Milloin Ernst Haas tuli valokuvaaja?
Ernst Haas
Ernst Haas ei nuorena ollut kiinnostunut valokuvauksesta,[3] toisin kuin isänsä. Kun isä kuoli 1940, Haas otti kuitenkin haltuunsa isältä jääneen pimiön ja alkoi harjoitella vedostusta perhekuvien negatiivien avulla. Myös kuvaaminen alkoi pian kiinnostaa.
André Kertész
Kertész muutti etunimensä muotoon André ja käytti sitä nimeä koko loppuelämänsä. Dadaismi alkoi tuohon aikaan kiinnostaa monia valokuvaajia, ja siitä oli tulossa merkittävä suuntaus taiteilijoiden keskuudessa etenkin Ranskassa. Kertész tutustui pian suuntauksen jäseniin, ja yksi heistä, Paul Dermée, antoi hänelle nimeksi "Veli Näkijä" ja "Veli Näkevä silmä" hänen ensimmäisen yksityisnäyttelynsä aikana 1927. Se oli viittaus keskiaikaiseen luostariin, joissa kaikki munkit yhtä lukuun ottamatta olivat sokeita. Kertész jatkoi koko Pariisin-aikansa yhteyksien pitämistä muihin unkarilaisiin valokuvaajiin ja taiteilijoihin, ja myöhemmin hänestä tuli tähti heidän kanssaan pitämissään näyttelyissä. Hän vieraili useiden kuvanveistäjäystäviensä luona, ja kubismi teki häneen syvän vaikutuksen. Hän teki vapaa-aikaan muotokuvia muun muassa Piet Mondrianista ja Marc Chagallista, kirjailija Colettesta ja elokuvaohjaaja Sergei Eisensteinista. Vuonna 1928 Kertész lakkasi käyttämästä levykameroita ja siirtyi Leicaan, johon hän tottui varsin nopeasti. Tämän kauden aikana hän oli epäilemättä tuotteliaimmillaan, sillä hän otti kuvia päivittäin ja sai niitä julkaistuksi lehdissä koko 1920-luvun lopun, jolloin hän jakoi aikansa hyvin tarkkaan tilaustöiden ja oman valokuvaustyönsä kesken. 1930-luvulla Kertész sai hopeamitalin palveluksistaan valokuvauksen hyväksi Exposition Coloniale -näyttelyssä Pariisissa, johon hän osallistui. Ernst Haas
Haas rahoitti omaehtoista valokuvatuotantoaan mainostoimistojen toimeksiannoilla ja toimimalla Hollywoodin elokuvatuotantojen stillkuvaajana. Kun aikakauslehtien kuten Lifen neliväripainatus kehittyi, Haas alkoi kiertää maailmaa kuvaten näyttävästi julkaistuja värikuvareportaasejaan. Taidegalleriat suhtautuivat kuitenkin pitkään nihkeästi räikeänä pidettyyn värivalokuvaukseen taidemuotona, koska värin käyttö oli saanut alkunsa mainosalan tarpeista.[12] Väinö Kannisto (valokuvaaja)
Väinö Kannisto toimi valokuvaajana Helsingissä vuodesta 1922 alkaen. 1940-luvulla hän perusti Itseni –nimisen valokuvaamon Helsingin Kallioon. Hän kuvasi Suomen kommunistisen puolueen tilaisuuksia erityisesti Suomen Sosiaalidemokraatti –lehdelle. Lisäksi hän kuvasi perhejuhlia, sotainvalideja ja sankarihautajaisia sekä vasemmistopuolueiden ja uskonnollisten yhteisöjen tapahtumia, työpaikkoja ja kaupunkinäkymiä. Kannistosta ja hänen kuvissaan esiintyvistä läheisistä henkilöistä tiedetään kuitenkin vähän. Ernst Haas
Haasin näkökulma New Yorkiin oli kriitikko A. D. Colemanin mukaan sivullisempi, runollisempi ja vähemmän tunkeileva kuin kaupungista kertovilla kuvareportaaseillaan tunnetuksi tulleiden Lisette Modelin tai William Kleinin. Haas käytti tyylikeinoinaan muun muassa epätarkkuutta, ylivalotusta ja pientä syväterävyysaluetta. Emmi Fock
Fock aloitti valokuvausharrastuksen 1910-luvulla. Kävi talouskoulun ja opiskeli samanaikaisesti Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa maalausta Victor Westerholmin opastuksella 1913–1914. Hän kouluttautui valokuvaajan ammattiin työskennellen vuosina 1915–1921 useissa kuvaamoissa Saksassa, Tukholmassa ja Maarianhaminassa. Valokuvaajan koulutuksen hän sai Kölnin taidekoulussa. Fock sai Breslaussa Saksassa oppia valokuvaaja Joseph Wallinalta. Ahvenanmaalla oleskellessaan sai oppia Maarinahaminan ateljeissa. Hän oli Tukholmassa opissa Andréns eftr. valokuvaaja Jean Högstedtillä 1920-1922. Opintomatkan Saksaan Fock teki vuonna 1928. Antti Haase
