Milloin Helsingin kaupunginmuseo on valmistunut?
Helsingin kaupunginmuseo
Museota perustettaessa kaupungin Museolautakunta kokosi sinne esineistöä kaupungin kokoelmista. Muotokuvia hankittiin myös teettämällä Signe Tandefeltilla kopioita vanhoista maalauksista. Museolle tuli myös lahjoituksia. Museo avattiin yleisölle remontin vuoksi hiukan myöhässä 15. joulukuuta 1912.
Helsingin Diakonissalaitos
Helsingin Diakonissalaitoksen museo Diamus on pieni erikoismuseo, joka sijaitsee säätiön päärakennuksen aulatiloissa. Museon näyttely kuvaa Helsingin Diakonissalaitoksen vuonna 1867 alkaneen kehityskaaren pienestä kulkutautisairaalasta ja diakonissojen kasvatuspaikasta yhteiskunnalliseksi konserniksi. Berliini
Berliinissä sijaitsee useita kansainvälisesti merkittäviä museoita. Erityisen kuuluisa on kaupungin keskustassa sijaitseva Museosaari ("Museumsinsel"), joka on vuodesta 1999 lähtien kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon. Saaren vanhin museo on vuonna 1830 perustettu Vanha museo ("Altes Museum"). Sitä seurasivat vuonna 1859 Uusi museo ("Neues Museum"), vuonna 1876 Vanha kansallisgalleria ("Alte Nationalgalerie"), vuonna 1904 Bode-museo ("Bode-Museum") ja vuonna 1930 Pergamon-museo ("Pergamon-Museum"). Lukuun ottamatta Vanhaa kansallisgalleriaa, joka on erikoistunut 1800-luvun maalaus- ja veistostaiteeseen, nämä museot esittelevät pääasiassa arkeologisia kokoelmia, joihin kuuluu esineitä muun muassa muinaisesta Egyptistä, Mesopotamiasta, Kreikasta, Roomasta ja Bysantista. Eniten kävijöitä vetää Pergamon-museo, jonka tunnettuihin vetonauloihin kuuluvat muun muassa Pergamonista löydetty monumentaalinen alttari, Miletoksen portti ja Babylonin kaupunginmuuriin kuulunut Ištarin portti. Altes Museumin suojissa on mm. kuningatar Nefertitin rintakuva. Helsingin kaupunginmuseo
Aleksanterinkadulla sijaitseva Sederholmin talo on 1700-luvulla vaikuttaneen helsinkiläisen kauppiaan Johan Sederholmin entinen kauppiastalo ja Helsingin kantakaupungin vanhin rakennus. Marraskuusta 2012 toukokuuhun 2014 talo toimi lapsille tarkoitettuna museona, Lasten kaupunkina. Lasten kaupunki avautui uudelleen osana Helsingin kaupunginmuseota toukokuussa 2016. Helsingin kulttuuri
Kun Helsingistä tuli Suomen pääkaupunki, tarvittiin tulipalon jälkeinen uudelleenrakennus. Asemakaavan rakennuksia piirtämään valittiin Carl Ludvig Engel, jonka klassistinen arkkitehtuuri vastasi uudelleenrakennuskomitean johtajan ihanteita. Engelin piirtämiä rakennuksia on eritoten Senaatintorilla ja sen ympärillä. Senaatintorin itä- ja länsipäädyissä sijaitsevat Helsingin yliopiston päärakennus (1828–1832) sekä Valtioneuvoston linna (1818–1822). Senaatintoria hallitsee pohjoispäässä sijaitseva empiretyylinen, valkea Helsingin tuomiokirkko (1830–1846, vihitty 1852). Muita ympäristössä sijaitsevia rakennuksia ovat muun muassa kaupungintalo (1818), yliopiston kirjasto (1836–1845), entinen sisätautien klinikka, nykyinen Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan kampusrakennus (1826), Pyhän Kolminaisuuden kirkko (1828) sekä raatihuone (1819). Empiretyylisen Presidentinlinnan (1814) suunnitteli Pehr Granstedt. Helsingin vanhin kirkko on nimensä mukaisesti Vanha kirkko (1826), jonka suunnitteli Engel. Ratikkamuseo
Helsingin kaupungin liikennelaitoksen edeltäjät, Helsingin Omnibusosakeyhtiö harjoittivat liiketoimintaansa vuodesta 1887 alkaen Töölössä Ruusulan huvila-alueella. Hevosraitiovaunuliikenteen tarpeisiin alueella oli muun muassa hevostallit, vaunuvaja, pesutupa, öljyvarasto ja satulaverstas. Yhtiön nimi muutettiin hevosraitioliikennettä suunniteltaessa vuonna 1890 Helsingin Raitiotie- ja Omnibusosakeyhtiöksi. Se vastasi raitioliikenteen rakentamisesta ja liikennöinnistä Helsingin alueella ja yksityisillä esikaupunkilinjoilla Kulosaaressa, Haagassa ja Munkkiniemessä 1910-luvulta alkaen. Raitiovaunujen ohella liikenteessä oli edelleen omnibusseja. Helsingin kaupunki hankki yhtiön osake-enemmistön vuonna 1913. Hampurin taidehalli
Ensimmäinen museorakennus rakennettiin vuosina 1863—1869. Toinen rakennus valmistui vuonna 1919. Uusin osa on ollut rakenteilla vuodesta 1976 vuoteen 1997. Helsingin kaupunginteatteri
Kaupunginteatterin teatteritaloa alettiin peruskorjata kesällä 2015, korjauksen kustannusarvio on 56 miljoonaa euroa. Korjauksen aikana teatteri toimi väistötiloissa muun muassa Ryhmäteatterin entisissä tiloissa Pengerkadulla ja Linnanmäen Peacock-teatterissa. Ensi linjalla sijaitseva teatteritalo ja sen ympäröivä puisto suojellaan. Peruskorjaus valmistui tammikuussa 2017, ja teatteri avattiin yleisölle elokuussa 2017.Rauno Ahonen, Laura Alajääski, Iikka Forss, Sari Haapamäki, Helena Haaranen, Riitta Havukainen, Heidi Herala, Vuokko Hovatta, Pekka Huotari, Sanna-June Hyde, Juha Jokela, Risto Kaskilahti, Santeri Kinnunen, Jouko Klemettilä, Pertti Koivula, Petrus Kähkönen, Merja Larivaara, Tuukka Leppänen, Sanna Majuri, Kari Mattila, Vappu Nalbantoglu, Emilia Nyman, Jari Pehkonen, Tiina Peltonen, Raili Raitala, Matti Olavi Ranin, Leena Rapola, Matti Rasila, Pia Runnakko, Sanna Saarijärvi, Eero Saarinen, Eppu Salminen, Ursula Salo, Heikki Sankari, Sampo Sarkola, Aino Seppo, Antti Timonen, Marjut Toivanen, Kaisa Torkkel, Leenamari Unho, Leena Uotila, Mikko Vihma, Eija Vilpas, Joachim Wigelius, Linda Zilliacus Vantaan kaupunginmuseo
Museo on avoinna ti-pe kello 10–17, la-su kello 11–16. Museoon on vapaa pääsy. Vantaan kaupunginmuseon vaihtuvissa näyttelyissä esitellään Vantaan, entisen Helsingin maalaiskunnan ja Helsingin pitäjän monipuolista historiaa. Kuva-arkisto ja muut tietopalvelut palvelevat kaikkia historiannälkäisiä. Museo sijaitsee loistavien kulkuyhteyksien varrella Tikkurilan asema-alueella, vanhalla rautatieasemalla. Hämeenlinnan taidemuseo
Hämeenlinnan taidemuseo toimii viidessä rakennuksessa, jotka kuitenkin sijaitsevat lähes samassa pihapiirissä ja lähellä toisiaan. Purettua rakennuskantaa edustaa funkkisrakennus, jonka Hämeenlinnan kaupunki 1950-luvun alussa rakensi Viipurintien varteen ja museorakennuksen penkereeseen. Rakennuksessa oli liiketiloja, joiden tuotolla piti rahoittaa taidemuseon toimintaa. Huonokuntoinen rakennus puretiin vuonna 1992. Hämeenlinnan taidemuseo
Rakennus on vuodesta 1952 lähtien toiminut varsinaisena taidemuseorakennuksensa, ja se toimii yhä samassa tehtävässä. Se peruskorjattiin vuonna 2004. Siellä sijaitsevat museon klassiset kokoelmat ja vaihtuvat näyttelyt. Suomen kansallismuseo
Kansallismuseo esittelee Suomen historiaa kivikaudelta nykypäivään esinekulttuurin avulla. Kansallismuseo on osa opetus- ja kulttuuriministeriön alaista Museovirastoa. Kansallismuseo toimii valtakunnallisena kulttuurihistorian museona, joka vastaa myös Kulttuurien museon, Suomen merimuseon, Seurasaaren ulkomuseon, Olavinlinnan, Hämeen linnan, Hvitträskin, Tamminiemen ja Louhisaaren toiminnasta. Helsingin kaupunginkirjasto
Vuonna 1876 Kansankirjaston johtokunta päätti tarjota kirjastoa Helsingin kaupungille. Kaupunginvaltuusto päätti kokouksessaan 28. maaliskuuta 1876 ottaa kirjaston kaupungin hallintaan. Koska kirjasto jo valmiiksi toimi kaupungin rahoilla, suuria muutoksia toiminnassa ei tapahtunut. Kaupungin haltuun siirtyessään Kansankirjaston vuotuinen lainausmäärä oli noin 15 000 lainaa ja sen kokoelmiin kuului yli 2 000 nidettä. Ratikkamuseo
