hän ja Steudner saapuivat Khartumiin 1862 ja liittyivät siellä Alexandrine Tinnén johtamaan seurueeseen. Seurue matkasi ylös Valkoista Niiliä Gondokoroon ja tutki suuren osan Bahr-al-Ghazalista, missä Steudner kuoli kuumeeseen 10. huhtikuuta 1863. Karl Gustaf Berg
Karl Gustaf Berg (7. tammikuuta 1845 Sortavala – 8. lokakuuta 1928 Sortavala) oli suomalainen juristi, Sortavalan pormestari ja moninkertainen valtiopäivämies. Emilie Björkstén
Björksténillä oli 1840-luvun lopulla salainen rakkaussuhde runoilija Johan Ludvig Runebergiin. He jatkoivat kirjeenvaihtoa ja seurustelua aina vuoteen 1863 jolloin Runeberg halvaantui saatuaan aivoverenvuodon. Björkstén ei mennyt koskaan naimisiin eikä hänellä ollut mitään varsinaista ammattia vaan hän asui sukulaistensa luona eri puolilla Suomea. Emil Theodor Kocher
Emil Theodor Kocher (25. elokuuta 1841 Bern – 27. heinäkuuta 1917) oli sveitsiläinen kirurgi ja tutkija, joka sai vuoden 1909 Nobelin lääketieteenpalkinnon kilpirauhastutkimuksistaan. Hän toimi yliopiston kirurgisen klinikan professorina ja johtajana Bernin yliopistollisessa sairaalassa vuosina 1872–1911. Karl Emil Primus-Nyman
Primus-Nymanin veli farmaseutti Karl Gustaf Konrad Nyman oli toiminut aktivistien ja helsinkiläisistä lukiolaisista koostuneen Verikoirat-terroristiryhmän yhdydmiehenä. Hän oli Helsingin ruotsinkielisen työväenyhdistyksen Arbetaren-lehden toimittajana 1905-1906. Kalle Nyman oli mukana ns. työläisaktivistien toiminnassa, avusti helmikuussa 1906 Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstäneitä latvialaisia pakenemaan ja joutui syksyllä 1906 pidätetyksi Ruotsissa. Kalle Nyman palautettiin Suomeen ja hän sai 3 vuoden 5 kuukauden kuritushuonerangaistuksen. Hän muutti 1908 Kanadaan, jossa hän suoritti apteekkarintutkinnon ja sai oman apteekin 1922. Hän kuoli Port Arthurissa Kanadassa 27. elokuuta 1937. Jaakko Wallenberg
Wallenberg haastettiin Lapuan käräjille ja tuomittiin "väärien uskonnollisten oppien levittämisestä" kuolemaan harhaoppisuuden ja epäsiveellisen toiminnan nojalla. Ainoa laissa oleva rangaistukseen oikeuttava peruste lienee ollut konventikkeliplakaatti, Ruotsissa 1726 annettu asetus, jolla kiellettiin kaikki yksityiset hartauskokoukset. Konventikkeliplakaattia käytettiin Suomessa 1800-luvulla herännäisyyttä vastaan Kalajoen käräjillä. Asetus kumottiin kirkkolaissa vasta 1869. Hovioikeus lievensi Wallenbergin tuomion määräämättömäksi ajaksi työvankeutta (jota pidettiin "viivästettynä kuolemantuomiona"), ja Wallenberg kuoli varsin pian, 30. heinäkuuta 1799 (klo 12.00) Hämeenlinnan vankilassa, ilmeisesti lavantautiin. Karkurit
Elma makaa yöllä kiviröykkiössä valekuolleena. Yrjö on toivonut, että kuolleena esiintyvän Elman näkeminen tyynnyttää Maunon ja Markuksen kaksintaistelun. Turhaan. Miekkailun keskeyttävät Tyko ja Pauli. Samassa yhteydessä Kuuselan pehtoori Martti paljastaa Markukselle Niilon juonet. Niilo ja Tyko käyvät kaksintaistelun, jonka Niilo häviää. Hän ampuu Tykon. Kiviröykkiössä makaava Elma herää laukaukseen, mitä seuraa rakastavaisten viimeinen onnen hetki ennen molempien kuolemaa. Markus tappaa Niilon miekallaan. Seuraa sovitus. Markus ja Mauno sopivat riitansa, samoin Pauli ja Mauno. Hanna ja Pauli perivät molemmat kartanot. Julius Immanuel Bergh