Antti Haase (s. 1972 Kuopio) on torniolainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja käsikirjoittaja. Haase on voittanut mm. Film Australia Documentary Awardin ja Luleå Art Biennialen. Hän on työskennellyt vuodesta 2006 lähtien Kemi-Tornion ammattikorkeakoulun kehityspäällikkönä. Valokuvaus
Valokuvauksessa yhdistyi kaksi aiempaa keksintöä: camera obscura ja valoherkkä paperi. Näistä camera obscuralla on hyvin pitkä historia, ja sitä käytettiin varsinkin renessanssista lähtien apuna maalaamisessa. Valoherkän materiaalin puolestaan löysi saksalainen anatomian professori Johann Heinrich Schulze 1700-luvulla lähes vahingossa, mutta hän ei tutkinut sen mahdollisia käyttötarkoituksia. Englantilainen kemisti Thomas Wedgwood oli ensimmäinen, joka kehitti Schulzen keksintöä pidemmälle ja kokeili valoherkän paperin ja camera obscuran yhdistämistä. Wedgwoodin valottunut kuva hävisi kuitenkin paperilta nopeasti. Mario Haas
Haas pelasi Itävallan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua ja teki kaksi maalia. Itävallan A-maajoukkueessa hän pelasi 43 ottelua ja teki seitsemän maalia vuosina 1996–2007. Haas kuului joukkueeseen, kun Itävalta ainoan kerran hänen pelaajauransa aikana selviytyi MM-lopputurnaukseen vuonna 1998. Curt Haase
Curt Haase liittyi kadetiksi keisarillisen Saksan armeijan württembergiläiseen 65. tykistörykmenttiin vuonna 1901. Ensimmäisen maailmansodan alussa hän komensi tykkipatteria rintamalla, kunnes 1915 siirtyi 51. jalkaväkiprikaatin esikuntaan. Sodan loppuun mennessä hän toimi esikuntaupseerina vielä kahdessa eri divisioonassa. Fotomontaasi
Ajatus fotomontaasista alkoi kehittyä valokuvan alkua seuranneina aikoina heti, kun paperipohjainen, eikä enää metalliin tai lasiin kiinnitettävä valokuvaus tuli yleiseen käyttöön. Se ilmeni siten, että valokuvaaja liimasi vierekkäin useiden asiakkaiden muotokuvia ja valokuvasi ne sitten uudestaan mainostarkoitukseensa. Hän loi täten ihmisjoukon, jossa oli eri ajoilta ja ehkä myös eri paikoista otettuja osasia. 
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen kollaasin idea yleistyi. Berliinissä toiminut dada-taiteilijaryhmä etsi uusia ilmaisukeinoja, joilla olisi enemmän merkitystä kuin abstraktilla ilmaisulla, mutta joka ei palaisi vanhaan maalaustaiteen figuratiiviseen traditioon. Dadan piirissä fotomontaaseja tekivät muun muassa John Heartfield, Hannah Höch, Johannes Baader, Raoul Hausmann ja George Grotz. Viimeinen kesä (kuvateos)
Suomi oli saanut järjestettäväkseen vuoden 1940 kesäolympialaiset. Tehdäkseen maata tunnetuksi ennen kisoja, Suomen matkailijayhdistys päätti kutsua saksalaisen valokuvaajan Hans Wagnerin kiertomatkalle Suomeen. Tarkoitus oli myöhemmin julkaista kuvateos hänen ottamistaan väri- ja mustavalkokuvista. Värikuvaus oli vielä tuohon aikaan erittäin harvinaista Suomessa, muualla maailmallakin se alkoi yleistyä vasta 1950-luvulla. Werner Haase
