Mikä karbonaatti on?
Karbonaatti
Karbonaatti CO on anioni, jossa esiintyy hiili- ja happiatomeja. Karbonaateiksi sanotaan myös ioniyhdisteitä, hiilihapon suoloja, joissa karbonaatti-ioni on anionina ja hiilihapon orgaanisia estereitä. Esimerkiksi kalsiumkarbonaattia CaCO syntyy, kun hiilidioksidia CO sitoutuu kalsiumoksidiin CaO.
Oksaalihappo
Oksaalihappo, (COOH), systemaattiselta nimeltään etaanidihappo, on yksinkertaisin kaksi happoryhmää sisältävä karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo. Oksaalihapon CAS-numero on 144-62-7. Se on eräs voimakkaimmista orgaanisista hapoista. Sen anionit, suolat ja esterit ovat nimeltään oksalaatteja. Oksaalihappo on nimetty "Oxalis"-kasvisuvun mukaan. Dikobolttioktakarbonyyli
Huoneenlämpötilassa dikobolttioktakarbonyyli on oranssinkeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Kiinteässä olomuodossa yhdisteen rakenteessa kumpaakin kobolttiatomia ympäröi viisi karbonyyliligandia. Näistä ligandeista kaksi on sitoutunut kumpaankin kobolttiatomiin muodostaen niin kutsutun siltarakenteen. Liuoksissa yhdisteen rakenne on tasapainossa toisen rakenteen kanssa. Tässä rakenteessa kumpikin kobolttiatomeista on sitoutunut neljään karbonyyliligandiin ja myös kobolttiatomien välillä on sidos. Dikobolttioktakarbonyyli voidaan pelkistää vedyttämällä kobolttitetrakarbonyylihydridiksi. Yhdiste reagoi helposti ilman hapen kanssa. Karbidi
Hiilen ja metallien muodostamat kompleksi-ionit ovat hyvin tunnettuja. Tavallisimpia ovat hiilen keskus­atomina sisältävät klusterit kuten [AuC(PPh)].
Saman­tapaisia ioneja muodostavat metallikarbonyylit ja metallihalidit. Terminaalisiakin karbideja on kiteytetty, esimerkiksi CRuCl(P(CH)). Evaporiitti
Merkittävimpiä evaporiitteja ovat anhydriitti (CaSO), haliitti (NaCl), kalsiitti (CaCO), kipsi (CaSO•2HO), polyhaliitti sekä kaliumin (K) ja magnesiumin suolat. Tyypillisiä ei-merellistä alkuperää olevia, esimerkiksi kuivuneilla syvännealueilla muodostuneita evaporiitteja ovat boraatit (B(O), esimerkiksi booraksi Na[BO(OH)]•8HO), nitraatit ja natriumkarbonaatti (sooda, NaCO). Karbidi
Laajemmassa mielessä voidaan metanideiksi kutsua mitä tahansa yhdistettä, joka hydro­ly­soi­tuu metaaniksi. Sellaisia voisivat olla esi­merkiksi suolat, jotka sisältävät vety­pitoisia anioneja kuten CH, CH ja CH. Kuitenkin IUPACin systemaattisen nimeämis­käytännön mukaan näistä vain viimeksi­mainittua sanotaan "metanidiksi". Teoriassa yhdisteitä, joissa on metyyliryhmä ja jokseenkin suuri sidoksen polaarisuus hiilen ja siihen liittyvän muun atomin kuin vety­atomin välillä, pitää suoloina, joissa on tämä anioni; todellisuudessa kuitenkin useimmat elleivät suorastaan kaikki sellaiset yhdisteet ovat ko­valent­tisia. Ketonit
Ketonit ovat orgaaninen yhdisteryhmä, jonka funktionaalinen- eli toiminnallinen ryhmä on karbonyyliryhmä C=O, jota voidaan kutsua myös ketoryhmäksi. Ketoneissa karbonyyliryhmä on aina hiiliketjun keskellä, eli hiiliatomeja (C) on ketjussa vähintään kolme. Jos kaksoissidoksella hiileen liittynyt happi olisi hiiliketjun reunassa, kyseessä olisi aldehydi. Fenoksikarbi
Fenoksikarbi (CHNO) on karbamaatteihin kuuluva insektisidinä käytettävä orgaaninen yhdiste. Karbanioni
Karbanioni on orgaaninen anioni, jolla on parillinen määrä elektroneja ja negatiivinen varaus ja vapaa elektronipari hiiliatomilla. Karbanionia voidaan pitää vastaavan hiilivetyn konjugaattiemäksenä. Karbanioneja esiintyy eräissä reaktioissa reaktiivisina välituotteina. Kromyylikloridi
Kromyylikloridi (CrOCl) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Kromyylikloridia käytetään pääasiassa hapettimena. Rautakarbonyyli
Rautapentakarbonyyli ei ole ainoa raudan karbonyyliyhdisteistä. Fotokemiallisella reaktiolla siitä muodostuu kiteistä dirautanonakarbonyyliä (Fe(CO)) ja kuumennettaessa inertissä liuottimessa noin 60 °C:n lämpötilaan muodostuu trirautadodekakarbonyyliä (Fe(CO)). Emästen kanssa yhdiste reagoi muodostaen vesiliukoisen vetytetrakarbonyyliferraattisuolan tai karbonyyliferraattisuolan. Rautakarbonyylimolekyylin karbonyyliligandit voidaan korvata muilla ligandeilla, kuten alkeeneilla, fosfiineilla tai halogeeneilla. Rautakarbonyyli on pelkistin ja kykenee pelkistämään muun muassa ketonit alkoholeiksi ja nitrobentseenin aniliiniksi. Kuumennettaessa yli 100 °C:n lämpötilan rautakarbonyyli hajoaa hienojakoiseksi rautajauheeksi ja hiilimonoksidiksi. Etyylikarbamaatti
Etyylikarbamaatti CHNO on karbamiinihapon etyyliesteri ja kuuluu karbamaattien aineryhmään. Aine on palavaa, lähes hajutonta normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, värittömiä kiteitä, pellettejä tai valkoista rakeista jauhetta. Etyylikarbamaatin rakennekaava voidaan esittää muodossa NHCOOCH. Aineesta käytetään myös nimityksiä "etyyliuretaani" ja "uretaani". Litiumkarbonaatti
Litiumkarbonaatti on tärkein erilaisissa litiumakuissa tarvittavien kemikaalien raaka-aine. Suomessa litiumkarbonaatin tuotantomahdollisuuksia tutkii Keliber. Litiumkarbonaatin hinta vuonna 2015 oli noin 6 700–7 000 USD tonnilta (2 000 USD/t vuonna 2010). Vielä arvokkaampaa on litium-rautafosfaattiakkujen katodimateriaaliksi soveltuva litiumrautafosfaatti, josta voi saada 30 000–50 000 USD tonnilta. Carbonara
