Mitä tarkoittaa dojo?
Dōjō
Budōn peruskirjan neljäs artikla määrittelee dōjōn suraavasti: Dōjō
Muita kuuluisia japanilaisia dōjōja ovat
Kōdōkan () on judon kansainvälinen päämaja, josta hallinnoidaan kansainvälistä judo-toimintaa. Sen on perustanut judon kehittäjä Jigorō Kanō vuonna 1882. Nykyisin Kōdōkan sijaitsee 8-kerroksisessa rakennuksessa Tokiossa, Japanissa.
Hanjiro Shiraishi (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä ("shihan"). Shiraishi oli ainut läpi koko Meiji-kauden opettanut yhdistyneen Shintō Musō-ryūn opettaja. Hänen dojonsa Hakatassa oli pystytetty majatalon seinän varaan. Shiraishi opetti oman talonsa verannalta, joka oli sopivasti dojon avonaista sivua kohti. Shiraishin dōjōlla oli lukuisia oppilaita. Heistä kolme ovat historian valossa tärkeitä: Takayama Kiroku, Takaji Shimizu ja Ichizō Otofuji. Shiraishin kuoltua tämän oppilas Takayama Kiroku, perusti uuden dojon 1929 nimeten sen Fukuoka dojoksi.Myös Zen-buddhalaisesta meditaatiohalli () mielletään "dōjō" kaltaiseksi opiskelupaikaksi.
Kata
Kata (), kirjaimellisesti "muoto", on kamppailulajien harjoittelumuoto, jota esiintyy etenkin budolajien parissa. Kata-harjoittelussa tehdään parin kanssa, ryhmässä tai yksin ennalta määrättyä harjoitetta, jossa yleensä toistetaan erilaisia hyökkäys- ja puolustustekniikoita. Japanilaisten kamppailuperinteiden katat ovat tyypillisesti lyhyitä pariharjoitteita, kun taas okinawalainen kata-harjoitus on tavallisesti pitempi, yksin toistettava liikesarja. Kata-harjoitusmuotoa käytetään sekä aseettomassa että aseellisessa harjoittelussa. Bushidō
Bushidō () oli japanilaisten samurai-sotureiden elämäntapaohjeistus.
Siinä soturin tien harjoittamiseen liitettiin eettisiä- ja kunniakäsityksiä.
Bushidō ei ollut puhtaaksikirjoitettu lakikokoelma vaan kokoelma elämänohjeita, jotka siirtyivät perimätietona sukupolvelta toiselle. 
Näin bushidō kasvoi ja kehittyi pitkien sodankäynnin vuosisatojen aikana. Bushidōlla ei siis ole tarkkaa ilmaantumisvuotta, vaan se on pidemmän prosessin tulos.
Bushidō oli tie, jota samuraiden oli noudatettava jokapäiväisessä elämässään, mitä heiltä odotettiin ja mihin heidät koulutettiin. 
Feodaaliajan Japanissa eurooppalaista ritaria vastaava käsite ("bushi") oli olemassa jo ennen "samurai"-käsitteen vakiintumista. "Bu-shi-dō" tarkoittaakin kirjaimellisesti käännettynä "soturiherrasmiehen tietä". Bushidō syntyi sodankäyntitaitojen kehittyessä samalla kun Japanissa omaksuttiin mannermaalta, lähinnä Kiinasta levinneitä filosofisia, eettisiä ja uskonnollisia aineksia. Japanin kansallisella tasolla se huomioitiin Minamoto no Yoritomon perustaessa Kamakura-kaudella shogunaatin ja raivatessa tiensä Japanin johtoon ja ensimmäiseksi shōguniksi. Koska "bushin" omat sotataidot olivat erittäin tehokkaita ja kuolettavia, bushidō antoi hänelle selkeät säännöt siitä, milloin hänen toimintansa oli "oikein" ja milloin "väärin". Edo-kausi
Daimio-sukujen hallitsemiseksi säädettiin lait. Lait kattoivat henkilökohtaisen käytöksen, avioliiton, pukeutumisen sekä sallitun aseistuksen ja sotajoukkojen määrän, valtameripurjehdukseen sopivien laivojen sekä kristinuskon kieltämisen sekä tiluksien (han) linnojen määrän rajoittamisen yhteen. "Sankin kōtaina" tunnetun järjestelmän mukaan heidän perheidensä tuli asua Edossa ja daimioiden itsensä täytyi vuoden välein muuttaa Edon ja provinssinsa () välillä. Edoa lähellä olleet daimiot joutuivat muuttamaan puolivuosittain. Lait myös määrittelivät bakufun säädöksien olevan kansallisia lakeja. Vaikka daimioita ei sinänsä verotettu, heiltä säännöllisesti vaadittiin osallistumista armeijan ja logistiikan tukemiseen sekä julkisten töiden, kuten linnojen, teiden, siltojen ja palatsien, rakentamiseen. Useat säännökset ja veronkannot eivät vain vahvistaneet Tokugawaa, mutta myös heikensivät daimioiden varallisuutta heikentäen näiden keskushallinnolle muodostavaa uhkaa. "Hanit", jotka olivat aikaisemmin sotilaallisesti keskittyneitä alueita, muodostuivat paikallishallinnon yksiköiksi. Daimioilla oli täysi hallinta omaan alueeseensa ja monimutkainen järjestelmä palkollisia, byrokraatteja ja tavallisia ihmisiä. Uskollisuus juurrettiin uskonnollisista perustoista, vaikkakin Nobunaga ja Hideyoshi olivat heikentäneet sitä, läpi useiden hallintamekanismien. Hanna-Pirita Lehkonen
Team Pärvelö julkaisee myös "Gaijin"-nimistä lehteä, joka esittelee suomalaista anime-, manga-, ja conikulttuuria sekä muita japanilaisen populaarikulttuurin ilmiöitä suomalaisten nuorten harrastelijoiden piirtämien sarjakuvien kautta. "Gaijin"in tavoitteena on tuoda esille myös uusia sarjakuvataiteilijoita. Sana "gaijin" tarkoittaa ulkopuolista tai ei-japanilaista henkilöä. Honji suijaku
Honji suijaku () tarkoittaa Japanin buddhalaisessa terminologiassa Meiji-kaudelle saakka yleistä teoriaa, jonka mukaan buddhalaiset jumaluudet esiintyvät Japanille omaperäisinä "kameina" johdattaakseen japanilaiset pelastukseen. Teorian mukaan jotkut kamit (mutteivät kaikki) ovat buddhalaisten jumaluuksien (, kirjaimellisesti ”alkuperäinen maa”) ilmentymiä (, kirjaimellisesti ”jälki”). Nämä kaksi entiteettiä muodostavat jakamattoman kokonaisuuden, ja teoriassa niiden piti olla toistensa suhteen tasa-arvoisia, mikä ei kuitenkaan historiallisesti aina toteutunut. Esimerkiksi Nara-kauden alussa honji-osaa pidettiin tärkeämpänä. Kamakura-kauden loppupuolella ehdotettiin myös, että kamit olisivatkin todellisuudessa honji-osa ja buddhat suijaku-osa. Japanin kulttuuri
Edo-kaudella kehittyi kolme tärkeää soitinta: koto, shakuhachi ja shamisen. Kotolle alkoi muodostua oma ohjelmistonsa 1600-luvun puoliväliin mennessä ja se nousi erityisesti kaupunkien kauppiasluokan suosioon. Kiinasta Ryūkyūsaarten kautta saapunut shamisen korvasi vuorostaan raskaamman biwan ja se on bunraku- ja kabuki-teatterien sekä geishojen tärkein soitin. Shakuhachi on taas bambuhuilu, jonka nykyistä muotoa alkoivat käyttää 1600-luvulla zenbuddhalaiset munkit ja jota käytetään nykyään myös kansanmusiikissa. Japanilainen kansanmusiikki (min'yō) on monipuolista ja vanhaa. Perinteisiä kansanmusiikissa käytettyjä soittimia ovat sivulta puhallettavat bambuhuilut ja erilaiset lyömäsoittimet. Shōji
Shōji (障子) on perinteisessä japanilaisessa arkkitehtuurissa ovi, ikkuna tai huoneenjakaja, joka on ristikkomainen puu- tai bambukehikko, johon on pingotettu läpikuultavaa paperia. Käsintehty japaninpaperi eli "washi" on perinteinen materiaali, mutta "shōji" voidaan tehdä myös nykyaikaisin menetelmin valmistetusta paperista tai joskus muovistakin. Dosso
Kuntaan kuuluu yhdeksän kaupunginosaa, viisi hallintokylää ja kaksi heimoryhmää. Perinteinen hallinto käsittää sulttaanikunnan, jonka alue vastaa Dosson departementtia. Asukkaat ovat etupäässä djermoja. Heidän lisäkseen kunnassa asuu hausoja, fulbeja ja tuaregeja. Go-Daigo
Go-Daigo (1288–1339) tuli Japanin keisariksi 1318. Vuonna 1219 oli keisarilta ja jopa shōgunilta vienyt vallan Hojo-suku, jonka jäsenet toimivat sijaishallitsijoina. Go-Daigo alkoi juonittelut Hojojen syrjäyttämiseksi 1331. Juoni paljastui ja Go-Daigo pakeni ensin luostariin ja karkotettiin kiinnisaamisen jälkeen Okisaarille. Hän oli kuitenkin ehtinyt saada kannattajia, jotka vuoteen 1333 mennessä kukistivat Hojot ja pakottivat nämä tekemään seppukun eli rituaalisen itsemurhan. Voitto oli suurelta osin taitavan sissisodankävijän Kusunoki Masashigen ansiota, sillä hänen pienen joukkonsa menestys innosti muutkin liittymään kapinaan. Alkoi harvinainen ajanjakso, jolloin Japania hallitsi keisari ilman välimiehiä. Tätä aikaa, jota kesti vain vuodesta 1333 vuoteen 1336, kutsutaan nimellä Kenmu-restauraatio. Monet samuraijohtajat, jotka olivat kannattaneet Go-Daigoa pettyivät hänen heikkouteensa ja nousivat vuoden 1335 lopulla kapinaan Ashikaga Takaujin johdolla. Takauji nimitti erään prinssin keisariksi, jolloin maa jakautui kahteen toisiaan vastaan taistelevaan osaan. ZNKR jōdō