Haasesta tuli Neuvostoliiton sotavanki. Kesäkuussa 1945 häntä syytettiin sillä perusteella, että hän oli Hitlerin henkilökohtainen lääkäri hoitaen myös muita Hitlerin hallituksen ja kansallissosialistisen puolueen jäseniä sekä Hitlerin SS-kaartin jäseniä. Tuomiota ei julkaistu. Tuberkuloosista kärsinyt Haase kuoli vankeudessa marraskuussa 1950. Kuolinpaikaksi on ilmoitettu ”Butyrin vankilasairaala”, joka saattaa viitata Butyrkan vankilaan Moskovassa. Ernst Franz Hase
Hasen puoliso oli Tyyne Kerttu Hase (s. Passinen), jonka kanssa Hase avioitui jo vuonna 1908. Noin vuonna 1935 he perustivat yhdessä Vaasan Konservatorion, josta tuli kaupungin kolmas musiikkioppilaitos Vaasan Musiikkikoulun ja Vaasan Orkesterin koulun lisäksi. Konservatorio toimi 1950-luvulle saakka, jolloin Vaasaan perustettiin kunnallinen Kuula-opisto. Vaasan orkesterin johtajaksi tuli Hasen jälkeen Eino Haipus, jonka kaudella orkesterin toiminta laajeni maakunnalliseksi. Ernst Schüz
Schüz opiskeli Tübingenin ja Berliinin yliopistoissa. Valmistuttuaan hän työskenteli Hannoverin ja Dresdenin luonnontieteellisissä museoissa. Vuonna 1929 hän liittyi Rossittenin lintuaseman henkilökuntaan. Hänet valittiin aseman johtajaksi 1936, jolloin hän aloitti laajamittaisen yhteistyön saksalaisten amatöörirengastajien ja aseman kesken. Hän kehitti kattohaikaran ja harmaahaikaran muuton tutkimusta, kottaraisten populaatiotutkimusta, aloitti suunnistautumistutkimuksen yhdessä Werner Rüppellin kanssa, ja muuttofysiologiset tutkimukset Paul Putzigin kanssa. Thienemannille uskollisena hän kaikin tavoin kehitti rengastusta yleisesti hyväksytyksi tieteelliseksi menetelmäksi. Hannu Haahti
1980-luvun puolessa välissä valokuvaaja Hans von Schantz, joka työskenteli Lähetysseurassa valokuvalaboranttina, löysi Haahden negatiivit Ambomaan ja Kiinan-matkoilta. Von Schantz koosti näistä kuvista yhdessä valokuvaaja Timo Korhosen kanssa Galleria Hippolyteen näyttelyn nimeltä "Rovasti lähtee Kiinaan". Vedokset teki von Schantz. Robert Doisneau
Sodan jälkeen Doisneau jatko uraansa valokuvaajana ja myi valokuvia useille lehdille. Raphon palvelukseen hän palasi vuonna 1946 ja jatkoi siellä uransa loppuun asti. Doisneaun tunnetuin valokuva lienee "Le baîser de l'hôtel de ville", jossa pari suutelee toisiaan Pariisin vilkkaalla kadulla. Kuvasta tuli suosittu vasta 1986, kun eräs julistefirma keksi sen myyntiarvon. Seurannut kaupallinen myllytys johti muun muassa oikeusjuttuun, jossa kuvan nainen Françoise Bornet peräsi omaa osuuttaan kuvaajan saamasta hyödystä. Bornet hävisi juttunsa 1993, mutta Robert Doisneau joutui vastentahtoisesti tunnustamaan todella lavastaneensa tilanteen sen jälkeen, kun oli ensin nähnyt parin suutelevan toisiaan. Hän lahjoitti kuitenkin alkuperäisvedoksen Françoise Bornetile, joka myi sen huutokaupassa huhtikuussa 2005 valokuvayhteyksissä 155 000 euron summalla. Ostaja oli nimettömänä pysytellyt sveitsiläinen keräilijä. Bornetin lisäksi kuvassa poseerasi hänen silloinen poikaystävänsä Jacques Carteaud. Muita kuuluisia kuvia ovat esimerkiksi "Vaivihkainen katse" (1940), kuvat Picassosta ja leivistä 1952 ja "Rivoli-kadun ylitys" (1978). Kalle Havas
Kalle Artturi Havas (9. tammikuuta 1898 Tampere – 24. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja ja taidemaalari. Werner Haase
Berliinin taistelun aikaan toisen maailmansodan viimeisinä päivinä Haase työskenteli yhdessä tohtori Ernst Günther Schenckin kanssa ilmahyökkäyssuojassa valtakunnankanslian alapuolella Führerbunkerin vieressä hoitaen haavoittuneita saksalaissotilaita ja -siviilejä. 29. huhtikuuta 1945 hän meni Führerbunkeriin tehtävänään tappaa Hitlerin Blondi-koira tohtori Ludwig Stumpfeggerilta saamallaan myrkyllä. Hän pysyi bunkkerissa Hitlerin seuraavana iltapäivänä tapahtuneeseen itsemurhaan saakka, jonka jälkeen hän palasi julkiseen väestösuojaan hoitamaan haavoittuneita kunnes puna-armeija vangitsi hänet. Peter Weiss
