Kuka oli Puolan ensimmäinen presidentti vuoden 1990 jälkeen?
Lech Wałęsa
Solidaarisuus-ammattiyhdistyksen johtajana Wałęsa aloitti sarjan neuvotteluja maailman johtajien kanssa. Marraskuussa 1989 hän sai harvinaisen tilaisuuden puhua Yhdysvaltain kongressissa. Huhtikuussa 1990 Solidaarisuuden toisissa kansallisen parlamentin vaaleissa hänet valittiin parlamentin puhemieheksi. Joulukuussa 1990 presidentinvaaleissa hänet valittiin Puolan tasavallan presidentiksi. Hän oli presidenttinä vuoteen 1995. Hän oli menettänyt kansansuosiotaan Puolan heikon taloudellisen kehittymisen vuoksi ja häntä syyttivät entiset kommunistit yksinvaltaisuudesta. Wałęsa kärsi vaalitappion presidentinvaaleissa vasemmiston Kwaśniewskille vuonna 1995. Sen jälkeen Wałęsa on luennoinut ympäri maailmaa. Hän asettui ehdolle vielä vuoden 2000 presidentinvaaliin vuonna 1998 perustamansa "Chrześcijańska Demokracja III Rzeczypospolitej Polskiej" (Kolmannen tasavallan kristillisdemokratia) ehdokkaana, mutta sai vain prosentin äänistä. Puolan historia
Kommunistinen puolue hajosi tammikuussa 1990 ja suurin osa sen omaisuudesta siirrettiin valtiolle. Puolueen tilalle perustettiin Puolan sosiaalidemokraattinen puolue. Toukokuun 1990 vaalit olivat ensimmäiset täysin vapaat ja niihin osallistui yli sata puoluetta. Solidaarisuuden kansalaiskomiteoiden tukemat ehdokkaat saivat suurimman osan paikoista. Lokakuussa 1990 perustuslakia muutettiin ja presidentti Jaruzelskin kausi päätettiin kesken. Joulukuussa 1990 Lech Wałęsa valittiin presidentiksi. Hän nimitti Jan Krzysztof Bieleckin pääministeriksi. Puolan parlamenttivaalit 1989
Vaikka vaalit eivät olleet täysin demo­kraattiset, ne avasivat tien Tadeusz Mazowieckin hallituksen muodostamiselle ja rauhan­omaiselle siirtymiselle demo­kratiaan, mikä sai vahvistuksensa, kun Lech Wałęsa vuonna 1990 valittiin Puolan presidentiksi, ja varsinkin vuoden 1991 parlamenttivaalin jälkeen.
Zbigniew Messner
Zbigniew Stefan Messner (13. maaliskuuta 1929 Stryi, Puolan tasavalta – 10. tammikuuta 2014 Varsova, Puola) oli puolalainen taloustieteilijä, vasemmistopoliitikko ja Puolan kansantasavallan pääministeri marraskuusta 1985 vuoden 1988 syyskuuhun, jolloin hän erosi tehtävästään. Donald Tusk
Donald Tuskista tuli parlamenttivaalien voittaja 21. lokakuuta 2007 Kansalaisfoorumin ja maanviljelijöiden tukeman keskustalaisen Puolan kansanpuolueen saatua yhdessä vaaleissa enemmistön parlamenttiin. Presidentti Lech Kaczyński nimitti Tuskin uudeksi pääministeriksi 9. marraskuuta 2007. Jarosław Kaczyńskin pääministerikaudella vahingoittuneet suhteet Saksan kanssa paranivat Tuskin ollessa pääministerinä ja hänellä itsellään oli hyvät henkilökohtaiset välit Saksan liittokanslerin Angela Merkelin kanssa. Hallitus vahvisti kesäkuussa 2008 puolalaisjoukkojen vetäytymisen Irakista lokakuun loppuun mennessä. Ignacy Mościcki
Piłsudskin tehtyä vallankaappauksen 1926 kansalliskokous valitsi Mościckin Puolan presidentiksi ja uudelleen 1933. Hän pysyi Piłsudskille uskollisena. Piłsudskin kuoleman jälkeen Mościckin politiikka liberalisoitui. Saksan ja Neuvostoliiton hyökättyä Puolaan 1939 Mościcki pakeni Romaniaan, jossa hänet internoitiin hetkellisesti. Puolan presidentti
Puolan presidentti on Puolan valtionpäämies, joka valitaan viiden vuoden välein. Presidentti on asevoimien ylipäällikkö ja nimittää pääministerin. Nykyinen presidentti on Andrzej Duda, joka astui virkaansa 6. elokuuta 2015 voitettuaan toukokuussa 2015 pidetyissä presidentinvaaleissa silloisen presidentin Bronisław Komorowskin. Puolan historia
Puolassa pyrittiin šokkiterapiaan, mahdollisimman nopeaan siirtymiseen markkinatalouteen vuodesta 1990 alkaen professori Jeffrey Sachsin ja professori, valtiovarainministeri Leszek Balcerowiczin johdolla. Puolan elintaso kohosi ”20 vuodessa enemmän kuin missään muualla” ja vuonna 2008 Puolan bruttokansantuote oli 77 % korkeampi kuin 1989. Puola
Huhtikuussa 1989 hallitus ja Solidaarisuus-liike pääsivät sopimukseen, että kesäkuussa maassa oli järjestettävä osittain vapaat parlamentti­vaalit. Näissä vaaleissa Solidaarisuus sai lähes kaikki vapaasti valittavissa olleet paikat. Saman vuoden elokuussa maahan muodostettiin uusi Solidaarisuus-aktivisti Tadeusz Mazowieckin johtama hallitus, mikä merkitsi loppua kommunistien vuosi­kymmeniä kestäneelle valta-asemalle. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Kesällä 1990 Venäjän parlamentin puhemieheksi nousi populistinen demokraatti Boris Jeltsin. Hän ei ollut väleissä Neuvostoliiton presidenttinä toimineen Gorbatšovin kanssa, koska Gorbatšov oli erottanut Jeltsinin vuonna 1987 politbyroosta tämän arvosteltua perestroikaa liian hitaaksi. Tällöin Venäjä julistautui suvereeniksi. Kansan suosikki Jeltsin valittiin Venäjän presidentiksi kesällä 1991. Vuoden 1991 alussa jotkut sisäministeriön ja armeijan joukko-osastot tappoivat Riiassa ja Vilnassa yhteensä nelisenkymmentä henkeä ja onnistuivat jarruttamaan Baltian maiden itsenäistymistä. Kiro Gligorov
Kiro Gligorov (, 3. toukokuuta 1917, Štip – 1. tammikuuta 2012, Skopje) oli Makedonian ensimmäinen presidentti 27. tammikuuta 1991 – 19. marraskuuta 1999. Hänet valittiin uudelle kaudelle 1994. Suomen presidentinvaali 1994
Suomen kansainvälispoliittinen toimintaympäristö mullistui Mauno Koiviston jälkimmäisen presidenttikauden aikana. Berliinin muuri murtui marraskuussa 1989 ja entiset rautaesiripun takaiset Itä-Euroopan kansandemokratiat suuntautuivat kohti länttä. Saksat yhdistyivät lokakuun alussa 1990, kun niin aineelliseen kuin henkiseenkin vararikkoon ajautunut Itä-Saksa putosi Länsi-Saksan syliin. Suomi mitätöi Pariisin rauhansopimuksen vanhentuneiksi katsomansa määräykset syyskuussa 1990 yhteisymmärryksessä sopimuksen toisten osapuolien Neuvostoliiton ja Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa. Baltian maat itsenäistyivät vuoden 1991 aikana, Neuvostoliitto lakkasi olemasta vuoden 1991 lopussa ja Suomi tunnusti itsenäisiksi julistautuneet entiset neuvostotasavallat sisäisessä kaaoksessa ollutta Georgiaa lukuun ottamatta. YYA-sopimuksen todettiin rauenneen Suomen ja Neuvostoliiton seuraajavaltion Venäjän keskinäisellä noottien vaihdolla tammikuussa 1992. Keväällä 1992 Suomi jätti Ruotsin esimerkin mukaisesti jäsenhakemuksen Euroopan yhteisölle. Włodzimierz Cimoszewicz
Włodzimierz Cimoszewicz (s. 1950) on puolalainen poliitikko. Hän oli parlamentin puhemies ennen kuin hänestä tuli Puolan pääministeri 1. helmikuuta 1996. Hän kuului Demokraattiseen vasemmiston liittoon (SLD, entiset kommunistit). Tadeusz Mazowiecki
Tadeusz Mazowiecki (18. huhtikuuta 1927 Płock – 28. lokakuuta 2013 Varsova) oli Puolan ja samalla koko Itäblokin ensimmäinen ei-kommunistinen pääministeri toisen maailmansodan jälkeen sekä yksi puolalaisen Solidaarisuus-liikkeen johtajista. Hänet tunnettiin poliittisen uransa ohella kirjailijana ja toimittajana. Slovenian sosialistinen tasavalta
