Kuka Marcus Junius Brutus oli?
Marcus Junius Brutus
Marcus Junius Brutus Caepio (85 eaa. – 42 eaa.), joka tunnetaan paremmin pelkästään nimellä Brutus, oli roomalainen senaattori ja Julius Caesarin ystävä sekä yksi tämän salamurhaajista.
Titus Aurelius Fulvus Antoninus
Titus Aurelius Fulvus Antoninus (31. elokuuta 161 – 165) oli Rooman keisari Marcus Aureliuksen ja hänen vaimonsa Faustina nuoremman poika. Hänen nuorempi kaksoisveljensä oli Lucius Aurelius Commodus, tuleva keisari. Poikien syntymää juhlistettiin useissa kolikoissa mutta Antoninus sairasteli jatkuvasti. Marcus Aureliuksen opettaja Fronto kertoo erässä kirjeessään Antoninuksella olleen yskää, joka oli paranemassa. Hän kuitenkin kuoli vuonna 165, jolloin Marcus Aurelius antoi julistaa hänet jumalaksi. Commoduksella oli myös nuorempi veli Annius Verus mutta hänkin kuoli vuonna 169, jättäen Commoduksen ainoaksi eloonjääneeksi pojaksi ja Marcus Aureliuksen perijäksi. Marius Victorinus
Gaius Marius Victorinus (n. 281/291–363) oli antiikin roomalainen grammaatikko, reettori ja uusplatonilainen filosofi. Myöhemmällä iällään hän kirjoitti myös kristillisistä aiheista. Octavius (kirja)
Octavius on Marcus Minucius Felixin kirjoittama varhainen teos kristinuskon puolustukseksi. Se on muodoltaan dialogi, jossa keskustelevat pakanuutta kannattanut Caecilius Natalis ja kristitty Octavius Januarius, joka on Minucius Felixin ystävä. Martinianus
Sextus Marcius Martinianus (k. 325) oli Rooman keisari heinäkuusta syyskuun 18. päivään 324. Itä-Rooman augustus Licinius teki hänestä nimellisesti Länsi-Rooman augustuksen kärsittyään tappion Konstantinus Suurta vastaan 3. heinäkuuta 324. Ennen keisariksi nimittämistään Martinianus oli ollut Liciniuksen hovin "magister officiorum". Quintilianus
Marcus Fabius Quintilianus (n. 35 — n. 95) oli roomalainen asianajaja ja retoriikan opettaja. Hän oli syntyisin Hispaniasta. Quintilianus tunnetaan ennen kaikkea puhetaidon oppikirjasta "Puhujan kasvatus" ("Institutio oratoria"). Hän kirjoitti myös teoksen "Kaunopuheisuuden turmeltumisen syistä" ("De causis corruptae eloquentiae"), joka ei ole säilynyt nykyaikaan. Marcus Antonius
Antonius alkoi piirittää Decimus Brutuksen joukkoja Mutinassa. Senaatti Ciceron johdolla halusi estää Antoniuksen saamasta Galliaan haltuunsa. Vuoden 43 eaa. alussa konsuleiksi tulivat Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa, jotka kummatkin olivat Caesarin entisiä kannattajia. Caesarin postuumisti adoptoima poika Octavianus oli värvännyt itselleen armeijan Caesarin veteraaneista ja lopulta senaatti antoi hänelle propreetorin "imperiumin" eli käskyvallan, vaikka hänen armeijansa olikin laiton. Samalla kun senaatin joukot valmistautuivat saapui kolme lähettilästä Antoniuksen luokse. Antonius esitti kuitenkin vaatimuksia joita senaatti ei voinut hyväksyä. Senaatin joukot kukistivat Antoniuksen Mutinassa ja Antonius joutui vetäytymään Galliaan. Hirtius ja Pansa kaatuivat kuitenkin taistelussa. Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
100. L. Valerius Flaccus, Gaius Marius VI
99. Aulus Postumius Albinus, Marcus Antonius Orator
98. Quintus Caecilius Metellus Nepos, Titus Didius
97. Gnaeus Cornelius Lentulus, Publius Licinius Crassus
96. Gaius Cassius Longinus, Gnaeus Domitius Ahenobarbus
95. Lucius Licinius Crassus, Quintus Mucius Scaevola
94. Gaius Coelius Caldus, Lucius Domitius Ahenobarbus
93. Gaius Valerius Flaccus, Marcus Herennius
92. Gaius Claudius Pulcher, Marcus Perperna
91. Sextus Julius Caesar, Lucius Marcius Philippus
90. Lucius Julius Caesar, Publius Rutilius Lupus
89. Gnaeus Pompeius Strabo, Lucius Porcius Cato
88. Lucius Cornelius Sulla I, Quintus Pompeius Rufus
87. Lucius Cornelius Cinna I, Gnaeus Octavius
86. Lucius Cornelius Cinna II, Gaius Marius VII
85. Lucius Cornelius Cinna III, Gnaeus Papirius Carbo I
84. Lucius Cornelius Cinna IV, Gnaeus Papirius Carbo II
83. Lucius Cornelius Scipio Asiaticus, Gaius Norbanus
82. Gnaeus Papirius Carbo III, Gaius Marius Minor
81. Gnaeus Cornelius Dolabella, Marcus Tullius Decula
80. Lucius Cornelius Sulla II, Quintus Caecilius Metellus Pius
79. Appius Claudius Pulcher, P. Servilius Vatia
78. Marcus Aemilius Lepidus, Q. Lutatius Catulus
77. Mamercus Aemilius Lepidus Livianus, Decimus Iunius Brutus
76. Gnaeus Octavius, Gaius Scribonius Curio
75. Gaius Aurelius Cotta, Lucius Octavius
74. Marcus Aurelius Cotta, Lucius Licinius Lucullus
73. Gaius Cassius Longinus, Marcus Terentius Varro Lucullus
72. Gnaeus Cornelius Lentulus Clodianus, Lucius Gellius Publicola
71. Publius Cornelius Lentulus Sura, Gnaeus Aufidius Orestes
70. Marcus Licinius Crassus I, Gnaeus Pompeius Magnus I
69. Quintus Caecilius Metellus Creticus, Quintus Hortensius
68. Lucius Caecilius Metellus, Quintus Marcius Rex
67. Manius Acilius Glabrio, Gaius Calpurnius Piso
66. Manius Aemilius Lepidus, Lucius Volcacius Tullus
65. Lucius Manlius Torquatus, Lucius Aurelius Cotta
64. Lucius Iulius Caesar, Gaius Marcius Figulus
63. Gaius Antonius Hybrida, Marcus Tullius Cicero
62. Decimus Iunius Silanus, Lucius Licinius Murena
61. M. Valerius Messalla Niger, M. Pupius Piso Frugi Calpurnianus
60. L. Afranius, Quintus Caecilius Metellus Celer
59. Gaius Iulius Caesar I, Marcus Calpurnius Bibulus
58. Lucius Calpurnius Piso Caesoninus, Aulus Gabinius
57. Publius Cornelius Lentulus Spinther, Quintus Caecilius Metellus Nepos
56. Cn. Cornelius Lentulus Marcellinus, L. Marcius Philippus
55. Marcus Licinius Crassus II, Gnaeus Pompeius Magnus II
54. Appius Claudius Pulcher, L. Domitius Ahenobarbus
53. Marcus Valerius Messalla Rufus, Gnaeus Domitius Calvinus I
52. Quintus Caecilius Metellus Pius Scipio, Gnaeus Pompeius Magnus III
51. M. Claudius Marcellus, Ser. Sulpicius Rufus
50. L. Aemilius Paullus, C. Claudius Marcellus
49. L. Cornelius Lentulus Crus, C. Claudius Marcellus
48. Gaius Iulius Caesar II, Publius Servilius Isauricus I
47. Q. Fufius Calenus, P. Vatinius
46. Gaius Iulius Caesar III, Marcus Aemilius Lepidus I
45. Gaius Iulius Caesar IV, sine secundo consule
44. Gaius Iulius Caesar V, Marcus Antonius I
43. Aulus Hirtius, C. Vibius Pansa Caetronianus
42. Marcus Aemilius Lepidus II, L. Munatius Plancus
41. P. Servilius Isauricus II, Lucius Antonius
40. Gaius Asinius Pollio, Gnaeus Domitius Calvinus II
39. Gaius Calvisius Sabinus, Lucius Marcius Censorinus
38. Appius Claudius Pulcher, Gaius Norbanus Flaccus
37. Lucius Caninius Gallus, Marcus Vipsanius Agrippa I
36. Marcus Cocceius Nerva, Lucius Gellius Publicola
35. Lucius Cornificius, Sextus Pompeius
34. Marcus Antonius II, Lucius Scribonius Libo, suff. Aemilius Lepidus Paullus
33. Imperator Caesar Augustus II, Lucius Volcacius Tullus
32. Gnaeus Domitius Ahenobarbus, C. Sosius
31. Imperator Caesar Augustus III, Marcus Valerius Messalla Corvinus
30. Imperator Caesar Augustus IV, Marcus Licinius Crassus
29. Imperator Caesar Augustus V, Sextus Appuleius
28. Imperator Caesar Augustus VI, Marcus Vipsanius Agrippa II