Weiss piti ensimmäisen taidenäyttelynsä vuonna 1936. Hänen ensimmäinen näyttämölle tuotettu näytelmänsä oli vuoden 1950 "Der Turm". Vuonna 1952 hän meni mukaan Ruotsin kokeellisen elokuvastudion toimintaan, jossa hän teki elokuvia useita vuosia ja opetti samalla maalausta Tukholman kansankorkeakoulussa. Hän kuvitti "Tuhannen ja yhden yön tarinoiden" ruotsalaislaitoksen. 1950-luvun alussa hän aloitti myös proosan kirjoittamisen, erikoisalanaan lyhyet ja tiiviit ”kafkamaisiksi” luonnehditut romaanit, joista monet perustuivat hänen oman elämänsä tapahtumiin. Rainer Werner Fassbinder
Fassbinder alkoi tehdä omatoimisesti elokuvia 20-vuotiaana. Hän myös näytteli useimmissa ohjaustöissään ja antoi rooleja ystävilleen ja äidilleen. Ensimmäisten elokuviensa jälkeen Fassbinder otti näyttelemisen oppitunteja. Tällöin hän tapasi Hanna Schygullan, josta tuli myöhemmin Fassbinderin tärkein näyttelijätär ja kansainvälisesti tunnettu tähti. Fassbinder alkoi näyttelijänopintojensa jälkeen kiinnostua myös teatterista ja liittyi müncheniläiseen teatteriseurueeseen vuonna 1967. Teatterin tuotantoihin kuului muun muassa "Der Bräutigam, die Komödiantin und der Zuhälter", jonka elokuvaohjaaja Jean-Marie Straub kuvasi vuonna 1968 lyhytelokuvaksi. Fassbinder ohjasi samana vuonna ensimmäisen kirjoittamansa näytelmän "Katzelmacher" (josta hän teki myös myöhemmin elokuvan), mutta teatteri suljettiin pian sen ensiesityksen jälkeen ja seurue joutui hajoamaan. Ernst Haas
Vuonna 1954 Robert Capa sai surmansa ollessaan kuvaamassa Kaakkois-Aasian sota-alueella. Samana vuonna myös Werner Bischof kuoli auto-onnettomuudessa Andien vuoristossa. Haas nimitettiin heidän tilalleen Magnum Photos -toimiston johtajistoon, ja kun myös David Seymour sai surmansa Suezin kriisialueella 1959, Haasista tuli Magnumin ylin johtaja. Ernst Franz Hase
Hase tuli jo vuonna 1901 Saksasta Suomeen Vaasan Soitannollisen Seuran oboistiksi. Soittotyön ohessa hän myös opetti seuran yhteydessä toimineessa orkesterikoulussa. Vuonna 1930 perustettiin Vaasan kaupunginorkesterin edeltäjä, Vaasan Orkesteriyhdistys ry:n Amatööriorkesteri, jonka ensimmäinen johtaja oli Alfred Holm. Kun Holm siirtyi vuonna 1934 Tammisaareen sotilassoittokunnan kapellimestariksi, Vaasan musiikkielämään jo hyvin perehtynyt ja kapellimestarin kurssin käynyt Hase valittiin orkesterin uudeksi kapellimestariksi. Hasen johtajakaudella orkesterin taso nousi ja sen ohjelma monipuolistui. Orkesteri antoi sinfoniakonserttien lisäksi muun muassa kansankonsertteja, koululaiskonsertteja ja vuotuisen Suomen säveltaiteen viikon teemakonsertteja. Valokuvaus
Varsinaisen läpimurron valokuvakameran keksimisessä teki ranskalainen tieteilijä Nicéphore Niépce 1800-luvun alussa. Hän sai kehitetyksi valoherkkää materiaalia niin pitkälle, että sai vuonna 1826 otetuksi yksinkertaista pihanäkymää esittävän valokuvan, joka on yhä jäljellä. Niépce kehitti keksintöään taiteilija Louis Daguerren kanssa. Daguerre keksi Niépcen kuoleman jälkeen filmimateriaalin, joka oli Niépcen vastaavaa nopeampi – aiempaa filmiä joutui valottamaan tuntikausia. Daguerren keksintö – dagerrotypia – julkistettiin vuonna 1839.