Julius Immanuel Bergh syntyi Suonenjoella 30. maaliskuuta 1810. Hänen vanhempansa olivat Suonenjoen kappalainen Karl Fredrik Bergh ja tämän toinen vaimo Juliana Bergh. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1832 Bergh ryhtyi opiskelemaan vanhoja kieliä ja keskittyi etenkin hepreaan, johon liittyi hänen Joelin kirjaa käsittelevä dosentinväitöskirjansakin (1839). Väitöskirjan julkaisun jälkeen hänet nimitettiin dosentiksi. Teologian kandidaatin tutkinnon hän suoritti 1844. Samana vuonna hänet vihittiin papiksi ja hän siirtyi Kuopion lukioon opettajaksi. Kuopion hiippakuntahallituksen jäsenenä hän toimi vuodesta 1851 vuoteen 1861, jolloin hän siirtyi Limingan kirkkoherraksi. Limingan seurakuntaan kuuluivat tuolloin Lumijoen, Tyrnävän, Temmeksen ja Kempeleen kappeliseurakunnat. Bergh hoiti virkaansa Limingassa kuolemaansa saakka. Raamatunsuomennoskomitean jäsen hän oli vuodesta 1861 alkaen. Hän sai teologian tohtorin arvon 1864. Julius Immanuel Bergh kuoli Limingassa 27. helmikuuta 1878. Emil Hillberg
Carl Vilhelm Emil Hillberg (18. helmikuuta 1852 Tukholma, Ruotsi – 26. joulukuuta 1929 Trosa, Ruotsi) oli ruotsalainen näyttelijä. Karl Emil Stenbäck
Karl Emil Stenbäck (30. marraskuuta 1834 Utsjoki – 13. tammikuuta 1919 Ulvila) oli suomalainen pappi, valtiopäivämies ja uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja. Ludwig van Beethovenin elämäkerta
24. maaliskuuta 1827 Beethoven vaipui koomaan ja kuoli kaksi päivää myöhemmin. Kerrotaan, että ulkona riehuneen lumimyrskyn keskellä välähti yhtäkkiä salama ja kuului voimakasta jyrinää. Tällöin Beethoven avasi silmänsä, kohotti nyrkkiin puristetun oikean kätensä, laski sen jälleen vuoteelle ja menehtyi pian sen jälkeen. Tällaiset romanttiset tarinat säveltäjän kuolemasta olivat tyypillisiä 1800-luvulla, jolloin luovien ihmisten koko elämän ja vielä kuolemankin nähtiin heijastelevan epätavallisuutta ja neroutta. Beethovenin kuolinaamuna hänen vaatekaappinsa salalokerosta löytyivät Heiligenstadtin testamentti, kirje Kuolemattomalle rakastetulle ja useita naisten muotokuvia. Testamentissaan hän määräsi Karlin ainoaksi perillisekseen. Beethovenin viimeiset kirjoittamat rivit, joissa hän nimitti Karlia serkukseen, kuuluivat seuraavasti: Jakob Karl Emil Chydenius
Jakob Karl Emil Chydenius (14. maaliskuuta 1833 Pietarsaari – 4. maaliskuuta 1864 Tukholma) oli suomalainen fyysikko, joka muistetaan osallistumisestaan vuonna 1861 Huippuvuorille suuntautuneeseen ruotsalaiseen tutkimusretkeen. Friedrich Bergius
Friedrich Karl Rudolf Bergius (11. lokakuuta 1884 Breslau – 30. maaliskuuta 1949 Buenos Aires) oli saksalainen kemisti, joka tunnetaan Bergius-prosessista, jonka avulla voidaan valmistaa synteettistä polttoainetta ruskohiilestä. Alan Berg
Alan Harrison Berg () oli amerikanjuutalainen lakimies ja radio­juontaja, jonka uus­natsit murhasivat hänen kotinsa lähistöllä. Hänet tunnettiin ärsyttävästä ja suorasanaisesta tyylistään radio-ohjelmassaan. Karl Brandt