Pasta alla carbonara on Italian Lazion maakunnalle ja erityisesti Rooman kaupungille ominainen pastaruoka, jossa on guancialesta, pecorinosta ja kananmunista tehty kastike. "Spaghetti alla carbonara" on usein suomeksi käännetty miilunpolttajan spagetiksi. Kobolttikarbonaatti
Kobolttikarbonaatti (CoCO) on koboltti- ja karbonaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Ulkomuodoltaan yhdiste on vaaleanpunaista kiteistä ainetta, joka ei liukene veteen, mutta hapot liuottavat sen. Luonnossa kobolttikarbonaattia tavataan sferokobaltiittimalmina. Akvaarion vesikemia
Karbonaattikovuus (KH) on liuoksen ominaisuus, joka kertoo, paljonko siinä on karbonaatti-(CO) ja bikarbonaatti- (HCO) ioneita. Karbonaattikovuus ilmaistaan joko milligrammoina litrassa tai "saksalaisina kovuusasteina" (dH). Karbonaattikovuutta seurataan akvaarioissa siksi, että karbonaatit toimivat pH:n puskureina ja estävät haitallisia veden happamuuden heilahteluja. Kromikarbonyyli
Kromikarbonyyli on huoneenlämpötilassa valkoinen kiinteä aine. Yhdisteellä on kuitenkin suhteellisen korkea höyrynpaine, joten se voi sublimoitua jopa huoneenlämpötilassa. Yhdiste ei helposti reagoi hapen, veden, happojen tai laimeiden emästen kanssa poiketen monista muista metallikarbonyyliyhdisteistä. Kromikarbonyyli on veteen liukenematonta, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten kloroformiin ja tetrakloorimetaaniin. Magma
Magma on moni­mutkaista kuumaa nestemäistä ainetta. Useimpien magmojen lämpötila on 700 °C ja 1 300 °C:n välillä, mutta hyvin harvinainen karbonatiitti sulaa jo 600 °C:ssä kun taas komatiitti sulaa vasta 1 600 °C:ssä. Useimmat magmat ovat silikaattiseoksia. Lyijykarbonaatti
Lyijykarbonaatti (PbCO) on valkoinen lyijyn suola. Sitä voidaan valmistaa yhdistämällä lyijyasetaattia sekä hiilidioksidia. Luonnossa se esiintyy serussiitti mineraalina, jota on löydetty mm. Saltvikin Åsbackan rapakivigraniitista. Kaliumvetykarbonaatti
Kaliumvetykarbonaatti eli kaliumbikarbonaatti (KHCO) on kalium- ja vetykarbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeissa ja valmistettaessa muita yhdisteitä. Reaktiivinen välivaihe
Reaktiivinen välivaihe tai reaktiivinen välituote on kemiallisessa reaktiossa esiintyvä hyvin suurienerginen, reaktiivinen ja usein lyhytikäinen molekyyli. Reaktiiviselle välivaiheelle on tyypillistä, että se on joko hyvin steerisesti jännittynyt tai sen elektronirakenne ei ole stabiili. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat tapaukset, joissa jollakin reaktiivisen välivaiheen atomeista ei ole oktettia tai sillä on sitoutumattomia elektroneja. Reaktiomekanismit kuvaavat reaktioissa reaktiivisten välivaiheiden syntyä ja hajoamista reaktion edetessä lähtöaineista tuotteisiin. Tyypillisiä orgaanisen kemian reaktioissa muodostuvia reaktiivisia välivaiheita ovat esimerkiksi karbonyyliyhdisteiden substituutioreaktioissa muodostuvat tetraedrimäiset välivaiheet, karbokationit, karbanionit, radikaalit, radikaali-ionit, karbeenit ja aryynit kuten bentsyyni. Mangaani(II)karbonaatti
Mangaani(II)karbonaatti (MnCO) on mangaani- ja karbonaatti- ionien muodostama ioniyhdiste. Mangaanikarbonaattia tavataan luonnossa rodokrosiittimineraalissa . Oktanaali
Oktanaali eli n-oktanaali eli kapryylialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä ja se tuoksuu voimakkaan hedelmäiseltä. Sen kemiallinen kaava on CHO ja rakennekaava CH(CH)CHO. Hopkaliitti
Hopkaliitti on hopean, koboltin, kuparin ja mangaanin oksidien seos, jota on käytetty kaasunaamarien suodattimissa. Hopkaliitti on katalyytti, joka kiihdyttää alhaisissakin lämpötiloissa myrkyllisen hiilimonoksidin hapettumista hiilidioksidiksi, joka on pieninä pitoisuuksina vaaratonta. Seos on nimetty keksijänsä, Kalifornian yliopiston professorin John Hopkinsin mukaan. Urea
Ureat eli karbamidit ovat urean johdannaisia, joiden funktionaalinen ryhmä koostuu karbonyyli-ryhmästä ja siihen liittyneistä kahdesta amino-ryhmästä, RR'N-CO-NRR'. Esimerkkejä urea-rakenteisista yhdisteistä ovat allantoiini ja hydantoiini. Karbidi
Suolamaiset karbidit jaetaan "metanideihin" eli "metideihin", joissa hiilen ajatellaan olevan C-ionina, "asetylideihin", joissa se on kaksi­atomisina C -ioneina, ja "seskvi­karbideihin", joissa se on kolmi­atomisina C-ioneina. Grafiitin inter­kalaatio­yhdistettä KC, jota voidaan valmistaa kaliumhöyrystä ja grafiitista, sekä fullereenin C alkali­metallien kanssa muodostamia yhdisteitä ei yleensä lueta karbideiksi. Karbonylaatio
Veren sokeripitoisuuden noustessa valkuaisaineiden vapaat aminohapot reagoivat kemiallisesti karbonyyliryhmien kanssa ja pelkistävät sokereita alfaketoaldehydiksi, joka aiheuttaa sokeroitumista eli glykaatiota. Karaatti
Sana karaatti tulee italian kielen sanasta ”carato”, kreikan kielestä ”keration” tai arabian kielestä ”qirat”. Kaikki nämä sanat tarkoittavat johanneksenleipäpuun siementä, joita käytettiin vaakojen vastapainoina itämaisissa basaareissa. Johanneksenleipäpuun siemenien uskottiin olevan luonnostaan aina saman painoisia. Tarkkuusvaaoilla tehdyt mittaukset ovat kuitenkin osoittaneet, ettei johanneksenleipäpuun siemenen paino ole muihin kasveihin verrattuna poikkeuksellisen tarkoin vakio. Kromikloridi
