Milloin Liutprand Cremonalainen kuoli?
Liutprand Cremonalainen
Liutprand palasi takaisin Italiaan vuonna 971 lähetystön mukana hakemaan prinsessa Theofanoa morsiameksi Otto Toiselle. Tämä on historiankirjoituksessa hiukan epäselvä asia. Liutprand kuoli ilmeisesti 20.7.972, mutta kuitenkin viimeistään 5.3.973. Liutprandin seuraaja Cremonan piispana aloitti virkansa vuonna 973. Liutprand Cremonalainen
Liutprand Cremonalainen tunnettu myös nimillä Liutprando, Liuprand, Lioutio, Liucius, Liuzo, sekä Lioutsios (noin 920 – 972) oli lombardialainen historioitsija, diplomaatti sekä Cremonan piispa, jonka kirjat ovat hyvin tärkeitä lähteitä 900-luvun Bysantin hovin politiikasta.
Claude Monet
Monet’n ura oli kääntynyt nousuun, ja viisikymmenvuotiaana hän oli vapaa taloudellisista huolista. Hän osti Givernystä talon ja laajensi sen puutarhaa sekä matkusteli paljon Euroopassa. Vaimonsa Alicen kuoltua 1911 hän lopetti matkustelun. Monet rakennutti puutarhaansa ateljeen, jossa hän maalasi suurikokoista Lummelampi-sarjaa. Hän kärsi viimeisinä vuosinaan näön heikkenemisestä, mutta maalasi silti elämänsä loppuun asti. Monet kuoli 5. joulukuuta 1926 ja oli kuollessaan tunnustettu yhdeksi Ranskan maalaustaiteen suurista mestareista. Monet’n kotitalo Givernyssä on nykyisin suosittu matkailukohde. Conrad Malte-Brun
Conrad Malte-Brun (12. elokuuta 1775 Thisted, Tanska – 14. joulukuuta 1826), alkuperäiseltä nimeltään Malte Conrad Bruun, syntyi Thistedissä vuonna 1775. Vuonna 1800 hän lähti maanpakoon, koska hänen julkaisunsa kannattivat Ranskan vallankumousta. Hän asettautui Pariisiin Ranskaan, jossa hän toimi toimittajana ja maantieteilijänä. Vuonna 1821 hän perusti Société de Géographie de Paris’in. Hän myös toimi järjestön ensimmäisenä sihteerinä. Hän kuoli vuonna 1826. Luitpold
Luitpold () (12. maaliskuuta 1821 – 12. joulukuuta 1912), Wittelsbachin suvun jäsen, oli Baijerin prinssihallitsija (regentti) vuodesta 1886 kuolemaansa asti. Luitpold nousi valtaan 65-vuotiaana Ludvig II:n kuoltua, koska hänen veljenpoikansa ja lainvoimainen hallitsija Otto I oli mielipuoli. Luitpoldin kuoltua sijaishallitsijaksi tuli hänen vanhin poikansa Ludvig, joka seuraavana vuonna valittiin kuninkaaksi. N. G. L. Hammond
Nicholas Geoffrey Lemprière Hammond (15. marraskuuta 1907 – 24. maaliskuuta 2001) oli englantilainen historioitsija. Hänen erikoisalansa oli Antiikin Kreikka ja erityisesti Makedonian ja Epeiroksen historia. Klemens Maria Hofbauer
Klemens syntyi yhdeksäntenä lapsena teurastajan perheeseen 26. joulukuuta 1751, kastettiin nimellä John ja hän toimi itse teurastajana vuoteen 1780. Pyhimyksen alkuperäinen määriläinen sukunimensä Dvorak vaihtui aikanaan saksalaiseen Hofbaueriin. Hänen isänsä kuoli lapsen ollessa 6-vuotias. Mies tunsi kutsumuksen pappeuteen, mutta hänen perheensä oli liian köyhä kustantamaan hänen koulutuksensa. Hän oli palvelijana luostarissa Bruckissa vuodesta 1771 vuoteen 1775 ja eli sen jälkeen jonkin aikaa erakkona. Pyhimys teki kolme pyhiinvaellusta Roomaan, kolmannen aikana hän liittyi redemptoristeihin lisäten nimeensä nimen Marie, sekä löysi tukijoita, jotka suostuivat maksamaan hänen koulutuksensa. Hän kouluttautui Wienin yliopistossa, vihittiin papiksi 1785 ja valtuutettiin perustamaan redemptoristiluostareita Pohjois-Eurooppaan. Hän meni Varsovaan, saarnaasi, rakensi orpokoteja ja kouluja, ja lisäsi redemptoristien läsnäoloa kaupungissa, kunnes Napoleon tukahdutti kaikki uskonnolliset instituutiot ja Klemens vangittiin 1808. Klemens vietti loppuelämänsä Wienissä ja kuoli 15. maaliskuuta, 1820. Tonmi Lillman
Toimiessaan hard rock ja heavy metal -yhtye Lordin rumpalina Lillman käytti taiteilijanimeä Otus. Lillman liittyi Lordiin syksyllä 2010, juuri ennen yhtyeen Euroopan kiertueen alkua. Lillman vastasi Lordin vuonna 2012 julkaiseman "Scarchives Vol. 1" -kokoelma-albumin DVD-osion editoinnista. Tonmi Lillman menehtyi kotonaan sairauskohtaukseen 13. helmikuuta 2012. Hän ei ehtinyt soittaa lainkaan yhtyeen studioalbumeilla ennen kuolemaansa. Lordin alkuvuodesta 2013 julkaiseman "To Beast Or Not To Beast" -albumin päätösraita pitää sisällään Lillmanin soittaman ja äänittämän rumpusoolon yhtyeen Pariisin keikalla vuodelta 2010, joka toimii yhtyeen kunnianosoituksena Lillmanille. Dipendra
Dipendra Bir Bikram Shah Dev (27. kesäkuuta 1971 – 4. kesäkuuta 2001) oli Nepalin kruununprinssi ja kuningas 1. kesäkuuta – 4. kesäkuuta 2001. Uutisraporttien mukaan hän surmasi koko perheensä kuninkaallisella lounaalla 1. kesäkuuta 2001. Dipendra haavoittui myös kuolettavasti, joko oman käden kautta tai syypäänä olivat vartijat, ja hänestä tuli virallisesti kuningas kolmen päivän ajaksi hänen maatessaan koomassa sairaalassa. Liutprand Cremonalainen
Catholic Encyclopedia mainitsee Liutprandin teosten 900-luvulta olevan hyvin tärkeitä historiallisia lähteitä vaikka hän on varsin puolueellinen kirjoituksissaan ja usein myös epäreilu vastustajiaan kohtaan. Liutprandin kirjoitukset ovat varsin suorapuheisia eikä kovin diplomaattisia. Tutkija Constanze Schummer on kyseenalaistanut hänen diplomaattiset kykynsä Konstantinopolissa huolimatta hänen menestyksestään Italiassa. Hänen toisella lähetysmatkallaan hän oli esimerkiksi hankkinut samettia, jotka takavarikoitiin. Hän kertoi keisarin vartijoille, että hänen kotonaan huorat ja silmänkääntäjät halusivat pukeutua samettisiin pukuihin. Schummer ja muut tutkijat ovat arvelleet, että Otto I ei edes nähnyt ”Relatio” teosta eikä saanut myöskään kunnollisia raportteja Liutprandin tekemisistä Konstantinopolissa. Toussaint L'Ouverture
Ranska solmi Amiensin rauhan Ison-Britannian kanssa vuonna 1801, mikä mahdollisti sotatoimet kapinoineita orjia vastaan. Helmikuussa 1802 saarelle saapui kenraali Charles Leclercin johtama 20 000:n miehen ranskalaisarmeija. Ranskalaiset valtasivat nopeasti Santo Dominguen puolen saarta, sekä alueen satamakaupungit ja Saint-Dominguen eteläosat. Sisämaata ranskalaiset eivät kuitenkaan saaneet alistettua ja heidän miehensä kärsivät suuria tappioita aiheuttaneista keltakuumeesta. Vain parin kuukauden aikana ranskalaisten miesvahvuus oli puolittunut. Tästä huolimatta kapinallisjohtajiin lukeutuneet Henri Christophe ja Jean-Jacques Dessalines loikkasivat ranskalaisten puolelle helmikuussa 1802. Lopulta toukokuussa myös Toussaint lupasi laskea aseensa Leclercin luvattua, että orjuutta ei palauteta. Toussaint vetäytyi nyt omsitamalleen plantaasille, kunnes pari viikoa myöhemmin kesäkuun puolella Jean-Baptiste Brunet kutsui hänet tapaamiseen. Paikalle saapunut Toussaint pidätettiin Napoleonin käskystä virallisena syynä kapinan suunnitteleminen. Toussaint vietiin vankeuteen Ranskaan Fort-de-Jouxin linaan Juran vuoristoon. Toussaint kuoli vankeudessa 7. huhtikuuta 1803. Kreikkalainen tuli
Kaikkein hurjin taistelu kreikkalaisen tulen avulla oli ilmeisesti ruseja vastaan käyty taistelu 11.6.941 Bosporinsalmen suulla Hieronissa. Tarkemman kuvauksen meritaistelusta jätti Liutprand Cremonalainen : Carl Ludvig Lithander