Brandt syntyi Mülhausenissa Saksan Elsass-Lothringenissa (nykyisin Ranskan Mulhouse) 1904. Hänen isänsä oli poliisi. Hän valmistui lääketieteen tohtoriksi 1928. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen tammikuussa 1932, hänestä tuli SA:n jäsen 1933, SS:n jäsen heinäkuussa 1934 ja hänet nimitettiin Untersturmführeriksi. 1933 natsijohto pyysi häntä tekemään psykologisen arvion Theodor Eickestä, jonka Brandt totesi tervejärkiseksi eikä epäillysti psykopaatiksi. Kesästä 1934 hän oli Hitlerin ”avustava lääkäri”. 1. syyskuuta 1939 Hitler nimitti hänet varajohtajaksi T4 -eutanasiaohjelmaan Philipp Bouhlerin kanssa. Hän yleni normaaliin tapaan SS:ssä; tammikuussa 1943 hän oli kenraalimajuri. 16. huhtikuuta 1945 sodan lähestyessä loppuaan Gestapo pidätti hänet, sillä hän oli siirtänyt perheensä pois Berliinistä, jotta he voisivat antautua yhdysvaltalaisille. Berliiniläinen oikeus tuomitsi hänet kuolemaan, mutta Karl Dönitz vapautti hänet 2. toukokuuta. Hän jäi brittien pidättämäksi 23. toukokuuta 1945.
Brandt joutui oikeuteen 22 muun natsitohtorin kanssa Nürnbergin oikeudenkäynnissä. Oikeudenkäynti, viralliselta nimeltään "Yhdysvallat vs. Karl Brandt et al.", tunnetaan yleisemmin lääkärioikeudenkäyntinä. Se alkoi 9. joulukuuta 1946. Brandtia syytettiin erikoisesti vastuulliseksi osallistumisestaan vankien jäädytyskokeisiin, malaria- ja kaasukokeisiin ja moniin muihin. Häntä syytettiin myös Aktion T4 -eutanasiaohjelmaan ja SS:n kuulumisesta. Brandt tuomittiin kuolemaan ja hänet hirtettiin Landsbergin vankilassa kesäkuussa 1948. Karl Hildebrand
Karl Emil Hildebrand (24. syyskuuta 1870 Tukholma - 23. kesäkuuta 1952), oli ruotsalainen historioitsija, poliitikko, kirjailija ja kauppamies. Karl Gustaf Konrad Nyman
Karl Gustaf Konrad "Kalle" Nyman (tunnettu myös salanimillä Bernhard Back ja Eckstein, 12. marraskuuta 1882 Helsinki – 27. elokuuta 1937 Port Arthur, Ontario) oli suomalainen sortokausien aktivisti, joka tunnetaan parhaiten Verikoirat-salaseuran johtohahmona. Lisäksi hän oli mukana työväenliikkeen toiminnassa ja Nymania on kutsuttu myös anarkistiksi. Varsinaiselta ammatiltaan hän oli farmaseutti. Rudolf Wilhelm Österman
Punaisten jätettyä Turun 12. huhtikuuta, Österman pakeni kaupungista Viipuriin matkanneella junalla, joka ei kuitenkaan päässyt määränpäähänsä. lehtitietojen mukaan hän yritti tämän jälkeen jalkaisin kohti itää, mutta jäi ilmeisesti Myrskylässä valkoisten vangiksi yhdessä Turun miliisipäällikön William Lundbergin ja toimittaja Walter Borgin nuoremman pojan Erik Borgin kanssa. Miehet toimitettiin Helsingin vankileirille, jossa Österman tuomittiin kuolemaan 22. toukokuuta ja teloitettiin välittömästi. Myös Lundberg ja Borg ammuttiin toukokuun aikana. Emil Elo
