Mitä makrofagit ovat?
Makrofagi
Makrofagit kehittyvät veressä kiertävistä monosyyteistä ja asettuvat kudoksiin. Makrofageja on runsaasti lymfaattisissa kudoksissa, esimerkiksi imusolmukkeissa. Eri kudoksissa monosyytit erilaistuvat erilaisiksi "kudosmakrofageiksi":Makrofagit ovat erityisen tehokkaita tuhoamaan solunsisäisiä mikrobeja. Makrofageilla on tärkeä rooli myös soluvälitteisessä immuunipuolustuksessa, jossa ne toimivat antigeeniä esittelevinä soluina (APC-solut). Uuden tutkimuksen mukaan ikivanhalla kansanlääkkeellä berberiinillä voi olla keskeinen merkitys HIV:n aiheuttaman tulehduksen vaimennuksessa makrofageissa. Berberiini voi siten olla hyödyllinen lisähoito HIV:hen liittyvässä ateroskleroosissa. Makrofagi
Makrofagit (kr. Makrofagos, "suursyömäri") ovat elimistön syöjäsoluja, jotka syövät vieraiksi tunnistettuja mikrobeja ja vierasaineita. Makrofagien tuma on hevosenkengän muotoinen ja solulimassa on atsurofiilisia jyväsiä. Atsurofiiliset jyväset sisältävät fagosytoosin toiminnan kannalta tärkeitä lysosomaalisia entsyymejä kuten lysotsyymejä ja myeloperoksidaaseja. Fagosytoosi
Elimistössä on kahdenlaisia syöjäsoluja. Neutrofiilit eli neutrofiiliset granulosyytit ehtivät nopeimmin infektioalueelle ja aloittavat mikrobien fagosytoosin. Monosyytit kypsyvät makrofageiksi siirryttyään kudoksiin. Makrofagit ovat suuria syöjäsoluja, joilla on tärkeä asema erityisesti pitkäaikaisissa infektioissa.
Monofagi
Monofagi on eliö, joka on erikoistunut yhteen tai vain muutaman ravintolajiin/ravintokohteen osaan (esimerkiksi loiset, hedelmänsyöjät, muurahaiskarhu ja muut vastaavanlaiset eliöt). Monofagin vastakohta on polyfagi, jossa eliö on erikoistunut useisiin ravintolajeihin/ravintokohteisiin. Sarcobataceae
Sarcobataceae on pieni, vain yhden suvun ("Sarcobatus") sisältävä kasviheimo koppisiemenisten Caryophyllales-lahkossa, johon kuuluvat meille suomalaisille tutuimpina myös kohokkikasvit (Caryophyllaceae). Lehti (kasvitiede)
Nykyisten putkilokasvien yhteyttävät lehdet ovat rakenteeltaan suhteellisen samankaltaisia megafyllejä, mutta liekokasvien (Lycopodiaceae) lehdet ovat mikrofyllejä, jotka ovat rakenteellisesti sekä luultavasti myös kehityshistorialtaan erilaisia kuin muiden putkilokasvien lehdet. Nykyisten kortteiden ("Equisetum") lehdet ovat surkastuneet hyvin pieniksi. Sammalista osalla on pienet lehdet, kuten lehtisammalilla (Bryophyta), ja osalla on sekovarsi, kuten maksasammalilla (Marchantiophyta). Resoluutio (lääketiede)
Sanaa resoluutio voidaan käyttää akuutin ja kroonisen tulehduksen paranemisvaiheesta. Resoluutiossa tulehtuneen alueen normaali rakenne ja toiminta palautuvat. Verisuonten läpäisevyys eli permeabiliteetti normalisoituu ja ödeemaneste ja proteiinit poistuvat imusuonten kautta tai makrofagien pinosytoosilla. Lisäksi apoptoottiset neutrofiilit joutuvat fagosytoitaviksi. Makrofagit siivoavat nekroosijätteen ja poistuvat. Bakteriofagi
"Fagit myös tarjosivat lopullisen todisteen, että DNA on solun informaatiomolekyyli". Radioaktiivisella fosforilla merkitty fagin DNA aiheutti radioaktiivisen fosforin löytymisen bakteerisolujen sisältä infektioiden jälkeen. Mm. radioaktiivisella rikillä merkityt fagiproteiinit eivät kuitenkaan päätyneet solun sisälle. Tämä osoitti, että DNA on geneettisen informaation sisältävä molekyyli. Maatalous
Plantaasit ovat palkkatyövoiman ja ammattimaisen työnjohdon avulla tehokkaasti viljeltyjä suuria tiloja. Lajikkeet ovat jalostettuja ja torjunta-aineita sekä lannoitteita käytetään runsaasti. Plantaaseja sijaitsee trooppisilla seuduilla, erityisesti Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Kasvatettavat kasvit ovat ns. rahakasveja, eli muun muassa kumipuuta, tupakkaa, banaania, kahvia, teetä ja sokeriruokoa. Hait
Haiden ruokavaliot vaihtelevat lajeittain, mutta lähes kaikki hait ovat lihansyöjiä. Jotkut hait, kuten valkohai, makrillihai, tiikerihai ja vasarahai, ovat petokaloja, jotka syövät kalaa, kalmareita, muita haita ja nisäkkäitä kuten hylkeitä. Suurimmat hait syövät jopa pieniä valaita. Toiset, kuten seepransarvihai, enkelihai ja partahait, ovat hidasliikkeisiä suuria lihansyöjiä, jotka murskaavat ja syövät merenpohjan nilviäisiä ja äyriäisiä kuten taskurapuja. Hait purevat myös merenpohjassa olevia kaapeleita, joiden sähkömagneettinen kenttä kiehtoo niitä. Kuivakkokasvi
Kuivakkokasvi eli kserofyytti on kasvi joka on rakenteellisilta (kseromorfinen) ja fysiologisilta ominaisuuksiltaan sopeutunut selviytymään kuivalla kasvupaikalla. Kserofyyttejä esiintyy kaikenlaisissa ympäristössä - ei vain niissä mitkä näyttävät kuivilta, kuten aavikoilla. Kaktukset ja muut mehikasvit eli sukkulentit sekä ananaskasvit, joita löytyy sademetsistä ovat yhtä lailla kserofyyttejä. Useilla kasveilla jotka elävät arktisilla alueilla on myös kserofyyttisiä ominaisuuksia, koska vesi on kauan aikaa jäässä. Kserofyyttejä on myös hiekkarannoilla, kivisillä rannikoilla sekä satunnaisilla hiekkadyyneillä. Mineraali
Fosfaattiryhmän mineraaleissa on yksikkö XO, jossa X voi olla fosfori (yksikkönä fosfaatti), arseeni (arsenaatti), antimoni (antimonaatti) tai vanadiini (vanadaatti). Selvästi tavallisin fosfaatti on apatiitti, jota esiintyy myös hampaissa ja luissa. Mikrofoni
Mikrofoni (lempinimeltään joskus myös "mikki" tai "maikki") on sähköakustinen muunnin, joka muuntaa äänivärähtelyn vastaavaksi sähköiseksi värähtelyksi. Mikrofoneja käytetään yleisimmin musiikin ja puheen muuttamiseen sähköiseen muotoon vahvistusta tai tallennusta varten. Ravinne
Makroravinteet on määritelty eri tavoin. Ihmisen eniten kuluttamat alkuaineet ovat hiili, vety, typpi, happi, fosfori ja rikki eli lyhenteenä CHNOPS. Ihmisen eniten kuluttamien ja runsaasti energiaa antavien kemiallisten yhdisteiden luokat ovat hiilihydraatit, proteiinit ja rasvat. Vettä ja ilmakehän happea pitää kuluttaa suuria määriä, mutta niitä ei pidetä aina "ruokana" tai "ravinteina". Kalsium, suola (natrium ja kloori), magnesium ja kalium (fosforin ja rikin lisäksi) mainitaan joskus makroravinteina tai makromineraaleina, koska niitä tarvitaan suuria määriä verrattuna vitamiineihin tai mineraaleihin. Fosfoseriinifosfataasi
