Mistä tropiikkilintujen tieteellinen nimi on peräisin?
Tropiikkilinnut
Tropiikkilintujen tieteellinen nimi "Phaethon" ("kiiltävä") on peräisin kreikkalaisen mytologian Faethonista. 
Tropiikkilintujen heimon kuuluu nykyään kolme "Phaethon"-sukuun kuuluvaa lajia. Valkotropiikkulintu ja pikkutropiikkilintu ovat toistensa lähimmät sukulaiset, kun taas suomutropiikkilintu on etäisempi. Niitä on usein pidetty kaikkein alkeellisimpina pelikaanilintuina, mutta luokitus on kiistanalaista. Niitä on pidetty myös ulappalintuina, haikaralintuina ja rantalintuina. Morfologiset, etologiset ja molekulaariset analyysit ovat vihjanneet niiden olevan joko pelikaanilintujen tai lokkien sukulaisia. Tropiikkilinnuilla on myös arveltu olevan etäistä sukua ulappalinnuille. Uudet tutkimukset viittaavat siihen, että niiden lähimmät sukulaiset ovat kagut ja aurinkokurjet, joiden kanssa ne muodostavat kladin Eurypygimorphae, jonka puolestaan uskotaan olevan Aequornithesin sisarryhmä.
Tanssijat
Tanssijat (Pipridae) on heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Keski- ja Etelä-Amerikasta sekä Trinidadista ja Tobagosta. Tanssijat ovat pieniä lintuja, jotka viihtyvät metsissä. Koirastanssijat ovat yleensä värikkäitä ja naarastanssijat ovat yksivärisempiä, yleensä vihertäviä lintuja. Tanssijat syövät hedelmiä, marjoja ja myös hyönteisiä. Naaraat hoitavat poikasia yksin, ja normaalissa pesässä on kaksi munaa. Tropiikkitöyhtökiuru
Tropiikkitöyhtökiuru ("Galerida modesta") on afrikkalainen töyhtökiurujen sukuun kuuluva varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää mantereen länsi- ja keskiosia Senegambiasta Etelä-Maliin, Guineasta, Sierra Leonesta ja Norsunluurannikolta itään Sudanin lounais- ja eteläosiin, sekä Kamerunin ylängöt, Kongon luoteisosan, Keski-Afrikan kaakkoisosan ja Ugandan luoteiskolkan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Theodor von Heuglin kuvaili lajin holotyypin Bongosta, Bahr-el-Ghazalista, Sudanista 1864. Linnut
Tunnetuimpia lintuaiheisia elokuvia on Alfred Hitchcockin kauhuklassikko "Linnut" (1963). "Pingviinien matka" on 2000-luvun menestyselokuva, joka yhdistää kerrontaa ja dokumenttia. Myös Harry Potterissa on linnuilla osansa.
Monessa kansalliseepoksessa mainitaan linnut. "Kalevalassa" kerrotaan miten maailma sai alkunsa sotkan munasta. "Iliaassa" ja "Odysseiassa" linnut yhdistetään kreikkalaisiin jumaliin. "Raamatussa" lintu esiintyy esimerkiksi vedenpaisumuskertomuksessa, jossa kyyhky tuo Nooalle oliivipuun oksan. Trogonilinnut
Trogonilinnut eli vanhalta nimeltään surukulinnut (Trogoniformes) ovat tropiikissa eläviä eksoottisia lintulajeja, joilla on kaksi varvasta suuntautunut eteenpäin ja kaksi taaksepäin. Sama piirre on useilla muillakin lintulahkoilla, mutta niillä taakse ovat kääntyneet ensimmäinen ja neljäs varvas, trogonoilla sen sijaan ensimmäinen ja toinen varvas, mikä kertoo yhteisestä alkuperästä. Trogonilintujen lahkoon kuuluu vain yksi heimo, trogonit (Trogonidae), jossa on noin 40 lajia. Ryhmä on kuitenkin sangen vanha, ja mm. Tanskasta ja Saksasta eoseenikerrostumista on löydetty trogonilintujen fossiileja. Suni
Sunin suvun nimi "Neotragus" tulee kreikan sanoista neos (”uusi”) ja tragos (”urosvuohi”). Lajinimi "moschatus" tulee uuslatinasta ja viittaa myskiin, joka antaa eläimelle pistävän ominaishajun. Nimitys "suni" on peräisin Kaakkois-Afrikasta. Frederick DuCane Godman
Godman nimesi linnuista muun muassa kanariankyyhkyn ("Columba bollii"), Carl Bollen kunniaksi. Sädesypressit
Suvun tieteellinen nimi "Callitris" on todennäköisesti johdettu kreikankielisistä sanoista, joka tarkoittavat kaunista ja lukua kolme, minkä on sanottu viittaavan kasvien säteittäin kolmen kiehkuroissa kasvaviin lehtiin ja käpysuomuihin. Arabianpikkutiira
Arabianpikkutiira ("Sterna saundersi") on pienikokoinen tiiroihin kuuluva lintu. Lajin nimesi Allan Octavian Hume 1877. Viiriäispyyjuoksija
Viiriäispyyjuoksija, aikaisemmalta nimeltään viiriäispyy ("Turnix sylvaticus", syn. "T. sylvatica") on pyyjuoksijoiden heimoon kuuluva viiriäistä muistuttava lintu. René Louiche Desfontaines kuvaili lajin holotyypin Algerin lähistöltä vuonna 1789. Lajista tunnetaan kaikkiaan yhdeksän alalajia. Nimialalaji "sylvaticus" muodosti aiemmin populaation Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Espanjassa, mutta se elää nykyään vain Marokossa. Se julistettiin sukupuuttoon kuolleeksi Espanjasta vuonna 2018; maan viimeinen varmistettu havainto lajista on vuodelta 1981. Muita alalajeja tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa metsiä ja autiomaita lukuun ottamatta, sekä Aasiassa, jossa niiden esiintymisalue ulottuu Intiasta ja Myanmarista itään aina Filippiineille ja Indonesiaan saakka. Dinosaurukset
Linnut ovat polveutuneet pienistä liskonlantioisista, höyhenpeitteisistä "Archaeopteryxin" kaltaisista teropodeista. Linnut ovat anatomialtaan ja fysiologialtaan niin samankaltaisia dinosaurusesi-isiensä kanssa, että lintuja voidaankin sanoa dinosauruksiksi. Keisarifregattilintu
Keisarifregattilitu ("Fregata magnificens") on fregattilintujen heimoon ja sukuun kuuluva merilintu, aiemmalta nimeltään keisarikaappari. Kuten muutkaan fregattilinnut, keisarifregattilintu ei osaa kävellä maalla eikä uida. Rypälekuuset