Maaliskuussa 1990 Slovenian sosialistisen tasavallan hallitus hyväksyi alueen perustuslakiin joitakin muutoksia, jotka mahdollistivat demokraattisen yhteiskuntajärjestyksen. Heti saman vuoden huhtikuussa pidettiinkin demokraattiset vaalit. Parlamenttivaalit voitti oppositio Jože Pučnikin johdolla. Samaan aikaan Milan Kučan, aiempi kommunistisen puolueen kansanedustaja, äänestettiin alueen presidentiksi. Kristillisdemokraattien Lojze Peterlesta tuli pääministeri, ja hän lopetti 45 vuotta kestäneen kommunistipuolueen hallinnon virallisesti. Tänä ajanjaksona Slovenia palautti vanhan lippunsa ja vaakunansa, mikä viittasi vahvasti alueen tulevaan itsenäistymiseen. Vanhan kansallislaulun, Naprej zastava slaven, tilalle oli tullut kappale nimeltä Zdravljica jo maaliskuussa 1990. Puolan sotatila
Puolasta kotoisin ollut paavi Johannes Paavali II otti kantaa kotimaassaan tapahtuneisiin väkivaltaisuuksiin ja kehotti osapuolia lopettamaan väkivaltaisuudet. Sotatila kumottiin virallisesti 22.7.1983. Maan kommunistijohto onnistui tavoitteessaan. Puolassa kytenyt vastarinta nujerrettiin kovalla kädellä, eikä Solidaarisuus-liike kyennyt vastustamaan kommunismidiktatuuria sotatilan aikana. Sotatilalla oli suuri vaikutus siihen, ettei muualla itäblokin maissa esiintynyt levottomuuksia ennen kuin Mihail Gorbatšov nousi valtaan Neuvostoliitossa. Sotatilan jälkeen maan hallinto pehmensi otettaan hieman ja vapautti poliittisia vankeja. Solidaarisuus-liikkeen ei kuitenkaan annettu jatkaa toimintaansa. Lech Kaczyński
Kaczyńskia kuljettanut lentokone syöksyi 10. huhtikuuta 2010 (06:56 UTC) maahan Venäjällä Smolenskin kaupungin lähellä. Turmassa kuoli yhteensä 96 henkilöä. Menehtyneiden joukossa olivat presidentti Kaczyński ja hänen puolisonsa sekä lukuisia Puolan johtavia poliitikkoja ja virkamiehiä kuten varapääministeri Przemysław Gosiewski, parlamentin alahuoneen varapuhemies Jerzy Szmajdziński, keskuspankin pääjohtaja Sławomir Skrzypek sekä asevoimien komentaja Franciszek Gągor, 12 kansanedustajaa ja kaksi senaattoria sekä piispa Tadeusz Płoski. Lehtitietojen mukaan laskeutumiskentällä oli sankka sumu, ja lennonjohto ehdotti laskeutumista Smolenskin Severnyin lentokentän sijaan Minskiin tai Moskovaan. Laskeutumista yritettiin neljä kertaa, joista viimeisellä kone osui puihin ja putosi noin kilometrin päähän kentästä. Józef Piłsudski
Piłsudskin tukijat laativat huhtikuussa 1935 häntä varten Puolalle uuden perustuslain. Piłsudski itse ehti kuolla toukokuussa 1935 ennen valintaansa presidentin virkaan. Suurin valta Puolassa siirtyi Piłsudskin uskolliselle kannattajalle marsalkka Edward Rydz-Śmigłylle, vaikka istuva presidentti Ignacy Mościcki säilytti nimellisesti valtansa. Algirdas Brazauskas
Algirdas Mykolas Brazauskas (22. syyskuuta 1932 Rokiškis – 26. kesäkuuta 2010 Vilna) oli liettualainen poliitikko. Hän edusti vuosina 1965–1990 Liettuan kommunistista puoluetta, vuosina 1990–2001 Liettuan demokraattista työväenpuoluetta ja tämän jälkeen Liettuan sosiaalidemokraattista puoluetta. Hän toimi maansa presidenttinä 25. helmikuuta 1993 – 25. helmikuuta 1998 ja pääministerinä 3. heinäkuuta 2001 – 31. toukokuuta 2006. Maansa johdossa hän oli jo kommunistisen puolueen pääsihteerinä vuosina 1988–1989 sekä korkeimman neuvoston puheenjohtajana vuosina 1990 ja 1992. Józef Piłsudski
Józef Klemens Piłsudski (5. joulukuuta 1867 – 12. toukokuuta 1935) oli puolalainen vallankumouksellinen ja valtiomies, sotamarsalkka ja armeijan perustaja, itsenäisen Puolan ensimmäinen valtionpäämies (1918–1922) ja myöhemmin Puolan tosiasiallinen johtaja (1926–1935). Fernando Collor de Mello
Fernando Collor de Mello (s. 2. elokuuta 1949) on brasilialainen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Brasilian presidentti 1990–1992. Hänestä tuli ensimmäinen suoralla vaalilla valittu presidentti Brasilian sotilashallituksen jälkeen. Hän lupasi rajuja talousuudistuksia, mutta ne eivät toteutuneet, ja inflaatio pysyi hillittömänä. Puolan toinen tasavalta
Puolan tasavalta oli 1918 ensimmäisen maailmansodan lopussa Saksan tappion vuoksi saksalaisten miehittämälle alueelle ensimmäistä kertaa uudelleen muodostunut valtio, joka oli itsenäinen vuoteen 1939 saakka. Tuolloin Saksa ja Neuvostoliitto jakoivat sen saksalaismiehityksen ja sitä edeltäneen salaisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen perusteella. Muodollisesti Puolan tasavalta lakkasi olemasta vasta 1952, kun maan perustuslain muutoksella siitä tuli Puolan kansantasavalta vuonna 1952. Puolan parlamenttivaalit 1989
Vaalit olivat ensimmäiset kommunistien valtaan­tulon jälkeen, joissa edes osa Sejmin jäsenistä valittiin yleisillä ja vapailla vaaleilla. Näiden paikkojen osalta Solidaarisuus-liike () sai ylivoimaisen vaalivoiton, mikä osaltaan johti kommunismin romahdukseen Puolassa. Vaalien jälkeen Puolasta tuli ensimmäinen silloisen itä­blokin maa, jossa vapaasti valittu kansan­edustus­laitos sai todellista valtaa. Vaikka vaalit eivät olleetkaan täysin demo­kraattiset, pitkälti niiden ansioista Puolaan voitiin muodostaa Tadeusz Mazowieckin hallitus, ja sekä Puolassa että muissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa voitiin seuraavien kuukausien aikana siirtyä demo­kratiaan, minkä Puolan vuoden 1991 vaalien jälkeen voitiin jo todeta tapahtuneen. Belgia
Leterme palasi pääministeriksi 25. marraskuuta 2009, kun hänen seuraajansa Herman Van Rompuy valittiin Euroopan unionin ensimmäiseksi presidentiksi. 22. huhtikuuta 2010 Leterme jätti eropyyntönsä kuninkaalle Flaamien liberaalipuolueen jätettyä aiemmin hallituksen johtuen kiistasta, joka koski ranskankielisten oikeuksia hollanninkielisellä alueella Brysselin ympäristössä. Ero johti uusien liittovaltion parlamenttivaalien järjestämiseen kesäkuussa 2010. Vaalien jälkeen hallitusneuvottelut pitkittyivät, ja lopulta uusi hallitus saatiin muodostettua 541 päivän neuvotteluiden jälkeen. Uutta hallitusta valittiin johtamaan Elio Di Rupo, joka on 40 vuoteen ensimmäinen maan ranskankielinen pääministeri. Jeffrey Sachs
Sachs alkoi neuvoa Puolan Solidaarisuus-liikettä 1989 ennen sen nousua hallitusvastuuseen elokuussa 1989. 1. tammikuuta 1990 Puolassa otettiin käyttöön ns. "šokkiterapia", nopeat liberaalit talousuudistukset. Puolan elintaso kohosi "20 vuodessa enemmän kuin missään muualla" ja vuonna 2008 Puolan bruttokansantuote oli 77 % korkeampi kuin 1989. Neuvostoliiton historia
Neuvostoliiton ja Puolan välit olivat aina olleet huonot, sitten Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan jälkeen, jossa Puola menetti mahdollisuuden vanhan Puola-Liettuan aikaisen Suur-Puolan luomiseen. Satoja tuhansia valkovenäläisiä ja ukrainalaisia jäi Neuvostoliittoa halveksivan ja venäläisiä vihaavan marsalkka Józef Piłsudskin diktaattorina 1926–1935 hallitsemaan Puolaan. Piłsudskin kuoleman jälkeen Puolaa hallitsi sotilasjuntta, joka lähestyi natsi-Saksaa. Kun Saksa hyökkäsi Puolaan syyskuussa 1939, Neuvostoliitto hyökkäsi reilun viikon kuluttua Puolan itäosiin ja miehitti ne Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti. Puolan parlamenttivaalit 2007
Vuoden 2005 vaalien jälkeen muodostettiin Puolassa enemmistöhallitus, jonka suurimpana puolueena oli Laki ja Oikeus. Pääministeriksi tuli presidentti Lech Kaczyńskin kaksoisveli Jarosław Kaczyński. Hallituksen muut puolueet olivat populistinen Itsepuolustus) ("Samoobrona") ja uskonnollis-oikeistolainen Puolan perheiden liitto (LPR). Piotr Jaroszewicz
