Onko Israelilla ydinasetta?
Israelin joukkotuhoaseet
Israelilla uskotaan olevan noin 100–400 ydinaseen arsenaali. Virallisesti Israelin hallitus ei ole myöntänyt tai kieltänyt ydinaseidensa olemassaoloa. Israelin ydinaseohjelma alkoi 1950-luvulla ja maalla on uskottu olleen ydinaseita jo 1960-luvulta alkaen. Israel ei ole ratifioinut ydinsulkusopimusta.
Ukrainan historia
Laivaston ja Krimin lisäksi toinen kiistakysymys koski Neuvostoliiton Ukrainan alueelle jääneitä ydinaseita. Venäjän ja Yhdysvaltain tavoitteena oli estää ydinsulkusopimuksen hengen mukaisesti uusien ydinasevaltioiden muodostumista Itsenäisten valtioiden yhteisössä tai niiden leviäminen kolmansiin maihin esimerkiksi asekaupan avulla. Ukraina luovutti toukokuussa 1992 taktiset ydinaseet Neuvostoliiton kansainvälisoikeudelliselle seuraajavaltiolle, Venäjälle, mutta piti strategiset ydinaseet itsellään. 1992 Ukrainasta tuli ETYK:n (nyk. ETYK) jäsen. M46 (tytärammus)
M46 on yhdysvaltalainen tytärammus (tytärpommi), joka toimitetaan kohteeseensa käyttämällä kuorma-ammusta (rypälepommia). M42:ssa ei vanhahkona mallina ole itsetuhojärjestelmää kuoressa, mutta Israel Military Industries voi toimittaa uuden itsetuhomekanismin sisältävän kuoren vanhoihin varastoituihin M46:iin, jolloin niitä voi käyttää ajan vaatimusten mukaisesti kuorma-ammuksissa (rypälepommeissa). Ydinase
Ydinase on ollut tähän mennessä ainoa ase, jota ei ole käytetty sen jälkeen, kun se on ollut vähintään kahden maan hallussa. Aikanaan muun muassa jalkajousta, konekivääriä ja ruutia tehokkaampia räjähdysaineita pidettiin aseina, jotka joko vaikuttaisivat sodankäynnin loppumiseen tai joiden käyttö ”sivistyneiden” maiden välillä olisi tuomittavaa. Japanissa ruutiin perustuvien aseiden omistaminen kiellettiin 1600-luvulla kuolemanrangaistuksen uhalla. Israelin puolustusvoimat
Tunnettuja israelilaisia aseita ovat muun muassa Uzi-konepistooli, Galil- ja TAR-21-rynnäkkökiväärit, Desert Eagle -pistooli ja Merkava-panssarivaunu: ensin mainittu on merkittävä vientituote. Israel
Israel sisällytti ensimmäisenä maana maailmassa naiset yleisen asevelvollisuuden piiriin. Israelissa asevelvollisia ovat juutalaiset, druusit ja tšerkessit, kun taas kristityt ja muslimit ovat yleensä arabeina siitä vapautetut. Myös ješiva-kouluissa opiskelevat Haredijuutalaiset on vapautettu, mitä maallisemmat juutalaiset ovat vastustaneet. Palvelukseen astutaan 18-vuotiaana, ja palvelusaika on miehillä kolme vuotta ja naisilla 21 kuukautta. Naisten ei kuitenkaan tarvitse mennä armeijaan, jos he ovat naimisissa tai jos heillä on lapsi. Vuonna 2006 Israelin asevoimat rekrytoi 75 % asevelvollisista asepalvelukseen. Aseistakieltäytyjiä nimitetään nimellä "refusenik". Refusenik-liike kasvoi merkittävästi vuoden 2000 toisen intifadan alkaessa, kun osa reserviläisistä kieltäytyi operoimasta palestiinalaisalueilla. 2000-luvulla vanhoillisten juutalaisten osuus armeijan vahvuudesta on kasvanut, kun maan maallistuneen väestön suhtautuminen armeijaan on muuttunut kriittisemmäksi. Kansainvälinen atomienergiajärjestö
IAEA oli kylmän sodan aikana melko voimaton järjestö, sillä ydinasevaltiot, erityisesti Yhdysvallat ja Neuvostoliitto, kävivät asevarustelukilpaa myös ydinaseiden saralla. Vuonna 1968 voimaanastunut ydinsulkusopimus jäädytti ydinasevaltioiden määrän viiteen. Muiden valtioiden piti luvata olla hankkimatta ydinaseita ja tehdä IAEA:n kanssa sopimus ydinmateriaalistaan. Ydinaseriisunta
Lähes kaikki maailman maat ovat siis sitoutuneet rauhantavoitteeseen liittyessään YK:n jäseniksi. Kun peruskirja laadittiin 1940-luvun puolivälissä ei ydinaseiden olemassaolo tai ainakaan niiden merkitys ollut vielä yleisesti tiedossa. Näin ollen peruskirja ei vielä erikseen mainitse ydinaseita. Hyvin pian kylmän sodan alettua kävi kuitenkin selväksi, että ydinaseet muodostavat erittäin merkittävän uhan maailman turvallisuudelle, ellei peräti sivilisaation olemassaololle. Ymmärrettiin, että ydinasevarastojen tuhovoima kasvaisi pian niin suureksi, että ydinsota puhjetessaan voisi lähes täydellisesti hävittää ihmiskunnan ja sen saavutukset. Kun tämä käsitettiin, alettiin toimenpiteitä vaaran purkamiseksi suunnitella. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätöslauselmassaan 715 vuodelta 1953 antoi YK:n Aseistariisuntakomission tehtäväksi selvittää ydinaseriisunnan aloittamisen mahdollisuutta. Saman vuoden joulukuussa Yhdysvaltain presidentti Dwight Eisenhower piti YK:n yleiskokoukselle puheen, joka johti YK:n ydinaseriisuunnasta vastaavan järjestön, Kansainvälisen atomienergiajärjestön perustamiseen. Israelin politiikka
Israel on hallintomuodoltaan parlamentaarinen demokraattinen tasavalta, jossa on yhtäläinen äänioikeus. Israelissa on 120-jäseninen parlamentti knesset. Edustajapaikat jaetaan puolueiden kannatuksen mukaan suhteellista vaalitapaa noudattaen. Knesset valitaan kansanäänestyksellä neljän vuoden välein, mutta kansanedustajat voivat järjestää ennenaikaiset vaalit äänestämällä luottamuksesta. Israelin presidentti on lähinnä edustuksellinen virka. Presidentti valitsee enemmistöpuolueen tai liittouman johtajan pääministeriksi. Israelin puolustusvoimat
Israelilla on itsenäinen kyky laukaista tiedustelusatelliitteja Venäjän, Yhdysvaltojen, Ison-Britannian, Ranskan, Kiinan, Intian ja Japanin ohella. Israelin puolustusvoimat ovat kehittäneet sekä satelliitit (Ofeq) että laukaisijat (Shavit). Israel on esimerkiksi Venäjän ja Yhdysvaltojen ohella yksi harvoista maista, jotka eivät ole allekirjoittaneet maamiinat kieltävää Ottawan sopimusta. Ydinaseohjelmat eri maissa
Etelä-Afrikka kehitti melko alkeellisen tykkityyppisen uraaniin perustuvan ydinpommin. Etelä-Afrikassa on suuret uraanivarat, mikä on ollut tiedossa pitkään. Pommin tuotanto-ohjelma kesti parikymmentä vuotta.
Aseita tehtiin kuusi, kussakin noin 80 kiloa uraania. Maan muuttuessa aseet on nyttemmin purettu.