Suvusta käytetyt nimet viittaavat suvun käpyihin. Tieteellinen nimi on muodostettu muinaiskreikan kielen päätä tarkoittavasta sanasta "kephalos" ("κέφαλος"), joka viittaa kävyn muotoon, sekä nimestä "Taxus", joka on klassisesta latinasta juontuva marjakuusten tieteellinen nimi. Eskimolokki
Lintu on saanut tieteellisen nimensä ornitologi John Eliot Thayerin mukaan. Hänestä johtuu myös lajin englanninkielinen nimi "Thayer's Gull". Kaakko
Sanaa on rinnastettu linnunnimiin "kaakkuri" ja "kaakko" (kuikka). Lintujen muuttoaikana tuulee usein etelästä tai kaakosta, josta useat linnutkin tulevat. Kaakko tarkoittaisi tämän tulkinnan mukaan lintujen suuntaa. Samantapainen tapaus voi olla latinassa, jossa "ornis" on lintu, ja "ornithias" on kaakkoinen kevättuuli. Mesikot
Mesikot (Meliphagidae) ovat mettä syövien lintujen heimo, joka kuuluu varpuslintuihin. Heimon nimesi ja kuvaili Nicholas Aylward Vigors vuonna 1825. Mesikot elävät Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Tyynenmeren saarilla, Papua-Uudessa-Guineassa ja yksi laji Balilla. Heimoon kuuluu 50 sukua ja 178 lajia. Benu-lintu
Benu-lintu (käytetään myös nimiä Bennu ja Benhu) on egyptiläisen mytologian pyhä lintu. Kreikkalaiset yhdistivät sen feeniks-lintuun. Benu on harmaahaikara, joka tunnettiin auringonjumala Ran ruumiillistumana tai sieluna. Benun palvontapaikka oli Heliopoliksen kaupunki. Linnun uskottiin palaavan sinne joka viidessadas vuosi. Herodotos kertoo Benun kiertelevän eksoottisissa maissa keräämässä yrttejä. Yrtit lintu toi mukanaan Heliopoliksen alttarille rakentaakseen niistä nuotion, jossa sitten poltti itsensä tuhkaksi herätäkseen jälleen uuteen elämään. Linnun sanottiin nousevan tuhkasta kolmen päivän kuluttua. Benu liittyi läheisesti egyptiläiseen ajanlaskuun, ja sen temppelit oli varustettu lukuisilla aikaa mittaavilla laitteila. Luumittari
Luumittarin lajinimi "gilvaria" on myös peräisin latinasta, jossa sana "gilvus" tarkoittaa vaalean keltaista. Tieteellisen lajinimen lisäksi monien muidenkin kielten nimet kuvaavat luumittarin oljenkeltaista väriä: hollanniksi laji on "strogele spanner", oljenkeltainen mittari, ja samoin englannin "straw belle" ja ranskan "l'Aspilate jaunâutre" viittaavat olkeen. Saksaksi luumittari on "Einstreifiger Trockenrasenspanner", "yksiraitainen kuivan ruohon mittariperhonen". Ruotsinkielinen nimi "blomrismätare", suokukkamittari, taas on peräisin toukan ravintokasvista. Theodor von Heuglin
Von Heuglin nimesi lukuisia lintulajeja, muun muassa keniantrapin. Hänen kunniakseen on nimetty naamiotrappi ("Neotis heuglinii"), puistopunatasku ("Cossypha heuglini"), savannitasku ("Oenanthe heuglini") ja lähdekutoja ("Ploceus heuglini"). Riisipeippo
Riisipeippo eli vanhalta nimeltään riisilintu ("Lonchura oryzivora") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on yleinen häkkilintu, joka on alun perin kotoisin Indonesian Sundasaarilta. Ihmisen mukana se on levinnyt muuallekin Aasiaan, Afrikkaan, Australiaan ja Amerikkaan. Viime aikoina riisipeipot ovat vähentyneet alkuperäisellä elinalueellaan ja ainakin osittain myös istutusalueilla. Indonesiassa riisipeippoa on pidetty riisisatoa verottavana tuholaisena. Ukkoslintu
Ukkoslintu on linnunhahmoinen ukkosenjumala monien Euroopan, Aasian ja Amerikan kansojen vanhoissa uskonnoissa. Ukkoslintu on myös 1800-luvun loppupuolen jälkeen joitakin kertoja havaituksi väitetty jättiläislintu tai liskolintu, jota ei kuitenkaan ole pystytty tieteellisesti todistamaan. Pikkutropiikkilintu
Pikkutropiikkilintu, aikaisemmilta nimiltään pikkujouhipyrstö ja keltanokkatropiikkilintu ("Phaethon lepturus") on pitkäpyrstöinen tropiikkilintujen heimoon kuuluva merilintulaji. Tulilepinkäinen
Tulilepinkäinen ("Laniarius atrococcineus") on eteläafrikkalainen varpuslintu, joka elää Kalaharin autiomaalla ja sitä reunustavilla alueilla Namibiassa, Etelä-Afrikassa, Botswanassa, Sambiassa ja Angolassa. William John Burchell kuvaili sen holotyypin Spuigslang Fonteinista Etelä-Afrikasta 1822. Lintu on Namibian kansallislintu. Trooppinen hirmumyrsky
Taifuunit nimeää Maailman ilmatieteen järjestön WMO:n taifuunikomitea. Se pitää nimilistaa, josta poimitaan taifuunille nimi. Viisi listaa kiertää, ja jokaiselle listalle jokainen alueen neljästätoista valtiosta saa ehdottaa kaksi nimeä. Listoja ei aloiteta alusta vuoden vaihtuessa. Liekkipääkardinaali
Liekkipääkardinaali ("Paroaria coronata") on Etelä-Amerikassa ja Havaijilla tavattava varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta laji kuuluu tangarojen eikä kardinaalien heimoon. Mustahilkkakutoja
Mustahilkkakutoja ("Pseudonigrita cabanisi") on kutojien heimoon kuuluva itäafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Etelä-Etiopiaasta ja Kenian pohjois- ja keskiosista Tansanian pohjoisosiin. Gustav Adolf Fischer ja Anton Reichenow kuvailivat lajin holotyypin Tansaniasta vuonna 1884, ja nimesivät lajin Jean Cabanisin kunniaksi. Tulirintalepinkäinen
Tulirintalepinkäinen ("Malaconotus cruentus") on länsi- ja keskiafrikkalainen, Sierra Leonesta Nigerian, Kamerunin ja Kongon kautta Länsi-Ugandaan ulottuvalla alueella elävä varpuslintu, jonka holotyypin René-Primevère Lesson kuvaili Ghanasta 1830. Röyhypiippo