Kenraali Piotr Jaroszewicz (8. syyskuuta 1909 – 1. syyskuuta 1992) oli Puolan kansantasavallan pääministeri vuodesta 1970 vuoteen 1980. Suomi 1950-luvulla
Toisen maailmansodan jälkeen Suomi oli siirtynyt ensimmäisen tasavallan ajasta toiseen tasavaltaan. Liittoutuneiden valvontakomissio oli lähtenyt Suomesta 1947, jolloin solmittiin Pariisin rauhansopimus. Vaaran vuodet olivat ohi. 1950-luvun alkaessa Suomen presidenttinä toimi 79-vuotias Juho Kusti Paasikivi. Hän oli sotien jälkeisen puolueettomuuslinjan eli niin kutsutun Paasikiven–Kekkosen linjan linjan luoja. Maaliskuussa 1956 presidentiksi valittiin 55-vuotias Urho Kekkonen. Hänestä tuli Suomen tasavallan pitkäaikaisin presidentti. Päinvastoin kuin 2000-luvulla, presidentillä oli laajat valtaoikeudet; hänellä oli oikeus jopa eduskunnan hajottamiseen. Pedro Pablo Kuczynski
Pedro Pablo Kuczynski (s. 1938 Lima) on perulainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 2005-2006 ja presidenttinä vuosina 2016-2018. Kuczynski valittiin maansa presidentiksi vuoden 2016 presidentinvaalissa. Kuczynski sai 50,1 prosenttia äänistä ja vastaehdokas Keiko Fujimori 49,9 prosenttia. Suomen presidentinvaali
Kaikkiaan kuusi tasavallan presidenttiä on tullut toimeensa suoraan Suomen pääministerin paikalta: P. E. Svinhufvud, Kyösti Kallio, Risto Ryti, J. K. Paasikivi, Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto. Eduskunnan puhemiehenä ovat ennen presidentiksi tuloaan toimineet K. J. Ståhlberg, Lauri Kristian Relander, Svinhufvud, Kallio, Kekkonen ja Sauli Niinistö. Suomen Pankin johtokunnassa ovat tulleista presidenteistä olleet Kallio, Ryti (pääjohtaja), Kekkonen ja Koivisto (pääjohtaja). Politiikan ulkopuolelta ovat tulleet presidentiksi Gustaf Mannerheim ja Martti Ahtisaari. Koivistoa ja Ahtisaarta lukuun ottamatta kaikki presidentit ovat aiemmin toimineet valtiopäivillä eli edustajana säätyvaltiopäivillä tai eduskunnassa jäseninä, lisäksi Ståhlberg oli kansanedustajana vielä yhden kauden presidenttikautensa jälkeenkin (1930–1933). Vuoden 1994 vaali muodostaa poikkeuksen presidentinvaalien historiassa, koska silloisista ehdokkaista kukaan ei ollut ennen vaalia toiminut pääministerinä tai eduskunnan puhemiehenä tai ollut Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä. Suomen presidentti-instituution historia
Vuonna 1999 eduskunta hyväksyi uuden perustuslain, joka tuli voimaan 1. maaliskuuta 2000 Suomen ensimmäisen naispresidentin Tarja Halosen ensimmäisen presidenttikauden alussa. Suomi siirtyi semipresidentiaalisesta järjestelmästä laajaan parlamentarismiin, useimmissa Euroopan maissa vallitsevaan käytäntöön, jossa ylin valta on pääministerillä ja valtionpäämiehen asema on ensisijaisesti edustuksellinen. Hallitustunnustelijan nimittäminen siirrettiin presidentiltä eduskunnalle. Ulkopoliittinen valta jaettiin presidentin ja valtioneuvoston kesken, kun aikaisemmin se oli kuulunut vain presidentille. Myös presidentin mahdollisuus vaikuttaa veto-oikeudella lakeihin väheni: aikaisemminkin presidentin veto-oikeus oli vain lykkäävä, mutta eduskunta saattoi käsitellä presidentin hylkäämän lain vasta seuraavien eduskuntavaalien jälkeen uudelleen siten, että se tuli voimaan ilman presidentin vahvistusta. Sen sijaan vuoden 2000 perustuslain voimaan tulosta asti eduskunta on voinut tehdä tämän jo ennen seuraavia eduskuntavaaleja. Myös presidentin oikeus lykätä lakien voimaantuloa vuosia eteenpäin (minkä Mauno Koivisto teki vuonna 1986 pyhäpäivien palauttamisessa vanhoille paikoilleen) poistui vuoden 2000 perustuslakiuudistuksessa. Puolan pääministeri
Puolan pääministeri (), virallisesti ministerineuvoston puheenjohtaja, on hallituksen tai ministerineuvoston johtaja. Hänet nimittää presidentti. Gdańsk
Gdańskilla oli tärkeä osa Puolan kommunistihallituksen kaatamisessa. Siellä järjestettiin hallituksenvastaiset mielenosoitukset, jotka johtivat Puolan kommunistisen johtajan Władysław Gomułkan eroon joulukuussa 1970. Kymmenen vuotta myöhemmin Gdańskin telakalla syntyi vapaa ammattiyhdistysliike Solidaarisuus ("Solidarność"), jonka vastustus johti kommunistisen hallinnon luhistumiseen vuonna 1989. Puolan presidentiksi valittiin sen johtaja Lech Wałęsa. Puolan yhdistynyt työväenpuolue
Gierek toi puoluejohtajana mukanaan länsimaisin lainoin rahoitettuja talousuudistuksia, mutta myös hänen hallintonsa ajautui taloudellisiin vaikeuksiin öljykriisin seurauksena vuodesta 1973 alkaen. Pitkällisten ja laajojen lakkojen seurauksena Gierek joutui lopulta vuonna 1980 laillistamaan uudistuksia vaatineen Solidaarisuus-liikkeen, ja myöntämään työläisille laillisen oikeuden lakkoihin. Myönnytyksien seurauksena puolueen keskuskomitea korvasi Gierekin Stanisław Kanialla, joka määräsi Gierekin vangittavaksi ja aloitti neuvottelut Solidaarisuus-liikkeen kanssa. Neuvostoliitto ei kuitenkaan hyväksynyt Kanian asemaa puoluejohtajana, ja painosti PZPR:n erottamaan hänet asemastaan jo vuonna 1981. Kanian tilalle puolueen johtoon nousi maan pääministeri, kenraali Wojciech Jaruzelski. Marián Čalfa
Marián Čalfa (s. 7. toukokuuta 1946) on slovakialainen poliitikko. Hän toimi Tšekkoslovakian pääministerinä hallituksessa, jonka enemmistö ei ollut kommunisteja 7. joulukuuta 1989 – 2. heinäkuuta 1992. 10. joulukuuta 1989 hän otti vastaan myös presidentin toimen, jolloin hän oli sekä presidentti että pääministeri. Kaksoisvirka kesti 29. joulukuuta 1989 saakka, jolloin maan uudeksi presidentiksi valittiin Václav Havel. Józef Piłsudski
Puolan toisen tasavallan (1918–1939) maaliskuun 1921 perustuslaki rajoitti huomattavasti presidentin valtaa ja Piłsudski kieltäytyi tehtävästä. Joulukuussa 1922 hän antoi valta-asemansa ystävälleen, uudelle presidentti Gabriel Narutowiczille. Kaksi päivää myöhemmin Narutowiczin ampui oikeistoradikaali antisemiitti taidekriitikko, joka oli aluksi halunnut murhata Piłsudskin. Kun oikeistolainen hallitus tuli valtaan, Piłsudski vetäytyi toukokuussa 1923 pääesikunnasta eläkkeelle Varsovan ulkopuolelle. Kansalaisfoorumi (puolue)
Kansalaisfoorumin kahdeksanvuotinen valtakausi päättyi tappioon vuoden 2015 parlamenttivaaleissa, joissa Laki ja oikeus -puolue otti selvän vaalivoiton saaden yksin enemmistön Sejmiin. Kansalaisfoorumin aikana Puolan talous oli kasvanut selvästi, mutta puolue oli menettänyt kannatustaan skandaalien myötä, jotka antoivat siitä vaikutelman elitistisenä. Vaalitappion jälkeen Kansalaisfoorumi valitsi puolueen uudeksi puheenjohtajaksi ulkoministerinä aiemmin toimineen Grzegorz Schetynan tammikuussa 2016. Liettuan demokraattinen työväenpuolue
Liettuan demokraattinen työväenpuolue (, LDDP) oli liettualainen sosiaalidemokraattinen puolue, joka perustettiin Liettuan kommunistisen puolueen seuraajaksi joulukuussa 1990. Puolueen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Algirdas Brazauskas, josta tuli Liettuan toisen tasavallan ensimmäinen presidentti. Brazauskasin seuraajaksi tuli Adolfas Šleževičius, joka toimi myös pääministerinä. Šleževičiusin jouduttua eroamaan korruptiosyytteiden takia hänen seuraajakseen tuli Česlovas Juršėnas. Boris Jeltsin