Maa on harjoittanut jonkinasteista yhteistyötä Israelin kanssa, mutta Israel ei ole antanut Etelä-Afrikalle läheskään kaikkea ydinasealan tietämystä. Ihmiskilpi
Raportin mukaan Israel käytti siviilejä vastaan sodassa mm. Yhdysvaltojen toimittamaa valkoista fosforia, yli 200 kilon pommeja ja Hellfire-ohjuksia. Raportin mukaan Hamasin käyttämät aseet olivat Israelin aseisiin verrattuna mitättömiä omatekoisia tai salakuljetettuja raketteja, jotka oli valmistettu Venäjällä, Kiinassa ja Iranissa. Myös Hamasin todettiin ampuneen raketteja kohti siviileitä. Ydinaseriisunta
Ydinsulkusopimus kattaa lähes kaikki maailman maat, poikkeuksia on vain kolme: Israel, Pakistan ja Intia. Ydinsulkusopimuksen ulkopuolisista maista Israel on tiettävästi hankkinut ydinaseen, mutta ei virallisesti kiellä eikä myönnä aseen olemassaoloa. Ydinenergiaa Israel sitä vastoin ei käytä. Intia ja Pakistan hankkivat ydinaseen 1990-luvun lopulla. Niiden ydinaseiden olemassaolo on varmennettu, sillä maat ovat tehneet ydinkokeita. Etelä-Afrikka oli vuoteen 1991 saakka ydinsulkusopimuksen ulkopuolella ja hankki oman ydinaseen 1980-luvulla. Se kuitenkin luopui aseestaan todistettavasti ennen apartheid-hallinnon päättymistä vuosina 1990–1991. Nykyään Etelä-Afrikka on ydinsulkusopimuksen jäsen ja työskentelee aktiivisesti ydinaseriisunnan puolesta. Ydinvoiman käyttökohteet
Maailman ydinvoimajärjestön WNA:n mukaan () 25. toukokuuta 2005 maailmassa oli 439 ydinvoimareaktoria 30 maassa ja niiden yhteenlaskettu sähköteho oli 366 GW. Uusia voimalaitosreaktoreita oli rakenteilla 25, suunnitteilla 39 ja ehdotettu 73. Kaikesta maailman sähköstä noin 16 % tuotetaan ydinvoimalla – mikä tekee ydinvoimasta vesivoiman veroisen maailman toiseksi merkittävimmän kasvihuonekaasupäästöttömän sähköenergianlähteen. Kaikesta tuotetusta energiasta ydinvoimalla tuotetaan noin 7 %. Tuotantoon kulutettiin noin 68 tuhatta tonnia uraania. Tämä määrä mahtuisi kuutioon, jonka särmät ovat 15 metriä pitkät. Laskennallisesti siis koko maailman sähkönkulutus voitaisiin kattaa 400 tuhannella uraanitonnilla vuodessa, mikä mahtuisi kuutioon jonka särmät ovat 30 metriä pitkät. Israelin historia
Vuonna 2005 Mahmud Ahmadinejad valittiin Iranin presidentiksi; sen jälkeen Iranin politiikkaa Israelia kohtaan on leimannut lisääntynyt vastakkainasettelu. Israelilaiset analyytikot uskovat että Ahmadinejad on toiminut heikentääkseen rauhanprosessia asetoimituksilla ja tukemalla Hizbollahia Etelä-Libanonissa ja Hamasia Gazassa, ja on kehittämässä ydinaseita, mahdollisesti käytettäväksi Israelia vastaan. Iranin tuki Hizbollahille ja sen ydinaseohjelma ovat vastoin YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmia 1559 ja 1747. Iran kannustaa myös holokaustin kiistämiseen. Israelin vetäydyttyä Libanonista, Hizbollah oli tehnyt ajoittain hyökkäyksiä Israeliin, jotka kuitenkaan eivät johtaneet Israelin vastaiskuihin. Samoin vetäytyminen Gazasta johti jatkuvaan pommitukseen kaupungeissa lähellä Gazan aluetta, joihin Israel vastasi vähäisessä määrin. Tehoton reagointi johti kritiikkiin Israelin oikeiston taholta ja heikensi hallituksen asemaa. Paperitiikeri
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Nikita Hruštšov totesi Maolle eräässä yhteydessä, että vaikka Yhdysvallat on paperitiikeri, on sillä "ydinasehampaat" . Ydinvoima Suomessa
Suomessa sijaitsevan ydinlaitoksen haltijalla on rajoittamaton vastuu Suomessa aiheutuneesta vahingosta. Rajoittamaton vastuu on ollut voimassa vuodesta 2012 alkaen. Jos Suomessa sijaitseva ydinlaitos aiheuttaa vahinkoa Suomen ulkopuolella, vastuun enimmäismäärä on noin 700 miljoonaa euroa . Vakavin ydinonnettomuus maailmassa vuoden 2008 loppuun mennessä on ollut Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Ukrainassa vuonna 1986, jonka taloudellisiksi kustannuksiksi on arvioitu satoja miljardeja dollareita. Iranin ydinohjelma
IAEA:n taustalla Yhdysvallat ja erityisesti Israel ovat pyrkineet painostamaan Irania luopumaan ydinohjelmastaan. Yhdysvallat ja Israel pitävät säännöllisesti merisotaharjoituksia Hormuzinsalmella. Yhdysvalloilla oli syyskuussa 2007 Persianlahdella kolme lentotukialusryhmää. Operaatio Orchard
24.12.2010 Wikileaks: Israel tuhosi vuonna 2007 ydinreaktorin Syyriassa. Syyria ja joukkotuhoaseet
Syyrialla on ollut laajat kemiallisten aseiden varastot. Kansainvälinen yhteisö painosti Syyrian luovuttamaan suuren osan aseistaan vuonna 2013, sen jälkeen kun näitä aseita oli käytetty paikoin sisällissodassa. Syyrialle jäi sen jälkeenkin näitä aseita. Syyrian epäillään tutkineen ydinaseen valmistusta, muttei ole kovin pitkällä näiden aseiden kehittämisessä. Israelin joukkotuhoaseet
Israelin ydinohjelman keskus on Negevin autiomaassa sijaitseva Dimonan tutkimuslaitos, jota kutsuttiin aluksi salaussyistä mm. tekstiilitehtaaksi (”David Ben-Gurionin housutehdas”) ennen kuin edes myönnettiin, että paikalla on jotain tekemistä atomien kanssa. Dimonassa työskennelleen Mordechai Vanunun kertomukset ja valokuvat eivät tulleet tarkkailijoille aivan yllätyksenä. Ydinase
Ydinaseita on räjäytetty yli kaksituhatta kertaa. Näistä kaksi räjäytystä tapahtui toisessa maailman­sodassa, loput on suoritettu ydinkokeissa. Yhdysvallat pommitti japanilaisia kaupunkeja Hiroshimaa ja Nagasakia toisessa maailmansodassa. Suurin koskaan räjäytetty ydinase on Neuvostoliiton vuonna 1961 Novaja Zemljalla räjäyttämä Tsar-Bomba. Ydinasevakoilu
Vuonna 1986 Dimonan tutkimuslaitoksessa työskennellyt teknikko Mordechai Vanunu paljasti Israelin ydinaseohjelman Britannian lehdistölle vahvistaen yleisen käsityksen siitä, että Israelilla oli pitkälle kehittynyt ydinaseohjelma. Israel ei ole ikinä vahvistanut tai kiistänyt ohjelman olemassaoloa. Vanunu kaapattiin ja salakuljetettiin Israeliin, jossa hänet tuomittiin maanpetoksesta ja vakoilusta. Kuuden päivän sota
Israel menetti sodassa kokonaisuudessaan 42–45 konetta eli 18 % taistelukonevahvuudestaan. On arvioitu, että Israelilla oli kesällä 1967 valmiina vähintään kaksi ydinasetta, joita olisi käytetty, jos sota oli kääntynyt tappiolliseksi, ilmavoimat tuhottu tai arabit käyttäneet joukkotuhoaseita. Ydinase
Suurvallat ja kansainväliset järjestöt seuraavat monesti ydinaseiden kehittelystä epäiltyjen maiden, esimerkiksi Iranin toimia.
Jonkun maan pinnalla tai ilmakehässä tekemiä ydinkokeita voidaan havaita esimerkiksi yhdysvaltalaisilla Vela-satelliiteilla, jotka havaitsevat valonvälähdykset ja gammasäteilyn. Yllättävä maanjäristys alueella, jossa niitä ei yleensä esiinny, voi liittyä maanalaiseen ydinkokeeseen. Myös maanalaisesta ydinkokeesta voi vuotaa joskus ulos säteilyä, jonka vakoilijat voivat mitata paikan päällä. Maanalaisten ydinkokeiden aiheuttamia maanjäristyksiä voidaan vaimentaa tai eliminoida suorittamalla ydinkoe suolakupoliin öljyllä syövytetyssä ontossa tilassa. Tarkoitukseen sopivat puhtaat suolakerrostumat ovat harvinaisia. Ukrainan ydinvoima
Ukrainan ydinvoima koostuu viidelle maan 27:stä hallinnollisesta alueesta alueelle sijoitetuista ydinvoimalaitoksesta, joissa jokaisessa on useampi ydinreaktori. Voimalat sijaitsevat Hmelnytskyin alueen Netišynissä, Kiovan alueen Tšernobylissä, Mykolajivin alueen Južnoukrajinskissa, Rivnen alueen Varašissa, ja Zaporižžjan alueen Enerhodarissa. Kansainvälisen atomienergiajärjestö IAEA:n vuoden 2013 yhteenvedon mukaan, Ukrainassa oli tuolloin kaksi rakenteilla olevaa, 15 käytössä olevaa ja neljä lopullisesti suljettua ydinvoimalaa. Zelzal-2
Israel on väittänyt Iranin toimittaneen Zelzal-2-ohjuksia Hizbollahille Libanoniin ja israelilainen sanomalehti Haaretz kirjoitti 4. elokuuta 2006, että Iranin entinen Libanonin suurlähettiläs Mohtashami Pur, joka on Intifada-konferenssin pääsihteeri olisi ilmoittanut iranilaiselle lehdelle Iranin toimittaneen ohjuksia shiiamiliilisille Libanoniin sen puolustamiseksi. . Israelin politiikka
Palestiinalaisalueilta on ammuttu Kassam-raketteja Israeliin. Toukokuussa 2006 ammuttiin jopa yli kolme rakettia päivässä. Israel on pyrkinyt torjumaan Kassam-hyökkäyksiä tykistötulella. Gazasta vetäytymisen jälkeen Israel on ampunut 7 000-9 000 raskasta tykinammusta Gazaan. Kassam-raketteja on ammuttu samana aikana Israeliin noin tuhat. Viimeksi kuluneiden viiden vuoden aikana raketit ovat surmanneet yhteensä kahdeksan israelilaista. Vuonna 2006 suurimpia Israelin politiikan ongelmia on ollut, miten estää palestiinalaistaistelijoiden toistuvat rakettihyökkäykset.