Röyhypiipon tieteellisen nimen lajinimi ("parviflora") tulee latinan kielen sanoista "parvus" (suom. pieni) sekä "flos" (suom. kukka), ja tarkoittaa pienikukkaista. Tropiikkilinnut
Tropiikkilinnut tulevat maalle vain pesimään. Ne pesivät joillain alueilla, kuten Ascensionilla ja Galápagossaarilla vuoden ympäri, mutta pesivät myös tiettyyn aikaan vuodesta. Jälkimmäisen tavan omaksuneet linnut ovat vaeltajia. Tropiikkilinnut ovat yksiavioisia ja sama pari voi palata samalle pesintäpaikalle vuodesta toiseen. Pitkät soidinmenot ovat äänekkäitä ja lentämispitoisia. Parinmuodostus alkaa 6-12 yksilön ryhmästä kiertelemässä maassa äänekkäästi. Sitten pari tai kolmikko lentää yhdyskunnasta pois ilmaan, jossa ne tekevät taidokkaita lentonäytöksiä ja ajavat toisiaan takaa. Ne voivat myös lentää mutkitellen ja liidellä alaspäin. Tämän jälkeen molemmat osallistuvat pesäpaikan etsintään tai rakentelemiseen. Tropiikkilinnut parittelevat pesässä. Erityisesti koiraat ovat lisääntymisaikana aggressiivisia ja ajavat toisiaan takaa terävästi kirkuen. Pesäpaikoista ja kumppaneista voi syntyä tappeluita. Tällöin tropiikkilinnut nokkivat toisiaan ja joskus ne haavoittuvatkin välienselvittelyissä. Ne pesivät kuitenkin pieninä yhdyskuntina. Varsinaista pesää ei rakenneta, vaan muna on maassa tai pensaan suojissa. Ne pesivät yleensä kaukana ihmisasutuksesta, ja ovat ihmisten läheisyydessä muuttuneet kolopesijöiksi. Tropiikkilinnut munivat kerralla vain yhden valkoisen ja ruskean kirjavan tai punertavan munan. Molemmat vanhemmat osallistuvat hautomiseen ja yksi haudontavuoro voi kestää useita päiviä. Vanhemmat eivät poistu edes häirittynä pesästä. Se yrittää hätyytellä tunkeilijaa nokkimalla ja kirkumalla, mutta ei poistu munan päältä. Poikanen kuoriutuu noin kuuden viikon kuluttua munimisesta. Poikanen on kuoriutuessaan pyöreä ja sen untuvat ovat valkoisia tai harmaita. Sen kehitys on hidasta. Vanhemmat oksentavat poikaselleen merestä hankkimaansa ruokaa. Se saa alkuun liikaa ruokaa, mutta noin 10 päivän kuluessa se saa enää annoksen päivässä. Poikanen viettää aikaansa pesässä yksin, kun molemmat vanhemmat etsivät sille ruokaa. Tällöin se on vaarassa joutua tappelevien aikuisten jalkoihin ja kuolla. Kun poikanen on noin kolmen kuukauden ikäinen, se hylätään ja se elää vararavinnollaan. Ruokinnan päättyessä se on vanhempiaan painavampi. Se ei osaa pesästä lähtiessään vielä lentää, mutta ryömii silti mereen vaikka ei osaa tuolloin edes sukeltaa. Poikanen syö sattumalta kohdalle osuvaa ravintoa, mutta elää enimmäkseen rasvakerroksensa varassa ja laihtuu. Kun siipisulat ovat kehittyneet riittävän pitkiksi ja lentolihakset riittävän voimakkaiksi se nousee ilmaan. Thalassodromeus
Thalassodromeus oli suuri Pterodactyloidea-alalahkoon kuulunut lentolisko. Suvun tyyppilaji on Thalassodromeus sethi, joka on ainut tunnistettu laji suvussa. "Thalassodromeus sethi" eli varhaisliitukaudella 110 miljoona vuotta sitten koillis-Brasiliassa. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikan sanoista "thalasse", "meri" ja "dromaios", "juoksija" viitaten oletettuun saksinokkamaiseen pyydystystapaan, mikä myöhemmin on osoitettu anatomisesti mahdottomaksi. Lajin nimi "sethi" taas viittaa egyptiläiseen jumalaan Seth samankaltaisen päänmuodon takia. André Jacques Veldmeijer kuitenkin ehdotti, että lajin nimeäjä Alexander Kellner olisi sekoittanut Seth- ja Amon-jumalat. Tropiikinvalas
Tropiikinvalas tai tropiikkivalas ("Balaenoptera edeni") on hetulavalaisiin kuuluva laji tai lajiryhmä. "Tavallinen" tropiikinvalas elää kaikilla trooppisilla merialueilla ja kasvaa 14 metriä pitkäksi. Sen lisäksi on pienempiä tropiikinvalaita, jotka elävät lähempänä rannikkoa. Ei ole selvää, kuuluvatko ne yhteen vai useampaan lajiin vai alalajiin. Kuningasantilooppi
Lajin nimi juontaa juurensa siitä, että eläin tunnetaan Liberian kansantaruissa nopeana ja viisaana eläimenä. Sen koon ja tapojen takia sitä kutsutaan alueella "jänisten kuninkaaksi". Kuningasantiloopin suvun nimi "Neotragus" tulee kreikan sanoista "neos" (”uusi”) ja "tragos" (”urosvuohi”). Lajinimi "pygmaeus" voi viitata joko pygmiin eli kääpiöön, mutta yhtä hyvin kreikan kielen sormea tarkoittavaan sanaan "pugme". Tämän takia sanan "pugmaios" sanatarkka suomennos on ”pieni kuin sormi”. Carl von Linnén antama alkuperäinen tieteellinen nimi oli "Capra pygmaea", eli hän oli sijoittanut lajin vuohien sukuun. Kuningasantiloopilla ei ole alalajeja. Eurooppalaiset löysivät lajin vuonna 1704. Suomutropiikkilintu
Suomutropiikkilintu, aikaisemmalta nimeltään punanokkatropiikkilintu ("Phaethon aethereus") on trooppisilla merialueilla elävä pelikaanilintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji "aethereus" elää Atlantin eteläosissa, alalaji "mesonauta" Tyynenmeren itäosissa, Karibiassa ja Atlantin itäosissa, sekä alalaji "indicus" Persianlahdella, Adeninlahdella ja Punaisellamerellä. Carolus Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Ascensionilta vuonna 1758. Tiikeri
Tiikeri mielletään usein vehreiden sademetsien asukiksi, mutta tosiasiassa se on lähtöisin Siperian taigalta, mitä ilmeisimmin jostain Amur- ja Ussurijokien tienoilta, missä vielä nykyäänkin elää siperiantiikereitä. Taigaa hallitsevat mahtavat havu- ja lehtipuumetsät, joissa tiikerit vaeltavat hyvin laajoilla alueilla ruokaa etsiessään. Siperiassa tiikereitä koettelee myös ankara ja luminen talvi, jota ei yleensä mielletä näiden kissapetojen vaivaksi. Lohikäärme