Emil Nestor Elo (vuoteen 1907 Emil Viktor Hytönen, 18. joulukuuta 1879 Rautalampi – 5. tammikuuta 1953 Lontoo) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraatti, joka 1900-luvun alkuvuosina kuului SDP:ssä vaikuttaneisiin siltasaarelaisten ryhmään. Sisällissodan aikana hän toimi kansanvaltuuskunnan posti- ja tiedotusosaston johtajana. Sodan jälkeen Elo pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän liittyi Muurmannin legioonaan ja suoritti myöhemmin myös punaupseerikurssin. Viimeiset vuosikymmenensä Elo asui maanpaossa Iso-Britanniassa. Edgar G. Ulmer
"The Cavern" -elokuvan kuvausten jälkeen Ulmer sairastui niin vakavasti, ettei hän kyennyt enää jatkamaan työskentelyä. Vuonna 1969 hän koki sarjan kohtauksia, joiden seurauksena hän halvaantui osittain. Viimeiset kuukautensa Ulmer eli lähes täysin halvaantuneena. Hän kuoli elokuva-alan työläisten hoitokodissa Kalifornian Woodland Hillsissä 30.9.1972. Carel Godin de Beaufort
De Beaufort kuoli onnettomuudessa Nürburgringillä Saksan GP:n harjoituksissa 1964. Hänen Porschensa ajautui yllättäen ulos surullisenkuuluisisassa Bergwerk-mutkassa, jossa monet kuljettajat olivat menehtyneet. Hän kärsi pahoja pää-, rinta- ja jalkavammoja, ja hänet siirrettiin Kölnin neurokirurgiseen sairaalaan. Hän kuoli saamiinsa vammoihin kolme päivää myöhemmin. Ethel ja Julius Rosenberg
Rosenbergit todettiin syyllisiksi 29. maaliskuuta 1951 ja tuomittiin kuolemaan 5. huhtikuuta. Molemmat kiistivät syyllisyytensä loppuun asti. Teloitus pantiin täytäntöön 1953 Sing Singin vankilassa niin koti- kuin ulkomaisista vastalauseita huolimatta. Elokuvassa "Atomic Café" on haastattelu, jossa kerrotaan, että Ethel Rosenberg jouduttiin teloittamaan kahdesti, koska ensimmäiset sähköiskut eivät olleetkaan kuolettavia, mikä havaittiin kun teloitettu tutkittiin rutiinimääräyksen mukaan ensimmäisen teloituksen jälkeen. Emil Škoda
Emil Škoda ei ollut vain insinööri ja tuotannonjohtaja vaan myös hyvä kauppamies. Hänellä oli nenää uusille kehityksille ja hän pystyi taitavasti ratkaisemaan ongelmia.
Škoda kuoli 8. elokuuta 1900 Selzthalin (Obersteiermark) lähellä junamatkalla kylpylään Bad Gasteiniin. Hänet on haudattu Nicolasin hautausmaalle Pilseniin. Hautajaiset olivat paikkakunnalla valtava tapahtuma. Hautamuistomerkin on vuonna 1903 tehnyt italialainen kuvanveistäjä Raffaella Romanelliho. Hänen seuraajakseen yrityksessä tuli hänen poikansa Karl Freiherr von Škoda. Kaarlo Uskela
Kaarlo Uskela kuoli verenmyrkytykseen vain 44-vuotiaana. Hänen hampaassaan oli reikä, mutta Uskela ei jostakin syystä suostunut menemään hammaslääkärille, vaan yritti paikata sitä itse. Lopputuloksena hän sai tappavan verenmykytyksen. Karl Gebhardt
Sodan jälkeen Gebhardt joutui lääkärien oikeudenkäynnissä 22 muun natsitohtorin kanssa yhdysvaltalaisen sotilastuomioistuimen eteen, missä hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan. Hänet tuomittiin kuolemaan 20. elokuuta 1947 ja hirtettiin 2. kesäkuuta 1948 Landsbergin vankilassa. Karl Emil Berg
Aviottomana lapsena syntyneen Bergin vanhemmat olivat kuvernööri Otto Gustav Nyberg ja Maria Udd (ent. "Rönkkö"). Berg suoritti Haminassa Suomen Kadettikoulun 1892 ja Pietarissa Nikolain yleisesikunta-akatemian 1899. Hän palveli upseerina Venäjän armeijassa 1894–1906 ja jäätyään eläkkeelle pataljoonankomentajan virasta Berg oli sitten Helsingin poliisimestarina 1906–1911 ja toimi liikealalla 1911–1914. Ensimmäisen maailmansodan aikana silloinen eversti Berg oli Venäjän armeijan esikuntatehtävissä 1914–1917. Karl Helfferich