27. Imperator Caesar Augustus VII, Marcus Vipsanius Agrippa III Quintus Curtius Rufus
Keisari, johon Curtius viittaa, ei ilmeisesti perustanut keisarikuntaa vaan palautti rauhan valtakuntaan, joten Augustus ei tule kyseeseen. Kyseinen keisari ei myöskään osallistunut sisällissotaan, vaan pikemminkin esti sisällissodan syttymisen. Curtiuksen mukaan valtakunta oli tuolloin ”ilman päätä”. Nämä kuvaukset sopivat parhaiten Claudiukseen. Claudiusta pidettiin epäsopivana hallitsijaksi, ja häntä voi verrata Aleksanteri Suuren velipuoleen Filippos III Arrhidaiokseen, jota miltei kaikki muut historioitsijat paitsi Curtius pitävät vähäjärkisenä. Lisäksi Arrhidaioksella ja Claudiuksella oli kummallakin sankarillinen pikkuveli, ja Claudiuksen veljeä Germanicusta verrattiinkin Aleksanteriin. Curtius on siis ilmeisesti muokannut Arrhidaioksen kuvaa niin, että se sopisi paremmin Claudiukseen. Curtiuksen mukaan Arrhidaios osallistuu vastahakoisesti Aleksanterin kuoleman jälkeiseen valtataisteluun. Häntä on helppo manipuloida, koska hän on nuori ja kokematon, mutta hän ei ole henkisesti jälkeenjäänyt. Curtiuksen historiassa löytyy myös muita viittauksia Rooman keisareihin. Hänen teoksessaan Aleksanteri muuttuu Caligulan tavoin ajan myötä julmaksi hallitsijaksi. Aleksanterin kuoleman jälkeen Perdikkas teeskentelee, ettei halua kruunua, samaan tapaan kuin Tiberius teki Augustuksen kuoltua. Cluvius Rufus
Marcus Cluvius Rufus oli roomalainen poliitikko ja historioitsija. Hänen teoksensa ei ole säilynyt nykypäivään. Hän oli konsulina Caligulan aikana ja seurasi Neron mukana tämän Kreikan-matkallaan. Hänen teoksensa käsitteli ilmeisesti ainakin Neron hallituskautta ja esimerkiksi Tacitus käytti häntä lähteenään. Hän oli Hispania Tarraconensiin maaherrana vuonna 69 ja kannatti sisällissodassa Othoa. Didius Julianus
Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää. Marius
Gaius Marius (157 eaa.–13. tammikuuta 86 eaa.) oli Rooman tasavallan aikainen kenraali ja poliitikko. Hänet tunnetaan parhaiten armeijauudistuksesta, jonka myötä Roomassa siirryttiin palkka-armeijaan. Hän oli konsulina ennätykselliset seitsemän kertaa. John Bruton
John Gerard Bruton (s. 18. toukokuuta 1947) on irlantilainen poliitikko ja diplomaatti, joka toimi maansa yhdeksäntenä pääministerinä (Taoiseach) vuosina 1994–1997. Sen jälkeen Bruton toimi Euroopan unionin suurlähettiläänä Yhdysvalloissa vuosina 2004–2009 ja Euroopan kansanpuolueen varapuheenjohtajana 1999–2005. Marcus Calpurnius Bibulus
Bibulus oli Cato nuoremman vävy ja optimaattien kannattaja. Hänet valittiin konsuliksi Caesarin kanssa vuonna 59 eaa. Kun Bibulus yritti vastustaa Caesarin lakiehdotuksia, kävivät ihmiset häneen käsiksi ja hänen oli paettava kotiinsa. Lopun ajan konsulikaudestaan Bibulus piileskeli kotonaan. Caesarin kannattajat vitsailivatkin, että konsuleina olivatkin oikeasti "Julius ja Caesar". Julius Caesar
Murhaajien julkilausuttuna motiivina oli pyrkimys palauttaa tasavaltainen hallitusmuoto Caesarin yksinvallan sijaan. Murhaajien on kuitenkin arveltu pyrkineen parantamaan ennen muuta senaattorisäädyn Caesarin aikana heikentynyttä asemaa. Yksi murhaajista oli Caesarin adoptoima Marcus Junius Brutus Albinus, jolle Caesar oli avannut tien menestykseen. Murhaajien joukossa oli monia, jotka Caesar oli armahtanut ja joiden uraa hän oli edistänyt. Rooman politiikassa liittolaissuhteet kuitenkin vaihtuivat nopeasti (tämän tiesi Caesarkin varsin hyvin) ja tyytymättömyys Caesarin kopeaan käytökseen lienee ollut laajalle levinnyttä. Junius Silanus
Marcus Junius Silanus oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hänen vanhempansa olivat Decimus Junius Silanus ja Servilia. Hän oli näin ollen Marcus Brutuksen velipuoli. Pupienus
Marcus Clodius Pupienus Maximus (noin 164 tai 178 – 29. heinäkuuta 238) oli Rooman keisari noin kolmen kuukauden ajan vuonna 238. Commodus
Commodus syntyi 31. heinäkuuta 161 nimellä Lucius Aelius Aurelius Commodus silloisen Rooman keisarin Marcus Aureliuksen pojaksi Lanuviumin kaupungissa, Rooman valtakunnassa. Hänellä oli myös vuonna 165 kuollut vanhempi kaksoisveli Titus Aurelius Fulvus Antoninus sekä vuonna 162 syntynyt pikkuveli Marcus Annius Verus, joka menehtyi vuonna 169. Koska Commoduksen molemmat veljet kuolivat jo ollessaan lapsia, Commodus oli Marcus Aureliuksen ainoa perijä, vaikka monet eivät pitäneet häntä tarpeeksi kyvykkäänä ja kunnianhimoisena tullakseen keisariksi. Hän ei ikinä välittänyt koulunkäynnistä, vaan oli paljon kiinnostuneempi erilaisista urheilulajeista. Justinianus I
Solomon kitki kapinan ytimet armeijastaan ja aloitti sotaretken maureja vastaan Aurèsvuorilla. Roomalaiset valtasivat Mauretania Priman ja liittivät sen valtakuntaansa. Solomon rakennutti lisää linnoituksia suojaamaan aluetta. Vuonna 543 maurit kapinoivat jälleen. Tällä kertaa syy oli Solomonin veljenpoika Sergius, joka nimitettiin ensin Tripolitanian duxiksi ja sitten Solomonin seuraajaksi tämän kuoltua vuonna 544. Hän oli kuitenkin täysin epäpätevä ja laajalti vihattu. Vuonna 545 Justinianus nimitti toisen upseerin Areobinduksen armeijan johtoon, mutta hänkin osoittautui epäpäteväksi ja hänet murhattiin seuraavana vuonna. Seuraavaksi Justinianus lähetti alueelle kokeneen Johannes Troglitan, joka kukisti maurit vuonna 548. Tämän jälkeen Pohjois-Afrikka näyttää nauttineen suhteellisen rauhallisesta kaudesta aina 600-luvulla tapahtuneisiin arabien valloituksiin asti. Faustina vanhempi
Annia Galeria Faustina, usein Faustina vanhempi (, noin 100 – lokakuu tai marraskuu 140 tai 141) oli roomalainen keisarinna ja Antoninus Piuksen vaimo. Hänen isänsä oli Marcus Annius Verus, joka omisti monta tiilitehdasta ja oli toiminut uransa aikana konsulina. Hän oli myös yksi Rooman vaikutusvaltaisimmista miehistä. Faustina äiti oli eräs Rupilia Faustina. Konstantinus Suuri
Konstantinus lähti vauhdikkaasti Galeriuksen hovista isänsä luokse Gesoriacumiin Galliaan. Constantius lähti tämän jälkeen Britanniaan sotimaan piktejä vastaan. Vain vähän tämän jälkeen Constantius Chlorus kuoli Eburacumissa (nykyinen York) 25. heinäkuuta 306. Heti samana päivänä sotilaat kietoivat keisarillisen purppuratoogan Konstantinuksen ympärille, nostivat hänet kilpiensä päälle ja julistivat hänet keisariksi. Tämän jälkeen seurasi 18 vuotta taistelua ennen kuin Konstantinus oli koko Rooman valtakunnan hallitsija. Konstantinus hoiti loppuun Britannian sotaretken ja palasi sitten Galliaan. Hän lähetti Galeriukselle oman muotokuvansa, jossa hänellä oli Augustuksen arvomerkit. Marcus Annius Verus
Marcus Annius Verus (1. – 2. vuosisata) oli roomalainen poliitikko ja keisari Marcus Aureliuksen isänisä. Gaius Julius Caesar Strabo
Sullan kaapattua vallan Strabo yritti päästä valituksi konsuliksi, vaikka cursus honorumin mukaan hänen olisi tullut olla preettori ennen tätä virkaa. Sulla kannatti ilmeisesti Strabon aikomusta. Sullan lähti sotimaan Mithridates VI:ta vastaan vuonna 87 eaa. Sullan vihollinen Marius palasi Roomaan ja hänen veljensä Lucius tapettiin seuranneissa mellakoissa. Belisarius