Helsingin kaupunginmuseo avasi 12.6.2008 uudistuneen Ratikkamuseon osana Kulttuuritehdas Korjaamon tarjontaa. Leonard Bäcksbacka
Vuonna 1976 valmistunut Helsingin taidemuseon Meilahden rakennus tehtiin alun perin Leonard Bäcksbackan kokoelmaa varten. Bäcksbackan lahjoituskokoelmassa on useita Suomen taidehistorian helmiä, kuten Ellen Thesleffin "Thyra Elisabeth" (1892) ja Tyko Sallisen "Mirri" (1910). Helsingin yliopistomuseo
Helsingin yliopistomuseo perustettiin vuonna 2003 yhdistämällä viisi yliopiston alaisuudessa toiminutta museokokoelmaa. Suurin ja huomattavin näistä oli "Helsingin yliopiston museo", joka oli perustettu vuonna 1978 ylläpitämään yliopiston historiaan liittyviä kokoelmia. Muut olivat "Lääketieteen historian museo" (perustettu 1937), "Hammaslääketieteen museo" (perustettu 1979), "Eläinlääketieteen historian museo" (perustettu yksityisenä 1973, lahjoitettu Eläinlääketieteelliselle korkeakoululle 1992) sekä yliopiston käsityötieteen museokokoelmat. Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Guggenheim-säätiö julkaisi syyskuussa 2013 Helsingissä uuden ehdotuksen, jossa se esitti avoimen kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun järjestämistä uuden taidemuseon rakentamiseksi Helsinkiin. Kilpailu toteutettaisiin yksityisin varoin. Aiemmassa ehdotuksessa museon sijainniksi ehdotettiin Katajanokkaa, mutta uudessa ehdotuksessa säätiön mielestä paras paikka olisi Etelärannan ja Laivasillankadun risteyksessä Helsingin Olympiaterminaalin kyljessä. Säätiö toivoi Helsingin kaupungin tekevän päätöksen syksyn 2013 aikana tontin varaamisesta arkkitehtuurikilpailua varten. Sotamuseo
Sotamuseon siirtämisestä Suomenlinnaan käytiin keskusteluja 1970-luvun ensimmäisellä puoliskolla, mutta ehdotuksista huolimatta sen pääsy linnoitetulle saarelle evättiin. Sukellusvene Vesikko avattiin kuitenkin museotilana Tykistölahdella 1973. Vuonna 1975 valtioneuvosto teki päätöksen Suomenlinnan menneisyyttä esittelevästä museotoiminnasta. Puolustusvoimien esityksestä ja Suomenlinnan Hoitokunnan sekä Museoviraston kannattaessa ehdotusta luvat näyttelytiloille saatiin elokuun lopussa 1980. Näyttelytilaksi saatiin Maneesi, joka oli ollut vuodesta 1974 lähtien Sotamuseon varastotilana. Sen peruskorjaus aloitettiin 1986 ja avajaisia vietettiin kolme vuotta myöhemmin, 1.6.1989. Heinolan museot
Heinolan taidemuseo aloitti toimintansa vuonna 1991 rakennuksessa, joka on valmistunut n. 1830. Rakennusmestarina toimi puuseppä Jacob Nygrén (1768–1836). Talon rakentajalle ominaisia piirteitä rakennuksessa ovat ruusu- ja laakerinlehtikoristeet. Talon ulkoasu on säilynyt lähes alkuperäisenä. Länsipäätyyn on joitain vuosia valmistumisen jälkeen lisätty osa, jossa toimi puoti. Rakennuksen kadunpuoleista julkisivua leimaavat komeilla päätykolmioilla, veistetyillä ruusu-laakerinlehtiaiheilla ja konsoleilla koristetut ikkunat. Niiden nykyinen ruutujako on peräisin 1800-luvun lopun korjauksesta. Julkisivua rytmittävät valkoiseksi maalatut pilasterit sekä nurkkia korostavat harkotukset. Sisäpuolen korjauksessa 1986 palautettiin huonejako alkuperäiseksi ja kuistin sisäänkäynti alkuperäiselle paikalleen. Kaikki puulattiat, jotka voitiin korjata, korjattiin. Ovet, ikkunat ja rintapaneelit maalattiin öljymaaleilla alkuperäisen savenharmaiksi. Salin ja päätyhuoneen kattojen alkuperäiset kattomaalaukset puhdistettiin ja täydennettiin. Sisätiloihin on myös jätetty muutamia puhdistamattomia alkuperäisiä kohtia sekä kattoihin että seiniin. Talon rakennutti perheelleen kauppias Aleksander Toropoff (1780–1852). Se myytiin 1916 Heinolan kaupungille. Sen jälkeen rakennus toimi Heinolan kaupunginhotellin matkustajahuoneina. Hotellikauden jälkeen talossa oli koululuokkia ja sitten teollisuustiloja. Rakennus korjattiin 1985–86, minkä jälkeen siitä tuli käsityöläistalo työhuoneineen ja myymälöineen. Vapaamuurarimuseo
Vapaamuurarimuseo on Helsingissä toimiva museo, joka kertoo vapaamuurariuden historiasta alkuajoista nykypäivään asti. Painopiste on vuonna 1922 käynnistyneessä suomalaisessa vapaamuurariudessa. Erityishuomiota on omistettu eräille suomalaisen veljeskunnan merkkihenkilöille. Merikeskus Vellamo
Merikeskus Vellamon rakentaminen alkoi varastokuurin purkamisella tammikuussa 2006. Vellamon peruskivi muurattiin juhlatilaisuudessa 15. syyskuuta 2006 klo 12.30, tilaisuudessa olivat paikalla mm. silloinen eduskunnan puhemies Paavo Lipponen. Rakennuksen harjannostajaisia vietettiin 29. maaliskuuta 2007. Rakennustöiden osalta Vellamo valmistui marraskuussa 2007. Tämän jälkeen alettiin rakentaa Kymenlaakson museon ja Suomen merimuseon näyttelyitä. Alun perin Helsingin Hylkysaaressa sijainnut merimuseo muutti Vellamoon joulukuussa 2007. Vasa-museo
Nykyinen museorakennus syntyi vuonna 1981 järjestetyn pohjoismaisen arkkitehtikilpailun tuloksena. Kilpailun voitti ruotsalainen arkkitehtitoimisto Månsson & Dahlbäck Arkitektkontor, ja museo rakennettiin sen suunnitelmien mukaan vuosina 1986–1990. Museon rakennusurakoitsijana toimi rakennusyhtiö NCC. Kuningas Kaarle XVI Kustaa vihki museon käyttöön 15. heinäkuuta 1990. Museolle myönnettiin samana vuonna ruotsalainen arkkitehtuuripalkinto, Kasper Salin -palkinto. Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo tai lyhyemmin (Helsingin) VPK:n talo oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Rakennus valmistui vuonna 1889. Espoon kaupunginmuseo
Vuodesta 2002 lähtien Espoon kaupunginmuseon uudet päätoimitilat ovat sijainneet Näyttelykeskus WeeGeellä Tapiolassa, mutta talomuseo Glims on edelleen auki yleisölle ympäri vuoden. Lisäksi 2000-luvulla on avattu kaksi uutta museota ja vuoden 2018 kesäkuussa avataan Saaristomuseo Pentala. Helsinki
Engelin piirtämiä rakennuksia on eritoten Senaatintorin ympärillä. Senaatintorin itä- ja länsipäädyissä sijaitsevat Helsingin yliopiston päärakennus (1828–1832) ja Valtioneuvoston linna (1818–1822). Senaatintoria hallitsee pohjoispäässä sijaitseva empiretyylinen, valkea Helsingin tuomiokirkko (1830–1846, vihitty 1852). Lähiympäristössä sijaitsevat muun muassa kaupungintalo (1828–1833), yliopiston kirjasto (1836–1845), entinen sisätautien klinikka, nykyinen Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan kampusrakennus (1824) ja ortodoksinen Pyhän Kolminaisuuden kirkko (1827). Empiretyylisen Presidentinlinnan (1820) suunnitteli Pehr Granstedt. Helsingin vanhin kirkko on Vanha kirkko (1826), jonka suunnitteli Engel. Helsingin kaupunginkirjasto
Musiikkikirjastotoiminta käynnistyi keväällä 1953. Kirjastoautotoiminta aloitettiin 1966. Valtakunnallisena yleisten kirjastojen keskuskirjastona Helsingin kaupunginkirjasto on toiminut 1. huhtikuuta 1981 lähtien. Vuonna 1986 kirjasto sai viimein uuden ja asianmukaisen pääkirjaston kun Pasilan pääkirjasto valmistui. Helsingin yliopistomuseo