Kromikloridi on kidevedettömänä huoneenlämpötilassa violettia kiteistä ainetta. Lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (CrCl·6HO), joka on väriltään vihreää. Kidevedetön yhdiste ei liukene veteen, mikäli liuoksessa ei ole mukana pelkistimiä kuten Cr-ioneja. Heksahydraatti sen sijaan on veteen liukoista ainetta. Konsentraatiosta riippuen yhdiste muodostaa veden kanssa laimeina violetteja ja väkevinä vihreitä vesiliukoisia kompleksi-ioneja. Kuumennettaessa yhdistettä vedyn läsnä ollessa noin 600 °C:n lämpötilassa muodostuu kromi(II)kloridia. Enemmän kuumennettaessa kromikloridi hapettuu kromi(III)oksidiksi. Kromikloridin kiderakenne muistuttaa alumiinikloridin ja yttriumkloridin rakennetta. Kiderakenteessa alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenteessa kromi- ja kloridi-ionit muodostavat vuorottelevan kerrosrakenteen. Hydroboraatio
Hydroboraatio on kemiallinen reaktio, jossa hiiliatomien väliseen kaksoissidokseen tai kolmoissidokseen liittyy boori ja vetyatomi ja tuotteena muodostuu organoboraani. Hydroboraatio voi tapahtua myös molekyyleille, joiden rakenteessa on hiilen ja heteroatomin, kuten typen tai hapen välinen kaksois- tai kolmoissidos esimerkiksi ketoneille tai aldehydeille, imiineille tai nitriileille. Hydroboraatioreaktio on tärkeä reaktio orgaanisessa kemiassa, koska niitä käytetään useissa orgaanisen kemian synteeseissä välituotteina. Hydroboraatioreaktion tutkiminen toi Herbert C. Brownille Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1971. Karbonatiitti
Maailmalta tunnetaan 527 karbonatiittiesiintymää , joista 10 % (49 esiintymää) on ekstrusiivisia . Iältään karbonatiitit ovat arkeeiselta eonilta kvartäärikaudelle; maailman vanhin karbonatiittiesiintymä Tupertalik (3007 Ma) sijaitsee Grönlannissa . Bose (1884) kuvasi karbonatiitit ensimmäisen kerran Narmadan laaksossa Intiassa . Karbonatiitteihin liittyy usein alkalikivi-intruusioita, ja monissa tapauksissa karbonatiitit ovat nuorempia kuin paikalliset alkalikivet. Booraksi
Booraksia käytettiin kuparisulfaatin ohella vuosisatojen ajan myös desinfiointiaineena. Suomessa Gabriel Erik von Haartman puolusti vuonna 1781 väitöskirjaa booraksin käytöstä haavaumien paranemisessa. Käyttöä on sittemmin rajoitettu haitoista johtuen, mutta sitä käytetään edelleen muun muassa akvaarioiden puhdistukseen ja puskuriliuoksena uima-altaiden pH-tasapainon ylläpitämiseen.
Aavikkojärvien toistuvan kuivamisen myötä syntyy evaporiittia, joka sisältää booraksia. Näistä luonnon esiintymistä kaupallisesti tärkeimmät sijaitsevat Turkissa, lähellä Boronia, Kaliforniaa – yhteisöä joka on saanut nimensä boorin mukaan (Boronissa myös maailman suurin booraksikaivos), Yhdysvaltain lounaisosissa, Atacaman aavikolla Chilessä ja Tiibetissä. Booraksia voi valmistaa myös kaikista muista booriyhdisteistä. Granaatti
Granaatti on ryhmä silikaattimineraaleja, joita yhdistää kemiallinen koostumus XAl(SiO) ja kuutiollinen kidejärjestelmä. Alumiinin tilalla voi olla myös rauta tai kromi. Granaattikiteet ovat tavallisesti rombidodekaedrin (12-tahokas) tai ikositetraedrin (24-tahokas) muotoisia. Granaatin kovuus on 6,5–7,5 Mohsin asteikolla ja sen läpinäkyvyys täysin läpinäkyvästä läpinäkymättömään. Granaattien väriasteikko on hyvin laaja: yleisimpiä värejä ovat punainen, keltainen, ruskea ja vihreä, mutta granaateissa esiintyy lähes kaikkia värejä sinistä lukuun ottamatta. On löydetty myös granaatteja, jotka näyttävät päivänvalossa sinisiltä ja keinovalossa violetinpunaisilta. Ammoniumkarbamaatti
Ammoniumkarbamaatti on huoneenlämpötilassa kiinteää väritöntä tai valkoista voimakkaasti ammoniakilta haisevaa ainetta, joka liukenee erittäin hyvin veteen. Yhdiste on suhteellisen pysymätön, haihtuu herkästi, ja kiinteänä se alkaa hajota jo huoneenlämpötilassa ammoniakiksi ja hiilidioksidiksi. Vesiliuoksessa se hajoaa ammoniumkarbonaatiksi noin 60 °C:n lämpötilassa ja noin 100 °C:ssa siitä muodostuu ureaa. Prokiraalisuus
Orgaaninen yhdiste on tasomainen hiilistomin kohdalta hiiliatomin ollessa sp-hybridisoitunut. Esimerkkejä tällaisista yhdisteistä ovat karbonyyliyhdisteet. Prokiraalisia karbonyyliyhdisteitä ovat esimerkiksi aldehydit ja ketonit, joiden alkyyliryhmät ovat keskenään erilaisia. Näiden molekyylien prokiraalinen keskus on karbonyyliryhmän hiiliatomi, joka reagoi additioreaktiolla muodostaen kiraalisen yhdisteen. Tällaisissa tapauksissa prokiraalinen keskus on tasomainen ja additioreaktio voi tapahtua kummalta puolelta tahansa. Re-puoli on se puoli, jonka suunnalta additioreaktion tapahtuessa muodostuu R-isomeeri ja mikäli reaktio tapahtuu si-puolelta muodostuu S-isomeeri. Vanadiinikarbonyyli
Vanadiinikarbonyyli eli vanadiiniheksakarbonyyli tai heksakarbonyylivanadiini (V(CO)) on metallikarbonyyleihin kuuluva organovanadiiniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä. Kolesteroli