Myös englantilainen William Henry Fox Talbot kehitti samanlaista tekniikkaa, kun Daguerren keksintö tuotiin julki. Hänen valoherkkä materiaalinsa tuotti kuitenkin negatiivikuvan, josta vedostettiin positiivinen paperikuva, kalotyyppi. Vaikka Talbotin kuvan monistamisen mahdollistavasta tekniikasta tuli myöhemmin valokuvauksen kivijalka, Daguerren uniikkeja kuvia tuottava tekniikka omaksuttiin käyttöön ensin. Innostus Daguerren valokuvatekniikkaan hälveni 1850-luvulla, kun Frederick Scott Archer kehitti Talbotin keksintöä vastaavan tekniikan, jossa negatiivi oli paperin sijaan lasia. Tuloksena oli paljon tarkempia valokuvia, ja materiaali oli myös kestävämpää. Ernst Ruska
Ruska opiskeli elektroniikkaa Münchenin teknillisessä yliopistossa 1925–1927 ja siirtyi tämän jälkeen Berliinin teknilliseen yliopistoon. Siellä hän keksi, että näkyvän valon asemesta elektroneja havainnoiva mikroskooppi muodostaa tarkemman kuvan, johtuen elektronien värähtelytaajuudesta, joka on sähkömagneettiseen värähtelyyn verrattuna 100 000-kertainen. Ruska rakensi maailman ensimmäisen elektronimikroskoopin vuonna 1931. Eino Mäkinen (elo- ja valokuvaaja)
Vuosina 1932-1935 Mäkinen toimi dokumenttielokuvistaan tunnetun Aho & Soldan Oy:n sivutoimisena kuvaajana. Vuodesta 1936 hän työskenteli kuuden vuoden ajan kotimaista kansanperinnettä taltioineen Kansatieteellinen Filmi Oy:n pääkuvaajana ja sivutoimisena toimitusjohtajana. Yhtiö tuotti lyhyen taipaleensa aikana yli 30 tasokasta lyhytelokuvaa. Jo filmaushetkellä katoamassa olleet työmenetelmät ja -taidot (esim. kaskenpoltto, ruuhenveisto) heräävät eloon Mäkisen 1930-luvun kuvissa. Kuulusimmat elokuvansa hän teki yhdessä Kustaa Vilkunan kanssa. Wolf Hoffmann
Hoffmann aloitti valokuvaamisen 1980-luvulla, kun hän dokumentoi Acceptin matkoja ympäri maailmaa. Kun Accept hajosi vuonna 1996, Hoffmann ryhtyi ammattivalokuvaajaksi ja jatkoi työtään vielä joitakin vuosia Acceptin paluun jälkeen 2010-luvulla. Hoffmann kertoi vuonna 2016 tehdyssä haastattelussa siirtymisestään valokuvaukseen: ”Kuten muistat, 1990-luku oli karmeaa aikaa meidän genreillemme ja monille yhtyeille. Olimme kaikki kyllästyneitä, ja ajattelin: ’Okei, heavy metalin aika on nyt ohi. Kukaan ei halua kuulla sitä enää. Ehkä on aika tehdä jotain muuta elämässä’. Siksi päätin keskittyä toiseen rakkauteeni ja intohimooni, joka on valokuvaus.” Ernst Debes
Ernst Debes (1840–1923) oli saksalainen kartografi. Hänen vuonna 1872 yhdessä H. Wagnerin kanssa Leipzigiin perustamansa kartografinen laitos tuotti koulukartastoja, seinäkarttoja ja käsikartaston "Neuer Handatlas". Wolf Haas
1996–2003 hän kirjoitti seitsemän rikosromaania, joista kuudessa päähenkilö on yksityisetsivä Simon Brenner. Neljästä niistä on tehty elokuva, "Komm, süßer Tod", "Silentium", "Der Knochenmann" ja "Das ewige Leben". Viimeinen on tulossa ensi-iltaan 2015. Romaanissa "Ausgebremst" Brenner ei esiinny, ja sen aihepiiri liikkuu Formula 1 -maailmassa. Vuonna 2009 hän palasi jälleen rikosromaanin pariin teoksella "Der Brenner und der liebe Gott", päähenkilönä Brenner. Hans Wagner
Berliinissä syntynyt Wagner vaikutti suurimman osan elämästään Saksan länsiosassa Westfalenissa sijaistsevassa Vlothon kaupungissa, jonne hän oli muuttanut äitinsä kanssa 12-vuotiaana. Valokuvaajaksi hän ryhtyi jäätyään työttömäksi 1930-luvun laman myötä. Aluksi Wagner valokuvasi harrastusmielessä erilaisia maisemakuvia ja myöhemmin myös muotokuvia. Niitä saatu myönteinen palaute rohkaisi häntä perustamaan oman toiminimen vuonna 1932. Seuraavien vuosien aikana hän matkusti ahkerasti valokuvaamassa Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa sekä Skandinaviassa. Postikorttien lisäksi hänen kuviaan julkaistiin myös lehdissä. Vuonna 1937 Wagner siirtyi Wetzlarissä toimivan Leitz-yhtiön palvelukseen. Hän työskenteli yhtiön kuva-arkistossa sekä toimi opettajana Leitzin järjestämillä valokuvauskursseilla. Valokuvauksen historia