Flavius Belisarius (; noin 500 – maaliskuu 565) oli itäroomalainen sotapäällikkö. Hän oli tärkeässä osassa keisari Justinianus I:n kunnianhimoisessa suunnitelmassa vallata takaisin Länsi-Euroopasta alueet, jotka Rooman valtakunta oli menettänyt sata vuotta aikaisemmin. Uransa aikana Belisarius taisteli persialaisia vastaan, esti Justinianuksen syöksemisen vallasta, valtasi osia Pohjois-Afrikasta ja Italian, ja kukisti Konstantinopolia uhkaavat hunnit. Quintus Curtius Rufus
Roomalainen virkamiesura seurasi yleensä perinteistä cursus honorumia, mutta Curtiuksen preettorinviran ja konsulikauden välillä oli kuitenkin epätavallisen pitkä aika. Tätä on selitetty sillä, että Curtiuksen tukija oli luultavasti Tiberiuksen pretoriaaniprefekti Sejanus. Sejanus menetti kuitenkin asemansa vuonna 31, ja Curtius pääsi etenemään urallaan vasta Claudiuksen noustua keisariksi. Ilmeisesti Curtius kirjoitti "Historiae Alexandri Magni Macedoniksen" vuosina 31–41. Claudiuksen noustua keisariksi Curtius nimitettiin konsuliksi lokakuussa 43. Myöhemmin hän toimi myös maaherrana Germania Superiorissa, ja hänelle myönnettiin "ornamenta triumphalia" germaaneja vastaan saadusta voitosta vuonna 47 tai 48. Lopulta hänet nimitettiin African provinssin prokonsuliksi. Hän kuoli vuonna 53. Decimus Junius Brutus Albinus
Decimus Junius Brutus Albinus (kuoli 43 eaa.) oli roomalainen kenraali ja eräs Julius Caesarin murhaajista. Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Decimus Brutus oli Gallia Cisalpinan (Alppien tämänpuoleinen Gallia) maaherra. Caesar oli nimittänyt hänet tähän tehtävään, minkä senaatti piti Caesarin murhan jälkeen voimassa. Antonius halusi tämän provinssin itselleen, kaukaisemman Macedonian sijaan, jonka maaherra hän oli. Senaatti sympatisoi Caesarin murhaajien kanssa ja vastusti Antoniusta. Antonius sai kuitenkin provinssinsa vaihdettua Gallia Cisalpinaksi senaatin vastustuksesta huolimatta. Hän lähti pian Brundisiumiin minne osa hänelle uskollisista joukoista oli saapunut. Marcus Gavius Maximus
Marcus Gavius Maximus (k. 156 tai 157) oli roomalainen pretoriaanikaartin prefekti, joka palveli keisari Antoninus Piusta. Hänet nimitettiin virkaansa joko keisari Hadrianuksen kauden lopulla tai Antoninus Piuksen kauden alussa noin vuonna 138–139. Plautus
Titus Maccius Plautus (254–184 eaa.) oli roomalainen näytelmäkirjailija. Häntä pidetään Terentiuksen ohella roomalaisen kirjallisuuden huomattavimpana komedioiden kirjoittajana, joka kirjoitti kreikkalaisten esikuvien mukaan verrattain karkeita komedioita. Hän kirjoitti yhteensä noin 130 näytelmää, mutta niitä on säilynyt nykypäiviin vain 21. Tacitus (Rooman keisari)
Marcus Claudius Tacitus (noin 200? – kesäkuu 276) oli Rooman keisari vuosina 275–276. Hän nousi valtaan keisari Aurelianuksen murhan jälkeen. Lyhyen hallituskautensa aikana hän soti gootteja ja heruleja vastaan ottaen arvonimen "Gothicus Maximus". Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa kesäkuussa 276. Mutinan sota
Caesarin murhaajien joukossa oli ollut muun muassa Decimus Junius Brutus Albinus, jonka Caesar oli jo aikaisemmin nimittänyt Gallia Cisalpinan maaherraksi. Marcus Antonius halusi kuitenkin tämän provinssin itselleen, koska se sijaitsi lähempänä Roomaa kuin Macedonia, jonka maaherraksi hänet oli aikaisemmin nimitetty. Useat senaattorit asettuivat Caesarin murhaajien puolelle ja pelkäsivät Antoniuksen kasvavaa valtaa. Antonius sai senaatin vastustuksesta huolimatta kansankokouksen nimittämään itsensä Gallia Cisalpinan maaherraksi, mutta Brutus ei aikonut luopua provinssistaan vapaaehtoisesti. Antonius ajoi läpi myös päätöksen siitä, että neljä Macedoniassa olleista legioonista siirrettäisiin hänen alaisuuteensa Gallia Cisalpinaan. Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Triumviraatin ensimmäisenä tavoitteena oli lyödä Marcus Brutus ja Cassius. Ennen kuin triumviraatti ryhtyi tositoimiin näiden kokoaman vahvan armeijan kukistamiseksi, varmisti se valtansa Roomassa käynnistämällä laajat proskriptiot. Muun muassa kaikki senaattoripuolueen johtajat tapettiin ja kolmesataa senaattoria ja parituhatta ritarisäätyistä joutui maanpakoon tai surmattiin. Kaikkien eliminoitujen omaisuudet takavarikoitiin. Puhdistus ulottui laajalle Caesarin salaliittolaisten piirin ulkopuolelle ja sen syynä lienee ollut myös tarve hankkia pikaisesti varoja armeijan pitämiseen tyytyväisenä. Marcus Ulpius Traianus
Vespasianuksen alaisena Traianus johti "legio X Fretensisiä" ensimmäisessä juutalaissodassa vuosina 67–68. Vespasianus nimitti Traianuksen provinssin kuvernööriksi. Myöhemmin hän palveli Hispania Baetican, Syrian, erään tuntemattoman Afrikan provinssin ja viimeksi Asian maaherrana. Syyriassa ollessaan hän kukisti provinssiin hyökänneet parthialaiset. Marcus Junius Brutus
Ranskalainen historioitsija Octave Aubry kertoo, että Ranskan suuren vallankumouksen aikana vallankumousoikeutta koristi kolme suurta rintakuvaa: Lepeletier de Saint-Fargeau, Jean Paul Marat - ja Brutus. Viimeksi mainittu siksi, että vallankumoukselliset pitivät häntä ylivertaisena tasavaltalaisena. Kuvat oli tehnyt vallankumouksen nimikkotaiteilija Jacques-Louis David. Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Senaatti valitsi kiistassa Decimus Brutuksen puolen, julistaen Antoniuksen isänmaan viholliseksi. Ciceron tuella Octavianus nimitettiin senaattoriksi propreetorin arvolla vuoden 43 eaa. alussa. Hänelle myönnettiin myös "imperium", joka teki hänen aikaisemmin kokoamastaan armeijasta laillisen. Senaatti lähetti tämän jälkeen vuoden 43 eaa. konsulit Aulus Hirtiuksen ja Gaius Vibius Pansa Caetronianuksen Octavianuksen kanssa Mutinaan tavoitteena Antoniuksen joukkojen lyöminen. Senaatin joukot voittivat Antoniuksen Mutinan taistelussa huhtikuussa 43 eaa., mutta kummatkin konsulit menehtyivät. Taistelun jälkeen lyöty Antonius pakeni Galliaan Caesarin entisen ratsujoukkojen päällikön Marcus Lepiduksen luokse. Marcus Minucius Felix
Minucius Felix tunnetaan nykyään lähes pelkästään teoksestaan "Octavius". Teos on kristinuskoa käsittelevä dialogi, jossa keskustelevat pakanallinen Caecilius Natalis ja kristitty Octavius Januarius. Teos on varhaisempi kuin Cyprianuksen "Quod idola dei non sint", jossa on siitä lainauksia, mutta kuinka paljon varhaisempi, riippuu siitä, mikä on sen suhde Tertullianuksen teokseen "Apologeticum". Yleisesti Minucius Felixin on katsottu olleen näistä kolmesta varhaisin latinaksi kirjoittanut apologeetta. Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan
Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan oli Rooman sisällissota joka käytiin vuonna 42 eaa. Sota käytiin toisen triumviraatin jäsenten (Marcus Antonius ja Octavianus) ja Caesarin murhaajien Gaius Cassius Longinuksen ja Marcus Junius Brutuksen välillä. Sodan ratkaisevat taistelut käytiin Filippoin luona 3. lokakuuta (Filippoin ensimmäinen taistelu) ja 23. lokakuuta (Filippoin toinen taistelu) vuonna 42 eaa. Cassius kuoli Filippoin ensimmäisen taistelun aikana ja Brutus teki itsemurhan pian hävittyään Filippoin toisen taistelun. Publius Crassus
Publius Licinius Crassus (kuoli 53 eaa.) oli roomalainen sotilas, joka toimi Gallian sodan aikana Julius Caesarin legaattina. Caesar lähetti hänet muun muassa Akvitaniaan kukistamaan roomalaisille vihamielisiä heimoja 57 eaa. Marcus Ulpius Traianus
Marcus Ulpius Traianus Major (noin 30 – ennen vuotta 100) oli roomalainen senaattori, joka oli keisari Trajanuksen isä. Trajanus oli Hispania Baetican Italicasta kotoisin olevan Ulpius suvun jäsen. Trajanus julisti isänsä jumalaksi tittelillä "divus Traianus pater" tämän kuoleman jälkeen. Hän oli ensimmäinen sukunsa jäsen, josta tuli senaattori. Johannes Troglita
Johannes Troglita (, ) oli 500-luvulla elänyt itäroomalainen sotapäällikkö. Hän osallistui vandaalisotaan vuosina 533–534 ja toimi "duxina" Pohjois-Afrikassa, ennen kuin lähetettiin Persian vastaiselle rajalle Mesopotamiaan. Vuonna 546 keisari Justinianus lähetti Troglitan Pohjois-Afrikkaan, missä Itä-Rooman asema oli huonontunut maurien noustua kapinaan roomalaisia vastaan. Troglita kukisti maurit Byzaciumissa, nykyisen Tunisian alueella, vuonna 546 tai 547, mutta kärsi seuraavana kesänä tappion Tripolitanian mauriheimoja vastaan. Troglita organisoi armeijansa uudelleen ja löi maurien joukot kesällä 548 käydyssä Caton kenttien taistelussa, jonka jälkeen rauha palasi joksikin aikaa takaisin Pohjois-Afrikkaan. Martianus Capella
Martianus tunnetaan ennen kaikkea allegorisesta teoksestaan "De nuptiis Philologiae et Mercurii" (”Filologian ja Merkuriuksen avioliitto”). Hän kirjoitti kirjan vuoden 410, jolloin Alarik tuhosi Rooman, ja vuoden 429, jolloin vandaalit valloittivat Pohjois-Afrikan, välillä. 500-luvun puolessavälissä retoriikan opettaja Securus Memor Felix lainasi hänen teostaan, mikä osoittaa, että se oli hänen käytössään jo tuolloin. Constantius I Chlorus
Kun Diocletianus ja Maximianus luopuivat keisarinvallasta Constantiuksesta tuli Rooman valtakunnan länsiosan "augustus". Valtakunnan itäosan augustus Galerius vaati että hän valitsi caesarikseen Flavius Valerius Severuksen. Gratianus (keisari)
Flavius Gratianus Augustus (18. huhtikuuta/23. toukokuuta 359 – 25. elokuuta 383) oli Länsi-Rooman keisari 375–383. Hän oli Valentinianus I:n ja Severan poika. Hän syntyi Sirmiumissa Pannoniassa. 4. elokuuta 367 hänen isänsä teki hänestä "augustuksen". Kun Valentinianus kuoli 17. marraskuuta, armeija teki Gratianuksen velipuolesta Valentinianuksesta keisarin. Gladiaattori
Gladiaattoreita käytettiin joskus sotilaina, vaikka he olivat kurittomia ja huonoja taistelemaan joukossa. Heitä värvättiin joihinkin Rooman sisällissotiin taistelijoiksi, kun roomalaisia ei ollut riittävästi saatavilla. Gladiaattoreita käyttivät sotilaina esimerkiksi Decimus Brutus Marcus Antoniusta vastaan 44 eaa., toisen triumviraatin vastustajat, Marcus ja Lucius Antonius, sekä keisari Otho. Marcus Livius Drusus
Marcus Livius Drusus (n. 120 eaa.-91 eaa.) oli roomalainen kansantribuuni vuonna 91 eaa. Hän yritti parantaa kansan asemaa ja hankkia Rooman kansalaisoikeudet liittolaiskansoille. Hänet murhattiin vuonna 91 eaa. Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan
Julius Caesar murhattiin 15. huhtikuuta vuonna 44 eaa. Caesarin murhaajat, jotka kutsuivat itseään "vapauttajiksi" ("liberatores"), pakenivat Roomasta Caesarin kannattajien pelossa. Murhan jälkeen Caesarin konsulikumppani Marcus Antonius otti itselleen vallan Roomassa. Pian paljastui että Caesar oli testamentissaan adoptoinut sukulaisensa Gaius Octavianuksen. Lyhyen Mutinan sodan jälkeen 18-vuotias Octavianus ja Antonius solmivat liiton. Mukaan liittoon otettiin myös Marcus Aemilius Lepidus. Tämän toisen triumviraatin asema virallistettiin lailla ("Lex Titia"). 27. marraskuuta 43 eaa. senaatti myönsi triumvireille oikeuden säätää lakeja ilman senaatin tai kansan hyväksyntää. He saivat myös nimittää virkamiehiä mielensä mukaan. Triumvirit jakoivat valtakunnan kolmeen osaan. Octavianus sai Sisilian, Korsikan sekä Sardininan, Lepidus Hispanian ja Gallia Narbonensiksen, ja Antonius loput Galliasta. Trajanus
Marcus Ulpius Nerva Traianus (yleisesti Trajanus) 18. syyskuuta 53 – 9. elokuuta 117) oli Rooman keisari joka hallitsi 28. tammikuuta 98 – 9. elokuuta 117. Trajanus oli suosittu, sotaisa keisari, jonka aikana Rooman valtakunta oli laajimmillaan. Trajanus valloitti Daakian ja liitti Mesopotamian lyhyeksi aikaa valtakuntaan. Quintillus
Marcus Aurelius Claudius Quintillus (k. syyskuu 270) Rooman keisari lyhyen aikaa syyskuussa 270. Quintillus julistautui keisariksi veljensä Claudius Gothicuksen kuoltua kulkutautiin elokuussa 270 ja sai senaatin hyväksynnän. Hän oli keisariksi noustuaan luultavasti Aquileian kaupungissa Pohjois-Italiassa. Samalla kuitenkin Tonavan raja-alueen joukot huusivat Claudiuksen luotetun kenraalin Lucius Domitius Aurelianuksen keisariksi. Aurelianus oli matkalla kukistamaan Quintillusta, joka kuitenkin teki itsemurhan tai omat sotilaat murhasivat hänet, jolloin taistelulta vältyttiin. Marcus Minucius Felix
Marcus Minucius Felix (noin 100-luvun loppu – 200-luvun alku) oli roomalainen kristitty apologeetta, yksi varhaisimpia latinaksi kirjoittaneita kristinuskon puolustajia. Optimaatit
Optimaatit (lat. "optimates") oli Rooman tasavallan aikainen poliittinen ryhmittymä, joka edusti aristokraatteja. He pyrkivät rajoittamaan kansankokousten valtaa ja vahvistamaan harvainvaltaista senaattia. Kansankokouksiin turvannutta ryhmittymää puolestaan kutsutaan populaareiksi. Optimaatit ei ollut poliittinen puolue nykymerkityksessä, vaan hajanaisempi ryhmittymä. Kuuluisia optimaateiksi luettuja poliitikkoja olivat esimerkiksi Cicero, Sulla, Cato vanhempi, Titus Annius Milo ja Marcus Junius Brutus. Pompeius oli useimmiten optimaattien puolella, vaikka asettuikin heitä vastaan ensimmäisen triumviraatin aikana. Aurelius Victor
Sextus Aurelius Victor (noin 320 – noin 390) oli roomalainen historioitsija ja poliitikko. Hän kirjoitti Rooman historiaa käsittelevän teoksen, joka käsitti ajanjakson Augustuksesta Julianus Apostataan. Aurelius Victor on luultavasti sama henkilö joka oli konsulina vuonna 369 yhdessä Valentinianus I:n pojan kanssa ja Rooman prefektinä vuonna 389. Et tu, Brute
Et tu, Brute ("Sinäkin Brutukseni") on latinankielinen fraasi, jonka Julius Caesarin väitetään sanoneen viimeisinä sanoinaan ennen kuolemaansa. Fraasia käytetään tunnistettaessa ystävänä esiintynyt petturi. Se esiintyy muun muassa Shakespearen näytelmässä Julius Caesar. Cato nuorempi