Carl Ludwig Lithander (1773 Noarootsi, Viro – 1843) oli klassismin ajan merkittävin suomalainen pianosäveltäjä. Lithander asui suurimman osan elämästään ulkomailla ja teki pääosin kansainvälisen säveltäjäuran. Pääosan Lithanderin julkaistusta pianomusiikista muodostaa klassismin ihanteiden mukainen selkeä käyttömusiikki. Lithanderin pääteoksia ovat kaksi neliosaista pianosonaattia C-duurissa ja fis-mollissa vuosilta 1818 ja 1822. Lithander sävelsi myös kaksi laulunäytelmää, joiden esikuvana oli Mozartin lisäksi italialainen ooppera. Operetti "Lantara eli Maalari panttivankina" (1818) esitettiin Tukholmassa vain kerran ja "Säckpiparen" ("Säkkipillinsoittaja") esitettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1963 Yleisradiossa. Lisäksi hän sävelsi kaksi pianosonaattia ja muuta pianoteoksia sekä lauluja ja aarioita orkesterin säestyksellä. Viktor Andro
Viktor Andro (Androsow) (3. maaliskuuta 1926 – 12. lokakuuta 1949 Jämijärvi) oli suomalainen lentäjä ja laskuvarjohyppääjä joka menehtyi syksyllä 1949 Jämijärvellä testatessaan kehittämäänsä lepakkopukua. Ursus, il gladiatore ribelle
Rooman keisarin Marcus Aureliuksen kuoltua valtaistuimen perii hänen poikansa, gladiaattoritaisteluja harrastava julma ja väkivaltainen Commodus. Senaattori Emilius Letus kaappaa kristityn markomannin Ursuksen morsiamen Arminian saadakseen miehen taistelemaan Commodusta vastaan gladiaattorikisoissa. Ursus lyö Commoduksen ja kapinaan nouseva armeija nostaa keisariksi Letuksen pojan Septimiuksen. Nils Matsson Kiöping
Opiskeltuaan Uppsalassa vuodesta 1641 Nils Matsson Kiöping sai 1647 kuningatar Kristiinan suosituksen ulkomaanmatkoihin. Siitä sai alkunsa lähes kymmenen vuoden merimatkailu pitkin Afrikan ja Aasian rannikoita vuosina 1647–1656 Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa. Seuraavat neljä vuotta Kiöping palveli luutnanttina Ruotsin laivastossa, kunnes hän 1660 sai eron ja kirjoitti matkakuvauksen, jonka kreivi Brahen väki painoi. Hän perusti perheen ja asui köyyhyydessä lähellä Danvikstullia Södermalmilla Tukholmassa ja sai taloudellista tukea mahtavalta serkultaan. Ironista on, että tämä maailmanmatkaaja, joka selvisi sekä meritaisteluista että haaksirikoista, kuoli juopotteluun Tukholmassa noin 59-vuotiaana. Richard Wurmbrand
Richard Wurmbrand (24. maaliskuuta 1909 – 17. maaliskuuta 2001) oli romanialainen luterilainen kristitty, kirjailija, pastori ja opettaja. Rupertsbergin luostari
Hildegard perusti vuonna 1165 sivuluostarin tyhjillään olleeseen augustinolaisluostariin Rüdesheimin Eibingeniin. Luostari oli tarkoitettu alemmista väestöluokista peräisin oleville naisille, joita Hildegard ei halunnut Rupertsbergiin. Kun menettelyn kristillisyyttä arvosteltiin, Hildegard vastasi, ettei härkiä, vuohia ja sikojakaan suljeta samaan karjasuojaan. Hildegard oli molempien luostarien abbedissa. Hän kuoli Rupertsbergissa 81-vuotiaana 17. syyskuuta 1179. Tripoli (Libanon)
Ristiretkien aikana Tripolin kreivikunta annettiin Toulousen kreivi Raimund IV:lle. Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin piirittämällä ja sen eristämiseksi rakennettiin linna Mons Peregrinus -nimiselle kukkulalle, jonka ympärille kasvoi ajan mittaan pieni kaupunki. Raimund itse kuoli ennen kaupungin kukistumista vuonna 1109. Vuonna 1170 kaupunki kärsi mittavia tuhoja maanjäristyksessä. Ristiretkeläiset menettivät Jerusalemin vuonna 1187, mutta Tripoli säilyi heidän hallussaan vielä toisen vuosisadan ajan. Mamelukkisulttaani al-Mansur Qalawun valloitti kaupungin vuonna 1289. Uutta Tripolia rakennettiin sittemmin Mons Peregrinuksen ympärille vanhan kaupungin kutistuessa mitättömäksi ja tullen tunnetuksi sittemmin nimellä al-Mina. Levantti
Vuoden 1500 eaa. jälkeen Egyptin Uuden valtakunnan faarao Thutmosis III valloitti koko Levantin käymällä useita sotia. Hänen seuraajiensa aikana Egyptin valta alueella heikkeni, ja pohjoiseen syntynyt heettiläisvaltakunta levitti valtansa osaan Syyriaa. Vuoden 1300 eaa. jälkeen (mahdollisesti 1275 tai 1274 eaa.) käytiin näiden suurvaltojen välillä Kadesin taistelu pohjoisessa Syyriassa, missä kumpikaan ei saavuttanut selvää voittoa. Maat solmivat rauhansopimuksen, jossa niiden välinen raja tunnustettiin. Heettiläisten valta heikkeni kuitenkin pian assyrialaisten tunkeutuessa Syyriaan idästä käsin. 1100-luvulla eaa. heettiläiset tuhoutuivat lännestä tulleiden merikansojen hyökkäyksessä. Merikansat hyökkäsivät myös Egyptiin, joka onnistui täpärästi torjumaan ne, mutta menetti samalla kaikki alueensa Levantissa. Merikansoista filistealaiset, joiden nimestä myös Palestiina tulee, asettuivat asumaan Välimeren itärannikolle. Myös eräs seemiläinen heimo, juutalaiset saapui näihin aikoihin Palestiinaan. Kaarle Kaljupää
Seuraavat vuodet olivat rauhaisia ja veljekset tapasivat säännöllisesti jonkinlaisen veljellisen yhteishallinnon ylläpitämiseksi. Lothar kuoli vuonna 855, ja rauhallinen naapuruus päättyi. Ludvig Saksalainen valtasi Kaarlen alueet vuonna 858, ja Kaarle pakeni Burgundiin. Vuonna 860 hän puolestaan hyökkäsi tuloksetta veljenpoikansa maille Provenceen. Samaan aikaan valtakunnassa syntyi eriasteisia kapinoita, ja normannit hyökkäilivät sen pohjoisosaan. Lucian Pintilie
Lucian Pintilie (9. marraskuuta 1933 Tarutine, nykyinen Ukraina – 16. toukokuuta 2018) oli romanialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hän on ollut kahteen otteeseen ehdolla Kultaisen palmun saajaksi (1994, 1996) ja oli myös Kultainen leijona -ehdokkaana vuosina 1998 ja 2001. Hänen tunnetuimpia töitään on "Terminus paradis" (1998). L. Ron Hubbard
Hubbard vietti viimeiset vuotensa vältellen julkisuutta ja veroviranomaisia, jotka epäilivät, että osa skientologiakirkon taloudellisesta tuotosta virtasi sen perustajalle. Hubbard kuoli 24. tammikuuta 1986. Skientologiakirkko tiedotti pian, että olemassaolo ruumiillisena olentona oli käynyt Hubbardille hyödyttömäksi ja tämä oli siirtynyt jatkamaan skientologisia tutkimuksiaan vapaana sen rajoituksista. Pretoriaanikaarti
Jo ennen Galban kuolemaa Ala-Germanian maaherra Aulus Vitellius oli julistautunut keisariksi tammikuussa 69 ja lähtenyt marssimaan kohti Roomaa. Othon joukot, joihin kuului pretoriaaneja ja Tonavan armeijan sotilaita, kohtasivat Vitelliuksen joukot Cremonan taistelussa 14. huhtikuuta 69. Othon armeija kärsi tappion, osin pretoriaanien kurittomuuden vuoksi. Hän teki itsemurhan 16. huhtikuuta. Harald Jäniksenkäpälä
Harald I Jäniksenkäpälä (, s. 1010-luku – k. 17. maaliskuuta 1040) oli Englannin kuningas vuosina 1035–1040 (kruunattiin vuonna 1037). Hän oli Tanskan kuninkaan Knuut II Suuren ja tämän jalkavaimon Aelgifun poika. Liikanimi "jäniksenkäpälä" tuli siitä, että häntä pidettiin nopeana jaloistaan ja hyvänä metsästäjänä. Ensimmäinen tunnettu kirjallinen maininta liikanimestä tosin on tehty sata vuotta hänen hallituskautensa jälkeen ja saattaa perustua sekaannukseen. Armand de Quatrefages de Bréau
Jean Louis Armand de Quatrefages de Bréau (10. helmikuuta 1810 Berthézène – 12. tammikuuta 1892), oli ranskalainen biologi, zoologi ja antropologi. Hän toimi muun muassa antropologian professorina Pariisin Muséum d'histoire naturellessa. Kypros
Rooman valtakunnan jakautuessa 385 jaa. Kypros jäi osaksi Itä-Roomaa eli Bysantin valtakuntaa. Saaren tärkeimmäksi kaupungiksi tuli Salamis. Bysanttilainen aika kesti Kyproksella lähes kahdeksansataa vuotta. Englannin kuningas Rikhard I Leijonamieli valtasi saaren kolmannen ristiretken aikaan vuonna 1191. Rikhard myi saaren Temppeliherrain ritarikunnalle, joka puolestaan myi sen valtakuntansa menettäneelle Jerusalemin kuninkaalle Guy de Lusignanille. Länsivaltojen hallitseman saaren keskukseksi muodostui Nikosia. Bernhard Clairvauxlainen
