Mitä on konseptualismi?
Nominalismi
Käsitenominalismin eli konseptualismin mukaan yleiskäsitteet syntyvät ihmismielessä, ja ne ovat todellisia mielen käsitteitä eli mielteitä tai mentaalisia representaatioita. Tätä näkemystä on kannattanut muun muassa Vilhelm Occamilainen. Keskiajan universaalikiistaa käsiteltäessä konseptualismi on usein erotettu kolmanneksi vaihtoehdoksi nominalismin ja käsiterealismin ohelle, mutta koska se kieltää yleiskäsitteiden olemassaolon mielen ulkopuolella, myös se luetaan nykyisin useimmiten nominalistiseksi kannaksi. Universaalien ongelma
Konseptualismilla eli käsitenominalismilla tarkoitetaan käsitystä, jonka mukaan universaalit ovat olemassa mutta vain mielessä, eikä niillä ole ulkoista tai substantiaalista olemassaoloa. Keskiajan universaalikiistassa konseptualismi erotettiin kolmanneksi vaihtoehdoksi nominalismin ja käsiterealismin ohelle, mutta koska se kieltää yleiskäsitteiden olemassaolon mielen ulkopuolella, myös se luetaan nykyisin useimmiten nominalistiseksi kannaksi. Konseptualismi
Konseptualismi eli käsitenominalismi on ontologinen universaalien ongelmaan liittyvä kanta. Konseptualismin mukaan universaalit ovat olemassa mutta vain mielessä, eikä niillä ole ulkoista tai substantiaalista olemassaoloa.
Illusionismi (taide)
Illusionismi tarkoittaa kuvataiteissa niitä suuntauksia ja teoksia, jotka pyrkivät luomaan aidon tilavaikutelman illuusion tai muutoin harhauttamaan katsojaa luulemaan kuvia aidoiksi esineiksi. Konkretismi
Konkretismi on osa 1900-luvun laajaa modernismin valtavirtaa. Konkretismi määritellään usein konstruktivismin alalajiksi, mutta rajanvedot eivät ole aina yksiselitteisiä. Selkein konkretismin tunnusmerkki on ehdoton abstraktiuden vaatimus. Yleensä esittävää taidetta pidetään konkreettisena ja ei-esittävää abstraktina tai käsitteellisenä, mutta konkretismin mukaan abstrakti ilmaisu on taiteena lopulta konkreettisinta. Konkretismissa luovuttiin yleensä esittävän taiteen pyrkimyksestä tilallisuuteen ja pitäydyttiin kaksiulotteisuudessa. Siitä huolimatta kolmas ulottuvuus on usein teoksissa vahvasti mukana optisena ilmiönä. Universaalikiista
Varhaisimmat keskiajan universaalikiistassa tarjotut ratkaisuvaihtoehdot olivat suhteellisen naiiveja. Sen enempää äärimmäinen realismi kuin äärimmäinen nominalismikaan eivät olleet ongelmiensa vuoksi tyydyttäviä ratkaisuja universaalien ongelmaan, sen enempää tietoteoreettisin kuin teologisin syin. Tämän vuoksi tuli kehittää kompromissi, joka toisaalta kieltäisi universaalien itsenäisen olemassaolon, mutta myös sen, että universaalit olisivat pelkkiä sanoja. Universaalikiistan myöhempiin ratkaisuyrityksiin lukeutuvat konseptualismi ja erilaiset maltilliseen realismiin luettavissa olevat näkemykset, sekä voluntarismi ja occamistinen nominalismi. Konseptialbumi
Konseptialbumi tarkoittaa musiikissa levyalbumia, joka muodostaa kappaleiltaan jonkinlaisen harkitun kokonaisuuden (sanan alkuperä on latinan "conceptum", sanasta "concipere" ’sommitella, kirjoittaa’). Tämä muodostaa vastakohdan perinteisen popmusiikin albumeille, jotka ovat tavallisesti vain sarja erillisiä kappaleita vailla keskinäistä yhteyttä. Sellaisia jatkokertomuksen sisältäviä albumeita, joissa kaikki kappaleet liittyvät aihepiiriltään toisiinsa muodostaen jonkinlaisen juonellisen kokonaisuuden, kutsutaan myös teema-albumeiksi. Saksalainen idealismi
Saksalaiset idealistit muuttivat Kantin alkuperäistä spekulatiivisen teologian hylkäävää filosofiaa. He pyrkivät esittämään hänen teknisellä termistöllään, kuten ”transsendentaali”, ”transsendentti”, ”järki”, ”ymmärrettävyys” ja ”asia itsessään”, asioita, jotka olivat kokemuksen ulkopuolella, ja näin palauttamaan Jumalaa, vapaata tahtoa ja kuolemattomuutta koskevat ajatukset filosofiaan. Tämä jatkui myöhemmin 1800-luvulla amerikkalaisessa transsendentaalissa filosofiassa. Komputationalismi
Klassisen komputationalismin (eli ns. "symbolisen paradigman") on haastanut sen rinnalla kasvanut ja 1980-luvulla voimistunut konnektionismi, joka tarkastelee mieltä neuroverkon toimintana. Komputationalismi ja konnektionismi ovat molemmat laskennallisia näkökulmia mielen toimintaan, mutta ovat kuitenkin eri mieltä sekä mentaalisten representaatioiden että mentaalisten prosessien taustalla olevien laskennallisten mekanismien luonteesta: klassisen komputationalismin mukaan kombinatorinen konstituenttirakenne ja semantiikka on luonteenomaista mentaalisille representaatioille. Tämä tarkoittaa sitä, että mentaaliset tilat koostuvat erillisistä osista (jotka itsekin ovat mentaalisia representaatioita). Konnektionismin mukaan mentaaliset representaatiot koostuvat "subsymbolisten" hermoverkon elementtien ("neuronien" tai "noodien") aktivaatioeroista, missä nämä elementit itsessään eivät ole mentaalisia representaatioita. Kristillinen eksistentialismi
Kristillinen eksistentalismi on filosofinen suuntaus, jossa korostuvat yksilön vapaus ja valinnat. Lähtökohtana on ajatus siitä, että olemassaolo edeltää olemusta eli ihminen luo itsensä valintojensa kautta. Eksistentialistisia teorioita ovat kehitelleet sekä ateistit että uskonnolliset ajattelijat. Universaali
Eräs klassinen ratkaisumalli universaalien ongelmaan on realismi sellaisena kuin se esiintyy Platonin keskikauden ajattelussa. Platonin mukaan jokaista ominaisuutta vastaa idea. Nämä ideat ovat olemassa yksilöllisinä, ajattomina ja täydellisinä entiteetteinä omassa metafyysisessä todellisuudessaan aistimaailman tuolla puolen. Platonin ideaopin ideat vastaavat sitä, mistä on myöhemmin käytetty nimeä universaalit. Platonin mukaan ihminen voi oman ajattelunsa ja ymmärryksensä kautta koskettaa ideoiden maailmaa, jossa myös puun perusidea sijaitsee. Ihminen voi siis tunnistaa havaitsemansa olion juuri tiettyyn kategoriaan kuuluvaksi vertaamalla havaintojaan ideamaailman ideoihin. Platonin mukaan universaalit ideat olivat olemassa vaikka partikulaareja ei olisi olemassa lainkaan. Kansallissyndikalismi