Lohikäärmeen suomenkielinen nimi ei viitanne lohikalaan, vaan ilmeisesti pohjautuu muinaisruotsin sanaan "floghdraki" (”lentokäärme”). Sanan alkuosa on lainattu ja loppuosa käännetty. Toisen näkemyksen mukaan sana palautuu tulta tarkoittavaan muinaisskandinaaviseen sanaan "logi". Kolmas mahdollinen etymologia on "louhikäärme", joka viittaa lohikäärmeiden oletettuun asuinpaikkaan louhilla eli kallioisilla vuorilla. Perinteisesti on arveltu, että sana lohikäärme olisi ”jalopeuran” tapaan Mikael Agricolan keksintöä, ja vanhin kirjallinen tieto sanasta onkin Agricolalta. Uudempaa käsitystä edustava "Suomen sanojen alkuperä" vuodelta 2001 ei kuitenkaan pidä sanaa Agricolan keksimänä, vaan olettaa sanan olevan ”kansanetymologinen muodostelma”. Liskolintu
Liskolinnut eli alkulinnut olivat jurakaudella ja liitukaudella eläneitä hampaallisia lintuja tai lintujen lähisukulaisia, joiden kanssa ne kuuluvat Avialae-kladiin. Ensimmäinen ja tunnetuin liskolintu on "Archaeopteryx". Osalla liskolinnuista oli kynnet siivissään. Liskolinnut kehittyivät myöhäisjurakaudella dinosauruksista. Liskolintujen lisäksi myös monilla muilla dinosauruksilla, erityisesti coelurosaureilla, tiedetään nykyisin olleen höyhenpeite, mikä tarkoittaa, että dinosauruksen kehittyminen linnuksi on ollut pitkä ja vähittäinen prosessi. Enantiornithes
Sana "Enantiornithes" tulee kreikan sanoista "einantios" (vastakohta) ja "ornithes" (linnut). Enantiornithes-sanan nimesi Cyril Walker, vahvistaessaan ryhmän todelliseksi. Walker ei kuitenkaan kertonut, mikä asia on lintujen vastakohtana. Jänkäsirriäinen
Jänkäsirriäinen ("Calidris falcinellus") on rantalintu, joka kuuluu kurppien heimoon. Jänkäsirriäisen aiempi suku "Limicola" on Birdlifen uusimmassa taksonomisessa luettelossa poistettu ja se kuuluukin nykyään sukuun "Calidris". Lajin nimesi Erik Pontoppidan vuonna 1763. Puistopunatasku
Puistopunatasku ("Cossypha heuglini") on afrikkalainen punataskujen sukuun kuuluva varpuslintu. Laji on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Barbosa du Bocage antoi lajille nimen "Cossypha subrufescens" 1869. "Cossypha"-suvun nimesi Vigors 1825. Linnun nimi
Häkkisen tutkimus suomen kirjakielen linnun­nimistön historiasta sai alkunsa, kun hän sai kutsun esitelmöimään suomalaisten linnunnimien etymologiasta pohjoista lintuperinnettä käsittelevään symposiumiin, joka järjestettiin Kilpisjärven biologisella tutkimusasemalla vuonna 1997 Pekka Laaksosen ja Antero Järvisen johdolla. Tilaisuuden innoittamana Häkkinen kirjoitti lyhyen artikkelin "Hiidenkivi"-lehteen linnunnimien etymologiasta ja aloitti lisäksi linnunnimistön kehitysvaiheiden tutkimisen suomen kirjakielessä. Häkkinen piti aiheesta esitelmän vanhaa kirjakieltä käsittelevässä kielitieteellisessä seminaarissa ja julkaisi sen pohjalta artikkelin, joka julkaistiin Juha Laaksosen pyynnöstä lyhennettynä "Tringa"-lehdessä. Kameruninvarpuspöllö
Kameruninvarpuspöllö ("Glaucidium sjostedti") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on saanut tieteellisen nimensä ruotsalaisen luonnontieteilijän Yngve Sjöstedtin mukaan. Punalakkiorneero
Punalakkiorneero ("Synallaxis spixi") on Etelä-Amerikan itä- ja eteläosissa elävä orneeroihin kuuluva varpuslintu. Lajin tieteellinen nimi on annettu Johann Baptist von Spixin mukaan. Töpömuura
Töpömuura ("Sipia berlepschi") on eteläamerikkalainen varpuslintu. Laji on saanut tieteellisen nimensä saksalaisen lintutieteilijä Hans von Berlepschin kunniaksi. Töpömuura luettiin toisinaan sukuun "Myrmeciza". Tropiikkilinnut
Tropiikkilinnut eli vanhalta nimeltään jouhipyrstöt (Phaethontidae) on merilintujen heimo joka nykyään luetaan omaan lahkoonsa Phaethontiformes. Tropiikkilintujen heimoon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Nimensä mukaisesti ne elävät tropiikissa. Näiden ulapalla elävien merilintujen kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa ovat erittäin pitkiä. Tropiikkilinnut muistuttavat elintavoiltaan ja ulkonäöltään monessa suhteessa tiiroja ja myrskylintuja. Pelargonit
Pelargonit ("Pelargonium") on suku kurjenpolvikasvien (Geraniaceae) heimossa. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikankielen haikaraa tarkoittavasta sanasta "pelargos". Pelargonit ovat kotoisin eteläisestä Afrikasta. Capsicum lanceolatum
Lajin tieteellinen lajinimi ("lanceolatum") viittaa sen kapeisiin lehtiin. Mayankielinen nimi lajille on "IC", johon kuuluu naksautusäänne. Espanjankielisiä yleisnimiä lajille ovat "yerba de pajarito" (kirj. "pikkulinnun yrtti") ja "pajarito del rio" (kirj. "joen pikkulintu"). Käärmekurkilinnut
Käärmekurkilinnut (Cariamiformes tai Cariamae) on lintujen lahko, jonka kaikki elävät lajit kuuluvat käärmekurkien (Cariamidae) heimoon. Siihen kuuluu esimerkiksi laji töyhtökäärmekurki ("Cariama cristata"). Vaikka käärmekurkilintuja on perinteisesti pidetty kurkilintujen alalahkona, sekä morfologiset että geneettiset tutkimukset osoittavat että ne muodostavat oman lahkonsa, joka yhdessä jalohaukkojen (Falconidae), papukaijalintujen (Psittaciformes) ja varpuslintujen (Passeriformes) kanssa muodostavat kladin Australaves.