Pyhä Bernhard Clairvauxlainen O. Cist (myös "Bernard", 1090 ehkä Fontaine-les-Dijon – 20. elokuuta 1153 Clairvaux) oli roomalaiskatolinen ranskalainen ja sisterssiläinen munkki, apotti, pyhimys, mystikko ja kirkonopettaja. Häntä kunnioitetaan mehiläisten kasvattajien, kynttilöiden valmistajien, vahan sulattajien, Gibraltarin ja Cambridgen Queens' Collegen suojeluspyhimyksenä. Pyhimyksen tunnuksia ovat esimerkiksi mehiläispesä, mehiläiset, kolme mitraa kirjan päällä, valkoinen koira, kahlehdittu paha henki, sekä kirja. Mies kuvataan usein Neitsyt Mariasta näyn saavana sisterssiläisenä, sisterssiläisenä mehiläispesän kanssa, sisterssiläisenä kahlitun pahan hengen kanssa, sisterssiläisenä mitra luonaan maassa, sisterssiläisenä parveilevien mehiläisten kanssa, sisterssiläisenä valkoisen koiran kanssa ja sisterssiläisenä kirjoittaen ja katsoen Neitsyt Mariaa. Paavi Aleksanteri III kanonisoi miehen 18. tammikuuta 1174, paavi Pius VIII julisti miehen kirkonopettajaksi vuonna 1830 ja paavi Pius XII ylisti häntä nimityksellä "doctor mellifluus" ensyklikassa vuodelta 1953. Katolinen kirkko viettää hänen muistopäiväänsä 20. elokuuta eli päivänä jona hän kuoli 63-vuotiaana. Jean-Prince Mpandi
Jean-Prince Mpandi (myös Jean-Pierre/ Pandi), n. 1966 – 12. elokuuta 2016, Tšimbulu, Länsi-Kasai, Kinshasan Kongo) oli kinshasankongolainen bajila-kasanga-heimon johtaja, joka vastusti Kongon presidentin Joseph Kabilan hallintoa. Hänen heimonimensä oli Kamwina Nsapu (VI) (myös "Kamwena, Kamuina tai Kamina)" (suom. 'Musta Muurahainen'). Arthur Rimbaud
Afrikassa Rimbaud’n oikea polvi kipeytyi, ja siihen kehittyi syöpä. Sairauden takia hän joutui palaamaan Ranskaan 9. toukokuuta 1891. Jalka amputoitiin 27. toukokuuta 1891. Hän asettui Marseilleen, jossa kuoli 10. marraskuuta 1891. Pavlo Skoropadski
Pavlo Petrovytš Skoropadskyi (, ; 3. toukokuuta 1873 Wiesbaden, Saksa – 26. huhtikuuta 1945 Metten, Saksa) oli ukrainalainen hetmani, jonka Saksa ja Itävalta-Unkari nostivat vallankaappauksella valtaan 29. huhtikuuta 1918 miehitettyään Ukrainan, ja joka jatkoi hallitsemistaan saksalaisten tuella 14. joulukuuta 1918 saakka. Skoropadskin valtakauden Ukrainasta käytettiin nimitystä hetmanaatti eli Ukrainan valtakunta, joka syrjäytti sitä edeltäneen Ukrainan kansantasavallan. Ramon Llull
Ramon Llull (tunnettu myös nimillä Raymond Lully, Raimundus ja Raymundus Lullus, s. 1232-1236, k. 29. kesäkuuta 1315) oli keskiaikainen kirjailija ja filosofi. Hän on kirjoittanut tiettävästi maailman ensimmäisen katalaaninkielisen kaunokirjallisen teoksen. Hänen on katsottu vaikuttaneen muun muassa Gottfried Leibnizin laskentateorioihin. Teatterihistoria
Komediakirjailijoista tunnetuin on Aristofanes (n. 448–380 eaa.). Hän kritisoi ankarasti valtaapitäviä ja tekopyhyyttä. Hänen näytelmistään tunnetaan erityisesti 
"Lysistrate" eli "Lemmenlakko", jota on viime vuosikymmeninä esitetty hyvin paljon Suomessa, sekä "Pilvet" ja "Naistenjuhla". "Lysistrateessa" naiset menevät lemmenlakkoon lopettaakseen sodan, "Pilvissä" irvaillaan filosofeille ja "Naistenjuhlassa" tragediakirjailija Euripides on joutunut naisten paheksunnan kohteeksi. Ymaut
Ymaut (myös: Imauts) oli liiviläinen sotilas, joka Henrikin Liivinmaan kronikan mukaan tappoi Liivinmaan toisen piispan Bertoldin vuonna 1198 Baltian ristiretkien aikana. Kertomuksen mukaan Bertold ei pystynyt erään taistelun aikana pysäyttämään ratsuaan ajoissa ja joutui liiviläisten keskelle, jolloin Ymaut iski keihään hänen selkänsä läpi. Ymaut on joskus tulkittu saksankieliseksi käännökseksi latvialaisesta Imantaks-nimestä, mutta todennäköisesti nimi oli alun perin liivinkielinen Himmot tai Himotu. Cyprien Ntaryamira
Cyprien Ntaryamira (6. maaliskuuta 1955 – 6. huhtikuuta 1994) oli burundilainen poliitikko. Hän ehti olla maansa presidenttinä kahden kuukauden ajan, kun hän sai surmansa Ruandan presidentti Juvénal Habyarimanan lentokoneen maahansyöksyssä, joka laukaisi Ruandan kansanmurhan. Hunfrid Prümilainen
Hunfrid Prümilainen (k. 871) oli Prümin benediktiiniläisluostarin munkki, jonka paavi Nikolaus I asetti Thérouannen piispan virkaan. J. R. Salamanca
Jack Richard Salamanca (20. joulukuuta 1922 St. Petersburg, Florida, Yhdysvallat - 30. lokakuuta 2013 Potomac, Maryland, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opetti Marylandin yliopistossa. Hänen esikoisromaanistaan "The Lost Country" (1958) tehtiin elokuva "Kapinallisen laulu" (1961), jonka pääosaa näytteli Elvis Presley. Toisesta romaanista "Lilith" käsikirjoitti ja ohjasi Robert Rossen elokuvan "Lilith" vuonna 1964. Lucretia
Lucretia (k. noin 509 eaa. Collatia, Rooman valtakunta) oli roomalaisessa mytologiassa hyveellinen sankaritar, jonka traaginen itsemurha johti Rooman viimeisen etruskikuninkaan syrjäyttämiseen ja tasavallan perustamiseen. Varhaisin tunnettu kirjallinen kuvaus Lucretiasta on peräisin roomalaiselta historioitsijalta Fabius Pictorilta 200-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Tätä tunnetumpi on kuitenkin Liviuksen teoksessaan "Ab urbe condita" esittämä versio tarinasta. János Hunyadi
Vuonna 1453 Osmanien valtakunnan nuori uusi sulttaani Mehmed II valtasi Bysantin pääkaupunki Konstantinopolin ja jatkoi edelleen valloitusretkeään Balkanille. Euroopassa Konstantinopolin menetys oli suuri järkytys, jonka jälkeen vaadittiin yhteistyötä turkkilaisten pysäyttämiseksi. Fransiskaanimunkki Johannes Capistrano johti suurehkon, mutta huonosti aseistetun saksalaisen ja böömiläisen sotajoukon Unkariin turkkilaisia vastaan. Yhteenotto turkkilaisten kanssa seurasi Belgradista, jonka Mehmed II piiritti vuonna 1456. Kaupunkia puolusti Hunyadin lanko Mihály Szilágyi ja Hunyadi riensi pelastamaan piiritettyä kaupunkia. Capistranon johtamat ristiretkeläiset tekivät raivokkaan hyökkäyksen turkkilaisia vastaan samalla, kun kaupungin puolustajat hyökkäsivät ulos turkkilaisia vastaan. Tilanteen väärin arvioineet turkkilaiset kärsivät huomataavan tappion. Uutinen Hunyadin voitosta aiheutti hurmosta Euroopassa ja turkkilaisten myöhempi Unkarin valloitus lienee myöhästynyt tappion johdosta lähes 70 vuotta. Hunyadi itse ei päässyt iloitsemaan voitostaan pitkään, sillä hän kuoli sotajoukkojen leirissä levinneeseen ruttoon vain muutamaa päivää myöhemmin Belgradissa 11. elokuuta 1456. John Crammond
John Gordon Crammond (5. heinäkuuta 1906 – 18. syyskuuta 1978) oli brittiläinen skeletonkelkkailija ja olympiamitalisti. Hän saavutti pronssia Sankt Moritzin olympialaisissa 1948. Crammondin loppuaika oli 5.25,1 ja hän jäi kilpailun voittaneesta italialaisesta Nino Bibbiasta 1,9 sekuntia. Petrus Hispanus
Petruksen todellinen henkilöllisyys on epävarma. Nimen "Hispanus" viittaa Hispaniaan eli koko Iberian niemimaahan — Espanja maana oli olemassa vasta 1400-luvulta alkaen. Hänet on usein yhdistetty Pedro Juliãoon (n. 1215–1277), portugalilaiseen lääkäriin, joka tunnettiin nimellä Petrus Hispanus ja josta tuli paavi Johannes XXI. Toisen teorian mukaan "Tractatuksen" kirjoittaja oli kastilialainen ja dominikaanisen sääntökunnan jäsen. Muut 1400-luvun teoriat viittaavat Petrus Ferrandi Hispanukseen, joka kuoli vuosien 1254 ja 1259 välillä, tai erääseen dominikaaniveljeen 1200-luvun lopulta tai 1300-luvun alusta. Philipp Krementz
Krementz osallistui Vatikaanin ensimmäiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi Kölnin arkkipiispana kuolemaansa saakka, ja myöhemmin hänen kuolinvuonnaan hänen seuraajakseen valittiin Hubert Theophil Simar. Fernand Cormon