Valokuvauksen historia alkoi 1700-luvun lopulla tehdyistä kokeista ja keksinnöistä, joilla pyrittiin pysyvästi vangitsemaan camera obscuran tuottama kuva. Hopean tummentumisen valon vaikutuksesta selvitti saksalainen tiedemies Johann Heinrich Schulze vuonna 1727. Thomas Wedgwood ja professori Humphrey Davy saivat camera obscuran avulla kuvia hopeanitraattiliuoksessa kostutetulle paperille ja nahalle 1700-luvun lopulla. Kuvat eivät kuitenkaan olleet pysyviä. Valokuvauksen varsinaisena alkuna pidetään vuotta 1839, jolloin Ranskan tiedeakatemia osti Louis Daguerrelta oikeudet daguerrotypiaan ja vapautti keksinnön koko maailman käyttöön. Valokuvauksen historia
Valokuvauksen alkuvuosina valokuvaajat valmistivat itse valokuvamateriaalinsa. Kuvan tallentaminen valonherkälle materiaalille vaatii valon määrän säännöstelemistä. Hurter ja Driffield selvittivät kuinka hopean määrä mustavalkoisen valokuvan valonherkässä emulsiossa vaikuttaa valonherkkyyteen. Vuonna 1890 saatiin valmiiksi kaava sensitometriasta, jonka avulla voitiin matemaattisesti laskea sopiva valotus suhteessa valotusaikaan, objektiivin himmentimen aukkoon ja kehitysprosessiin. Näin valokuvauksesta tuli matematiikkaa, tiedettä ja teollisuutta (Hurter Memorial Lecture 2006). Camera obscuraa piti valokuvausta varten parantaa säädettävällä suljinkoneistolla ja objektiivin himmenninjärjestelmällä. Ennen kuin valokuvauksesta saattoi tulla teollisuutta, piti keksintö standardoida. Kansainvälisessä kongressissa Pariisissa vuonna 1900 sovittiin valokuvauksen yhteisistä standardeista. Näin kameroihin voitiin rakentaa numeroarvoihin perustuvat himmenninaukko-, valotusaika- ja filminherkkyysjärjestelmät. Hans Hollein
Holleinin työn jälkiä on nähtävillä useissa maanosissa, ja yksi tunnetuimmista rakennuksista on Wienin Haas-Haus. Hän oli jo 1960-luvulla vierailevana professorina Yhdysvalloissa, vuosina 1967–1976 professorina Düsseldorfissa ja myöhemmällä urallaan Wienissä. Hollein suunnitteli Albertina-museon uuden sisäänkäynnin katoksen, josta on tullut museon tunnus. Werner Haas
Werner Haas ajoi MM-tasolla vain vuodesta 1952 vuoteen 1954. Hän kilpaili koko uransa NSU:lla. Haasin ura päättyi kauteen 1954, kun NSU vetäytyi kilpailutoiminnasta Haasin tallikaverin Rupert Hollausin saatua surmansa kauden viimeisen osakilpailun harjoituksissa. Miklos Gaál
Gaál oppi kamerankäsittelyä ensin isänsä vanhalla vuoden 1961 Nikonilla perheen Afrikan-matkalla. Gaáliin teki vaikutuksen erityisesti Veli Granön antama opetus Taideteollisessa korkeakoulussa, jossa Gaál opiskeli aluksi graafista suunnittelua ja suoritti sitten maisteritutkinnon valokuvauksessa. Gaál on opiskellut myös Porvoossa, Göteborgin yliopistossa ja Rijksakademie van Beeldende Kunsten -oppilaitoksessa Alankomaissa. Robert Capa
Capan mustavalkoiset sotakuvat ovat usein olleet eniten esillä Capaa käsittelevissä kirjoissa ja näyttelyissä, mutta Capa kuvasi myös paljon värivalokuvia. Ensimmäiset värikuvansa hän otti vuonna 1938, muutama vuosi sen jälkeen, kun Kodak oli esitellyt ensimmäisen laajamittaiseen käyttöön tulleen värifilmin Kodachromen. Säännöllisesti Capa alkoi käyttää värifilmiä kuitenkin vasta vuoden 1941 jälkeen. Toisen maailmansodan jälkeen Capa ei asettanut kumpaakaan filmiä etusijalle, vaikka monet kuvaajat ja julkaisijat eivät vielä arvostaneet värikuvia. Hänellä oli aina kaksi kameraa: toisella hän otti mustavalkoisia ja toisella värikuvia. Capa käytti uransa alussa Leican 35 millimetrin kameraa, jolla hän kuvasi muun muassa Espanjan sisällissodassa. Pienikokoinen Leican kamera helpotti kuvaajan liikkumista ja antoi mahdollisuuden toimia vaarallisissa tilanteissa.