Jōdō-harjoittelu on käytännössä kata-harjoittelua. Jōdōssa on opittava hallitsemaan sekä miekan ("tachi") että sauvan ("jō") erityisominaisuudet ja tekniikat. On osattava hyökätä ja torjua kummallakin aseella ja tunnettava niiden ihanne-etäisyydet, vahvuudet ja heikkoudet. Aseellisten budolajien aikaisempaa harjoittelua ei silti vaadita. Loppujen lopuksi jōdōn aseharjoittelu on väline, jolla voidaan kehittää ja muokata harjoittelijoiden fyysisiä, henkisiä ja sosiaalisia ominaisuuksia. Tavoitteena on tekniikan muodon täydellinen toistaminen siten, että muoto ei ole pelkästään ulkoista. Tällöin rentous, valppaus ("zanshin") sekä peräänantamaton henki ja itsensä likoon laittaminen ("sutemi") ovat aistittavissa kata-suorituksesta myös ulospäin. Tekemisen laatu, vastuu omasta harjoittelusta ja harjoittelutovereista sekä pitkäjännitteisyys kehittyvät. Kenjutsu
Kenjutsu () tarkoittaa perinteistä japanilaista miekankäyttötaitoa ja on osa-alue japanilaisessa bujutsussa (sotataito). Erilaisia koulukuntia on ollut satoja. Koulukuntaa tarkoittava sana ryū on suomeksi "virta" ja ryūha sananmukaisesti käännettynä "virran haarauma". Sillä tarkoitetaan, että useat koulukunnat ovat syntyneet perustajansa soveltaessa jo olemassa olevia kenjutsu-oppeja ja liittäneet niihin omia oivalluksiaan tai käytännön taistelun esiin tuomia ideoita ja toimintatapoja. Ylipäätään ryūhan tarkoitus on siirtää olemassa olevaa perinnettä eteenpäin, ei kehittää sitä. Tästä seuraa koulukuntien haarautuminen aina, kun luovat ja oivaltavat mestarit ovat liittäneet opetukseen uutta tekniikkaa. Tällöin on muodostunut kokonaan uusi ainutkertainen perinne, uusi ryūha. Kihon
Kihon () on japania ja tarkoittaa budo-lajin perustekniikkaa sekä sen sitkeää, hellittämätöntä harjoittelemista. Loputtoman perustekniikkaharjoituksen tarkoitus on saattaa budon harjoittelija varmemmaksi ja parantaa perustekniikan osaamista hänen valmiuksiensa ja osaamistasonsa kasvaessa hänen edistyessään ja harjoittelun edetessä . Tavallisesti kaikkien budo-lajien harjoittelukertaan kuuluu "kihon" osio. Ongelmien ilmaantuessa harjoittelussa, budoka palaa kihon-harjoitteluun, korjatakseen virhesuorituksen syyt tai ilmenneet heikkoudet tekniikassaan. Jōjutsu
Jōjutsu tarkoittaa perinteistä japanilaista jō-sauvankäyttötaitoa ja on osa-alue japanilaisessa bujutsussa (sotataito). Jōlla harjoittelevia koulukuntia on ollut kymmeniä. 
Shindō Musō-ryū, myös Shintō Musō-ryū, () jōdōta (vuoteen 1940 asti jōjutsu) voi harjoitella kendoliiton ZNKR jōdōta harjoittelevissa kendoseuroissa kun on ensin edistynyt riittävästi ZNKR jōdōn harjoittelussa. Shindō Musō-ryū jōdōta harjoitellaan myös muutamissa suomalaisissa aikido-, iaido- ja karateseuroissa. Shindō Musō-ryū jōdōhon kuuluu kaikkiaan yli 60 pari-kataa. Koulukunnan harjoitteluun sisältyy myös muita aseita ja taitoja. Karate
Karate eli karate-do () on alkujaan okinawalainen kamppailulaji. Karate-sana tarkoittaa "tyhjää kättä" (alun perin kodete, "kiinalainen käsi"). Karaten juuret ulottuvat vanhoista okinawalaisista kamppailumuodoista aina kiinalaisiin kamppailulajeihin. Lajin perustekniikat koostuvat pääosin lyönneistä ja potkuista, mutta harjoittelussaan pidemmälle edenneet oppivat tyypillisesti myös nivellukkoja, hallintaotteita, heittoja ja hermopistetekniikoita. Suoritustekniikoiden voima muodostetaan karatessa tehokkaalla lantion käytöllä sekä jalkojen asentojen avulla. Tekniikoiden lopussa esiintyy "kime", voiman keskittäminen, johon yhdistyy voimakas uloshengitys, usein "kiai"-huudon saattelemana. Lajilla on suuri määrä erilaisia tyylisuuntia ja muotoja. Doge (meemi)
Doge on shiba inu -rotuisesta koirasta tehty meemi. Nimi doge tulee englannin kielen koiraa tarkoittavasta sanasta "dog". Dogemeemi perustuu Atsuko Saton 2010 koirastaan Kabosusta ottamaan valokuvaan, joka tuli kuuluisaksi 2013. Tyypillisessä dogemeemissä on erivärisiä Comic Sans -fontilla kirjoitettuja tekstejä shiba inu -koiran kuvan päällä. Tavallisimpia tekstejä ovat "wow", "such", "very", "much" ja "so". Tekstit kirjoitetaan tiettyjä sääntöjä noudattavalla huonolla englannin kielellä. Dogesta on tehty oma kryptovaluutta Dogecoin. Honji suijaku
Honji suijaku -paradigma säilyi Japanin uskonnollista elämää määrittävänä piirteenä aina Edo-kauden loppuun saakka. Sen käyttö ei rajoittunut ainoastaan jumaluuksiin, vaan teoria laajennettiin usein koskemaan jopa historiallisia hahmoja, kuten Kūkaita ja prinssi Shōtokua. Väitettiin, että nämä henkilöt olivat olleet ihmisten keskuuteen ilmestyneitä kameja, jotka olivat vuorostaan olleet buddhien ilmentymiä. Joskus jumaluudet eivät olleet edes buddhalaisia. Teorian vapaa soveltaminen oli mahdollista, koska sitä ei koskaan muodollistettu ja se koostui aina toisistaan erillisistä tapahtumista, jotka perustuivat yleensä tietylle temppelille tai pyhäkölle spesifisiin uskomuksiin. Mikään ei ollut pysyvää: yhtä jumaluutta saatettiin pitää sekä honjina että suijakuna saman pyhäkön eri osissa, ja eri honji suijaku -yhdistelmiä saatettiin pitää totena samaan aikaan samassa paikassa. Maan uskonnollinen tilanne olikin keskiajalla hämmentynyt ja epämääräinen, ja historioitsijat ovat sen vuoksi yrittäneet keskittyä tutkimaan ajan uudistajia, joilla oli selkeä filosofia ja jotka eivät olleet juuri kiinnostuneita kameihin liittyvistä kysymyksistä, koska heitä on helpompi ymmärtää. Teoria oli pohjimmiltaan kameille hyödyllinen, sillä niitä alettiin pitää valaistumattomien ulkopuolisten sijaan merkittävien jumaluuksien ottamina muotoina. Siirtymän pisimmilleen viety ilmenemismuoto on ryōbu shintō, jossa buddhalaiset jumaluudet ja kamit ovat jakamattomia ja toisiaan vastaavia, kuin kolikon kaksi puolta. Daitō-ryū aiki jūjutsu
Sodan jälkeisen Japanin voimakas pasifismi toi suuria muutoksia taistelulajien (budô/bujutsu) harjoitteluun. Enää ei ollut kovinkaan hyväksyttävää puhua vastustajan tappamiseen tähtäävistä tekniikoista, vaan luonteen kasvattaminen nousi tärkeimmäksi päämääräksi. Lajit myös muuttuivat entistä enemmän näytöksissä suurta suosiota nauttivien näyttävien liikkeiden ja heittojen suuntaan. Ihmisillä ei ollut turvallisessa Japanissa varsinaista käyttöä tehokkaille, mutta kivuliaammille ja vähemmän näyttäville tekniikoille. Ahjo
Ahjo on tulisija, jota käytetään yhteisenä työskentely- ja lämmitystilana metalleja muokattaessa ja sulatettaessa. Ittatsu-ryū hojōjutsu
Ittatsu-ryū hojōjutsu () tai nawajutsu () on vanha japanilainen sotataito, jossa harjoitellaan ihmisen sitomista köydellä. Taitoa harjoitetaan sekä ihmisten pidätystaitona että jo kiinniotettujen hallinnan varmistamisena. Erilaisia solmuja käytettiin ennen heijastamaan sidotun sukupuolta, yhteiskunnallista asemaa ja suorittamaa rikosta tai jopa vuodenaikaa, jolloin henkilö köytettiin. . Hanjiro Shiraishi