Marcus Porcius Cato Uticensis (95-46 eaa.), yleensä Cato nuorempi (erotuksena Cato vanhemmasta), oli antiikin roomalainen valtiomies. Cato kuului optimaatteihin ja hän vastusti aluksi Julius Caesaria ja Pompeiusta. Sen jälkeen kun Caesar aloitti kansalaissodan Pompeius asettui senaatin puolelle ja Cato liittyi hänen kannattajiinsa. Cato teki itsemurhan Thapsuksen taistelun jälkeen. Cato oli muun muassa kansantribuuni, kvestori, senaattori ja maaherra. Rubellius Plautus
Vuosien 43 ja 45 välillä Juliasta tuli keisarinna Valeria Messalinan juonittelujen viaton uhri. Eräs syy saattoi olla se, että Messalina näki nuoren Plautuksen uhkana pojalleen Britannicukselle. Keisari Claudius ei suojellut sukulaistaan, ja Julia teloitettiin. Hänet tunteneet ihmiset kuitenkin tiesivät hänet hyveelliseksi. Quintus Curtius Rufus
Oletettavasti "Historiae Alexandri Magni Macedoniksen" kirjoittaja oli poliitikkona ja sotilaana tunnettu Curtius. Tärkein lähde hänen elämästään on Tacituksen Annaalit (11.20). Curtius oli eräiden väitteiden mukaan gladiaattorin poika, ja alhaisen syntyperänsä takia hän loi luultavasti uransa armeijassa ennen siirtymistään politiikkaan. Nuorena miehenä hän liittyi African kvestorin seurueeseen. Hadrumentumin kaupungissa Curtiukselle ilmestyi näyssä ylimaallinen naishahmo, joka ennusti Curtiuksen palaavan Africaan sen prokonsulina. Curtius rohkaistui tästä ja lähti Roomaan, jossa hänet valittiin kvestoriksi. Curtiuksen tiedetään olleen preettorina Tiberiuksen ollessa keisarina. Preettorin virkaa haki myös moni Curtiusta ylhäisempää sukua oleva henkilö. Tiberius ei pitänyt tätä ongelmana, ja hän kommentoi Curtiuksen alhaista syntyperää sanomalla: Junius Rusticus
Rusticus oli yksi keisari Marcus Aureliuksen opettajista ja aikansa merkittävimpiä roomalaisia stoalaisia. Marcus suhtautui häneen hyvin kunnioittavasti. "Historia Augusta" kertoo, että Marcus "sai suurimman osan opetuksestaan Rusticukselta, jota arvostettiin sekä yksityisessä että julkisessa elämässä, ja joka oli hyvin perehtynyt stoalaiseen filosofiaan"; "jonka kanssa Marcus jakoi sekä kaikki yksityiset että julkiset päätöksensä, jota hän tervehti suudelmalla ennen kaartin prefektejä"; ja että Marcus "pyysi senaattia kunnioittamaan [Rusticusta] patsailla tämän kuoleman jälkeen". Marcus Aurelius Cotta
Marcus Aurelius Cotta oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hänen veljiänsä olivat Gaius Aurelius Cotta ja Lucius Aurelius Cotta. Julius Caesarin äiti Aurelia Cotta oli hänen siskonsa. Hän oli vuoden 74 eaa. konsuli ja sai tehtäväkseen puolustaa Bithyniaa Mithridates VI:ta vastaan. Hän menetti provinssin ja kärsi kuitenkin tappion meritaistelussa. Lopulta hän joutui piiritetyksi Khalkedoniin. Piiritys laukesi kun Lucullus pääsi paikalle. Cottasta tuli nyt Luculluksen alainen. Cotta valtasi Herakleian vuonna 71 eaa. Roomassa häntä syytettiin korruptiosta ja hänet erotettiin senaatista. Marcus Antonius
14. maaliskuuta 44 eaa. Antonius kuuli huhuja Caesaria vastaan suunnatuista toimista forumilla. Antonius riensi Caesarin avuksi, mutta saapui liian myöhään. Caesar oli ehditty jo murhata. Murhaa seuranneiden levottomuuksien aikana Antonius pakeni Roomasta pukeutuneena orjaksi. Kun odotettu verilöyly ei alkanutkaan, Antonius palasi Roomaan neuvottelemaan sovinnosta salamurhaajien kanssa. Senaatti armahti salamurhaajat. Pian seurasivat Caesarin hautajaiset, joissa Antonius piti hautajaispuheen. Yllättäen puhe sisälsi voimakkaita syytöksiä salaliittolaisia kohtaan. Tämä riitti takaamaan pysyvän välirikon heidän kanssaan. Puheen seurauksena raivostunut väkijoukko hyökkäsi salamurhaajien taloihin myöhemmin samana iltana ja nämä joutuivat pakenemaan henkensä edestä. Antonius puolestaan kokosi suojakseen Caesarin veteraaneista kootun henkivartioston ja vaati senaatilta Gallia Cisalpinan provinssia, jota hallitsi tuolloin Decimus Junius Brutus Albinus, eräs Caesarin salamurhaajista. Kun tämä ei suostunut väistymään Antoniuksen tieltä, Antonius lähti sotaretkelle häntä vastaan 44 eaa. Lucius Junius Brutus
Lucius Junius Brutus oli tradition mukaan toinen Rooman ensimmäisistä konsuleista vuonna 509 eaa. Brutus syrjäytti Rooman viimeisen kuninkaan Lucius Tarquinius Superbuksen ja perusti Rooman tasavallan. Antoninus Pius
Caesar Titus Aelius Hadrianus Antoninus Augustus Pius (synt. "Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus", yleisesti Antoninus Pius) (19. syyskuuta 86 – 7. maaliskuuta 161) oli Rooman keisari joka hallitsi 10. heinäkuuta 138 – 7. maaliskuuta 161. Antoninus sai lisänimensä Pius ("velvollisuudentuntoinen") noustuaan valtaan vuonna 138. Hän kuului Nerva–Antoninusten hallitsijasukuun ja oli suosittu ja kunnioitettu keisari, joka tunnettiin lempeydestään ja oikeamielisyydestään. Hänen valtakauttaan on usein sanottu Rooman valtakunnan kultakaudeksi, jolloin talous kukoisti, poliittinen tilanne oli vakaa ja armeija vahva. Hän hallitsi pitempään kuin yksikään Rooman keisari Augustuksen jälkeen, ja hänen kautensa tunnetaan erityisen rauhallisena, joskaan ei sodattomana. Antoninus adoptoi Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen vallanperijöikseen. Hän kuoli vuonna 161. Florianus
Marcus Annius Florianus (k. 276) oli Rooman keisari lyhyen aikaa vuonna 276. Hän nousi valtaan keisari Tacituksen kuoleman jälkeen kesällä 276. Samaan aikaan valtakunnan itäisessä osassa keisariksi julistautui Probus, jota vastaan Florianus vei armeijansa. Probuksen joukot kuitenkin välttivät taistelua ja lopulta Florianuksen sotilaat murhasivat komentajansa tai pakottivat tämän tekemään itsemurhan. Hän ehti hallita noin 88 päivää, jona aikana hän ehti lyötättää runsaasti erilaisia kolikoita. Maxentius
Vuonna 306 Roomassa alkoi esiintyä tyytymättömyyttä keisari Diocletianuksen luomaa järjestelmää kohtaan. Maxentius, joka oli jäänyt ilman valtaa vuonna 305 tapahtuneessa jaossa, käytti tilannetta hyväksi. Flavius Valerius Severusta tukevat virkamiehet murhattiin ja 28. lokakuuta Maxentius julistettiin keisariksi kansan ja senaatin tuella. Pretoriaanikaartikin tuki häntä. Hän ei halunnut suututtaa keisari Galeriusta eikä kutsunut itseään aluksi "augustukseksi" vaan käytti nimitystä "princeps". Probus
Marcus Aurelius Probus (19. elokuuta 232 – syyskuu tai lokakuu 282) oli Rooman keisari vuosina 276–282. Hän oli sotilaskeisari, ja useiden edeltäjiensä tavoin illyrialaista syntyperää. Itäinen armeija valitsi hänet keisariksi Tacituksen murhan jälkeen, jonka jälkeen Probus kukisti kilpailijansa Florianuksen. Suuren osan kaudestaan hän käytti taistelemalla valloittajia, etenkin germaaneja vastaan. Probus onnistui rauhoittamaan Reinin ja Tonavan rajaa ja hänen kautensa oli tärkeä 200-luvun kriisin päättymisen kannalta. Probuksen sotilaat murhasivat hänet vuonna 282, kun hän oli matkalla kukistamaan usurpaattori Carusta. Firmus
Firmus (hallitsijanimeltään "Firmus perpertuus victor semper Augustus", k. 374 tai 375) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Mauretaniassa vuonna 372 keisari Valentinianus I:n hallituskaudella. Marcus Furius Camillus