Helsingin yliopistomuseo on Helsingin yliopiston ylläpitämä museo Helsingissä. Keväällä 2015 avattiin museon uusi päänäyttely ”Ajattelun voimaa - Helsingin yliopiston tarina” yliopiston päärakennuksen uuden osan (Fabianinkatu 33) kolmannessa kerroksessa. Näyttelyssä esitellään yliopiston historiaan sekä tieteeseen ja tutkimukseen liittyviä kokoelmia Kuninkaallisen Turun akatemian perustamisesta, vuodesta 1640 lähtien nykypäiviin asti. Vuosina 2003–2015 museo sijaitsi entisessä kemian laboratorio- ja museorakennuksessa Arppeanumissa Senaatintorin kulmassa. Tuolloin sen perusnäyttelyssä esiteltiin laajasti lääketieteen, eläinlääketieteen, hammaslääketieteen ja käsityötieteen historiaa. Ajattelun voimaa -näyttelyssä näiden rooli on pienempi. Kuopion kulttuurihistoriallinen museo
Museo toimi ennen nykyistä Kuopion museon rakennusta eri puolilla kaupunkia. 1900-luvun alussa Kuopiossa suunniteltiin uutta museo- ja kirjastorakennusta. Kuopiolaisen arkkitehdin J.V. Strömbergin piirustukset vahvistettiin syyskuussa 1905 ja rakennuksen peruskivi muurattiin 10. lokakuuta 1905. Rakennus valmistui 1907. Cygnaeuksen galleria
Cygnaeuksen galleria on avattu 1882, ja se on Suomen vanhin taidemuseo. Se syntyi professori Fredrik Cygnaeuksen testamenttaamasta taidekokoelmasta. Museo sijaitsee Helsingin Kaivopuistossa lahjoitukseen kuuluvassa Fredrik Cygnaeuksen huvilassa, jonka on suunnitellut saksalaissyntyinen arkkitehti Johan Wilhelm Friedrich Mieritz. Huvilan tyyli edustaa romantiikkaa, ja rakennus on harvoja Helsingin keskustassa säilyneitä puurakennuksia. Helsingin kaupunginmuseo
Helsingin kaupunginmuseo sijaitsee Senaatintorin kulmalla osoitteessa Aleksanterinkatu 16. Museo kattaa lähes puolikkaan korttelin vanhimmasta Helsingistä, Aleksanterinkadun ja Katariinankadun kulmasta. Viisi vanhaa rakennusta ja niiden keskelle rakennettu uudisosa on yhdistetty museokokonaisuudeksi, johon kuuluu myös kolme omaleimaista sisäpihaa. Rakennukset ovat aiemmin olleet lähinnä virastokäytössä. Helsingin kaupunginmuseo
Hakasalmen huvila (Mannerheimintie 13b, Etu-Töölö) on mesenaatti Aurora Karamzinin entinen huvila ja kaupunginmuseon vanhin toimipiste. Hakasalmen huvilassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä. Solomon R. Guggenheimin säätiö
Helsingin kaupunki tilasi tammikuussa 2011 yhteistyöselvityksen Guggenheim Helsinki -museon pohjan tutkimiseksi. Hanke kaatui Helsingin kaupunginhallituksen äänestyksessä 2. toukokuuta 2012 äänin 8–7. Suomen museot
Valtakunnallisena kulttuurihistorian museona toimii Suomen kansallismuseo, joka sijaitsee Helsingissä. Kansallismuseon tehtävänä on tutkia, kartuttaa ja esitellä aineellista kulttuuriperintöä. Perusnäyttelyt käsittelevät Suomen esihistoriaa, Ruotsin ja Venäjän vallan aikaa sekä itsenäisyyden aikaa. Kansallismuseo vastaa myös Kulttuurien museon, Suomen merimuseon, Seurasaaren ulkomuseon, Olavinlinnan, Hämeen linnan, Hvitträskin, Tamminiemen ja Louhisaaren toiminnasta. Ratikkamuseo
Raitioliikennemuseo kertoo Helsingin joukkoliikenteen historian vaiheet aina hevosraitiovaunuista alkaen. Museossa on raitiovaunuja, runsaasti niihin liittyvää esineistöä, kuvia ja Helsingin pienoismalli 1870-luvulta.Kiskoilla on myös helsinkiläisten kesäkuumalla suuresti suosima seinätön avovaunu, jota käytettiin viimeksi olympialaisten aikana vuonna 1952. Ajurien ja rahastajien asut sekä varusteet eri vuosikymmeniltä kertovat heidän tekemästään työstä. Museossa on sähköraitiovaunut ja kengityspaja rinnakkain. Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Guggenheimin säätiö julkaisi uuden suunnitelmaehdotuksen syyskuussa 2013. Tammikuussa 2014 kaupunginhallitus hyväksyi arkkitehtuurikilpailun ja varasi tontin Etelärannasta Guggenheim-säätiölle äänin 10–5. Yleinen, kaksiosainen arkkitehtuurikilpailu museolle käynnistyi toukokuussa 2014. Kilpailun tulokset julkistettiin kesäkuussa 2015, jolloin kuudesta finalistista voittajaksi valittiin ranskalaisen Moreau Kusunoki Architect -arkkitehtitoimiston ehdotus. Neues Museum
Ennen Neues Museumia alueella oli jo yksi museo, joka tunnetaan nykyisin nimellä Altes Museum eli ”Vanha museo”. Kun sen tilat eivät riittäneet kasvaville kokoelmille, Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV määräsi vuonna 1841 rakentamaan alueelle kokonaisen museokeskittymän. Toisena alueen rakennuksista valmistui Neues Museum, jonka suunnitteli arkkitehti Friedrich August Stüler. Se rakennettiin vuosina 1843–1856. Se sijaitsee Altes Museumin takana, nykyisen Bodestrassen toisella puolella. Neues Museumin peruskivi muurattiin 6. huhtikuuta 1843 ja ulkopuolelta rakennus oli pääosin valmis jo 1846, mutta vuoden 1848 vallankumous viivästytti rakentamista. Museo avasi ovensa virallisesti vuonna 1855, mutta sisätilat valmistuivat lopullisesti vasta 1865. Julkisivussa lukee latinankielinen lause ”"Museum a patre beatissimo conditum ampliavit filius MDCCCLV"” (”Poika laajensi onnellisimman isän perustamaa museota 1855”). Tällä viitataan siihen, että kyseessä oli kuningas Fredrik Vilhelm IV:n laajennus hänen isänsä Fredrik Vilhelm III:n rakennuttamaan Altes Museumiin.
Neues Museumin pohjakaava muistuttaa Altes Museumia, mutta siinä ei ole samanlaista keskusrotundaa ja rakennuksessa on kahden sijasta kolme kerrosta. Läntisen julkisivun päätykolmiossa on August Kissin veistämä reliefi "Taiteen ja taideteollisuuden vertauskuva" (1856). Itäisen julkisivun päätykolmiossa on Friedrich Draken veistos. Vaikkakin rakennuksen julkisivut sisältävät vähemmän veistoksia kuin Altes Museumin, sisätilat koristeltiin sitäkin runsaammin. Berliinin johtavat myöhäisklassistiset taidemaalarit tekivät seinämaalauksia ihmiskunnan historiaa kuvaaviin näyttelyhuoneisiin. Uuteen museoon sijoitettiin alun perin egyptiläinen kokoelma, kreikkalaisten, roomalaisten ja klassististen veistosten kipsikopiot sekä kuparipiirroskabinetti. Päänäyttelyn keskipisteenä oli niin sanottu egyptiläinen piha eli kuudentoista koristellun pylvään muodostama peristyyli, joka esitti Karnakin temppelin Ramsessumin pylväspihaa pienoiskoossa. Heinolan museot
Heinolan museot muodostuvat kolmesta museokohteesta. Kaupunginmuseo kertoo kaupungin vaiheista 1700-luvun lopulta 1930-luvulle. Lisäksi siellä on porvariskodin interiöörejä 1800-luvulta, mitali – ja rahakokoelmat ja suuri kokoelma Anja Juurikkalan Arabialle suunnittelemia esineitä. Heinolan kaupunginmuseo on tullut tunnetuksi eri aika – ja tyylikausia esittelevistä näyttelyistään. Taidemuseossa on pysyvästi esillä Kokoelma Spranger, joka esittelee eurooppalaista posliinia 1700—1900-luvuilta sekä Ministeri P. J. Hynnisen taidesäätiön kirjasto. Taidemuseo järjestää vaihtuvia näyttelyjä ympäri vuoden. Viereisessä WPK-talossa sijaitsee Galleria Lambert, jossa vuoroin esitellään suomalaista taidetta 1920–2000-luvuilta (Niilo Helanderin kokoelma, Heinolan taidemuseon kokoelma) tai vaihtuvia näyttelyjä. Lääninkivalteri Aschanin talon portilta astutaan 200 vuotta ajassa taaksepäin talon pihaan ja puutarhaan. Sisällä kustavilaisen ajan huonekalut, tapetit ja käyttöesineet, ovet ja ikkunat, kertovat maaherran ajan Heinolasta. Talon puutarha on laadittu 1700-luvun lopun tapaan ja joka kesä siellä kasvatetaan tuon ajan hyöty – ja koristekasveja.