Fernand Cormon (24. joulukuuta 1845 Pariisi – 20. maaliskuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen akateeminen taidemaalari. Hän oli yksi aikansa ranskalaisen historiamaalauksen johtavia taiteilijoita. Mytologisia, uskonnollisia ja historiallisia aiheita maalannut Cormon oli myös muotokuvamaalari. Lysandros
Lysandros (kuoli 395 eaa.) oli spartalainen laivaston komentaja, joka kukisti ateenalaiset peloponnesolaissodan aikana käydyssä Aigospotamoin taistelussa vuonna 405 eaa. Kalparitaristo
Liiviläisiin kohdistunut käännytystyö oli aluksi rauhanomaista, mutta lähetyssaarnaajia uhkailtiin ja monet kastetut kääntyivät takaisin pakanuuteen. Vuonna 1196 piispaksi nimettiin Loccumin luostarin apotti Bertold. Koska paavi oli julistanut ristiretken Liivinmaan käännyttämisen tueksi, Bertold saapui Baltiaan 1198 mukanaan joukko värvättyjä aatelisia ja ammattisotureita. Bertoldin kuoltua Liivinmaan kolmanneksi piispaksi nimitettiin 1199 Albert von Buxhövden. Kun tuore paavi Innocentius III kehotti Saksin, Westfalenin, Mecklenburgin ja Elben rantamaiden kristittyjä ristiretkelle Liivinmaalle, Albert värväsi mukaansa 500 ristiretkeläisen joukon. Kun käännytystoiminta pian muuttui väkivaltaiseksi valloitukseksi, pysyvän asevoiman tarve kävi välttämättömäksi: ristiretkeläiset viipyivät yleensä vain vuoden ja siksi pitkäjänteinen työ oli mahdotonta. Vuonna 1202 perustetun ritariston esikuva oli Palestiinassa perustettu Temppeliherrain ritarikunta. Liskonlantioiset
Perinteisesti liskonlantioiset jaetaa kahteen pääryhmään: Sauropodomorphaan ja teropodeihin. Teropodeihin puolestaan kuuluvat linnut, jotka ovat ainoita liitukauden joukkosukupuutosta selvinneitä liskonlantioisia, kun muut edustajat kuolivat sukupuuttoon asteroidin törmäyksen seurauksena. Toinen dinosaurusten luokittelutapa on Matthew Baronin kehittämä luokittelu, jossa dinosaurukset jaettaisiin Ornithoscelidaan, johon kuuluisivat teropodit ja linnunlantioiset, ja liskonlantioisiin, johon kuuluisivat Sauropodomorpha ja Herrerasauridae. Klaipėdan kapina
Klaipėdan kapina oli Liettuan järjestämä kapina Memelin mandaattihallintoalueella 3. - 9. tammikuuta 1923. Tapahtuman seurauksena Memel () menetti Ranskan valvoman mandaattiasemansa ja siitä tuli autonominen osa Liettuaa. Liettuan ja Saksan välinen rajasopimus vuonna 1928 vahvisti alueen jäämisen Liettualle. Konrad von Carstein
Myöhemmin, kääpiöt ja ihmiset päättivät vihdoinkin tuhoa Konradin suurella armeijallansa. Konradille ei tullut mieleenkään vetäytyä, mutta nekromantikot pelkäsivät niin paljon Konradin käyttäytymistä, että pakenivat, ja Veriritarit näkivät, etteivät saisi enää palkkiota taisteluista, ja päättivät hyljätä Konradin. Hän ei silti lannistunut, vaan hyökkäsi yhdistynyttä armeijaa vastaan. Kesken taistelun, epkuolleita animoiva taika kuitenkin haihtui, nekromantikkojen pettämisen seurauksena. Konrad silti tahdonvoimallaan ja vampirismin tuomilla ominaisuuksillaan yritti pitää armeijansa kasassa, mutta yritys oli liikaa hänelle; epäkuolleet kaatuivat maahan, ja Konrad lähti epämääräisesti kävelemään muualle huutaessaan itselleen. Pian kääpiösankari Grufbad vangitsi Konradin, ja piteli hänestä kiinni, kun Helmar lävisti Konradin Riimuhampaalla (runefang), mahtavalla miekalla. Näin Konrad von Carstein kuoli, ja Mannfred von Carstein, viimeinen von Carstein, nousi valtaan Drakenhofin kreivinä. Ludvig Holberg
Ludvig Holberg (13. joulukuuta 1684 Bergen – 28. tammikuuta 1754 Kööpenhamina) oli tanskalais-norjalainen näytelmäkirjailija ja historioitsija. Häntä pidetään Tanskan ja Norjan yhteisenä kansalliskirjailijana. Hän sai vaikutteita mm. barokista ja valistuksen aatteista. Kaksi hänen kansainvälisesti tunnetuinta näytelmäänsä ovat "Jeppe Niilonpoika" ja "Valtioviisas kannunvalaja". Molemmat näistä näytelmistä ovat jättäneet pysyvän jälkensä myös suomen kieleen: Tunnettu kysymysmuotoinen sanonta "Miksi Jeppe juo?" on peräisin "Jeppe Niilonpojasta" ja termi "kannunvalanta", joka tarkoittaa antautumista poliittiseen spekulaatioon ilman riittäviä asiatietoja, on peräisin "Valtioviisaasta kannunvalajasta". Myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden kattojärjestö Kannunvalajat ry. on saanut nimensä samalla perusteella. Ārvaldis Andrejs Brumanis
Ārvaldis Andrejs Brumanis (13. helmikuuta 1926 – 17. joulukuuta 2013) oli latvialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi André Marie Charue 25. heinäkuuta 1954 ja hänet nimitettiin Liepājan hiippakunnan johtoon 7. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía. Antanas Tumėnas
Antanas Tumėnas (s. 13. toukokuuta 1880 Kurkliečiai, Rokiškisin kunnallispiiri - k. 8. helmikuuta 1946 Bachmanning, Itävalta) oli liettualainen poliitikko, opettaja ja oikeustieteen professori. Tumėnas toimi Liettuan pääministerinä vuosina 1924-1925. Hän oli Liettuan kristillisdemokraattien jäsen. Myöhemmin hän toimi Liettuan korkeimman vapautuskomitean puheenjohtajana. Plektrudis
Vuonna 716 Neustrian kuningas Kilperik II ja hänen major domuksensa Ragenfrid löivät vankeudesta paenneen Kaarlen ja kukistivat sen jälkeen Kölnissä Plektrudiksen, jonka oli tunnustettava Kilperikin asema kaikkien frankkien kuninkaana ja Ragenfridin asema hänen major domuksenaan. Kaarle Martel onnistui kuitenkin palaamaan ja voittamaan Kilperikin ja Ragenfridin joukot. Sen jälkeen Kaarle selvitti välinsä Plektrudiksen kanssa. Plektrudis kuoli myöhemmin samana vuonna, ja hänet haudattiin Kölniin. Kypron prinsessa
Kypron kuninkaan tytär, prinsessa Chryseis rakastuu tuntemattomaan muukalaiseen, joka osoittautuu Kalevalan Lemminkäiseksi. Lemminkäinen tuo prinsessan mukanaan kotimaahansa Suomeen ja nimeää hänet Kyllikiksi. Chryseis ei tahdo sopeutua vieraaseen maahan ja kotivaimon rooliin. Paikalle saapuu Kyprolta sotapäällikkö Medonin johtama retkikunta hakemaan prinsessaa takaisin. Chryseis tunnustaa rakastavansa Lemminkäistä, mutta lähtee kuitenkin salaa juhlimaan maanmiestensä leiriin ja lopultaa pakenee Medonin seurassa. Lemminkäinen lähtee sotaretkelle Pohjolaa vastaan. Kyprolaisten laiva juuttuu pohjoiselle merelle, jolloin Chryseis katuvana pakenee Medonilta ja lähtee etsimään Lemminkäistä. Heidän kohdatessaan Lemminkäinen ei tunnista Chryseistä ja sanoo hylänneensä vaimonsa Kyllikin. Myöhemmin Lemminkäinen haavoittuu kuolettavasti pohjalaisen sokean paimenen ampumasta nuolesta ja on jo vaipumassa Tuonelaan, mutta hänen äitinsä rakkaus saa hänet virkoamaan henkiin. Chryseis ylistää uutta kotimaataan Suomea, mutta kuolee viimeisen näytöksen lopussa rantakalliolle. Otto Ernst Leopold von Limburg-Stirum
Otto Ernst Leopold von Limburg-Stirum (10. tammikuuta 1684 Borken, Nordrhein-Westfalen – 4. maaliskuuta 1754 Buda) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kenraali. Grimoald
Kun langobardeja yhdessä hallinneet kuninkaat Godepert ja Perctarit olivat joutuneet riitoihin, pyysi Godepert Grimoaldin apuun luvaten sisarensa tälle vaimoksi. Grimoald kuitenkin murhautti Godepertin vuonna 662 ja asetti itsensä kuninkaaksi. Hän pakotti Perctaritin maanpakoon ja haetutti tämän vaimon ja pojan panttivangeiksi Beneventoon. Vahvistaakseen asemaansa Grimoald meni myös lyhyeksi aikaa naimisiin Godepertin sisaren kanssa. Näin hän saattoi liittää itsensä Theodelindan sukuun. Grimoald kävi useita rajasotia, joissa hän voitti bysanttilaiset, frankit ja slaavit. Pierre Toussaint