Pääosin Länsirannan puolella vuoden 1967 rajaa sijaitsevasta vesilähteestä kulutetaan vettä Israelin alueella noin 500 miljoonaa kuutiometriä ja palestiinalaishallinnon puolella noin 100 miljoonaa kuutiometriä. Juutalaissiirtokuntien väestö kuluttaa alueen vedestä 10 prosenttia. Melkein jokainen juutalainen käyttää keskimäärin neljä kertaa enemmän vettä kuin alueen palestiinalaisasukas. Kansainvälisen lain mukaan miehitettyjen alueiden luonnonvarojen käyttö omien kansalaisten hyväksi on laitonta. Israel teki palestiinalaishallinnon kanssa bilateraalisen sopimuksen Palestiinan vesihallinnon luomiseksi. Vesihallinnon ehdotuksiin sisältyy alueen vedenkäytön tehostaminen. M42 (tytärammus)
M42 on yhdysvaltalainen tytärammus (tytärpommi), joka toimitetaan kohteeseensa käyttämällä kuorma-ammusta (rypälepommia). M42:ssa ei vanhahkona mallina ole itsetuhojärjestelmää kuoressa, mutta Israel Military Industries voi toimittaa uuden itsetuhomekanismin sisältävän kuoren vanhoihin varastoituihin M42:iin, jolloin niitä voi käyttää ajan vaatimusten mukaisesti kuorma-ammuksissa (rypälepommeissa). Dolphin-luokka
Uskotaan, että neljä suurempaa torpedoputkea mahdollistaisivat ydinkärjellä varustettujen Popeye Turbo -risteilyohjuksen, jonka kantama olisi jopa 1500 kilometriä. Tämä antaisi Israelille vastaiskumahdollisuuden, mikäli se joutuisi ydiniskun kohteeksi. Suurempaa torpedoputkea voidaan käyttää myös sukeltajan lähettämiseen. Euroopan unionin energiapolitiikka
Vuonna 2010 EU:n 27 maasta 20 oli rakentanut ydinvoimalaitoksia. Jäsenmaista Tanska, Kreikka, Islanti, Irlanti, Luxemburg, Norja ja Portugali eivät ole rakentaneet ydinvoimaa. Italia on sulkenut yhden ydinvoimalan, Itävalta jättänyt yhden käynnistämättä, Belgia ja Saksa ovat päättäneet luopua ydinvoimasta. Helmikuussa 2009 jäsenmaista Bulgaria, Ranska, Romania, Slovakia ja Suomi suunnittelivat ydinvoiman lisärakentamista tai olivat aloittaneet rakennushankkeet. Ydinvoiman käyttökohteet
Myös ydinreaktoreita käytetään avaruudessa ja sellainen soveltuu myös raketin voimanlähteeksi. Neuvostoliitto lähetti kiertoradalle useita RORSAT-satelliitteja, joiden tutka saa energiansa ydinreaktorista. Yhdysvallat on kehittänyt ydinkäyttöisiä raketteja ja sellaista on myös kokeiltu avaruudessa Snapshot-lennolla 1965. NASAn projekti Prometheuksen tarkoituksena on kehittää ydinraketti tuleviin planeettojen välisiin lentoihin. Historiallisesti Orion-projekti pyrki samaan tavoitteeseen jokseenkin erilaisella tekniikalla. (Simpson, 1995) Ydinase
Fissiopommia ei voi rakentaa rajattoman suureksi, koska suuret pommit vaativat enemmän fissioituvaa ainetta kuin ”normaalit” atomipommit. Fissioituvan aineen määrän kasvaessa tulee yhä vaikeammaksi estää ennenaikainen fissiopommin räjähdys. Jos fissioreaktio alkaa liian aikaisin, pommin räjähdysteho jää pieneksi. Toisaalta suurta uraanimäärää on vaikeampi pitää pienehkössä tilavuudessa alikriittisenä. Fissiopommin voiman käytännön yläraja lienee 500 kt. Pommi ei voi myöskään olla rajattoman pieni, koska silloin kriittinen massa jää saavuttamatta. Pienin tuotettu ydinase oli Yhdysvalloissa valmistettu fissiopommi ”Davy Crockett”, jonka teho oli alle 0,1 kilotonnia. Vuonna 1951 yhdysvaltalaiset räjäyttivät ensimmäisen alle 0,1 kilotonnin (100 TNT-tonnin) ydinräjähteen ja 1958 vain 200:aa trotyylikiloa vastaavan ydinräjähteen. Ydinsota
Ydinaseiden kuljettamiseen ennalta valittuun kohteeseen käytetään mannertenvälisiä ohjuksia, strategisia pommikoneita ja sukellusveneistä laukaistavia ballistisia ohjuksia. Supervalloilla on käytössä kaikki kolme, jolloin puhutaan ydin- tai strategisesta triadista: ilmasta, mereltä ja maalta laukaistavista aseista. Pienemmillä ydinasevaltioilla näistä kuljetuslaitteista on yleensä käytössä vain yksi tai kaksi. Israelin joukkotuhoaseet
Israel kuuluu 19 maan joukkoon, joka ei ole ratifioinut tai allekirjoittanut biologisia aseita kieltävää bioasekonventiota. Sopimukseen kuuluu 165 maata, näiden joukossa kaikki maailman suurvallat, kaikki Euroopan maat ja Lähi-idän muut valtiot. Israelin joukkotuhoaseet
Israelin oletetaan omistanneen 1960-luvulta asti ydinaseen, mutta sen viranomaiset ovat antaneet tästä vain yksittäistapauksissa välähdyksenomaisia lausuntoja (Efraim Katzir 1974, Ariel Sharon 2004, Ehud Olmert 2006). Virallisesti Israel ei ole edelleenkään tunnustautunut ydinasevaltioksi. Israel ei ole allekirjoittanut ydinsulkusopimusta. Israelin strategia on, että ydinasetta ei myönnetä eikä kielletä. Se on luultavasti tehostanut mahdollisen arsenaalin pelotevoimaa. Toisaalta Israel voi näin esiintyä ydinaseettomana maana ja näin heikentää varustautumisen vastustusta. Israelin ydinaseohjelmasta tiedetään vain pääpiirteet, ei yksityiskohtia eikä tarkkaa arsenaalin kokoa. Israel on jatkuvasti laajentanut ja kehittänyt ydinaseistustaan muun muassa lisäämällä ohjustensa kantomatkaa ja sijoittelua eri alustoille (maa, meri, ilma). Tähtienväliset lennot
Ydinpulssiraketti toimii siten, että avaruusaluksessa on paksu takakilpi, jonka takana räjäytetään jatkuvasti pieniä ydinlatauksia. Näiden laajenemiskaasut työntävät rakettia eteenpäin. Yhdysvaltalaiset ovat tutkineet ainakin kahta erityyppistä ydinpulssirakettia, aikoinaan planeettainvälistä Project Orionia ja myöhemmin tähtienvälistä Project Longshotia. Ydinpulssiraketti on melko nopea, sillä saavutetaan jopa 10 prosenttia valon nopeudesta. Jos ydinlataukset räjäytetään laserilla tai elektronisäteillä ja käytetään fuusiota, kyseessä onkin käytännössä fuusioraketti. Ydinvoima
Vaikka tavanomaisesta kevytvesireaktorilla toimivasta ydinvoimalaitoksesta ei aseenhankinnassa olekaan juuri apua, montaa muunlaista ydintekniikkaa, kuten väkevöintiteknologiaa, voi käyttää sekä rauhanomaisesti että sotilaallisesti. Ydinpolttoainetta voidaan edelleen väkevöidä ydinaseisiin kelpaavaksi, minkä takia ydinaineista pidetään kirjaa ja niiden määrä varmennetaan tarkastuksin ja valvonnalla. Suomessa ydinainevalvonnasta huolehtii säteilyturvakeskus ja kansainvälisesti IAEA. Valvonnan laajentamista fissiilien aineiden lisäksi sotilastekniikaksi kelpaavaan ydintekniikkaan on ehdotettu, sillä esimerkiksi Intia ja Pakistan ovat hankkineet paljon asetuotantoon käytettyä ydinteknologiaa länsimaista ilmoittaen aikeekseen sen rauhanomaisen käytön. Israelin politiikka
Yleiskokouksen neljäs komitea käyttää kolmanneksen istuntojen ajasta Israelin ja Lähi-idän konfliktin käsittelemiseen, ihmisoikeusneuvoston maakohtaisista päätöksistä kolmannes koskee Israelia, ja muslimimaiden läpiajaman uudistuksen myötä jokaisen istunnon ainoaksi pakolliseksi rakenteeksi on määrätty niin sanottu "Israel-tiedote".