Kolesteroli (CHOH) on steroideihin kuuluva tyydyttymätön, rengasrakenteinen, veteen liukenematon kiteinen alkoholi, jota on välttämättömänä ihmisen ja eläinten kaikissa kudoksissa, varsinkin rasvakudoksissa, hermoissa, maksassa ja munuaisissa. Kaikki kudokset ja erityisesti maksa voivat tuottaa kolesterolia, ja sitä voi saada myös ravinnosta, erityisesti kananmunasta, mädistä ja maksasta, jotka luontaisesti sisältävät runsaasti kolesterolia. Kolesteroli on keskeisesti eläinkunnan biokemiaan liittyvä aine, kasvikunnassa sitä ei esiinny. Vastaavankaltaisia kasvikunnan aineita ovat kasvisterolit ja kasvistanolit. Cesiumkarbonaatti
Cesiumkarbonaatti (CsCO) on cesium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa orgaanisessa synteesissä ja energiatekniikassa. Granaatti
Andradiitti on kalsiumrautasilikaatti, jonka kaava on CaFe(SiO). Sen rakenne vaihtelee, samoin kuin väri (punainen, keltainen, ruskea, vihreä tai musta). Sitä esiintyy muun muassa karsikivissä, kalkkikiviin liittyvissä malmeissa ja alkaalikivissä. Demantoidi on arvokas kirkkaanvihreä muunnos, jonka nimi tulee sen timanttia muistuttavasta korkeasta dispersiosta. Topatsoliitti on keltainen tai kellanvihreä ja melaniitti taas täysin musta muunnos. Akaatti
Tuliakaatin tunnistaminen on erittäin vaikea tehtävä ja tulos kiistanalainen. Jotkut pitävät sitä pelkästään karneolin yhtenä muotona, mutta toiset luokitelevat sen opaaliksi. Tosiasiassa tuliakaatti ja karneoli kuuluvat molemmat kalsedoniryhmään. Joidenkin uskomuksien mukaan tuliakaatilla on parantavia vaikutuksia. Enolit
Jos enolaatti on konjugoitunut karbonyylin (tai muun elektroneja puoleensavetävän ryhmän) kanssa, se toimii happona samalla tavalla kuten karboksyylihappo. Kuten karboksyylihapossa, konjugaattiemäksen elektroneja luovuttavan –O -ryhmän ja elektroneja puoleensavetävän =O -ryhmän elektronit ovat delokalisoituneet; ainoana erona on välissä oleva, "sähköä johtava" enolin π-sidos. Askorbiinihappo on tyypillinen esimerkki. Karbonaatti-silikaattikierto
Karbonaatti-silikaattikierto on Maan kallioperässä tapahtuva kiertokulku, jossa maassa olevaa hiilidioksidia sitoutuu silikaatteihin ja vastaaviin mineraaleihin, näin syntyy karbonaatteja, jotka painuvat mannerlaattojen mukana Maan syvyyksiin sulaen laavaksi, joka purkautuu vapauttaen hiilidioksidia kaasukehään. Tämän ilmakehän hiilidioksidin määrää säätelevän kierron arvellaan tasaavan kasvihuoneilmiön vaikutusta ja maapallon lämpötilaa. Rodium
Hapetusateella -III rodium muodostaa karbonyylikompleksin [Rh(CO)] ja hapetusasteella -I samankaltaisen [Rh(CO)]. Sähköisesti neutraalina atomina rodium muodostaa karbonyylikompleksin [Rh(CO)]. Korkeimmilla hapetusasteilla +VI ja +V rodium muodostaa komplekseja fluoridin ([RhF] ja [Rh]) kanssa. Hapetusasteella +IV on valmistettu vain muutamia rodiumkomplekseja, kuten Cs[RhCl]. Hapetusluvulla +III se muodostaa hyvin paljon erilaisia kompleksiyhdisteitä. Tavallisia ovat muun muassa fosfiiniligandeja sisältävät kompleksit. Muita ovat ammiini-, oksalaatti-, syano- ja halidikompleksit. Hapetusluvulla +I rodium muodostaa muun muassa fosfiinikomplekseja, joista kuuluisin esimerkki on Wilkinsonin katalyytti, jota käytetään katalyyttinä vedytysreaktioissa. Rh-komplekseja tunnetaan satoja. Sen tärkeys johtuu siitä, että sille voidaan helposti tehdä hapettava additio. Kromaatti
Kromaatti-ioni (CrO) on anioni, joka syntyy kromihapon protolysoituessa dikromaatti-ionien lisäksi. Kromaatti-ioneita sisältäviä ioniyhdisteitä kutsutaan kromaateiksi. Useiden kromaattien väri on keltainen. Usein käytettyjä kromaattiyhdisteitä ovat muun muassa kaliumkromaatti (KCrO) ja keltaisena väriaineena käytetty lyijykromaatti (PbCrO). Dikromaateissa on CrO-ioni, ja ne ovat väriltään voimakkaan oransseja. Karotenoidit
Karotenoidit (latinan sanasta "carota" ’porkkana’) ovat luonnollisia pigmenttejä, joita esiintyy kasvien ja muiden yhteyttävien eliöiden viherhiukkasissa. Ne ovat väriltään keltaisia, oransseja tai punaisia, koska ne absorboivat enimmäkseen sinistä ja vihreää valoa aallonpituusalueella 450–550 nm. Ne osallistuvat yhteyttämiseen ja suojaavat eliötä auringon ultraviolettisäteilyltä. Karotenoidit jaetaan kahteen ryhmään: hapettomiin karoteeneihin ja hapellisiin ksantofylleihin. Yhteensä niitä on useita satoja erilaisia. Lumipallomaa
Maa säilyi pitkään kuumana kasvihuoneena, ja pitkän aikaa syntyi karbonaattikiviä, kun ilmakehän hiilidioksidin hiili sitoutui maan kuoreen. Rautapitoisia kiviä syntyy vain hapettomassa, runsaasti hiilidioksidia sisältävässä ilmakehässä. Karbonaattikivet jäätikön rakentamien tilliittien päällä kertovat hiilidioksidipitoisesta ilmakehästä: hiilihappoa muodostuu ilmakehässä, kun hiilidioksidi reagoi veden kanssa ja valuu alas. Kun hiilihappo reagoi kivien kanssa, syntyy karbonaattikiviä. Karbonaattikivet kertovat suurista hiilidioksidimääristä, joita tarvitaan jääkauden päättämiseen. Hiilidioksidia kertyy ilmakehään, kun tulivuoret purkautuvat jään läpi ja kasvit eivät yhteytä. Karbonaattiesteri
Karbonaattiesteri on funktionaalinen ryhmä, joka on muodollisesti hiilihapon esteri. Hiilihapon monoesterin epästabiilisuuden takia molempien happien on oltava alkyloituja. Yksinkertaisin esimerkki on dimetyylikarbonaatti, joka on kirkas neste. Granaatti