Kunnianarvoisa Pierre Toussaint (27. kesäkuuta 1766 Saint-Marc, Artibonite, Haiti – 30. kesäkuuta 1853 New York) oli Haitissa orjaksi syntynyt, katolilaiseksi kasvatettu ja myöhemmin kuuluisana kampaajana New Yorkissa toiminut ja myös siellä yksi kuuluisimmista katolilaisista. Miehen omistaja, Jean Berard, opetti Pierren lukemaan ja kirjoittamaan sekä otti hänet mukaansa kun muutti New Yorkiin ja Berardin kuoltua mies hoiti leskeä, sekä vapautui orjuudesta Madame Berardin kuoltua 1807. Hän oli opissa yhdellä New Yorkin johtavista kampaajista ja hänestä itsestäänkin tuli kaupungin yläluokan haluama taitava kampaaja. Pierre rakastui 15-vuotiaaseen orjatyttöön nimeltä Juliette Noel, osti hänet omakseen, vapautti tämän ja meni tämän kanssa naimisiin sekä he muuttivat kotinsa orpojen turvapaikaksi, luottotoimistoksi, työvoimatoimistoksi ja hostelliksi papeille ja muille köyhille matkalaisille. Kuollessaan 1853 hän oli käynyt päivittäin messussa 66 vuotta kirkossa "Saint Peters’s Church" ja hänet haudattiin vaimonsa viereen katedraalin "Saint Patrick’s Old Cathedral" hautausmaalle, sekä lopulta katedraalin kryptaan vuonna 1990. Hän eli seuraavien kahdeksan paavien hallintokausien aikana: Klemens XIII (1758–1769), Klemens XIV (1769–1774), Pius VI (1775–1799), Pius VII (1800–1823), Leo XII (1823–1829), Pius VIII (1829–1830), Gregorius XVI (1831–1846) ja autuas Piux IX (1846–1878). Vuonna 1991 hänen kanonisaatioprosessinsa avattiin ja hänet julistettiin "Jumalan palvelijaksi", sekä paavi Johannes Paavali II julisti hänet kunnianarvoisaksi 1996. Étienne Charles de Loménie de Brienne
Ministerikautensa jälkeen Loménie de Brienne siirtyi Sensin arkkipiispaksi ja vielä vuoden 1788 aikana hänet nimitettiin myös kardinaaliksi. Kun vallankumouksen jälkeen Ranskaan luotiin vuonna 1790 papiston siviilihallinto, hän oli yksi harvoista korkeista kirkon edustajista, jotka kävivät vapaaehtoisesti Pariisissa vannomassa vaaditun uskollisuudenvalan perustuslaille. Sen myötä hänestä tuli Yonnen arkkipiispa. Loménie de Brienne luopui kardinaaliudesta vuonna 1791. Hänet vangittiin terrorin aikana ensin lyhytaikaisesti marraskuussa 1793 ja uudelleen helmikuussa 1794. Hänet löydettiin pari päivää myöhemmin kuolleena vankisellistään Sensissä. Patrice Lumumba
Patrice Émery Lumumba (2. heinäkuuta 1925 – 17. tammikuuta 1961) oli afrikkalainen itsenäisyysjohtaja ja Kongon demokraattisen tasavallan ensimmäinen laillisilla vaaleilla valittu pääministeri heti sen jälkeen, kun maa oli hänen johdollaan saavuttanut itsenäisyyden Belgiasta kesäkuussa 1960. Vain kymmenen viikkoa myöhemmin Lumumban hallinto kaadettiin Kongon kriisissä. Hänet vangittiin ja murhattiin epäselvissä olosuhteissa tammikuussa 1961. Patrice Lumumbaa pidetään edelleen Kongossa ja muualla Afrikassa esikuvallisena hahmona ja kolonialismin vastaisen taistelun marttyyrinä. Bertold
Bertold oli hannoverilainen sisteriläismunkki ja myöhemmin Liivinmaan piispa. Hän oli Liivinmaan piispana vuonna 1196 kuolleen Meinhardin seuraaja. Bertold joutui kuitenkin pakenemaan vielä samana vuonna Liivinmaalta, kun pakanalliset liiviläiset ryhtyivät kapinoimaan. Hän keräsi joukkoja Saksasta ja saapui niiden kanssa takaisin vuonna 1198. Matkalla Ykskylään liiviläiset hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja Ymaut-niminen soturi tappoi hänet keihäällään. Bertold haudattiin ensin Ykskylään, mutta hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Riikaan. Bertoldin seuraaja Liivinmaan piispana oli Albert von Buxhövden. Louis Ferdinand (Preussin prinssi)
Friedrich Ludwig Christian (tunnettu yleisesti nimellä Louis Ferdinand; 18. marraskuuta 1772 – 10. lokakuuta 1806 Saalfeld) oli Preussin prinssi ja sotilas. Hän oli prinssi August Ferdinandin poika ja kuningas Fredrik Suuren veljenpoika. Louis Ferdinand kunnostautui vuosina 1793–1794 käydyssä sodassa Ranskaa vastaan. Napoleonin sotien aikana vuonna 1804 hän pyrki saamaan sotaliiton Preussin ja Itävallan välille Ranskaa vastaan. Kun neljännen liittokunnan sota vuonna 1806 puhkesi, hän sai komentoonsa ruhtinas Hohenlohen komentaman armeijan 8 000 miestä käsittäneet etujoukot. Louis Ferdinand kaatui Saalfeldin taistelussa 10. lokakuuta ranskalaisen ratsumiehen surmaamana. Pornokratia
900-luvulla huonomaineisten ylimystönaisten väitetään saaneen suuren vaikutusvallan Vatikaanivaltiota edeltäneessä Kirkkovaltiossa, paavien hallinnossa. Kertomusten historiallinen paikkansapitävyys voidaan kyseenalaistaa, joskin useissa lähteissä ne esitetään varauksettomasti. Suurin osa kertomuksista perustuu luotettavuudeltaan kyseenalaisen Liutprand Cremonalaisen laatimaan historiankirjoitukseen. Lordi (yhtye)
Yhtyeen rumpali Tonmi "Otus" Lillman menehtyi helmikuussa 2012. Lillman soitti rumpuja Lordin keikoilla vuosina 2010 ja 2011, sekä editoi DVD:n "Scarchives Vol. 1" -kokoelma-albumille. Lillman ei ehtinyt soittaa yhdelläkään Lordin studioalbumilla, vaikka aloitti yhtyeen kanssa kuudennen albumin suunnittelun loppuvuodesta 2011. Myöhemmin yhtye onkin maininnut Lillmanin vaikuttaneen suuresti kuudennen albumin musiikkityyliin. Rumpalin kuoleman myötä yhtye perui alkuvuoden keikkansa. Coruscant
Palpatinen kuoltua keisarilliset sotalordit, kuten Sate Pestage ja Ysanne Isard, hallitsivat Coruscantia. Uusi tasavalta kaappasi Coruscantin, mutta Isard yritti tappaa planeetan muukalaisväestön krytos-viruksella. Tasavalta tuhosi viruksen ja Isard pakeni supertähtituhooja "Lusankyalla". "Lusankyan" suorittama kiertoratapommitus tuhosi useita rakennuksia ja tappoi miljoonia, ennen kuin alus pakeni Coruscantin aurinkokunnasta. Toussaint L'Ouverture
François-Dominique Toussaint (lisänimeltään L’Ouverture eli "Alkusoitto"; k. 7. huhtikuuta 1803 Fort-de-Joux, Ranska) oli Haitin vallankumouksen aikana vaikuttanut Ranskan Saint-Dominguella kapinoineiden orjien johtaja. Toussaintin joukot hallitsivat lopulta koko Hispaniolan saarta, jota Toussaint johti muodollisesti ranskalaisten alaisuudessa. Lopulta hän jäi kuitenkin saarelle palanneiden ranskalaisjoukkojen vangiksi kuollen vankeudessa Ranskan mannermaalla vuonna 1803. Lille
Lille siirtyi Ranskan haltuun Mons-en-Pévèlen taistelun seurauksena 1304 ja vuonna 1369 Burgundin herttuan alaisuuteen. Siitä tuli siten yksi Burgundin kolmesta pääkaupungista Brysselin ja Dijonin ohella. 1400-luvun puoliväliin mennessä Lillen asukasluku oli noussut 25 000:een ja siitä oli tullut alueen hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Viimeinen Burgundin herttua Charles le Téméraire kuoli vuonna 1477, jonka jälkeen alue siirtyi vähitellen Espanjan kuninkaan haltuun aina Filip IV:n kuolemaan saakka vuonna 1665. Lipara
Liparan kaupunki perustettiin kreikkalaisena siirtokuntana arkaaisella kaudella noin vuonna 580–577 eaa. Tämä ajoitus perustuu Diodoros Sisilialaiseen, joka sanoo sen tapahtuneen 50. olympiadin aikaan. Eusebios sijoittaa sen niinkin varhaiseksi kuin vuoteen 630/629 eaa., mutta arkeologia tukee paremmin Diodoroksen ajoitusta. Siirtokunnan perustivat Knidoksesta ja Rhodokselta tulleet doorilaiset. Siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan knidoslainen Pentathlos, ja knidoslaiset vaikuttavat olleen asukkaissa enemmistönä, minkä vuoksi sitä pidettiin aina Knidoksen siirtokuntana. Joidenkin tietojen mukaan Pentathlos itse ei ehtinyt eläessään Liparalle, vaan kaatui sodassa Selinuksen puolella Segestaa vastaan, mutta siirtokunnan perustivat tämän pojat. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä "Liparaīos" (), myöhemmin latinaksi "Liparensis". 