Yhdistyneiden kuningaskuntien YK-liitto havaitsi tutkimuksessaan YK:n tulkitsevan Israelin toimia huomattavasti kielteisemmin ilmaisuin kuin palestiinalaisia tai arabimaita. Tutkijoiden näkemyksen mukaan kyseessä ei kuitenkaan välttämättä ole Israelin vastainen puolueellisuus, vaan Israelin YK:n päätöslauselmien ja kansainvälisen oikeuden rikkomuksien huomiotta jättäminen heikentäisi järjestön uskottavuutta. Tutkijat eivät ottaneet kantaa päätösten taustalla olevien seikkojen todenperäisyyteen. Israelin ja YK:n välit ovat viime vuosina parantuneet, ja Ariel Sharon totesi syyskuussa 2005 suhteiden olevan ""paremmat kuin ne ovat olleet koskaan aikaisemmin"". YK:n pääsihteeri Annan on myöntänyt, että ""YK:n historia juutalaisvastaisuudessa ei ole vastanut ihanteitamme"". Israelin läsnäolo kielletään kaikissa muissa YK:n toimipisteissä paitsi New Yorkissa, koska arabimaat eivät tunnusta Israelin valtiota. Israelin merkittävin tukija Yhdysvallat on turvallisuusneuvoston pysyvä jäsenmaa, ja se on usein käyttänyt veto-oikeutta mielestään Israelin-vastaisiin päätöslauselmaesityksiin. Israel
Israelin valtionpäämies on presidentti, mutta brittiläistyyppisestä enemmistöparlamentarismista seuraa, että pääministeri on käytännössä maan poliittinen johtaja. Israelin presidentti on vuonna 2014 valittu Reuven Rivlin. Pääministerinä toimii vuodesta 2009 Likud-puolueen Benjamin Netanjahu. Pääministerien asemaa vaikeuttaa knessetin hajanaisuus. Hallitukset ovat usein olleet poliittisesti heikkoja "kansallisen yhtenäisyyden hallituksia". Ennenaikaiset vaalit ovat olleet tavallisia. Operaatio Opera
Yhdysvallat oli vakoillut Irakin ydinohjelmaa satelliittien avulla, mutta ei havainnut toimenpiteitä vaativia merkkejä ydinaseohjelmasta. Israel oli kuitenkin vakuuttunut uhan todellisuudesta ja toimenpiteiden välttämättömyydestä. Pääministeri Menachem Begin katsoi olevan kolme vaihtoehtoa reaktorin tekemisessä vaarattomaksi: diplomatia, sabotaasi tai sotilaallinen hyökkäys. Pääministeri päätyi kysymään neuvoa Israelin puolustusvoimilta. Impakti
Vuoden 2010 lopulla Purduen yliopisto on alkanut jakaa ”Impact Earth” -ohjelmaa suurelle yleisölle ilmeisesti mielipideilmaston muokkaustoimena. Euroopan avaruusjärjestön Saksan keskuksessa pidettiin kokous lokakuun lopulla 2010, jossa vaadittiin globaalia ”toimeenpanosuunnitelmaa” asteroidiuhan torjumiseksi. Tämä on hyvin samanlaista propagandaa yleisen mielipiteen puolelle saamisessa kuin se, jota kylmässä sodassa teki ”sotilaallis-akateemis-teollinen kompleksi”. Pitkälle kyse kuitenkin on eri maiden rakettiteolliisuuden työllistämisestä. Joulukuussa 2010 Los Alamosin kansallinen laboratorio, Yhdysvaltain ydinaseiden kehittäjä, on ilmaissut kantanaan, että uhkaavat asteroidit tulisi torjua ydinaseilla. Täten ohjelman rahoituksen haun lobbauksessa ollaan palattu kylmän sodan jälkeisen Yhdysvaltain sotilasilmailun ja aseteollisuuden laman aikaiseen skenaarioon. Joulukuussa 2010 NASAa kehotettiin kehittämään ”asteroid hunting spacecraft”, joka tässä yhteydessä on avaruusteleskooppi, joka etsii NEO-kappaleita. Asiaa varten on kirjoitettu Yhdysvaltain liittovaltion lakiin toteutusvaatimus kongressiedustaja George E. Brown, Jr.:n nimeä kantava ”Near-Earth Object Survey”, joka on osa vuoden 2005 NASA-budjettilakia. NASAn neuvoa-antavaan komiteaan on luotu ”Ad-Hoc Task Force on Planetary Defense” -jaos. Ball Aerospace on esiintynyt teollisuuden edustajana asian poliittisessa edistämisessä. Iranin ydinohjelma
Iran ilmoitti helmikuussa 2010 rakentavansa 10 uutta uraanirikastamoa ja nostavansa rikastusastetta 3,5%:sta 20%:iin. 20 % tarvitaan lääketieteellisten isotooppien tuotantoon. Vaikka 20%:inen uraani ei kelpaa ydinaseeseen, siitä voidaan puolessa vuodessa tuottaa aseluokan uraania. Israel raivostui Iranin uusista aikeista. Yhdysvallat ja Israel halusivat Iranille tästä kovat kansainväliset pakotteet. Operaatio Opera
Israel epäili Irakin aikovan hyödyntää reaktoria ydinaseohjelmaa varten, muttei kuitenkaan saanut muilta valtioilta tukea näkemyksilleen. Israel laski, että vuoden 1981 kesällä olisi viimeinen mahdollisuus tuhota reaktori. Sen jälkeen ydinpolttoaine olisi jo laskettu reaktoriin. Jos se tuhottaisiin myöhemmin, radioaktiivinen laskeuma voisi tappaa suuren joukon irakilaisia siviilejä ja iskun toteuttaminen olisi muodostunut Israelin ulkopoliittisten suhteiden kannalta mahdottomaksi. Irakin joukkotuhoaseet
Ensimmäisessä IAEA:n tarkastuksessa käytiin katsomassa raunioina olevaa Tarniyan laitosta, jossa oli rikastettu uraania pommitarkoituksiin vaikka irakilaiset väittivät laitosta käytetyn mm. galvanointiin ja muihin kemiallisiin tarkoituksiin. YK:n UNSCOM:in asetarkastajat saapuivat David Kayn johdolla Irakiin vuonna 1991 ja löysivät mm. rekkoja joissa oli uraanin rikastukseen sopineita calutroneja ja papereita jotka todistivat maan kehitelleen ydinasetta. IAEA löysi ja hävitti suurimman osan Irakin ydinohjelmasta vuonna 1992. IAEA totesi vuosina 1991–1997 tehdyissä tarkastuksissa, että Irakille ei ollut ainakaan helposti piilotettavia toimintoja ydinohjelmassaan. Vuonna 1998 oli Irakilla jäljellä todistettavasti korkeintaan 5–10 % joukkotuhoaseistaan. Mutta Irak peitteli ja temppuili, kun YK:n Unscom yritti tarkastaa maan kemiallisia ja biologisia aseita.
Irakilaiset antoivat tarkastajille epätäydellisiä tai vääriä tietoja, ja näitä pyynnöstä korjatakseen uusia "lopullisia" ilmoituksia yksi toisensa perään. Irakilaiset eivät päästäneet asetarkastajia ilman jonkinlaista ennakkotietoa laitoksen henkilökunnalle ja joskus esteltiin tuntikausia, ennen kuin tarkastajat pääsivät katsomaan jotain tyhjillään olevaa rakennusta. Tarkastuksissa piti olla mukana korkea irakilaisviranomainen. Irakilaiset puhuivat tarkastusten yhteydessä maansa turvallisuudesta. Joskus tarkastajia vastassa oli Irakin varapääministeri Tariq Aziz. Viivyttelyjen katsottiin todistavan, että Irak peitteli joukkotuhoaseitaan. Irakin selvästi näkyvä tarkastusten vastustus vei lopulta siihen, että melkein kaikki Unscomin jäsenet vedettiin Irakista marraskuussa 1997 ja myös IAEA keskeytti tarkastukset. Venäjän ja Yhdysvaltain diplomaatit onnistuivat selvittämään tämän kriisin, mutta seuraavana vuonna kriisi toistui. Vuoden 1998 lopuilla Richard Bulter ilmoitti turvallisuusneuvostolle, että Irak ei ollut toiminut Unscomin kanssa niin kuin sen olisi pitänyt.
Kansainvälisen ydinenergiajärjestön IAEA:n mukaan ydinaseohjelma oli 1998 mennessä purettu. Silti Yhdysvallat epäili ennen Saddamin kaatamiseen johtanutta hyökkäystään Saddamin hämäävän. Irak ajoi asetarkastajat maastaan ulos 1998. Irak temppuili joukkotuhoasetarkastajien kanssa 1990-luvulla ja syötti tiedustelupalveluille liioiteltuja arvioita joukkotuhoaseistaan lähinnä siksi, että pelkäsi Iranin hyökkäystä maahansa. 2000-luvun alussa CIA:n käsiinsä saama loikkari koodinimeltä Curveball kertoi Yhdysvaltain tiedustelupalvelulle väärin, että Irakilla olisi liikkuvia laboratorioita, joissa tehtäisiin biologisia aseita. 
CIA:n saamat tiedustelutiedot saivat Yhdysvallat harkitsemaan Irakin sotaa, koska se pelkäsi hyökkäystä maahansa WTC-iskun luomissa tunnelmissa. Toisaalta Irakista syyskuussa 2002 pois vedetyt CIA:n vakoilijat sanoivat, että Saddam on lopettanut joukkotuhoaseohjelmansa, koska ei ollut kyllin rahaa ja tekniikkaa.
Yhdysvaltain puolustusminsiteri Colin Powell väitti YK:sa 5. helmikuuta 203, että Irakilla on todistetusti runsaasti biologisia ja kemiallisia aseita. Tiedot perustuivat lähinnä muutaman epäluotettavan loikkarin CIA:lle antamiin vääriin tietoihin.