Boris Nikolajevitš Jeltsin (, 1. helmikuuta 1931 Butka, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 23. huhtikuuta 2007 Moskova, Venäjä) oli Venäjän ensimmäinen presidentti vuosina 1991–1999. Jeltsinillä oli myös keskeinen rooli Neuvostoliiton alasajossa, ja hänen presidenttikaudellaan Venäjällä tapahtui suuri joukko uudistuksia kohti markkinataloutta. Uudistusprosessi oli vaikea Neuvostoliiton lakkaamisen jätettyä jälkeensä suuria taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia, jotka leimasivat Venäjän koko 1990-lukua. Jeltsinin kaudella syttyi Tšetšenian sota. Luettelo Puolan presidenteistä
Tämä on luettelo Puolan presidenteistä sekä muista valtionpäämiehistä Bulgarian sosialistinen puolue
Maan ensimmäisissä monipuoluevaaleissa kesäkuussa 1990 puolue oli puhdistautunut kommunistisesta kaudestaan ja sai 53 % äänistä ja välivaiheiden jälkeen puoluejohtaja Zhan Videnov kohosi maan johtoon. Vuonna 2001 puolueen ehdokas Georgi Parvanov valittiin maan presidentiksi ja 2005 Sergei Stanišev pääministeriksi. Staniševin hallitus joutui kohtaamaan talousongelmia, joiden takia se hävisi seuraavissa 2009 parlamenttivaaleissa keskustaoikeiston ryhmittymälle. Vuoden 2013 parlamenttivaaleissa puolue sai 26,6 % äänistä, mutta hävisi silloinkin keskustaoikeiston ryhmittymälle, jonka hallitsevaksi ryhmäksi oli kohonnut GERB-puolue. Gazeta Wyborcza
Gazeta Wyborcza aloitti 8. toukokuuta 1989 tunnuslauseenaan "Nie ma wolności bez Solidarności" (Ei ole vapautta ilman Solidaarisuutta). Sen perustaminen oli yksi Puolan ns. pyöreän pöydän sopimuksen tuloksista kommunistisen Puolan hallituksen ja Solidaarisuus-liikkeen välillä. Lehti toimi Solidaarisuuden äänitorvena valmistauduttaessa puolittain vapaisiin vaaleihin, jotka pidettiin 4. kesäkuuta 1989. Tästä johtuu myös lehden nimi (suom. "Vaalilehti"). Gazeta Wyborcza oli ensimmäinen virallinen sanomalehti, joka julkaistiin kommunistisen järjestelmän kontrollin ulkopuolella kommunistien noustua valtaan toisen maailmansodan seurauksena. Lehden toimittajien mukaan sen ensipainos oli pieni (150 000) ja suhteellisen kallis, koska valtio rajoitti paperitoimituksia. Puolitoista vuotta myöhemmin päivittäinen levikki saavutti 500 000. Syyskuussa 1990, kun kommunismin hajoamisen jälkeen myös Solidaarisuus hajaantui, Lech Wałęsa kumosi lehden oikeuden käyttää Solidaarisuuden logoa. Sen jälkeen lehti on ollut sitoutumaton. Puolan historia
Vuoden 1947 vaalien jälkeen johtoon nousi Puolan yhdistynyt työväenpuolue ("Polska Zjednoczona Partia Robotnicza", PZPR) stalinisti Bolesław Bierutin johdolla. Vuonna 1952 Puola julistettiin virallisesti kansantasavallaksi ("Polska Rzeczpospolita Ludowa"). Stalinin kuoleman jälkeen Puolan johtoon nousi Władysław Gomułka. Kesäkuussa 1956 työläiset kapinoivat Poznańissa kulutustavaroiden puutteen ja ruuan hinnan vuoksi. 1960-luvulla Puolan talousongelmat olivat jatkuvia. Vuoden 1970 levottomuuksien jälkeen Gomułkan korvasi Edward Gierek. Länsilainojen turvin Puolan talouskasvu oli 1970-luvun alussa maailman nopeimpien joukossa. Yhdysvaltain presidentit Nixon, Ford ja Carter vierailivat kukin vuorollaan maassa. Vuoden 1973 öljykriisi johti uuteen talouskriisiin ja hinnankorotukset levottomuuksiin, erityisesti 1976 Radomissa. Puolalainen Krakovan piispa Karol Wojtyła valittiin lokakuussa 1978 paaviksi nimellä Johannes Paavali II. Hän vieraili kotimaassaan kesäkuussa 1979.
1980-luvun alussa maa oli raskaissa veloissa ja yritys nostaa lihan hintaa 1980 johti lakkoihin ja ammattiliitto Solidaarisuuden perustamiseen. Sitä johti Gdańskin Lenin-telakan sähkömies Lech Wałęsa. Solidaarisuus pakotti hallituksen neuvotteluihin. Syyskuussa 1980 Gierekin korvasi Stanisław Kania. Opposition voiman kasvun ja puolueen vallan murenemisen vuoksi johtoon nimitettiin 1981 puolustusministeri kenraali Wojciech Jaruzelski, joka julisti maan sotatilaan. Lähes kaikki Solidaarisuuden johtajat pidätettiin. Länsimaat asettivat Puolan ja Neuvostoliiton boikottiin ja levottomuudet jatkuivat vuosia. Sotatila kumottiin vähitellen ja vangitut vapautettiin 1980-luvun kuluessa. Wojciech Jaruzelski
Wojciech Jaruzelski sai Suomen korkeimman kunniamerkin, Suomen Valkoisen Ruusun suurristin ketjulla 1989. Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi muistomitalin Jaruzelskille 2005, mitä arvosteli muun muassa Tšekin presidentti Václav Klaus pitäen Jaruzelskia Tšekkoslovakian miehityksen 1968 symbolina. Kotimaansa presidentti Lech Kaczyński myönsi hänelle Siperiaan karkotettujen mitalin 2006, jonka Jaruzelski palautti arvostelun jälkeen Kaczynskin sanottua sen myöntämistä "virheeksi." Väkivallaton vastarinta
Solidaarisuus on puolalainen kansanliike ja ammattiliittofederaatio, joka perustettiin syyskuussa 1980 kommunistisessa Puolassa Gdańskin Lenin-telakalla. Liikkeen johtaman 10 miljoonan työläisen yleislakon ansiosta hallituksen oli pakko myöntää työläisille oikeus riippumattoman ammattiyhdistyksen perustamiseen, mikä paransi työläisten asemaa. 1980-luvun aikana unioni onnistui muodostamaan laajan antikommunistisen kansanliikeen, joka levisi aina kirkon jäsenistöön saakka. Myöhemmin liitto sai oikeuden osallistua vaaleihin, jotka se voitti. Liikkeen johtaja Lech Wałęsa valittiin Puolan uudeksi presidentiksi. Liikkeen toiminta perustui alusta alkaen väkivallattomuudelle. Mieczysław Rakowski
Rakowski suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1956 Varsovassa pääaineenaan historia. Hän on tullut tunnetuksi Puolan viimeistä edellisenä kommunistisena pääministerinä syyskuusta 1988 elokuuhun 1989. Hänen seuraajansa Czesław Kiszczak oli virassa vain alle kuukauden ennen Tadeusz Mazowieckia. Heinäkuusta 1989 tammikuuhun 1990 hän toimi puolueen pääsihteerinä eli käytännössä valtion korkeimman vallan käyttäjänä. Aleksandr Koržakov
Aleksandr Vasiljevitš Koržakov (, s. 31. tammikuuta 1950 Moskova) oli KGB:n kenraali ja Venäjän ensimmäisen presidentin Boris Jeltsinin henkivartija ja neuvonantaja vuosina 1985–1996. Hän seisoi Jeltsinin vierellä, kun Jeltsin piti kuuluisan puheensa panssarivaunun päällä äärikommunistien kaapattua vallan elokuussa 1991. Koržakov oli presidentin henkivartioston PSB:n komentaja 1993–1996. Vuonna 1996 Jeltsin erotti Koržakovin. Puola
Valtionpäämies on presidentti, joka valitaan kansanvaalilla viisivuotiskaudeksi. Kansa valitsee myös parlamentin eli kansalliskokouksen, jossa on 460-jäseninen alahuone ("Sejm") ja 100-jäseninen ylähuone. Alahuoneen jäsenet valitaan D'Hondtin menetelmällä nelivuotiskausiksi. Puolueilla on 5 prosentin äänikynnys, mikä ei kuitenkaan koske kansallisten vähemmistöjen puolueita. Ylähuoneen jäsenet valitaan lohkovaalilla vaalipiireittäin.Puolalla on kaksi korkeinta oikeusinstituutiota: korkein oikeus ja perustuslakituomioistuin. Korkeimman oikeuden jäsenet valitsee presidentti kansalliskokouksen suosituksen perusteella. perustuslakituomioistuin tuomarit valitsee parlamentin alahuone yhdeksänvuotiskausille. Alahuone asettaa myös (senaatin hyväksynnällä) asiamiehen valvomaan kansalaisoikeuksien toteutumista. Niitä koskevia lakeja yritettiin muuttaa kesällä 2017, mikä aiheutti laajoja mielenosoituksia Puolassa ja EU:n komissio uhkasi rangaistusmenettelyllä. Yleensä Laki ja oikeus -puolueeseen myötämielisesti suhtautuva presidentti Andrzej Duda käytti kuitenkin veto-oikeuttaan. Korkeimman oikeuden tuomarien nimitysoikeus olisi siirtynyt poliitikoille, samoin poliitikot olisivat valinneet enemmistön jäsenistä neuvostoon, joka valitsee alempien oikeusistuimien tuomarit. Franjo Tuđman