Kansallissyndikalismi on yksi kolmannen tien ratkaisuista ja aatteista, joita kehiteltiin vaihtoehdoiksi epäonnistuneiksi katsotuille kapitalismille ja kommunismille. Kansallissyndikalismissa syndikalismiin on yhdistetty nationalistista korporativismia, mutta muuten sen katsotaan olevan radikaalimpi ja vallankumouksellisempi järjestelmä kuin korporativismi. Idealismi
Idealismi on materialismin tavoin monistinen ontologinen käsitys. Ne asettuvat yhdessä dualistisia eli kaksijakoisisia ja pluralistisia eli monijakoisia käsityksiä vastaan. Käsiterealismi
Platoninen realismi on saanut nimensä Platonilta, joka tarjosi sen mukaisen ratkaisun universaalien ongelmaan omassa ideaopissaan. Platonin ratkaisun mukaan jokaista ominaisuutta vastaa idea. Nämä ideat ovat olemassa yksilöllisinä, ajattomina ja täydellisinä entiteetteinä omassa metafyysisessä todellisuudessaan. Platonin ideat vastaavat sitä, mistä on myöhemmin käytetty nimeä universaalit. Jollakin tavalla jonkun värin idea, kuten Vihreys, toteutuu omissa kuvissaan, samalla tavalla kuten prototyyppiä käytetään kopioiden tekemiseen tai kappale jättää varjon. Abstraktimmin esitettynä, yksittäiset väri-ilmentymät (yksittäisen lehden vhreys, sama vihreä sammakossa) osallistuvat samaan Vihreän ideaan. Epikurolaisuus
Ennakkokäsityksiä voisi verrata universaaleihin ideoihin, eli kaikkien ymmärtämiin käsitteisiin. Eräs esimerkki on sana ”ihminen”, koska kaikilla ihmisillä on ennakkokäsitys siitä, mikä ihminen on. Käsitteet ovat muodostuneet mielessä aistihavaintojen perusteella. Käsitteet ovat suorassa yhteydessä muistiin ja ne voidaan palauttaa mieleen koska tahansa vain niihin liittyvää sanaa käyttämällä. Paulin Houndtonji
Ideologia on naamioitua politiikkaa.(1993, s.193)
Universaalisuus on mahdollista vain silloin, kun keskustelukumppanit ovat vapaita tarpeesta hallita muita.(1993, s.72) 
Tieteellinen kirjallisuus on - toisin kuin taiteellinen kirjallisuus - ehdottoman historiallista. Ainoa vakaa elementti on jatkuva viittaus kokemusalaan, jonka karakterisointi on itse osa evoluutiota.(1993, s.92) Käänteinen totalitarismi
Koska päätöksenteko perustuu odotuksiin, voidaan odotuksia muokkaamalla vaikuttaa päätöksentekoon. Peliteorian kehittäjä Oskar Morgenstern käyttää tästä käsitettä "odotusten variointi". Henkilön pitämä (hold) odotus on joidenkin toisten mallintama ja yhteiskuntaan syötettämä, mikä tunnetaan ns. rationaalisten odotusten (rational expectations) menetelmänä. Rationaalisten odotusten kehittäjä (Sir) Alan A. Walters on huomauttanut siitä, että henkilön pitämä mallinnettu ja syötetty odotus ei ole rationaalinen, vaan konsistentti (consistent). Konsistenssi on peräisin siitä että mallinnettu odotus on taloudelliseen malliin nähden johdonmukainen ja sikäli rationaalinen, siitä huolimatta että se on pitäjälleen epärationaalinen. Fundamentalismi
Fundamentalismi (latinan sanasta "fundamentum" ’perustus, pohja’) on etenkin uskontoon liittyvä ideologia, jossa pyritään palaamaan johonkin alkuperäiseen väittämään ja näkemykseen sekä oikaisemaan sellaiset uudemmat piirteet, joiden katsotaan hämärtävän totuutta. Alkuperältään fundamentalismi on 1900-luvun alussa syntynyt pohjoisamerikkalainen kristillinen protestanttinen liike, joka korostaa Raamatun sanatarkkaa erehtymättömyyttä. Nykyisin fundamentalismia tunnistetaan myös muihin uskontoihin kuin kristinuskoon pohjaavista liikkeistä, kuten islamista, juutalaisuudesta, hindulaisuudesta ja buddhalaisuudesta. Yleisemmällä tasolla fundamentalistinen raamatuntulkinta tarkoittaa niin ikään Raamatun erehtymättömänä pitämistä. Koherentismi
Voitaisiin katsoa, että täytyy olla joukko perustavanlaatuisia uskomuksia, jotka eivät jostain syystä tarvitse ulkopuolista oikeutusta. Tällaista näkemystä kutsutaan fundamentalismiksi. Muiden muassa sellaiset rationalistit kuin René Descartes ja Baruch Spinoza kehittelivät aksiomaattisia järjestelmiä, jotka riippuivat itsestäänselvinä pidetyistä oletuksista, kuten ""ajattelen, siis olen"". Empiristit puolestaan katsoivat havaintokokemusten muodostavan tällaisen perustan. Nominalismi
Modaalinen realismi on nominalismin ja realismin rajoille sijoittuva teoria, joka hyödyntää mahdollisten maailmojen käsitettä. Modaalista realismia on kannattanut muun muassa David Lewis. Fenomenalismi
Kolmas vastaväite, joka koskee erityisesti klassista fenomenalismia, huomauttaa, ettei fenomenalismi kykene antamaan tyydyttävää selitystä pysyvän kokemuksen mahdollisuudelle. Voidaan kysyä, mitkä ovat ne subjunktiiviset ehtolauseet, joiden totuuden nojalla oliot ovat olemassa? Eräs fenomenalistien tarjoama vastaus on, että ehtolauseet ovat tosia aiempien havaintokokemusten säännönmukaisuuksien perusteella. Tämä johtaa kuitenkin kehään: ensin "aktuaaliset" kokemukset pyrittiin selittämään mahdollisuuksilla kokemukseen, ja tämän jälkeen "mahdollisuus" kokemukseen pyrittiin selittämään aiempien aktuaalisten kokemusten perusteella. Funktionalismi (mielenfilosofia)
Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Nykyaikaisessa mielenfilosofiassa se on fysikalistinen teoria, jonka mukaan henkiset tilat (uskomukset, halut, kiputilat yms.) määrittyvät pelkästään niiden toiminnallisen roolin kautta, eli niiden kausaalisista suhteista muihin henkisiin tiloihin, aistisyötteisiin ja käyttäytymisvasteisiin. Tämän vuoksi henkisten tilojen katsotaan olevan monitoteutuvia, toisin sanoen ne voivat toteutua hyvinkin erilaisissa järjestelmissä, ihmisten lisäksi mahdollisesti esimerkiksi ulkoavaruuden olioissa ja tietokoneissa, kunhan järjestelmät suorittavat tarpeelliset toiminnot. Kriittinen rationalismi
Kriittinen rationalismi kääntää normaalin käsityksen rationalismista tai realismista päälaelleen. Erityisesti se ajatus, että teoria on sitä parempi mitä epätodennäköisemmin se on tosi, on suoraan päinvastainen perinteisen empiristisen näkemyksen kanssa, jonka mukaan tulisi etsiä teorioita, jotka ovat mahdollisimman todennäköisiä. Popper itse muistutti Arthur Schopenhauerin huomautuksesta, jonka mukaan ongelman ratkaisu vaikuttaa usein aluksi paradoksaaliselta ja myöhemmin itsestäänselvyydeltä. Käsiterealismi