Irakin sodan jälkeen Yhdysvaltain hallinnon alaisuudessa toimineet asetarkastajat David Kayn ja myöhemmin Charles Duelferin johtamina eivät löytäneet Irakista suuria määriä joukkotuhoaseita, niin kuin ei Yhdysvaltain armeijakaan ollut vuonna 2003 löytänyt. Yhdysvaltain väitteet Irakin joukkotuhoaseista olivat liioiteltuja, vaikka Irak ei ehkä kansainvälisen yhteisön kanssa paras mahdollinen yhteistyökumppani ollutkaan. Neuvostoliiton joukkotuhoaseet
Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta ei ole käytettävissä yhtä tarkkoja tietoja kuin Yhdysvaltain vastaavasta. Vuonna 1939 fyysikot Zeldovits ja Hariton olivat julkaisseet aineistoa fissiosta. 1940 fyysikko Igor Kurtshatov puhui ydinreaktorin ja atomipommin rakentamisen puolesta. Samana vuonna Berijan johtama tiedustelupalvelu NKVD alkoi tarkoituksella koota tietoja ydinaseesta. 1942 fyysikko Flerov lähetti Stalinille kirjeen atomipommitutkimusten välttämättömyydestä. Ydinaseiden leviäminen
Muutamat maat, sellaiset kuin Israel, Intia, Pakistan ja Etelä-Afrikka jättäytyivät sopimuksesta pois. Intia räjäyttikin vuonna 1974 ydinlatauksen. 80-luvun alussa näkyi ulospäin, miten Pakistan oli hankkinut ydinaseiden valmistukselle välttämättömän tutkimusreaktorin ja sekä uraanirikastamon että plutoniumin jälleenkäsittelylaitoksen. Kulissien takana ydinaseiden kehittelytyö oli täydessä vauhdissa. Vuoden 1983 tienoilla Pakistanin arveltiin olevan korkeintaan vuoden päässä pommista. Irakin joukkotuhoaseet
Irakin ydinaseohjelma alkoi 1971 huolimatta siitä, että maa liittyi ydinsulkusopimukseen 1969. Vakava takaisku ohjelmalle oli Israelin suorittama ilmahyökkäys Al-Tuwaithan Osirak-reaktoria vastaan 1981. Irakilla oli Scud-ohjukseen perustuvaa aseistusta. Irak saattoi olla muutaman vuoden tai kuukausien päässä ydinaseen valmistumisesta Persianlahden sodassa 1991. Irakilla oli Tarmiyassa suuri määrä calutroneja, sähkömagneetteihin perustuvia uraanin erotuslaitteita. B83
B83 on edelleen käytössä ja on ollut vuodesta 2011 alkaen räjähdysteholtaan suurin ydinase Yhdysvaltojen arsenaalissa. Vuonna 2015 julkaistun Yhdysvaltain energiaministeriön raportin mukaan B83-ydinpommit on tarkoitus poistaa käytöstä vuonna 2025. Ydinräjähteen rauhanomainen käyttö
1960-luvun alulta 1980-luvun lopulle kummatkin silloiset suurvallat, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto tekivät ydinkokeita, joissa tutkittiin ydinaseiden rauhanomaisia käyttökohteita. Vuosina 1945–1996 räjäytetyistä noin 2 050 ydinkokeesta noin seitsemän prosenttia, eli noin 150 tehtiin rauhanomaisesti. Kokeet eivät tosin merkittävästi poikenneet sotilaallisista ydinkokeista sivuvaikutustensa ja käytettyjen ydinpommien rakenteen osalta. Israelin politiikka
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 vuodelta 1967 ja 338 vuodelta 1973 vaativat Israelin asevoimien vetämistä ainakin osalta vuonna 1967 vallatuista alueista . Miehitetyillä alueilla asuu noin kolme miljoonaa palestiinalaista sekä 200 000 juutalaista siirtokuntalaista. Israelilla on yhteensä 242 siirtokuntaa tai muuta siviilikohdetta Länsirannalla, 42 Golanin kukkuloilla ja 29 Itä-Jerusalemissa. Turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 446, 452, 465 ja 471 pitävät näiden siirtokuntien perustamista ja laajentamista Geneven sopimuksen vastaisina ja niiden olevan "ilman laillista pohjaa". Myös ihmisoikeusjärjestöt Amnesty International ja Human Rights Watch katsovat siirtokuntien olevan kansainvälisen oikeuden vastaisia., Israelin mukaan siirtokunnat ovat kansainvälisen oikeuden mukaisia, vaikka se myöntää, että jotkut pienemmistä siirtokunnista on rakennettu Israelin lakien vastaisesti. Israel käyttääkin alueista termiä "kiistellyt alueet". Iwo Jima
Yhdysvaltalaisen tiedelehden, "Bulletin of Atomic Scientists", mukaan saarella on ollut yhdysvaltalaisia ydinaseita, vaikka Japanin virallinen politiikka on ollut olla hyväksymättä ydinaseita Japanin maaperälle. Koska saari on Japanin itsepuolustusvoimien sotilasaluetta, ei sen nykyisestäkään käytöstä ole tarkkoja tietoja. Kauhun tasapaino
Koska ydinasetta ei voida näin ollen käyttää ottamatta riskiä koko maailman tuhosta, tulee siitä pelkästään poliittinen ase, mitä korosti Kiinassa Mao väittäessään Yhdysvaltoja paperitiikeriksi. Yhdysvalloissa ydinaseen käyttöä Hiroshiman ja Nagasakin pommitusten jälkeen 1945 oli ehdottanut Korean sodan aikana Douglas MacArthur sekä Kuuban kriisin aikana Curtis LeMay. Ydinkranaatti
Ydinkranaatti on eräs tykistöase, kranaatti joka käyttää ydinräjähteeseen perustuvaa latausta. Ase on niin kutsuttu ydinfissioon pohjautuva ammustyyppi. Se ammutaan raskaalla maavoimien tykillä. Kranaatin kantama on vaihdellut, arviolta välillä 10-40 kilometriä. Israelin puolustusvoimat
Olmertin avustaja Miri Eisin toisti pian Olmertin lausunnon jälkeen Israelin perinteisesti esittämän näkemyksen, jonka mukaan ""Israel [ei] tule olemaan alueen ensimmäinen valtio, joka esittelee ydinasearsenaaliaan"" Israelin joukkotuhoaseet
Israel alkoi havitella ydinasetta heti itsenäistymisensä jälkeen vuonna 1948. Ranska oli sopiva yhteistyökumppani, kun molemmat olivat jääneet ”atomikerhosta” pois. Israelin tiedemiehet luultavasti auttoivat Ranskaa rakentamaan P-1 plutoniumin tuotantoreaktorin ja UP-1 plutoniumin erottelulaitoksen. Ranska auttoi Israelia rakentamaan Dimonan reaktorin vastapalveluksena Israelin toimista Suezin kriisissä vuonna 1956. Kriisi alkoi, kun Egypti sulki Suezin kanavan ja Britannia ja Ranska yrittivät sotilasoperaatiolla estää sulkemisen. Kun Britannia ja Ranska epäonnistuivat sodassa, Israelin joukot valtasivat koko Siinain. Suezin kriisi laukaisi Israelin ydinaseohjelman täydelle teholle. Ydinaseriisunta
Ydinsulkusopimusta ei kuitenkaan ole täysin poikkeuksetta noudatettu, sillä Irakin väitettiin havittelevan ydinasetta sopimuksen vastaisesti, ja IAEA:n tarkastukset eivät voineet Irakin toimien takia varmistaa väitteitä ennen Persianlahden sotaa. Sodan jälkeiset tarkistukset osoittivat, että Irakilla oli sotilaallinen ydinohjelma, joka purettiin IAEA:n valvonnassa 1990-luvulla. Ennen Irakin sotaa Yhdysvallat ja Iso-Britannia väittivät Irakin käynnistäneen ohjelman uudelleen, mutta tästä ei ole sodan jälkeen esitetty mitään todisteita. Nykyään Yhdysvaltain hallitus ei aja aktiivisesti väitettä, jonka mukaan Irakilla olisi ennen vuoden 2003 sotaa ollut ydinohjelma. Operaatio Valettu lyijy
Israelilainen poliitikko Avigdor Lieberman ehdotti tiistaina 13. tammikuuta ydinaseiskua Gazaan. Ydinase
Käytännössä toimiviksi ydinaseet kehitettiin toisen maailmansodan aikana. Yhdysvallat aloitti vuonna 1939 Manhattan-projektin, jonka tuloksena atomipommit räjäytettiin Japanissa Hiroshimassa ja Nagasakissa elokuussa 1945. Ydinsota
Ydinaseita on käytetty sotatilassa vain toisen maailmansodan lopussa. Tällöin Yhdysvallat iski Japaniin ja pudotti pommit Hiroshimaan ja Nagasakiin. Ydinsota on kuitenkin ollut useammankin kerran hiuskarvan varassa. Ydinase
Israel on hyvin todennäköisesti omistanut 1960-luvulta asti ydinaseen, mutta sen viranomaiset ovat antaneet tästä vain epämääräisiä lausuntoja. Israel on jarruttanut ja estänyt Irakin todennäköistä ydinaseohjelmaa Israelin ilmavoimien tuhotessa 1981 Al-Tuwaithan Osirak-ydinreaktorin. Irakin ydinaseohjelma alkoi 1971 huolimatta siitä, että maa liittyi ydinsulkusopimukseen 1969. Irakin oletettiin olleen muutaman vuoden tai kuukausien päässä ydinaseen valmistumisesta Persianlahden sodassa 1991. Ydinvoiman käyttökohteet
Vaikka ydinvoimalan polttoaine ei sovellukaan sellaisenaan käytettäväksi ydinaseissa, koska sen rikastusaste on vain 3–5% ja vaikka rikastaminen onkin teknisesti vaativa ja hankalasti toteutettava prosessi, on sitä vastoin varsin helppoa laimentaa ydinräjähteiden materiaaleja n. 90% siten, että ne voidaan hävittää ydinreaktorin polttoaineena. Tällä hetkellä ydinaseriisuntasopimusten mukaisesti ydinräjähteitä hävitetään aktiivisesti Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Yhdysvaltojen sähköntuotannosta noin 10% on peräisin hävitettävistä ydinaseista saatavasta ydinpolttoaineesta, mikä vastaa noin puolta maan kaikesta ydinsähköstä. Ilman luotettavaa tapaa tuhota ydinasemateriaaleja ydinaseriisunnan käytännön toteutus olisi vaikeaa tai miltei mahdotonta. Ydinaseista saatavan MOX-polttoaineen käyttäminen voimalaitoksissa on kohdannut vastustusta eri järjestöiltä (katso ydinvoimakeskustelu). (Hore-Lacey, 2003) Osirak