Marcus Furius Camillus (300-luku eaa.) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Tiedot Camilluksen elämästä ovat sekoitus historiaa ja myyttiä. Livius kutsui Camillusta Rooman toiseksi perustajaksi. Ursus, il gladiatore ribelle
Rooman keisarin Marcus Aureliuksen kuoltua valtaistuimen perii hänen poikansa, gladiaattoritaisteluja harrastava julma ja väkivaltainen Commodus. Senaattori Emilius Letus kaappaa kristityn markomannin Ursuksen morsiamen Arminian saadakseen miehen taistelemaan Commodusta vastaan gladiaattorikisoissa. Ursus lyö Commoduksen ja kapinaan nouseva armeija nostaa keisariksi Letuksen pojan Septimiuksen. Sextus Pompeius
Caesarin kuolemaan 44 eaa. mennessä Sextus oli jo linnoittanut Sisilian. Marcus Antoniuksen, Lepiduksen ja Octavinuksen muodostettua toisen triumviraatin ja heidän kukistettuaan Cassiuksen ja Brutuksen johtaman liittouman, suuntautui triumviraatin huomio vuonna 42 eaa. kohti Sextusta. Sextus onnistui puolustamaan saarta useita rajuja hyökkäyksiä vastaan vahvan laivastonsa ja taitavien joukkojensa ansiosta. Vuonna 39 eaa. Sextus ja triumviraatti solmivat välirauhan, joka johtui persialaisten Roomaa vastaan kohdistamasta uhasta. Välirauha päättyi, kun Octavianus yritti rantautua Sisiliaan, mutta hävisi molemmat Messinan meritaistelut vuosina 37 eaa. ja 36 eaa. Octavianuksen saatua puolelleen taitavan kenraalin, Marcus Vipsanius Agrippan, hän murskasi Sextuksen laivaston Naulochuksen meritaistelussa ja valtasi Sisilian. Sextus joutui pakenemaan jälleen. Rubellius Plautus
Plautuksen isä oli Gaius Rubellius Blandus. Tämän suku oli kotoisin Tiburista ja kuului equites-luokkaan. Julia oli aiemmin ollut naimisissa serkkunsa Nero Caesarin kanssa, ja Rubellius Blandus oli hänen toinen miehensä. Brutus
Brutus voi viitata useisiin ihmisiin antiikin Roomassa: Marcus Claudius Marcellus (Augustuksen siskonpoika)
Marcus Claudius Marcellus (42 eaa.-23 eaa.) oli Rooman keisari Augustuksen siskon Octavian poika. Marcelluksen isä oli Gaius Claudius Marcellus. Augustus aikoi tehdä Marcelluksesta seuraajansa ja antoi tyttärensä Julian Marcellukselle vaimoksi vuonna 25 eaa. Augustus otti myös hänet mukaan sotaretkelle Hispaniaan samana vuonna. Augustus haki Marcellukselle oikeuden asettua ehdolle konsuliksi kymmenen vuotta ennen lain säätämää ikää. Vuonna 23 eaa. Marcellus oli ediilinä, mutta hän kuoli saman vuoden lopulla. Augustus nimitti Marcelluksen mukaan teatterina ja antoi haudata hänet omaan mausoleumiinsa. Marcus Antonius
Vuonna 50 eaa. Antonius palasi Roomaan. Caesar halusi että hän asettuisi ehdolle kansantribuunin virkaan. Lisäksi hän halusi, että Antonius nimitettäisiin auguuriksi. Tämä oli mahdollista, koska eräs entinen auguuri, Quintus Hortensius, oli juuri kuollut. Auguurit ennustivat jumalten tahdon ja heidän ennustuksillaan oli suuri vaikutusvalta. Antoniuksen isoisä oli ollut aikoinaan auguuri, ja tämä paransi Antoniuksen omia mahdollisuuksia saada tämä virka. Antoniuksen tärkein vastustaja oli Pompeiuksen kannattaja Lucius Domitius Ahenobarbus. Caesar lähetti jopa kotiin sotilaitaan Galliasta, jotta nämä saattaisivat osallistua äänestykseen. Antonius valittiin sekä auguuriksi että tribuuniksi. Myös Caesarin kannattaja Quintus Cassius Longinius valittiin kansantribuuniksi ja Antoniuksen veli Lucius valittiin kvestoriksi. Caesarin appi Lucius Calpurnius Piso valittiin kensoriksi. Caesarin ehdokkaat konsuliksi hävisivät kuitenkin äänestyksissä. Rubellius Plautus
Gaius Rubellius Plautus (33-62) oli roomalainen poliitikko ja keisari Neron poliittinen vihamies. Ajatusmaailmaltaan Plautus oli stoalainen. Hän on yksi kolmesta Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Thrasea Paetuksen ja Barea Soranuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita. Pretoriaanikaarti
Marcus Aureliuksen pojan Commoduksen noustua valtaistuimelle vuonna 180, kaarti palasi takaisin osaksi poliittisia juonitteluja. Commodus oli pretoriaaniprefektiensä Sextus Tigidius Perenniksen ja Marcus Aurelius Cleanderin vallan alla. Perenniksen juonittelut paljastuivat, ja hänet teloitettiin vuonna 185. Cleander nousi kaartin komentoon vuonna 188, mutta sai surmansa vuonna 190. Commodus taas murhattiin 31. joulukuuta 192. Salaliiton johdossa oli prefekti Laetus. Uudeksi keisariksi tuli Pertinax, joka antoi pretoriaaneille 3 000 denaarin palkkion. Hänen valtakautensa kesti kuitenkin vain kolme kuukautta ja päättyi 28. maaliskuuta 193, kun tyytymättömät pretoriaanit murhasivat keisarinsa. Philippus Arabs
Marcus Julius Philippus (noin 200 – syys- tai lokakuu 249), usein Philippus Arabs (Philippus Arabialainen), oli Rooman keisari vuosina 244–249. Hän oli kotoisin pienestä kylästä Rooman Arabian ja Syyrian provinssien rajalta ja nousi keisariksi kun edellinen keisari Gordianus III kuoli epäselvissä olosuhteissa Persian vastaisen sotaretken aikana. Philippus ehti hallita Rooman valtakuntaa yli viisi vuotta ennen kuin sai surmansa Deciusta vastaan käydyssä taistelussa. Firmus
Hän oli maurilaisen ruhtinaan Nubelin poika, ja toimi Valentinianuksen alaisena Mauretanian rajajoukkojen komentajana, "dux Mauretaniae", julistautuessaan augustukseksi vuonna 372. Piirtokirjoituksissaan Firmus toteaa olevansa "perpertuus victor semper augustus", . Tästä huolimatta roomalainen sotapäällikkö, ratsuväenkomentaja Flavius Theodosius, myöhemmän keisari Theodosius Suuren isä, kukisti hänet jo vuoden tai viimeistään kahden kuluttua. Marcus Antonius
Marcus Antonius (83 tai 82 eaa. Rooma – 30 eaa. Aleksandria) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli Julius Caesarin ratsuväen päällikkö ja tämän kanssa konsulina 44 eaa. Kun Caesar murhattiin, hän muodosti Octavianuksen ja Lepiduksen kanssa toisen triumviraatin 43 eaa. Tämä oli, toisin kuin ensimmäinen triumviraatti, luonteeltaan virallinen kolmen virkamiehen kollegio. Filippoin taistelun 42 eaa. jälkeen toimitetussa vallanjaossa Marcus Antonius sai valtakunnan itäiset osat. Seuranneissa proskriptioissa otettiin hengiltä suuri joukko henkilöitä, huomattavimpana Cicero. Jouduttuaan tappiolle taistelussa Octavianusta vastaan vuonna 30 eaa. Marcus Antonius teki itsemurhan. Myöhemmin samana vuonna myös hänen rakastajattarensa Kleopatra VII riisti hengen itseltään. Allectus
Alkujaan Allectus oli usurpaattori Carausiuksen valtionvarainhoitaja. Länsi-Rooman "caesar" Constantius I Chlorus valtasi kuitenkin Carausiuksen hallitsemat alueet Galliassa ja alkoi piirittää usurpaattoria Bononiassa. Allectus murhasi Carausiuksen ja julistautui itse keisariksi. Allectuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljoakaan. Hänen lyömiään rahoja on löytynyt Britanniasta ja Gallian pohjoisosista. Marcus Aurelius
Caesar Marcus Aurelius Antoninus Augustus (synt. "Marcus Annius Catilius Severus", myöh. "Marcus Annius Verus", yleisesti Marcus Aurelius) (26. huhtikuuta 121 – 17. maaliskuuta 180) oli Rooman keisari joka hallitsi 8. maaliskuuta 161 – 17. maaliskuuta 180. Valtakautensa aikana vuosina 161 – 169 hän hallitsi kanssahallitsijana adoptioveljensä Lucius Veruksen kanssa. Mutinan sota