Uvaroviitti on kalsiumkromisilikaatti, jonka kaava on CaCr(SiO). Se on melko harvinainen, ja sitä tavataan muun muassa Venäjän Uralvuorilla sekä Suomen Outokummussa, jossa on yksi tunnetuimmista esiintymistä. Sitä esiintyy pieninä tummanvihreinä kiteinä kromiitissa, peridotiitissa ja serpentiniitissä. Yli karaatin kokoiset jalokiviluokan yksilöt ovat jo harvinaisuuksia. Magnesiitti
Magnesiitti (MgCO) on kalsiitin ja dolomiitin kaltainen, mutta on karbonaattimineraaleista kaikkein kovin. Boraani
Boraanit on suuri ryhmä luonnossa esiintymättömiä boorin ja vedyn yhdisteitä. Monet boraanit oksidoituvat pelkässä ilmassa, joskus voimakkaastikin. Molekyyliä BH kutsutaan boraaniksi. Se on tunnettu ainoastaan kaasumaisessa muodossa ja dimerisoituu helposti diboraaniksi (BH). Suurimmat boraanit muodostuvat booriklustereista, jotka ovat monitahokkaita. Joillakin yhdisteillä esiintyy myös isomeriaa. Esimerkiksi eikosaboraanin BH isomerien pohjana on kaksi kymmenen booriatomia sisältävää klusteria. Ammoniumkarbonaatti
Ammoniumkarbonaatti ((NH)CO) on ammonium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kohotusaineena, hajusuolassa ja kemianteollisuudessa. Nikkelikarbonaatti
Huoneenlämpötilassa nikkelikarbonaatti on vaaleanvihreää kiteistä ainetta. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen heksahydraatti (NiCO·6HO) ja niin kutsuttu emäksinen nikkelikarbonaatti (Ni(OH)(CO)·4HO), jota voidaan myös pitää nikkelikarbonaatin ja nikkelihydroksidin seoksena. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin, jolloin vapautuu hiilidioksidia. Kuumennettaessa nikkelikarbonaattia noin 450 °C:n lämpötilaan se hajoaa hiilidioksidiksi ja nikkelioksidiksi. Muiden nikkeliyhdisteiden tavoin nikkelikarbonaatti on karsinogeenista. Ceriumkarbonaatti
Ceriumkarbonaatti kiteytyy tyypillisesti kidevedellisinä hydraatteina kuten oktahydraattina tai trihydraattina. Kaupallinen tuote voi saostusolosuhteista ja kuivausolosuhteista riippuen sisältää eri hydraattien lisäksi myös ceriumhydroksidikarbonaattia tai ceriumoksidikarbonaattia. Kuumennettaessa ceriumkarbonaatista poistuu ensin kidevesi, minkä jälkeen yhdiste alkaa hajota. Hajoaminen tapahtuu eri muotojen kautta ja lopulta cerium hapettuu kolmenarvoisesta neljänarvoiseksi ja on noin 550 °C:n lämpötilassa muuttunut cerium(IV)oksidiksi. Granaatti
Grossulaari on kalsiumalumiinisilikaatti, jonka kaava on CaAl(SiO). Sen nimi viittaa karviaiseen "(Ribes grossularia)", jonka marjoja hieman muistuttavia vihreitä granaattikiteitä on löydetty Siperiasta. Muita grossulaarin värejä ovat kanelinruskea, punainen ja keltainen. Sitä esiintyy muun muassa metamorfoituneissa kalkkikivissä ja niiden reunakarsissa. Tsavoriitti on ainoastaan Keniassa ja Tansaniassa esiintyvä smaragdinvihreä grossulaari, joka on erityisen haluttu kauneutensa vuoksi. Vanadiinia sisältävä muunnos on saanut nimensä ensimmäisen löytöpaikan, Kenian Tsavon mukaan. Madagaskarilta on löydetty valaistuksen mukaan väriään sinisestä violetinpunaiseen vaihtava muunnos, joka samoin on hyvin arvokas. Bromihappo
Bromihappo (HBrO) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs bromin happihapoista. Yhdistettä voidaan käyttää hapettimena. Bromihapon suolat ovat bromaatteja. Karbamaatit
Karbamaatit ovat karbamiinihaposta (NHCOOH) johdettuja orgaanisia yhdisteitä. Karbamaatti, karbamaattiesteri ja karbamiinihapot ovat orgaanisessa synteesissä läheisesti toisiinsa liittyviä funktionaalisia ryhmiä. Karbamaattiestereitä nimitetään myös uretaaneiksi. Metallikarbonyylit
Useat metallikarbonyylit ovat huoneenlämpötilassa joko helposti haihtuvia nesteitä tai helposti sublimoituvia kiteisiä aineita. Useat niistä reagoivat veden kanssa hydrolysoituen tai hapettuvat ilman vaikutuksesta. Yhdisteet liukenevat sekä polaarisiin että poolittomiin orgaanisiin liuottimiin. Metallikarbonyyleissä yksi tai useampi karbonyyliligandi voidaan suhteellisen helposti vaihtaa muiksi ligandeiksi esimerkiksi syklopentadienyyliligandiksi tai muuksi tyydyttymättömäksi hiilivedyksi, fosfiiniligandiksi tai halogenidiksi. Mikäli korvautumisreaktioita tapahtuu useampia peräkkäin, korvaa uusi ligandi edelliseen korvautuneeseen ligandiin nähden cis-asemassa sijaitsevan karbonyyliligandin. Metallikarbonyyleissä karbonyyliligandin hiiliatomi on elektrofiilinen ja reaktio nukleofiilien kanssa johtaa karbeenien tai niiden kaltaisten välituotteiden muodostumiseen. Fenyylietyyliamiini
Fenyylietyyliamiini on väritön neste, joka muodostaa karbonaattisuoloja hiilidioksidin (CO) kanssa, kun fenetyyliamiini pääsee kosketuksiin esimerkiksi ilman kanssa. Ruoissa olevan fenyylietyyliamiinin psykoaktiivisista vaikutuksista aivoihin (esimerkiksi suklaan) on keskusteltu, mutta se kuitenkin metabolisoituu nopeasti MAO-B-entsyymin vaikutuksesta. Carbonari
Carbonari eli Sydenpolttajat on vuonna 1807 Napolissa perustettu italialainen salaseura. Sen päämääränä oli Italian vapauttaminen ulkovaltojen vaikutusvallasta, maan kansallinen yhteys ja vapaa valtiomuoto. Ensimmäiset carbonariryhmät nousivat esiin Napoleonin asetettua Joachim Muratin Napolin ja Sisilian kuninkaaksi. Ryhmien toiminta levisi ympäri Italiaa ja Napoleonin sotien jälkeen carbonari-ryhmät toimivat Itävaltaa vastaan. Carbonarin jäsenet siirtyivät vuoteen 1830 mennessä Italian yhdistämistä ajaneeseen "Nuori Italia" -liikkeeseen. Kromaatti