Hanjiro Shiraishi (} (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä ("shihan"). Shiraishi aloitti Shintō Musō-ryūn harjoittelun Hirano Kichizon ja Sada Teisuken opissa. Meiji-uudistuksen jälkeen kahden eri jōjutsu-linjan edustajat, Hirano Saburo Yoshinari ja Yoshimura Hanjiro Yoshinobu, aloittivat yhteiset harjoitukset. Näihin harjoituksiin otti osaa myös Shiraishi, jolle aikanaan myönnettiin yhtenä kuudesta molempien linjojen yhteinen todistus koko oppimäärän omaksumisesta. Shiraishi oli ainut läpi koko Meiji-kauden opettanut yhdistyneen Shintō Musō-ryūn opettaja. Hanjiro Shiraishille oli myönnetty menkyo kaiden Isshin-ryū kusarigamajutsussa, jonka hän liitti osaksi Shintō Musō-ryūn harjoitusohjelmaa. Hänen dojonsa Hakatassa oli pystytetty majatalon seinän varaan, toisesta sivustaan avonaisena sillä oli mittaa 3,7 x 9,1 metriä. Shiraishi opetti oman talonsa verannalta, joka oli sopivasti dojon avonaista sivua kohti. Shiraishilla oli lukuisia oppilaita, heistä kolme ovat historian valossa tärkeitä: Kiroku Takayama, Takaji Shimizu ja Ichizō Otofuji. Shiraishin kuoltua Takayama perusti uuden dojon 1929 nimeten sen Fukuoka dojoksi. Shōjoai
Shōjoai (), kirjaimellisesti ”tyttörakkaus”, on termi, joka tarkoittaa animessa ja mangassa esiintyvää naispuolisten hahmojen välistä romantiikkaa ja homoseksuaalisuutta. Sitä pidetään yleisesti yhtenä mangan ja animen kategorioista. Sitä ei tule sekoittaa termiin yuri, joka tarkoittaa shōjoain tapaan naispuolisten hahmojen välistä homoseksuaalisuutta, mutta pornografisessa merkityksessä. Niin kutsuttu miesvastine shōjoaille on shōnen’ai. Shōjoai on useimmiten tytöille suunnattua, mutta myös pojille suunnattua shōjoaita on olemassa. Näiden välillä on kuitenkin oleellisia eroja: tytöille suunnatut julkaisut keskittyvät lähinnä draamaan ja hahmojen välisiin suhteisiin, kun taas pojille suunnattu shōjoai on yleensä eroottisempaa ja paljastavampaa, joskus jopa yuria muistuttavaa. Portugalin maantiede
Portugalissa virtaa kymmenen suurta jokea, joista puolet saa alkunsa Espanjan puolelta. Tajo on maan pisin joki, ja sen valuma-alue on myös suurin. Se on kuitenkin purjehduskelpoinen vain kahdeksan kilometrin matkan. Minho saa alkunsa Espanjan Galiciasta ja muodostaa 74 kilometrin matkalta osan Portugalin pohjoisrajasta Espanjan kanssa. Douro saa myös alkunsa Espanjasta ja virtaa Portugalin halki Porton kaupungin kautta Atlanttiin. Douroa pystyy kulkemaan pienillä veneillä aina Espanjan rajalle asti. Yläjuoksulla sen pohjan korkeus tippuu viisi metriä noin puolentoista kilometrin matkalla 30–50 metriä syvissä solissa. Joesta on kuitenkin tehty purjejduskelpoinen viiden padon avulla. Puja
Puja tai Pooja (devanagari: पूजा) on uskonnollinen rituaali, jota hindulaiset suorittavat useissa tilanteissa rukoillakseen tai osoittaakseen kunnioitusta jumalille tai jumalattarille. Useimmat aktiivisista hinduista rukoilevat kerran päivässä. Puja pitäisi suorittaa suihkun tai kylvyn jälkeen ja suosittellaan, ettei syötäisi ennen rituaalia, jotta saavutettaisiin puhtaus ja täysi keskittyminen ("dhyana"). Pujoja voi olla myös erilaisia päivittäisten rituaalien lisäksi. Näihin lukeutuvat Durga Puja, Pongal Puja ja Lakshmi Puja. Lisäksi on muita erilaisille uskonnollisille tilanteille. Magic Pengel: The Quest for Color
Magic Pengelin pelattavuus koostuu keräiltävien hirviöiden (vrt. Pokémon) ja interaktiivisen taiteen (vrt. Mario Paint) genrejen risteytyksestä. Käsittelemällä kohdistimena Pengel-nimistä sivellimen-näköistä keiju-olentoa pelaaja saa piirtää otuksia, joita kutsutaan nimellä Doodle. Riipuen taikamusteen ("Magic Ink") käytetystä määrästä ja ruuminosien erilaisista tyypeistä hirviölle annetaan tietynläiset tiedot ja se luodaan. Zoen ja Taron avulla pelaaja kouluttaa luomuksiaan ja taistella muiden kouluttajien Doodleja vastaan tai vaihtaa omiansa muiden luomuksiin. Taistelemalla Doodlet kehittyvät ja vahvistuvat, ja myös keräävät pisteitä, joilla voidaan ostaa valmishahmoja ja uusia kykjä. Taistelussa Doodlet voivat hyökätä, taikoa, estää hyökkäyksiä ja latautua. Pelissä suurin osa taustataiteesta on tehty 3D-grafiikalla mutta Doodlet ovat cel-shading-tekniikalla toteutetut. Jojon sirkus
Jojon sirkus ("Jojo's Circus") on Disneyn valmistama animaatiosarja. Jojon sirkus on tarkoitettu alle viisivuotiaille katsojille. Jojo on punatukkainen tyttöklovni, joka asuu Sirkus-kaupungissa vanhempiensa kanssa. Jojo käy kaupungissa sirkuskoulua ja opettelee siellä sirkustemppuja kuten pyöräilemistä yksipyöräisellä. Jojolla on kavereina oma leijonansa Murina, pikku elefantti Elli ja pari muuta ystävää. Jojon Sirkuksen tarkoitus on saada lapsia liikkumaan ja leikkimään Jojon kanssa yhdessä. Lapset oppivat samalla yhteistyötä sekä avuliaisuutta. Ohjelmassa kuulee samalla musiikkia sekä laulua. Jokaisen jakson loppuvaiheessa Jojo tekee kysymyksiä lapsille. Sarjaa on dubattu suomeksi, ja sitä on esitetty Yle TV2-kanavalla. Wakizashi
Samurailuokkaan kuuluneet miehet kantoivat aina wakizashia vyöllään, jopa sisätiloissa, joihin katanaa (pidempi samuraimiekka) ei ollut lupa tuoda. Wakizashi kannettuna yhdessä daitōn eli japanilaisen pitkänmiekan kanssa muodosti daishōn. Näiden kahden miekan kantaminen yhdessä oli Edo-kaudella laissa sallittu ainoastaan samuraille ja joillekin sumopainijoille. Kendō
Meiji-kaudella Japani muuttui nopeasti vanhasta feodaalivaltiosta moderniksi yhteiskunnaksi. Tällöin vanhat bujutsu–perinteet koettiin aikansaeläneiksi. Perinteitä vaalivat tahot kuitenkin pyrkivät modernisoimaan perinteisiä bujutsu-lajeja ja siten säilyttämään ne. Modernisaation myötä niistä muodostettiin ns. "gendai budōta" eli nykyaikaista budōta, jossa realististen taistelutaitojen saavuttaminen syrjäytettiin harjoittelun tärkeimmältä paikalta ja tilalle nostettiin harjoittelijan fyysinen, henkinen ja sosiaalinen kehitys. Tässä kunnostautui etenkin judon ”isä” Jigorō Kanō. Toisaalta 1874 perustetut Japanin poliisivoimat ottivat kendōn osaksi harjoittelumenetelmiään. Tämä työllisti monta perinteisten miekkakoulujen mestareita, jotka muuten olisivat jääneet työttömiksi. Roronoa Zoro
Seuraavana päivänä Kuina kuoli kaatuessaan rappusissa. Zoro ei itkenyt hänen hautajaisissaan, mutta itki dojon mestarin luona. Hän pyysi saada Kuinan miekan, "harmonian tien", tullakseen maailman mahtavimmaksi miekkamieheksi, ja mestari suostui. Zoro alkoi harjoitella kolmen miekan tyyliä. (Kahta miekkaa Zoro pitää käsissään ja kolmatta suussaan.)Vaikka Zoro on ateisti, vuosia myöhemmin hänet nähtiin leikkaamassa kiveä ja rukoilemassa Kuinan hautakivellä mestarin kanssa, ennen kuin lähti omaan seikkailuunsa kohti parhaimman miekkamiehen titteliä. Tämä tapahtui vain animessa, sillä Zoron ateistinen puoli ei ollut tullut vielä esille tässä vaiheessa. Zoro ei siis oikeasti ole koskaan rukoillut. Mangassa Zoron lapsuudesta on vähemmän tietoa kuin animessa. Mangassa ei näytetty miten Zoro päätyi dojoon, eikä hänen harjoituksiaan näytetty, saatikka hyvästejä Kuinan haudalla. Aikido
Aikido (, suom. harmonian tie) on nykyaikainen japanilainen budō-laji, jonka kehitti Morihei Ueshiba 1900-luvun alkupuolella. Teknisesti tärkein vaikuttaja aikidolle on ollut Daitō-ryū aiki jūjutsu. Aikidolle ominaista on hyökkääjän voimaan ja liikkeeseen mukautuminen ja sen hyväksikäyttö johdattamalla. Ueshiba painotti opetuksessaan myös lajin henkisiä puolia ja pyrkimystä rauhaan. Harjoittelussa tämä näkyy tekniikoiden pehmeydessä - aikidossa vastustajaa ei pyritä vahingoittamaan. Judo
Läpäisemällä raadin valvoman tasokokeen judoka korottaa eli graduoi vyöarvoaan. Vyön suoritusten välillä on minimiajat, joiden jälkeen voi graduoida seuraavaa vyöastetta. Käytännössä graduointiajan venyvät kuitenkin yleensä huomattavasti minimiaikoja pidemmiksi. Mustan vyön vyöarvoja eli daneja on kymmenen, ja ne suoritetaan tasokokein aivan kuten alemmatkin vyöarvot. Daimio