Realismin ja nominalismin vastakkainasettelu kehittyi keskiajan universaalikiistan aikana universaalien ongelmasta käydyistä väittelyistä. Universaalit ovat termejä tai ominaisuuksia, joita voi soveltaa moniin asioihin, sen sijaan että ne määrittäisivät jonkun yksilöolion — esimerkiksi punainen, kaunis, viisi tai koira; vastakohtana esimerkiksi ”Sokrateelle” tai ”Ateenalle”. Käsiterealismilla tarkoitetaan sitä näkemystä, että universaalit ovat todella olemassa, itsenäisesti ja jollain tavalla maailmaa edeltävinä. Konseptualismilla tarkoitetaan käsitystä, että universaalit ovat olemassa, mutta ainoastaan siinä määrin kun ne ovat toteutuneet yksilöolioiden ilmentymissä; universaalit eivät ole olemassa erillisinä. Nominalismilla tarkoitetaan käsitystä, jonka mukaan universaalit eivät ole lainkaan olemassa, vaan ne ovat ainoastaan sanoja, joita käytämme kuvaamaan joitakin olioita, mutta ne eivät itsessään nimeä mitään. Pragmatismi
Instrumentalismi on tieteenfilosofinen näkemys, jonka mukaan käsitteet ja teoriat ovat vain hyödyllisiä apuvälineitä, joiden arvoa ei mitata sillä, peilaavatko ne jollakin tavalla todellisuutta, vaan sillä, kuinka tehokkaita ne ovat selittämään ja ennustamaan havaittuja ilmiöitä. Instrumentalismi ei katso, ettei totuudella olisi merkitystä, se on lähinnä eräs vastaus kysymykseen, mitä totuus ja epätotuus merkitsevät ja kuinka ne toimivat tieteessä. Konstruaali
Konstruaalin käsite ei ole uusi ja sen osaset on nähtävissä jo monien menneiden psykologien töissä, mukaan lukien Kurt Lewinin käsityksessä subjektiivisen todellisuuden tärkeydestä ja sen vaikutuksesta henkilön omaan merkittävyyteen; Kurt Koffkan hahmopsykologian teorioissa; ja Maurice Merleau-Pontyn viittauksissa henkilökohtaisiin tilanteisiin. Konstruaaleja pidettiin aiemmin esteinä ihmisen kyvylle havaita maailmaa, mutta nykyisin ne käsitetään mekanismeina selittää miten tai miksi henkilö ajattelee niin kuin ajattelee. Minimalismi
Sekä minimalismi että konstruktivismi alkoivat kuitenkin kukoistaa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Minimalismi on osa jälkimaalauksellisen abstraktion kokonaisuutta ja erilaiset pelkistävyyteen pyrkivät taiteen suunnat, muun muassa op-taide ja käsitetaide eli konseptualismi on nähty sen seuraajiksi. Uskonnottomuus
Sekulaari humanismi on nimitys uskonnottomalle humanismille. Kansainvälisen humanistisen ja eettisen liiton IHEU:n määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.” Platoninen realismi
Platoninen realismi vastaa universaalien ongelmaan niin, että universaalit viittaavat olemassa oleviin ideoihin tai ”muotoihin”. Ideat tarjoavat merkityksen ja viittauksen kohteen sellaisille käsitteille kuin ”omena” tai ”punainen”. Platonisessa realismissa universaalit eivät ole olemassa samalla tavalla kuin tavalliset fysikaaliset kappaleet ovat olemassa, vaan niillä on jonkinlainen aineeton olemassaolo omassa todellisuudessaan, ”ideamaailmassa” tai ”ideoiden taivaassa”. Nykyaikaisemmat versiot teoriasta eivät käytä tällaisia käsitteitä universaaleja kuvatessaan. Sen sijaan niiden mukaan olisi kategoriavirhe soveltaa ajan ja avaruuden kategorioita universaaleihin. Konstruktivismi (matematiikka)
Konstruktivismi sekoitetaan usein intuitionismiin, mutta intuitionismi on itse asiassa vain yksi konstruktivismin muoto. Kuten intuitionismi, konstruktivismi katsoo, että matematiikkaan tulee hyväksyä vain sellaiset matemaattiset entiteetit, jotka voidaan eksplisiittisesti konstruoida tietyssä mielessä. Matematiikka ei ole merkityksettömillä symboleilla pelattua peliä, vaan koskee entiteettejä, jotka voimme luoda suoraan mentaalisen toiminnan kautta. Intuitionismin mukaan matematiikka kuitenkin perustuu intuitioon ja on siksi välttämättä subjektiivista. Konstruktivismi ei jaa tätä näkemystä, ja siksi sen mukaan matematiikka on objektiivista. Essentialismi
Essentialismi eli olemusajattelu (, olemus) on käsitys, jonka mukaan asioilla on jonkinlainen sisäänrakennettu olemus, joka tekee niistä sellaisia kuin ne ovat. Siitä, millainen tämä olemus on, käsitykset vaihtelevat. Nominalismi
Nominalismi eli olio-olemassaolokäsitys on ontologinen kanta, josta on olemassa kaksi versiota. Ensimmäinen kieltää universaalien eli yleiskäsitteiden olemassaolon mielen ulkopuolella. Toinen kieltää kaikkien abstraktien olioiden eli sellaisten olioiden, jotka eivät sijaitse aika-avaruudessa, olemassaolon. Materialismi
Materialismi eli aineellinen todellisuuskäsitys on ontologinen käsitys, jonka mukaan todellisuus on aineellinen, ja kaikki tosiasiat, mukaan lukien tietoisuutta ja mielentiloja koskevat, voidaan selittää yksinomaan materiaalisista tosiasioista lähtien. Materialismin mukaan kaikki olemassa oleva koostuu tai on palautettavissa aineeseen, aineellisiin voimiin tai fysikaalisiin tapahtumiin. Konseptikuva ja konseptikuvitus
Konseptikuva ja konseptikuvitus (engl. "concept image, concept illustration, concept art, concept drawing") on erilaisten produktioiden kuvallinen luonnos tai suunnitelma. Se on kuvitusta ja visualisointia. Kommunitarismi
Kommunitarismi eli yhteisöllinen arvokäsitys tarkoittaa arvokäsitystä, jonka mukaan jokaisella yhteisöllä on oikeus elää omien sisäisten arvojensa mukaan ja pakottaa myös yhteisön jäsenet elämään niiden mukaan. Kommunitarismi asettuu vastakkain yksilöllisen arvokäsityksen eli liberalistisen arvokäsityksen kanssa, jonka mukaan yksilöllä on vapaus tehdä mitä tahansa, mikä ei loukkaa muiden oikeuksia. Modaalinen realismi
Mahdollisten maailmojen nimi johtaa Leibnizin teoriaan mahdollisista maailmoista.
Aktuaalista maailmaa pidetään ainoastaan yhtenä äärettömästä joukosta loogisesti mahdollisia maailmoja, jotkut "lähempänä" aktuaalista maailmaa ja jotkut kaukaisempia. 