Kromaatti-ionissa kromilla on sen korkein mahdollinen hapetusluku +VI, jonka takia kromaatit ovat voimakkaita hapettimia. Kromaatit korrosoivatkin voimakkaasti metalleja. Niitä voidaan kuitenkin käyttää myös korroosion estämiseen. Anodisina inhibiittoreina ne vaikuttavat anodilla tapahtuvaan sähkökemialliseen reaktioon sen nopeutta pienentävästi. Puolimetalli
Booria ei juurikaan havaita puhtaana luonnossa vaan se esiintyy boorihappona vulkaanisissa lähteissä ja boraattina booraksissa ja kolemaniitissa. Tärkeimmät boorin lähteet ovat kerniitti ja booraksi. Boorista tunnetaan 10 isotooppia, mutta luonnossa stabiileina esiintyvästä boorista 19,9 % on B-isotooppia ja 80,1 % on B-isotooppia. Boori ja boraatit eivät ole myrkyllisiä mutta boorin vety-yhdisteet ovat. Natriumvetykarbonaatti
Natriumvetykarbonaatti eli natriumbikarbonaatti (NaHCO) on valkoista veteen hyvin liukenevaa jauhetta. Natriumvetykarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumkarbonaatiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Kansanomainen triviaalinimi natriumvetykarbonaatille on ruokasooda (käytetään leivonnassa), kun taas natriumkarbonaattia kutsutaan soodaksi. Bastnäsiitti
Bastnäsiitti (tyypillisesti (Ce,La,Y)(CO)F) on alkalikivissä esiintyvä, harvinaisia maametalleja sisältävä karbonaattimineraali. Se esiintyy pääasiassa kolmena variaationa bastnäsiitti-(Ce) jonka kaava on (Ce)COF, bastnäsiitti-(La) (La, Ce)COF, ja bastnäsiitti-(Y) rakenteella (Y, Ce)COF. Kromisulfaatti
Kromisulfaatti on kidevedettömänä violettia, kiinteää ja vain vähäisessä määrin veteen liukenevaa ainetta. Se kuitenkin liukenee veteen pelkistimien läsnä ollessa. Se esiintyy myös useana eri kidevedellisenä muotona, kuten violettina oktadekahydraattina Cr(SO)·18HO, joka muuntuu vihreäksi pentadekahydraatiksi Cr(SO)·15HO 70 °C:n lämpötilassa. Nämä hydraatit liukenevat vedetöntä kromisulfaattia paremmin veteen. Kun kromisulfaatin vesiliuoksia kuumennetaan, muodostuu sulfaattokromi(III)komplekseja, esimerkiksi [Cr(SO)(HO)]. Hydrolyysin seurauksena voi muodostua myös niukkaliukoisia hydroksisulfaatteja eli emäksisiä kromisulfaatteja. Kadmiumkarbonaatti
Kadmiumkarbonaatti (CdCO) on epäorgaaninen kadmium- ja karbonaatti-ioneista muodostuva ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kadmiumyhdisteiden kuten väriaineiden valmistukseen. Luonnossa kadmiumkarbonaattia esiintyy harvinaisena otaviittimineraalina. Karbidi
Karbidi on hiilen ja sitä vähemmän elektro­negatiivisen aineen yhdiste. Karbidit voidaan yleisesti ottaen jaotella kemiallisen sidos­tyypin mukaan seuraaviin ryhmiin: (i) suolamaiset, (ii) kova­lent­tiset karbidit, (iii) väli­sija­karbidit ja (iv) "väli­muotoiset" siirtymämetallien karbidit. Esi­merkkinä kustakin ryhmästä voidaan mainita kalsiumkarbidi, piikarbidi, volframikarbidi ja rautakarbidi eli sementiitti, joilla kaikilla on suuri teollinen merkitys. Ionisten karbidien nimeäminen ei ole systemaattista. Sinkkikarbonaatti
Sinkkikarbonaatti (ZnCO) on sinkki- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa pigmenttinä, kumien täyteaineena ja muiden sinkkiyhdisteiden valmistuksessa. Luonnossa sinkkikarbonaattia esiintyy sinkkisälpämineraalissa. Krokoiitti
Krokoiitti (PbCrO) on kromaatteihin kuuluva mineraali, joka on luonnon lyijykromaatti ja siitä käytetään myös nimeä punalyijymalmi. Kiteet ovat prismamaisia ja pitkulaisia. Itse mineraalin väri vaihtelee keltaisesta punaiseen ja viiru on keltaoranssi. Mineraali on läpinäkyvä ja kiilto on lasin- tai timantinkiilto. Kovuus on Mohsin kovuusasteikolla 2,5-3. Kidejärjestelmä on monokliininen. Sitä esiintyy samoissa paikoissa wulfeniitin, pyromorfiitin ja vanadiniitin kanssa. Sitä löytyy hapekkaista ja hydrotermisistä juonista. Kuparikarbonaatti
Kupari(II)karbonaatti (CuCO) on sinivihreä kuparin suola, joka kiteytyy kahtaissuolana kuparihydroksidin kanssa. Tällöin muodostuu patinanakin tunnettua vihreää suolaa CuCO·Cu(OH). Kuparikarbonaatti vapauttaa hiilidioksidia kuumennettaessa kuparioksidiksi seuraavan reaktioyhtälön mukaan. Alkaliteetti (limnologia)
Alkaliteettia aiheuttavia aineita on luonnossa lukuisia. Tärkeimmän ryhmän muodostavat karbonaatit (CO) ja vetykarbonaatit eli bikarbonaatit (HCO). Näitä syntyy luonnossa, kun ilman hiilidioksidia (CO) liukenee veteen ja muodostaa siinä hiilihappoa (HCO). Hiilihapon vesiliuos protolysoituu osittain ensin vetykarbonaatiksi ja vetykarbonaatista osa protolysoituu edelleen karbonaatiksi. Vetykarbonaatit ja karbonaatit toimivat vedessä emästen tavoin ja aiheuttavat pääosan sen alkaliteetista. Hiilihappo ja vetykarbonaatti ovat heikkoja happoja, mutta karbonaatti on emäs. ALH 84001
Ryhmä piti mahdollisena, että karbonaattijyväset saattaisivat olla Marsissa elävien eliöiden valmistamia. Mikäli kappale olisi ollut Maasta peräisin, jyväset olisi helposti saatettu tulkita mikrobitoiminnan aikaansaamiksi. He etsivät polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä eli PAHeja, jotka ovat monirenkaisia molekyylejä, joita mätänevät elämänmuodot tuottavat. Niiden olemassaolosta saatiin muutama merkki massaspektrometrillä. Kromi(II)oksidi