Osirak oli irakilaisessa al Tuwaithan ydintutkimuslaitoksessa rakenteilla ollut pieni ydinreaktori, joka oli tarkoitettu tutkimuskäyttöön. Sitä rakennettiin ranskalaisella teknologialla. Tutkimuslaitos sijaitsi 18 kilometriä Bagdadista kaakkoon. Israel uskoi reaktorin koituvan itselleen vaaraksi, mikäli Irak alkaisi valmistaa ydinohjelman seurauksena myös ydinaseita. Kansainvälinen atomienergiajärjestö valvoi reaktorin valmistusta ja siihen tarvittavan ydinpolttoaineen siirtoa. IRIS (raketti)
IRIS on Iranin kehittämä kantoraketti, joka pohjautuu kiinteää ajoainetta polttavaan Ghadr-110-nimiseen keskimatkan ballistiseen ohjukseen. Se puolestaan perustuu Kiinan ja alun perin Neuvostoliiton ohjusteknologiaan. Ydinaseohjelmat eri maissa
Vuonna 1975 P.W. Botha allekirjoitti Israelin puolustusministerin Shimon Peresin kanssa salaisen sotilasyhteistyösopimuksen. Israel myi Etelä-Afrikkaan aseita vuosien 1974–1993 välisenä aikana vuosittain 600 miljoonan dollarin arvosta, mikä teki Etelä-Afrikasta Israelin toiseksi tai kolmanneksi suurimman kauppakumppanin. Sasha Polakow-Suranskyn mukaan asekaupan kokonaisarvo ajanjakson aikana oli yli kymmenen miljardia dollaria. Etelä-Afrikka toimitti Israeliin 500 tonnia uraania sen ydinaseohjelmaa varten ja vastavuoroisesti Israel myi Etelä-Afrikalle 30 grammaa tritiumia neutronipommin rakentamiseksi. Syyskuussa 1979 maiden arvellaan suorittaneen yhteistyössä ydinkokeen Etelä-Atlantilla. Todisteena ydinkokeesta pidetään alkuperältään tuntemattomaksi jäänyttä ns. Etelä-Atlantin välähdystä 22. syyskuuta 1979, jonka amerikkalainen Vela Hotel satelliitti havaitsi. Muita todisteita ei ole. Israel
Yleiskokouksen neljäs komitea käyttää kolmanneksen istuntojen ajasta Israelin ja Lähi-idän konfliktin käsittelemiseen, ihmisoikeusneuvoston maakohtaisista päätöksistä kolmannes koskee Israelia, ja muslimimaiden läpiajaman uudistuksen myötä jokaisen istunnon ainoaksi pakolliseksi rakenteeksi on määrätty niin sanottu "Israel-tiedote". YK-kriittinen United Nations Association of the United Kingdom havaitsi tutkimuksessaan YK:n tulkitsevan Israelin toimia huomattavasti kielteisemmin ilmaisuin kuin palestiinalaisia tai arabimaita. Tutkijoiden näkemyksen mukaan kyseessä ei kuitenkaan välttämättä ole Israelin vastainen puolueellisuus, vaan Israelin YK:n päätöslauselmien ja kansainvälisen oikeuden rikkomuksien huomiotta jättäminen heikentäisi järjestön uskottavuutta. Tutkijat eivät ottaneet kantaa päätösten taustalla olevien seikkojen todenperäisyyteen. New York Timesin mukaan Israelin ja YK:n välit parantuivat 2000-luvun alkuvuosina; Ariel Sharon totesi syyskuussa 2005 suhteiden olevan ""paremmat kuin ne ovat olleet koskaan aikaisemmin"". YK:n pääsihteeri Annan on myöntänyt, että ""YK:n historia juutalaisvastaisuudessa ei ole vastannut ihanteitamme"". Israelin läsnäolo kielletään kaikissa muissa YK:n toimipisteissä paitsi New Yorkissa, koska arabimaat eivät tunnusta Israelin valtiota. Israelin merkittävin tukija Yhdysvallat on turvallisuusneuvoston pysyvä jäsenmaa, ja se on usein käyttänyt veto-oikeutta mielestään Israelin-vastaisiin päätöslauselmaesityksiin. Israelin puolustusvoimat
Tiedusteluaineiston ja muun muassa Dimonan-ydintutkimuslaitoksessa työskennelleen israelilaisen ydinteknikon Mordechai Vanunun kertoman mukaan Israel on ainoa Lähi-idän maa, jolla on ydinase. Israel, Intia, Pakistan ja Pohjois-Korea ovat ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Maalla uskotaan olevan noin 75–400 ydinkärkeä. Israelin hallitus ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinaseiden olemassaoloa, mutta on ilmoittanut, ettei se ensimmäisenä ""tuo ydinasetta Lähi-itään"". 11. joulukuuta pääministeri Ehud Olmert myönsi saksalaisen televisiokanavan haastattelussa epäsuorasti Israelin hallussa olevan ydinaseita, kun häneltä kysyttiin Israelin oletetun ydinaseen vaikutuksesta länsimaiden mahdollisuuksiin puuttua Iranin ydinohjelmaan. Olmert luokitteli puheessaan Yhdysvaltojen, Ranskan ja Venäjän lisäksi Israelin ydinasevaltojen joukkoon: Irakin joukkotuhoaseet
Tämä artikkeli käsittelee Irakin joukkotuhoaseita. Saddam Husseinin hallinnon aikakaudella Irak on käyttänyt, pitänyt hallussaan ja tehnyt voimanponnistuksia hankkiakseen joukkotuhoaseita. Irak allekirjoitti ydinsulkusopimuksen jo 1960-luvulla. Maa alkoi siitä huolimatta kehitellä salassa ydinasetta. Irakin-Iranin sodan aikana irakilaiset käyttivät iranilaisia vastaan kemiallisia aseita. Vuonna 1989 Irak käytti kurdisiviilejä vastaan mm. sinappikaasua. Irakin ydinohjelma keskeytyi 1990-luvun alussa Persianlahden sodan jälkeen, kun YK paikansi ja tuhosi irakilaisten vaihtelevalla yhteistyöllä monia maan ydinlaitoksia. Yhdysvallat veti maasta asetarkastajat vuonna 1998. Yhdysvallat ja Iso-Britannia väittivät silti maan havittelevan ydinaseita, ja vuonna 2003 Yhdysvaltain tiedustelupalvelu väitti, että maalla olisi käynnissä ydinaseohjelma, sillä Irak oli kuulunut Pakistanin ydinaseen isän Abdul Qadeer Khanin asiakaskuntaan. Tämä oli yksi Yhdysvaltain presidentti Bushin käyttämä peruste hyökätä Irakiin. Raportin mukaan Irak oli aikaisemmin hylännyt joukkotuhoaseohjelmansa, mutta lisäsi, että sillä oli aikomus tavoitella ohjelmia jos YK:n sanktioita joskus poistettaisiin. Ydinvoima
Säteilyturvakeskus eli STUK on ydinvoimalaitosten suunnittelua ja käyttöä valvova laitosoperaattoreista ja poliittisista päättäjistä riippumaton viranomainen. Muissa maissa on vastaavat ydinturvallisuuden valvontaviranomaiset.
Euroopan atomienergiayhteisö eli Euratom on Euroopan unionin ydinvoima-alan yhteisö, jolla on viranomaisvaltuudet. Se valvoo ydinvoiman käyttöä Euroopan unionin alueella.
Kansainvälinen atomienergiajärjestö eli IAEA on Yhdistyneiden kansakuntien ydinenergiajärjestö, joka valvoo ydintekniikan ja ydinaineiden käyttöä kansainvälisesti. Sillä on valvontaoikeus kaikissa ydinsulkusopimuksen allekirjoittajamaissa. Ydinsulkusopimuksen piiriin kuuluvat Pakistania, Intiaa ja Israelia lukuun ottamatta kaikki maailman itsenäiset valtiot. Operaatio Orchard
CNN reportoi ensin, että "Hizbollah militanteille tarkoitettu" ilmaisku "jätti ison kuopan erämaahan". Viikkoa myöhemmin "The Washington Post" raportoi, että USA:n ja Israelin tiedustelupalvelut olivat keränneet tietoa ydinlaitoksesta, jota rakennettiin Syyriassa Pohjois-Korean tuella, ja että tämä kohde oli "epätavallisia aseita valmistamaan kykenevä laitos". "The Sunday Timesin" mukaan oli väitteitä pohjoiskorealaisen ydinmateriaalin piiloista. Syyrian varapresidentti Faruq Al Shara ilmoitti 30 syyskuuta, että Israelin kohde oli ollut Arid vyöhykkeen ja kuivan maan arabialainen tutkimuskeskus, mutta keskus itse välittömästi kielsi tämän. Israelin joukkotuhoaseet
CIA:n mukaan Israel aloitti onnistuneen ydinaseiden tuotannon vuonna 1968. Yhdysvaltain tiedustelujärjestöjen arvioiden mukaan Israelilla oli 1990-luvun loppupuolella 75–140, joidenkin mukaan jopa 400 ydinasetta. Ydinase
Pohjois-Korea on ilmoittanut ydinaseohjelmastaan ja väittänyt että sillä on ydinase. Aikaisempien vihjailujen on väitetty olleen pelkkää retoriikkaa. Pohjois-Korealla on pieni Yongbyonin reaktori, joka tuottaa plutoniumia. Yongbyonissa on rakenteilla toinen reaktori. Maan epäillään hankkineen uraaninrikastustekniikkaa Pakistanista. Operaatio Valettu lyijy
Tiistaina 27. tammikuuta Israelissa Gazan rajalla yksi Israelin sotilas kuoli ja kolme loukkaantui pommiräjähdyksessä. Israel vastasi räjähdykseen helikopterihyökkäyksellä Gazaan, jossa kuoli yksi maanviljelijä. Hamasin julistama yksipuolinen viikon tulitauko oli jo loppunut ilman pysyvää kaksipuolista tulitaukoa. Israel kosti sulkemalla jälleen kaikki rajat Gazaan mukaan lukien humanitaarinen apu. YK:n humanitaarisesta avusta vastaava alipääsihteeri vaati Israelia heti avaamaan rajat: ”Israelilla on Gazan rajoja kontrolloivana valloittavana valtana erityinen vastuu noudattaa kansainvälisestä ihmisoikeusnormistosta tälle syntyviä velvoitteita”. Israel aloitti uudelleen myös Gazasta Egyptiin johtavien tunneleiden pommitukset. Myöhemmin iskut väitti tehneensä pieni al-Qaidaa lähellä oleva järjestö Jiwad ja Tawhid Prikaati, jolla ilmeisesti ei ole suoraan tekemistä Hamasin kanssa. Järjestö pitää esikuvanaan Irakin al-Qaidaa ja sen johtajaa, Yhdysvaltojen Irkissa 2006 tappama Abu Mus’ab al-Zarqawia (katso myös Irakin al-Qaida eli Tawhid wal Jihad). Israelin joukkotuhoaseet