Ensimmäinen tälle lahkolle kuulunut fossiili oli yksittäinen reisiluu Cape Lamb Memberin Lopez de Bertodanon muodostumasta, Vega Islandilta Etelämantereelta. Tämä myöhäiselle liitukaudelle, noin 66 miljoonaa vuotta sitten, ajoitettu yksilö on mahdoton erottaa nykyisistä käärmekurjista, ja kuului suurelle linnulle, jolla oli korkeutta metrin verran. Iästään ja alueellisesta levinneisyydestä päätellen se on saattanut olla sekä käärmekurkien, että hirmulintujen esi-isä. Preeriahiirihaukka
Preeriahiirihaukka ("Buteo swainsoni") on suurehko hiirihaukkojen sukuun kuuluva haukkalaji. Sen on saanut englanninkielisen nimensä () ja tieteellisen nimensä 1900-luvulla eläneen englantilaisen lintutieteilijä William Swainsonin mukaan. Tulimaanorneero
Tulimaanorneero, aikaisemmalta nimeltään etelänvirtalintu ("Cinclodes antarcticus") on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Ukkoslintu
1800-luvulta näihin päiviin on kerrottu useista jättiläiskokoisten lintujen havainnoista lähinnä Yhdysvalloista. Erityisesti kryptozoologit ovat niistä kiinnostuneita, sillä he arvelevat ainakin osan kertovan ennestään tuntemattoman eläinlajin olemassaolosta. Seuraavassa on joitakin esimerkkejä väitetyistä havainnoista. Kyssäkurjet
Kyssäkurjet, aikaisemmalta nimeltään trumpettilinnut (Psophiidae) on kurkilintuihin kuuluva lintuheimo, johon kuuluu yksi suku ja kolme lajia. Kyssäkurkien sukuun kuuluvia lajeja ovat kyssäkurki ("Psophia crepitans"), perunkyssäkurki ("Psophia leucoptera") ja brasiliankyssäkurki ("Psophia viridis"). Kyssäkurjet elävät Etelä-Amerikan sademetsissä. Ne liikkuvat parvina ja etsivät metsänpohjalta ravinnokseen hedelmiä, marjoja ja selkärangattomia. Pelästytettynä ne päästävät kovan varoitushuudon, josta tulee niiden englanninkielinen nimi "trumpeter". Suomenkielinen termi trumpettikurki viittaa kuitenkin lajiin "Grus americana". Hirmulinnut
Hirmulinnut ("Phorusrhacidae") oli lintuihin kuulunut heimo, johon kuului joukko suurikokoisia lihaa syöneitä lajeja. Ne kehittyivät paleoseeni-ajan Etelä-Amerikassa, jossa ne olivat pitkään muutamien pussieläinlajien ohella hallitsevia petoeläimiä. Hirmulintujen koko vaihteli yhdestä metristä kolmeen metriin. Suuressa Amerikan eläimistönvaihdossa noin 3 miljoonaa vuotta sitten ne olivat ainoita suuria Etelä-Amerikasta lähtöisin olleita petoeläimiä, jotka levisivät onnistuneesti Pohjois-Amerikkaan. Niiden on usein väitetty selvinneen Amerikassa ihmisten tuloon saakka, mutta niiden jäännöksistä tehtyjen arvioiden mukaan viimeinen laji, "Titanis", hävisi noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten. Vuonna 2006 löydetyn hirmulintulaji "Kelenken" kallo on suurin koskaan löydetty linnun kallo: se on 71 senttimetriä pitkä, josta nokan osuus on 46 senttimetriä. Avelina
Avelina on vanha germaaninen naisen nimi, josta muodostui mm. englantilainen Evelyn ja mahdollisesti suomalainen Eveliina. Avelina on väännös ranskalaisesta nimestä Aveline, joka puolestaan on Avila-nimen hellittelymuoto. Avila on ilmeisesti keskiajalla johdettu sanasta Avis, joka tarkoittaa lintua latinaksi. Aavikkotylli
Aavikkotylli ("Charadrius leschenaultii") on pieni rantalintu, joka kuuluu tyllien sukuun. Se on nähty Suomessa ensimmäisen kerran 1964, 1970-luvulla kahdesti ja 1990-luvulla kahdesti. Vuosilta 2001 ja 2002 on jo kolme havaintoa. Lajin kuvaili ja nimesi René-Primevère Lesson 1826, ranskalaisen luonnontieteilijän Jean Baptiste Leschenault de la Tourin kunniaksi.
__notoc__
Aavikkotyllillä on pitkät jalat ja ohut nokka. Se muistuttaa suuresti ylänkötylliä mutta on hieman suurempi ja raskastekoisempi ja seisoma-asennossa vartalo on enemmän vaakatasossa. Lajin pituus on noin 13–24 cm, siipien kärkiväli 45–60 cm ja paino 55–120 grammaa. Leopardi
Nimitys "leopardi" tulee vanhanaikaisesta uskomuksesta, jonka mukaan eläin olisi alkujaan leijonan (lat. "leo") ja mustan pantterin ("pard") risteytys. Pohjois-Amerikassa "pantteri" viittaa usein puumaan ja Etelä-Amerikassa sillä saatetaan tarkoittaa jaguaaria. Talitiainen
Talitiainen ("Parus major") on Euroopassa ja Aasiassa laajalle levinnyt tiainen. Sitä tavataan yleisenä ihmisten asuinpiirien lähellä, talvella siemeniä ja jyviä sisältävien lintulautojen tai ruokintapaikkojen ansiosta, kesällä linnunpönttöjen. Talitiaisen kansanomaisempi kutsumanimi on "talitintti". Ornitologia
Eurooppalaisen tieteellisen ornitologian katsotaan alkaneen John Rayn ja Francis Willughbyn kokeamasta teoksesta "Ornithologiae libri tres" (1676). Heidän panoksestaan on hieman erimielisyydestä, mutta Ray joka tapauksessa viimeisteli teoksen Willughbyn vuonna 1672 sattuneen kuoleman jälkeen. Teoksessa käytettiin ensimmäisen kerran termiä ’ornitologia’, ja siinä järjestettiin linnut morfologisin perustein sekä keskityttiin todellisiin havaintoihin. Tiheikkölaulaja
Tiheikkölaulaja, aikaisemmalta nimeltään rusotiheikkölintu ("Atrichornis rufescens") on harvinainen australialainen varpuslintu. Lajin nimesi Edward Pierson Ramsay 1867. Töyhtötiira
Töyhtötiira, aikaisemmalta nimeltään harjatiira ("Thalasseus bergii") on eteläisen pallonpuoliskon valtamerten lintu. Sepelpöllönen
Sepelpöllönen ("Otus bakkamoena") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan hyvin laajalla alueella Etelä-Aasiassa Arabian niemimaan itäosasta alkaen Intian, sen pohjoisosia lukuun ottamatta, ja Sri Lankan kautta Indonesiaan. Lajiin kuului aiemmin nykyisin omaksi lajikseen erotettu "Otus lettia". Sen lajinimi on johdettu sanasta "bakamuna", sinhalan kielellä tornipöllö "(Tyto alba)" ja kalahuuhkaja "(Ketupa zeylonensis)". Pikkutrogoni
Pikkutrogoni, aikaisemmalta nimeltään ampiaistrogoni ("Trogon violaceus") on trogonien heimoon kuuluva amerikkalainen lintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon etelä- ja itäosista Keski-Amerikkaan sekä Etelä-Amerikan pohjoisosaan Ecuadoria, Perua, sekä Boliviaan ja Brasiliaan kuuluvaa Amazonian aluetta myöten. Lajista tunnetaan kuusi alalajia. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Surinamesta vuonna 1788. Pikkutrogoni valtaa pesäkseen puussa sijaitsevan paperimaisen ampiaispesän, jonka asukkaat se ensin syö. Tulipäätiainen