Propositio on välttämätön, jos se on tosi kaikissa mahdollisissa maailmoissa ja mahdollinen, jos se on tosi vähintään yhdessä maailmassa. Fenomenalismi
Fenomenalismi sekoitetaan usein mielen kimpputeoriaan. Kimpputeorian mukaan oliot koostuvat joukoista tai kimpuista ajatuksia tai aistimuksia. Jos henkilö sanoo, että hänen edessään on päärynä, hän tarkoittaa samaa kuin että hän aistii tiettyjä ominaisuuksia (vihreys, kovuus, jne.). Kun näitä aistimuksia ei enää ole, oliota itsessään ei ole. Fenomenalismi on näkemys, jonka mukaan oliot ovat aistituista ominaisuuksista johdettuja "loogisia konstruktioita". Tämän näkemyksen mukaan jos sanotaan, että toisessa huoneessa on pöytä vaikka kukaan ei ole siellä aistimassa sitä, tarkoitetaan, että "jos" joku olisi huoneessa, "silloin" tämä henkilö aistisi pöydän. Oleellista on mahdollisuus aistihavaintoon, ei itse havainto. Fenomenalismissa kohteet ovat siis havaitsemisen pysyviä mahdollisuuksia, ja puhe fysikaalisista olioista pyritään kääntämään puheeksi mahdollisista kokemuksista. Vilhelm Occamilainen
Vilhelm oli myös nominalismin uranuurtaja. Hän opetti, että ainoastaan partikulaarit eli yksilöoliot ovat olemassa, eivät mitkään universaalit muodot tai ideat, ja että tällaiset universaalit ovat ainoastaan ihmisten mielen synnyttämiä abstraktioita, eikä niillä ole mielen ulkopuolista olemassaoloa. Joskus Vilhelmiä pidetään enemmän konseptualismin kuin nominalismin puolestapuhujana, koska siinä missä nominalistit katsoivat, että universaalit olivat vain nimiä eli sanoja ennemmin kuin todellisia olemassa olevia asioita, konseptualistit katsoivat, että ne olivat vain konsepteja, eli nimet olivat olemassa olevien konseptien nimiä, vaikkakin pelkästään mielessä. Nominalismi
Konseptualismilla on sama ongelma kuin predikaattinominalismilla. Sekään ei selitä, millä perusteella joistakin olioista käytetään samoja käsitteitä. Sekä predikaattinominalismi että konseptualismi ovat liian riippuvaisia inhimillisestä kielestä tai käsitejärjestelmästä. Fundamentalismi (tietoteoria)
Rationalismi on yleisnimitys tietoteoreettisille kannoille, jotka katsovat, että järki on tiedon lähde ja arvosteluperuste. Rationalistit katsovat yleisesti, että nk. totuudet tai järki ovat tärkeimmät tietoteoreettiset perusoletukset. Historiallisesti René Descartesissa kiteytyvää mannermaista rationalismia on pidetty empirismin antiteesinä, vaikka monet rationalistit ovat katsoneet, että järki on vahvimmillaan kun empiirinen todistusaineisto tukee sitä tai on johdonmukainen sen kanssa. Näin rationalismi itse asiassa riippuu empiirisistä tieteistä uskomusten oikeutuksia analysoidessaan. Descartes katsoi, että osa totuuksista voidaan tietää sisäsyntyisesti ja näin ne muodostavat ihmisen perustavanlaatuiset sisäsyntyiset uskomukset (tai tiedon). Nykyaikainen rationalismi ei aina jaa tätä näkemystä. Platonismi
Platonin filosofisen järjestelmän keskeisin osa oli hänen "ideaoppinsa" eli dualistinen ontologiansa. Platonin päämääränä oli määritellä, mitkä olivat niitä yleisiä käsitteitä, jotka ovat ajattelun kohteina silloin kun ihminen ajattelee. Hänelle oli selvää, etteivät ne voineet olla aistien kohteita, koska ne olivat jatkuvassa muutoksen tilassa. Tämän vuoksi niiden tuli olla ymmärryksen kautta käsitettyjä kohteita, jotka olivat muuttumattomia ja saattoivat toimia tieteen ja tiedon kohteina. Kukin tällainen asia oli "eidos" eli idea, yleiskäsite. Tästä seuraa, että oli olemassa "eidos" kaikille asioille, joita kutsutaan jollakin yleisellä nimellä. Näin universaali ei ollut vain "hen", ”ykseys”, niin kuin elealaiset sanoivat, tai vain "polla", ”moneus”, niin kuin Herakleitos sanoi, vaan "hen kai polla", ”ykseys ja moneus”. Konseptikuva ja konseptikuvitus
Konseptikuva voi olla piirustus tai maalaus paperilla tai digitaalinen piirustus tai maalaus tai molempia. Humanismi
Sekulaari humanismi on nimitys uskonnottomalle humanismille. Kansainvälisen humanistisen ja eettisen liiton IHEU:n määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.” Tiedekritiikki
Metodologinen instrumentalismi on tieteenfilosofinen käsitys, jonka mukaan tieteelliset teoriat ovat kuvauksia maailmasta heikossa mielessä. Tieteellisen teorian keskeisimpiäkään käsitteitä ei aina vastaa mikään ”objektiivisesti todellinen”, vaan käsitteet toimivat teoriassa vain instrumentteina eli välineinä. Tieteellisen teorian tehtävä ei näin ollen ole kuvata maailmaa ”sellaisena kuin se on” vaan sellaisena, että sitä voidaan hyödyntää. Funktionalismi (filosofia)
Nykyaikaisessa mielenfilosofiassa funktionalismi on fysikalistinen teoria, jonka mukaan henkiset tilat, kuten kipu, määrittyvät pelkästään niiden toiminnallisen roolin kautta, eli niiden kausaalisista suhteista muihin henkisiin tiloihin, aistisyötteisiin ja käyttäytymisvasteisiin. Funktionalismi on kehittynyt paljolti vastauksena tyyppi-identiteettiteorialle ja behaviorismille. Sekularismi
Sekularistien mielestä tieteen edistyminen on tehnyt jumalia koskevat oletukset tarpeettomiksi. Uskonnosta vapaata ajattelua, joka suhtautuu arvostelevasti kirkkoon ja sen yhteiskunnalliseen vaikutukseen ja pyrkii täydelliseen uskonnon ja ateismin vapauteen, on kutsuttu vapaa-ajatteluksi. Vapaa-ajattelua ovat edustaneet yleensä ateistit ja uskonnottoman humanismin edustajat. Vapaa-ajattelun aatteelliset juuret juontuvat Antiikin Kreikan humanismiin. Uudella ajalla renessanssin ja luonnontieteiden nousu edistivät Euroopassa uskonnosta vapaata ajattelua. Nimitys vapaa-ajattelija levisi John Tolandin ja Anthony Collinsin välityksellä. Myöhemmin vapaa-ajattelua kehittivät valistusajattelijat. Neutraali monismi
Neutraali monismi on ontologinen näkemys, jonka mukaan todellisuus koostuu yhdentyyppisestä (monismi) perussubstanssista, joka itsessään ei ole olemukseltaan sen enempää henkistä kuin aineellistakaan, mutta voi ilmetä sekä henkisinä että aineellisina aspekteina tai ominaisuuksina. Neutraali monismi on näin kaksoisaspektiteorian mukainen. Neutraali monismi sijoittuu kahden muun keskeisimmän monistisen näkemyksen, idealismin ja materialismin, väliin. Abstrakti olio
"Abstraktionismi" on ontologinen kanta, jonka mukaan abstrakteja olioita (tai entiteettejä yleisesti) on olemassa, ja "konkretismi" puolestaan tälle vastakkainen kanta. Konseptikuva ja konseptikuvitus
Sana "konsepti" (lat. "conceptum < concipere" = sommitella, kirjoittaa) tarkoittaa kirjallisen työn luonnosta, puhtaaksikirjoittamatonta työtä tai suullista esitystä varten tehtyä käsikirjoitusta, sekä yleensä suunnitelmia, piirustuksia tai ennakkolaskelmia. Konsepti voi olla myös kolmiulotteinen esine, kuten konseptiauto tai konseptitalo. Tällöin konsepti on tuote, joka ei ole vielä sarjatuotannossa, eli prototyyppi. Universaali