Fosfoseriinifosfataasi kuuluu hydrolaaseihin. Aktiivisessa kohdassa tärkeä aminohappo on asparagiinihappo, jonka sivuketjun nukleofiilinen happi hyökkää fosfoseriinin fosforiatomiin. Tällöin syntyy asyylifosfaattivälituote, joka reagoi veden kanssa ja hajoaa muodostaen seriiniä. Seriini on tuoteinhibiittori ja siten säätelee aminohappoaineenvaihduntaa. Entsyymi tarvitsee kofaktorikseen magnesiumionin, joka koordinoituu toiseen asparagiinihapon aivuketjun happiatoomeista ja tekee siitä nukleofiilisemmän. Kalsiumioni on sen aijaan fosfoseriinifosfataasin inhibiittori. Toisin kuin kuusikoordinoitunut magnesiumioni, seitsemänkoordinoituneena kalsiumioni muodostaa koordinaatiosidoksen asparagiinihapon sivuketjun kummankin happiatomin kanssa ja estää nukleofiilisen hyökkäyksen. Valkosolu
Eosinofiilisiä granulosyyttejä on neljää eri tyyppiä, joista osa värjäytyy tietyillä kudosväreillä tunnusomaisen punertaviksi. Eosinofiilisten valkosolujen rakkulat eli granulat sisältävät mikrobeja tappavia, solukalvoja ja hermoja vaurioittavia entsyymejä. Kiteisen ytimen ulkopuolella on externum eli matrix, jossa muut spesifisen granulan komponentit sijaitsevat. Läpimitaltaan eosinofiilit ovat 12 – 15 mikrometriä ja niiden tuma on tyypillisesti kaksilohkoinen. Maakeuhkokotilot
Maakeuhkokotilot (Stylommatophora) on ilmaa hengittävien nilviäisten lahko. Se sisältää suurimman osan maalla elävistä kotiloista ja etanoista. Kaikki lajit ovat hermafrodiitteja. Maakeuhkokotiloilla on kaksi paria lonkeromaisia tai tappimaisia tuntosarvia, ja taemman parin päissä silmät. Vesikeuhkokotiloilla sekä muiden lahkojen maalla elävillä kotiloilla on vain yksi pari. Wordfast
Wordfast Classic on makroista koostuva ohjelmisto, joka toimii Microsoft Word 97:n tai uudemman version sisällä millä tahansa alustalla. Uudemmat tukiominaisuudet vaativat toimiakseen jonkin Microsoft Wordin uudemmista versioista, mutta suurin osa ominaisuuksista toimii edelleen Microsoft Word 97:ssä. Wordfast Classicissa käännetty dokumentti muunnetaan väliaikaisesti kaksikieliseksi dokumentiksi, joka sisältää segmentteihin jaetun lähdetekstin ja käännöksen. Tiedoston lopullisesta versiosta ohjelmisto poistaa lähdekieliset segmentit. Samanlainen toimintatapa on käytössä myös muissa käännösohjelmistoissa, kuten Trados 5:ssä, WordFisherissä ja Logoportissa. Kehittyneet glykaation lopputuotteet
AGE:t lisäävät kehon tulehdusta aktivoimalla syöjäsoluja (makrofageja) RAGE/NF-κB-signalointireitin kautta. AGE:t kykenevät sitoutumaan monista soluista löytyviin AGE reseptoreihin (eli RAGE:ihin), joiden kautta ne lisäävät oksidatiivista stressiä ja aiheuttavat makrofagivälitteisiä tulehdusreaktioita. Tämä johtaa tuman transkriptiotekijä kappa B:n (NFκB) aktivoitumiseen, joka puolestaan ohjaa monia tulehdusreaktioihin liittyviä geenejä. Tulehduksilla on terveyden kannalta merkitystä sillä tulehdusreaktiot liittyvät useisiin sairauksiin: esimerkiksi valtimonkovettumatauti alkaa makrofageja houkuttevilla tulehdusreaktioilla. Osa makrofageista voi muuntua tulehduskohdassa siihen jääviksi vaahtosoluiksi niellessään hapettunutta LDL-kolesterolia. Solut toimivat alustana suoneen kasvavalle plakille ja plakin kasvaessa voi suoneen lopulta muodostua vaikkapa veritulppa. Trofobiontit
Trofobiontti on johdettu trofobioosista, joka on johdettu "ravitsevaa elämää" tarkoittavasta kreikankielisestä sanasta. Trofobiontit ovat kasvien nesteitä ravinnokseen käyttäviä hyönteisiä, joista tavallimpia ovat kirvat. Muita trofobiontteja ovat muun muassa kilpikirvat, sarvikaskaat ja eräiden perhoslajien toukat. Sarcófago
Albumit Valkosolu
Monosyytti erikoistuu siirtyessään verenkierrosta kudoksiin makrofagiksi, joka kuuluu syöjäsoluihin eli fagosyytteihin. Makrofagin tehtävä on tunnistaa pintansa reseptoreilla elimistölle vieras aine tai mikrobi, niellä se ja lopulta tappaa. Makrofageja on lähes kaikissa kudoksissa, mutta eniten niitä on pernassa, luuytimessä, imusolmukkeissa ja maksassa. Makrofagien määrä lisääntyy tulehduksissa ja infektioissa, ne toimivat sekä luontaisessa että opitussa immuniteetissa. Dendriittisolu
Kun esimerkiksi haitallinen bakteeri pääsee ihmiskehoon ja se on päässyt jakautumaan niin rajusti etteivät makrofagit eivätkä neutrofiilit ole onnistuneet tuhoamaan uhkaavaa bakteeria kutsuu makrofagi apuun dendriittisolun. Dendriittisolu ottaa näytteen uhasta (tässä tapauksessa bakteerista) ja asettaa sitä pieninä paloina ulkokuorelleen. Tällöin se tekee myös päätöksen mitä antigeenejä kutsutaan paikalle. Kun valinta on tehty matkustaa dendriittisolu lähimpään imusolmukkeeseen, tämä matka kestää dendriittisolulla noin päivän. Päästyään kohteeseensa antaa dendriittisolu näytteen bakteerista T-imusolulle joka alkaa jakaantua rajusti ja tuottamaan vasta-aineita. Taloustiede
Makrotaloustieteen tarkastelemat kysymykset liittyvät aggregaattisuureisiin eli ne ovat summa yksittäisten toimijoiden taloudellisista toimista. Perinteisesti tarkasteltuja käsitteitä ovat olleet kulutusfunktio, säästämisaste, investoinnit ja kokonaistuotantofunktio. Nykyään yleinen näkemys on, että makrotalouden malleilla tulisi olla hyvät mikrotaloustieteelliset perusteet. Makrofagi
Kun makrofagi syö patogeenin, se joutuu fagosomin sisälle, joka sitten fuusioituu lysosomin kanssa. Fagolysosomin sisällä entsyymit ja toksiset peroksidit sulattavat patogeenin. Jotkin bakteerit, kuten "Mycobacterium tuberculosis" ovat tulleet tälle vastustuskykyisiksi. Elinaikanaan makrofagit voivat sulattaa enemmän kuin 100 bakteeria ennen kuolemistaan hajoamistuotteisiin. Katajat
Emikukinnot eli kävyt ovat avautumattomia ja yleensä meheviä, toisin kuin muilla heimon suvuilla. Käpyjä voidaan kutsua kansanomaisesti ”marjoiksi”. Käpy muodostuu 1–4 ristikkäisen vastakkaisesta parista tai vuorottaisesta kolmen kiehkurasta käpysuomuja, jotka kasvavat yhteen kävyn kypsyessä. Yksittäinen käpysuomu itsessään koostuu yhteenkasvettuneesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Lyhyiden sivuversojen kärjissä sijaitsevat kävyt ovat 4–30 millimetriä pitkiä ja vaihtelevat muodoltaan pallomaisesta munanmuotoiseen. Kypsä käpy voi olla sileä tai kurttuinen, ja on usein valkohärmäinen tai vahapintainen. Yhdessä kävyssä on 1–8 siementä. Sirkkalehtiä on useimmiten kaksi, mutta joillakin lajeilla kolmesta kuuteenkin. Megafoni