Heinolan museotoimenjohtajan Kari-Paavo Kokin irtisanoutuminen marraskuussa 2015 aiheutti kulttuurishokin. Syynä irtisanoutumiseen olivat Heinolan kaupungin museotoimintaan kohdistamat säästöt. Itäkeskuksen kirjasto
Stoa on Helsingin kaupungin ensimmäinen alueellinen kulttuurikeskus - muut ovat Malmitalo, Kanneltalo ja Vuotalo. Kulttuurikeskus Stoan ovat suunnitelleet Björn Krogius ja Veli-Pekka Tuominen, joiden ehdotus voitti Stoan suunnittelusta järjestetyn arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Stoan peruskivi muurattiin laskiaistiistaina vuonna 1983 ja talo valmistui lokakuussa 1984. Pääsisäänkäynnin edustalla on Hannu Sirenin betoniveistos. Tukholman kaupunginmuseo
Museo sijaitsee Södermalmin kaupunginosassa, Slussenin alueella. Museorakennus on entinen niin sanottu "Södra stadshuset" eli eteläinen kaupungintalo, jossa toimi aiemmin osia kaupungin hallinnosta sekä kauppiaiden varastoja. Talo valmistui alkujaan 1670-luvulla Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelemana, mutta tuhoutui pian tulipalossa. Nicodemus Tessin nuorempi suunnitteli sen uudelleen vuoden 1680 jälkeen. Rakennus muutettiin kaupunginmuseon käyttöön 1939–1942. Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Helsingin puistoissa, kaduilla ja aukioilla olevat pysyvät taideteokset ja muistomerkit. Ne kuuluvat joko Helsingin taidemuseon kokoelmiin, tai ovat julkisilla paikoilla olevia liikelaitosten, yritysten, valtion ja yksityisten tonteilla sijaitsevia ja näiden omistamia teoksia. Rakennusten sisällä olevia julkisia teoksia ei mainita. Luettelossa on myös hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita, mutta ei yksittäisten hautojen veistoksia. Luettelossa ei mainita pelkästään tekstejä sisältäviä muistolaattoja.
Vanhin Helsingin muistomerkeistä on 1700-luvun lopulla alkunsa saanut "August Ehrensvärdin hauta ja muistomerkki" Suomenlinnassa. Helsingin vanhimmaksi mainitaan myös Kauppatorilla vuonna 1835 paljastettu Keisarinnankivi. Varsinainen statuomania, joka alkoi 1800-luvun lopulla, liittyi kansallisvaltioiden ja nationalismin syntyyn sekä kehitykseen. Tämän kauden merkittäviä teoksia ovat "Johan Ludvig Runebergin muistomerkki" (Walter Runeberg, 1885), "Aleksanteri II" (Walter Runeberg ja Johannes Takanen, 1894) tai "Topelius ja lapset" (Ville Vallgren, 1932). Tiina Merisalo
Ennen Helsingin kaupunginmuseon johtajaksi tuloaan Merisalo työskenteli Hangon museossa rakennustutkijana 1986, 1987–1988; Espoon kaupunginmuseossa jutkimus- ja dokumentointiyksikössä vs. ja vt. intendenttinä 1989–1991 ja intendenttinä 1991–1995; sitten Helsingin kaupunginmuseossa tutkijana 1995–1998 ja kulttuuriympäristöyksikössä yksikön päällikkönä 1998–2003. Suomen arkkitehtuurimuseo
Arkkitehtuurimuseo eli Suomen arkkitehtuurimuseo (vuoteen 2012 asti Suomen rakennustaiteen museo, ) on Helsingissä toimiva arkkitehtuurin erikoismuseo. Museo on perustettu vuonna 1956, ja se on maailman toiseksi vanhin arkkitehtuurimuseo. Museo järjestää näyttelyitä Suomessa ja ulkomailla. Sen toimintaan kuuluu arkiston ja kirjaston ylläpito, tutkimus, julkaiseminen ja tietopalvelut. Ratikkamuseo
Vaunuhallin muuttaminen museoksi alkoi 1980-luvun puolivälissä, joka valmistui vuonna 1992. Lokakuussa 1993 Helsingin kaupungin liikennelaitos luovutti museokokoelmansa Helsingin kaupunginmuseolle ja Raitioliikennemuseo avattiin yleisölle. Museoon on ilmainen sisäänpääsy. Espoon kaupunginmuseo
Museon toinen näyttävä hanke on yhteistyö Mankbyn keskiaikaisen kylätontin arkeologisten kaivausten kanssa. Mankby oli Espoon Kauklahdessa sijainnut 1500-luvulle asti asuttuna ollut kylä, joka autioitui Espoonkartanon perustamisen jälkeen. Arkeologisena kohteena Mankby on ainutlaatuinen kokonaisuus, ja 2000-luvun tutkimukset ovatkin antaneet paljon uutta tietoa keskiaikaisesta Suomesta. Espoon kaupunginhallitus on päättänyt tehdä Mankbystä tulevaisuudessa arkeologisen puiston, mutta hankkeen aikataulu on avoin. Helsingin tuomiokirkko
Tuomiokirkko on osa 1820–1850-luvuilla rakennettua Helsingin empirekeskustaa. Keskustan asemakaava on Johan Albrecht Ehrenströmin käsialaa, ja tärkeimmät rakennukset suunnitteli Carl Ludvig Engel. Ehrenströmin asemakaavassa Senaatintorin pohjoispuolinen kallio oli varattu luterilaisen pääkirkon paikaksi. Engel laati jo vuonna 1818 ensimmäiset suunnitelmat kirkosta ja hioi sen arkkitehtonista tyyliä vuosikymmenen ajan. Uschakoffin talo
Helsingin kaupunki osti Uschakoffin talon vuonna 1961. Uschakoffin talon sisäosat purettiin julkisivuja ja Jugendsalia lukuun ottamatta vuosina 1965–1968 tehdyissä muutostöissä jotka suunnitteli arkkitehti Aarno Ruusuvuori. Jugendsali muutettiin Helsingin kaupungin tiedotustilaksi vuonna 1983 ja nykyisin salissa toimii kahvila-ravintola. Uschakoffin talossa sijaitsee myös heinäkuussa 2018 avattu Market Helsinki, joka on kolmen suomalaisen brändin (R/H Studio, Papu, Frantsila) yhteismyymälä. Helsinki
Empire-keskustan rakentamisen jälkeen Helsingissä oli hiljaisempi rakennuskausi 1860-luvulle asti. Monet uudet liikerakennukset olivat neljä-, viisi- tai kuusikerroksisia, ja ne toivat viitteitä mannermaiseen arkkitehtuuriin. Uuden sukupolven huomattavin arkkitehti oli uusrenessanssia edustanut Theodor Höijer, joka suunnitteli muun muassa Pohjoisesplanadille ehjän kaupunkikuvallisen kokonaisuuden. Höijerin piirustusten mukaan on rakennettu muun muassa Ateneumin taidemuseo (1887), jonka arkkitehtuuriin kuuluvat monet korkokuvat ja patsaat, ja Rikhardinkadun kirjasto. Suomen Pankkia vastapäätä sijaitsee uusrenessanssityylinen Säätytalo (1891). Sibelius-museo
Arkkitehti Woldemar Baeckman sai vähitellen 1960-luvun puolella tehtäväkseen piirtää Åbo Akademille Sibelius-museon, jossa sitä ennen vaihtelevissa tiloissa toiminut museo saisi vihdoinkin pysyvät tilat. Baeckmanin alkuperäisissä suunnitelmissa museorakennukseen kuului myös erillinen lisäsiipi joen puolella yliopiston kuorotoimintaa varten. Ennen lopullisia piirrustuksia tehtiin tutkimustöitä vuosina 1963 ja 1966, joiden tuloksena mahdollisesti luovuttiin ajatuksesta rakentaa erillinen lisäsiipi museon vierelle. Syksyllä 1966 lopulliset suunnitelmat valmistuivat ja jo seuraavana vuonna museon rakennustyöt käynnistyivät. Nämä työt valmistuivat helmikuussa 1968, jolloin rakennus myös vihittiin käyttöön. Helsingin kaupungintalo
Seurahuone toimi rakennuksessa vuoteen 1913 saakka. Helsingin kaupunki oli sen tontin lunastanut itselleen jo aiemmin, vuonna 1901, aikeenaan rakentaa sille uusi kaupungintalo. Rakennus olikin purku-uhan alla, mutta se päätettiin lopulta kuitenkin säilyttää ja mukauttaa uuteen käyttötarkoitukseensa, kaupungintaloksi. Helsingin taidemuseo HAM
Hanke kaatui Helsingin kaupunginhallituksen äänestyksessä 2. toukokuuta 2012 äänin 8–7. Ruiskumestarin talo
Alun perin Ruiskumestarin talon rakennutti merimiehen leski Kristina Wörtin. Työt käynnistyivät aikana, jolloin Helsinkiä rakennettiin muutoinkin kiivaasti. Muun muassa Keisarillinen Suomen Senaatti päätettiin rakentaa tuolloin Kruununhakaan. Helsingistä oli tullut Suomen pääkaupunki kuusi vuotta aiemmin vuonna 1812. Ruiskumestari Alexander Wickholm osti rakennuksen Kristina Wörtiniltä vuonna 1859. Tontti rakennuksineen säilyi Wickholmin suvussa vuoteen 1974, jolloin ruiskumestarin tyttärentytär Martta Bröyer myi sen Helsingin kaupungille. Museo avattiin yleisölle 1980. Sitä ennen se peruskorjattiin 1978-1980. Peruskorjauksen suunnitteli Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehti Aino Tandefelt-Laurila. Helsingin kaupunginkirjasto