Weimarin tasavallan alkuaikoina Helfferich oli yksi tasavaltaa vastustaneen jyrkän konservatiivisen oikeiston näkyvimmistä hahmoista. Hän kuului vuodesta 1920 Saksalaiskansallisen kansanpuolueen (DNVP) johtoon ja oli sen valtiopäiväedustajana. Helfferich johti muun muassa vihamielistä parjauskampanjaa keskustalaista valtiovarainministeriä Matthias Erzbergeriä vastaan. Vuoden 1923 Saksan hyperinflaation aikana Helfferich ehdotti uuden valuutan käyttöönottoa. Hänet julistettiin samana vuonna käyttöön otetun Rentenmarkin ja myöhemmän Reichsmarkin ”isäksi”, vaikka varsinkaan jälkimmäinen ei vastannut hänen ideoitaan. Hän kuoli seuraavana vuonna junaonnettomuudessa Sveitsissä. Erik Bergman
Erik Bergman kuoli 24. huhtikuuta 2006 Helsingissä pitkäaikaisen sairauden jälkeen. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle samaan hautaan kuin puolisonsa Solveig von Schoultz. Karl von Einem
Karl von Einem (1. tammikuuta 1853 Herzberg am Harz – 7. huhtikuuta 1934 Mülheim) oli saksalainen kenraali, joka toimi Preussin sotaministerinä 1903–1909 ja palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Karl Emil Litzell
Litzellin vanhemmat olivat komissiomaanmittari Josef Litzell (1799–1877) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Maria Nauklér (1802–1838). Hän kävi Vaasassa yläalkeiskoulua ja lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1848. Litzell opiskeli Helsingin yliopistossa ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1853. Hän toimi kirkkoherran apulaisena Pirkkalassa 1853–1854 ja vt. saarnaajana Degerbyssä Inkoossa 1854. Litzell kuoli kuumetautiin 23-vuotiaana kesäkuussa 1854. Emil Lampinen
Emil Lampinen tuomittiin kihlakunnanoikeudessa Oulunkylän raviradalla 22. syyskuuta 1907 tapahtuneesta moottoripyöräonnettomuudesta sakkoihin. Syynä oli kuolemantuottamus, kun eräs katsoja jäi hänen ohjaamansa moottoripyörän alle ja kuoli. Eugen Malmstén
Samana vuonna Eugen levytti elämänsä ensimmäisen ja viimeisen albumin "Jatsiviikingit", joka sisälsi humppavoittoista jazzia. Vuonna 1975 hän vihdoinkin levytti veljensä Georgin jo 1950 hänelle kirjoittaman kappaleen "Kohtalokas samba", jota Eugen oli esittänyt jo miltei parikymmentä vuotta erilaisissa tilaisuuksissa. Eugen Malmstén jatkoi epäsäännöllistä keikkailua aina 1980-luvun alkupuolelle saakka ryhtyen sen jälkeen täysipäiväiseksi eläkeläiseksi. Eugen Malmstén kuoli vaikean sairauden murtamana 86-vuotiaana Kivelän sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu sukuhautaan Hietaniemen hautausmaalle (32. kortteli, 11. rivi), samassa haudassa ovat myös mm. hänen veljensä Georg, Ragni-sisar, vanhemmat Jarl ja Eugenia sekä Eugen Malmsténin oma puoliso Martha Linnea (1910–1994). Samuel Gustaf Bergh