Megafoni on kannettava ja tavallisesti kädessä pidettävä äänentoistolaite. Laite moninkertaistaa äänen ja sitä käytetään muun muassa urheilukilpailuissa. Megafonin kehittäjiä olivat Samuel Morland
ja Athanasius Kircher. Bakteriofagi
Bakteriofagi, useimmiten pelkästään fagi (tai faagi), on virus, joka loisii bakteerissa ja tuhoaa niitä. Eniten tutkimuksessa käytettyjä bakteriofageja ovat bakteriofagi λ sekä T4-bakteriofagi (kts. kuva). Fagit rakentuvat ikosahedraalisesta proteiinikuoresta, joka ympäröi sisällä olevaa DNA:ta, tai eräiden yksinkertaisempien fagien kohdalla RNA:ta. Tyypillisen DNA-fagin kromosomi sisältää n. 50 geeniä (5–500 kBp), jotka koodaavat muun muassa fagin osia, sekä proteiineja, joiden avulla fagi lamaannuttaa isäntäbakteerisolun. Fagilla on myös proteiinista koostuva rakenne, jolla se kiinnittyy bakteeriin ja injektoi eli syöttää sisään DNA:nsa (tai RNA:nsa). Fagit ovat kooltaan n. 20–200 nm (vertaa "Escherichia coli" -bakteeriin, joka on kooltaan n. 0,5 µm x 0,5 µm x 2,0 µm = 500 nm x 500 nm x 2000 nm) . Karpaattien biosfäärialue
Biosfäärialue koostuu kahdeksasta erillisestä massiivista. Alue peittyy pääasiassa metsiin, joita ovat pyökkivaltaiset aarniometsät, saksanpihtametsät ja sekametsät, joissa kasvaa tammeja, kuuseja ja pyökkejä. Tämän lisäksi alueella on vuoristoniittyjä, joihin lukeutuu myös ns. narsissilaakso. Helovahakkaat
Helovahakkaat ("Hygrocybe") on vahakkaisiin kuuluva suursienisuku metsävahakkaat ("Hygrophorus")- ja niittyvahakkaat ("Camarophyllus")- sukujen ohella. Hygrocybe-sukuun luetaan enimmäkseen näyttäviä kulttuurisieniä kuten papukaijavahakas ja kartiovahakas. Nämä eroavat muista vahakkaista käytännössä siten, että ne ovat värikkäitä ja näyttäviä aukean paikan sieniä. Eräät lajit ovat kelpo ruokasieniä, kun taas kartiovahakasta pidetään lievästi myrkyllisenä. Vahakkaiden sukulaisuussuhteet ovat työn alla. Makrofilia
Makrofilia ei ole täysin mikrofilian vastakohta, mutta niitä voidaan kutsua silti vastakohdiksi. Tulehdus
Muutaman tunnin kuluttua paikalle saapuu neutrofiilisiä granulosyyttejä. Ne löytävät paikalle tulehdusalueella syntyvien aineiden avulla. Paikalle kertyy myös punasoluja sekä makrofageja. Kaikki syöjäsolut hävittävät bakteereja ja kuollutta kudosta. Makrolidit
Makrolidien on huomattu soveltuvan lääkinnälliseen käyttöön antibioottina, koska ne estävät bakteerien proteiinisynteesiä. Antibakteerista tehoa makrolideilla on muun muassa stafylokokkeja ja streptokokkeja vastaan, mutta tehoa on osoitettu myös klamydiaa, riketsiaa, mykoplasmaa ja jopa tuberkuloosia aiheuttavia mykobakteereja vastaan. Osa bakteereista kykenee kuitenkin muodostamaan resistenssin lääkettä kohtaan. Trofobiontit
Trofobionttien yhteiselo muurahaisten kanssa perustuu vaihtokauppaan: muurahaiset suojelevat "karjaansa" petoja vastaan ja saavat palkaksi pisaran mesikastetta, jonka ne käyttävät ravinnokseen. Tavallisimpia trofobiontteja uhkaavia petoja ovat loisampiaiset ja loiskärpäset, jotka munivat kirvoihin. Saalistajia ovat muun muassa monet kovakuoriaiset ja harsokorennot, jotka syövät niitä. Muurahaisten suojeluksessa trofobionttipopulaatiot kasvavat ja voivat hyvin. Mikrofilamentti
Mikrofilamentit eli aktiinifilamentit, piensäikeet tai aktiinisäikeet muodostavat yhdessä mikrotubulusten ja välikokoisten säikeiden kanssa solun tukirangan.
Ne ovat ohuita ja joustavia, kierteisiä säikeitä, jotka muodostuvat aktiinimolekyyleistä. Anomocephaloidea
Anomocephaloidea on basaalinen eli ns. ”primitiivinen” Anomodontiaan kuuluva kehityslinja. Anomocephaloidean jäsenet ovat suurehkoja ja melko vahvarakenteisia basaalisia Anomodontian jäseniä. Ne ovat vastakohta pohjoisella jättiläismantereella, Lauraasialla, eläneille sirorakenteisille Venyukovioideaan kuuluville basaalisille Anomodontian jäsenille. Anomocephaloidean jäsenillä on transversaalisesti leventyneet suulaen hampaat, ja niiden kallot ovat yli 210 mm pitkiä. Kallojen hampaita kantavat luut ovat alaosasta suuremmat ja kalloissa on myös hyvin pieni tappimainen hammas yläleukaluun etuosassa. "Anomocephalusilla" ei ole kulmahampaita, mutta "Tiarajudensilla" kulmahampaat ovat hyvin pitkät ja sapelimaiset. Anomocephaloidean jäsenet olivat kasvinsyöjiä. Magma
Yleisesti ottaen "mafiset" eli runsaasti magnesiumia ja rautaa sisältävät magmat kuten ne, joista muodostuu basalttia, ovat kuumempia ja vähemmän viskooseja kuin eniten piitä sisältävät, joista muodostuu esimerkiksi ryoliittia. Alhainen viskositeetti johtaa heikompiin, vähemmän räjähdys­mäisiin purkauksiin. Ekstremofiili
Ekstremofiilit voidaan jakaa moneen eri luokkaan sen mukaan, millaisissa äärioloissa ne elävät. Monet ekstremofiilit kuuluvat useampaan kuin yhteen luokkaan, esimerkiksi syvällä meren pohjassa elävät eliöt ovat sekä psykrofiilejä että barofiilejä.Yksisoluisten esitumaisten ekstremofiilien aineenvaihdunta on moninainen. Mikrobiomi
Mikrobiomit ovat ihmisen anatomiassa ihoa ja eri ruuminonteloiden limakalvoja asuttavia monimuotoisia mikrobistoja. Arguskalat
Suku Scatophagus Stauroliitti
Stauroliitin erikoisominaisuus on se, että siinä esiintyy usein ristin muodostavia kaksoiskiteitä. Näytteissä makroskooppisesti näkyvissä olevat stauroliittikiteet ovat muodoltaan prismoja. Ne ovat usein suurempia kuin ympäröivät mineraalit, ja niitä kutsutaan sen tähden porfyroblasteiksi. Bakteriofagi
Fagit ovat erittäin laajalti levinneitä, ja niitä on eritoten maaperässä ja eläinten suolissa. Yksi tihein fagien (ja muiden virusten) esiintymisalue on merivesi, jossa jopa 10 viruspartikkelia on löydetty millilitrassa pintavettä. Noin 70 % vedessä elävistä bakteereista kokeekin fagi-infektion. Bakteriofagi
"Geenikirjastot". Jos haluamme kloonata koko (ulkopuolisen) genomin, hajotamme sen osiin ja rakennamme fageista kloonialtaan, joka on tarpeeksi iso, jotta kaikkia mahdollisia fragmentteja on sisällytetty. Fagien annetaan infektoida alttiita bakteereita petrimaljalla, jolloin muodostuvat plakit eli tyhjät alueet, joilta fagit ovat tappaneet bakteerit, sisältävät monin kerroin kopioituna tiettyä DNA-jaksoa, jonka kyseinen fagi sattui sisältämään. Yksi fagi riittää luomaan silminhavaittavan plakin. Sarcofagus