Ennen Edo-kautta termillä "daimio" ei ollut vakiintunutta merkitystä. Se kuitenkin muodostui tarkoittamaan sotureita tai heidän jälkeiläisiään, joiden läänit tuottivat arviolta 10 000 "kokua" riisiä tai vastaavaa summaa muita tuotteita. Termin käytössä esiintyi kuitenkin poikkeuksia myös Edo-kaudella. Dota 2
Pelin kulku jakautuu tyypillisesti kolmeen osaan: alku-, keski- ja loppupeliin. Pelin alussa sankareilla on vain yksi kyky eikä merkittäviä esineitä, ja ovat siten liian heikkoja uhatakseen vastustajiaan. Tämän takia alkupeli käytetään usein kullan ja kokemuksen keräämiseen linjoilla, yrittäen samalla estää vastustajaa tekemästä samaa. Keskipelissä pelaajilla on usein muutama esine ja ultimate-kykynsä käytettävissään, ja näitä hyödyntämällä yritetään saada strateginen yliote vastustajasta, esimerkiksi tuhoamalla vihollisen ulompia torneja, kaatamalla Roshan tai kasvattamalla alkupelissä saatua etumatkaa. Loppupelissä ainakin toinen joukkue on tarpeeksi vahva uhatakseen vastustajansa tukikohtaa, ja peli huipentuu toisen päärakennuksen tuhoutumiseen. Taitavat pelaajat osaavat arvioida, missä vaiheessa peliä joukkue on vahvimmillaan; toisinaan pelin voi voittaa jo käytännössä dominoimalla alkupelissä, kun taas joskus pelin voittaja ratkeaa vasta viimeisillä sekunneilla. Masutatsu Ōyama
Ōyaman saadessa lisää oppilaita myös ulkomailta hän päätti siirtää dojonsa 1963 Ikebukuroon, jossa hän piti avajaiset kesäkuussa 1964. Sitä ennen tammikuussa 1964 Oyaman Dojo oli saanut haasteen thainyrkkeilijöiltä, jonka he aluksi hylkäsivät, mutta myöhemmin lähettivät kolme ottelijaa mukaan lukien Noboru Osawan Thaimaahan, jossa he voittivat kaksi ottelua kolmesta. Huhtikuussa 1964 kaksi kuukautta ennen virallisia avajaisia Japanin entinen pääministeri Eisaku Sato nimitettiin International Karate Organization järjestön puheenjohtajaksi, kun Ōyama itse toimi järjestön johtajana. Heidän järjestö järjestäisi useita kouluja muualle päin maailmaa opettamaan Kyokushinia. Perustamisen jälkeen Kyokushin saavutti pian 120 jäsenmaan rajan ja rekisteröityjä jäseniä yli kymmenen miljoonaa. Ōyama kävi elokuussa 1968 lähi-idässä opettamassa yksityisesti Jordanian kuningasta, jonne perustettiin myös Lähi-idän IKO. 1969 hän jäjesti ensimmäiset Japanin mestaruuskilpailut ja myöhemmin 1975 ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut, jotka molemmat käydään avoimessapainoluokassa. Myöhemmin 1985 Brasilian ministeriö myönsi Ōyamalle kulttuuri palkinnon. Kaksi vuotta neljännen World Openin jälkeen Ōyama pyysi heinäkuussa 1989 muiden tyylien edustajia osallistumaan Kyokushin turnauksiin, pyrkimyksenään kehittämään Japanin karatetasoa ja vastavuoroisesti parantamaan kamppailulajien kehitystä. Yasuo Kobayashi
Kobayashi on säännöllisesti kutsuttu opettamaan leireille Taiwaniin, Suomeen, Saksaan, Ruotsiin, Britanniaan, Kanadaaan, Brasiliaaan ja Yhdysvaltoihin. 
Kobayashilla on oma organisaationsa "Aikido Kobayashi Dojo", johon kuului vuonna 2003 noin 120 ryhmää ympäri maapalloa. Kobayashi pitää yhä dojoa Tokiossa, Kodairassa. Kyūdō
Maalitaulu ("mato") on halkaisijaltaan 36 cm, ja etäisyys siihen on 28 metriä. Maalitaulu on paperia, joka on pingotettu puiseen kehään. Oikealla dojolla maalitaulut nojaavat hiekkavalliin, urheiluhalleissa ammuttaessa käytetään synteettistä taustamateriaalia ja taustaverkkoja. Voidaan myös ampua 60 m:n matkalta halkaisijaltaan metriseen tauluun ("enteki").
Kilpailuissa ei ole sarjoja, vaan miehet ja naiset kilpailevat samassa sarjassa. Kilpailussa on tavallisesti kaksi osaa, tyylikilpailu ja finaali. Tyylikilpailusta 10 parasta osallistuvat finaaliin, jossa vain osumat lasketaan. Kilpailuja on niin yksilökilpailuja kuin joukkuekilpailuja. Lajissa käydään SM-, EM- ja MM-mittelöitä. Duel Masters (anime)
Sarjan päähenkilönä on nuori Shobu Kirifuda -niminen poika, joka on pelin legendaarisen pelaajan, Shori Kirifudan poika, joka kuitenkin katosi mystisesti. Shobun tavoitteena on tulla samankaltaiseksi ottelijaksi kuin isänsä ja löytää hänet. Sarjassa rikotaan toistuvasti neljättä seinää. Shobu on saanut matkalla huipulle vastaansa ja puolelleen paljon muita ihmisiä.
Kaijudo on Duel Mastersin animesarjassa mainittu ottelumuoto, joka eroaa normaalista pelistä siten, että olennot ja kilvet ovat oikeita. Olennot kutsutaan olentomaailmoista maapallolle, ne ja rikkoontuneet kilvet voivat satuttaa ihmisiä tai hajottaa paikkoja kaijudo-ottelun aikana. Kaijudo-ottelussa häviäjä voi loukkaantua pahasti. Bud Dajon ensimmäinen taistelu
Bud Dajon ensimmäinen taistelu () oli yhdysvaltalaisten joukkojen sotatoimi, jonka tarkoitus oli murtaa Moro-kapina Jolo-saarella Filippiineillä maaliskuussa 1906. Kapinalliset morot olivat vetäytyneet Mount Dajo -vuoren huipulla sijainneeseen sammuneen tulivuoren kraatteriin. Kapinallisia seurasivat myös heidän perheensä, joten amerikkalaisten hyökätessä paikalla oli runsaasti naisia ja lapsia. Arviolta noin 800 morosta vain muutama selvisi hengissä. Tapaus aiheutti kohun Yhdysvalloissa, muun muassa kirjailija Mark Twain arvosteli kovasanaisesta hyökkääjiä. Aikido Suomessa
Aikido () on moderni japanilainen budolaji, jonka kehitti Morihei Ueshiba () (jota kutsutaan nimellä "O-sensei" eli "suuri opettaja") 1900-luvun alkupuolella. Teknisesti aikido on Daito-ryu-aikijujutsusta perittyihin heittoihin ja nivellukkoihin perustuva taistelulaji, johon on yhdistetty miekkatekniikkaa kenjutsusta. Aikidossa ei keskitytä niinkään lyönteihin ja potkuihin, vaan siinä harjoitellaan pääasiassa vastustajan voiman ja sen liikeradan ohjaamista rentouden ja mahdollisimman vähäisen voimankäytön keinoin. "O-sensei" painotti opetuksessaan lajin henkisiä puolia ja pyrkimystä rauhaan - harjoittelussa tämä näkyy tekniikoiden pehmeydessä ja pyöreydessä. Aikidossa vastustajaa ei myöskään pyritä vahingoittamaan. Kreivi Dooku
Nimen Dooku on väitetty pohjautuvan japaninkieliseen sanaan "doku", joka merkitsee ”myrkkyä”. Dookun etunimeä ei ole koskaan paljastettu. Dōsojin
Dōsojin on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin sekä šintolaisuudessa että buddhalaisuudessa esiintyvä jumalhahmo eli kami. Shōjo
Shōjossa käsitellään usein sellaisia aiheita kuten rakkaus, aikuistuminen, unelmat, maailman pelastaminen sekä elämä ja kuolema. Tarinan pääjuoni voi olla minkälainen tahansa, mutta yleensä taustalla on toinen, syvällisempi juoni. Tarina voi esimerkiksi kertoa teinitytöstä, joka muuttaa uudelle paikkakunnalle. Hän on saattanut tavata jo leikki-iässä pojan ja heistä on tullut toistensa parhaat ystävät ja luotetut mutta he ovat elämän myötä joutuneet erilleen vuosiksi. ZNKR jōdō Suomessa
Jōdōssa on järjestetty Euroopan-mestaruuskisoja vuodesta 2002. Kisoissa kilpaillaan sekä joukkuemestaruudesta että yksilömestaruuksista tasoilla mudan (kyū-arvo, ei dan-arvoa), shodan, nidan, sandan, yondan ja godan (1.–5. dan). Joukkueessa on kolme jäsentä, aloittaja ("sempō"), varakapteeni ("fukushō") ja joukkueen kapteeni ("taishō"). Joukkue muodostetaan pääsääntöisesti niin, että kapteeni on kokenein ja aloittaja kokemattomin jōdōka. Joukkueen jäsenten yhteen laskettujen dan-arvojen summa ei saa ylittää kymmentä ja korkein saa olla enintään 5. dan. Tämä sääntö tasoittaa joukkueiden otteluita merkittävästi. Ottelussa kukin jäsen tekee vuorollaan kolme kataa jō-sauvalla, kilpailevan joukkueen jäsentä vastaan siten että oman joukkueen jäsen on hänen miekkaparinaan. Kapteeni toimii ensin miekkapuolena eli uchidachina aloittajalle ja varakapteenille, sitten varakapteeni toimii miekkapuolena kapteenin suorituksessa. Jokainen kilpailija suorittaa eri katat jōdōn 12 katan sarjasta. Jojo