Kun Rikhardinkadun kirjasto oli saatu valmiiksi, nousi esiin kysymys sivukirjastojen perustamisesta. Kirjaston johtokunta huomautti 1898 että esikaupungit olivat vailla kirjastoja tai puutteellisesti toimivien yksityiskirjastojen varassa. Vuosina 1898–1899 perustettiinkin sivukirjastot Töölöön ja Punavuoreen sekä otettiin kaupungin hallintaan yksityinen Sörnäisten Kansankirjasto, josta tuli Kallion kirjasto. Vuonna 1908 avattiin Vallilan sivukirjasto ja vuonna 1926 Käpylän sivukirjasto. Sivukirjastot toimivat vuokratiloissa, lukuun ottamatta Kallion kirjastoa, joka sai 1912 kaupunginarkkitehti Karl Hård af Segerstadin suunnitteleman komean kirjastorakennuksen. Helsingin kaupunginkirjasto
Helsingin kaupunginkirjasto (vuoteen 1910 "Helsingin kansankirjasto") on Helsingin kaupungin omistama Suomen suurin yleinen kirjasto. Kirjastolla on nyt 36 toimipistettä ja sen kokoelmassa on noin 1,6 miljoonaa kirjaa. Kirjasto tarjoaa asiakastietokoneillaan pääsyn internetiin ja tavallisten toimisto-ohjelmien lisäksi valikoiman eri tietokantoja. Kaupunginkirjasto on osa HelMet-kirjastoa. Albert Theodor Böök
1900-luvun alussa Böök teki aloitteen Hämeenlinnan Historiallis-Muinaistieteellisen museon eli nykyisen Hämeenlinnan kaupungin historiallisen museon perustamisesta. Taustalla oli pettymys Tampereen voitettua kilpailun Hämeen museon sijoituspaikasta vuonna 1906. Hämeenlinnan museohanke toteutui vuonna 1910. Böökistä tuli vuonna 1912 avatun museon johtokunnan puheenjohtaja ja museon ensimmäinen hoitaja, jona hän toimi vuoteen 1925 asti. Böök oli myös perustamassa Suomen museoliittoa vuonna 1923. Hän oli liiton keskushallituksen jäsen vuosina 1923–1927 ja liiton varapuheenjohtajana 1924–1926. Suomen museoliiton kunniajäseneksi hänet valittiin vuonna 1935. Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Varhaisin naiskuvanveistäjän julkinen teos Helsingissä on Hilda Flodinin "Vuolukivinaamiot", jotka valmistuivat Aleksanterinkatu 44:n portaaliin vuonna 1901. Helsingin Musiikkitalo
Sibelius-Akatemia käynnisti musiikkitalohankkeen jo vuonna 1992. Vuonna 1994 hanketta lähdettiin kehittämään paperilla. Vuosina 1999–2000 Musiikkitalon suunnittelusta järjestettiin kaksivaiheinen arkkitehtuurikilpailu. Sen voitti arkkitehtitoimisto LPR-arkkitehdit Oy teoksella "A Mezza Voce". Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Töölönlahden asemakaavan muutoksen vuonna 2002. Kaavamuutos loi edellytykset musiikkitalon rakentamiselle mutta hävitti paikalla olleen kaupunkihistorian. Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi esityksen kokouksessaan 21. marraskuuta 2016 äänin 8–7. Puolesta äänesti neljä kokoomusjäsentä, yksi RKP:läinen, yksi vihreä ja yksi keskustan jäsen, vastaan taas kolme SDP:n, kaksi Vasemmistoliiton jäsentä, yksi perususuomalainen ja yksi vihreiden jäsen. Jotta kolmas Guggenheim-ehdotus olisi voitu toteuttaa, esitys taidemuseon rakentamiseksi olisi pitänyt vielä hyväksyä Helsingin kaupunginvaltuustossa. Museum of London
Museum of London on Lontoon kaupunginmuseo, joka esittelee Lontoon historiaa kivikaudelta nykypäivään. Sen ulkopuolella on pala roomalaisten rakentamaa kaupunginmuuria. Museo sijaitsee 1970-luvulla rakennetuissa tiloissa, ja se on ensimmäisiä museoita, joka pyrki luomaan kokonaisvaltaisen elämyksen pitkien lasivitriinien sijaan. Museon tiloissa on huoneita eri aikakausilta, esimerkiksi kokonainen kadunpätkä Viktorian ajalta. Sisäänpääsy on ilmainen. Lähin metroasema on St. Paul's. Kishō Kurokawa
Kurokawan myöhempiin töihin kuului laaja kirjo erilaisia julkisia rakennuksia ja kaupunkisuunnitteluhankkeita. Niihin lukeutuvat muun muassa Osakan Sony Tower (1976), Osakan kansallinen etnologinen museo (1977), Japanin kansallinen bunraku-teatteri (1988), Hiroshiman nykytaiteen museo (1989), Kazakstanin pääkaupungin Astanan yleissuunnitelma 1990-luvulla ja Amsterdamin Van Gogh -museon lisärakennus (1998), jota kritisoitiin sopimattomaksi kaupunkiin. Erityistä huomiota ja ylistystä sai osakseen kuitenkin Kuala Lumpurin kansainvälinen lentoasema (1998) lentokentän toimintojen lomaan tuotuine trooppisine sademetsineen. Japaniin toteutetuista suurista rakennushankkeista Kurokawan viimeiseksi jäi Tokion kansallinen taidekeskus. Hämeenlinnan taidemuseo
Hämeenlinnan Keinusaareen valmistui valtion viljamakasiineista nuorin ja uusin vuonna 1852. Se on suunnitellut C. L. Engelin seuraaja, valtionarkkitehti Ernst Lohrmann (1803—1870). Tämä punatiilinen rakennus on huomattavasti päärakennusta yksinkertaisempi ja arkisempi. Siinä on kaksi kerrosta, ja se toimi viljavarastona ja yleensä varastona aina Hämeenlinnan kaupungin ostoon saakka eli vuoteen 1949. Tämän jälkeen se oli sekä taidemuseon että Hämeenlinnan kaupunginmuseon kylmänä varastotilana aina vuoteen 1995 saakka. Helsingin yliopiston Observatorio
Helsingin yliopiston Observatorio oli vuosina 1834–2009 toiminut Helsingin yliopistoon kuulunut tieteellinen laitos. Observatorion rakennuksessa on vuodesta 2012 toiminut "Helsingin observatorio" -niminen näyttely- ja yleisökeskus, joka on osa Helsingin yliopistomuseota. Museo
Museorakennuksista on tullut 1900-luvun lopulla oman aikansa merkkipaaluja. Ne ovat olleet suuria rakennuskohteita, joiden rakentamiseen on järjestetty kansainvälisiä arkkitehtuurikilpailuja ja käytetty valtavia rahasummia. Kehitys on näkynyt erityisen vahvasti taidemuseoissa, ja esimerkiksi 1990-luvulla Bilbaoon rakennettu yli 500 miljoonaa euroa maksanut Guggenheim-museosta on tullut Baskimaan suurin nähtävyys. Varsinainen taidekokoelma on jäänyt Bilbaossa omaperäisen museoarkkitehtuurin varjoon. Helsingin kaupunginkirjasto
1800-1900-lukujen taitteessa kirjaston vuotuinen lainausmäärä ylitti 200 000 lainaa. Vuonna 1912 siirryttiin maksuttomaan lainaukseen ja lainausmäärä kohosi nopeasti 500 000:een. Miljoonan lainan raja ylitettiin vuonna 1930. Nopean kasvun seurauksena Rikhardinkadun kirjasto alkoi käydä ahtaaksi ja sitä korotettiin 1922 kolmannella kerroksella. Kirjaston johtokunta käynnisti vuonna 1912 hankkeen uuden pääkirjaston rakentamiseksi, mikä aloitti vuosikymmeniä kestäneen kiistelyn kirjaston sijoituspaikasta. Vuonna 1930 järjestettiin arkkitehtikilpailu uuden pääkirjaston rakentamiseksi Etu-Töölöön Museokadun ja Dagmarinkadun kulmatontille. Tehtävä annettiin Eliel Saariselle, joka kuitenkin totesi tontin tarkoitukseen sopimattomaksi. Tämän jälkeen sijoituspaikan etsiminen alkoi uudelleen. 1935 kaupunginvaltuusto osoitti kirjastolle tontin Kalliosta Eläintarhanlahden huvila-alueelta (nykyisen Helsingin kaupunginteatterin kohdalta), mitä kirjasto kuitenkin piti täysin sopimattomana paikkana. Toisen maailmansodan syttyminen 1939 hautasi pääkirjastohankkeen vuosikymmeniksi eteenpäin. Helsingin taidemuseo HAM
Guggenheim Helsinki -suunnitelma oli Helsingin kaupungin Solomon R. Guggenheimin säätiöltä tilaama yhteistyöselvitys Guggenheim Helsinki -taidemuseon aikaansaamiseksi. Selvityksessä kartoitettiin uuden taidemuseon mahdollisia tehtäviä ja rakenteita sekä sitä, millaiseksi museon näyttelytoiminta ja pedagoginen ohjelmisto voisi muodostua. Helsingin taidemuseo HAM