Videot Makrolidit
Makrolidit kuuluvat anatomis-terapeuttis-kemiallisessa lääkeluokituksessa luokkaan 
J01FA. Makrolidien ryhmään kuuluvat muun muassa seuraavat lääkeaineet: Kupfferin solu
Kupfferin solu on makrofagijärjestelmään kuuluva erikoistunut syöjäsolu eli makrofagi. Kupfferin solut sijaitsevat maksassa maksasolulevyjen välissä kulkevien hiussuonipoukamien eli sinusoidien seinämillä. Ne poistavat maksaan tulleesta verestä bakteereja ja muita vieraita aineita, jotka ovat päässeet porttilaskimovereen suoliston valtavasta mikrobimäärästä. Kupfferin solut ovat osa retikuloendoteliaalisysteemiä. Solut löysi ensimmäisenä Karl W. von Kupffer. Halofiili
Halofiilit ovat eliöitä, jotka viihtyvät korkeassa suolapitoisuudessa. Halofiili on eräs esimerkki ekstremofiilisestä organismista. Halofiilit voidaan jakaa lieviin, kohtalaisiin ja erittäin halofiilisiin organismeihin. Määritelmä riippuu natriumkloridin pitoisuudesta, jonka eliö vaatii. Useat merieliöt ovat lieviä halofiileja, mutta kohtalaiset ja erittäin halofiiliset organismit ovat yleensä erikoistuneita mikrobeja, jotka elävät suolaisemmissa ympäristöissä kuin merivesi. Hyvin suolaisia paikkoja on maapallolla paljon, esimerkiksi aavikolla, rannikoilla, syvän meren pohjukoissa ja maanalaisissa suolakaivoksissa. Halofiileissa on heterotrofisia, fototrofisia ja metanogeenisia arkkeja, fotosynteettisiä, litotrofisia ja heterotrofisia bakteereja sekä fotosynteettisia ja heterotrofisia eukaryootteja. Esimerkkejä hyvin sopeutuneista ja laajalle levinneistä erittäin halofiilisista organismeista on esimerkiksi "Halobacterium sp. NRC-1", syanobakteeri kuten "Aphanothece halopytica" ja vihreä levä "Dunaliella salina". Monisoluisista halofiilisista eukaryooteista on esimerkiksi suolasimpukka. Halofiilit voivat esimerkiksi tuottaa happamia proteiineja lisätäkseen osmoottisen stressin sietokykyä. Caryophyllales
Caryophyllales on laaja ja monimuotoinen lahko, joka kuuluu kaksisirkkaisiin. Se sisältää monia mehikasveja, kuten kaktuskasvit ja monet jääruoho- ja portulakkakasvien edustajat, sekä lihansyöjäkasveja, kuten kihokki- ja kannukasvit. Lahkon tyyppikasveja ovat kohokit. Valkosolu
Kaikilla valkosoluilla on tumat, joka erottaa ne muista verisoluista, tumattomasta punasolusta ja verihiutaleesta. Valkosolujen tyypit voidaan luokitella kahdella tavalla. Kaksi laajinta kategoriaa luokittelee valkosolut joko niiden rakenteen (jyvässolut tai agranylosyytit) tai solunjakaantumisen pohjalta (myeloidisolu tai imusolu). Nämä laajimmat kategoriat voidaan jakaa viiteen päätyyppiin: neutrofiilit, eosinofiilit, basofiilit, imusolut ja monosyytit. Nämä tyypit lajitellaan niiden fyysisten ja toiminnallisten ominaisuuksien mukaan. Monosyytit ja neutrofiilit ovat fagosyyttejä. Loput alalajit voivat olla luokiteltuja; esimerkiksi lymfosyyteissä on B-soluja, T-imusoluja ja NK-soluja. Makromolekyyli
Makromolekyylisiä yhdisteitä esiintyy kaikkialla elollisessa luonnossa, ja niillä on keskeinen biokemiallinen merkitys. Sellaisia ovat esimerkiksi nukleiinihapot (DNA ja RNA), proteiinit, selluloosa ja tärkkelys. Rakenneyksikköinä ovat nukleiinihapoissa eräät yksinkertaiset sokerit ja orgaaniset emäkset sekä fosforihappo, proteiineissa aminohapot, selluloosassa ja tärkkelyksessä glukoosi. Ateroskleroosi
LDL-lipoproteiinit kuljettavat kolesterolia soluille rakennusaineiksi. Tämän seurauksena verisuonten endoteelin alla olevaan intimaan kertyy vähitellen LDL-hiukkasia. Solujen muokkaustoiminta muuttaa ne suuriksi rasvapisaroiksi. Paikalle tulevat makrofagit nielevät pisarat sisäänsä, ja makrofagin solulima täyttyy LDL:n kolesterolista. Makrofagi muuttuu "vaahtosoluksi", joiden kertyminen aiheuttaa verisuonten seinämään kellertäviä raitoja eli rasvajuosteita. Ne voivat kehittyä kohoumiksi eli plakeiksi. Musta savuttaja
Syvällä valtameren pohjassa on tavallisesti hyvin vähän elämää, sillä auringonvalo ei juurikaan yllä sinne. Mustien savuttajien ympärille on kuitenkin muodostunut kokonaisia ekosysteemejä. Näiden luona elää huomattavan paljon toistaiseksi tuntemattomia lajeja. Niissä elävät pieneliöt, kuten ekstremofiilit ja arkeonit, tuottavat lämmön, metaanin ja rikkiyhdisteiden avulla energiaa prosessissa, jota kutsutaan kemosynteesiksi. Nämä pieneliöt ovat puolestaan suurempien eliöiden, kuten simpukoiden ja jättiputkimatojen ravintoa. Mustan savuttajan lähistöltä on kuitenkin myös löydetty "Chlorobiaceae"-heimon rikkibakteeri, joka auringonvalon puuttumisesta huolimatta käyttää energiantuotantoonsa fotosynteesiä. Bakteeri hyödyntää mustan savuttajan himmeää valonhehkua ja on ensimmäinen luonnosta löydetty organismi, joka käyttää fotosynteesiin muuta kuin auringonvaloa.
Mustien savuttajien lähistöltä löytyy jatkuvasti uusia, erikoisia eliölajeja. Esimerkiksi pompeijinmato ("Alvinella pompejana") löytyi 1980-luvulla, ja vuonna 2001 löytyi kotilolaji "Crysomallon squamiferum", jonka kuori on kuin rautahaarniska: tavanomaisen kalsiumkarbonaatin sijasta kotilo käyttää kuorensa rakennusaineena rautasulfideja. Rautasulfidien käyttö tällaisiin biologisiin tarkoituksiin on luultavasti mahdollista merenpohjan valtavan paineen (noin 25 megapascalia 2 500 metrin syvyydessä) rautasulfidia kemiallisesti stabiloivan vaikutuksen ansiosta. Fosfaatti
Fosfaatti (ortofosfaatti), PO on negatiivinen ioni eli anioni, jossa fosfori esiintyy viidenarvoisena. Fosfaateiksi sanotaan myös fosforihapon suoloja, joissa fosfaatti-ioni on anionina. Neurohypofyysi
Neurohypofyysi eli aivolisäkkeen takalohko () on aivojen pohjasta ulkoneva hermokudosrakenne, joka erittää kahta tärkeää hormonia: antidiureettista hormonia, joka vaikuttaa elimistön nestetasapainon säätelyyn sekä oksitosiinia, jolla on muun muassa lisääntymiseen ja synnytykseen liittyviä vaikutuksia. Neurohypofyysi muodostaa yhdessä adenohypofyysin kanssa aivolisäkkeen, joka kuuluu umpieritysjärjestelmään. Neurohypofyysi ei varsinaisesti ole umpirauhanen, koska siinä ei itsessään ole tavallisia hormoneja tuottavia soluja: neurohypofyysi koostuu merkittäviltä osin hermosolujen haarakkeista, joista hormonit vapautuvat verenkiertoon. Näiden hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit myöskin tuotetaan ennen kuljetusta haarakkeisiin. Ennen vapautumistaan verenkiertoon hormonit varastoidaan niin kutsuttuihin Herringin kappaleisiin, jotka ovat pullistumia haarakkeissa. Haarakkeiden lisäksi neurohypofyysissä on verisuonia sekä pituisyyttejä, jotka ovat astrosyyttien kaltaisia gliasoluja. Dolfiini