Jojo (yo-yo) on lelu, joka koostuu akselilla toisiinsa yhdistetystä kahdesta samankokoisesta, pyöreästä osasta sekä narusta, joka kiertyy akselin ympärille. Jojo voidaan tehdä puusta, metallista tai muovista. Jojo on maailman vanhimpia tunnettuja leluja. Daitō-ryū aiki jūjutsu
Daitō-ryū aikijūjutsu () on perinteinen japanilainen kamppailulaji. Daitō-ryū aikijūjutsu tunnetaan parhaiten levittäjästään Sōkaku Takedasta (1859-1943). Kyseisellä tyylisuunnalla saattaa olla pitkäkin historia, mutta kirjattuja tietoja ei koulukunnasta ole ennen Takedaa. On hyvin mahdollista, että Takeda oli Daito-ryûn perustaja. Edo-kausi
Edo-kauden aikana Japani tutki yhä suuremmissa määrin länsimaisia tieteitä ja tekniikoita. Näitä kutsuttiin yleisesti nimellä rangaku, kirjaimellisesti "hollantilaiset opinnot", joita saatiin hollantilaisilta kauppiailta Dejimassa. Tutkimuksen pääasiallisia aihealueita olivat muun muassa maantieto, lääketiede, luonnontieteet, tähtitiede, taide, kielet, fyysiset tieteet kuten sähköisen ilmiön tutkimus ja mekaaniset tieteet, kuten japanilaisten kellojen kehitys osoittaa. Judo
Judon harrastajat pukeutuvat valkoiseen tai siniseen pukuun, judogiin, joka suomennettuna tarkoittaa judopukua. Jūdōgi luotiin Kōdōkanissa, josta sen malli levisi myöhemmin käytettäväksi myös monissa muissa itsepuolustuslajeissa. Jūdōgi koostuu housuista ja takista, jotka on valmistettu puuvillasta. Koska judopuvun täytyy kestää heittämistä, kiskomista ja äkkinäisiä liikkeitä, se on huomattavasti jäykempää ja vahvempaa kangasta kuin esimerkiksi karatessa käytettävä puku eli karategi. Takki pysyy kiinni vyön eli "obi"n avulla. Kungfu
Kungfu (功夫, pinyin: gōngfu) on yhteisnimitys Kiinasta lähtöisin oleville taistelulajeille. Sana tarkoittaa taitoa ja työtä. Tämä viittaa kungfun vaatimaan vuosien pitkäjännitteiseen ja kärsivälliseen harjoittelemiseen. Periaatteessa kungfua voi olla siis jokin muukin kuin taistelutaitojen harjoittelu. Sanaa käytetään samalla tavoin yläkäsitteenä kuin japanilaisia taistelulajeja tarkoittava "budō" tai korealaisia lajeja tarkoittava "mudo". Judo Suomessa
Judo () on itämainen taistelulaji, joka on lähtöisin Japanista. Judo tarkoittaa suomennettuna joustavaa tietä. Judon kehitti Jigoro Kano. Aluksi judoa pidettiin yhtenä jujutsun koulukuntana. Kesäkuussa vuonna 1882 Kano perusti Tokioon "Kōdōkanin", oman koulun, jossa hän alkoi opettaa uutta kehittämäänsä kamppailulajia, judoa. Hän lisäsi jujutsun tekniikoihin omia sovelluksiaan ja korosti henkisen kehittymisen tärkeyttä. Dodo (täsmennyssivu)
Dodo voi tarkoittaa seuraavia: Korealainen musiikki
Sanjo on instrumentaalista musiikkia. Sitä esittäviin yhtyeisiin kuuluu perinteisesti sekä lyömä- että melodiasoittimia. Kami
Toisaalta Edo-kaudella oli myös voimakkaita yrityksiä pitää kamit erillään buddhalaisista käytännöistä. Monet koettivat nostaa ”šintolaisuuden” erilliseksi, itsenäiseksi perinteekseen jatkaen suurimmaksi osaksi Yoshida Kanetomon (1435–1511) aloittamaa ajattelua. Kanetomo oli pitänyt omaa šintolaisuuttaan täysin ei-buddhalaisena. Kehittyi erityisesti useita kungfutselaisen šintolaisuuden muotoja. Meiji-kaudella Japanin avautumisen jälkeen "honji suijaku" -paradigma tuhottiin systemaattisesti. Uuden Meiji-hallinnon ensimmäisiin tekoihin kuului ”šintolaisuuden” erottaminen ”buddhalaisuudesta” (jolle keksittiin uusi termi, "bukkyō"). Synkretismin kieltoa kutsutaan nimellä "shinbutsu bunri". Käytännössä tämä tarkoitti kahden aivan uuden uskonnon luomista ja johti aiempien uskonnollisten perinteiden ja myös buddhalaisten temppelien tuhoamiseen. Yhdistelmäkameista on kuitenkin edelleen jäljellä joitakin jälkiä nykyisessä japanilaisessa uskonnollisuudessa: kamien ja buddhien välillä ei välttämättä nähdä selkeää rajaa, ja buddhiakin nimitetään yleensä sanalla ”kami” (tosin käännöksenä länsimaisista käsitteistä ”jumala” tai ”jumaluus”). Do
Do tarkoittaa seuraavia: Kenjutsu
Edo-kaudella Tokugawa-shogunaatti saavutti ja ylläpiti rauhaa ja riisui Japania aseista ("katana gari"). Edo-kaudella vallitseva rauha vaikutti myös miekkailuun koska isojen joukkojen aseellisia yhteenottoja ei liiemmin syntynyt ja sotakentän aseet kuten peitsi ("naginata") ja keihäs ("yari") jäivät pois samurain jokapaiväisestä asevalikoimasta. Siviilivaatteissa kulkevaan samuraihin voitiin myös soveltaa miekanveto- ja miekkatekniikoita jotka olisivat olleet tehottomia tarkkaan haarniskoitua bushia kohtaan. Tällöin alkoi kehittyä kenjutsu-tyylejä ja kouluja, joissa "henkisyys" ja kata-sarjojen muodollinen sisältö muuttuivat itseisarvoksi. Näiden koulujen edustajat usein vähättelivät perinteisiin ja kovaan harjoitteluun perustuvia miekkailukoulukuntia "halonhakkuuksi", kuten esimerkiksi kovuudestaan kuulua Jigen-ryū kenjutsua, jonka harjoittelusta Satsuman maakunnan samurait olivat kuuluja ja pelättyjä taistelussa. Toisaalta esimerkiksi japanilainen miekkapyhimys ("kensen") Miyamoto Musashi arvosteli kirjassaan "Go rin no sho" () "kukkaistyylejä"". Dōshin
Samurai-säätyyn kuuluvilla yorikeilla ja dōshineilla, oli säätynsä mukainen velvollisuus kantaa kahta miekkaa ("daishō"). Virantoimitukseen kuului kuitenkin myös "jutte"-niminen (joskus kutsuttiin nimellä "jitte"), koukulla varustetulla rautapamppu. Koukkua voitiin käyttää pidätettävän miekkamiehen miekan pysäyttämiseen turvallisesti. Jutte olikin Edo-kauden poliisivirkamiesten symboli, joka virantoimituksessa toimi virkamerkkinä, kun se nostettiin näkyviin suoralle kädelle. Sitä käyttivät poliisin virkatehtävissä sekä samurait että chōnin-luokasta tulevat alemmat poliisivirkamiehet. Jutten kahvaan kiinnitetyn punosnyörin väristä saattoi päätellä oliko sen haltija komono, okappiki vai samurai-säätyä. dōshinilla juten nyöri ja tupsu olivat väriltään siniset. KEDO
KEDO (, ) on 9. maaliskuuta 1995 Yhdysvaltojen, Etelä-Korean sekä Japanin kesken perustettu kansainvälinen järjestö. Järjestön tehtävänä on panna toimeen Yhdysvaltain ja Pohjois-Korean välistä vuonna 1994 laadittua puitesopimusta, jolla pyritään rajoittamaan Pohjois-Korean ydinvoimaohjelmaa, koska ydinvoimaohjelman tarkoituksena epäillään olevan ydinaseen kehittäminen. Ninja
Edo-kaudella ninjoista tuli yleisiä sankareita kirjoissa ja näytelmissä. Monet myyttisistä ninjavoimista, kuten näkymättömäksi muuttuminen, korkeiden aitojen yli hyppiminen, loitsujen teko ja ihmistä suurempien sammakoiden kutsuminen, keksittiin näissä fiktiivisissä kertomuksissa ninjoista. Ninjat eivät korjanneet näitä uskomuksia ja jotkut jopa kirjoittivat näitä tarinoita itse parantaakseen omaa arvoansa, jos palveluksia tarvittaisiin jälleen. Yksi vähemmän tunnettu asia on se, että ninjat vaikuttivat ilotulitteiden kehitykseen tutkimalla pyroteknistä aseistusta. Edo-kauden lopussa ninjojen palveluksia tarvittiin uudestaan. Ninjoja kutsuttiin saattaamaan delegaatteja, jotka tapasivat vieraiden maiden lähettiläitä. Monet ninjoista saattoivat olla näiden lähettiläiden palveluksessa. Tämän myötä kaikki viralliset maininnat loppuvat. Seme
Seme () on japanilainen budokäsite, joka liittyy hyökkäämiseen japanilaisissa kamppailulajeissa. Seme ei ole sisääntuloa, lyömistä tai huutamista jos sillä ei ole vaikutusta semen kohteeseen. Ylipäätään semen muotoa ei ole määrätty. Ainoastaan, että seme on aktiivisesti luotava harjoittelijan omasta tahtotilasta ("ki") ja se on olemassa, jos se synnyttää vastustajassa reaktion tai puolustuksessa aukkopaikan suki. Tähän syntyneeseen suojattomaan hetkeen tai kohtaan hyökkäys sitten kohdistuu. Ashihara kaikan