Perinteisen realismin lisäksi myös perinteinen nominalismi hyväksyy erottelun universaalien ja partikulaarien välillä, vaikka pitääkin universaaleja näennäisentiteetteinä, jotka voidaan palauttaa partikulaareihin. Kaikkien filosofien mukaan jako universaaleihin ja partikulaareihin ei ole kuitenkaan perusteltu. Esimerkiksi W. V. O. Quine, joka hyödynsi predikaattilogiikan kvantifikaatioteoriaa väitelauseiden analyysiin, katsoi ettei universaaleja vastaavia predikaatteja tarvitse eikä pidä olettaa olemassa oleviksi entiteeteiksi. Quinen kantaa voidaan pitää äärinominalistisena. Frank Ramsey puolestaan kyseenalaisti jaon universaaleihin ja partikulaareihin sillä perusteella, ettei aina ole selvää, mikä termi kussakin lauseessa toimii subjektina ja mikä predikaattina. Esimerkiksi lause ”omena on vihreä” voidaan tulkita myös lauseeksi ”vihreä on omenan väri”. Näin ”vihreä” voisi ensin mainitussa lauseessa olla universaaliin viittaava predikaatti, mutta jälkimmäisessä lauseessa partikulaariin viittaava subjekti. Absoluuttinen idealismi
Absoluuttinen idealismi katsoo, että jos yritämme käsittää ja selittää Absoluutin käyttämällä tavallista kieltä ja perinteistä aristoteelista logiikkaa, epäonnistumme väistämättä. Voimme yrittää kuvailla sitä käyttämällä abstrakteja ajatuksia, mutta mikään käsite ei onnistu kuvaamaan, mikä Absoluutti on, ja synnyttää sen sijaan tarpeen käsitellä myös käsitteen vastakohtaa. Jos esimerkiksi katsomme, että Absoluutti on todellisuudessa ääretön, silloin äärellisyys ei olisi osa sitä, mutta äärellisyys on kuitenkin aivan yhtä lailla osa absoluuttista kuin äärettömyyskin on. Absoluuttisessa idealismissa absoluuttisen katsotaan olevan kummankin käsitteen perustana, niin että jokainen käsite liittyy välttämättä sen vastakohtaan. Hegel katsoi, että tämä vastakohtien välinen suhde on läsnä aina, kun olemme tekemisissä objektien kanssa — oli kysymyksessä sitten ajatus Jumalasta, tai esimerkiksi taiteesta. Empirismi
John Locke (1632-1704) vastasi erityisesti René Descartesin puolustamaan mannermaiseen rationalismiin, filosofiseen lähestymistapaan jota ei tulisi sekoittaa yleiseen rationalismiin, ja ehdotti teoksessaan "An Essay Concerning Human Understanding" (1689) uutta ja lopulta hyvin vaikutusvaltaista näkemystä, jossa kaikki inhimillinen tieto on a posteriori -tyyppistä eli kokemukseen perustuvaa. Locke tunnetaan erityisesti näkemyksestään, jonka mukaan ihmisen mieli on "tabula rasa" eli 'tyhjä taulu' tai Locken sanoin "valkoinen paperi", jolle aistihavainnoista seuraavat kokemukset kirjoitetaan ihmisen elämän mittaan. Ideoillamme on kaksi lähdettä: aistiminen ja ajatteleminen. Kummassakin tapauksessa tehdään ero yksinkertaisten ja monimutkaisten ideoiden välillä. Yksinkertaiset ideat eivät ole analysoitavissa, ja voidaan jakaa primaarisiin ja sekundaarisiin ominaisuuksiin. Monimutkaiset ideat yhdistelevät yksinkertaisia ideoita ja jaetaan substansseihin, moodeihin (tiloihin) ja suhteisiin. Lockelle tietämyksemme asioista on havaintoja ideoista, ja nämä havainnot ovat joko yhtäpitäviä tai ristiriitaisia keskenään, mikä on kaukana Descartesin harjoittamasta varmuuden etsinnästä. Idealismi
Idealismi (ontologinen idealismi) on ontologinen käsitys, jonka mukaan todellisuus on perimmäi­seltä luonteel­taan henkinen. Henki voidaan ymmärtää tässä yhteydessä mm. mieleksi tai sen sisällöiksi (esim. havainnot, ajattelu), kulttuuriksi, käsitteiksi tai jumaluudeksi. Ontologista idealismia on kutsuttu myös "sieluttavaksi" käsitykseksi todellisuudesta, jonka vastakohtana on "aineellinen" käsitys todellisuudesta eli ontologinen materialismi. Subjektiivinen idealismi
Subjektiivinen idealismi tai berkeleylainen idealismi on ontologinen idealistinen teoria, jonka mukaan havaitut oliot eivät ole mitään muuta kuin aistinsisällön kokoelmia (tai kimppuja) havaitsijan mielessä. Teoria pyrkii siis selittämään inhimillisen ulkoista todellisuutta koskevan kokemuksen ja todellisuuden itsensä välistä suhdetta. Muoto (taiteessa)
Käsitellessään tai luodessaan muotoa taiteilija pyrkii muokkaamaan luonnossa olevia ilmiöitä saadakseen aikaan uuden muodon, joka ilmaisee ja vakuuttaa jotain aistimusta tai merkitystä. Modernissa taiteessa yleistyi käsitys siitä, että muoto voisi olla ilmaiseva, vaikka se erotettaisiin etäälle tai täydellisesti ilmentymistä. Vuonna 1914 taidekriitikko Clive Bell toi esiin sanan "merkittävä muoto" tätä kuvatakseen. Tämä liittyi formalismiin ja ajatuksella oli tärkeä osa abstraktissa taiteessa. Platonismi
Platonismin ontologisena perusajatuksena on se, että todellisuus on vain heijastuma korkeammasta todellisuudesta. Toisella tavalla ilmaistuna se perustuu ajatukseen, että universaalit (mikä tahansa, joka voidaan johtaa partikulaareista eli yksilöolioista) ovat olemassa partikulaareihin nähden itsenäisesti. Popperin kolme maailmaa
Popper jakoi todellisuuden kolmeen toisensa kanssa vuorovaikutuksessa olevaan maailmaan:Erilaisia ontologisia kantoja voidaan analysoida näiden maailmojen avulla. Materialismi pitää maailmaa 1 ensisijaisena. Eliminatiivinen materialismi katsoo, että vain maailma 1 on olemassa. Reduktiivinen materialismi palauttaa maailmat 2 ja 3 maailmaan 1. Idealismi pitää maailmaa 2 ensisijaisena. Konventionalismi
Konventionalismi tarkoittaa pyrkimystä sovinnaisuuteen sekä totuttujen ja tavanomaisten menettelytapojen kannattamista. Aurinkovertaus
"Syntyvällä ja häviävällä kohteella" Platon tarkoittaa tavallista näkyvää ja aistittavissa olevaa maailmaa ympärillämme. Jos yritämme ymmärtää, miksi asiat ovat niin kuin ne ovat ja mitä yleisiä luokkia voidaan käyttää erilaisten ympärillämme olevien kappaleiden ymmärtämiseen, ilman minkäänlaista viittausta ideoihin (universaaleihin), epäonnistumme täydellisesti, aivan kuin meiltä puuttuisi järki. Vastakohtaisesti "totuuden ja olevaisuuden valaisema kohde" on sama asia kuin Platonin ideamaailma, jota valaisee ideoista korkein, Hyvän idea. Koska todellinen olemassaolo sijoittuu ideoiden maailmaan, meidän täytyy Platonin mukaan suunnata ajatuksemme sinne saadaksemme tietoa. Muuten joudumme tyytymään pelkkään mielipiteeseen, jota voidaan verrata hetkellisiin varjoihin. Fenomenologia
Edmund Husserl johti monet keskeisistä fenomenologian käsitteistä opettajiensa Franz Brentanon ja Carl Stumpfin teoksista ja luennoista. Yksi keskeisistä käsitteistä, jonka Husserl lainasi Brentanolta, oli ajatus eräästä tietoisuuden keskeisimmästä piirteestä, sen alituisesta intentionaalisuudesta. Jokaisella uskomuksella, halulla jne. on kohde johon se viittaa: uskottu, haluttu jne. Intentionaalisuuden ominaisuus, eli intentionaalisen kohteen omaaminen, oli avaintekijä, joka erotti mentaaliset ja psyykkiset ilmiöt fysikaalisista ilmiöistä (kappaleista), koska fysikaalisilta ilmiöiltä puuttui intentionaalisuus kokonaan. Intentionaalisuus oli avaintekijä, jonka avulla fenomenologinen filosofia pyrki voittamaan nykyaikaista filosofiaa hallinneen subjekti/objekti -kahtiajaon. Intentionaalisuus on siten tietoisuuden tietoisuutta "jostakin" Brentanolle intentionaalisuus kuitenkin tarkoittaa sitä, että objekti, johon mieli suuntautuu on mielen sisällä, in eksistenssi on siten mielen sisällä olemista, ei missään nimessä ei olemista tai olemattomuutta. Brentanolaisessa intentionaalisuudessa objektin sisältö muodostuu siten, että fysikaalinen objekti intentionaalisesti in-eksistoi mielen sisässä eli, että mikä tahansa sellainen mentaalinen tila tai akti, joka suuntautuu objekteihin on intentionaalinen. Universaalikiista