Franjo Tuđman, usein myös Franjo Tudjman (14. toukokuuta 1922 – 10. joulukuuta 1999) oli Kroatian ensimmäinen presidentti 1990-luvulla. Neuvostoliiton hajoaminen
Toukokuussa 1990 Boris Jeltsin nimitettiin Venäjän parlamentin puhemieheksi eli hänestä tuli käytännössä maan johtaja. Jeltsin erosi kommunistisesta puolueesta heinäkuussa 1990. Puolan yhdistynyt työväenpuolue
Sosialististen puolueiden muodostama "Demokraattinen liitto" oli edellisenä vuonna voittanut maan ensimmäiset sodanjälkeiset parlamenttivaalit virallisesti 80 % äänisaaliilla, saavuttaen parlamenttiin 394 paikkaa 444 mahdollisesta. Yleisesti epärehellisinä pidettyjen vaalien tulos kukisti 10 % osuuteen ja 28 paikkaan jätetyt Stanisław Mikołajczykin johtamat oppositiovoimat lopullisesti, ja salli kaiken vallan keskittämisen sosialisteille. Václav Havel
Vapaissa vaaleissa 1990 Havel säilytti paikkansa. Hän tuki voimakkaasti tšekkien ja slovakkien liittoa, vaikka jännitystä olikin ilmassa. 3. heinäkuuta 1992 liittoparlamentti ei enää slovakkiedustajien puuttuvan tuen vuoksi valinnut Havelia presidentiksi, vaikka hän oli ainoa ehdokas. Slovakkien julistauduttua itsenäiseksi Havel erosi 20. heinäkuuta presidentin virasta. Puolan pakolaishallitus
Puolan Tasavallan presidentti Ignacy Moscicki julkaisi asiasta tiedotteen Kutyn kylässä Ukrainassa lähellä Puolan rajaa syyskuun 17. päivänä 1939. Tiedotteessa hän ilmoitti vallan siirtämisestä senaatin puhemiehelle Wladyslaw Rackiewiszille. Bolesław Bierut
Bierut oli syntynyt lähellä Lublinia. Hän suoritti opintonsa Kommunistisen Internationaalin koulussa. Kun Josif Stalin oli lakkauttanut Puolan kommunistipuolueen 1938, Bierut selvisi suuresta vainosta, joka koetteli puolalaisia kommunisteja. Hänet kutsuttiin uuden Puolalaisten työläisten puolueen johtajaksi 1943 ja oli jäsenenä Puolan parlamentissa 1944–1947. Bierut oli Neuvostoliiton työkaluna Puolan kommunistien vallankaappauksessa. Hän oli Puolan kansantasavallan presidenttinä viran olemassaolon ajan vuosina 1947–1952. Hän kieltäytyi järjestämästä kommunistipoliitikkojen oikeudenkäyntejä ennen seuraajansa Władysław Gomułkan syrjäyttämistä puolueen pääsihteerin virasta vuonna 1948. Hän kuitenkin tuomitsi näytösoikeudenkäynneissä toisen maailmansodan sotilasjohtajia kuten kenraali Stanislaw Tatarin, 40 Wolność i Niepodległość (WiN, Vapaus ja Itsenäisyys) -järjestön jäsentä ja kirkon johtajia. Monet vastustajat hänen hallintonsa aikana, kuten "Auschwitzin sankari" Witold Pilecki, tuomittiin kuolemaan salaisissa oikeudenkäynneissä. Bierut kuoli 12.3.1956 ollessaan Moskovassa seuraamassa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 20. puoluekokousta. Tarja Halonen
Tarja Kaarina Halonen (s. 24. joulukuuta 1943 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Suomen tasavallan 11. presidenttinä ja ensimmäisenä naispuolisena valtionpäämiehenä vuosina 2000–2012. Hän astui virkaan 1. maaliskuuta 2000, ja hänet valittiin uudelleen tasavallan presidentiksi vuonna 2006. Puolan historia 1945–1989
Stalinismin kausi päättyi, kun Władysław Gomułka nousi Puolan yhtyneen työväenpuolueen johtajaksi vuonna 1956 ilman Neuvostoliitolta saatua lupaa. Hänen uudistuksensa olivat suosittuja ja hänen teesinsä ”puolalainen tie sosialismiin” sai kannatusta. Palkat nousivat 50 prosentilla ja maan raskasta teollisuutta kehitettiin. Maatilojen kollektivisointi peruttiin, sensuuria höllennettiin ja yhteistyö katolisen kirkon kanssa aloitettiin. Puolan oli kuitenkin nöyrryttävä allekirjoittamaan 14. toukokuuta 1955 sopimus Varsovan liiton perustamisesta. Wojciech Jaruzelski
Puolan kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri Stanisław Kania nimitti Jaruzelskin pääministeriksi 11. helmikuuta 1981, kun vuonna 1980 perustettu Solidaarisuus-ammattiyhdistysliike alkoi vaatia kommunistisen diktatuurin lopettamista ja rauhanomaista siirtymistä demokratiaan. Jaruzelski yritti neuvotella lakkoilijoiden kanssa vaatimuksista muttei saavuttanut tuloksia. 18. lokakuuta 1981 hän seurasi Kaniaa puolueen ensimmäisenä sihteerinä. Jaruzelski julisti 13. joulukuuta 1981 pääministerinä sotatilan ja murskasi Solidaarisuuden ja muun opposition ”"pelastaakseen maan kuilun partaalta"”. Lukuisia opposition edustajia vangittiin ja Solidaarisuus siirtyi maanalaiseen toimintaan. Ignacy Mościcki
Ignacy Mościcki (1. joulukuuta 1867 – 2. lokakuuta 1946) oli puolalainen kemisti ja Puolan tasavallan presidentti vuosina 1926–1939. Puolan parlamenttivaalit 1989
Puolan parlamentin vaalit 1989 olivat kymmenennet Puolan kansan­tasa­vallan parlamentin vaalit ja yhdennet­toista vaalit sen jälkeen, kun kommunistit toisen maailman­sodan jälkeen vuonna 1945 nousivat maassa valtaan. Vaalien ensimmäinen kierros pidettiin sunnun­taina 4. kesäkuuta 1989, toinen kaksi viikkoa myöhemmin 18. kesäkuuta. Toisella kierroksella täytettiin 35 Sejmin edustajapaikkaa, jotka ensimmäisellä kierroksella jäivät täyttämättä. Włodzimierz Potasiński
Potasiński menehtyi 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä lukuisia muita maan johtohenkilöitä. Laki ja oikeus
Puolueen perustivat vuonna 2001 kaksoisveljet Lech Kaczyński ja Jarosław Kaczyński. Lech Kaczyński oli vuosina 2005–2010 Puolan presidentti ja Jarosław Kaczyński oli pääministeri vuosina 2006–2007. Władysław Szpilman
Władysław ”Władek” Szpilman (5. joulukuuta 1911 Sosnowiec – 6. heinäkuuta 2000 Varsova) oli puolalainen pianisti, säveltäjä ja muistelmakirjailija. Puolan ulkopuolella Szpilman tunnetaan laajalti Roman Polańskin elokuvan "Pianisti" päähenkilönä. Elokuva perustuu hänen kirjaansa siitä, kuinka hän selvisi holokaustista. Marraskuussa 1998 Szpilman sai Puolan presidentin myöntämän Puolan korkeimman kunniamerkin (Kommandor Orderin Polonia Restitutan tähdellä). Vapaudenristi (Puola)
Vapaudenristi perustettiin Puolan presidentin Ignacy Mościckin asetuksella 29. lokakuuta 1930. Se tuli myöntää henkilöille, jotka olivat tehneet työtä isänmaan itsenäisyyden eteen ennen ensimmäistä maailmansotaa, sen aikana tai vuosien 1918–1921 sotatoimissa. Ansioitumista Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa ei kuitenkaan laskettu mukaan, sillä siinä kunnostautuneille oli oma kunniamerkkinsä. Vapaudenristi oli suunniteltu erityisesti puolalaisten legioonien ja niiden edeltäjien jäseniä silmällä pitäen. Esimerkiksi vuoden 1863 tammikuun kansannousuun osallistuneita oli vielä elossa ansiomerkin perustamisvuonna. Yksi kunniamerkin perustamiseen suuresti vaikuttaneista oli Józef Piłsudskin vaimo Alexsandra Piłsudska (o.s. Szczerbińska 1882–1963). Sen myöntöpäiväksi valittiin ensimmäisen maailmansodan päättymispäivä 11. marraskuuta, joka vakiinnutettiin myöhemmin itsenäisyyspäiväksi. Vuoden 1938 jälkeen se myönnettiin myös henkilöille, jotka olivat vastuussa Zaolzien alueen uudelleenliittämisestä Puolaan. Andrzej Duda