Dolfiinit ovat lihansyöjiä, jotka saalistavat lentokaloja, rapuja, kalmareita, makrilleja ja muita pikkukaloja. Sarcófago
Kokoelmat Sarcofagus
Singlet Koprofilia
Koprofilia ( 'uloste' + φιλία 'rakkaus') on parafilia eli sukupuolinen kohdehäiriö, joka kohdistuu ulosteisiin. Koprofiilit saavat seksuaalista nautintoa ulosteilla leikkimisestä. Koprofagia puolestaan tarkoittaa ulosteiden syömistä. Koprofiliaan liittyy usein ulosteiden sisällyttäminen normaaleihin seksuaalisiin toimintoihin, kuten ulosteiden hierominen itseen tai kumppaniin tai sen käyttö sukupuolielinten välittömässä läheisyydessä. Kuivakkokasvi
Kserofyytin ominaisuuksia ovat veden vähäinen haihduttaminen, mutta samalla mahdollisimman suuren vesimäärän säilyttäminen. Kserofyytin vastakohtana ovat kosteikkokasvit eli hydrofyytit. Morfinaani
Opiaatit eli oopiumiunikkoalkaloidit ovat suurimmilta osin morfinaaneja. Kaikki opioidit, eli opioidireseptoreihin sitoutuvat kemikaalit eivät kuitenkaan ole morfinaaneja: esimerkiksi fentanyyli (perusopioidi) ja "Salvia divinorumin" salvinoriini A (dissosiatiivinen kappa-opioidi-agonisti) eivät ole morfinaaneja. Dekstrometorfaani ja sen alalajit (dekstrorfaani, metorfaani) ovat morfinaaneja, joissa on erilaisia funktionaalisia ryhmiä. Ekstremofiili
Koska monet ekstremofiilit ovat arkeoneja, ja monet arkeonit ekstremofiilejä, termejä käytetään joskus toistensa synonyymeinä. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa, sillä myös monet bakteerit ja eukaryootit ovat ekstremofiilejä. Kaikki ekstremofiilit eivät myöskään ole yksisoluisia eliöitä. Esimerkkejä monisoluisista ekstremofiileistä ovat esimerkiksi termofiilinen pompeijinmato ("Alvinella pompejana"), psykrofiilinen hyönteisryhmä "Grylloblattodea" ja antarktisissa vesissä elävä krilli "Euphausia superba". Magmakivi
Luokittelussa tarkastellaan esimerkiksi, sisältääkö kivi pääasiassa vaaleita eli "felsisiä" mineraaleja (kvartsi, maasälvät, muskoviitti ja foidit) vai tummia eli "mafisia" mineraaleja (biotiitti, sarvivälke, pyrokseeni ja oliviini). Felsisiä kiviä ovat esimerkiksi graniitti ja dioriitti, mafisia gabro ja basaltti, ultramafisia (mafisten mineraalien osuus yli 90 %) peridotiitti ja pyrokseniitti. Sarcófago
Sarcófagon musiikillinen tyyli muuttui yhtyeen uran aikana useasti. Yhtye soitti koko ajan extreme metalia mutta kokeili sen useimpia perinteisiä suuntauksia. Sarcófagon ensimmäiset albumit ovat raskaimpia black metalin ensimmäisen aallon edustajista, ja niissä on vaikutteita death ja thrash metalista – tosin tätä musiikkia alettiin kutsua black metaliksi vasta myöhemmin, sillä aiemmin thrash, death ja black metal -nimitykset vaihtelivat ja kuvasivat erilaisia raskaita metalliyhtyeitä. Myöhemmin Sarcófagon tyyli vaihteli melodisen, teknisen death metalin kautta erittäin raskaaseen ja nopeatempoiseen death metaliin asti. Mikrofoni
Langattomat mikrofonit käyttävät äänen siirtoon radioaaltoja. Kukin mikrofonijärjestelmä (mikrofoni ja vastaanotin) käyttää tiettyä taajuutta, joka on sama lähettimessä ja vastaanottimessa. Useissa järjestelmissä on muutama oletustaajuus, mutta ammattijärjestelmissä on mahdollisuus valita käytännössä mikä taajuus tahansa. Taajuus ilmoitetaan megahertseinä. Langattomat mikrofonit käyttävät taajuusalueita VHF (Very high frequency 30 MHz – 300 MHz) ja UHF (Ultra high frequency 300 MHz – 3000 MHz), joista jälkimmäinen on käytetympi. Esimerkki hertsitaajuudesta on 427,500 MHz. Lihansyöjäkasvit
Ansat voivat olla aktiivisia tai passiivisia riippuen siitä, mikä liike auttaa saaliin nappaamisessa. Esimerkiksi kihokit ovat aktiivisia kärpäspaperiansoja, joiden lehdet käyvät läpi nopeaa happokasvua. Syynä on yksittäisten solujen laajentuminen. Tämä nopea kasvu mahdollistaa kihokin lehden taipumisen ja saaliin säilyttämisen ja pilkkomisen.
Kannukasvit kasvattavat erikoistuneita lehtiä, kannuja, joihin hyönteiset putoavat ja lopulta hukkuvat.
"Heliamphora" on tötterökasvien heimon ("Sarraceniaceae") suku, jota esiintyy Etelä-Amerikassa. Tämän suvun ansat on selvästi johdettu evolutiivisesti pelkästä rullatusta lehdestä, joiden sivut ovat sinetöityneet yhteen. Nämä kasvit elävät runsassateisilla alueilla Etelä-Amerikassa, kuten Mount Roraimalla ja niinpä myös kasveilla on ongelmana varmistaa, etteivät kannut tulvi. Vastapainoksi luonnonvalinta on suosinut kehitystä ylivuoto-ongelmaa vastaan – se on samantyyppinen kuin kylpyammeissa. Se on vetoketjumaisesti vedettyjen lehtien välissä sijaitseva pieni rako, joka mahdollistaa liian veden virtaamisen ulos kannusta. "Heliamphora" turvautuu ainoastaan bakteerien suorittamaan ruoan pilkkomiseen eikä tuota omia ruoansulatusentsyymejä kuten esim. kannukasvit, joka entsyymit pilkkovat proteiineja ja saaliissa olevat nukleiinihapot vapauttavat aminohappoja ja fosfaatti-ioneja, jotka kasvi imee. Kasvilla on myös, ylös yrittävän hyönteisen kannalta ikävät, alaspäin suuntautuvat karvat jotka haittaavat ylös kapuamista.
Kaliforniantötteröllä ("Darlingtonia californica") on sopeutuma, jonka voi löytää myös "Sarracenia psittacina"lta ja vähemmissä määrin myös "Sarracenia minor"ilta. Läppä on ilmapallomainen, ja se sinetöi lähes kokonaan pääsyn kannuun. Hyönteiset, lähinnä muurahaiset, astuvat sisään kammioon alapuolella sijaitsevan aukon kautta. Kammion sisällä ollessaan saalis väsyy yrittäessään päästä pois "valeuloskäynneistä", jotka oikeasti ovat kasvin lehtivihreättömiä kohtia, ja lopulta putoaa kannun pohjalle. Saaliin pääsyä kammioon edistävät ”kalanpyrstöt”, jotka kasvavat ulos alla olevasta uloskäynnistä. Tämä piirre on antanut kasville sen englanninkielisen kutsumanimen "kobrakasvi" (cobraplant). Nefilim
Nefilit (hepreaksi נְפִילִים "langenneet" tai "pudonneet") ovat isokokoisia olentoja jotka esiintyvät Raamatun alkutekstissä, erityisesti Genesiksessä ja Numerissa. Myös muista Raamatun teksteistä löytyy viitteitä nefileihin. Käännöksissä heitä kutsutaan usein jättiläisiksi.