Kromi(II)oksidi (CrO) on kromi- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdisteessä kromi esiintyy hapetusluvulla +II. Kromisulfaatti
Kromisulfaatti eli kromi(III)sulfaatti (Cr(SO)) on kromi- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa nahan parkituksessa. Malakiittivihreä
Malakiittivihreä, jota kutsutaan myös kromaattiseksi malakiittivihreäksi sen värin vuoksi, on varsin pysyvä yhdiste. Se kuitenkin hajoaa esimerkiksi kalan elimistössä varsin nopeasti muiksi aineiksi. Karbinolimuoto leviää elimistössä ja solukalvojen läpi varsin nopeasti. Karbinolimuodolla ei ole sieniä tappavia ominaisuuksia. Viimeinen malakiittivihreän eläimen aineenvaihdunnassa syntyvä tuote on leukomalakiittivihreä, joka on todettu karsinogeeniseksi ja myrkylliseksi. Hopeakarbonaatti
Hopeakarbonaatti (AgCO) on hopea- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hopean ja muiden hopeayhdisteiden valmistuksessa sekä hapettimena orgaanisissa synteeseissä. Krakkaus (kemia)
Krakkaus on kemiallinen prosessi, jossa mutkikkaat orgaaniset yhdisteet pilkkoutuvat yksinkertaisemmiksi. Reaktio perustuu hiiliatomien välisten sidosten katkaisemiseen. Krakkauksen avulla voidaan muuttaa raakaöljyn raskaita hiilivetyjä kevyemmiksi ja hyödyllisemmiksi yhdisteiksi, joista voidaan valmistaa esimerkiksi bensiiniä tai lämmitysöljyä. Palosammutin
"BC-luokan" sammuttimissa pääainesosina on usein natriumvetykarbonaattia ja kalsiumkarbonaattia. Natriumvetykarbonaatti hajoaa lämpötilassa 100–200 °C natriumkarbonaatiksi, vedeksi ja hiilidioksidiksi. Natriumkarbonaatti hajoaa natriumoksidiksi ja hiilidioksidiksi noin 660 °C:ssa. Kalsiumkarbonaatti puolestaan hajoaa kalsiumoksidiksi ja hiilidioksidiksi lämpötilassa 600–900 °C jauheen raekoosta riippuen. Toisissa BC-sammuttimissa on kaliumvetykarbonaattia, joka hajoaa 100–200 °C:ssa vedeksi, hiilidioksidiksi ja kaliumkarbonaatiksi. Kaliumkarbonaatti hajoaa hiljalleen kaliumoksidiksi ja hiilidioksidiksi. Eri karbonaattiyhdisteiden palaessa voi muodostua häkää. Ammoniumkarbonaatti
Ammoniumkarbonaatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, joka voi olla myös kokkareista tai levymäistä. Yhdiste liukenee hyvin runsaasti veteen ja saa aikaan emäksisen liuoksen. Kuuma vesi ja kuumennus hajottavat ammoniumkarbonaatin ammoniakiksi, hiilidioksidiksi ja vedeksi. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ammoniumvetykarbonaattia. Bariumkarbonaatti
Bariumkarbonaatti (BaCO) on barium- ja karbonaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lasitteiden ja muiden bariumyhdisteiden valmistuksessa. Bariumkarbonaattia esiintyy luonnossa witeriittimineraalina. Kainiitti
Kainiitti on mineraali, joka on kaliumkloridin ja magnesiumsulfaatin yhdiste. Sen nimi tulee kreikan kielisestä uutta tarkoittavasta sanasta, sillä kainiittia esiintyy suhteellisen uusissa kivilajeissa. Kemiallinen kaava on KMgSOCl•3HO. Guanidiinikarbonaatti
Guanidiinikarbonaatti ((CHN)CO) on guanidiinin karbonaattisuola. Yhdistettä käytetään kosmetiikassa ja orgaanisissa synteeseissä. Kalsiumkarbonaatti
Kalsiumkarbonaatti (CaCO) on hiilihapon kalsiumsuola. Sitä esiintyy luonnossa monessa muodossa, kuten kalkkikivenä, marmorina ja liituna, mutta se tunnetaan myös valkeanharmaana jauheena tai suurina kirkkaina kiteinä, joita molempia käytetään lähtöaineena muita kalsiumin suoloja valmistettaessa. Kalsiumkarbonaatti on pehmeää ja täten helposti käsiteltävissä, mutta liukenee varsin huonosti veteen. Kalsiumkarbonaatin moolimassa on 100,1 g/mol, sulamispiste 825 °C (hajoaa), tiheys 2,8 g/cm (vesi = 1,0 g/cm) ja CAS-numero 471-34-1. Kaliumkarbonaatti
Kaliumkarbonaatti, KCO, on kaliumin hiilihapon kanssa muodostama suola. Potaska on kaliumkarbonaatista yleisesti käytetty nimitys. Se on natriumkarbonaatin eli soodan kanssa analoginen suola, jossa kationina on natriumin sijaan toinen alkalimetalli, kalium. Karbonaattikovuus
Akvaarioveden karbonaattikovuutta seurataan, sillä karbonaatit toimivat pH:n puskureina estäen haitallisia veden happamuuden heilahteluja. Borniitti
Borniitti (CuFeS) eli kirjava kuparikiisu on tärkeä kuparimalmin kupari-rautasulfidi. Se on nimetty itävaltalaisen mineralogi I. von Bornin mukaan. Sementiitti
Sementiitti eli rautakarbidi on raudan ja hiilen muodostama välisijayhdiste, jonka kemiallinen kaava on FeC. Sen massasta on 6,67 % hiiltä ja 93,3 % rautaa. Sillä on ortorombinen kiderakenne. Sementiitti on kovaa mutta haurasta ainetta, joka puhtaana luokitellaan yleensä keraamiksi, mutta suurempi merkitys sillä on raudan metallurgiassa. Useimmat teräkset ja valuraudat sisältävät sementiittiä. Eniten sitä on valkoisessa valuraudassa, jossa kaikki hiili on sementiittinä. Karbonatiitti
Tutkijat uskovat yleisesti, että karbonatiitit muodostuvat erittäin vähäisen (0,1–5 %) osittaissulamisen tuloksena runsaasti hiilidioksidia sisältävästä vaipan peridotiitista . Karbonatiittisulat ovat hyvin volatiilipitoisia (HO ja CO). Hiilidioksidi kuluu karbonaattien kiteytymiseen . Karbonatiittimagmalla on erittäin alhainen viskositeetti jopa 11 GPa:ssa .