Andrzej Sebastian Duda (s. 16. toukokuuta 1972 Krakova) on Puolan nykyinen presidentti. Puola
Toukokuun 1926 marsalkka Piłsudskin johtama vallankaappaus nosti valtaan Sanacja-liikkeen, ja Piłsudski hallitsi Puolaa aina kuolemaansa 1935 asti. Sen jälkeen vastakkain olivat maltillisemman presidentti Ignacy Mościckin ”presidentin miehet” ja Piłsudskin asevoimien tarkastajaksi nimittämän Edward Rydz-Śmigłyn ”marsalkan miehet”. Slovakian presidentti
Presidentin virka perustettiin Slovakian perustuslailla 1. tammikuuta 1993, kun Slovakia pysyvästi erosi Tšekkoslovakiasta ja itsenäistyi. Virka oli avoin 2. maaliskuuta 1993 asti, jolloin maan ensimmäinen presidentti Michal Kováč valittiin Slovakian tasavallan kansallisen neuvoston toimesta. Vuonna 1998 kansallinen neuvosto oli kykenemätön valitsemaan maalle uutta presidenttiä, jolloin presidentin virka oli avoin puolen vuoden ajan. Presidentin velvollisuuksia ja valtaa käyttivät maan pääministeri ja kansallisen neuvoston puhemies yhdessä. Asian ratkaisemiseksi perustuslakia muutettiin, jonka seurauksena presidentti alettiin valita vaaleilla. Slovakiassa on järjestetty presidentinvaali vuosina 1999, 2004 ja 2009. Puolan historia
Entinen kommunisti Aleksander Kwaśniewski voitti Wałęsan presidentinvaalissa 1995 ja hänet valittiin uudelleen 2000. Demokraattinen vasemmistoliitto (SLD), vasemmistopuolueiden muodostama koalitio, johon kuuluivat myös entiset kommunistit, otettiin hallitukseen 1993. Vuoden 1997 vaalit voitti Solidaarisuuden tukema ryhmittymä AWS. Lokakuussa 2001 muodostettiin hallitus Demokraattisen vasemmistoliiton (SLD) ja Talonpoikien puolueen kesken. Talonpoikien puolue erotettiin hallituksesta maaliskuussa 2003, kun se kieltäytyi tukemasta hallituksen budjettiesitystä. SLD:n Leszek Miller jatkoi pääministerinä vähemmistöhallituksessa. Vuonna 2005 konservatiivinen Laki ja oikeus voitti parlamenttivaalit ja sen edustaja Lech Kaczyński valittiin presidentiksi. Kaczyński ja 89 muuta puolalaista merkkihenkilöä kuoli kuitenkin 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa Smolenskissa Venäjällä. Presidentin seurue oli ollut matkalla muistamaan Katynin joukkomurhan uhreja paikan päälle. Presidentinvaaleissa 2010 valituksi tuli Bronisław Komorowski. Leszek Balcerowicz
Puolassa pyrittiin mahdollisimman nopeaan siirtymiseen markkinatalouteen vuodesta 1990 alkaen Balcerowiczin ja professori Jeffrey Sachsin johdolla. Puolan elintaso kohosi ”20 vuodessa enemmän kuin missään muualla”, ja vuonna 2008 Puolan bruttokansantuote oli 77 % korkeampi kuin 1989. Tätä Balcerowizin politiikkaa kutsuttiin sokkiterapiaksi. Balcerowiczin mukaan nyt Puolan pitäisi entistä nopeammin purkaa sääntelyä ja yksityistää loput valtion omistamat yritykset. Józef Piłsudski
8. marraskuuta 1918 Piłsudski ja hänen toverinsa eversti Kazimierz Sosnkowski vapautettiin ja lähetettiin junalla Varsovaan, aivan kuten Lenin lähetetty ennen heitä Venäjälle. 11. marraskuuta Piłsudski nimitettiin ylipäälliköksi ja valtionhoitajaneuvosto luovutti valtansa hänelle. 14. marraskuuta hänestä tuli Puolan valtion päämies ("Naczelnik Panstwa"). Sosialistijuuristaan huolimatta hän ei ryhtynyt yhteiskunnallisiin uudistuksiin. 1980-luku
Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev kuoli syksyllä 1982 sairastettuaan jo pitkään. Tämän jälkeen maata johtivat lyhyen aikaa Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko, jälkimmäinen vain vajaan vuoden. Mihail Gorbatšov nousi Neuvostoliiton johtoon 1985, ja hän oli maan viimeinen päämies vuoteen 1991 asti, jolloin Neuvostoliitto hajosi. Hänen uudistuspyrkimyksensä johtivat liennytykseen ja kylmän sodan päättymiseen mutta samalla Neuvostoliiton kommunistinen puolue menetti poliittisen valta-asemansa, mikä lopulta johti Neuvostoliiton hajoamiseen. Hajoamisen alkusoittoa oli Berliinin muurin murtuminen 1989. Saksan demokraattinen tasavalta eli Itä-Saksa katosi Euroopan kartalta heti vuosikymmenen vaihduttua. Milan Kučan
Milan Kučan (s. 14. tammikuuta 1941) on slovenialainen poliitikko ja Slovenian ensimmäinen presidentti 1991–2002. Hän oli merkittävä poliitikko jo Jugoslavian aikoina. Suomi 1990-luvulla
Suomessa käytiin presidentinvaali vuonna 1994. Kaksi kautta istunut Mauno Koivisto ei ollut enää ehdokkaana, ja hänen seuraajakseen valittiin SDP:n ehdokas, vuosien ajan kansainvälisissä tehtävissä toiminut Martti Ahtisaari. Presidentinvaalissa oli mukana kaikkiaan ennätykselliset 11 ehdokasta, joista seitsemän oli puolueiden ja neljä eri valitsijayhdistysten asettamia. Yksi vaalin huomiota herättänyt piirre oli, ettei kukaan ehdokkaista ollut koskaan toiminut pääministerinä, eduskunnan puhemiehenä tai Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä. Presidentinvaalissa ei enää valittu valitsijamiehiä, vaan se oli ensimmäinen suora kansanvaali. Władisław Sikorski
Huhtikuussa 1920 Sikorskista tuli Puolan yleisesikunnan johtaja. Vuosien 1922 ja 1925 välillä hän toimi korkeissa hallitusviroissa. Puolan presidentin Gabriel Narutowiczin tapon jälkeen Sikorski nimitettiin pääministeriksi. Sikorski toimi 18. joulukuuta 1922 ja 26. toukokuuta 1923 välisen ajan samaan aikaan sekä pääministerinä ja sisäministerinä. Lyhyen pääministeriytensä aikana Sikorskista tuli suosittu Puolassa. Andrzej Karweta
Karweta menehtyi 10. huhtikuuta 2010 lento-onnettomuudessa matkalla toisen maailmansodan aikana tapahtuneen Katynin joukkomurhan 70-vuotismuistojuhlaan. Onnettomuudessa kuoli myös Puolan presidentti Lech Kaczyński sekä lukuisia muita maan johtohenkilöitä. Puolan presidentinvaalit 2010
Puolan presidentinvaalit pidettiin 20. kesäkuuta 2010. Presidentti valitaan suoralla kansanvaalilla, jossa valituksi tulleen tulee saada enemmistö äänistä. Koska kukaan 17 ehdokkaasta ei saanut enemmistöä ensimmäisellä vaalikierroksella, pidettiin toinen vaalikierros 4. heinäkuuta 2010 kahden eniten ääniä saaneen välillä. Toiselle kierrokselle pääsivät Bronisław Komorowski, Kansalaisfoorumi (parlamentin puhemies, perustuslain määräämä väliaikainen presidentti sekä Jaroslaw Kaczyński, Laki ja oikeus (entinen pääministeri, edesmenneen presidentin kaksoisveli). Komorowski voitti vaalit 53 prosentilla toisen kierroksen äänistä. Jarosław Kaczyński
Puolan sotatilan (1980–1981) aikana Jarosław Kaczyński oli Solidaarisuus-liikkeen "Tygodnik Solidarność" -lehden päätoimittaja. Vuonna 1990 veljekset perustivat "Porozumienie Centrum" -puolueen, jonka puheenjohtajana hän oli myöhemmin. J. Kaczyński oli 1991–1993 ja 1997–2001 Sejmin jäsen. Hänellä on oikeustieteen tohtorin tutkinto. Wojciech Jaruzelski
1980-luvulla Jaruzelski yritti useita kertoja neuvotella tuloksettomasti löytääkseen konsensuksen talousuudistusten tekemiseen. Hän pysäytti maan talousromahduksen ottamatta ulkomaisia lainoja. Uudistusten toista kierrosta vuonna 1988 protestoitiin laajoilla lakoilla. Vuoden 1988 lopussa hän aloitti neuvottelut katolisen kirkon, jonka paavina oli puolalainen Johannes Paavali II, ja Solidaarisuuden kanssa Neuvostoliiton viimeisen presidentin Mihail Gorbatšovin tuella. Vaalien 1989 jälkeen kommunistit menettivät valtansa ja Jaruzelskista tuli maan presidentti. Häntä seurasi presidenttinä Lech Wałęsa joulukuussa 1990. Puolan parlamenttivaalit 1989