Targum Jonathanin teorian mukaan nefilit olivat grigoreitten sekä naispuolisten ihmisten risteytyksiä. Calophyllaceae
Kasvit ovat tavallisesti puita, harvemmin pensaita, joilla on kierteinen tai vastakkainen lehtiasento. Lehdet ovat korvakkeettomia, ehytlaitaisia, ja niissä on läpikuultavia pilkkuja tai kanavia. Katkaistusta oksasta vuotaa usein nestettä. Kukissa on erilehtiset ja 4–5-lukuiset verhiö ja teriö, joka on tavallisesti väriltään valkoinen tai vaaleanpunainen. Heteitä on paljon ja ponsien kärjissä on toisinaan isot rauhaset. Hedelmä on avautuva tai harvemmin marja tai luumarja. Siemenet ovat pieniä tai kookkaita; suuret sirkkalehdet muodostavat jälkimmäisistä suurimman osan. Hammasmittari
Toukka on polyfagi, se elää monilla eri kasveilla. Ravintokasveja ovat muun muassa erilaiset koivut, lepät, haavat, pajut ja pihlajat. Lisäksi lajia tavataan muun muassa männyllä, kuusella ja mustikalla. Mikrokosmos ja makrokosmos
Mikrokosmos ja makrokosmos ovat kreikkalaisesta filosofiasta peräisin olevia ajatuksia, joiden mukaan kaikki kaikkeuden tasot toimivat saman mallin mukaan. Tällöin makrokosmoksen nähdään tarkoittavan koko järjestäytynyttä maailmankaikkeutta ("kosmos"), ja mikrokosmoksen esimerkiksi ihmistä, joka käsitetään kaikkeudeksi pienoiskoossa. L'Étrange Défaite
Poliittiset puolueet olivat myös leimautuneet ristiriitaisuuksiensa tähden. Näin ollen, oikeistopuolueet, unohtivat germanofobiansa ja taipuivat antautumisen edessä ja unohtivat demokratian ja perinteiden puolustamisen. Vasemmisto kieltäytyi myöntämästä varoja varustautumiseen ja saarnasi pasifismista, mutta samaan aika halusi tykkejä Espanjan tasavaltalaisille. Marc Bloch syyttää ammattiliittoja niiden pikkuporvarillisesta maailmankuvasta ja asenteesta, joka keskittyi vain hetkellisiin etuihin, kun olisi pitänyt omistaa ajatuksia tulevaisuudelle ja koko valtakunnan yhteiselle menestykselle. Samalla hän tuomitsee pasifismin ja internationalismin yhteensovittamattomina isänmaakultin kanssa. Hän tuomitsee pasifistien puheet ja näkemykset siitä, että sota olisi vain rikkaiden ja vaikutusvaltaisten leikkiä, johon käytät eivät voi sekaantua. Tämä on tosin eräs marksilainen tulkinta sodasta. Autoklaavi
Autoklaavien koko vaihtelee pienistä pöytämalleista isoihin paikalleen asennettuihin malleihin. Niitä käytetään mm. sairaaloissa, tutkimusyksiköissä, yliopistoissa ja tehtaissa steriloimaan välineet mikro-organismeista ja niiden itiöistä. Autoklaaveja käyttää myös elintarviketeollisuus, jolloin ensisijainen käyttötarkoitus on elintarvikkeen kypsyttäminen, jonka yhteydessä saadaan myös tuotteen steriiliys.
Esimerkiksi maksamakkarat ja rasioihin pakatut maksapasteijat sekä täyssäilykkeet kypsennetään autoklaavissa. Mustekalat
Tähän ylälahkoon kuuluvat tursaat, jotka ovat säkkimäisiä pohjaeläimiä, joiden kahdeksassa symmetrisessä lonkerossa on kaksi imukuppiriviä. Samaan ryhmään kuuluvat myös pelagiset paperiveneet ja vampyyritursaat. Kahdeksanlonkeroisilla ei ole sisäistä tukirankaa. Gnarffit
Gnarffit on saksalainen piirrossarja, joka kertoo Moppan planeetalla asuvista kivikautisista olennoista. Sarjaa on esitetty MTV3-kanavalla sekä Sub Juniori ja Nickelodeon - digikanavalla. Pikkumakit
Pikkumakit eli kääpiömakit ("Cheirogaleidae") elävät Madagaskarin metsäalueilla ja kuuluvat pienimpiin kädellisiin. Pikkumakit syövät pääasiassa hyönteisiä ja pieniä selkärangattomia, mutta täydentävät ruokavaliotaan lehtien silmuilla ja hedelmillä. Luettelo akvaariokaloista
Lahko hammaskarppikalat "Cyprinodontiformes" on akvaarioharrastajien parissa jaettu aiemmin lisääntymistavan mukaan synnyttäviin ja kuteviin hammaskarppeihin. Taksonomiassa on yhdeksän heimoa, joista kolmen jäseniä on yleisesti akvaarioissa.
Lahkossa Karppikalat "Cypriniformes" on suuri särkikalojen heimo, joka joissain lähteissä jaetaan kahteen alaheimoon karpit ja rasborat. Toisissa kaikki on yhtä suurta heimoa. Harrastusmaailmassa on eroteltu ryhmiä elinympäristön tai ruokavalion mukaan (kylmän veden kalat, levänsyöjät).
Lahko Tetrakalat " Characiformes"
Lahko Ahvenkalat ("Perciformes") on selkärankaisten suurin lahko.
Lahko Monnikalat ("Siluriformes") on aktiivisen tutkimuksen kohteena, lajeja löytyy lisää ja niiden sukulaisuussuhteista saadaan uutta tietoa.Tässä heimossa on myös merivesikaloja, katso Luettelo meriakvaariokaloista Arkeonit
Arkeonit (ent. arkit) (Archaea) ovat yksisoluisia tumattomia mikro-organismeja, jotka muistuttavat ulkoisesti bakteereita. Ne muodostavat yhden eliökunnan kolmesta domeenista eli pääryhmästä ja ovat yhdessä bakteerien kanssa tumattomia eliöitä eli prokaryootteja. Aluksi arkeoneja havaittiin vain äärimmäisissä olosuhteissa, kuten kuumissa lähteissä ja suolajärvissä, mutta sittemmin niitä on löydetty esimerkiksi myös eri maalajeista, marskimailta, valtameristä ja jopa ihmisen suolistosta. Vaikka arkeonit muodostavat arviolta noin 20 prosenttia maapallon biomassasta, ainoat tällä hetkellä tunnetut niitä ravinnokseen käyttävät eläimet ovat syvällä meren pohjassa eläviä Dorvilleidae-heimon matoja. Maksasolu
Maksapalkkien välissä olevat sinusoidit ovat endoteelin verhoamia. Endoteelissa esiintyvät aukot tekevät mahdolliseksi eri plasmakomponenttien kulkeutumisen maksasolun ja sinusoidin seinämän välissä olevaan nk. Dissen tilaan. Sinusoidit sisältävät myös Kupfferin soluja, jotka sijaitsevat usein kahden sinusoidin liitoskohdassa. Parasympatomimeetit
Antikoliiniesteraasimyrkytyksissä muskariinivaikutukset alkavat ennen nikotiinivaikutuksia. Niiden aiheuttamat oireet alkavat, kun 30–50 prosenttia entsyymistä on salpautunut, ja kun jäljellä on 10–20 prosenttia, tila on jo hengenvaarallinen. Organofosfaatit pääsevät hyvin keskushermostoon, jossa niiden dramaattisimmat muskariinivaikutukset ovat rajut epileptiset kouristukset, joihin liittyy aivojen lisääntynyt sähköinen aktiivisuus ja glukoosiaineenvaihdunta. Seurauksena voi olla aivovaurio tai kuolema. Hengityslama on merkittävin kuolinsyy. Suurilla myrkkyannoksilla potilas voi kuolla muutamassa minuutissa oireiden alkamisesta, koska kouristusten ohella ilmenee keuhkoputkien supistumista ja lisääntynyttä limaneritystä (muskariinivaikutuksia), hengityslihasten (nikotiinivaikutus) sekä aivojen hengityskeskuksen lamautuminen (keskushermostovaikutus). Työympäristössä ilmenee yleensä epämiellyttäviä kolinergisiä oireita paljon ennen hengenvaaraa, mikä helpottaa myrkytystilan havaitsemista. Marfanin oireyhtymä
Oireiden voimakkuus vaihtelee henkilöstä toiseen. Tyypillinen piirre ovat poikkeuksellisen pitkät raajat. Myös sormet ja varpaat ovat normaalia pidempiä ja kapeampia. Nivelkivut ja nivelten yliliikkuvuus on tyypillistä. Selän ja rintakehän muoto voi olla poikkeava, mikä saattaa ilmetä esimerkiksi kuopparintana tai skolioosina. Marfanin oireyhtymästä kärsivät ovat lähes kaikki likinäköisiä. Glaukooman riski on selvästi kasvanut, ja joillekin voi kehittyä vakaviakin näkövammoja silmän rakennemuutoksien seurauksena. Kosteikkokasvi
Kosteikkokasvi eli hydrofyytti on fysiologisilta ominaisuuksiltaan kostealle kasvupaikalle sopeutunut kasvi. Tarkemmin sanottuna kasvi kasvaa vedessä, vetisessä maassa tai maassa, joka kostuu säännöllisesti. Esimerkiksi lumpeet ja jotkin vuokot ovat hydrofyytteja. Kosteikkokasveja ovat myös ruohovartiset rantakasvit, kuten rentukka, järvikorte ja sarakasvit. Myös sammalet ovat kostean paikan kasveja. Kosteikkokasveja on myös trooppisissa sademetsissä sekä lehdoissa. Hydrofyytin vastakohtana ovat kuivakkokasvit eli kserofyytit. Vesikasveja on viittä tyyppiä: pohja-, uppos- ja kelluslehtiset sekä irtokellujat ja ilmaversoiset. Mikrolevät
Mikrolevät toimivat myös merkittävänä hiilinieluna. Mikrolevät vastaavat noin puolesta maapallolla tapahtuvasta hiilen sitomisesta, eli niiden kautta sitoutuu valtaosa ilmakehän hiilidioksidista. Näin ne vaikuttavat myös maailmanlaajuiseen ilmastoon. 