Karbonatiitteja on stabiilien kratonien keskiosissa (esim. Fennoskandian kilpi), mutta tunnetaan muutamia merellisessä kuoressa olevia karbonatiittejakin . Karbonatiitteja on usein ohentuneessa kuoressa, kuten vulkaanisen kaaren tausta-altaassa, anorogeenisessa tektonisessa ympäristössä sekä riftiytymis- tai siirrosvyöhykkeissä, joita pitkin magma kohoaa dekompressionaalisessa osittaissulamisessa . Itä-Afrikan hautavajoaman alueella Tansaniassa on aktiivinen karbonatiittitulivuori, 2950 m korkea Oldoinyo Lengai, josta purkautuu koostumukseltaan poikkeuksellista natriumkarbonatiittilaavaa . Karbonatiitti
Metasomatoosi on prosessi, joka tapahtuu kiinteässä tilassa fluidifaasin ollessa läsnä. Metasomatoosi on kemiallista muuttumista, jossa kiven koostumus muuttuu siksi, että fluidin mukana kiveen tuodaan tai siitä viedään alkuaineita . Feniittiytyminen on yksi metasomatoosin alaluokista. Se tuottaa alkalipitoisia metasomaattisia kiviä eli feniittejä . Feniittejä syntyy alkalikivi- ja karbonatiittikomplekseissa, joissa metasomatoosi tuottaa isäntä- ja sivukiviin magmaattis-hydrotermisten fluidien vaikutuksesta vyöhykkeellistä muuttumista . Feniittien tyyppimineraalit ovat egiriini, egiriini-diopsidi, alkaliamfibolit (riebeckiitti, richteriitti), nefeliini, biotiitti, flogopiitti, kalimaasälpä (pertiitti), plagioklaasi (albiitti) ja karbonaatti sekä aksessoriset mineraalit apatiitti ja titaniitti. Feniitin vyöhykkeellisyys voi ulottua intruusiosta metreistä muutamien kilometrien päähän . Stromatoliitti
Suomessa yli kaksi miljardia vuotta vanhoja stromatoliittiesiintymiä on löydetty esimerkiksi Rantamaan louhokselta Meri-Lapista. Kilometrien laajuinen löydös on Suomen vanhin lajissaan ja osoittaa seudun kuuluneen muinoin trooppiseen alueeseen. Etelä-Lapin karbonaattikivet ja niiden stromatoliittirakenteet ovat peräisin ajalta 2 100–2 060 miljoonaa vuotta sitten, jolloin mikro-organismit (lähinnä syanobakteerit) sitoivat ja saostivat matalalle vuorovesirannikolle tai ajoittain kuivuvalle tulvatasangolle kalkkiliejua. Arvokkaimmat Kemin, Tornion, Ylitornion ja Rovaniemen lounaisosan rajaaman alueen stromatoliittikohteet on suojeltu esimerkiksi luonnonsuojelualueina. Strontianiitti
Strontianiitti (SrCO) on strontiumkarbonaattimineraali. Sen on nimetty skotlantilaisen Strontianin kylän mukaan, mistä se löydettiin ensi kertaa. Strontianiitti on väriltään valkoinen, hieman vihertävä tai kellertävä. Se on tärkeä raaka-aine strontiumin valmistuksessa. Sitä louhitaan varsinkin Saksassa ja Yhdysvalloissa. Karbonaatti
Alkalimetallien karbonaatit sekä ammoniumkarbonaatti liukenevat runsaasti veteen, muut karbonaatit ovat hyvin niukkaliukoisia. Hapetusluku
Kaliumkarbonaatissa (KCO) on kaksi K-ionia ja yksi CO-ioni. Kaliumin hapetusluku karbonaatissa on siten +I. Hapen hapetusluku on −II. Jotta karbonaatti-ionin varaukseksi saadaan −2, hiilen hapetusluvun on oltava +IV, sillä −2 · 3 + 4 = −2. Kromoni
Kromoni eli α-bentsopyroni tai 1,4-bentsopyroni (CHO) on heterosyklinen yhdiste ja kumariinin isomeeri. Eräät alkaloidit, kuten flavonit sisältävät kromonin rakenteen. Karbokationi
Epävakaat karbokationit reagoivat yleensä itsensä kanssa, mitä kutsutaan toisiintumiseksi. Toisiintumisreaktiossa elektronivajaa hiili reagoi jonkin toisen molekyylin osan kanssa, mikä jatkuu, kunnes tuloksena on vakain eli tertiäärinen kationi. Kreosootti
Kreosootti (kreosiitti, koliterva, karboliterva) on yleisnimitys useille korkean lämpötilan avulla puusta, kivihiilestä tai kreosoottipensaan pihkasta valmistetuille kemiallisille aineille. Näissä aineissa on jopa satoja erilaisia kemiallisia yhdisteitä, kuten polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä (PAH-yhdisteet), fenoleita ja kresoleita. Kreosoottia on pitkään käytetty puunkyllästysaineena suojaamaan esimerkiksi sähkö- ja puhelinpylväitä ja ratapölkkyjä. Kubaani
Kubaani (CH) on synteettinen hiilivety ja kuuluu prismaaneihin. Kubaanimolekyyli on rakentunut kahdeksasta hiiliatomista, josta jokainen on muodostanut sidoksen kolmen muun hiiliatomin kanssa ja on syntynyt rakenne, joka on kuutio. Jokaiseen hiiliatomiin on lisäksi liittynyt yksi vetyatomi. Huoneen lämmössä kubaani on kidemäinen kiinteä aine. Ensimmäisen kerran kubaania syntetisoi Philip Eaton Chicagon yliopistossa vuonna 1964. Ennen synteesiä tutkivat uskoivat, että hiilestä rakentuvat kuutionmuotoiset molekyylit olivat ainoastaan teoriaa. Kubaanin pysyvyyttä epäiltiin myös, koska molekyylissä on hiilten välillä poikkeuksellisen suuret sidoskulmat. Molekyyli osoittautui kuitenkin melko stabiiliksi niin ilmassa kuin vedessäkin. Merien happamoituminen
Ilmakehän kasvaneesta hiilidioksidipitoisuudesta seuraa, että meriveteen imeytyy yhä enemmän hiilidioksidia. Hiilidioksidin (CO) ja veden (HO) reagoidessa syntyvä hiilihappo (HCO) muodostaa edelleen bikarbonaatti- ja karbonaatti-ioneita (CHO ja CO). Reaktiossa vapautuu happamoittavia vetyioneja (H), jotka vähentävät meriveden pH-arvoa. Vetyionit voivat edelleen yhdistyä karbonaatti-ionien (CO) kanssa, mikä vähentää merellisille eliöille tärkeän kalsiumkarbonaatin (CaCO) muodostumista. Vetykarbonaatti
Vetykarbonaatti eli bikarbonaatti, jonka kemiallinen kaava on HCO, on hiilihaposta (HCO) dissosioitunut anioni. Bikarbonaatti on mm. hiilidioksidin (CO) tärkein kuljetusmuoto veressä. Bikarbonaatilla on tärkeä tehtävä pH:n puskuroinnissa. Bikarbonaattia käytetään myös ruoanlaitossa natriumbikarbonaattina. Bentsyyliklooriformiaatti
Huoneenlämpötilassa bentsyyliklooriformiaatti on väritöntä nestettä ja sillä on voimakas pistävä haju. Yhdiste reagoi veden kanssa ja reagoi alkoholien kanssa muodostaen karbonaattiestereitä ja amiinien kanssa muodostuu karbamaatteja. Kuumennettaessa bentsyyliklooriformiaattia se hajoaa hiilidioksidiksi ja bentsyylikloridiksi. Sooda
Sooda on kidevedettömänä valkoinen jauhe, jolloin siitä käytetään myös täsmentävää nimitystä "kalsinoitu sooda". Kidesooda eli natriumkarbonaattidekahydraatti (NaCO•10HO, CAS 6132-02-1) esiintyy puolestaan suurina kirkkaina kiteinä. Muut hydraattimuodot ovat natriumkarbonaattimonohydraatti (NaCO•HO, CAS 5968-11-6) ja natriumkarbonaattiheptahydraatti (NaCO•7HO). Natriumkarbonaatti hajoaa kuumennettaessa natriumoksidiksi (NaO) ja hiilidioksidiksi (CO). Kromidioksidi
Kromidioksidi eli kromi(IV)oksidi (CrO) on epäorgaaninen yhdiste ja eräs kromin oksideista. Yhdistettä käytetään sen magneettisten ominaisuuksien vuoksi muun muassa videokaseteissa ja muissa magneettisissa tallennusvälineissä.