Pulan yhdistynyt työväenpuolue (PZPR) ja sen perinteiset liittolaiset saivat pitää ne 65 % parlamentin paikoista, jotka niille oli taattu. Sejm valtsi äänestyksellä PZPR:n sihteerin, kenraali Wojciech Jaruzelskin presidentiksi, mutta hän sai vain yhden äänen enemmistön; hän vuorostaan nimitti kenraali Czesław Kiszczakin pääministeriksi. Nämä yrittivät tarjota hallituksessa näön vuoksi Solidaarisuudelle muutamia paikkoja. Solidaarisuuden johtajat saivat kuitenkin PZPR:n pitkä­aikaiset satelliitti­puolueet, SZL:N ja SD:n (jonka edustajista jotkut olivat jo saaneet Solidaarisuudelta tukea vaalien toisella kierroksella), vaihtamaan puolta ja muodostamaan kokoomus­hallituksen Solidaarisuuden kanssa. PZPR, jolla oli 37,6 % paikoista, havaitsi olevansa vähemmistönä. Moskovan hylkäämänä Kiszczak erosi virastaan 14. elokuuta. Kun Jaruzelksilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin valita Solidaarisuuden jäsen pää­ministeriksi, 24. elokuuta hän nimitti tehtävään Solidaarisuuden aktivistin, Tadeusz Mazowieckin Solidaarisuuden johtaman kokoomus­hallituksen johtajaksi. Täten seurasi lyhyt kausi, jota on luonnehdittu sanoilla "Teidän presidenttinne, meidän pää­ministerimme." Jedwabnen joukkomurha
Vuonna 2001 Puolan presidentti Aleksander Kwaśniewski pyysi juutalaisilta julkisesti anteeksi Jedwabnen tapahtumia. Puolan historia 1945–1989
Paavi Johannes Paavali II:n valinta paaviksi ensimmäisenä puolalaisena oli odottamatonta vuonna 1978. Tapahtuma voimisti kommunismin vastustusta Puolassa. Gdanskin satamassa alkoi lakko elokuussa 1980. Riippumaton ammattiyhdistysliike ”Solidaarisuus” perustettiin syyskuussa 1980. ”Solidaarisuus” pakotti Wojciech Jaruzelskin julistamaan sotatilan joulukuussa 1981 ja vangitsemaan suurimman osan opposition johtajista. Muutos oli kuitenkin väistämätön. Mihail Gorbatšovin uudistukset Neuvostoliitossa vähensivät katolisen kirkon, ammattiyhdistysliikkeen ja ulkomaisten tukijoiden painostusta. Kommunistien oli pakko neuvotella vastustajiensa kanssa. Pyöreän pöydän neuvottelut muuttivat radikaalisti Puolan hallitusta ja yhteiskuntaa 1989. Solidaarisuus laillistettiin uudelleen ja se pääsi mukaan tuleviin vaaleihin. Solidaarisuuden ehdokkaat saavuttivat voiton rajoitetuissa vaaleissa kesäkuussa 1989, mikä mahdollisti Keski- ja Itä-Euroopassa rauhanomaisen siirtymisen kommunismista demokratiaan. Jaruzelski erosi Puolan johdosta 1990. Häntä seurasi presidenttinä Lech Wałęsa joulukuussa 1990. Solidaarisuusjohtoinen koalitiohallitus oli muodostettu. Kommunistisesta Puolan kansantasavallasta oli jälleen tullut Puolan tasavalta. Miloš Zeman
Miloš Zeman (s. 28. syyskuuta 1944 Kolín) on tšekkiläinen poliitikko ja vuodesta 2013 Tšekin presidentti. Hän oli sosiaalidemokraattisen puolueen (ČSSD) johtaja 1993–2001. Hän oli alahuoneen puhemies 1996–1998 ja pääministeri 1998–2002. Hän nosti ennen heikon ČSSD:n 30 prosentin ääniosuuteen. Tadeusz Mazowiecki
Vuonna 1987 Mazowiecki vietti vuoden ulkomailla, minä aikana hän oli yhteydessä poliitikkojen ja ammattiyhdistysten edustajien kanssa. Puolaan palattuaan hän oli aktiivinen kommunistisen Puolan hallituksen ja Solidaarisuus-liikkeen välillä sovitun ns. Puolan pyöreän pöydän sopimuksen järjestelyissä. Tämän sopimuksen myötä suurimmalta osin vapaat vaalit pystyttiin järjestämään 4. kesäkuuta 1989, joissa Solidaarisuus-liike nousi historialliseen voittoon. 17. elokuuta 1989 Puolan valtionpäämies Wojciech Jaruzelski suostui Lech Wałęsan pyyntöön nimittää Puolan seuraava pääministeri Solidaarisuus-liikkeen piiristä. Wałęsa valitsi kandidaatiksi Mazowieckin ja 21. elokuuta 1989 Jaruzelski nimitti hänet pääministerikandidaatiksi. Kolme päivää myöhemmin Sejmin äänestettyä Mazowieckistä tuli Puolan ensimmäinen ei-kommunistinen pääministeri moniin vuosikymmeniin. Ukraina
Ukraina itsenäistyi Neuvostoliitosta vuonna 1991. Ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Leonid Kravtšuk, jonka kaudella kuitenkin huikea inflaatio ja levottomuudet pakottivat ennenaikaiset vaalit järjestettäviksi. Vuonna 1992 pääministerinä aloittanut Leonid Kutšma nousi Ukrainan presidentiksi 1994. Kutšmankin kausi oli täynnä skandaaleita, vaikka talous hieman parantuikin hänen aikanaan. Solidaarisuus (liike)
Huhtikuussa 1989 liike laillistettiin ja sen annettiin osallistua kesäkuussa pidettyihin parlamenttivaaleihin. Näissä rajoitetuissa vaaleissa unionin ehdokkaat voittivat selvästi ja omalta osaltaan laukaisivat rauhanomaisten, antikommunististen vastavallankumouksien aallon Keski- ja Itä-Euroopassa 4. kesäkuuta alkaen. Solidaarisuusliikkeen Tadeusz Mazowieckista tuli Puolan pääministeri 24. elokuuta 1989, kun kommunistipuolueen ehdokas ei kyennyt muodostamaan hallitusta. Elokuun loppuun mennessä Solidaarisuusliikkeen johtama koalitiohallitus muodostettiin ja saman vuoden joulukuussa Wałęsa valittiin presidentiksi. Elokuussa 1989 valtaan noussut hallitus oli Itä-Euroopan ensimmäinen ei-kommunistinen hallitus. Puolan kulttuuri
Puolan kansallisrunoilija on romantikko Adam Mickiewicz (1798–1855). Henryk Sienkiewicz (1846-1916) oli Puolan ensimmäinen Nobel-palkittu kirjailija. Krzysztof Kamil Baczyński kuvasi runoissaan toisen maailmansodan kauheuksia. Stanisław Jerzy Lec tunnetaan sarkastisista aforismeistaan. Runoilija Wisława Szymborska sai Nobelin vuonna 1996. Stanisław Lem tuli tunnetuksi scifi-kirjoistaan. Puolan kansanpuolue
Puolan kansanpuolue () on puolalainen kristillisdemokraattinen agraaripuolue. Kansanpuolue on perustettu vuonna 1990. Puolan yhdistynyt työväenpuolue
Vuonna 1892 perustetun PPS:n maltilliset sosialistit päätyivät kuitenkin vastustamaan yhdistymistä 1942 perustetun, Neuvostoliitolle uskollisen PPR:n kanssa. Vastustuksen seurauksena puolueiden kommunistit aloittivat sisäisen puhdistuksen, jossa jopa yli neljännes puolueiden jäsenistöstä suljettiin poliittisen toiminnan ulkopuolelle. Syntynyt yhteisymmärrys mahdollisti viimein uuden puolueen perustamisen PPR:n ensimmäisen sihteerin ja maan presidentin Bolesław Bierutin johdolla. Sławomir Skrzypek
Sławomir Skrzypek (10. toukokuuta 1963 Katowice – 10. huhtikuuta 2010 Smolensk) oli Puolan keskuspankin johtaja. Hän sai surmansa Smolenskin lento-onnettomuudessa, jossa menehtyi myös Puolan presidentti Lech Kaczyński ja 94 muuta ihmistä. Andrzej Duda
Andrzej Duda oli konservatiivisen Laki ja oikeus -puolueen ehdokas vuoden 2015 presidentinvaaleissa. Hän voitti ensimmäisen kierroksen 34,8 %:n kannatuksella. Toisella kierroksella hän syrjäytti istuvan presidentin Bronisław Komorowskin saatuaan 51,55 % äänistä. Toukokuussa 2015 hänestä tuli Wolbromin kunniakansalainen. Neuvostoliiton presidentti
Neuvostoliiton presidentti oli Neuvostoliiton valtionpäämies 15. maaliskuuta 1990 ja 25. joulukuuta 1991 välillä. Mihail Gorbatšov oli ainoa viran haltija ja samanaikaisesti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri. Hän erosi pääsihteerin virasta vuoden 1991 Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen. Puolan presidentinvaalit 2010