HAM eli Helsingin taidemuseo (Helsinki Art Museum ja Helsingfors konstmuseum) (ennen 15. huhtikuuta 2010 Helsingin kaupungin taidemuseo) toimii Tennispalatsissa kaupungin keskustassa. Lisäksi museon ylläpitämässä Kluuvin galleriassa esitellään ajankohtaista kotimaista nykytaidetta. Suomi 2010-luvulla
Helsingin Musiikkitalo valmistui Töölönlahteen vuonna 2011. Suomen ensimmäisen musiikkimuseon, Finnish Music Hall of Famen, on tarkoitus valmistua Helsingin Pasilaan vuonna 2019. Helsingin yliopistomuseo
Yliopistomuseo luopui Arppeanumin tiloista vuoden 2014 aikana. Toiminta Snellmaninkadulla päättyi 1. kesäkuuta 2014. Uudet tilat ovat yliopiston päärakennuksessa, jossa museo avasi ovensa 26. maaliskuuta 2015. Siirron yhteydessä Luonnontieteellisen keskusmuseon kokoelmat ja Mineraalikabinetti siirrettiin Kumpulan kasvitieteellisen puutarhan ja Luonnontieteellisen museon yhteyteen. Haminan kaupunginmuseo
Haminan kaupunginmuseo sijaitsee noin vuonna 1760 valmistuneessa rakennuksessa, niin sanotussa "Katariinan palatsissa", jonka rakennutti tullipäällikkö Herman von Brummer. Talo on toiminut aikojen saatossa yksityisasuntona, meritullikamarin pakkahuoneena, leipomo-kahvilana, räätälin liikkeenä ja teollisessa käytössä. Venäjän keisarinna Katariina II ja Ruotsin kuningas Kustaa III kävivät rakennuksessa kolmen päivän ajan neuvotteluja kesällä 1783. Tästä kohtaamisesta kertova muistokyltti on kiinnitetty rakennuksen kadunpuoleiseen seinään. Tampereen kaupunginmuseo
Teknillinen museo kärsi pahoja vaurioita tulipalossa 1989, mikä pakotti kaupungin järjestelemään museotoimintaansa uudelleen. Samoihin aikoihin Tampellan tyhjeneville tehdasrakennuksille etsittiin uutta käyttöä. Museotoimi päätti rakentaa sinne nykyaikaisen museokeskuksen. Vuonna 1993 se luopui Hatanpään kartanosta. Kaupunginmuseo suljettiin, ja sen kokoelma siirtyi osaksi uutta museokeskusta. Vapriikki avautui yleisölle syksyllä 1996. Helsingin Musiikkitalo
Päärahoittajia olivat Helsingin kaupunki, Yleisradio Oy ja Senaatti-kiinteistöt. Rakennuksen omistaa Kiinteistöosakeyhtiö Helsingin Mannerheimintie 13a (Senaatti-kiinteistöt 50 %, Helsingin kaupunki 25 % ja Yleisradio 25 %) A-Insinöörit toimivat erityisasiantuntijana 2008 – 2009 ja 2009 alkaen tilaajan rakennuttamisesta vastaavana projektinjohtajana. Musiikkitalo valmistui täsmälleen aikataulussa. Parhaimmillaan työmaalla työskenteli lähes 500 työntekijää. Ilmailumuseoyhdistys
Vuonna 1973 perustettiin työryhmä miettimään valtakunnallisen ilmailumuseon perustamista. Syntyneeseen mietintöön sisältyivät laskelma ja suunnitelma uuden museon rakentamisesta. Mietinnössä museon sijaintipaikaksi esitettiin Helsinki-Vantaan lentoasemaa. Projektin tulokset annettiin VILMU-työryhmän käyttöön. Se sai mietintönsä valmiiksi vuonna 1975. Työn tuloksena Ilmailumuseoyhdistykselle luovutettiin Helsinki-Vantaan lentokenttäalueelta tontti ilmailumuseota varten 1.8.1978. Rakennustyöt aloitettiin keväällä 1979, ja Suomen Ilmailumuseo avattiin 24.9.1981. Museo on ainoa suomalainen ilmailumuseo, jolle on rakennettu uudet tilat. Espoon kaupunginmuseo
Espoon kaupunginmuseo on vuonna 1958 perustettu kulttuurihistoriallinen museo. Kaupunginmuseoon kuuluvat KAMU Näyttelykeskus WeeGeellä Tapiolassa, Talomuseo Glims Bembölessä, Koulumuseo Lagstad Espoon keskuksessa ja Huvilamuseo Villa Rulludd meren rannalla Kaitaalla. Espoon kaupunginmuseo kertoo museokokoelman, näyttelyiden ja tapahtumien avulla Espoon kaupunkilaitoksen ja espoolaisten historiasta. Kaupunginmuseon tehtävänä on vaalia, tutkia ja tallentaa Espoon alueen ja sen asukkaiden historiaa ja kulttuuriperintöä monin eri tavoin sekä esitellä ja kertoa siitä tämän päivän ihmisille. Hämeenlinnan kaupunginmuseo
Hämeenlinnalaisen opettajan Albert Theodor Böökin aloitteesta syntynyt museo perustettiin vuonna 1910 nimellä "Hämeenlinnan Historiallis-Muinaistieteellinen museo". Ensimmäinen näyttely avattiin kaksi vuotta myöhemmin. Museo toimi pitkään kaupungin keskustassa, Lukiokadun ja Linnankadun kulmassa sijaitsevassa rakennuksessa, kunnes muutti vuonna 2001 Hämeen linnan läheisyydessä sijaitsevaan entiseen vankilarakennukseen. Hämeen linnan päälinnaan museo siirtyi 2013. Vankilarakennuksessa on oli pitkään museon toimisto. Karl Konrad Meinander
Meinander oli 1912 mukana perustamassa Helsingin kaupunginmuseota, jonka intendenttinä toimi. Hän oli myös Kansallismuseon historiallisen osaston intendentti vuosina 1912-33. Helsingin kaupungintalo
Helsingin kaupunginvaltuusto kokoontui rakennuksessa vuosina 1932–1965. Nykyisin valtuuston kokoussali on saman korttelin keskelle rakennetussa uudisrakennuksessa. Helsingin työväentalo
Helsingin työväenyhdistyksen rakennuttama työväentalo valmistui vuonna 1908. Sen julkisisivu tehtiin rakennuspaikalta louhitusta graniitista, jota varastoitiin myös vuonna 1925 valmistunutta laajennusosaa varten. Lisäksi kiveä käytettiin tonttia ympäröivään aitaan sekä viereisen rantakadun päällystämiseen. Rakennuksen vanhin osa edustaa tyylisuunnaltaan myöhäisjugendia. Julkisivua, pääportaikkoa ja juhlasalia koristavat erilaiset työkaluaiheet ja ammattikuntien symbolit. Lisäksi koristelu käsittää geometrisia kuvioita ja luontoaiheisia ornamentteja. Sisääntulokerroksessa sijaitsevan Siltasaari-salin seiniä puolestaan koristavat muusikkoaiheiset friisit 1920-luvulta, jolloin paikalla toimi elokuvateatteri.
Sisällissodan loppuvaiheessa käydyn Helsingin taistelun aikana huhtikuussa 1918 työväentalo vaurioitui pahoin ja sen torni sekä juhlasali jouduttiin rakentamaan uudelleen. Arkkitehti Karl Lindahl suunnitteli myös vuonna 1925 valmistuneen lisärakennuksen. Hänen käsialaansa ovat lisäksi juhlasalin loisteliaat valaisimet. 1920-luvun klassismia edustavan laajennuksen yhteydessä valmistuivat nykyinen pääsisäänkäynti, ala-aula ja toisen kerroksen ravintolasali. 1990-luvun puolivälissä rakennusta entisöitiin alkuperäissuunnitelmien mukaisesti, muun muassa ravintola ja ala-aula palautettiin 1920-luvun asuunsa. Vanhalla puolella sijaitsevat kokoustilat remontoitiin 2000-luvun alussa, jolloin ne myös nimettiin talon historiassa vaikuttaneiden henkilöiden mukaan. Muutamaa vuotta myöhemmin kunnostettiin myös rakennuksen torniosa. Helsingin metro
Yleisölle avoimet koeajot Hakaniemen ja Itäkeskuksen välillä aloitettiin 1. kesäkuuta 1982 (kello 5.32), mutta metron viralliset avajaiset olivat vasta 2. elokuuta, viisi vuotta alkuperäisestä aikataulusta myöhässä. Metro avattiin siis vasta 27 vuotta sen jälkeen, kun aloite sen rakentamisesta oli tehty. Säännöllinen, kokopäiväinen liikennöinti koko välillä Rautatientori–Itäkeskus alkoi seuraavana päivänä. Kaupunginvaltuusto oli vuonna 1977 hyväksynyt metron siirtämisen metrotoimistolta Helsingin kaupungin liikennelaitokselle. Metrotoimisto ja metrotoimikunta lakkautettiin vuoden 1982 lopussa. Helsingin metro
Ensimmäiset koejunat oli suunniteltu automaattijuniksi, joissa ei tarvittu kuljettajaa. Jo tuolloin Helsingin metrosta suunniteltiin automaattista, ja automaattijunien koeajot aloitettiin 5. huhtikuuta 1974. Sittemmin tästä suunnitelmasta luovuttiin ja päädyttiin täysin manuaalisesti ajettaviin juniin ja tavanomaiseen rautateiden asetinlaite- ja opastinjärjestelmään. Yksi koejuna myös paloi vuonna 1973 metrovarikkoalueella, mikä johti moniin parannuksiin junien paloturvallisuudessa, kuten penkkien pehmusteista luopumiseen. Koejunia ei koskaan käytetty matkustajaliikenteeseen, ja viimeiset niistä romutettiin vuonna 1988.