Liparan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki nousi kuitenkin vahvaksi ja vauraaksi, ja kamppaili Tyrrhenanmeren hallinnasta tyrrheenien eli etruskien kanssa. Tarve suojautua etruskimerirosvoilta sai kaupungin hankkimaan itselleen laivaston. Liparalaiset saivatkin etruskeista merivoittoja, ja antoivat kiitokseksi arvokkaita votiivilahjoja Delfoihin, mikä kertoo osaltaan kaupungin vauraudesta. Toisaalta liparalaiset itsekin vaikuttavat harjoittaneen merirosvoutta, ja kerrotaan, että kerran heidän kaapparilaivansa sieppasi roomalaisten Delfoihin lähettämän lahjan. Liparalaisten johtaja Timasitheos kuitenkin palautti lahjan ja antoi sen jatkaa määränpäähänsä. Uskonpuhdistus
Luther kuoli helmikuussa 1546. Vielä saman vuoden heinäkuussa puhkesi Schmalkaldenin liiton ja Kaarle V:n välille Schmalkaldenin sota. Kaarle V:n onnistui kukistaa protestanttiset ruhtinaat. Voitettuaan sodan hän saattoi sanella Augsburgin interimin, väliaikaisjärjestelyn, jossa protestantit joutuivat luopumaan kaikista uudistuksistaan lukuun ottamatta maallikkojen ehtoollista ja pappien avioliittoja. Tosin nämäkin uudistukset sallittaisiin vain seuraavaan kirkolliskokoukseen saakka. Keisari kohotti puolelleen loikanneen Saksin herttua Moritsin vaaliruhtinaaksi. Takinkäännön takia protestantit alkoivat nimittää Moritsia "Meissenin Juudakseksi". Curt Lincoln
Curt Richard ”Curre” Lincoln (8. lokakuuta 1918 Tukholma, Ruotsi – 28. elokuuta 2005 Espoo) oli suomalainen rata-autoilija. Hän ajoi 400 kilpailussa noin 200 voittoa. Hän voitti Eläintarhan ajot kaikkiaan 14 kertaa vuosina 1951–1962 formula juniorin ja F3-luokassa. Muista saavutuksista mainittakoon Angolan GP:n voitto 1959 ja kaksi luokkavoittoa Kristianstadin 1 000 kilometrillä Ruotsissa 1957. Lincoln oli puuhamiehenä Keimolan moottoriradan rakentamisessa, ja hän ajoi siellä viimeisen kilpailunsa 50-vuotiaana 1968. Bertrand du Guesclin
Bertrand du Guesclin (n. 1320 – 13. heinäkuuta 1380) oli bretagnelainen sotilas, joka komensi Ranskan armeijaa satavuotisen sodan aikana. Hän oli yksi aikansa merkittävimmistä sotilaista ja hänellä oli suuri vaikutus siihen, että Ranskan kuningas Kaarle V kävi satavuotista sotaa menestyksekkäästi. Conrad Planting
Conrad Wilhelm Planting (17. lokakuuta 1800 Kuusamo – 1876) oli suomalainen valtion virkamies. Kuusamon Poussun kylässä syntynyt Planting toimi aluksi isänsä Fredrik Plantingin (1756–1825) tavoin Kuusamon kihlakunnan nimismiehenä. Myöhemmin hänet nimitettiin Lapin kruununvoudiksi asemapaikkanaan Kittilä. Planting oli innokas kullanetsijä ja häntä on epärehellisen toimintansa vuoksi kutsuttu myös Lapin kultahistorian ensimmäiseksi konnaksi. Pierre Plantard
Pierre Athanase Marie Plantard (8. maaliskuuta 1920 – 3. helmikuuta 2000) oli ranskalainen harrastelijatoimittaja ja piirtäjä, itseoppinut hermetisti, mielestään "harmaa eminenssi", Siionin luostaria koskevien tarinoiden keksijä. Hän perusti ja rekisteröi "järjestön" Ranskassa, Annemassessa 1956. Perustettaessa järjestö julkaisi lehteä "C.I.R.C.U.I.T.", jossa kuvattiin tavoitteet: paikallisten vuokra-asuntojen ja niiden asukkaiden olosuhteiden parantaminen. 1960-luvulla Plantard loi upouuden historian samalle nimelle, ja tuolloin järjestö esiintyi merovingien sukujuurten ylläpitäjänä. Plantard itse kuvitteli olevansa Dagobert II:n jälkeläinen, laati väärennetyt sukutaulut ja vaihtoi sukunimekseen Plantard de Saint Clair. Liettuan kuningaskunta
Kuningaskunnan aseman myönsi paavi Innocentius IV 17. heinäkuuta 1251, kun valtakunta asetettiin Rooman piispan lainsäädännön alaiseksi. Kaksi vuotta myöhemmin Liettuan hallitsija Mindaugas kruunattiin Liettuan kuninkaaksi. Mongolien hyökättyä valtakunnan eteläosaan Liettuan armeija koki tappion. Mindaugasin ja hänen poikiensa kuoltua vuonna 1263 kuningaskunnan asukkaat kääntyivät uudelleen pakanuuteen, jolloin valtakunnan asema kuningaskuntana lakkasi. Vytautas Suuri (hallitsi 1401-1430) yritti saada Liettuan kuninkaan arvonimeä itselleen. Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Sigismund Luxemburgilainen julisti hänet kuninkaaksi vuonna 1430, mutta Puolan aatelisto esti sen. Pian tämän jälkeen Vytautas kuoli ilman Liettuan kuninkaan arvonimeä. Frans Nuupala
Nuupala muutti 1911 Inkerinmaalle ja toimi siellä omalaatuisena kiertelevänä puhujana. Hänet vangittiin heinäkuussa 1913 syytettynä luvattoman saarnatoimen harjoittamisesta. Nuupala oli elämänsä loppuun saakka henkikirjoitettu kotipitäjäänsä Tyrväälle. Hänen tarkka kuolinajankohtansa ei ole tiedossa. Tyrvään seurakunnan kirkonkirjoihin on tehty lyijykynällä merkintä, jonka mukaan Nuupala kuoli Inkerinmaalla vuonna 1916. Nuorisoseuraliikkeen historian kirjoittajan Jaakko Nummisen mukaan Nuupala "sai surmansa vuonna 1917 selvittämättömissä olosuhteissa". Tuon ajan inkeriläisissä sanomalehdissä Nuupalan kuolemaa ei mainita lainkaan. Eri lähteistä on saatu tieto, jonka mukaan Nuupalan ruumiinsiunauksen toimitti Axel Kajanti. Kajanti toimi pappina Inkerin Skuoritsassa vuosina 1912–1916 ja Venjoella vuosina 1916–1919 ja myöhemmin Lohjan kirkkoherrana. William Laud
William Laud (7. lokakuuta 1573 – 10. tammikuuta 1645) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1633–1645. Hän vastusti radikaalia puritanismia ja antoi tukensa kuningas Kaarle I:lle, minkä vuoksi hänet teloitettiin ensimmäisessä Englannin sisällissodassa 1645. Hän on pyhimys Englannin kirkossa ja Yhdysvaltain episkopaalikirkossa ja hänen muistopäivänsä on 10. tammikuuta. Hänet on haudattu St John's Collegeen, Oxfordiin. Liutprand Cremonalainen
Palattuaan takaisin Konstantinopolista hän ajautui erilleen Berengarista, josta Liutprand kertoi teoksessaan "Antapodosis" ("rangaistus"), jossa hän liittyi Berengarin kilpailijaan, keisari Otto I Suuri, josta tuli Italian kuningas Lothairin kuoltua vuonna 950. Otto I meni naimisiin kuningas Lothairin lesken, Adelheidin, kanssa vuonna 951. Tämän vuoksi Otto I väitti olevansa oikeutettu Italian kuninkaan kruunuun. Otto I kanssa hän palasi takaisin Italiaan vuonna 961. Paluunsa jälkeen vuonna 962 Liutprand nimitettiin Cremonan piispaksi. Otto I hovissa hän tapasi suurlähettiläs Recemundin, joka suostutteli Liutprandin kirjoittamaan kirjan kokemistaan tapahtumista (myöhemmin nimellä "Antapodosis", joka on omistettu Recemundille). Leonid
Nimen on tehnyt tunnetuksi Spartan kuningas ja sotapäällikkö Leonidas I, joka sai surmansa Thermopylain taistelussa. Myöhemmin nimi on ollut myös muutamilla kristityillä pyhimyksillä. Yksi heistä oli korinttilainen varhaiskristillinen marttyyri, jonka muistoksi nimi esiintyy Suomen ortodoksisessa kalenterissa 16. huhtikuuta. Louis Jourdan
Louis Jourdan (19. kesäkuuta 1921 Marseille, Ranska – 14. helmikuuta 2015 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten elokuvasta "Gigi" (1958) sekä James Bond -elokuvasta "Octopussy - mustekala" (1983), jossa hän esitti pääkonna Kamal Khania. Hänen ensimmäinen merkittävä Hollywood-työnsä oli palveluja Andre Latourin rooli Alfred Hitchcockin ohjaamassa elokuvassa "2 pisaraa viiniä" (1947). Claude Germain Berthold
Claude Germain Berthold (22. maaliskuuta 1923 Ocourt – 21. helmikuuta 1994) oli sveitsiläinen, Thaimaassa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin La Société des Missions Etrangères'n papiksi 31. toukokuuta 1953 ja nimitettiin Ubon Ratchathanin hiippakunnan johtoon 9. huhtikuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Claudius-Philippe Bayet, jota avustivat Michael Kien Samophithak ja Alain Sauveur Ferdinand van Gaver. Juutalaisprovensaali