Ashihara oli harjoitellut Kyokushinia Masutatsu Oyaman opissa. Ashihara kehitti sittemmin oman tyylisuuntansa 1970-luvun lopulla ja varsinaisesti ensimmäinen dojo perustettiin 1980 Matsuyamaan. Sitä ennen hän perusti oman liiton NIKO:n eli New International Karate Organization. Ashihara kehitti edelleen vuosien varrella kehittämäänsä sabakia eli liikkumista hyökkäyksen alta itselle turvallisempaan suuntaan. Hän suosi tekniikoita, joista oli ollut hänelle itselleen hyötyä otteluissa, kuten voimakkaat alapotkut ja polvien sekä kyynerpäiden lyönnit. Ashiharalle tyypillisesti harjoiteltavien tekniikoiden määrä pidetään harjoituksissa pienenä, vaikka sen perustekniikka on samankaltaista kuin Kyokushinissa. Taido
Hōkei on yksin suoritettava, ennalta määrätty liikesarja, jolla harjoitellaan taidon tekniikoita ja liikkeitä. Hōkeita on useita erilaisia, joista osa on suunnattu naisille tai yli 35-vuotiaille. Petteri Silenius
Shoryukan dojo on Petteri Sileniuksen Littoisiin vuonna 23. marraskuuta 2002 avaama aikido-dojo. Avajaisissa harjoituksen veti Igarashi-sensei 7.dan shihan. Shoryukan dojon rakentaminen aloitettiin kesällä 2001. Dojo rakennettiin talousrakennukseen, jossa oli aiemmin ollut kanala ja sittemmin autokorjaamo. Shoryukan dojo lopetti toimintansa 2008 maaliskuussa, jolloin Silenius muutti Kreikkaan. Uutena omistajana aloitti Kari Tamminen 6.dan Aikikai ja dojon nimeksi tuli Hokuto-dojo. Dodge the Dodo
Dodge the Dodo on yhtyeen alkuaikojen suosittu läpimurtohitti, jossa heijastuvat nyky-jazzin saralla arvostetun Esbjörn Svensson Trion kyky sekä raflaavaan funk-vaikutteiseen, jopa popahtavaan grooveen että säveltaiteelliseen syvyyteen modernin jazzin alalla. Äänitteellä esiintyvät Esbjörn Svensson pianossa, Dan Berglund kontrabassossa ja Magnus Öström rummuissa. Doom (lautapeli)
Pelilauta on kokonaisuudessaan tiedossa vain hirviöpelaajalle, joka paljastaa lautaa sotilaiden etenemisen mukaan. Pelaaminen tapahtuu vuoroissa, jonka aikana sotilaat saavat liikkua kahdesti, liikkua ja ampua tai seistä paikallaan ja ampua kahdesti. Sotilaiden suoritettua vuoronsa hirviöpelaaja liikuttaa yksiköitään kerran ja hyökkää kerran jokaisella nappulallaan. Hirviöpelaaja voi myös pelata lisäksi erilaisia toimintakortteja. Toko
Toko (myös TOKO) tarkoittaa koirien tottelevaisuuskoetta ja tottelevaisuuskokeen standardien mukaista tottelevaisuuskoulutusta. Toko on säännelty koiraurheilulaji, eikä se tarkoita samaa kuin arkitottelevaisuuden opettaminen koiralle. Tokokokeessa arvioidaan koiralle opetettujen asioiden hallintaa sekä koiran ja ohjaajan yhteistyötä. Ihanteena on koira, joka suorittaa liikkeet innokkaasti mutta rauhallisesti, täsmällisesti ja ennakoimatta. Mojo
Mojo on afroamerikkalaiseen hoodoo-magiaan kuuluva taikaesine. Mojo on pieni pussi, joka tehdään usein kurelangalla sidotusta punaisesta flanellikankaasta. Pussissa on kasveja, eläinten osia, mineraaleja, toiveita sisältäviä papereita ja muuta vastaavaa tavaraa. Pussia pidetään yleensä vaatteiden alla. Go
Yleisin go-pelaajien käyttämä luokitusjärjestelmä tulee Japanista ja se on budolajien kaltainen. Amatööripelaajat jaetaan kyū-tasoihin, jotka alkavat noin 30 kyūsta (vasta-alkaja) ja nousevat 1 kyūhun. Kyū-tasojen jälkeen tulevat dan-tasot alkaen 1 danista ja nousten 8 daniin asti. 1 danin katsotaan hallitsevan ja ymmärtävän pelin eri osa-alueiden perusteet. 8 dan-luokituksia myönnetään amatöörien maailmanmestaruuden voittaneille. Suurin osa gon vakituisista harrastajista pelaa noin 10 kyūn ja 3 danin välisellä tasolla. Jojo
Jojolla leikitään pitämällä kiinni narun päästä ja saattamalla jojo edestakaiseen liikkeeseen, jolloin se vuoroin "kelaa" narua sisään nousten leikkijää kohti ja liikkeen kääntyessä "purkaa" narua paeten poispäin leikkijästä. Tähän perusliikkeeseen voidaan liittää erilaisia variaatioita, joilla jojon käsittelyyn saadaan lisää vaikeutta. Karate
Karaten harrastajaa kutsutaan nimellä "karateka". Karaten harjoittelu voidaan jakaa kolmeen eri osaan: kihoniin (), kumiteen () ja kataan (). Vaikka harjoituksissa ei nykyään enää lyödä kepillä jaloille, on salikuri edelleen tiukkaa. Harjoituksissa saliin tultaessa on kumarrus pakollinen. Poistuttaessa harjoittelusalista käännytään ovelta kasvot salille päin ja kumarrus. Selkä salille päin kumarrus on väärin sillä karatessa on myös tärkeää kunnioitus opettajaa kohtaan ja muita harjoittelijoita. Joissakin seuroissa noudatetaan periaatetta, että jos haukoittelee harjoituksissa, opettaja (sensei) käskee ko. henkilön tekemään punnerruksia. Opettaja eli "sensei" voi ajaa huonosti käyttäytyvän ulos harjoittelusalista eli "dōjō"sta tai tatamilta. Kahjot ninjat
Kahjot ninjat (, engl. Ninja Warrior) on japanilainen televisiosarja, jossa useimmiten japanilaiset kilpailijat amatööriatleeteista maailmanmestareihin yrittävät läpäistä fyysisesti raskaat tasot ja voittaa Ninjasoturin tittelin. Jokaisen kilpailun alussa voittoa on hakemassa sata kilpailijaa. Voittaakseen koko Ninjasoturi-kilpailun on läpäistävä neljä fyysisesti hyvin raskasta tasoa esteineen. Edo-kausi
Yksilöllä ei ollut laillisia oikeuksia Tokugawa-kauden Japanissa. Perhe oli pienin oikeussubjekti ja perheen statuksen ja etuoikeuksien vaaliminen oli erittäin tärkeää kaikilla yhteiskuntaluokilla. Yhteiskunta jaettiin neljään luokkaan: samuraihin, joita vuonna 1700 oli noin 6–7 prosenttia 30 miljoonan väestöstä, talonpoikiin (yli 80% väestöstä), käsityöläisiin sekä kauppiaisiin. Vain talonpojat asuivat maalla. Muu väestö asui daimioiden linnojen ympärille kehittyneissä kaupungeissa, jokainen tiukasti omalla alueellaan. Alimman luokan muodostivat kauppiaat, koska heidän ei katsottu tuottavan mitään. Järjestelmän ulkopuolelle jäi muutama ryhmä: hoviväki ("kuge"), papit, lääkärit sekä luokkien ulkopuoliset. Kioton keisarillisen hovin jälkeläisistä muodostuva kuge saavutti sotaa edeltäneen loistonsa, mutta ei juurikaan minkäänlaista poliittista vaikutusvaltaa. Budō
Budōharjoittelussa on mukana myös periaate, että harjoitteluasenne tulee pitää yllä myös harjoittelusalin, "dōjōn", ulkopuolella, ja että harjoittelun tulokset on voitava tuoda mukaan jokapäiväistä elämää helpottamaan. Atemi
Atemi () on japanilainen budokäsite, jossa hyökätään vastustajan arkoihin kehonosiin tai niveliin. Atemi-pisteisiin voidaan hyökätä paljain käsin (esimerkiksi aikido, jujutsu ja judo) tai asein (jodo, aiki-jo, kendon pistot). Ns. ”hermopisteisiin” hyökkääminen voi joissain tapauksissa aiheuttaa ohimenevää tai palauttamatonta vahinkoa keholle, ja vaikuttaa kehon sisäeritys- ja hermotoimintoihin. Dōshu
Dōshu on perinnöllinen japanilaisiin kamppailulajeihin liittyvä arvonimi. Dōshu voidaan kääntää tarkoittamaan "suurmestaria" tai "tien vartijaa" ja sitä käytetään lajin kansainvälisesti korkeimmasta opettajasta. Japanin ammattisumoliitto
Toimitsijat (呼び出し, yobidashi) ovat ammattisumon työmiehiä, jotka huolehtivat koko kilpailutoiminnan puitteista. He rakentavat niin tallien harjoitusdohyōt kuin myös honbasho-areenan turnausdohyōt riisilyhteistä (hyō, 俵) ja tähän tarkoitukseen erityisesti hankitusta hiekansekaisesta savesta sekä huolehtivat dohyōn ylle kaapeleilla ripustetusta katoksesta (tsuriyane, 吊り屋根), johon on sijoitettu dohyōn valaistus- ja äänentoistolaitteisto ja jonka nurkissa on neljä isoa, eriväristä, vuodenaikoja symbolisoivaa koristesolmuketta (fusa, 房). Toimitsijat täyttävät myös tarvittaessa dohyōn nurkissa sijaitsevia suola-astioita (shio-kago, 塩籠) ja vesikiuluja (mizu-oke, 水桶). Dōjō