Abélardin ratkaisu oli tavallaan nominalistinen, mutta loppujen lopuksi sitä voidaan pitää kantana, jota nykyään kutsutaan yleensä konseptualismiksi. Sekin, että hän oli valmis puhumaan universaaleista, osoittaa, ettei hän halunnut kieltää niiden olemassaoloa sinällään nominalistien tavoin. Ero konseptualismin ja maltillisen realismin välillä on kuitenkin sekin usein epäselvä. Kumpikin salli sen, että universaalien käsitettä ei tarvinnut hylätä kokonaan, mutta universaaleja ei kuitenkaan tulkittu jyrkän nominalismin tavoin pelkiksi sanoiksi. Konstruktiivinen realismi
Konstruktiivinen realismi on tieteenfilosofinen suuntaus, jonka kehitti 1980-luvun loppupuolella Friedrich Wallner. Wallnerin mukaan perinteiset tiedettä koskevat näkemykset sen universaaliudesta, välttämättömyydestä ja ikuisesta pätevyydestä ovat kyseenalaisia, ja relativismi on vaikuttanut tuhoavan tieteen väitteet rationaalisuudesta. Konstruktiivisessa realismissa Wallner pyrki yhdistämään perinteisen näkemyksen tieteellisestä tiedosta relativismiin. Fenomenalismi
Kenties tunnetuin fenomenalismin muotoilu tietoteoreettisena käsityksenä ulkoisessa todellisuudessa olevia olioita koskevan tiedon mahdollisuudesta on peräisin Immanuel Kantin transsendentaalisesta estetiikasta. Kantin mukaan aika ja avaruus, jotka ovat kaiken aistikokemuksen apriorisia muotoja ja esiehtoja, viittaavat olioihin vain siinä määrin kuin ne käsitetään meille ilmenevänä ("fenomenon"), mutta eivät edusta olevaa sellaisenaan. Vaikka Kant katsoi, että tieto rajoittuu meille ilmenevään, hän ei koskaan kieltänyt tai sulkenut pois kokemuksen ulottumattomissa olevien olioiden, ”oleva sellaisenaan” tai "noumenon", olemassaoloa, vaikkakaan ei koskaan todistanut sitä. Personalismi
Personalismi on filosofinen ajatusmalli, joka kuvaa ihmisen persoonan ainutlaatuisuutta luonnossa, etenkin verrattuna eläimiin. Tärkeää personalismille on, että ihmiset eivät ole abstrakteja yksilöitä vaan yhtä aikaa yhteisöllisiä ja yksilöllisiä persoonia. Personalismi pitää persoonallisuutta korkeimpana arvona ja avaimena todellisuuden määrittämiseen. Kuitenkaan ei ole yhtä tietynlaista yleistä personalismia, vaan se mikä personalismiksi koetaan vaihtelee valtavasti eri puolella maailmaa. Osa personalisteista ovat idealisteja, jotka uskovat, että tietoisuus määrittää todellisuuden. Instrumentalismi
(Metodologinen) instrumentalismi on tieteenfilosofinen näkemys, jonka mukaan käsitteet ja teoriat ovat hyödyllisiä instrumentteja ja niiden arvoa ihmisille ei mitata sillä, ovatko ne tosia vai epätosia (tai kuvastavatko ne totuutta), vaan sillä kuinka tehokkaasti ne selittävät ja ennustavat ilmiöitä. Konseptualismi
Konseptualismin kehittäjänä pidetään Pierre Abélardia (1079–1142), vaikkakin joskus hänen kantaansa kutsutaan myös maltilliseksi realismiksi. Abélardille käsite konseptualismi merkitsi yksittäisestä oliosta tehdyn abstrahoinnin tulosta. Hänen voidaan sanoa olleen kiinnostunut käsitteiden muodostumisen psykologiasta. Pierre Abélard
Lopulta Abélard päätyi Pariisiin, ja ryhtyi seuraamaan Vilhelm Champeauxlaisen, Anselm Canterburylaisen oppilaan, opetusta Notre Damen katedraalikoulussa. Abélardin kehittämä konseptualismi ja myös nominalismi syrjäyttivät paljolti Pyhän Anselmin filosofiset opit. Tästä opettajasta tuli myöhemmin hänen katkera vihollisensa. Objektivismi (ontologia)
Platonilainen realismi oli eräs metafyysisen objektivismin muoto, koska se katsoi, että ideat ovat olemassa objektiivisesti ja meistä riippumatta. George Berkeleyn empiristinen idealismi (subjektiivinen idealismi) taas oli eräs subjektivismin muoto, koska hän katsoi, että oliot ovat olemassa vain sikäli kuin ne havaitaan.
Gottlob Frege käytti termiä ”objektivismi” tietoteoreettisesta ja metafyysisestä kannasta, joka asettui Immanuel Kantin ajattelua vastaan. Näin termin käyttö häntä edeltäneeseen filosofiaan on takautuvaa. Strukturaalinen realismi
Strukturaalinen realismi ("rakenteellinen realismi") on tieteenfilosofinen kanta, joka liittyy keskusteluun tieteellisestä realismista ja antirealismista. Se on realistinen tieteellisten teorioiden kuvaamien rakenteiden suhteen. Absoluuttinen idealismi
Absoluuttinen idealismi on ontologisesti monistinen filosofia, jonka alullepanijana pidetään G. W. F. Hegeliä. Absoluuttinen idealismi vaikutti 1800-luvulla ja 1900-luvun alkupuolella saksalaisessa idealismissa sekä uushegeliläisyydessä, kuten brittiläisessä idealismissa.
Absoluuttinen idealismi perustui Hegelin näkemykseen siitä, kuinka oleva on pohjimmiltaan käsitettävissä kaiken sisältäväksi yhdeksi kokonaisuudeksi. Hegel katsoi, että jotta ajatteleva subjekti (ihmisjärki tai tietoisuus) voisi lainkaan tuntea objektinsa (maailman), ajattelulla ja olemassaololla täytyy olla olemassa jossain mielessä identiteetti. Muussa tapauksessa subjekti ei voisi koskaan tavoittaa objektia emmekä voisi olla varmoja mistään, mitä tiedämme maailmasta. Jotta voisimme selittää eron ajattelun ja olemassaolon välillä, sekä kummankin rikkauden ja moninaisuuden, ajattelun ja olemassaolon ykseyttä ei voida esittää abstraktina identiteettinä "A=A". Absoluuttinen idealismi on pyrkimys osoittaa tämä ykseys käyttämällä uutta "spekulatiivista" filosofista menetelmää, joka vaatii uudenlaiset logiikan käsitteet ja säännöt. Hegelin mukaan olemassaolon absoluuttinen perusta on olemukseltaan dynaaminen, historiallinen välttämättömyyden prosessi, joka kehittyy yhä monimutkaisemmiksi olemassaolon ja tietoisuuden muodoiksi, synnyttäen lopulta kaiken moninaisuuden sekä maailmassa että käsitteissä, joilla ajattelemme ja teemme selkoa maailmasta. Funktionalismi (filosofia)
Funktionalismi viittaa yleisesti filosofiassa funktionaaliseen eli toiminnalliseen selittämiseen. Tieteenfilosofiassa funktionaalinen selittäminen on yksi tieteellisen selittämisen lajeista muun muassa kausaalisen ja intentionaalisen selittämisen ohella. Mielenfilosofiassa funktionalismi tunnetaan eräänä fysikalistisena teoriana henkisten tilojen luonteesta. Rationalismi
Rationalismi on yleisesti järjen kannattamista korostava ajattelutapa. Transsendentaalinen idealismi