Mutinan sota on vuonna 43 eaa. käyty Rooman sisällissota, joka käytiin Marcus Antoniuksen ja hänen vastustajiensa välillä. Antonius piiritti Mutinassa (nyk. Modena) yhtä Caesarin murhaajista, Decimus Junius Brutus Albinusta, jota auttamaan saapuivat senaatin lähettämät konsulit Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa Caetronianus. Taisteluihin osallistui myös Caesarin adoptoima Octavianus. Konsuli Pansa kuoli Mutinan lähettyvillä käydyssä Forum Gallorumin taistelussa saamiinsa haavoihin ja Hirtius kaatui Mutinan kaupungin ulkopuolella käydyssä taistelussa. Marcus Junius Brutus
Joukko murhasi Caesarin senaatissa maaliskuun iduksena (15. maaliskuuta) 44 eaa. Viralliseksi syyksi salamurhaan annettiin valtion olojen kohentaminen. Salaliittolaiset saivat armahduksen Marcus Antoniukselta, josta tuli valtionpäämies. Kuitenkin kaupunki oli heitä vastaan, sillä suurin osa väestöstä oli rakastanut Caesaria. Antonius päättikin käyttää tilannetta hyväkseen ja jo 20. maaliskuuta hän puhui Caesarin hautajaispuheessa ankarasti salamurhaajia vastaan. Roomalaiset eivät enää nähneet salaliittolaisia tasavallan pelastajina. Heitä syytettiin valtiopetoksesta, ja Brutus salaliittolaisineen pakeni itään. Marius (keisari)
Marcus Aurelius Marius (k. syksy 269) oli Gallian keisarikunnan toinen keisari. Armeija huusi Mariuksen keisariksi, kun edellinen keisari Postumus oli murhattu. Hän yritti estää sotilaitaan ryöstämästä Mogontiacumia (nyk. Mainz), joka oli ollut usurpaattori Laelianuksen kapinan keskus. Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
509. L. Iunius M.f. Brutus, L. Tarquinius Collatinus
509. deinde P. Valerius Volusi f. Publicola, Sp. Lucretius Tricipitinus, Marcus Horatius M.f. Pulvillus
508. P. Lucretius Titus f. Tricipitinus, P. Valerius Volusi f. Publicola
507. P. Valerius Volusi f. Publicola III, M. Horatius M.f. Pulvillus II
506. Sp. Larcius Rufus (Flavus), T. Herminius Aquilinus
505. M. Valerius Volusi f. (Volusus?), P. Postumius Q.f. Tubertus
504. P. Valerius Volusi f. Poplicola IV, Titus Lucretius Tricipitinus II
503. Menenius Agrippa C.f. Lanatus, P. Postumius Q.f. Tubertus II
502. Opiter Verginius Opit. f. Tricostus, Spurius Cassius Vecellinus (aut Viscellinus)
501. Postumius Cominius Auruncus, Titus Larcius Flavus (aut Rufus) Mutinan sota
Antoniuksen, Brutuksen ja Octavianuksen joukkojen lisäksi läntisissä provinsseissa oli Caesarin kannattajia, joiden lojaaliuudesta senaattia kohtaan ei oltu varmoja. Lepidus, Caesarin "magister equitum", oli Gallia Narbonensiksessa. Galliassa oli myös Caesarin entinen upseeri Lucius Munatius Plancus, joka oli Caesarin murhan jälkeen nimitetty Gallian maaherraksi. Lepidus ja Plancus lähettivät kumpikin senaatille kirjeitä, joissa he kehottivat senaattia pyrkimään rauhansopimukseen Antoniuksen kanssa. Ainakin Plancus oli ollut yhteydessä Antoniuksen kanssa. Cicero vastusti minkäänlaista sopimusta, joka olisi jättänyt joukkoja Antoniuksen komentoon. Antonius yritti puolestaan saada Octavianuksen ja Hirtiuksen liittoutumaan kanssaan. Cicero tuomitsi Antoniuksen rauhanaikeet kolmannessatoista filippolaispuheessaan ja luonnehti tätä rikolliseksi, ja hän kirjoitti Lepidukselle ja Plancukselle nuhdekirjeitä. Plancus lähettikin senaatille kirjeen, jossa hän pyysi anteeksi käytöstään ja syytti tapahtumasta sotilaitaan, joille Antonius oli antanut suuria lupauksia. Marcus Antonius
Vuonna 60 eaa. Julius Caesar, Gnaeus Pompeius Magnus ja Marcus Licinius Crassus muodostivat epävirallisen liiton joka tunnettaan ensimmäisenä triumviraattina. Antoniuksen ystävä Curio kritisoi julkisesti triumvirejä ja oli suosittu kansan keskuudessa. Publius Clodius Pulcher oli aluksi triumvirien kannattaja, mutta hän alkoi pian uhkaamaan heidän valtaansa. Antonius oli aluksi Clodiuksen kannattaja, mutta jostain syystä hän lopetti tämän kannattamisen. Erään huhun mukaan Antoniuksella oli suhde Clodiuksen vaimon Fulvian kanssa. Huhu ei välttämättä ole totta, mutta Antonius meni myöhemmin naimisiin Fulvian kanssa. Jossain vaiheessa Antonius matkusti Kreikkaan opiskelemaan retoriikkaa, mikä oli yleistä roomalaisten aristokraattien keskuudessa, Caesar ja Cicero olivat tehneet samoin. Voi olla että Antonius lähti pakoon velkojiaan. Justinos Marttyyri
Justinos kärsi marttyyrikuoleman Roomassa Marcus Aureliuksen aikana, kun Junius Rusticus oli kaupunginprefektinä eli vuosien 162 ja 168 välillä. Todennäköisesti hänet mestattiin yhdessä kuuden muun kristityn kanssa vuonna 165.Justinuksen teokset on julkaistu Patrologia Graecan osassa 6. Julius Caesar
Caesar palasi Roomaan vuonna 73 eaa. Hän oli ottanut sitä ennen vielä osaa ensimmäisiin taisteluihin Pontoksen kuningasta Mithridates VI:ta vastaan. Roomaa kiusasi Spartacuksen johtama orjakapina. Caesar valittiin sotilastribuuniksi, mikä oli normaaliin tapaan ensiaskel hänen virkaurallaan. Vuonna 71 eaa. Preettorina toimiessaan kiinteistökeinottelijana omaisuuden luonut Marcus Crassus lupasi senaatille nostavansa kuusi legioonaa, mikäli hänelle annettaisiin johtajuus kapinan kukistamisessa. Crassus sai tahtonsa läpi, kukisti kapinan ja teloitutti Spartacuksen, mutta hänen kilpailijakseen tuli Pompeius, jonka armeija oli kukistanut Espanjaan paenneen kapinallisarmeijan loppuosan. Pompeiuksen mukaan kunnia kapinan lopettamisesta kuului enemmän hänelle. Tämä johti aluksi huonoihin väleihin konsulinvirkoja tavoittelevien Crassuksen ja Pompeiuksen välillä. Crassus antoi kuitenkin periksi senatin tukemalle Pompeiukselle, mutta pyysi tätä tukemaan omaa pyrkimystään päästä myös konsuliksi. Pompeius suostui mielellään, sillä hän halusi pitää Crassuksen kiitollisuudenvelassa itselleen. Caesar tuki Crassusta, joka valittiin myös konsuliksi. Fronto
Marcus Cornelius Fronto (noin 100–170) oli roomalainen reettori ja puhetaidon opettaja. Fronto syntyi Numidiassa Cirtan kaupungissa. Hänestä tuli myöhemmin Antoninus Piuksen, Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen opettaja. Hän oli "consul suffectus" vuonna 142 ja Asian provinssin prokonsuli vuonna 157. Myöhemmällä iällään, hän oli yhä kirjeenvaihdossa entisten oppilaidensa kanssa, jotka olivat nyt keisareita. Fronton edustama retoriikka pyrki muun muassa yllättävään ja värikkääseen sanavalintaan. Italialainen kardinaali Angelo Mai löysi vuonna 1815 Fronton kirjoittamaa tekstiä eräästä palimpsestista. Horatius
Quintus Horatius Flaccus (8. joulukuuta 65 eaa. – 27. marraskuuta 8 eaa.) oli roomalainen runoilija. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä latinaksi kirjoittaneista runoilijoista. Horatius oli vapautetun orjan poika. Hän kuului Vergiliuksen tavoin Maecenaksen ylläpitämään kirjailijapiiriin. Parhaiten Horatiukselta tunnetaan nykypäivän yleinen lausahdus "carpe diem" eli "tartu hetkeen" tai kirjaimellisesti "poimi päivä".