Silmäsairaus sokeutti Berghin lopullisesti, ja perintörahat hupenivat turhiin parannusmatkoihin. Sokeuduttuaan Bergh hankki elantonsa kotiopettajana Oulussa, Muhoksella, Urjalassa ja Halikossa, jossa hän kuoli 1852 elettyään 20 vuotta sokeutuneena. Berghin runoutta arvostettiin jo 1800-luvulla, ja erityisesti 1900-luvun alussa hän nousi merkittäväksi lyyrikoksi, osaksi runojensa isänmaallisen sävyn ansiosta. Karl Schöngarth
Schöngarth oli mukana Wannseen konferenssissa vuonna 1942 tohtori Rudolf Langen kanssa (Einsatzgruppen A), joka myös oli ottanut osaa joukkomurhiin. Schöngarth vangittiin sodan lopussa. Hänet todettiin syylliseksi sotavangiksi saadun lentäjän murhaan lokakuussa 1944. Brittiläinen oikeusistuin Burgsteinfurtissa tuomitsi hänet kuolemaan 11. helmikuuta 1946. Hänet hirtettiin saman vuoden toukokuussa. Carl Berling
Myöhemmin hän matkaili paljon. 1871 hän lähti kreivitär Dannerin kanssa Italiasta Egyptiin tarkoituksenaan jatkaa Jerusalemiin mutta kuoli Ismaïliassa. Wilhelm Reich
Marxilainen Reich eli 1930-luvulta lähtien maanpakolaisena Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa ja lopulta Yhdysvalloissa. Hän alkoi myydä kehittämiään orgonikammioita syöpäpotilaille ja tuomittiin puoskaroinnista. Hän kuoli vankeudessa vuonna 1957. Karl Ernst von Baer
Karl Ernst Ritter von Baer, Edler von Huthorn (ven. Karl Maksimovitš Ber, Карл Макси́мович Бэр) (17. helmikuuta 1792 Piiben moisio, Viron kuvernementti – 26. marraskuuta 1876 Tartto, Liivinmaa) oli baltiansaksalainen biologi ja embryologian perustaja. Karl Kling
Karl Kling (16. syyskuuta 1910 Gießen, Hessen, Saksa– 18. maaliskuuta 2003 Gaienhofen, Baden-Württemberg, Saksa) oli saksalainen autourheilija. -kuljettaja. Hän osallistui yhteensä yhteentoista Formula 1:n MM-osakilpailuun voittamatta niistä yhtään. Hän kuitenkin sijoittui heti ensimmäisessä kilpailussaan toiseksi. MM-pisteitä hän saavutti 17. Emil Perttilä
Jaakko Emil Perttilä (aiemmin Ahlfors, 18. helmikuuta 1875 Isokyrö – 21. elokuuta 1933 Seattle, Yhdysvallat) oli suomalainen poliitikko. Hän toimi kansanedustajana (1907–1908) ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen puheenjohtajana (1905–1906). Perttilä oli vuoden 1905 suurlakkokomitean puheenjohtaja. Hän siirtyi pois Suomesta vuonna 1909. Karl Mildenberger
Karl Mildenberger (23. marraskuuta 1937 – 4. lokakuuta 2018) oli saksalainen nyrkkeilijä, joka piti vuosina 1964–1968 hallussaan raskaansarjan Euroopan-mestaruutta. Hän puolusti titteliään menestyksekkäästi kuusi kertaa. Mildenbergeriä pidetään yhtenä Saksan historian parhaimmista nyrkkeilijöistä, minkä lisäksi häntä on myös luonnehdittu maan toiseksi parhaimmaksi raskassarjalaiseksi Max Schmelingin jälkeen. Hän otteli ammattilaisurallaan 62 kamppailua, joista voitti 53 (19 tyrmäyksellä), ja hävisi kuusi. Karla Homolka
23. joulukuuta 1990 Homolka varasti työpaikastaan, eläinlääkäristä Halothane-merkkistä nukutusainetta huumatakseen pikkusiskonsa Tammy Lyn Homolkan johon Bernardo oli pakkomielteisesti ihastunut. Yhdessä Bernardon kanssa hän antoi Halothanea 15-vuotiaalle Tammylle, alkoholi ja triatsolaamiin sekoitettuna. Bernardo ja Karla raiskasivat Tammyn perheen kotitalon kellarissa, kun tyttö oli tajuton. He myös kuvasivat tapahtumia videokameralla. Virallinen kuolinsyy oli omaan oksennukseensa tukehtuminen. Kuolema todettiin onnettomuudeksi, karmea totuus illan tapahtumista ja Tammyn kohtalosta paljastui vasta myöhemmin. Karl Heinrich Bergius