Israel on ydinsulkusopimuksen ulkopuolella. Kansainvälinen atomienergiajärjestö (IAEA) antoi 2009 päätöslauselman Israelin ydinaseiden tarkastamisesta. Israel kieltäytyi yhteistyöstä IAEA:n kanssa; Israelin edustaja antoi lausunnon, ettei ”Israel tule miltään osin toimimaan päätöksen mukaan, jonka ainoa tarkoitus on vahvistaa poliittisia vihamielisyyksiä ja jakoa Lähi-Idässä”. Ydinase
On helpompaa rakentaa vähemmän korkealuokkainen ydinase kuin mitä yhdysvaltalaiset kehittivät Manhattan-projektissa. Ydinaseen valmistaminen vie teollisuusmaalta kymmenestä viiteentoista vuotta. Aika voi olla lyhyempikin, jos ydinpolttoainekierto on pommintekoon sopiva. Japania pidetään maana, joka pystyisi helposti valmistamaan ydinaseen, jos haluaisi. Kehitysmaa tarvitsee tekniikkaa valmistaakseen ydinaseen. Uraanin rikastamiseen tai plutoniumin jälleenkäsittelyyn soveltuvan ydintekniikan ostoyritykset voivat kertoa ydinaseen havittelusta. Tietyntyyppiset reaktorit soveltuvat pommituotantoon paremmin kuin toiset. Toimiva tutkimusreaktori saattaa kertoa ydinaseen kehittelystä. Israel
Israelin merkittävimmät luonnonvarat ovat kupari, fosfaatti, bromi, rikki, potaska, maakaasu. ja liuskeöljy. Merkittävimmät vientituotteet ovat huipputekniikka (yli puolet viennistä), mm. informaatio- ja kommunikaatioteknologia, lääkelaitteet, ohjelmistot, diagnostiikka, biotekniikka, hienokemikaalit, elektro-optiikka ja mittaustekniikka sekä koneteollisuuden tuotteet. Jotkut israelilaiset elintarvikkeet ovat varsin tunnettuja, mutta maataloustuotteiden osuus Israelin viennistä on vain muutama prosentti. Ydinase
Intian ydinase kertoo kehitysmaiden kyvystä rakentaa oma ydinase julkisten tietojen pohjalta, mutta myös suurista vaikeuksista, joita ydinaseiden suunnittelemisessa ja rakentamisessa on. Arviot Intian ydinasearsenaalin koosta vaihtelevat huomattavasti. Intialla lienee jonkinlainen reaalinen kyky iskeä ydinaseilla Kiinaan ja Pakistaniin. Arviot pommien määristä vaihtelevat kymmenestä muutamiin kymmeniin. Pakistanin tiedetään kauan havitelleen ydinasetta ja olleen pitkällä ohjelmassa jo 1980-luvulla. Pakistanin atomienergiakomissio perustettiin vuonna 1965. Pakistan alkoi kehittää ydinasetta 1972 vastavetona Intian uhkaan. Maalla arvioidaan olevan vähintään parikymmentä ellei jopa useita kymmeniä ydinpommeja. Nyttemmin, hieman yllättäen poiketen aikaisemmasta tiukasta politiikasta, Yhdysvallat on tunnustanut Intian vastuulliseksi ydinasevaltioksi. Israelin puolustusvoimat
Tiedustelutietojen perusteella tiedetään Israelin tehneen ydinaseyhteistyötä Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa 1960- ja Etelä-Afrikan apartheid-hallinnon kanssa 1980-luvulla. Yhdysvaltojen viranomaisten mukaan Yhdysvaltojen keskustiedustelupalvelulla CIA:lla on todisteet Israelin ja Etelä-Afrikan laajasta yhteistyöstä ohjus- ja rakettiteknologian alalla. CIA:n tietojen mukaan kesäkuussa vuonna 1980 Israel ja Etelä-Afrikka toteuttivat myös yhteisen ydinkokeen. Ennen koetta Etelä-Afrikassa oli vieraillut suuri joukko israelilaisia ydinfyysikoita, insinöörejä ja sotilasvirkailijoita. Sekä Israel että Etelä-Afrikka kieltävät väitteet. Operaatio Valettu lyijy
Hamas teki Israelin kanssa puolen vuoden tulitauon 19. kesäkuuta 2008. Tulitauko piti hyvin marraskuuhun asti (Gazan alueelta ammutut raketit vähenivät 98%), mutta silloin Israel hyökkäsi löytämäänsä tunnelia vastaan ja seuranneissa usean päivän levottomuuksissa kuoli noin 20 palestiinalaista. Tämän jälkeen rakettitulitus palasi tulitaukoa edeltävälle tasolle. Hamas ei halunnut jatkaa tulitaukoa, kun se päättyi 19. joulukuuta. Hamasin mukaan Israel ei ollut kunnioittanut tulitaukosopimuksen velvoitteita. Hamas kiihdytti raketti-iskuja israelilaiskaupunkeihin. Israelin mukaan se olisi halunnut jatkaa tulitaukoa. Shahab (ohjus)
Shahab "tähdenlento" on nimitys joillekin Iranin strategisille ohjuksille. Niillä Iran pystyy uhkaamaan myös Israelia. Maalla ei ole toistaiseksi (vuoden 2009 toukokuussa) ydinaseita. Shahab-ohjuksista pisimmälle kantavat vuonna 2009 Shahab-3 ja sen muunnelma Ghadr-110. Shahab 3 kantaa 1300-2100 km, ja Ghadr-110 jopa 2500-3000 km. Israel
Vaikka Israel ei ole myöntänyt eikä kieltänyt ydinasettaan, sen yleisesti ajatellaan olevan Lähi-idän ainoa ydinasevaltio. Yhdistynyt kuningaskunta
Yhdistynyt kuningaskunta on yksi harvoista ydinasevaltioista. Sen pelotteeseen kuuluu neljä Vanguard-luokan ballistista ohjussukellusvenettä, jotka on kukin aseistettu kuudellatoista Trident II -ohjuksella ja 48 ydinkärjellä. Järjestelmä otettiin käyttöön 1994 korvaamaan vuonna 1968 käyttöön otetut Resolution-luokan sukellusveneet ja Polaris-ohjukset. Ilmavoimat luopui WE.177-ydinaseista 1998 ja laivasto 1992. Trident-ohjeusten suunniteltu käyttöikä päättyy 2024. Vuonna 2006 pääministeri ilmoitti Britannian suunnittelevan sukellusveneiden ja Trident-ohjusten uusimista mikä jatkaisi niiden käyttöaikaa 2040-luvulle asti. Ydinase
Kiinassakin ydinasetutkimus aloitettiin jo vuonna 1953, ja päätös ydinaseistuksen hankkimisesta tehtiin vuonna 1955 tai 1956. Sosialistiset Kiina ja Neuvostoliitto aloittivat 1950-luvulla tiiviin yhteistyön muun muassa ydinteknologian alalla salaisten sopimusten siivittämänä. Neuvostoliitto jopa lupasi toimittaa Kiinalle ydinaseen mallikappaleen sekä apua ydinaseen rakentamisessa. Maiden välien viilentyessä Kiinalle ei toimitettu ydinasetta ja vuonna 1960 Neuvostoliitto veti neuvonantajansa pois. Ensimmäisen kerran Kiina kokeili ydinasetta 16. lokakuuta 1964. Miehittämätön ilma-alus
Israel Iran
Aiemmin George W. Bush lukikin Iranin ”pahan akseliin” kuuluvaksi valtioksi. Lehtitietojen mukaan Bushin hallinto teki suunnitelmia sotilaallisesta iskusta Irania vastaan. Myös Israelin on uutisoitu suunnittelevan tai suunnitelleen iskua Iranin ydinohjelman hidastamiseksi.
Syytöksiä Iranin ydinohjelmasta on verrattu Bushin hallinnon syytöksiin Saddam Husseinin joukkotuhoaseista, joita käytettiin syynä hyökkäykseen Irakiin 2003. Israel
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 242 vuodelta 1967 ja 338 vuodelta 1973 vaativat Israelin asevoimien vetämistä ainakin osalta vuonna 1967 vallatuista alueista. Miehitetyillä alueilla asuu noin kolme miljoonaa palestiinalaista sekä 200 000 juutalaista siirtokuntalaista. Israelilla on yhteensä 242 siirtokuntaa tai muuta siviilikohdetta Länsirannalla, 42 Golanin kukkuloilla ja 29 Itä-Jerusalemissa. Turvallisuusneuvoston päätöslauselmat 446, 452, 465 ja 471 pitävät näiden siirtokuntien perustamista ja laajentamista Geneven sopimuksen vastaisina ja niiden olevan "ilman laillista pohjaa". Myös ihmisoikeusjärjestöt Amnesty International ja Human Rights Watch katsovat siirtokuntien olevan kansainvälisen oikeuden vastaisia. Israel myöntää, että jotkut pienemmistä siirtokunnista on rakennettu Israelin lakien vastaisesti. Israel käyttääkin alueista termiä "kiistellyt alueet". Ydinaseohjelmat eri maissa
Yhdysvallat kehitteli ydinasetta 1942–1945 Los Alamosissa fyysikko Robert Oppenheimerin ja kenraali Leslie Grovesin johdolla niin sanotussa Manhattan-projektissa. Huippusalainen projekti työllisti tuhansia ihmisiä. Ensimmäinen ydinase, Plutoniumpommi lempinimeltään The Gadget (”Vempain”), räjäytettiin 5:30 aamulla 16. heinäkuuta 1945 Alamogordossa, New Mexicossa. Tämä ensimmäinen koe tunnetaan nimellä "Trinity". Pommi räjäytettiin terästornissa. Räjähdyksen aiheuttamassa kuumuudessa hiekka ja kivi muuttuivat kraatterissa lasiksi. Räjähdysvoimaltaan pommi vastasi noin 20 kilotonnia TNT:tä. Rautakupoli
Rautakupoli (, "kippat barzel") on nimitys Israelissa käytössä olevalle ohjuspuolustusjärjestelmälle. Järjestelmä torjuu israelin armeijan mukaan noin 
kuudesosan-viidesosan Israeliin ammutuista raketeista.