Tulipäätiainen ("Cephalopyrus flammiceps") on tiaisten heimoon kuuluva varpuslintu. Aikaisemmin laji luettiin pussitiaisiin. Latina
Kasvien ja eläinten tieteelliset nimet perustuvat latinaan sekä latinalaisittain kirjoitettuun kreikkaan: "Canis lupus" - susi, "Corvus corax" - korppi. Kaikkialta maailmasta löytyy julkisissa rakennuksissa latinankielisiä piirtokirjoituksia ("inscriptiones"). Monet musiikin, tieteen, tekniikan ja muiden alojen termit tulevat latinasta. Junininuikku
Junininuikku eli juninjärvenuikku, aikaisemmalta nimeltään isohopeauikku ("Podiceps taczanowskii") on silkkiuikkuihin kuuluva uikkulintu. Se on nimetty lintutieteilijä Władysław Taczanowskin mukaan, joka kirjoitti muun muassa kirjan "Ornithology of Peru" vuosina 1884–1886. Oliivitanssijat
Oliivitanssijat ("Xenopipo") eli aiemmalta nimeltään vihertanssijat on tanssijoiden heimoon kuuluva varpuslintusuku. Vihertanssijoiden sukuun kuuluu BirdLife Internationalin mukaan 2 lajia. Valkotropiikkilintu
Valkotropiikkilintu, aikaisemmalta nimeltään punapyrstötropiikkilintu ("Phaethon rubricauda") on trooppisilla merialueilla elävä pelikaanilintu. Lajista tunnetaan neljä alalajia, joista nimialalaji "rubricauda" elää Intian valtameren länsiosissa, "westralis" Intian valtameren itäosissa, "roseotincta" Tyynenmeren lounaisosissa, ja "melanorhynchus" Tyynenmeren länsi-, keski- ja eteläosissa. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Mauritiukselta vuonna 1783. Pelikaanilinnut
Perinteisesti pelikaanilintuihin luettiin pelikaanit (Pelecanidae), käärmekaulat (Anhingidae), fregattilinnut (Fregatidae), tropiikkilinnut (Phaethontidae), suulat (Sulidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae). Viimeaikaiset tukimukset ovat osoittaneet että monet ryhmän piirteet, joita perinteisesti käytetään lahkon määrittelemiseen, ovat konvergentin evoluution tulosta, ja että ryhmä on parafyleettinen.. Kuvatakseen paremmin näiden lintujen sukulaissuhteita, Clements "et al." siirsivät vuoden 2010 uudistetussa maailman lintujen taksonomisessa listassa heimot fregattilinnut (Fregatidae), suulat (Sulidae), käärmekaulat (Anhingidae) ja merimetsot (Phalacrocoracidae) pelikaanilinnuista uuteen lahkoon Suliformes. Carl Peter Thunberg
Thunbergin nimestä lyhennetty Thunb. voidaan yhdistää auktorina hänen nimeämiensä kasvien tieteellisiin nimiin. Thunberg kuvaili ja nimesi myös lintuja, muun muassa töyhtöelenian ("Elaenia flavogaster") ja brasilianlehtinapsijan ("Phyllomyias fasciatus"). Kasvisuku "Thunbergia" eli susannat on nimetty Carl Peter Thunbergin kunniaksi. Namibianfrankoliini
Namibianfrankoliini ("Pternistis hartlaubi") on eteläisessä Afrikassa esiintyvä kanalintu. Se on saanut tieteellisen nimensä afrikkalaista linnustoa 1800-luvulla tutkineen Gustav Hartlaubin kunniaksi.(Wagler, 1832). Titanis
Titanis on hirmulintuihin kuulunut esihistoriallisten lintujen suku. Sukuun kuului pelkästään "Titanis walleri" -niminen laji. Se on kaikkien aikojen suurin tunnettu esimerkki saalistavista linnuista. Laji eli vielä kaksi miljoonaa vuotta sitten Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. Tropiikkilepinkäiset
Tropiikkilepinkäiset ("Laniarius") on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva lintusuku. Tropiikkilepinkäisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kuusitoista lajia. Toisissa lähteissä sukuun on esitetty erilaisia lajimääriä. Thomas Edward Penard
Veljiensä tavoin Thomas Penard tutki ja keräsi Karibian alueen intiaanien kieltä ja kulttuuria. Lintutieteen alalla hän julkaisi lukuisia tieteellisiä artikkeleita etenkin Surinamen linnustosta. Thomas Penard nimesi keltatöyhtötypäkön ("Lophotriccus vitiosus") yhdessä tutkijakollegansa Outram Bangsin kanssa. He nimesivät myös suuren joukon alalajeja museon julkaisussa "Bulletin of the Museum Comparative Zoology". Kanervamittari
Kanervamittarin suvun tieteellinen nimi "Chlorissa" viittaa sekä kreikkalaisen mytologian kevään jumalattareen Khlorikseen että perhosen siipien vihreään väriin ( = vaaleanvihreä). Kanervamittarin kuvasi alun perin vuonna 1758 Carl von Linné. Hän sijoitti lajin sukuun "Geometria", mutta James Francis Stephens siirsi sen nykyiseen sukuunsa vuonna 1831. Tylli
Nimi "tylli" on onomatopoeettinen eli se jäljittelee linnun ääntelyä. Nimitys vakiintui tarkoittamaan tätä lintua 1920-luvulla, sitä ennen niminä olivat mm. "rantasipi" ja "tyllikurmitsa". Vihermittari
Lajin vuonna 1763 kuvannut Giovanni Antonio Scopoli sijoitti vihermittarin alun perin sukuun "Phalaena", joka ei kuitenkaan enää ole validi tieteellinen nimi. Tästä syystä Jacob Hübner siirsi vihermittarin nykyiseen sukuunsa "Thalera" vuonna 1823.. Suvun nimi tulee kreikan sanasta θαλερος, "thaleros", joka tarkoittaa nuorekasta, tuoretta ja rehevää. Sanalla viitataan suvun perhosten siipien kirkkaan vihreään väriin. Lajinimi "fimbrialis" puolestaan tulee latinan sanasta "fimbriae", joka tarkoittaa ripsiä tai tupsuja. Nimen pohjana ovat vihermittarin siipien punatäpläiset siipiripset. Perhosen väriin viittaa myös esimerkiksi lajin englanninkielinen nimi "Sussex Emerald", ”Sussexin smaragdi”. Lajin ranskankieliset nimet "la Phalène du Buplèvre" ja "la Phalène du Thym" (”jänönputken ja timjamin perhonen”) taas kuvaavat lajin ravintokasveja ja saksankielinen nimi "Magerrasen-Grünspanner" (”kalkkiniittyjen vihermittari”) lajin elinympäristöä. Clinton Hart Merriam