Kant erotti kriittisen filosofiansa dogmaattisesta ja skeptisestä filosofiasta tekemällä eron transsendentaalisen idealismin ja transsendentaalisen realismin välille. Hän katsoi, että kaikki oliot, joista on mahdollista saada tietoa kokemuksen kautta, ovat vain fenomenaalisia ilmentymiä, joilla ei sellaisinaan ole itsenäistä olemassaoloa ajatustemme ulkopuolella. Transsendentaalisen realistin tulee Kantin mukaan pitää ilmentymiä transsendentin todellisuuden epätäydellisinä varjoina. Esimerkkinä tällaisesta asenteesta olisivat mm. John Locke ja Gottfried Leibniz. Kantin mukaan transsendentaaliset realistit tekevät tämän virheen, koska he pitävät aikaa, avaruutta ja olioita samanlaisina, transsendentisti tosina. Realistit voivat tehdä erottelun vain olioiden (yleensä) ja ajatusten välille. Seurauksena realisti joutuu aina ihmettelemään, vastaako hänen ajatuksensa todella olioita. Siksi transsendentaalisen realistin tulee olla myös "empiirinen idealisti", koska aistiemme tarjoamat ilmentymät ovat todellisuudessa vain mielessämme olevia ajatuksia. Transsendentaalisena idealistina Kant sen sijaan pitää aistiemme muodostamia olioita empiirisesti todellisina, eli todellisina niiden ehtojen mukaan, jotka ajattelumme ja intuitiomme kyvyt määräävät. Näin transsendentaalinen idealisti on samalla "empiirinen realisti". Realismi (ontologia)
Vanhimmassa, keskiajan filosofiasta peräisin olevassa merkityksessä realismi tarkoittaa universaalien ongelmaan liittyvää kantaa, jonka mukaan todellisuudessa on olemassa paitsi partikulaareja eli yksilöolioita, myös universaaleja eli yleiskäsitteitä. Konseptualismi
Keskiajan skolastiikassa nykyisin konseptualistisiksi kutsuttuja ajatuksia kutsuttiin joko maltilliseksi nominalismiksi tai seminominalismiksi. Myöhäisskolastisella terminologialla esitettynä konseptualismi voidaan määritellä kannaksi, joka myöntää universaalien formaalien käsitteiden olemassaolon ja hylkää objektiiviset käsitteet. Konseptualismi ja maltillinen realismi myöntävät näin kummatkin universaalit mentaaliset aktit, formaalit käsitteet, mutta eroavat siinä, että maltillisen realismin mukaan tällaiset aktit vastaavat universaaleja intentionaalisia olioita, kun taas konseptualismi kieltää tällaiset oliot. Konseptualismi
Toisen vuosituhannen alun konseptualistien mukaan mukaan aito käsite on läsnä yksittäisiin olioihin sisältyvässä substanssissa. Universaalit eivät siis konseptualismissa ole idealismin tapaan ennen olioita tai nominalismin tapaan olioiden jälkeen annettuina niminä, vaan olioissa itsessään. Sekulaari humanismi
Sekulaari humanismi on nimitys uskonnottomalle humanismille. Kansainvälisen humanistisen ja eettisen liiton IHEU:n määritelmän mukaan ”humanismi on kansanvaltainen eettinen elämänkäsitys, joka väittää, että ihmisillä on oikeus ja velvollisuus antaa merkitys ja muoto omalle elämälleen. Se pyrkii nykyistä inhimillisempään yhteiskuntaan inhimillisten ja muiden luonnollisten arvojen sekä inhimillisten kykyjen kuten järjen ja vapaan tutkimuksen avulla. Se ei ole jumalauskoinen, eikä se hyväksy yliluonnollista todellisuuskäsitystä.” Liberalismi
Liberalismi on terminä 1700-luvun valistusaatteista lähtöisin oleva poliittinen ja historiallinen aatejärjestelmä. Liberalismin alkuperäistä muotoa kutsutaan klassiseksi liberalismiksi, mutta aate on myöhemmin laajentunut erillisiin suuntauksiin. Kaikki liberaalit kuitenkin kannattavat vapausoikeuksia kuten yhdistymisvapautta, laajaa sopimusvapautta ja elinkeinovapautta, sananvapautta, lehdistönvapautta ja liikkumisen vapautta, vapautta orjuudesta, pakkotyöstä ja väkivallasta, uskonnonvapautta ja yksityisomistusoikeuksia eli laajaa henkilökohtaista ja taloudellista vapautta. Absoluuttinen idealismi
Arthur Schopenhauer huomautti, että Hegel loi absoluuttisen idealisminsa sen jälkeen kun Kant oli torjunut kaikki Jumalan olemassaolon todistukset. Absoluutti on persoonaton vastike Jumalan käsitteelle. Se on yksi subjekti, joka hahmottaa kaikkeuden yhtenä objektina. Yksilöt jakavat osan tästä hahmotuksesta. Koska kaikkeus on olemassa ajatuksena Absoluutin mielessä, ajatus on kopio Baruch Spinozan panenteismistä, missä kaikki on joko Jumala(a) tai luonto(a). Nominalismi
Nominalismi on käsiterealismin eli ominaisuus-olemassaolokäsityksen vastakohta. Käsiterealismi katsoo, että kun käytämme sellaisia kuvaavia käsitteitä kuin 'kissa' tai 'vihreä', näiden käsitteiden muodot ovat todella olemassa itsenäisenä maailmasta, jonkinlaisessa abstraktissa todellisuudessa. Nominalismi puolestaan katsoo, että yleiskäsitteiden kuvaamilla ideoilla ei ole erillistä olemassaoloa mielikuvituksemme ulkopuolella. Imperialismi
Laajassa merkityksessä imperialismi on maailmanvaltiopolitiikkaa, joka tähtää aatteellisiin, alueellisiin, taloudellisiin ja poliittisiin tavoitteisiin. Imperialismin ilmenemismuotoja ovat sotilaallinen, aatteellinen ja siirtomaaimperialismi (kolonisaatio). Gilles Deleuze
Näin Deleuze voi toisinaan kutsua filosofiaansa “transsendentaaliseksi empirismiksi”, viitaten Kantin lisäksi Friedrich von Schellingiin. Kantin transsendentaalisessa idealismissa kokemus voi olla mielekästä vain aistimellisuuden muotojen (aika ja avaruus) ja ymmärryksen kategorioiden (kuten kausaalisuuden) järjestämänä. Jos tällaiset käsitteet otetaan pois kokemuksen kontekstista, syntyy Kantin mukaan vietteleviä mutta tyhjiä ontologisia uskomuksia. Deleuze kääntää kantilaisen järjestyksen: kokemus ylittää käsitteemme tuomalla ilmi uutuuksia, ja tämä raaka kokemus "erosta" aktualisoi idean, joka ei ole aikaisempien kategorioidemme kahlehtima, ja pakottaa meidät näin keksimään uusia tapoja ajatella. Konsepti
Konsepti voi tarkoittaa seuraavia: Konseptikuva ja konseptikuvitus
Konseptikuva ja konseptikuvitus on tavallisesti peli- ja animaatiotuotantojen hahmojen, esineiden tai tapahtumamiljöiden previsualisointia eli kuvallista ennakkosuunnittelua. Universaali
Konseptualismi erotetaan usein kolmanneksi ratkaisumalliksi realismin ja nominalismin ohelle. Se voidaan kuitenkin lukea nominalismin osaksi nimellä käsitenominalismi. Trooppiteorioiden ratkaisu poikkeaa perinteisestä universaalien ongelman asetelmasta siinä, ettei ominaisuuksia pidetäkään universaaleina, vaan partikulaareina. Trooppiteorioiden mukaan universaalit ovat tarpeettomia, joten myös ne ovat nominalismin muunnelmia. Realismi (ontologia)
Nykyaikaisemmassa, kantilaisessa merkityksessä realismi käsitetään näkemykseksi, jonka mukaan on olemassa ihmismielestä riippumaton todellisuus. Realismi siis puolustaa ei-episteemisten eli kokemuksesta ja ymmärryksestä riippumattomien entiteettien olemassaoloa. Tällöin sen vastakohtana on idealismi, jonka mukaan todellisuus on olemassa vain subjektin mielessä. Universaalien ongelma
Universaalien ongelmaan on ylätasolla kahdensuuntaisia ratkaisuja: (käsite)realismi ja nominalismi (tai anti-realismi). Konseptualismi eli käsitenominalismi on kuitenkin usein erotettu kolmanneksi ratkaisuvaihtoehdoksi, vaikka se voidaan lukea myös nominalismin alle. Taantumuksellisuus