Karl Heinrich Bergius (noin 1790 – tammikuu 1818 Kapkaupunki) oli saksalainen (preussilainen) luonnontieteilijä, rakuuna ja apteekkari Küstrinistä, Brandenburgista. Karl Marxin elämäkerta
Jennyn elämän viimeisten päivien aikana hän ei saanut tavata Karlia lainkaan. Karl oli sairastunut keuhkopussintulehdukseen ja laitettu karanteeniin erilliseen huoneeseen, mistä ei ollut lupa poistua. Lääkäri kielsi häneltä osallistumisen vaimon hautajaisiin. Marx kärsi unettomuudesta ja kustantajan tiedustellessa "Pääoman" jatko-osaa lääkäri kielsi häneltä myös kirjoittamisen. Eleanor-tyttären terveys huolestutti Marxia ja lääkäri määräsi isän ja tyttären matkustamaan yhdessä ottamaan aurinkoa Isle of Wrightin saarelle. Kävi kuitenkin niin, että Marxien saavuttua saarelle siellä alkoivat kaatosateet ja lämpötila kävi välillä pakkasen puolella. Tämä pahensi Karlin keuhkokatarria ja bronkiittia. Eleanorin mielenterveyden tila huonontui. Hän ei syönyt eikä nukkunut ja sai puhumattomuuskohtauksia. Hänelle oli tullut pakkomielle näyttelemisestä; hän ei söisi mitään ennen kuin pääsisi teatterin lavalle. Isä tuumi, että tyttärelle ei tee hyvää olla hänen seuraneitinään vaan hänen täytyy päästä toteuttamaan haaveitaan. Karl Gerhard
Gerhard kuoli näyttelytauon aikana 22. huhtikuuta 1964, kun hänelle tehtiin sydänleikkausta. Gerhardin viimeiseksi rooliksi jäi Peter Ustinovin "Mitt bedårande jag (Photo Finish)" -näytelmässä. Emil Wikström
Viimeiset vuotensa Wikström työskenteli jälleen Visavuoressa, kunnes sairaudet ja sota-ajan kehno ravinto mursivat kuvanveistäjän terveyden. Emil Wikström kuoli 78-vuotiaana Helsingissä 25.9.1942. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Boomslang
Boomslangeja pidettiin harmittomina, kunnes vuonna 1957 herpetologi Karl Schmidt kuoli sellaisen puremaan. Ne eivät ole aggressiivisia, ja siksi myrkytystapauksia on ollut vähän. Myrkytyksen oireina ovat huimaus, oksentelu, verenvuoto nenästä ja lopulta tappavat sisäiset verenvuodot. Esimerkiksi Agatha Christien rikosromaanissa "Lentävä kuolema" murha tehdään boomslangin myrkyn avulla. Karl Kautsky
Engelsin kuoltua 1895 Karl Kautskysta tuli sosialistisen liikkeen tärkeimpiä teoreetikkoja, hän muovasi etenkin marxilaista puolueoppia August Bebelin kanssa. Hän jäi puolueeseen, kun sen vasemmisto Rosa Luxemburg mukanaan erosi SPD:stä sen annettua tukensa ensimmäiseen maailmansotaan liittymiselle. Vuonna 1917 Kautsky kuitenkin erosi SPD:stä liittyäkseen Saksan itsenäiseen sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (USPD), jonka jäsenenä viipyi vuoteen 1919. SPD:hen hän palasi 1922. Karl Koller