Vaikka Capa tunnetaan erityisesti sotakuvistaan, hän otti runsaasti muitakin kuvia, kuten muotokuvia julkisuuden henkilöistä. Capan tunnettuja muotokuvia ovat esimerkiksi Golfe-Juanissa valokuvattu Françoise Gilot’ta seuraava ja rantavarjoa kantava Pablo Picasso, ikääntyvä Henri Matisse piirtämässä studiossaan ja Ingrid Bergman elokuvan "Kohtalon avain" kuvauksissa. Lisäksi Capa otti muotokuvia muun muassa Humphrey Bogartista, Orson Wellesista ja John Hustonista. Capa otti myös matkakuvia Euroopan muodikkaista hiihtokeskuksista Sveitsistä, Itävallasta ja Ranskan Alpeilta sekä Ranskan tyylikkäistä lomakeskuksista Biarritzista ja Deauvillestä. Matkakuvia Capa otti erityisesti Holiday-lehteen. Hän kokeili myös muotivalokuvausta. Hella Haasse
Haasse syntyi 1918 Alankomaiden Itä-Intiassa Bataviassa eli nykyisessä Jakartassa. Monet hänen teoksistaan käsittelivätkin Alankomaiden ja Indonesian suhdetta. Lukion jälkeen Haasse muutti Alankomaihin ja julkaisi siellä vuonna 1945 ensimmäisen teoksensa, runokokoelman "Stroomversnelling". Vilho Setälä
Kaksikymmentäluvulla Helsingissä vaikutti vapaa valokuvaajien ryhmittymä ABISS, johon Setäläkin kuului. ABISS kokosi Helsinkiin vuonna 1930 valokuvailmaisun kokeiluja sisältävän näyttelyn, joka herätti laajaa huomiota. Setälä avasi oman valokuvaamonsa Helsingissä 1932 ja toimi ammattikuvaajana vuoteen 1945. Tänä aikana syntyi yli 20 000 kinofilmiruutua käsittävä suomalaisen henkilöhistorian kokoelma. Setälä luopui ammattimaisesta valokuvaamisesta 1945. Tämän jälkeen hänen kameransa kirjasi enää muihin harrastuksiin ja matkoihin liittyviä muistoja. Setälä suuntasi mielenkiintoaan muille aloille, muun muassa muun muassa tekniikkaan ja kieliin, erityisesti esperantoon. Hugo Haase
Haase syntyi juutalaiseen sukuun ja hänen isänsä oli ammatiltaan suutari. Lakimieheksi kouluttautunut Haase piti vuosina 1888–1911 Königsbergissä yksityistä lakitoimistoa ja tuli tunnetuksi työläisten ja sosialistien puolustajana. Hän liittyi SPD:hen vuonna 1887 ja hänet valittiin vuonna 1894 ensimmäisenä sosiaalidemokraattina Königsbergin kaupunginvaltuustoon. Hän oli muun muassa Otto Braunin ja Karl Liebknechtin asianajajana poliittisissa oikeudenkäynneissä vuosina 1904 ja 1907. Haase oli vuosina 1897–1907 ja 1912–1919 edustajana valtiopäivillä. Hänet valittiin vuonna 1911 SPD:n varapuheenjohtajaksi ja August Bebelin kuoltua vuonna 1913 hänestä tuli SPD:n valtiopäiväryhmän johtaja yhdessä Philipp Scheidemannin kanssa. Haase edusti SPD:n vasenta siipeä ja ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914 hän vaati puoluetta äänestämään valtiopäivillä sotalainojen myöntämistä vastaan. Kun SPD:n valtiopäiväryhmän enemmistö kuitenkin asettui kokouksessaan 3. elokuuta sotalainojen tukemisen kannalle, ryhmäkuriin alistunut Haase äänesti seuraavan päivänä muun ryhmän mukana lainojen puolesta ja lausui paljon huomiota saaneessa ryhmäpuheenvuorossaan, että sosiaalidemokraatit ”eivät hylkäisi isänmaataan vaaran hetkellä”. Valokuva
Ensimmäisen säilyneen valokuvan kehitti Nicéphore Niépce. Tämän kuvan valottaminen kesti kahdeksan tuntia, minkä vuoksi kuvaan eksyi outoja valoja ja varjoja. Suomen valokuvauksen historia alkoi, kun piirilääkäri Henrik Cajander kuvasi Nobelin talon Turussa 3. marraskuuta 1842. André Kertész
Elizabeth sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 20. tammikuuta 1944 ja Kertész 3. helmikuuta. Huolimatta ankarasta kilpailusta muiden valokuvaajien, kuten Irving Pennin kanssa Kertész palasi toimeksiantotehtäviin. Vaikka hänet jätettiin ulkopuolelle Voguen 63 valokuvaajan "valokuvauksen sukupuusta", jossa lueteltiin ajan merkittäviä valokuvaajia, House and Garden, jolle hän oli työskennellyt aiemmin, palkkasi hänet joulujutun tekoon. New Bauhaus - American School of Designin johtaja László Moholy-Nagy tarjosi hänelle kesäkuussa 1944 paikkaa valokuvauksen opettajana. Osakseen tulleesta kunniasta huolimatta hän hylkäsi tarjouksen. Hän julkaisi 1945 uuden valokuvakirjan "Day of Paris", jossa oli hänen juuri ennen Ranskasta lähtöään ottamiaan kuvia. Kirja oli arvostelumenestys. Kun Elizabethin kosmetiikkayritys menestyi, Kertész suostui, kun House and Gardenin uusi taiteellinen johtaja tarjosi vuonna 1946 hänelle pitkäaikaista yksinoikeussopimusta. Vaikka sopimuksella rajoitettiin hänen mahdollisuuttaan muokata kuvia ja hän joutui työskentelemään tuntikausiksi studioon, palkka, joka oli ainakin 10 000 dollaria vuodessa, oli tyydyttävä, ja negatiivinsa hän saisi takaisin puolen vuoden kuluttua. Christian Due