Hieno esimerkki perinteisestä dōjōsta oli Tokiossa sijainnut Noma kendō dōjō (), jossa pidettiin aamuharjoitukset ("asa-geiko") 365 päivänä vuodessa. Noma dōjōn omistanut Japanin suurin kustantamo Kodansha purki rakennuksen vuonna 2007. Kagamisato Kiyoji
Toukokuussa 1942 tallin omistussuhteet muuttuivat radikaalisti. Kumegawa päätti yhdistää tallinsa osaksi nykyisen Tokitsukaze-tallin edeltäjää, Futabayama-dōjōa. Tuolloin oli vielä mahdollista, että aktiiviuraansa yhä jatkava ottelija (nimai-kansatsu, 二枚鑑札) perusti oman tallinsa, jota tällöin ei kutsuttu tavanomaiseen tapaan nimellä heya (部屋, talli; kirjaimellisesti huone) vaan dōjō (道場). Dōjōn omistaja oli suurmestari Futabayama Sadaji, joka oli aikalaistensa palvoma ja yhä tänäkin päivänä monien mielestä 1900-luvun ellei koko ōzumōn historian kaikkien aikojen suurin rikishi. Kagamisaton lisäksi siirtyivät tuleva maegashira Kiryugawa ja tuleva sekiwake Fudoiwa. Lähes uransa alusta asti Kagamisato sai siis nauttia parhaasta mahdollisesta opista, joka lajin piirissä oli saatavilla. Judo
Judon kehitti japanilainen professori ja samuraiperheen poika Jigorō Kanō jujutsun tyylisuuntana. Sana "judo" tarkoittaa 'pehmeä tie', ja lajista oli karsittu jujutsuun kuuluvia vaarallisia lyöntitekniikoita. Kanō perusti lajinsa opiskeluun vuonna 1882 Kōdōkan judō -instituutin. Kanōn joukkue voitti vuonna 1886 ottelussa kilpailevan jujutsu-koulukunnan, minkä seurauksena Japanin armeija ja poliisi ottivat judon koulutusohjelmaansa, ja sitä alettiin opettaa myös maan kouluissa. Kanō vastusti judon kehittymistä kilpaurheiluksi, ja hän loi oppilailleen kilpailun korvikkeeksi arvoasteikon, jonka tunnusmerkkinä on vyön väri. Shōtōkan
Shōtōkan oli Funakoshin ensimmäisen virallisen dojon nimi, joka valmistui vuonna 1939 Mejiroon, Tokion lähettyville. Se kuitenkin tuhoutui vuonna 1945 ilmapommituksessa. Funakoshin käytti kirjoittaessaan nimimerkkinä Shōtō (松濤), jota hän käytti runollisissa ja filosofisissa kirjoituksissaan oppilailleen. Lopulta Funakoshin oppilaat loivat opettajaansa kunnioittaen kyltin, jossa luki ”Shōtōkan” ja asettivat sen Funakoshin opettaman salin sisäänkäynnin yläpuolelle. Funakoshi itse ei koskaan antanut tyylisuunnalleen nimeä, vaan kutsui sitä pelkästään karateksi. Luettelo Pokémon-lajeista (81–100)
Doduo on normaali-tyypin Pokémon joka muituttaa strutsia. Se kehittyy tasolla 31 Dodrioksi. Sillä ei ole siipiä joten se ei osaa lentää, vaikka onkin lentotyyppiä. Mutta peleissä sekä Doduolle että Dodriolle voi kuitenkin opettaa HM-lentoiskun, Fly:n. Sillä on kaksi päätä ja kaksi munaa. Sen nimi tulee sanoista dodo, joka tarkoittaa lentokyvytöntä lintua ja sanasta duo, jolla viitataan sen kahteen päähän. Doduon toisen pään on sanottu tulleen äkillisestä mutaatiosta tuhansia vuosia sitten. Doduon molemmissa päissä on yleensä samat aivot, mutta on myös tavattu harvinaisia yksilöitä joilla on selvästi eri aivot. Doki Doki Literature Club!
Vaikka se ei olekaan varsinainen lopetus, yksi tapa saada peli päättymään, on poistaa Monikan hahmotiedosto jo ennen pelin aloittamista. Sayorista tulee tällöin kerhon johtaja, mutta ymmärrettyään pelin luonteen ja roolinsa siinä hän kaappaa pelin hallinnan, poistaa kaikki hahmotiedostot ja sulkee pelin. Jos pelaaja yrittää jatkaa peliä, näytölle tulee musta pelin loppumisesta kertova näyttö ja sen jälkeen kuva hirttäytyneestä Sayorista. Noin kymmenen minuutin kuluttua kuvan viereen ilmestyy teksti ”Nyt kaikki voivat olla onnellisia”. Judo
Judon aloittajalle myönnetään oikeus käyttää valkoista vyötä. Suomessa juniorit suorittavat varsinaisten vöiden lisäksi natsoja, eli punaisia raitoja vyöhönsä. Natsoilla erotetaan juniorit myös mm. kilpailuissa; heille ei saa tehdä esimerkiksi kuristuksia eikä lukkoja. Harjoituksen edetessä järjestetään nuorille aloittajille välikokeita lisänauhojen ansaitsemiseksi. Punaiset nauhat merkitään vyön molempiin päihin noin viiden senttimetrin etäisyydelle vyön päästä. Kolme nauhaa oikeuttaa vyökokeeseen, jonka suorittaneet etenevät seuraavalle vyöasteelle. Vähintään 16-vuotiaat judon harrastajat eivät käytä nauhoja, mikä merkitsee sitä, että kyseiselle judokalle (judon harrastajalle) saa judokilpailuissa tai harjoitusotteluissa eli randoreissa tehdä kuristuksia ja käsilukkoja. Joissakin muissa maissa nämä väliasteet on rakennettu esimerkiksi kaksivärisinä vöinä (keltainen -> kelta-oranssi -> oranssi -> jne). Dogging
Dogging tarkoittaa toimintaa, jossa toisilleen tuntemattomat ihmiset sopivat Internetissä ajan ja paikan seksin harjoittamiseen julkisella paikalla. Aftonbladetin mukaan termi dogging juontuu siitä, että seksiä harrastamaan lähtevä ihminen kertoo lähtevänsä "ulkoiluttamaan koiraa" (). Kigurai
Kigurai on japanilainen budokäsite, joka tarkoittaa pitkällisen harjoituksen mukanaan tuomaa, ulospäin voimakkaasti näyttäytyvää, arvokkuutta, vilpitöntä asennetta ja itseluottamusta. Se ilmentyy harjoittelijan koko olemuksessa, valmiusasennossa (kamae) ja toiminnassa. Eritoten Japanilaisten kamppailu- ja budolajien kata-harjoittelun katsotaan kehittävän "kigurai"ta. Doom
Suosituin moninpeleistä on Deathmatch-pelimuoto, jossa tavoitteena on tappaa toisia pelaajia mahdollisimman monta. Pelissä voi olla esimerkiksi aikaraja, jonka sisällä eniten pelaajia tappanut voittaa. Kuoltuaan pelaaja syntyy aina uudelleen. Pelityyli on erittäin nopea ja sitä voi pelata myös hirviöillä. Muunnelma tavallisesta Deathmatchista on Old Deathmatch -pelimuoto. Sen erona on, ettei aseita voi kerätä samoista paikoista uudelleen ennen kuolemista. Bonusesineet taas ovat käytettävissä vain kerran eivätkä ne materialisoidu enää uudelleen saman pelin aikana. Aikido
Harjoitus alkaa kumarruksilla. Oppilaat istuvat riviin harjoitustatamin reunalle ja opettaja istuu heidän edessään. Opettajan johdolla kumarretaan dōjōn keskustaa eli "shōmen"ia kohti, jonka jälkeen opettaja ja oppilaat kumartavat toisilleen. Harjoituksen päätteeksi kumarrukset toistetaan. Xiaolin Showdown
Sarjassa seurataan nuoren taistelija nelikon (Omi, Raimundo, Kimiko ja Clay) harjoittelua ja taistelua pahuutta vastaan. Nelikon tehtävänä on kerätä kaikki muinaiset esineet nimeltä Shen Gong Wu heidän muotoa muuttavan lohikäärmeensä Dojo Kanojo Chon johdolla. Esineet pitävät hallussaan taianomaisia voimia, jotka heidän on löydettävä ennen vihollisiaan ja erityisesti Jack Spiceria. Jaksot keskittyivät usein muinaisien esineiden jahtaamiseen ja kun hyvä ja paha löysivät saman esineen yhtä aikaa, heidän täytyi haastaa toisensa kaksintaisteluun nimeltä Xiaolin Showdown, jonka voittaja saisi pitää muinaisen esineen. Ninja
Sana ”ninja” on peräisin 800 vuoden takaa Japanin vuoristoseuduilta. Alkuaan se tarkoitti henkilöä, joka harjoitti ninjutsua, eräänlaista taistelulajia, jota usein kutsuttiin ”salaperäisyyden taidoksi” tai ”näkymättömyyden taidoksi”. Ilmaisu on peräisin japaninkielisestä ilmaisusta "shinobi no mono". Tämä kirjoitetaan kahdella kanji-merkillä, jotka lausutaan rěnzhě mandariinikiinassa. Ensimmäinen kanji, jota myös käytetään ninjutsun kirjoittamiseen, tarkoittaa kestävyyttä ja sietokykyä. Merkitys laajeni myöhemmin tarkoittamaan piiloutumista tai salavihkaista liikkumista. Toinen kanji tarkoittaa henkilöä. Ninjoihin viitataan myös toisella kiinalaisperäisellä termillä ”lín gǔi” (林鬼, jap. ”rinki”), ”metsäpirut”. Ne olivat kiinalaisia vastineita ninjoille tai shinobeille, ja niiden uskottiin vaikuttaneen monella tavalla japanilaiseen ninjutsuun. Kojo (laulaja)