Metrotoimikunta tilasi vuonna 1974 sarjajunan prototyypin ja antoi jatkotilauksesta takuun ohittaen kaupunginvaltuuston. Vuonna 1976 metrotoimikunta sekä Strömbergin ja Valmetin perustama Metrovaunut-yhtiö allekirjoittivat sopimuksen 13 kuusivaunuisen metrojunan valmistamisesta. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa, ja kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston, ilman tarjouskilpailua ja asiakirjat julistettiin salaisiksi. Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura myönsi Metrovaunut-yhtiölle lainan vaunuja varten, ja metrotoimiston johtaja Unto Valtanen lupasi metrotoimiston hoitavan korot, jolloin kaupunki maksoi ulkopuolisille myöntämänsä velan korkoja itselleen.Louhivuori 2007, s. 10 Aura oli ylittänyt valtuutensa, mutta menettelystä ei myöhemmissä selvityksissä kuitenkaan nähty koituneen kaupungille varsinaista haittaa. Luettelo Helsingin vanhimmista rakennuksista
Tämä on epätäydellinen luettelo Helsingin vanhimmista rakennuksista. Helsingin kaupungin vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvun puoliväliltä. Seurasaaressa on tätäkin vanhempia rakennuksia, mutta nämä eivät sijaitse alkuperäisillä paikoillaan. Helsingin vanhin muualta tuotu rakennus on 1680-luvulta peräisin oleva Karunan vanha kirkko, ja Kantakaupungin vanhin on vuonna 1757 valmistunut Sederholmin talo. Helsingin kantakaupunki rakennettiin pitkälti toiseen maailmansotaan mennessä, ja osittain sen jälkeenkin. Tällä sivulla olevassa luettelossa näkyvät pääosin ainoastaan Kaartinkaupungissa, Kampissa, Katajanokalla, Kluuvissa, Kruununhaassa, Punavuoressa, Ullanlinnassa ja Suomenlinnassa sijaitsevat, ja ennen vuotta 1890 valmistuneet rakennukset. Luettelosta puuttuu mm. Pukinmäen kartano 1800-luvulta, Spaakin talo 1700-luvulta sekä muita Arabian/Vanhakaupungin 1800-luvun rakennuksia, Sörnäisten vankila, Santahaminan vanhimmat rakennukset 1850-luvulta, "Stidilä" rak. 1874. Vuosaaressa sekä Husön kartanossa on rakennuksia jotka ovat 1800-luvun puolessavälissä rakennettuja. 1880-luvun lopun taloja on niin paljon, ettei kaikkia ole listattu. Helsinki
Jugendin alkuvaiheessa näkyivät kansainväliset arkkitehtuurisuuntaukset, mistä todistavat keskustan useat liikerakennukset ja Suomen Kansallisteatteri (1902). Jugendin toisen vaiheen, Kansallisromantiikan kauden merkittävimpiin töihin kuuluvat Gesellius–Lindgren–Saarisen Pohjolan talo ja kauden päättävä Kansallismuseo sekä Lars Sonckin Puhelinyhdistyksen talo. Kansallismuseon ulkoasu mukailee kansallisromanttisesti Suomen keskiaikaisia linnoja, mutta sisältä se edustaa lähinnä jugendtyyliä. Myöhäisjugendissa arkkitehtuuri palasi klassisiin aiheisiin. Ajanjakson tärkein arkkitehtuurikilpailu järjestettiin Helsingin rautatieasemasta. Eliel Saarinen voitti sen kansallisromanttisella ehdotuksella, mutta ehdotus muuttui lopulta kritiikin jälkeen kohti konstruktivismia ja rationalismia. Designmuseo
Museorakennuksen on suunnitellut Gustaf Nyström vuonna 1894, ja siinä toimi vuoteen 1977 asti yksityinen ruotsinkielinen oppikoulu Läroverket för gossar och flickor. Rakennuksen omistaa Senaatti-kiinteistöt. Muotoilun World Design Capital Helsinki 2012 -teemavuoden kesällä museoiden välisellä piha-alueella sijaitsi Paviljonki-tapahtumakeskus. Heinolan museot
Heinolan kaupunginmuseon rakennuksen piirustukset on allekirjoittanut maanmittausinsinööri A. F. Stormbom. Rakennuksen julkisivua leimaa pitkä ikkunarivi, joka on saanut molempiin päihinsä korosteeksi päätykolmiot eli frontonit reunimmaisten ikkunoiden päälle. Koristelu on vähäistä keskittyen lähinnä kattolistassa kulkevaan hammaslistaan sekä kuistin ikkunoiden ruutujakoon.
Talon rakennutti itselleen vuonna 1872 kauppias Ulrik Lindholm (1825–90). Hän oli kotoisin Hollolasta. Lindholm loi itselleen omaisuuden, johon kuului mm. viinatehdas ja useita kauppaliikkeitä. Hän määräsi testamentissaan koko omaisuutensa sosiaalisiin tarkoituksiin sekä mm. nykyisen museorakennuksen Heinolan kaupungille, joka muutti sen pian raatihuoneeksi. 
Heinolan kaupunginmuseo on toiminut rakennuksessa vuodesta 1984 lähtien. Taloa muutettaessa museoksi pyrittiin rakennuksen alkuperäistä asua palauttamaan mm. ottamalla esiin leveät lattialaudat, rakentamalla seiniä alkuperäisille paikoilleen sekä sulkemalla myöhemmin tehtyjä ikkuna- ja oviaukkoja. Helsingin taidemuseo HAM
Helsingin taidemuseon synty liittyi galleristi Leonard Bäcksbackan lahjoittamaan kokoelmaan, jota varten suunniteltu valkoinen taidemuseorakennus valmistui Meilahteen puiston keskelle vuonna 1976. Museorakennuksen suunnitteli arkkitehti Tero Aaltonen. Tampereen taidemuseo
Laajennuksen ensimmäinen, maanalainen vaihe toteutettiin vuosien 1982–1984 peruskorjauksen yhteydessä. Vuonna 1985 Tampereen Taideyhdistys luovutti taidemuseon Tampereen kaupungille sillä ehdolla, että museolle tehtäisiin uusi päärakennus entisen viereen. Arkkitehti Antti Ilveskoski suunnitteli taidemuseolle uudisrakennuksen, joka oli tarkoitus yhdistää vanhaan osaan maanalaisten tilojen välityksellä. Hanke kirjattiin Tampereen kaupungin kuntasuunnitelman toteuttamisosaan vuonna 1985, kun kaupunginjohtajana toimi Pekka Paavola. Kaupunginjohdon vaihduttua uudisrakennushankkeesta kuitenkin luovuttiin, ja se hävisi kuntasuunnitelmasta vuonna 1988. Woldemar Baeckman (arkkitehti)
Woldemar Baeckman (1. maaliskuuta 1911 Pietari – 11. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka on suunnitellut muun muassa Etu-Töölössä osoitteessa Runeberginkatu 14–16 sijaitsevan Helsingin kauppakorkeakoulun päärakennuksen yhdessä Hugo Harmian kanssa. Heidän suunnitelmansa voitti 1941 järjestetyn suunnittelukilpailun, mutta rakentamaan päästiin vasta 1948 ja rakennus valmistui 1950. Muita Baeckmanin töitä ovat Helsingin Koskelan raitiovaunuhallit, Turun Sibelius-museon rakennus ja useita Åbo Akademin rakennuksia. Sibelius-museo on 1960-luvun modernismin omaperäisimpiä luomuksia. Helsinki
Helsingin arkkitehtuurissa huomattavimmat tyylisuunnat ovat uusklassismi, jugend ja funktionalismi. Suurin osa Helsingin rakennuksista on rakennettu vuoden 1808 tulipalon jälkeen. Helsingin kantakaupungin vanhin säilynyt rakennus on Sederholmin talo (1757) Senaatintorin ja Katariinankadun risteyksessä. Myös Suomenlinnassa on 1700-luvulla valmistuneita rakennuksia, muun muassa Kustaanmiekan Kuninkaanportti (1753–1754). Kulttuurien museo
Kulttuurien museo avattiin Tennispalatsissa Helsingissä 18. toukokuuta 1999. Vuokrasopimus Tennispalatsissa päättyi vuoden 2013 lopussa, ja näyttelyt Tennispalatsissa suljettiin 19.5.2013. Vuonna 2014 Kulttuurien museo muutti Kansallismuseo-rakennukseen. Tampereen taidemuseo
Tampereen taidemuseo on tamperelainen museo, joka on avattu yleisölle 31. lokakuuta 1931. Se on Sisä-Suomen vanhin ja koko maan kolmanneksi vanhin taidemuseo. Taidemuseon rakennus sijaitsee Amurin kaupunginosassa Pyynikintorin läheisyydessä. Museo on ollut Tampereen kaupungin omistuksessa vuodesta 1985, ja se toimii nykyään osana kaupungin museotointa. Alun perin Tampereen taidemuseon toiminnasta ja sen kokoelmista vastasi Tampereen Taideyhdistys. Yhdistys tukee yhä museon toimintaa, samoin kuin Tampereen taidemuseon ystävät -yhdistys.