Horatius syntyi Etelä- Italiassa, Venusiassa, vapautetun orjan perheeseen. Perheellä oli varallisuutta hankkia pieni maatila ja he halusivat antaa pojalleen parhaat mahdollisuudet omaa elämäänsä varten. Sen tähden vanhemmat lähettivät poikansa Roomaan koulutielle. Vanhemmat eivät halunneet antaa poikaansa vieraiden kasvatettavaksi kouluvuosina ja he vuokrasivat tilansa paitsi saadakseen tuloja, mutta myös voidakseen asua poikansa luona. Horatius muisteli myöhemmin nuoruuttaan ja vanhempiaan suurella lämmöllä. Augustus
Senaatti tuki puolestaan Decimus Brutusta, jota Antonius alkoi piirittää Mutinan kaupungissa. Cicero, jolla oli tuolloin suuri vaikutusvalta senaatissa, alkoi nyt vastustaa Antoniusta. Ciceron tuella Octavianus nimitettiin senaattoriksi propreetorin arvolla alkuvuodesta 43 eaa. Hänelle myönnettiin myös "imperium", joka laillisti hänen siihen asti laittoman armeijansa. Antonius julistettiin isänmaan viholliseksi. Senaatti lähetti tämän jälkeen Octavianuksen vuoden 43 eaa. konsulien Aulus Hirtiuksen ja Gaius Vibius Pansa Caetronianuksen kanssa kukistamaan Antoniusta. Senaatin joukot voittivat Antoniuksen Mutinan taistelussa huhtikuussa 43 eaa., mutta molemmat konsulit kuolivat. Taistelun jälkeen Antonius pakeni Galliaan Marcus Lepiduksen luokse. Pontius Aquila
Lucius Pontius Aquila (k. 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli luultavasti kansantribuuni vuonna 45 eaa. Hän oli yksi Julius Caesarin murhaajista. Caesarin murhan jälkeen hän toimi Decimus Junius Brutus Albinuksen legaattina Gallia Cisalpinassa. Ennen Mutinan taistelua hän kukisti T. Munatius Plancuksen ja ajoi tämän joukkoineen Pollentian kaupungista. Pontius Aquila kaatui kuitenkin Mutinassa. Senaatti pystytti hänen kunniakseen patsaan. Pontius Aqula oli Ciceron ystävä ja hänet mainitaan usein tämän kirjeissä. Marcus Aurelius
Marcus Aurelius kiinnostui filosofiasta ja halusi tulla filosofiksi jo nuorena. "Historia Augustan" mukaan hän ilmoitti 12-vuotiaana haluavansa nukkua paljaalla lattialla niin kuin askeetit. Hänen opettajansa oli reetori Cornelius Fronto, joka painotti tälle erityisesti kaunopuheisuuden merkitystä, mutta oli jossain määrin huolissaan tulevan keisarin "liiallisesta" innostuksesta filosofiaan. Aureliusta opetti myös stoalainen filosofi Junius Rusticus, joka tutustutti hänet muun muassa Epiktetoksen teoksiin. Tällä oli merkittävä vaikutus hänen ajatteluunsa. Didius Julianus
Marcus Didius Severus Julianus syntyi luultavasti Mediolanumissa (nykyinen Milano) paikalliseen yläluokan perheeseen. Hänen syntymäajankohtansa on epäselvä. Cassius Dion mukaan Didius syntyi 30. tammikuuta 133, mutta "Historia Augustan" mukaan 2. helmikuuta 137, mikä on epätodennäköisempi vaihtoehto. Historioitsija Michael Meckler arvioi syntymäajankohdaksi 29. tammikuuta 137. Didiuksen isän Quintus Petronius Didius Julianuksen suku oli kotoisin Mediolanumista, kun taas hänen äitinsä Aemilia Claran Hadrumetumista, Africasta. Didius oli äitinsä puolelta sukua kuuluisalle juristille Salvius Julianukselle. Nuorena hän sai kasvatuksensa keisari Marcus Aureliuksen äidin Domitia Lucillan hoivissa. Hyvien suhteiden ansiosta Didius teki huomattavan virkauran ja toimi tärkeissä viroissa sekä useiden provinssien maaherrana. Hän palveli 20-vuotiaana tribuunina legioonassa ja oli kvestorina noin vuonna 157. "Historia Augustan" mukaan Marcus Aurelius teki hänestä ediilin noin vuonna 160. Vuoden 163 paikkeilla hän oli preettorina, jonka jälkeen Didius toimi Asian ja African (168–169?) provinssien maaherrojen avustajana. Marcus Antonius
Vuonna 57 eaa. Aulus Gabiniuksesta tuli Syyrian maakunnan prokonsuli. Matkallaan provinssiinsa Gabinius matkusti Kreikkaan, jossa hän värväsi 26-vuotiaan Antoniuksen mukaansa. Tämä oli ilmeisesti ensimmäinen julkinen tehtävä, jonka Antonius sai. Antonius kieltäytyi aluksi Gabiniuksen ehdottamasta alemmasta virasta. Hän vaati ja saikin johdettavakseen ratsuväkeä, ehkä kaiken ratsuväen mitä Gabiniuksella oli. Vaikka Antoniuksella ei ollut minkäänlaista sotilaallista kokemusta, odotettiin hänen kykenevän tällaiseen tehtävään. Antoniuksen titteli oli luultavasti "praefectus equitum" eli ratsuväen prefekti. Hän komensi luultavasti yhtä tai useampaa "alaa" (noin 400–500 ratsumiestä). Juudean entisen kuninkaan Aristobulos II:n poika Aleksanteri nousi kapinaan Roomalaisia vastaan vuoden 57 eaa. lopulla. Gabinius lähetti Antoniuksen ja muita upseereja Juudeaan etujoukkona. Lähteiden mukaan Antonius komensi tätä osastoa, mutta tämä saattaa olla Antoniuksen myöhemmän maineen värittämä keksintö. Aleksanterin joukot kukistettiin ensin Jerusalemin edustalla, mistä ne pakenivat Aleksandrionin linnakkeeseen kaupungin pohjoispuolella. Gabinius saavuttua paikalle kapinalliset kärsivät toisen tappion. Antoniuksen kerrotaan tappaneen useita vihollisia ja käyttäytyneen erittäin urhollisesi koko sotaretken aikana. Fabius Maximus
Quintus Fabius Maximus Verrucosus (n. 275-203 eaa.) oli roomalainen sotilas. Toisessa puunilaissodassa hän oli sotapäällikkönä. Hänestä tehtiin diktaattori vuonna 217 eaa. Hän sai varovaisen sodankäyntitapansa johdosta lisänimen "Cunctator" ("vitkastelija"). Lisänimi oli alun perin halventava, mutta roomalaisten kärsittyä Cannaessa vuonna 216 eaa. murskaavan tappion Hannibalia vastaan hänen taktiikkaansa palattiin uudelleen, tällä kertaa menestyksekkäästi. Marcus Aurelius
Aurelius meni naimisiin Faustina nuoremman kanssa vuonna 145. Heidän kolmikymmenvuotisen avioliittonsa aikana Faustina synnytti kolmetoista lasta. Merkittävimmät heidän lapsistaan olivat Commodus, josta tuli seuraava keisari sekä tytär Lucilla, joka naitettiin Lucius Verukselle tämän Marcus Aureliuksen kanssa tekemänsä liiton lujittamiseksi. Maximianus
Marcus Aurelius Valerius Maximianus (noin 250–310) oli Rooman keisarin Diocletianuksen hallitsijakumppani 1. maaliskuuta, 286–305. Diocletianus teki aluksi Maximianuksesta caesarin ja antoi tämän hallittavaksi Länsi-Rooman. Myöhemmin Diocletianus korotti Maximianuksen augustukseksi ja nimitti Constantiuksen hänen caesarikseen. Diocletianus erosi virastaan vuonna 305 ja pakotti vastahakoisen Maximianuksen myös eroamaan. Constantius nimitettiin samalla Länsi-Rooman uudeksi augustukseksi. Maximianus yritti kuitenkin paluuta valtaan vuonna 306 Constantiuksen kuoleman jälkeen. Maximianus ja hänen poikansa Maxentius julistivat itsensä keisareiksi. Todellinen valta oli kuitenkin Maxentiuksella, ja vuonna 308 Maximianus kapinoi poikaansa vastaan, mutta epäonnistui. Maximianus pakeni Constantiuksen pojan Konstantinus Suuren luokse. Vuonna 310 Maximianus yritti jälleen päästä valtaan kapinoimalla Konstantinus vastaan, mutta tämä kukisti Maximianuksen ja otti tämän vangiksi. Maximianus kuoli vuonna 310, joko tekemällä itsemurhan tai joutumalla salamurhan uhriksi. Mundan taistelu
Mundan Taistelu käytiin maaliskuun 17. päivä vuonna 45 eaa. Julius Caesarin joukkoja vastaan asettuivat Sextus Pompeiuksen, Gnaeus Pompeiuksen ja Titus Labienuksen komentamat joukot. Mundan taistelu oli viimeinen Julius Caesarin aloittaman kansalaissodan taisteluista. Optimaatien ratsuväkeä komentanut Titus Labienus menehtyi taistelussa. Sextus Pompeius ja Gnaeus Pompeius onnistuivat pakenemaan, mutta Gnaeus jäi kiinni huhtikuun 12. päivä. Lucius Tarquinius Superbus
Muutamien päivien kuluttua saapui Sextus Kollatinuksen tietämättä Kollatiaan ja raiskasi Lucretian. Hänen lähdettyään kutsui vaimo isänsä, miehensä sekä muutamia sukulaisia, kertoi heille häväistyksensä, vaati heitä kostamaan ja sysäsi itse puukon sydämeensä. Todistajain joukossa oli myös kuninkaan sukulainen Brutus. Hän oli ainoastaan siten säilynyt kuninkaan epäluuloiselta julmuudelta, että oli tekeytynyt mielipuoleksi. Brutus nyt veti puukon pois haavasta ja vaati läsnäolijoita karkottamaan Tarkviniusten sukua ja lakkauttamaan kuninkuuden. Siitä alkanut kapina onnistuikin pian siinä. Kapinaa johtivat Lucretian mies Lucius Tarquinius Collatinus ja Lucius Junius Brutus. Heistä tuli Rooman ensimmäiset konsulit. Tarquinius yritti palata valtaan useaan otteeseen ja sai aikeissaan tukea etruskeilta. Brutus (auto)
Brutus on saksalaisen Auto- und Technikmuseum Sinsheimin 1900-luvun alun tyyliin rakennettu kilpa-auto. Ajoneuvon tekee erityiseksi siinä käytetty valtava 1920-luvun 47 litrainen BMW VI -V12-moottori. Brutusta rakennettiin vuosina 1998-2006. Aktionin taistelu
Julius Caesarin murhan jälkeen Caesarin perillinen Octavianus, Marcus Antonius ja Lepidus liittoutuivat ja muodostivat toisen triumviraatin. Seuranneessa sodassa vuonna 42 eaa. triumvirit kukistivat Caesarin murhaajat Gaius Cassius Longinuksen ja Marcus Junius Brutuksen. Tämän jälkeen he jakoivat Rooman valtakunnan keskenään. Antonius sai valtakunnan itäosan, Octavianus länsiosan. Lepidukselle jäi lopulta vain Africa. Maxentius
Marcus Aurelius Valerius Maxentius (noin 278–312) oli Rooman keisari 306–312. Hän oli keisari Maximianuksen poika ja keisari Galeriuksen vävy.