Timo Tapio Kojo (s. 9. toukokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen rock-, soul- ja funk-laulaja. Pelkkää sukunimeä taiteilijanimenään käyttävä Kojo teki ensimmäiset levytyksensä Madame George -yhtyeen solistina ja toisena kitaristina sekä toimi myös yhtyeen puhemiehenä. Ennen Madame Georgea hän oli ollut yhtyeissä Orient Express ja Hukkaviiva (yhtye teki vain kaksi keikkaa), duona Dave Lindholmin kanssa (lauloi ja soitti bassorumpua sekä lautasta) ja Rauli Badding Somerjoen säestysyhtyeessä. Banjo
Banjo on amerikkalaista alkuperää oleva kielisoitin. Sen juuret ovat Lähi-idässä, Kaukoidässä ja Afrikassa, missä edelleen on käytössä muun muassa varhaista banjoa muistuttava soitin nimeltä akonting. Banjo kuuluu erityisesti country- ja bluegrass-musiikkiin, joissa käytetään viisikielistä banjoa. Soitto saattaa kuulostaa hyvin nopealta, koska sitä soitetaan kolmella sormella vaihtuvilla sormijärjestyksillä. Viisikielisen banjon erikoisuutena on muita kieliä lyhyempi viides kieli, joka sijaitsee kaulan puolivälin tietämillä matalimman pitkän kielen puolella. Vanhoissa soittotyyleissä sitä soitetaan yleensä vain vapaana, mutta nykyaikaisissa tyyleissä sitäkin painetaan otelautaa vasten joko peukalolla tai muilla vasemman käden sormilla. Judo
Vyöarvo kertoo harrastajan tason. Arvot jaetaan oppilasasteisiin "(kyū)" ja opettaja-asteisiin "(dan)". Kun Jigoro Kano perusti Kodokan-judon, hän otti alusta asti mukaan vyöjärjestelmän. Tetsuji Sato on sanonut, että vyöarvon merkitys on subjektiivisesti harrastajan kannalta mielihyvän tuottaminen, ja objektiivisesti judon hierarkian, organisaation ja talouden ylläpitäminen. Kami
Edo-kaudella "honji suijaku" -ajattelu vakiintui ja siihen liityvät käytännöt läpäisivät koko yhteiskunnan. Se valjastettiin myös poliittisiin tarkoituksiin. Kun Tokugawa Ieyasu oli kohotettu kamin asemaan ("Tōshō Daigongen", katso gongen), monet daimiot tekivät itsestään ja esi-isistään yhdistelmäkameja; he olivat kamien inkarnaatioita, jotka vuorostaan olivat buddhien ilmentymiä. Näiden uusien jumaluuksien rituaalit otettiin osaksi seremoniallista kalenteria. Kamien, buddhien ja ihmisten yhdistäminen jumaluuksiksi jatkui vielä Meiji-kaudelle saakka. Vuoden 1871 anomus Higashi Hongan-jin temppeliltä Meiji-hallinnolle kertoo: Doo-wop
Termi "doo-wop" otettiin käyttöön vasta 1970-luvulla, ja sen keksijänä mainitaan DJ Gus Gossert. Doo-wopin tarkasta määritelmästä ei ole päästy yksimielisyyteen, mutta tyyliin kuuluu harmoninen vokaalityöskentely, jossa kuullaan usein merkityksettömiä tavuja. Juuri tästä tyyli on saanut nimensä. Kappaleiden tyylilaji voi vaihdella. Hoodoo
Sana "hoodoo" dokumentoitiin ensimmäistä kertaa 1875, jolloin se luokiteltiin substantiiviksi tai transitiiviseksi verbiksi. Hoodoolla kuvataan yleensä maagista loitsua tai maagista juomaa, mutta sitä voidaan käyttää myös adjektiivina osallistujasta maagiseen menoon. Hoodoo tunnetaan myös nimellä "conjure". Tokio
Nykyinen Tokio onkin pääosin kolmen historiallisen kerrostuman tuote. Ensimmäinen ja varhaisin kerros on Edo-kauden kaupunki, Tokion runko, jonka päälle myöhemmät kerrokset ovat rakentuneet. Toinen kerros Meiji-kaudelta lähtien merkitsi yksittäisten länsimaisten elementtien ja kokeilujen tuomista Edo-kauden kaupunkirakenteeseen. Kolmannen vaiheen aikana Taishō-kaudella kaupunkiin tuotiin laajemmassa mittakaavassa moderneja aiheita – puistoja, aukioita, puistokatuja ja niin edelleen. Tämä vaihe muodostaa nykyisen Tokion prototyypin. Budō
Sana "budō" rakentuu japanilaisista sanoista "bu" (sota-, soturi) sekä "dō" (tie, polku). Sananmukaisesti se voidaan siis tulkita "soturin tie". Budō merkitsee sitä kurinalaista soturin tietä, jonka japanilainen taistelija on elämäntavakseen ottanut.Meiji-kauden koittaessa perinteisten bujutsu- ja taistelutaitojen tulevaisuus oli veitsenterällä. Japanin siirtyessä feodaaliajasta nykyaikaan kertarysäyksellä bujutsutaidot koettiin osaltaan tarpeettomiksi ja hallituksen kannalta vaarallisiksikin. Sekä hallituksen sisällä että ulkopuolella valikuttavat kiihkokansalliset ja militaristiset voimat pyrkivät käyttämään hyväkseen vanhojen perinteiden saavutuksia. Toisaalta monisatavuotista perinnettä ei haluttu kadottaa eikä tärvellä. Perinteisissä soturiluokan hyveissä ("bushidō") koettiin olevan kansaa laajemmaltikin jalostava vaikutus.
Bujutsuharjoittelun ydinarvot feodaaliajan Japanissa olivat Dodona
Stadion Dojo Records
Dojo Records oli Castle Communications-levy-yhtiön alamerkki, joka keskittyi punk-, hard rock- ja alternative-musiikkiin ja uudelleenjulkaisuihin. Jono
Jono (engl. "queue") on tietojenkäsittelytieteessä käytetty abstrakti tietotyyppi, jonka lisäys- ja poisto-operaatiot toimivat niin sanotulla FIFO-periaatteella ("First In First Out"). Tämä vastaa todellisuutta: jonolla on kaksi päätä, ja alkio pääsee pois aina toisesta päästä kuin mistä se on lisätty. Näin alkiot käsitellään vuorotellen siten, että kauimmin jonossa ollut alkio käsitellään ensimmäisenä. Jonoa voi verrata esimerkiksi kaupan kassajonoon. Yleensä jonoa käytetäänkin varastoimaan käsittelyä odottavia alkioita. Porin Kendoseura
Harjoittelu oli aluksi keskittynyt koulujen aukioloaikaan Porissa sijaitseville kouluille, mm. Lyseo, Riihiketo, Vähä-Rauma, Väinölä sekä Urheilutalolle. Merkittävä tekijä porilaisen kendotoiminnan kehitykselle oli Eero Markukselalla, silloisella Porin Taidekoulun rehtorilla, joka antoi luvan käyttää koulun urheilusalia kesäisin tapahtuvaan kendoharjoitteluun. Tämä mahdollisuus otettiinkin kiitollisena vastaan, ja useana (vuodet?) kesänä harjoituksia pidettiin kuudesti viikossa mahdollistaen harjoittelijoiden ripeän edistymisen. Näinä vuosina seuralla oli täten ensimmäisenä seurana Suomessa omassa käytössään kunnollinen harjoitussali pesu-, varasto- ja oleskelutiloineen. Samaan aikaan seura oli myös ensimmäinen kendoseura Suomessa, joka tarjosi kendo-opetusta valinnaisena kouluopetuksena opiskelijoille Porin Taidekoulun päiväopetusopiskelijoille. 
Kesällä 2007 seura aloitti dōjō-hankkeen, jonka myötä rakennettiin tiettävästi euroopan ensimmäinen japanilaistyylisellä jousitetulla lattialla varustettu kendō-dōjō Porin Puuvillakeskukseen. Kamppailuyhdistysten jouduttua siirtymään kauppakeskushankkeen vuoksi pois Puuvillan tiloista, uutta kendō-dōjōa ryhdyttiin rakentamaan syksyllä 2012 Satakunnankadulle. Jousitettu lattia siirtyi tällöin myös uudelle dōjōlle. Uudet tilat otettiin käyttöön syksyllä 2013. Edo-kausi
Edo-kausi (), tunnetaan myös nimellä Tokugawa-kausi, on Japanin historian ajanjakso, joka käsittää vuodet 1600–1868. Ajanjakson tunnusomaisinta oli Edon tai Tokugawa-shōgunaatin hallinto, jonka virallisesti perusti 1603 ensimmäinen shōgun Tokugawa Ieyasu. Ajanjakso päättyi Meiji-restauraatioon ja vallan palauttamiseen viimeiseltä shōgunilta Tokugawa Yoshinobulta keisarille. Edo-kausi toi Japaniin yli 250 vuoden rauhan jakson, joka on yksi maailman historian pisimmistä sodattomista aikakausista. Edo-kausi tunnetaan myös Japanin modernin ajan alkuna. Donburi
Donburi (, suom. kulho) on japanilainen "riisikulhoruoka", joka koostuu kerroksesta riisiä, jonka päällä on kerros hauduttamalla kalasta, lihasta tai vihanneksista valmistettavaa ja usein pataruokaa muistuttavaa täytettä.