Vuonna 1886 Merriamista tuli Yhdysvaltain maatalousministeriön lintu- ja nisäkäsosaston (Division of Economic Ornithology and Mammalogy of the United States Department of Agriculture) ensimmäinen johtaja. Virasto edelsi myöhempiä ”National Wildlife Research Center” ja ”United States Fish and Wildlife Service” -nimisiä osastoja. Merriam oli yksi National Geographic Societyn perustajista vuonna 1888. Hänet tunnetaan nisäkkäiden taksonomian uudelleenjärjestelijänä, ja hän jakoi eli ”splittasi” suuren määrän nisäkäslajeja eri lajeiksi ja alalajeiksi. Linnuista hän nimesi täpläpöllön ("Strix occidentalis") alalajin "caurina". Tuikit
Tähtituikki on kotoisin Yhdysvaltojen koillis- ja keskiosista. 60-90 cm:n mittaisten tukevien varsien päässä on pyramidimainen ryhmä pieniä vaaleansinisiä kukkia. Lehdet ovat kapeita tai soikeita ja noin 6 cm pitkiä. Lajin tieteellinen lajinimi on annettu kuuluisan 1500-luvulla vaikuttaneen saksalaisen yrttikirjailijan mukaan. Hän latinisoi nimensä muotoon Tabernaemontanus. Pöllölinnut
Pöllölinnut (Strigiformes) on lintujen lahko, johon kuuluu yli 200 lintulajia noin 27 suvussa. Pöllölintuja tavataan kaikkialla maailmassa Antarktista lukuun ottamatta. Ne metsästävät pääasiassa pieniä nisäkkäitä, hyönteisiä ja muita lintuja, mutta muutamat lajit ovat erikoistuneet kalojen metsästämiseen. Suurin lahkon heimoista on pöllöt. Mustapäätasku
BirdLife Suoem Rariteettikomitean tiedotteessa 27.12.2011 todetaan: Uusien suositusten myötä Suomessa luonnonvaraisesti tavatuksi tulkittujen lintulajien luetteloon lisätään yksi uusi laji. Aiemmin lajilistalla ollut mustapäätasku jakautuu kahdeksi lajiksi: läntiset "rubicola"- ja "hibernans"-alalajien mustapäätaskut kuuluvat jatkossa lajiin "Saxicola rubicola" (“mustapäätasku”) ja itäiset alalajit "armenicus", "maurus", "stejnegeri", "variegatus" sekä läntisellä palearktisella alueella tapaamattomat "indicus" ja "przewalski" lajiin "Saxicola maurus" ("Idänpensastasku", nykyisin “Sepeltasku"). Tieteellinen nimi "Saxicola torquatus" ("Afrikantasku") säilyy Saharan eteläpuolisessa Afrikassa esiintyvän mustapäätaskulajin nimenä (lajin englanninkielinen nimi on African Stonechat). Tiiralokki
Tiiralokki ("Larus sabini") on pienehkö arktinen lokki, joka kuuluu rantalintujen lahkoon. Lajin vanha tieteellinen nimi oli "Xema sabini". Tiiralokin kuvaili ja nimesi Edward Sabine 1819. Kielo
Kielon lajinimi "majalis" tulee latinan toukokuuta tarkoittavasta sanasta "Maius" ja suvun nimi "Convallaria" latinan sanasta "convallis" ’laakso’. Suvun ja lajin nimen taustalla on Raamatun Vanhan testamentin Laulujen laulu, jossa tyttö vertaa itseään laaksojen liljaan, vaikka Raamatun kasvi onkin todennäköisesti ollut madonnanlilja ("Lilium candidum") eikä kielo. Tämän kertomuksen pohjalta saksalaiset kasvitieteilijät alkoivat kuitenkin jo 1500-luvulla kutsua kieloa ”laaksojen liljaksi”, "Lilium convallium", josta nimen käyttö levisi myös muualle Eurooppaan. Carl von Linné muokkasi nimityksestä kielon nykyisen tieteellisen nimen. Myös kielon ruotsinkielinen nimi "liljekonvalj" on väännös edellä mainitusta latinankielisestä nimestä. Leopardi
Leopardin nykyisen tieteellisen nimen ("Panthera pardus") sukunimi tulee latinan kautta kreikan sanasta πάνθηρ "pánthēr". Kansanetymologian mukaan se olisi sanoista πᾶν "pãn" (kaikki) ja θήρ "thḗr" (villieläin) muodostettu yhdyssana. Nykyään sen uskotaan kuitenkin juontuvan indoiranilaisesta sanasta, joka tarkoittaa ’kellanvalkea, vaalea’. Sanskritissa samakantaisia sanoja ovat पाण्डर "pāṇḍara" (kellanvalkea, vaalea) ja पुण्डरीक "puṇḍárīka" (valkoinen, tiikeri ym. merkityksiä). Rososiipiäiset
Rososiipiäiset, ”torakat ja rukoilijasirkat”, (Dictyoptera) on ehdotettu hyönteisten (ylä)lahko, johon kuuluvat torakat, rukoilijasirkat sekä mahdollisesti myös termiitit. Ryhmän taksonominen asema on epäselvä. Joskus sitä pidetään ylälahkona, mutta joissakin julkaisuissa sillä on lahkon asema. ITIS pitää ryhmää hyönteislahkona. Lahkoon kuuluu noin 6 000 nykyisin elävää hyönteislajia enimmäkseen maapallon trooppisilla seuduilla.
Evolutiivisesti rososiipiäisten lähimpiä sukulaisia ovat kummitussirkat sekä erikoinen hyönteislahko Mantophasmatodea Varhaisempien ryhmän edustajen fossiileissa on nähtävissä myös nykyisille suorasiipisille tyypillinen pitkä munanasetin, joka ryhmän nykyisin eläviltä lajeilta kuitenkin puuttuu. Nykyiset lajit munivat erityiseen koteloon, josta käytetään nimitystä "ootheca". Täplähyeena
Täplähyeenan kuvasi virallisesti kansainväliselle tiedeyhteisölle saksalainen luonnontieteilijä Johann Christian Polycarp Erxleben vuonna 1777. Tieteellinen nimi tulee muinaiskreikan sanoista "krokoutas" ja "krokos", joka viittaa krookukseen eli sahramiin. Nimellä viitataan ”sahraminkeltaiseen”. Latinaksi käännettynä siitä saadaan sana "Crocuta". "Krokoutas" nimitys on peräisin roomalaiselta Gaius Plinius Secundukselta, joka käytti nimeä Etiopiassa elävästä, tuntemattomasta villieläimestä, joka saattoi olla hyeena. Bret M. Whitney
Whitney on tutkinut neotrooppisen alueen linnustoa pitkään ja on julkaissut useita tieteellisiä artikkeleita, kuten uuden tapakulolajin "A new Scytalopus tapaculo (Rhinocryptidae) from Bolivia, with notes on…" ja uuden sääskikerttulajin ("Polioptilidae") esittelyt "A new species of gnatcatcher from white-sand forests of northern Amazonian…". Hän on ollut myös toimittamassa äänikirjoja "Voices of New World Parrots", "Voices of Costa Rican Birds: Caribbean Slope" ja "Sounds of Neotropical Rainforest Mammals". Tammipunavarpunen
Tammipunavarpunen ("Haemorhous purpureus") on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva punertava varpuslintu, joka kuuluu peippojen heimoon ja punavarpusten sukuun. Yhdysvaltalainen lintutieteilijä Roger Tory Peterson kuvaili sitä 'vadelmamehuun kastetuksi varpuseksi'. Se on läheistä sukua pihapunavarpuselle ja mäntypunavarpuselle, jotka ovat sen kanssa hyvin samannäköisiä ja elävät osittain samoilla alueilla. Etiopian historia