Tampereen taidemuseo on vuodesta 2005 lähtien hallinnoinut omien kokoelmiensa lisäksi Tampereen nykytaiteen museon kokoelmaa ja Tampereen kaupungin taidekokoelmaa. Sillä on tätä nykyä hallussaan Suomen toiseksi suurimmat taidekokoelmat: yhteensä yli 14 000 teosta lähes 2 000 taiteilijalta. Suurin osa teoksista on kotimaista taidetta 1800- ja 1900-luvuilta. Painopisteitä ovat mm. tamperelainen taide ja suomalainen mitalitaide. Yksittäisistä taiteilijoista ovat parhaiten edustettuina Tove Jansson, Tuulikki Pietilä, Magnus Enckell, Kalle Löytänä ja Matti Petäjä. Suomen kansallismuseo
Kansallismuseon rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Toimiston lopetettua toimintansa museon suunnittelua jatkoi Eliel Saarinen. Ulkoasu jäljittelee vapaasti Suomen eri aikakausien arkkitehtonisia aiheita, mm. keskiaikaisia kirkkoja ja linnoja. Arkkitehtuuri edustaa kansallisromantiikkaa, ja sisäosat ovat pääasiassa jugendia. Museo rakennettiin 1905–1910, ja se avattiin yleisölle vuonna 1916. Museo nimettiin virallisesti Suomen kansallismuseoksi maan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1917. Viimeisimmän suuren peruskorjauksen jälkeen museo avattiin heinäkuussa 2000. Teatterimuseo
Alkuvaiheessa oli tarkoitus kerätä kokoelmiin pääkaupungin teatteritoimintaa koskevaa aineistoa, mutta se kuitenkin aloitti tallentamaan koko suomalaisen teatterin historiaa. Vuonna 1992 Helsingin teatterimuseosäätiö muutettiin Teatterimuseosäätiöksi ja Helsinki jäi pois myös Teatterimuseon nimestä. Vuonna 1994 Teatterimuseo nimettiin valtakunnalliseksi erikoismuseoksi. Konstsamfundet
Föreningen Konstsamfundet ehdotti syyskuussa 2013 Helsingin kaupungille uuden taidemuseon rakentamista Lasipalatsiin ja Lasipalatsin aukiolle. Toukokuussa 2014 Helsingin kaupunginvaltuusto päätti yksimielisesti hyväksyä hankkeen edellyttämän uuden kiinteistöyhtiön perustamisen ja Lasipalatsin rakennuksen siirron kiinteistöyhtiölle. Amos Rexin rakennustyöt alkoivat tammikuussa 2016. Kenkämuseo
Ajatus kenkämuseon perustamisesta Tampereelle syntyi vuonna 1937 Kenkä- ja nahkamiesten kerhossa. Etenkin kenkätehtailija Väinö Huttunen oli asiassa aktiivinen. Kokoelman keruu alkoi jo samana vuonna, mutta se eteni hitaasti. 1960-luvulla hanke sai uutta vauhtia, kun Mikko Westerberg ja Reino Vaala keräsivät tehtailta edustavan kenkäkokoelman. Tampereen kaupunki lähti mukaan museoprojektiin, ja vuonna 1971 kenkä- ja nahkamuseo sai tilat Tampereen teknillisestä museosta. Kenkämuseo-osio oli siellä esillä vuoteen 1982 asti, jolloin se purettiin ja korvattiin kuminäyttelyllä. Narinkka (kirjasarja)
Narinkka on Helsingin Kaupunginmuseon julkaisema vuosikirjasarja. Vuosikirjoja on ilmestynyt vuodesta 1976 lähtien. Useimmat teokset ovat artikkelikokoelmia. Joukossa on myös esimerkiksi kaksi Signe Brander valokuvia esittelevää teosta, "Signe Brander – 1869–1942" (2004) ja "Foto Signe Brander" (2009). Teoksesa "Helsinki 1700" on muun muassa artikkeleita Johan Sederholmista ja 1700-luvun elämästä Helsingissä sekä artikkeli "Helsinkiläiset rikolliset vuosina 1724–1741". Sofiankatu
Suurimman osan 1900-lukua Sofiankadun varrella oli pelkästään toimistoja, ja kadun yleisilme oli hyvin hiljainen. Katu alkoi kuitenkin jälleen elävöityä vuosisadan lopulla: pääpoliisiasema siirtyi 1980-luvulla Pasilaan, ja vuonna 1995 Helsingin kaupunginmuseo sai käyttöönsä sen entisen talon. Kaupunginmuseon yhteydessä toimii myös elokuvateatteri Kino Engel. Kaupunginmuseon ja elokuvateatterin lisäksi kadun varrella on nykyisin antikvariaatti ja ravintoloita. Rakennusten ylemmissä kerroksissa on edelleen kaupungin virastoja, ja Sofiankadulta on käynti myös kaupungintalokorttelin keskellä olevaan valtuuston istuntosaliin. Sofiankatu muutettiin museokaduksi vuonna 1998. Katu jaettiin kolmeen osaan, joista kukin päällystettiin ja kalustettiin eri aikakauden tyylillä. Museo lakkautettiin osana Torikorttelit-uudistusta. Helsingin kaupunginteatteri
Toiminta nykyisessä teatterirakennuksessa Eläintarhanlahden rannalla alkoi syksyllä 1967. Helsingin kaupunginteatterilla on kaksi edeltäjää, joiden historia on värikäs ja merkittävä osa suomalaista teatterihistoriaa. Vanhimman perusosan juuret ulottuvat 1900-luvun alkuun. Helsingin Työväenteatterin viralliseksi perustamisvuodeksi on merkitty 1902, Kansan Näyttämön 1907. Koiton Näyttämön yhdistyessä Kansan Näyttämöön 1934 syntyi Helsingin Kansanteatteri. Nämä kaksi yhdistyivät Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriksi 1948. Tässä vaiheessa omat työtilat olivat vasta kaukainen haave. Tärkeimpiä esityspaikkoja olivat Koiton näyttämö, Vallilan näyttämö ja Vanha ylioppilastalo. Kaupunginteatteri syntyi Kansanteatteri-Työväenteatterista vuonna 1965, jolloin Helsingin teatterisäätiö perustettiin. Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Guggenheim Bilbao oli ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa toteutunut Guggenheimin yhteistyöhanke rakennuksena. Se toi Baskimaahan yli miljardi dollaria ensimmäisenä viitenä toimintavuotenaan, enemmän kuin kymmenen kertaa museon rakennuskustannukset ja yli 190 miljoonaa dollaria paikallisina verotuloina. Helsingin kaupunginjohtaja Jussi Pajunen kertoi suunnitteluryhmänsä keskustelleen Bilbao Guggenheimin ja Baskialueen ihmisten kanssa ja kuulemansa olleen innostavan. Vuonna 1997 valmistuneesta Bilbaon Guggenheimista on tullut eräänlainen malli muille talousvaikeuksissa ponnisteleville kaupungeille, jotka ovat kosiskelleet Guggenheimin säätiötä mahdollisuudesta museon rakentamiselle. Soveltuvuustutkimuksia on tehty useiden kaupunkien, kuten Rio de Janeiron ja Taiwanin Taichungin kanssa, mutta hankkeet eivät ole toteutuneet, kuten eivät myöskään toiveet museon rakentamisesta Hongkongiin. Hankkeista on toteutumassa Guggenheim Abu Dhabi, joka valmistunee vuonna 2017. Urheilumuseo
Museon kokoelma oli sijoitettu alkuun yhteen Helsingin II Suomalaisen tyttökoulun luokkahuoneeseen, mutta Valtion Urheilulautakunta päätti jo 1920-luvun lopulla, että Urheilumuseolle varattaisiin tilat suunnitteilla olleen Olympiastadionin siipirakennuksesta. Museon oli tarkoitus muuttaa stadionille heti sen valmistumisvuonna 1938, mutta Helsingin saatua järjestettäväkseen vuoden 1940 olympialaiset muutto viivästyi. Museon tilat luovutettiin olympialaisten järjestelytoimikunnan käyttöön. Olympialaisten peruunnuttua toisen maailmansodan vuoksi museo pääsi muuttamaan tiloihin lokakuussa vuonna 1940. Museon ovet avattiin yleisölle ensimmäisen kerran elokuussa vuonna 1943 jatkosodan keskellä. Helsingin taidemuseo HAM
Tennispalatsin funkkisrakennus valmistui vuonna 1937 alun perin Helsingin olympialaisia varten, ja sen alaosissa myytiin autoja, kun taas kaarihallissa pelattiin tennistä. Tennispalatsin soveltuvuutta kulttuurikäyttöön alettiin pohtia vuonna 1993, jolloin sinne suunniteltiin laajat tilat sekä Helsingin taidemuseolle että Kulttuurien museolle. Näyttelytilat Tennispalatsissa avattiin vuonna 1999. Helsingin metro
Helsingin metroasemilla ja niiden läheisyydessä oli vuonna 2014 yhteensä neljätoista taideteosta. Niistä vanhin on Aimo Tukiaisen "Torielämää Hakaniemessä" (1961). Metron ensimmäinen taideteos, Ipi Kärjen värikäs seinämaalaus "Maa, ilma, tuli ja vesi" (1985) Kampin metroaseman liukuporraskuilun yläpään seinäkkeessä siirrettiin pois aseman muutostöiden yhteydessä. Myös Kampin aseman läheisyydessä ollut Anu Matilaisen veistosaltaasta nouseva sommitelma "Liike" (1985) siirrettiin varastoon uuden Kampin rakennustöiden alta kesällä 2002. Luonnontieteellinen museo (Helsinki)
Museorakennuksen alkuperäinen käyttäjä oli vuonna 1870 perustettu Helsingin venäläinen poikakoulu eli Aleksanterin kimnaasi. Uusbarokkia edustavan koulurakennuksen suunnittelivat opetusneuvos V. V. Belevitsch ja arkkitehti Lev Shishko, ja se vihittiin käyttöön vuonna 1913. Rakennus tehtiin edustavaksi, jotta siihen olisi myöhemmin voitu sijoittaa kaavailtu Helsingin venäläinen yliopisto. Akropolis-museo
Lopullinen arkkitehtuurikilpailu järjestettiin vuonna 2000. Bernard Tschumin suunnittelema museorakennus valmistui vuonna 2007. Museoesineiden siirto vanhasta museosta uuteen alkoi 14. lokakuuta 2007 kestäen kuuden viikon ajan. Museo avattiin virallisesti 20. kesäkuuta 2009.