Taantumuksellisuus eli reaktionäärisyys tarkoittaa halua muuttaa yhteiskunnan poliittinen olotila johonkin nykyhetkeä aiemmin vallinneeseen tilaan ("Status quo ante"). Konservatiivisuudesta poiketen se ei ainoastaan vastusta uudistuksia, vaan kannattaa jo toteutettujenkin uudistusten peruuttamista. Taantumuksellista henkilöä voidaan kutsua reaktionääriksi. Käsite syntyi Ranskan vallankumousta seuranneen restauraation aikana. Taantumuksellisuutta voidaan pitää radikalismin äärimmäisenä vastakohtana. Konnektionismi
Konnektionismi on kognitiotieteessä, neurotieteessä, tekoälytutkimuksessa ja mielenfilosofiassa käytetty informaation käsittelyn teoria. Konnektionismi ymmärtää mielenilmiöt emergentteinä tapahtumina, jotka syntyvät toisiinsa liittyvien yksinkertaisten yksikköjen muodostaman konnektionistisen arkkitehtuurin toiminnasta. Käytännössä konnektionismi mallintaa mielenilmiöitä erilaisin graafi- eli verkkomallein. Intellektualismi
Keskiaikaisessa filosofiassa intellektualismi oli oppi, jonka mukaan ihminen valitsee sen, mitä hänen intellektinsä pitää parhaana. Intellektualismille vastakohtainen oppi oli voluntarismi, jonka mukaan ihmisen tahto on vapaa valitsemaan myös sellaista, mitä hänen intellektinsä ei pidä parhaana vaihtoehtona. Intellektualismia kannattivat muun muassa filosofit Averroës, Tuomas Akvinolainen ja Mestari Eckhart. Fundamentalismi (tietoteoria)
Kontekstualismi on tietoteoreettinen muunnelma relativismista, jota pidetään muuten enemmän totuusteoriana kuin tiedon oikeutusteoriana. Pragmatismi painottaa hyötyä ja käytännöllisyyttä totuuden tärkeimpinä arvosteluperusteina ja samalla myös totuuden oikeutuksen perusteena. Entiteettirealismi
Entiteettirealismi on tieteenfilosofinen kanta, joka liittyy keskusteluun tieteellisestä realismista. Se on realistinen tieteellisissä teorioissa esiintyvien entiteettien suhteen, mutta ei teorioiden itsensä totuuden suhteen. Transsendenssi
Immanuel Kantin kehittelemä transsendentaalinen idealismi tekee eron yksilön kokemuksen ja olioiden sinänsä välille. Sen mukaan voimme tietää vain millainen on oma kokemuksemme jostakin asiasta. Tietämyksen ulkopuolelle jää millainen tuo asia todellisuudessa on. Intentionaalisuus
Intentionaalisuus on filosofinen termi, jolla tarkoitetaan tietoisuuden kykyä viitata itsensä ulkopuolelle. Intentionaalisuus oli alun perin skolastisen filosofian käsite. Myöhemmin sen esitteli uudelleen 1800-luvun filosofiaan filosofi ja psykologi Franz Brentano teoksessaan "Psychologie vom Empirischen Standpunkte" ("Psykologia empiirisestä näkökulmasta", 1874). Hän määritteli intentionaalisuuden "mentaalisten ilmiöiden" ominaisuudeksi, joka erotti ne fysikaalisista ilmiöistä: ajatukset ovat aina "ajatuksia jostakin". Konseptikuva ja konseptikuvitus
Se voi olla matematiikassa ja lääketieteessä käytettävä havainnollistava kuva tai kuvitus tai yleensä 
skeema, kaava, graafi, kaavio tai reaali kolmiulotteinen hahmo. Laajassa mielessä konseptikuva on sama asia kuin synopsis, luonnos tai suunnitelma. Konseptikuva ja konseptikuvitus
Konseptikuva on luonteeltaan strateginen. Se on yleensä suhteellisen avoin eli neuvoteltavissa oleva kuva. Konseptikuvan täytyy olla siirrettävissä tuotannon muille kuvantekijöille (3D kuvittajat, animaattorit, tasosuunnittelijat, kuvaajat jne.) Kuviteltu yhteisö
Kuviteltu yhteisö () on ihmisryhmä, jota pitää koossa usko yhteisön olemassaoloon. Yhteisö ei perustu ihmisten päivittäiseen kanssakäymiseen tai henkilökohtaisiin siteisiin ja se on olemassa vain jos jäsenet samaistavat itsensä siihen niin tunnetasolla kuin henkisesti.
Käsitteen on esittänyt yhdysvaltalainen politiikantutkija Benedict Anderson "Kuvitellut yhteisöt. Nationalismin alkuperän ja leviämisen tarkastelua" (suomennettu 2006), alun perin "Imagined Communities. Reflections on the Origin and Spread of Nationalism" (1983). Idealismi
Yleisimmin idealismilla viitataan käsitykseen, jonka mukaan todellisuus on olemassa vain mielessä tai jollakin tavalla mielen rajoittamana. Idealismi voi kuitenkin sallia perustavanlaatuisemman, havainto- tai käsityskyvyn ulkopuolelle jäävän todellisuuden, kuten Immanuel Kantin ”oleva sellaisenaan”, olemassaolon. Konseptualismi
Konseptualismi oli joko eksplisiittisesti tai implisiittisesti osana monien uuden ajan filosofien ajattelua, mukaan lukien René Descartes, John Locke ja Gottfried Leibniz. Konseptualismi esiintyi kuitenkin usein melko yksinkertaistetussa muodossa verrattuna keskiajan yksityiskohtaisiin teorioihin. Transsendentaalinen idealismi
Transsendentaalinen idealismi ("kriittinen idealismi", "formalistinen idealismi") on idealistinen oppi, jonka perusti Immanuel Kant. Sen mukaan aineelliset oliot ovat ilmiöitä ("fenomenon"), jotka syntyvät mielen aprioristen ehtojen tuloksena, eivätkä näin ollen ole olemassa ihmisen ulkopuolella sellaisina kuin ne havannoidaan. Oliot itsessään ("Ding an Sich", "noumenon") ovat transsendentteja eli tietokyvyn ulkopuolella, mutta mieli konstruoi eli rakentaa ne omien psyykkisten ehtojensa mukaan. Metafysiikka
Toinen mielen ja ruumiin ongelmaan liittyvä lähestymistapa on ontologinen idealismi. Se on eräs monistinen käsitys, eli sen mukaan on olemassa yksi yleinen perusaines eli substanssi. Idealismi katsoo, että tämä perusaines on mieli, ja aineellinen todellisuus on olemassa vain sen ilmiönä. Jotkut idealistit, kuten George Berkeley, ovat katsoneet, että aineelliset oliot ovat olemassa vasta havaittuina. Saksalaiset idealistit, kuten Johan Gottlieb Fichte ja G. W. F. Hegel, ottivat lähtökohdakseen Immanuel Kantin ajattelun. Idealismi on yleinen aihe myös itämaisessa filosofiassa, kuten intialaisessa ajattelussa. Idealismiin liittyy läheisesti panpsykismi ja sen maltillisempi muoto paneksperientalismi, joiden mukaan kaikella "on" mieli (tai: kokemuksia), sen sijaan että ne olisivat miele"ssä". Muun muassa Alfred North Whitehead on kannattanut paneksperientalismia. A priori ja a posteriori
1) Empiristien kuten John Locken ja David Humen mukaan kaikki ideat eli käsitteet ovat kokemuksesta peräisin eli ne ovat aposteriorisia. Rationalistien mukaan jotkin ideat (esimerkiksi substanssin idea) ovat apriorisia eli synnynnäisiä, eivätkä edellytä kokemusta. Immanuel Kantin mukaan kategoriat ovat apriorisia, kun ne mahdollistavat kokemuksen. Tällaisia ovat muun muassa "ajan", "tilan" ja "kausaliteetin" kategoriat. Ilman näitä mikään aistihavainto tai kokemus ei ole hänen mukaansa mahdollista. Fiktionalismi
Merkittävimpiä fiktionalismin muotoja ovat modaalinen fiktionalismi, jonka mukaan mahdollisuuksia ja välttämättömyyksiä koskevat väittämät ovat pelkkää fiktiota, sekä matemaattinen fiktionalismi, jonka mukaan puhe luvuista ja muista matemaattisista entiteeteistä on pelkkää fiktiota. Lisäksi metaetiikassa tunnetaan vastaava kanta nimeltä moraalinen fiktionalismi.