Juutalaisprovensaalin vanhimmat näytteet ovat keskiajalta. Kielellä on laadittu uskonnollista ja maallista kirjallisuutta heprealaista kirjaimistoa käyttäen. Juutalaisprovensaali kukoisti paaville kuuluneessa Venaissinin kreivikunnassa aina Ranskan vallankumoukseen saakka, jolloin sen puhujat alkoivat siirtyä käyttämään ranskan kieltä. Saksalaiset surmasivat kielen puhujia toisessa maailmansodassa. Viimeinen tunnettu juutalaisprovensaalin puhuja Armand Lunel kuoli vuonna 1977. Liutprand
Liutprand uhkasi Roomaa vuonna 742, mutta paavi Sakarias tapasi kuninkaan Ternissä ja vetosi hänen katoliseen uskoonsa. Liutprand alistui jälleen paavin edessä ja luopui valtauksesta. Kreivisota
Sodan päätti Hampurin rauhansopimus vuonna 1536. Sodan seurauksena Lyypekki ja hansaliitto menetti ylivaltansa Itämeren kaupankäynnissä, vaikka se säilytti joitakin etuoikeuksia. Lyypekki sai Bornholmin saaren 50 vuodeksi korvaukseksi sodan aiheuttamista kustannuksista. Kristofer palasi takaisin Oldenburgiin ja joutui lupaamaan, että ei enää koskaan tulisi Tanskaan. Kuningas Kristian III perusti Tanskaan luterilaisen kirkon ja määräsi sen myös Norjan uskonnoksi. Lestadiolaisuus
Vuosina 1962–1963 pollarilaisuus hajosi auneslaisiin ja riitinmattilalaisiin (Independent Apostolic Lutheran Church). Heidemanilaisuus hajosi kahtia vuosina 1972–1973. Seurakunnan pappi Paul Heideman kuoli vuonna 1973. First Apostolic Lutheran Churchin enemmistö katkaisi välinsä Suomen vanhoillislestadiolaisiin. Osa halusi jatkaa uskonyhteydessä vanhoillislestadiolaisten kanssa ja he perustivat Association of American Laestadian Congregationsin. Vuonna 1994 sen nimi vaihtui Laestadian Lutheran Churchiksi. Molemmat puolet pitivät Paul Heidemania oman puolen saarnaajana. Milla Clemensdotter
Milla Clemensdotter (1. marraskuuta 1813 Ruotsi – ?) oli lestadiolaisuuden syntyyn vaikuttanut henkilö. Hänellä oli merkittävä vaikutus Lars Levi Laestadiuksen hengellisessä elämässä. Laestadius kutsui häntä Lapin Mariaksi. Laestadiuksen uskotaan yleisesti saaneen synninpäästön Lapin Marialta, mutta varmuutta tästä ei ole. Lapin Marian henkilöllisyydestä ei ole varmaa tietoa, mutta neljän tutkijan mukaan hän on Milla Clemensdotter. Kleombrotos I
Kleombrotos I (, kuoli 371 eaa.) oli Spartan kuningas 380 eaa. – 371 eaa. Vuonna 380 eaa. hän seurasi veljeään Agisipolis I:a valtaistuimella. Hänen aikaisemmasta elämästään ei tiedetä mitään. Vuonna 371 eaa. hän johti Spartan ja sen liittolaisten armeijaa Thebaa vastaan. Kleombrotos kuoli Leuktran taistelussa, jossa Epameinondaan johtamat thebalaiset kukistivat spartalaiset. Taistelussa kuoli yhteensä 700 spartalaista. Germaanit
Muun muassa teutonit ja kimbrit yhdistyivät vuonna 113 eaa. Roomaa vastaan. Usein on otaksuttu, että nämä kaksi kansaa, heimoa tai vaeltavaa armeijaa olivat germaanisia. Asiasta ei kuitenkaan ole varmuutta, sillä ryhmät saattoivat olla myös kelttiläisiä tai ehkä todennäköisimmin sekoitus kelttiläisiä, germaanisia ja ehkä muitakin väestöaineksia. Teutonit olivat lähteneet vaeltamaan noin 180 eaa., jolloin Makedonian kuningas oli pyytänyt heiltä apua kelttejä vastaan. Alkuperäinen määränpää jäi saavuttamatta, ja teutonien vaellus kääntyi kohti Roomaa. Mukaan liittyivät kimbrit. He voittivat roomalaisten armeijat useaan kertaan Alppien seutuvilla aiheuttaen suuria tappioita roomalaisille, mutta voittonsa jälkeen heimot hajaantuivat ryöstelemään Galliaa ja Espanjaa. Vasta jonkin ajan kuluttua kimbrit ja teutonit palasivat, mutta roomalaiset voittivat heidät Gaius Mariuksen johdolla Aquae Sextiaen ja Vercellaen taistelussa vuosina 102 eaa. ja 101 eaa. Pohjois-Italiassa ja surmasivat lähes kaikki taisteluun osallistuneet kimbrit. Merimaskun kirkko
Lähde- ja perimätietojen mukaan Merimaskun kappelikirkkoon on todennäköisesti haudattu 1600-luvulla Oxenstierna- ja Kruus-suvun jäseniä, jotka hallinoivat Lempisaarta. Muita tunnettuja 1600-luvulla haudattuja ovat Akkolan Maria Brehms ja Nyckelbergin käskynhaltijan vaimo Brita Jaakontytär. Heidän hautapaikoistaan on kirkon seinällä muistotaulut. Tuolloin 1600–1700-luvuilla itse kirkkorakennuksen alle haudattiin arvo- ja yläluokkaisia henkilöitä, muut kirkon ulkopuolelle hautausmaalle. Merimaskun seurakunnan kuolleitten luettelo alkaa vuodesta 1682. Historiankirjojen mukaan hautausmaan ensimmäinen laajennus tapahtui vuonna 1690, koska kirkon ulkopuolinen tontti oli todennäköisesti varsin ahdas. Jo muutamia vuosia myöhemmin koitti suuret kuolonvuodet, jolloin vuonna 1697 hautausmaalle haudattiin 33 henkilöä ja kirkkoon 15, sekä tehtiin joukkohauta muualta tulleille nälkäpakolaisille. Kirkkoon hautaamiset vähenivät hiljalleen 1700-luvulla ja viimeinen Merimaskun kirkkoon haudattu oli lapsivainaja vuonna 1802. Lystrosaurus
Lystrosaurus (nimen merkitys: "”lapiolisko”") on sukupuuttoon kuollut dikynodontteihin kuuluva terapsidisuku, joka eli permikauden lopulla ja triaskauden alussa noin 252,3–251,3 miljoonaa vuotta sitten. Suurimmillaan sen levinneisyys oli lähestulkoon maailmanlaajuinen. Tuohon aikaan maailman mantereet muodostivat Pangea-jättiläismantereen. "Lystrosaurus" on yksi harvoista maaselkärankaisten suvuista, jotka selvisivät permikauden lopun joukkotuhosta. Varhaistriaskauden alkupuolella se oli yleisin selkärankainen maaeläin. Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix
Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix (27. huhtikuuta 1758 Oisemont Ranska – 8. tammikuuta 1830 Pariisi) oli ranskalainen lintutieteilijä. Teropodit
Theropoda (kreik. "petojalka") eli teropodit on dinosaurusten alalahko, jonka lajeja yhdistää kolmivarpaiset raajat, ontot luut ja suuret silmäkuopat. Ne luokitellaan perinteisesti liskonlantioisiin, vaikka vuoden 2017 tutkimuksessa Matthew Baron luokitteli teropodit Ornithoscelida-kladiin linnunlantioisten ohella. Kaikki lihansyöjädinosaurukset kuuluivat teropodeihin, joskin muutamat lajit kehittyivät kasvinsyöjiksi, kaikkiruokaisiksi ja hyönteissyöjiksi. Ensimmäiset teropodit kehittyivät myöhäistriaskaudella noin 230 miljoonaa vuotta sitten, ja varhaisjurakaudella niistä kehittyi monia suuria maalla eläneitä lihansyöjiä, jotka sitten kuolivat sukupuuttoon muiden suurten dinosaurusten kanssa liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Myöhäisjurakaudella linnut kehittyivät pienistä Coelurosauria-kladin teropodeista ja ovat siten ainoita nykyään eläviä teropodien kladiin kuuluvia edustajia. Skotlannin episkopaalinen kirkko
On löytynyt arkeologisia todisteita kristinuskon läsnäolosta Whithornissa Etelä-Skotlannissa liittyen Ninianiin, 400-luvulla eläneeseen lähetyssaarnaajaan, josta tiedetään vain vähän varmaa. Enemmän tietoa on irlantilaisesta lähetyssaarnaajasta Columbasta, joka saapui Ionan saarelle vuonna 563. Täällä hän yhdessä muiden munkkien kanssa perusti luostariyhteisön sekä vesiyhteyksiä käyttäen julisti kristinuskon sanomaa Invernessissä asti. Columba kuoli vuonna 597, samana vuonna jolloin Augustinus Canterburylainen saapui Englantiin paavi Gregorius Suuren lähettämänä. Jonkin aikaa Brittein saarilla vaikuttivat rinnakkain roomalainen ja kelttiläinen kristillisyys, jotka erosivat joiltain osin toisistaan. Whitbyn synodin myötä vuonna 664 roomalaisesta kristillisyyden muodosta tuli vallitseva. Liutprand Cremonalainen