Mikrolevät voivat olla joko autotrofeja, heterotrofeja tai miksotrofeja niiden käyttämästä hiililähteestä riippuen. Autotrofi käyttää hiililähteenä hiilidioksidia, heterotrofi orgaanista hiiltä ja miksotrofit molempia riippuen elinympäristön olosuhteista. Koprofagia
Koprofagiaa esiintyy lemmikkieläimillä, kuten koirilla. Ilmiö voi niillä johtua lukuisista ruokahaluun vaikuttavista sairauksista tai jonkin vitamiinin puutoksesta. Koiranpentujen tiedetään syöneen sekä omia että toisten ulosteita. Usein ulosteen syöminen on kuitenkin vain eläimen käyttäytymiseen liittyvä tapa tai tottumus, joka tavallisesti katoaa sen ikääntyessä. Biafadat
Kulttuuriltaan biafadat ovat lähellä bissagoja, balanteja, mankanjoja ja pepelejä. He harjoittavat kalastusta, maanviljelyä, keräilyä ja karjanhoitoa. Perhe on suuri ja usein moniavioinen. Osa harjoittaa perinteistä uskontoa, osa on kristittyjä tai muslimeja. Fagosyytti
Monosyytit kasvavat ja kehittyvät kudoksiin siirryttyään aktiivisiksi makrofageiksi. Ne kykenevät fagosytoimaan suuria määriä mikrobejatai elimistön omia kuolleita tai vaurioituneita soluja. Paikalliset kudosmakrofagit muodostavat elimistön sisäisen puolustuksen ensimmäisen linjan, joka huolehtii puolustuksesta siihen saakka, kunnes muut mekanismit käynnistyvät. Infektion seurauksena monosyyttien tuotanto luuytimessä vilkastuu ja muutaman päivän kuluttua makrofagien määrä on suurentunut niin paljon, että pääasiassa ne vastaavat tulehdusalueen solusyönnistä. Mikrofilamentti
Mikrofilamentit ovat ohuita ja joustavia, kierteisiä säikeitä, jotka muodostuvat aktiinimolekyyleistä . Aktiini on pallomainen, polymerisoituva proteiini. Solun sisällä aktiinin osuus kaikista proteiineista on jopa 5 %. α-aktiinia on lihassoluissa ja β- ja γ-aktiinia on muissa soluissa, ja ne eroavat vain muutaman aminohapon suhteen toisistaan. Monomeeristä aktiinia kutsutaan G-aktiiniksi ja polymerisoitunutta aktiinia F-aktiiniksi. Makrokieli (ISO 639)
Makrokieli eroaa kieliryhmästä siten, että samaan makrokieleen kuuluvien kielten puhujilla on jossakin kontekstissa yhteinäinen kieli-identiteetti. Esimerkiksi arabian lukuisat puhekielivariantit (egyptinarabia, libyanarabia, algerianarabia ynnä muut) luetaan ISO 639-3:ssä omiksi kielikseen, ja pelkkä ”arabia” määritellään kaikki variantit kattavana makrokielenä. Samoin kiinan kieli on makrokieli, joka pitää sisällään muun muassa mandariinikiinan, kantoninkiinan ja wu-kiinan. Immuniteetti
Luonnollinen immuniteetti (luontainen immuniteetti) (englanniksi "innate immunity") tunnistaa ja tuhoaa mikrobeja. Luontainen immuniteetti toimii tiettyjen solureseptorien avulla, jotka tunnistavat mikrobien rakenteita ja aktivoivat solut, jotka ovat kontaktissa mikrobien kanssa. Luontainen immuniteetti on ilmeisesti evoluution vanha keksintö, mutta sillä on erinomaisen tärkeä rooli immuunivasteen säätelyssä. Luontaisen immuniteetin solut (esimerkiksi makrofagit) eivät tunnista kaikkia mikrobeja eivätkä kykene muodostamaan ns. muistisoluja. Koaservaatti
Proteonoideista koostuvaa pallomaista koaservaattia sanotaan mikropalloksi. Mikropallolla on ympärillään valikoiva kalvo.
Koaserveetteja ja lipideistä koostuvia liposomeja on monesti pidetty elämän synnyn alkuna, mutta varmaa tämä ei ole. Koaseervaatit eivät kasaa pieniä molekyylejä, jotka ovat elämän raaka-aineita. Parafilia
Psykologisessa tautiluokituksessa parafiliat kuuluvat seksuaalisiin käyttäytymis- ja kohdehäiriöihin (ICD-tautiluokituksessa luokka F65) ja ne tarkoittavat erotoseksuaalista ja psykologista tilaa, jossa yksilö on toistuvasti ja pakkomielteisesti riippuvainen jostakin epätavallisesta tai sosiaalisesti ei-hyväksyttävästä ärsykkeestä seksuaalisen mielihyvän kohteena tai välineenä. ICD-tautiluokituksen kolmannessa painoksessa osa luokan F65 koodeista on poistunut käytöstä. Sarcofagus
Sarcofagus (Sargofagus LTD) on vuonna 1977 perustettu suomalainen heavy metal -yhtye, jota pidetään usein Suomen ensimmäisenä heavy metal -bändinä. Yhtyeen keulahahmo Kimmo Kuusniemi esitti tekemässään dokumenttielokuvassa Promised Land Of Heavy Metal mielipiteenään, ettei Suomi 1980-luvun alussa ollut valmis heavy metalliin. Levynsä "Moottorilinnut" yhtye joutui julkaisemaan nimen Kimmo Kuusniemi Band alla, koska ei saanut käyttää nimeä Sarcofagus. Levy oli samalla ensimmäinen suomeksi laulettu heavy metal -albumi. Yhtye on edelleen sitä mieltä, että levy olisi pitänyt julkaista Sarcofagus-nimen alla. Pääosan Moottorilinnut-levyn kappaleista lauloi Jukka Ritari, mutta "10000 megawatin totuus" kappaleen lauloi Kirka ja "Elävien hautausmaa" sekä "Metallinen sateenkaari" kappaleet Muska. Luufinni
Miliumit eli luufinnit ovat iholla etenkin poskipäissä ja silmien seudulla esiintyviä pieniä pinnallisia valkoista talimassaa sisältäviä "jyväsiä" (kystia), joista ei ole muuta kuin esteettistä haittaa. Ne voidaan poistaa tekemällä reikä neulalla ja puristamalla massa pois, kuitenkin mieluummin kosmetologin vastaanotolla.