Nimi Etiopia on peräisin kreikan kielestä ja tarkoittaa "paahtokasvoisia". Antiikin kreikkalaiset jo Homeroksen ajoista saakka käyttivät tätä nimeä Egyptin ja nykyisen Sudanin välisestä raja-alueesta, joka tunnetaan myös nimellä Nubia. Nykyisen Etiopian valtion nimenä oli 1900-luvulle saakka "Abessinia". Taatelit
Taatelit eli taatelipalmut ("Phoenix") kuuluvat palmukasveihin. Suvun sisältä löytyy monia toisiaan muistuttavia palmuja, joiden käyttötapa vaihtelee, toisista lajikkeista saadaan ihmiselle kelpaavaa ravintoa ja toisia käytetään esim. huonekasveiksi. Suvun kuuluisin edustaja taitaa olla välimerentaateli, josta saadaan ravintona käytettäviä hedelmiä, joita yleisesti kutsutaan taateleiksi. Suvun tieteellinen nimi tulee kreikasta ja tarkoittaa taatelipalmua. Savannitasku
Savannitasku ("Oenanthe heuglinii") on afrikkalainen hyönteissyöjälintu, joka on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Sitä pidettiin aiemmin nokiotsataskun ("Oenanthe bottae") alalajina. Titicacanuikku
Titicacanuikku, aikaisemmalta nimeltään lyhytsiipiuikku ("Rollandia microptera") on uikkuihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan erittäin uhanalaisena Etelä-Amerikasta. Papyrus
Nimitys papyrus tulee muinaiskreikan sanasta "pápȳros", josta se on latinan sanan "papyrus" kautta kulkeutunut muihin kieliin. Sanan alkuperästä ei ole varmuutta, muta sen uskotaan tulevan muinaisegyptistä, jossa sanan tunnettuja vastineita ovat kuitenkin "wadj", "tjufy" ja "djet". Papyrusten tutkiminen on oma tieteenalansa papyrologia ja suomalaisilla on professori Jaakko Frösénin johdolla alalta kansainvälisesti tunnustettua erityistaitoa hiiltyneiden papyrusten tutkimuksessa. Turpiaalit
Turpiaalit, aikaisemmalta nimeltään trupiaalit (Icteridae) on pienikokoisten varpuslintujen heimo. Niitä esiintyy luonnonvaraisina Etelä-Amerikasta ja Pohjois-Amerikasta. Useilla lajeilla höyhenpeitteen pääväri on musta, ja höyhenpeitteeseen kuuluu myös yleensä keltaista, oranssia tai punaista väriä. Carolus Clusius
Jules Charles de l'Écluse tai Carolus Clusius (19. helmikuuta 1526 Arras – 4. huhtikuuta 1609 Leiden) oli flaamilainen kasvi- ja eläintieteilijä, jota usein kutsutaan tropiikin eläintieteen isäksi. Tropiikkilinnut
Tropiikkilinnut ovat keskikokoisia merilintuja, jotka erottaa toisistaan lähinnä pyrstön ja nokan värin perusteella. Niiden kokonaispituus on 80-100 cm, josta runsas puolet on vartaloa ja ulompia pyrstösulkia, loppuosan muodostaa kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa. Ruumis on melko tanakka. Siipiväli on 90-119 cm ja painoa 220-835 grammaa. Sukupuolet ovat samannäköisiä lukuun ottamatta koiraan usein pidempiä pyrstösulkia. Nokka on paksu ja hieman kaareva, väritykseltään keltainen tai punainen. Sen reunat ovat sahalaitaiset. Kurkkupussi on höyhenten peitossa. Kömpelöissä ja lyhyissä jaloissa on räpylät. Höyhenpuku on enimmäkseen valkoinen, joskus vaaleanpunertava. Tropiikkilinnuilla on mustat silmäjuovat. Vartalossa ja siivissä on mustia läikkiä. Pesäpoikasilla on poikkijuovikas selkä, joka säilyy yhdellä lajilla aikuisenakin. Thalera
Thalera (vanhalta suomalaiselta nimeltään "lehtomittarit") on vihermittareihin kuuluva perhosten suku. Siihen kuuluu ainakin kolme lajia, joista yksi on levinnyt myös Suomeen. Suvun nimi tulee kreikan sanasta θαλερος, "thaleros", joka tarkoittaa nuorekasta, tuoretta ja rehevää. Sanalla viitataan suvun perhosten siipien kirkkaan vihreään väriin. Perhoskämmekät
Perhoskämmekät ("Phalaenopsis") on kämmekkäkasvien suku, johon kuuluu noin 60 kaakkoisaasialaista trooppista lajia. Suvun lajeista on tehty lukuisia risteymiä, joista on tullut suosituimpia orkideoita huonekasvatuksessa. Sana "Phalaenopsis" tulee kreikasta, jossa se koostuu sanoista "phalaina" (yöperhonen) ja "opsis" (kaltainen). Eräiden lajien kukinnot nimittäin muistuttavat lennossa olevaa yöperhosta. Täpläkolibrit
Täpläkolibrit ("Leucippus") on kolibrien heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu neljä neotrooppisella alueella elävää lajia. Tropiikkivarpuspöllö
Tropiikkivarpuspöllö ("Glaucidium tephronotum") on pöllöihin kuuluva lintu, jonka esiintymisaluetta Afrikassa ovat Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana, Kenia, Liberia, Ruanda, Sierra Leone ja Uganda. Punapeippo
Punapeippo ("Cryptospiza salvadorii") on afrikkalainen loistopeippoihin kuuluva varpuslintu. Laji on nimetty italialaisen eläintieteilijä Tommaso Salvadorin kunniaksi. Lintuhämähäkit
Lintuhämähäkeistä on toisinaan käytetty nimitystä "tarantella". Tarantellalla voidaan kuitenkin tarkoittaa myös Etelä-Euroopassa elävää, juoksuhämähäkkien heimoon kuuluvaa tarantelia eli provencentarantelia ("Lycosa narbonensis", jonka vanhentuneita tieteellisiä nimiä ovat "Lycosa tarantula", "L. tarentula", "L. rubiginosa", "Tarantula apuliae" ja "Tarentula apuliae"). Se on saanut nimensä italialaisen Taranton kaupungin mukaan, joka puolestaan on nimetty kreikkalaisen tarujen sankarin, Taraksen mukaan. Tarantella on myös vanha, nopeatempoinen napolilainen kansantanssi sekä kangastyyppi. Epäselvyyksien välttämiseksi suositellaan suomen kielessä käytettäväksi "Theraphosidae"-heimon hämähäkeistä nimitystä "lintuhämähäkit". Kenkänokka
Useimmissa kielissä kenkänokan nimi viittaa sen kenkää muistuttavaan nokkaan. Nimen alkuperä lienee arabian kielen "abu marqub", joka merkitsee "kengän isää". Niilin varren rämeseuduilla asuneet asukkaat ovat aina suhtautuneet kenkänokkaan kunnioittavasti ja ihaillen. Sitä on palvottu ja pelätty. Siitä on sepitetty kauhutarinoita ja se on ollut olennainen osa luonnonkansojen kulttuuria. Nykyisin tämä ainutlaatuinen lintu on kuitenkin joutumassa ahtaalle. Ihmisten kunnioitus on vaihtunut lintujen metsästykseen ruuaksi ja eläinten elinalueita on hävitetty soiden kuivauksella ihmisen tarpeisiin. Kenkänokka tarvitsee kuitenkin selviytyäkseen Afrikan papyrussoita. Nähtäväksi jää, miten tälle arvoitukselliselle linnulle käy.