Järjestelmän on kehittänyt israelilainen asevalmistaja Rafael Advanced Defense Systems ja Israel Aerospace Industries, ja se otettiin käyttöön vuoden 2011 alussa. Vuonna 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama hyväksyi aloitteen "H.J. Res. 76", joka antoi 225$ miljoonaa dollaria Israelille Rautakupolin kehittämiseen. Rautakupolia on käytetty ainakin Beersebaissa, Ashkelonissa, Ashdodissa ja Eilatissa. Rautakupoli tuhoaa lähinnä Gazasta ammuttuja raketteja. Ydinaseiden leviäminen
Tyypillisesti ydinasevaltioksi havittelevalla on seuraavia niin sanotun herkän teknologian laitoksia. Maan on kyettävä rikastamaan luonnonuraania, tai sitten sen on kyettävä käsittelemään reaktorissa tuotettua plutoniumia.Iranin arvellaan käynnistäneen ensimmäisen ydinvoimalansa vuonna 2009. Se on Venäjän tuella rakennettu 1000 MW kevytvesireaktori. YK:n ydinenergiajärjestä IAEA on vaatinut Irania keskeyttämään ydinohjelmansa, koska se pelkää polttoaineen jalostusta ydinaseiden plutoniumiksi. Yhdysvallat ja osa EU-maista epäilee Iranin rakentavan ydinpommin. Iran kiistää eikä piittaa YK:n vastalauseista. Iranin ydinohjelma
Ohjelma on ajanut maan kiistaan kansainvälisen yhteisön kanssa, koska sen epäillään liittyvän ydinaseen hankkimiseen. Kiistan aiheena on Iranin päätös rikastaa itse ydinvoimaloittensa uraani, vaikka rikastettua uraania voi ostaa halvalla ulkomailta. Iran sanoo tuottavansa vain matalarikasteista reaktoriuraania, mutta samalla tekniikalla voi valmistaa myös korkearikasteista aseluokan uraania. Mahdolliseen tulevaan ydinaseeseen viittaa myös maan kehittynyt kantoraketti- ja ohjusohjelma. Ydinonnettomuus
Siviilikäytössä olevissa ydinvoimaloissa on sattunut vakava onnettomuus yhteensä viidellä reaktorilla. Maaliskuussa 2011 Fukushiman ydinvoimalassa Japanissa kolmen reaktorin sydän pääsi sulamaan. Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Ukrainassa, Neuvostoliitossa tapahtui vuonna 1986, sekä Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus Harrisburgissa Yhdysvalloissa vuonna 1979. Ydinvoiman historiassa on lokakuuhun 2018 mennessä kertynyt 17 758 reaktorivuotta. Historiassa on siis tapahtunut yksi onnettomuus noin 3 600 reaktorinkäyttövuotta kohden. Ydinaseohjelmat eri maissa
Iran on solminut joukkotuhoaseita kieltäviä sopimuksia, muun muassa Biological Weapons Convention ja Chemical Weapons Convention ja Nuclear Non-Proliferation Treaty eikä sillä tiedetä olevan joukkotuhoaseita. Yhdysvallat on toistuvasti syyttänyt Iranin havittelevan ydinasetta sillä perusteella, että Iran haluaa rikastaa itse uraaninsa. Iran ei ole suostunut siihen, että jokin muu maa toimittaisi sille rikastetun ydinpolttoaineen, koska oman uraanin rikastaminen muussa maassa luo riippuvuuden ulkomaiseen toimittajaan etenkin ydinsähkön tuotannon kasvaessa länsimaissa. Länsimaat ovat 2000-luvulla toistuvasti aikaansaaneet julkisia ristiriitoja Iranin ydinenergiaohjelma perusteena. Iran ei ole taipunut länsimaiden ja IAEA:n avoimeen painostukseen, vaan on toistuvasti sanonut rikastamisohjelmansa olevan rauhanomainen. Ydinaseitten valmistukselle on välttämätöntä korkearikasteinen uraani, jollaista ei käytetä sähköä tuottavissa ydinreaktoreissa.
Iranilla on kehittynyt ydinpolttoainekierto ja useita ydinvoimalaitoksia, jollaiset sopivat myös asekelpoisen ydinmateriaalin tuotantoon. Sillä on sentrifugeja, joissa pysytään tuottamaan aseluokan uraania. Iranin on ostanut Pohjois-Koreasta keskimatkan ohjuksia, joita Iranissa kutsutaan nimellä Shahab. 2000-luvulla Iran kehitti itse kiinteäpolttoaineisen ohjuksen nimeltä Sejil. Sillä on myös raskaampia ohjuksia sen avaruusohjelmaa varten. Vuoden 2010 alussa Iran aloitti 20-prosenttisen tutkimusuraanin tuotannon ja päätti perustaa uusia rikastamoja. Länsimaiden synkimpien uhkakuvien mukaan Iran saattaa olla jo 1,5 vuoden päässä pommiuraanin tuotannosta. Vuosi 2015 on myös mainittu eräänä mahdollisena merkkipaaluna. Ydinase
Manhattan-projektin tuloksena Hiroshimaa ja Nagasakia ydinpommitettiin kesällä 1945. Neuvostoliitto sai ensimmäisen ydinaseensa todennäköisesti vakoilemalla Yhdysvaltain aseohjelmaa. Iso-Britannia oli mukana Manhattan-ohjelmassa yhdessä Kanadan kanssa. Ranska lienee aloittanut ydinaseohjelmansa 1956. Vielä 1930-luvulla Saksa oli ollut ydintutkimuksen edelläkävijä, mutta toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat, Britannia ja Neuvostoliitto ohittivat sen. Ydinaseohjelmat eri maissa
Ydinaseohjelma on hanke, jonka avulla maa pyrkii hankkimaan itselleen ydinaseen. Ydinaseita on ainakin Yhdysvalloilla, Venäjällä, Isolla-Britannialla, Ranskalla, Kiinalla, Intialla, Pakistanilla ja Pohjois-Korealla. Lisäksi Israelilla uskotaan olevan ydinase, jota se ei itse ole tunnustanut. Monilla muilla mailla uskotaan olevan kyky tehdä ydinaseita ja osalla niistä epäillään olevan ydinaseita kehittäviä ohjelmia. Israelin puolustusvoimat
Vuonna 1975 P.W. Botha allekirjoitti Israelin puolustusministerin Shimon Peresin kanssa salaisen sotilasyhteistyösopimuksen. Israel vei Etelä-Afrikkaan aseita vuosien 1974-1993 välisenä aikana vuosittain 600 miljoonan dollarin arvosta, mikä teki Etelä-Afrikasta Israelin toiseksi tai kolmanneksi suurimman kauppakumppanin. Sasha Polakow-Suranskyn mukaan asekaupan kokonaisarvo ajanjakson aikana oli yli 10 miljardia dollaria. Etelä-Afrikka toimitti Israeliin 500 tonnia uraania sen ydinaseohjelmaa varten ja vastavuoroisesti Israel myi Etelä-Afrikalle 30 grammaa tritiumia neutronipommin rakentamiseksi. Syyskuussa 1979 maat suorittivat yhteistyössä ydinkokeen Etelä-Atlantilla. Ydinase
Iran on rakentanut uudelleen Bushehrin ydinvoimalan Venäjän avulla vuodesta 1995. Iran on rakentanut laitoksia, joilla se pystyy rikastamaan uraania. Maalla on myös useita ydintutkimuslaitoksia. Yhdysvallat väittää Iranin kehittelevän ydinasetta. John F. Kennedyn salamurhan teoriat
Eräs parhaimmista Kennedyn salamurhaa selittävistä teorioista liittyy Israeliin ja Israelin ydinaseohjelmaan. Astuttuaan virkaan Kennedy ajautui riitaan Israelin pääministerin David Ben Gurionin kanssa Israelin ydinaseohjelmasta joka tuolloin oli salainen. Kennedy vaati Israelia luopumaan tai keskeyttämään ydinaseohjelman mutta Israel kieltäytyi. Mossad (Israel) yhteistyössä Amerikkalaisten ryhmittymien kanssa salamurhasi Kennedyn, jotta Israel saisi ydinaseensa valmiiksi. Iranin ydinohjelma
Länsivallat ja Israel tuomitsivat laitoksen jyrkästi sanoen sen liittyvän maan pommiohjelmaan. Yhdysvaltain presidentti Barack Obama uhkasi Irania pakotteilla uuden laitoksen vuoksi. Länsimaat vaativat Iranilta varmoja merkkejä siitä ettei maan uraanin rikastaminen liity kehitteillä olevaan ydinaseeseen. Israel vaati länsimailta selvää vastausta Iranin uraanin rikastusohjelmaan. Myös Venäjä vihjasi halusta tukea Iranin vastaisia pakotteita. Aiemmin Venäjä ei ole ollut yhtä halukas toimimaan Irania vastaan pakottein YK:ssa.. Ydinaseriisunta
Tällä hetkellä START-sopimuksen mukaisesti ydinräjähteitä hävitetään aktiivisesti Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Yhdysvaltojen sähköntuotannosta noin 10 % on peräisin hävitettävistä ydinaseista saatavasta ydinpolttoaineesta, mikä vastaa noin puolta maan kaikesta ydinsähköstä. Ydinvoimaloita käytetään merkittävästi ydinaseiden tuhoamiseen. Ilman luotettavaa tapaa tuhota ydinasemateriaaleja ydinaseriisunnan käytännön toteutus olisi vaikeaa tai miltei mahdotonta. Irakin joukkotuhoaseet
Noin vuodesta 1995 Irakilla arvioidaan olleen vahvaa osaamista ydinaseen valmistamiseen, vain materiaali puuttui. Ydinaseonnettomuus
Ydinaseiden käsittelyssä ja kuljetuksessa on sattunut vuosien varrella useita vaaratilanteita. Vuonna 2006 Yhdysvallat lähetti ydinaseiden osia vahingossa Taiwaniin ja vuonna 2007 B-52-pommikone lensi Yhdysvaltain yllä mukanaan kuusi ydinohjusta ilman, että kukaan tiesi asiasta. Yhdysvaltain ilmavoimat on uudistamassa ydinaseiden käsittelyn valvontaa entisen puolustusministerin James Schlesingerin johdolla. Käskysuhteita yksinkertaistetaan sekä selkiytetään, ja samalla toteutetaan liki 200-kohtainen parannusohjelma. Useita korkea-arvoisia upseereja erotettiin asian tiimoilta.