Miedompana ja ehkäisevänä hoitona suositellaan kasvojen ihon kuorintaa kerran tai pari viikossa. Toisaalta ihon jokapäiväinen tai muuten liiallinen kuorinta tai käsittely vahvoilla kemikaaleilla voi lisätä milliumien määrää. Microsyodon
Microsyodon (nimen merkitys: "”pieni karjunhammas”") on sukupuuttoon kuollut permikaudella elänyt Dinocephalia-alalahkon terapsidisuku. Sukuun luetaan yksi laji "Microsyodon orlovi". Se oli Anteosauriaan kuuluva lihansyöjä. Kivennäisaine
Makrokivennäisten tarve on yli 100 mg päivässä. Runsaimmin elimistössä esiintyy kalsiumia ja fosforia. Aikuisen, noin 70 kg painavan ihmisen painosta kalsiumia on 1,2–1,3 kg ja fosforia 600 g. Kalsiumin osuus elimistön kaikista kivennäisaineista on noin 40 %, ja siitä 99 % on sitoutuneena luustoon, jossa se toimii luuston rakenneosasena sekä elimistön kalsiumvarastona. Myös fosforista suurin osa (noin 85 %) on elimistössä sitoutuneena luustoon kalsiumfosfaatin muodossa. Kolmas tärkeä makrokivennäinen on magnesium, jota aikuisen ihmisen painosta on noin 20–30 g, siitäkin yli puolet luustossa. Makrokivennäisiksi luetaan myös natrium, kalium ja kloori, jotka ovat elektrolyyttejä ja osallistuvat erityisesti elimistön nestetasapainon säätelyyn, sekä rikki, joka toimii lähinnä entsyymien rakenneosana. Koprofagia
Koprofagia ( 'uloste' + φαγεῖν 'syödä') eli skatofagia tarkoittaa ulosteen syömistä. Kyseessä on lähes yksinomaan eläinmaailman ilmiö. Lumokkikasvit
Lumokkikasvit ovat kuiviin kasvupaikkoihin sopeutuneita kserofyyttejä, joilla on putkiloita myös varsissa ja lehdissä (yksisirkkaisilla niitä on yleensä vain juurissa) ja joiden varren kuoriosa (korteksi) on jakautunut kolmeen syysoluesiintymien jakamaan vyöhykkeeseen. Kasvit ovat ainavihantia, joskus puumaisia, joskin runko muodostuu pääasiassa versojuurista. Lehdet sijaitsevat tavallisesti kolmena rivinä, ovat piikkireunaisia ja niiden kuihduttua kannat jäävät jäljelle varteen. Kookkaat kukat sijaitsevat näennäisesti lehtihankoihin kiinnittyvissä kukinnoissa (lienevät oikeasti terminaalisia); usein kukinto on surkastunut yksikukkaiseksi. Kehälehdet ovat violetinvärisiä ja terälehtimäisiä, ja kukassa voi olla myös lisäteriö. Kukkapohjus on maljamainen; sen reunaan heteet kiinnittyvät. Sikiäin on kehänalainen ja siinä on kaksiosaiset, varrelliset ja pallomaiset istukat, joissa on paljon siemenaiheita. Vartalo on pitkä. Hedelmä on selkäluomaisesti avautuva. Siemenessä on proteiinipitoista aleuronisolukkoa ja tärkkelyspitoinen endospermi (tilannen muistuttaa heinäkasvien jyvää). Iso Linnanmäki
Maarin sataman ja Linnamäen välistä löytyy arkeofyyttejä eli Suomen luontoon varsin myöhään tulleita uusia kasvilajeja, joita käytettiin mausteina tai lääkkeenä. Niitä ovat muun muassa rantalitukka, keltakynsimö, koiruoho, ketomaruna, ketokaunokki (Centaurea scabiosa), vuohenputki ja tummatulikukka (Verbascum nigrum). Mikrokosmos ja makrokosmos
1900-luvun alussa atomin rakenteen tutkimus sai fyysikot joksikin aikaa pitämään atomia aurinkokunnan pienoismallina. Bohrin atomimallissa elektronien oletettiin kiertävän atomin ydintä hyvin samaan tapaan kuin planeetat kiertävät aurinkoa. Täten käsitys, että kaikkeus toimii kaikilla tasoilla samaan tapaan, näytti saaneen vahvistuksen, mikä kiehtoi ihmisten mielikuvitusta. Kuitenkin atomi- ja kvanttifysiikan myöhempi kehitys osoitti pian tämän rinnastuksen harhaanjohtavaksi. Nykyisinkin fysiikassa on tapana puhua mikrotason tai mikromaailman ilmiöistä, kun on kysymys atomifysiikan mittakaavassa tapahtuvista ilmiöistä joiden käsittely edellyttää kvanttifysiikkaa. Sen sijaan jo pienimmät paljain silmin näkyvät kappaleet ovat tässä mielessä makromaailman olioita. Immunoglobuliini G
Makrofageilla on IgG-reseptoreita, joilla ne tunnistavat mikrobin antigeeniin tarttuneen IgG-molekyylin ja fagosytoivat sen. Makrokieli (ISO 639)
Makrokielet ovat kielitunnusstandardi ISO 639-3:ssa kieliä, jotka ovat jaettavissa useiksi erillisiksi, toisiinsa läheisesti liittyviksi kieliksi. Makrokieli on poikkeustapauksissa käytetty ylätason käsite ja makrokielen alle kuuluu aina kaksi tai useampia kieliä, joilla on omat kielitunnuksensa. Luonnollinen immuniteetti
Luonnolliseen immuniteettiin kuuluu myös soluja, jotka kykenevät fagosytoimaan eli nielemään sisäänsä elimistön pyrkiviä taudinaiheuttajia. Näitä soluja kutsutaan yleisnimityksellä fagosyyteiksi, ja ne jakautuvat kahteen pääluokkaan rakenteensa perusteella. Nämä pääluokat ovat monosyytit ja granulosyytit; granulosyytit jaetaan edelleen kolmeen alaluokkaan, basofiilisiin, neutrofiilisiin ja eosinofiilisiin granulosyytteihin. Sekä monosyytit että granulosyytit ovat veren valkosoluja eli leukosyyttejä, mutta niillä on myös kyky siirtyä verenkierrosta verisuonen seinämän läpi kudosnesteeseen. Tämä tapahtuu tulehduspaikalta leviävien, valkosoluja houkuttelevien aineiden eli kemokiinien ansiosta. Tyypillisiä kemokiinejä ovat muun muassa komplementin pilkkoutumistuotteet.
Sekä monosyytit (joista kudoksissa kypsyviä soluja kutsutaan makrofageiksi) että granulosyytit tunnistavat taudinaiheuttajan tai sen erittämän tuotteen mikrobien pinnassa olevien yleisten rakenteiden perusteella. Esimerkiksi bakteerien soluseinä poikkeaa rakenteeltaan merkittävästi ihmisen omien solujen solukalvosta, ja fagosytoivat solut kykenevät näin erottamaan tunkeilijat elimistön omista rakenteista ja tuhoamaan ei-toivotut vieraat. Fagosytoivat eivät kuitenkaan tunnista yksittäisiä mikrobilajeja, eikä niiden toimintaan liity oppimista tai immunologista muistia kuten hankitun immuniteetin tapauksessa tapahtuu. Fagosyyttien kohdatessa taudinaiheuttajan niiden reaktio on siis joka kerta samanlainen.
Fagosytoosissa fagosytoiva solu tunnistaa ensin taudinaiheuttajan pinnallaan olevien reseptoriproteiinien avulla. Tunnistuksen seurauksena fagosyytin pintaan muodostuu kuopake, johon fagosytoitava mikrobi painuu. Lopulta fagosyytti sulkee mikrobin kokonaan sisäänsä ja ympäröi sen omilla kalvorakenteillaan. Fagosyytin sisälle joutunut mikrobi tuhotaan pumppaamalla sitä ympäröivän kalvon sisälle vetyioneita, jolloin sisäpuolen pH laskee. pH:n lasku aktivoi myös pilkkovia entsyymejä, jotka alkavat hajottaa mikrobin proteiineja, nukleiinihappoja ja muita rakenteita. Mikropaleontologia
Mikrofossiilit ovat fossiileja, jotka eivät ole yleensä neljää millimetriä suurempia ja ovat tavallisesti pienempiä kuin yksi millimetri. Niiden tutkimiseen vaaditaan valo- tai elektronimikroskooppia. Fossiilit, joita voidaan tutkia paljaalla silmällä tai pienitehoisella suurennuksella kuten suurennuslasilla tai luupilla, kutsutaan makrofossiileiksi. Vaihtomatto
Markkinoilla olevia vaihtomattoja on olemassa neljää eri tyyppiä, joiden ominaisuudet vaihtelevat suuresti toisiinsa nähden. Nämä tyypit ovat mikropuuvillamatot, supermatot, logomatot sekä nailonmatot. Merkittävin ero näissä matoissa on se, kuinka ne pysäyttävät erityyppistä likaa. Aquifex
Aquifex on bakteerien suku, joka kuuluu "Aquificae" -pääjaksoon. "Aquifex"-bakteerit ovat termofiilisia ja elävät tuliperäisllä alueilla. Näitä baktereeja pidetään varhaisina varsinaisina bakteereina. Näiden pituus on 2–6 μm, ja läpimitta noin 0,5 μm.