Presidentinvaalit jouduttiin järjestämään ennenaikaisesti, koska Puolan edellinen presidentti Lech Kaczyński kuoli lento-onnettomuudessa 10. huhtikuuta 2010. Puolan parlamenttivaalit 2007
Keskusta-vasemmistolainen LiD koki menetyksen kun entinen pääministeri Leszek Miller ilmoitti siirtymisestään populistiseen Itsepuolustus-puolueeseen. LiD koki lisäksi vaikeuksia kun sen johtaja, entinen presidentti Aleksander Kwaśniewski esiintyi humalaisena Ukrainassa pidetyssä luentotilaisuudessa. Aljaksandr Lukašenka
Aljaksandr Ryhoravitš Lukašenka (, , s. 30. elokuuta 1954 Kopys, Valko-Venäjä) on Valko-Venäjän presidentti. Hänet valittiin presidentiksi vuonna 1994. Vuonna 1996 hänen ensimmäistä kauttaan pidennettiin seitsemään vuoteen ja hänet valittiin uudelleen 2001 ja 2006. Puolan historia
Toukokuun 1926 sotasankari marsalkka Piłsudskin vallankaappaus nosti valtaan Sanacja-liikkeen. Piłsudski hallitsi aina kuolemaansa 1935 asti. Hänen kuolemansakin jälkeen vastakkain olivat maltillisemman presidentti Ignacy Mościckin ”presidentin miehet” ja Piłsudskin asevoimien tarkastajaksi nimittämän Edward Rydz-Śmigłyn "marsalkan miehet." Ion Iliescu
Ion Iliescu (s. 3. maaliskuuta 1930 Oltenița) on romanialainen poliitikko. Hän oli Romanian presidentti 1990–1996 ja 2000–2004 ja sittemmin sosiaalidemokraattisen puolueen senaattori. Tšekin historia
Tšekin presidenttinä toimi vuoteen 2003 asti kirjailija ja entinen toisinajattelija Václav Havel. Sen jälkeen maan presidenttinä toimi kaksi kautta (2003–2013) hänen vanha kilpailijansa Václav Klaus. Klaus oli perustamassa kansalaisdemokraattista puoluetta (Občanská demokratická strana, ODS) ja johti sitä pitkään. Mirek Topolánekin puoluejohtajakaudella Klausin suhde puolueeseen on viilennyt ja hän on luopunut sen kunniapuheenjohtajuudesta. Valtavirrasta poikkeavista ilmastonmuutos- ja EU-kannoistaan tunnettu Klaus oli silti maan suosituimpia poliitikkoja. Bulgarian historia
Maa siirtyi monipuoluejärjestelmään ja kommunistinen puolue muutti nimensä Bulgarian sosialistiseksi puolueeksi (BSP). Sen vastapainoksi syntyi Demokraattisten voimien liitto (SDS). Ensimmäisissä monipuoluevaaleissa kesäkuussa 1990 sosialistit saivat 53 % äänistä ja SDS kolmanneksen. Maa ajautui talousromahdukseen ja monenlaisiin levottomuuksiin. Mladenov erosi ja parlamentti nimitti johtoon SDS:n Želju Želevin. Kun uusi perustuslaki hyväksyttiin, vuoden 1991 vaaleissa voitti Demokraattisen voimien liitto. Želevista tuli 1992 maan ensimmäinen suoraan valittu presidentti. Vuonna 1993 tehtiin massayksityistäminen kupongeilla. Tšekkoslovakia
Kommunistivalta sortui laajojen mielenosoitusten jälkeen rauhanomaisesti loppuvuonna 1989 (ns. samettivallankumous). Huhtikuussa 1990 valtion viralliseksi nimeksi tuli "Tšekin ja Slovakian liittotasavalta". Kesäkuussa 1990 pidetyissä parlamenttivaaleissa kommunistit menettivät valta-asemansa ja saivat vain 13 prosentin kannatuksen, kun taas samettivallankumouksen organisoinut Kansalaisfoorumi voitti yli puolet parlamenttipaikoista. Sen sijaan muissa Itä-Euroopan entisissä kansandemokratioissa hyvin menestyneet kristillisdemokraatit saivat Tšekkoslovakiassa kommunistejakin heikomman kannatuksen. Vuonna 1990 Tšekkoslovakian johdossa olivat presidentti Václav Havel, parlamentin puhemies ja vuoden 1968 Prahan kevään sankari Alexander Dubček sekä kommunistisesta puolueesta eronnut pääministeri Marián Čalfa. Maan suurimmiksi tulevaisuuden haasteiksi arvioitiin talouselämän jälkeenjääneisyyden ja mittavien ympäristövahinkojen korjaaminen. Tammikuussa 1991 Tšekkoslovakia hyväksyttiin Euroopan neuvoston jäseneksi. Helmikuussa 1992 Tšekkoslovakia ja Saksa allekirjoittivat sopimuksen hyvästä naapuruudesta, mutta Tšekkoslovakian pettymykseksi Saksa ei vieläkään julistanut vuoden 1938 Münchenin sopimusta alusta alkaen laittomaksi. Romanian vallankumous 1989
27. joulukuuta Kansallisen pelastuksen rintama lakkautti Ceaușescun kommunistihallinnon yksipuoluediktatuurin. Sen tilalle perustettiin väliaikaishallitus, Kansallisen pelastuksen rintaman neuvosto, jota johtivat Ion Iliescu presidenttinä ja Petre Roman pääministerinä. Ulkomaat tunnustivat Kansallisen pelastuksen rintaman neuvoston Romanian lailliseksi hallitukseksi. Monet ulkomaiset poliitikot, kuten Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush, Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov, Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri Margaret Thatcher, Ranskan presidentti François Mitterrand, Länsi-Saksan ulkoministeri Hans-Dietrich Genscher, Bulgarian kommunistisen puolueen pääsihteeri Petăr Mladenov, Tšekkoslovakian entinen pääministeri Ladislav Adamec ja NATOn pääsihteeri Manfred Wörner, lähettivät onnitteluja Romanian uudelle hallitukselle. Vuoden 1990 toukokuussa Romaniassa järjestettiin presidentinvaalit, jotka voitti Kansallisen pelastuksen rintaman Ion Iliescu. Vuonna 1991 hyväksyttiin uusi perustuslaki, joka määritteli Romanian valtionmuodoksi demokraattisen tasavallan. Romania liittyi NATOon vuonna 2004 ja Euroopan unionin jäsenmaaksi vuonna 2007. Edward Rydz-Śmigły
Vuonna 1926 Piłsudski järjesti vallankaappauksen, jossa Rydz-Śmigły asettui tukemaan entistä komentajaansa. Tämä ei unohtanut upseerinsa lojaalisuudenosoitusta. Piłsudskin kuoltua toukokuussa 1935 Rydz-Śmigły rupesi presidenttiehdokkaaksi, mutta teki vallanjakosopimuksen istuvan presidentin Ignacy Mościckin kanssa voittaakseen pääministeri Walery Sławekin. Rydz-Śmigłystä tuli todellisuudessa Puolan korkein johtaja, vaikka Mościcki säilytti virkansa ja asemansa. Vaikka Puolan poliittinen eliitti, Sanacja yritti luoda Rydz-Śmigłylle samanlaista sankarikulttia, joka oli ympäröinyt Piłsudskia, Rydz-Śmigłyn hallintoaikaa kutsutaan joskus "diktatuuriksi ilman diktatuuria", sillä hän ei ollut Piłsudskin kaltainen vahva ja näkyvä yksinvaltias. Tämä aiheutti närää "piłsudskilaisissa" ja Sławekin tukijoissa, ja hallinto siirtyi enemmän autoritäärisyyttä ja konservatiivisuutta kohti. Lech Kaczyński
Lech Kaczyński valittiin Puolan presidentiksi 23. lokakuuta 2005 pidetyllä presidentinvaalin toisella kierroksella, jolla hän sai 54 prosenttia annetuista äänistä. Presidentin tehtävät Kaczyński otti vastaan edeltäjältään Aleksander Kwaśniewskilta 23. joulukuuta 2005. Hänen veljensä nousi 10. heinäkuuta 2006 pääministeriksi, mutta joutui hallituksen epävakauden vuoksi jättämään tehtävänsä marraskuussa 2007. Tiukan konservatiivisten veljesten asema johti ongelmiin suhteessa naapurimaihin ja Euroopan unioniin. Erityisesti he närkästyivät, kun saksalainen lehti kirjoitti jutussaan satiirisesti ”Puolan uusista perunoista”. Gabriel Narutowicz
Puolan oikeistopuolueet halusivat rajoittaa valtionpäämiehen eli käytännössä marsalkka Piłsudskin asemaa, joka itsenäistymisen jälkeisen perustuslain mukaan tarjosi valtionpäämiehelle laajat valtaoikeudet. Uusi, presidentin valtaa rajannut perustuslaki, aiheutti Piłsudskin syrjään siirtymisen valtionpäämiehen tehtävästä. Puolan parlamentti valitsi Narutowiczin maan ensimmäiseksi presidentiksi 9. joulukuuta 1922. Hän astui virkaansa 11. joulukuuta.