Vuonna 949 Berengar II lähetti Liutprandin luottamustehtävässä diplomaattina Konstantinopoliin Konstantinos VII luo. Heistä tuli pian ystävyksiä. Liutprand meni sinne myös oppiakseen kreikkaa . Hän on voinut toimittaa myös materiaalia osaan 26 Konstantinos VII teokseen "De Administrando Imperio". Aiemmin siellä oli ollut jo sekä Liutprandin isä että isäpuoli suurlähettiläinä (927 ja 942). Liutprand kirjoitti teokseensa "Antapodosis" (950-luvulla) siitä vieraanvaraisuudesta, josta oli saanut nauttia Konstantinopolissa, kuten eunukkien kantaessa häntä harteillaan vastaanottosaliin sekä saadessaan sieltä lahjaksi neljä "de luxe" eunukkia. Simon Stock
Pyhä Simon Stock (n. 1165 Kent, Englanti – 16. toukokuuta 1265 Bordeaux, Ranska) oli englantilainen karmeliittamunkki ja pyhimys. Hän on Ranskan Bordeaux’n suojeluspyhimys ja hänen symboleitaan ovat skapulaaria pitelevä karmeliittamunkki, skapulaarin Neitsyt Marialta saava karmeliittamunkki, kiirastulessa olevien sielujen ympäröimä ja heidän puolestaan rukoileva karmeliittamunkki, sekä vanha mies karmeliittasääntökuntapuvussa rukoilemassa. Kerrotaan, että Neitsyt Maria ilmestyi pyhimykselle ja antoi hänelle niin sanotun ruskean skapulaarin sakramentaalin. Hän eli luultavasti ainakin seuraavien 13 paavien hallintokausien aikana: Aleksanteri III (1159–1181), Lucius III (1181–1185), Urbanus III (1185–1187), Gregorius VIII (1187), Klemens III (1187–1191), Celestinus III (1191–1198), Innocentius III (1198–1216), Honorius III (1216–1227), Gregorius IX (1227–1241), Celestinus IV (1241), Innocentius IV (1243–1254), Aleksanteri IV (1254–1261) ja Urbanus IV (1261–1264). Miestä ei koskaan ole muodollisesti kanonisoitu, mutta hänen juhlansa sallittiin karmeliitoille 1564 ja hänen juhlapäiväänsä vietetään 16. toukokuuta eli hänen kuolinpäivänään. Liutprand Cremonalainen
Liutprand synty Paviassa aatelisperheeseen noin vuonna 920. Vuonna 931 hän meni Italian kuninkaan Hugo Arlesin palvelukseen, joka piti hoviaan Paviassa. Hugo oli naimisissa merkittävän ja voimakkaan roomalaisen Marozian kanssa.
Liutprand sai oppinsa hovissa ja hänestä tuli Pavian katedraalin diakoni. Hugon kuoleman jälkeen vuonna 947 hänen pojastaan Lothairista tuli Italian kuningas. Liutprandista tuli Italian todellisen hallitsijan, Ivrean markiisi Berengar II, luottosihteeriksi eli kansleriksi. Liutprand
Liutprand oli langobardien kuningas vuosina 712–744. Hän nousi valtaistuimelle isänsä kuningas Ansprandin kuoltua. Liutprandin hallituskausi kesti pitkään, ja sen aikana hän hyökkäsi Ravennaan, tuhosi Classen sekä miehitti bysanttilaisten Bolognan ja Osimon linnoitukset. Lamian sota
Ateenalainen oraattori Demosthenes yllytti Ateenan sotaan makedonialaisia vastaan Aleksanteri Suuren kuoltua vuonna 323 eaa. Ateenalaiset löivät Aleksanteri Suuren Makedoniaan jättämän käskynhaltijan Antipatroksen ja tämä joutui pakenemaan Lamian kaupunkiin, jossa ateenalaiset piirittivät häntä monen kuukauden ajan. Antipatros pääsi lopulta palaamaan Makedoniaan, jossa hän kokosi uuden armeijan. Ateenalaiset kukistuivat lopulta Krannonin taistelussa Thessaliassa. Demosthenes teki makedonialaisten voiton jälkeen itsemurhan. Leonhard von Blumenthal
Leonhard von Blumenthal (30. heinäkuuta 1810 Schwedt an der Oder, Brandenburg – 22. joulukuuta 1900 Quellendorf, Anhalt) oli preussilainen kreivi ja sotamarsalkka, jolla oli merkittävä rooli Saksan yhdistymiseen johtaneissa sodissa. Sigismund Luxemburgilainen
Sigismund Luxemburgilainen (1368–1437) oli Unkarin ja Kroatian kuningas viidenkymmenen vuoden ajan, 1387–1437, Böömin kuningas vuodesta 1419 sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija. J. R. R. Tolkien
"Silmarillion" jäi kesken J. R. R. Tolkienin kuollessa 1973, 81 vuoden iässä. Hänen puolisonsa Edith Tolkien oli kuollut kaksi vuotta aiemmin ja tuolloin Tolkien oli halunnut kaiverruttaa hänen hautakiveensä nimen "Lúthien" tarinansa "Beren ja Lúthien" rakastavaisten mukaan. Vastaavasti Tolkienin hautakiveen kirjoitettiin "Beren". Pariskunta on haudattu Wolvercoten hautausmaalle Oxfordiin. Heidän hautakivessään lukee kokonaisuudessaan "Edith Mary Tolkien, Luthien, 1889–1971" ja "John Ronald Reuel Tolkien, Beren, 1892–1973". Latinankielinen kirjallisuus
Kristillisen runouden ja kirkkolaulun ensimmäisiä merkittäviä nimiä olivat Ambrosius (n. 337–397, kotoisin Germaniasta) ja Prudentius (n. 348–410, kotoisin Hispaniasta). Gallialaissyntyinen runoilija Ausonius (n. 330–397) käsitteli vielä maallisia aiheita, mutta hänenkin tuotannossaan on jo havaittavissa siirtyminen kohti keskiajan aksentoivia runomittoja. "Pakanallinen" perinne jäikin yhä enemmän kristillisen kirjallisuuden varjoon. Perinteisen latinankielisen historiankirjoituksen viimeisenä suurena edustajana pidetään Syyriasta kotoisin ollutta, kreikkaa äidinkielenään puhunutta Ammianus Marcellinusta (n. 330–395). Kristittyä filosofia Boëthiusta (n. 480–524) kutsutaan usein "viimeiseksi roomalaiseksi" tyylillisesti loistavan latinansa sekä perinteisiä roomalaisia arvoja korostaneiden kirjoitustensa ansiosta. Camille-André Le Blanc
Camille-André Le Blanc (25. elokuuta 1898 – 19. elokuuta 1993) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. huhtikuuta 1924 ja nimitettiin Bathurstin hiippakunnan johtoon 25. heinäkuuta 1942. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ildebrando Antoniutti, jota avustivat Patrick Albert Bray ja Georges-Arthur Melançon. Flanderi (kreivikunta)
Flanderin kreivi Kaarle Tanskalainen kuoli ilman perillisiä tällöin Ranskan kuningas Ludvig VI Paksu, joka käytti ylintä suvereniteettia, sekaantui asiaan ja määräsi Vilhem Clitonin (25. lokakuuta 1102 – 28. heinäkuuta 1128), Normandian herttua Robert II pojan, omaksi kandidaatikseen kreivikunnan perilliseksi. Vilhelm Cliton sai kreivikunnan haltuunsa 23. maaliskuuta 1127, kun hänen oli yleisesti hyväksytty tehtävään, joskin hänen oli pitänyt luvata ensimmäiset vapaakaupunkioikeudet alueen kaupungeille kuin myös eräistä veroista luopumisen. Kuitenkin Wilhelm unohti pian lupauksensa ja Flanderin kaupungit kapinoivat ja pitivät parempana erästä toista ehdokasta kreiviksi. Thierry Elsassilainen pääsi lopultakin näkyviin vuonna 1128. Romaaninen tyyli
Ranskan romaanisen kuvanveiston kukoistuskausi oli 1100-luvun alussa. Ensimmäistä kertaa Rooman keisarikunnan kukistumisen jälkeen alettiin tehdä suurikokoisia kiviveistoksia. Veistokset olivat kuitenkin lähinnä rajoittuneet pylväiden kapiteeleihin ja kirkkojen eksteriöörien pääsisäänkäynteihin. Tunnettu veistostyyppi oli romaaninen portaali: ovenkaminan päällä lepäävä suuri puoliympyrän muotoinen tympanon, jonka keskelle oli sijoitettu Kristus, jota pienemmät hahmot ympäröivät. Yleisin aihe oli viimeinen tuomio. Tympanonit oli aikoinaan maalattu kirkkain värein.
Romaanisella aikakaudella kuvanveistoon ilmestyi aivan uusi ala: kastemaljojen koristelu. Ensimmäinen tunnettu koristeltu kastemalja on Belgian Liègestä, ja sen oli tehnyt Renier de Huy. Se oli valettu pronssiin ja koristeltu kastekohtauksin. Hahmot on esitetty plastisesti ja selkeän klassisesti, ja heidän hiusmuotinsa noudattaa antiikin Kreikan hiusmuoteja. Tämä esitystapa eroaa selkeästi tympanonien hahmojen haavoittuvammasta esitystavasta.