Karl Koller (22. helmikuuta 1898 Glonn – 22. joulukuuta 1951 Glonn) oli saksalainen kenraali ja Luftwaffen esikuntapäällikkö toisessa maailmansodassa. Hän oli läsnä Adolf Hitlerin syntymäpäivillä 20. huhtikuuta 1945, kun puna-armeija lähestyi Berliiniä. Koller lähetti Hitlerin käskystä jäljelläolevat Luftwaffen koneet avustamaan Felix Steinerin joukkoja. Alfred Jodlin kerrottua hänelle Hitlerin itsemurha-aikeista Koller lähti Obersalzbergiin kertomaan asiasta Hermann Göringille. Sekä Göring, Koller ja Hans Lammers joutuivat SS-joukkojen määräämään kotiarestiin, mutta Koller vapautui Berchtesgadenissa. Koller ja Göring joutuivat yhdysvaltalaissotilaiden huostaan 7. toukokuuta Fischornin linnassa. Sodan jälkeen Koller joutui vangiksi Oxfordiin, mutta hänet vapautettiin vuonna 1947. Koller kirjoitti kokemuksistaan kirjan "Der letzte Monat" vuonna 1949. Koller kuoli kotikaupungissaan Glonnissa vuonna 1951. Tom King (Emmerdale)
17. toukokuuta 2007 paljastui että Carl King oli murhannut Tomin. Jakson mukaan Chasin ilmestyttyä häihin Eli Dinglen kanssa hän kertoi Carlille Tomin maksaneen hänelle että hän lopettaisi suhteen Carlin kanssa. Tämän jälkeen raivostunut Carl seurasi Tomia huoneeseensa jossa he riitelivät Chasista. Tomin pilkattua Carlia tämä tarttui patsaaseen ja löi sillä Tomia päähän. Tomin kaaduttua eteenpäin Carl tönäisi Tomin ikkunaa kohti jolloin Tom putosi ikkunasta kuolemaansa. Carl tunnusti murhan Jimmylle ja aikoi myöhemmin tunnustaa konstaapeli Gracelle totuuden mutta Gracen kuoltua onnettomuudessa Carl päätti olla tunnustamatta tekoaan. Charles Bassi
Merkittävä pettymys Bassille oli se, kun hänen laatimansa yliopiston tähtitornin piirustukset hylättiin vuonna 1816. Tehtävä annettiin Carl Ludvig Engelille. Lisäksi Bassin elämää synkensi vakava sairaus vuodesta 1819 lähtien. Bassi ei myöskään alkuunkaan viihtynyt Helsingissä, jossa hän joutui olemaan Engelin varjossa. Hän erosikin intendentinvirastaan vuonna 1824 ja palasi Turkuun. Siellä hän kuoli 68 vuoden iässä vuonna 1840. Frankensteinin kosto
Talonmies (George Woodbridge) pieksee laboratoriossa kiinni saamansa Karlin, jonka uusi keho alkaa saamiensa vammojen takia rappeutua entisen kaltaiseksi. Lisäksi hänessä herää kannibalismi, jota on ilmennyt myös Frankensteinin aiemmissa eläinkokeissa. Olento päätyy hienostokutsuille ja kuolee Steinin jalkoihin parkaistuaan sitä ennen ilmoille tämän oikean nimen. Frankensteinin ja Steinin yhteydestä varmistutaan, kun Frankensteinin hauta avataan, mutta ennen kuin tohtori saadaan kiinni, hänen sairaalansa katkeroituneet ja taikauskoiset potilaat hakkaavat hänet henkihieveriin. Karl Gustaf Ekebom
Vuosina 1885 ja 1886 K.G. Ekebom osallistui aktiivisti noina vuosina virinneeseen pursiseura NJK:n ja Pietarin jokipursiseuran väliseen yhteistyöhön. Yhteisiä regattoja pidettiin niin Helsingissä kuin Pietarissa. Tuolloin Ekebomille ilmeisesti syntyi siteitä Venäjälle, sillä lokakuussa 1886 hän otti virkaeron, jätti perheensä Helsinkiin sekä syysmyrskyjä ja pimeyttä uhmaten purjehti Matilda-veneellään Pietariin. Suomeen hän ei koskaan palannut. Pietarissa hän jatkoi veneiden suunnittelua ja lyhyen aikaa hänellä oli siellä oma venetelakka. Suomen merikartoituksen suurmies K.G. Ekebom kuoli koleraan Pietarissa 18.8.1892.