Vuonna 1834 Due johti "Elida"-nimisellä laivalla tehtyä maanmittausretkeä Pohjois-Norjan merivesillä. Tunnettu maisemamaalari Knud Baade oli matkalla mukana, ja on todennäköistä, että Duen ja Baaden yhdessä vietettämä aika innosti Dueta perehtymään maalaustaiteen tekemiseen. Vuosien 1833 ja 1842 välisenä aikana Due työskenteli maanmittaajana Pohjois-Norjan rannikoilla. Due piirsi tuolloin luonnoksia, joiden pohjalta hän myöhemmin teki maalauksia. Useat hänen maalauksistaan esittävätkin pohjoisnorjalaisia maisemia. Tällaisia ovat esimerkiksi Duen teokset "Scenery from Eastern Finnmark" (vuodelta 1859) ja "Tromsø Strait" (noin vuodelta 1850). Nimestään huolimatta jälkimmäinen teos ei paikallisten asukkaiden mukaan varsinaisesti esitä Tromssasta näkyvää salmea, vaan maiseman alkuperäinen vastine olisi Grøtsundin salmi Reinøyan saarelta nähtynä, joka sijaitsee kauempana pohjoisessa. Max Ernst
Vuonna 1926 Ernst herätti huomiota maalauksellaan ”The Virgin Spanking The Christ Child Before Three Witnessess: André Breton, Paul Éluard and The Painter” (Neitsyt läimäyttelee Kristus-lasta kolmen todistajan — André Bretonin, Paul Éluardin ja Maalaajan — edessä). Hän oli Montparnassessa keskeisessä osassa, kun Breton halusi sulkea Ernstin ystävän, surrealistirunoilija Éluardin taiteilijapiirin ulkopuolelle. 1927 hän meni naimisiin Marie-Berthe Aurenchen kanssa. Ernstin suhteen Aurencheen on spekuloitu olleen inspiraationa hänen sen vuoden maalausten eroottispainotteisuudelle. Ernst Haas
Sotaa edeltäneitä taideopintojaan lukuun ottamatta Haas oli valokuvaajana paljolti itseoppinut. Vuonna 1941, toimiessaan Max Reinhardtin elokuvakoulun valokuvaajana hän kuitenkin osallistui joihinkin filmitekniikkaa käsitteleviin kursseihin.[4] Hän opiskeli lisää myös filosofiaa ja runoutta kehittääkseen näkemystään valokuvauksesta. Bryan Holmen ja Thomas Formanin vuonna 1949 julkaistu, runoutta ja valokuvausta yhdistävä teos "Poet’s Camera" oli yksi Haasin inspiraation lähteitä.[6] Mario Haas
Haas pelasi urastaan suurimman osan kasvattajaseurassaan SK Sturm Grazissa, jossa hän nousi edustusjoukkueeseen kesällä 1993. Haas pelasi seurassa 458 Itävallan Bundesliigan ottelua, joissa hän teki 146 maalia. Hän voitti Itävallan-mestaruuden kausina 1997–1998, 1998–1999 ja 2010–2011 sekä Itävallan cupin kausina 1995–1996, 1996–1997, 1998–1999 ja 2009–2010. Hubert van Es
Hubert van Es (6. heinäkuuta 1941–15. toukokuuta 2009) oli alankomaalainen valokuvajournalisti. Kalle Havas
Havaksen vanhemmat olivat poliisikonstaapeli Kaarlo Edvard Henriksson, myöh. Havas ja Ida Havas. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1917. Havas osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1921, 1922, 1923, 1925 sekä 1926–1930. Havas oli valokuvaajana useissa 1920-luvulla ja 1930-luvun alussa valmistuneissa Suomi-Filmi Oy:n elokuvissa. Havas asui 1920–1926 Vammalassa jossa hänellä oli oma valokuvaamo. Havaksen valokuvanegatiiveja on Tyrvään seudun museon, Suomen valokuvataiteen museon ja Helsingin kaupunginmuseon kokoelmissa. István Rácz
István Rácz valmistui aikanaan latinan ja kreikan kielen opettajaksi ja ehti olla jonkin aikaa toimessa, kunnes hänet tuomittiin poliittisten mielipiteidensä takia ja hän pakeni maasta v. 1939. Monien mutkien kautta hän päätyi pakolaiseksi Suomeen ja hankki elantonsa uutis- ja lehtikuvaajana. Talvisodan alkaessa Rácz ilmoittautui vapaaehtoiseksi mutta pääsi taistelemaan Suomen puolesta vasta jatkosodassa. Sodan aikana hän avioitui suomalaisen Anna-Maria (Maija) Lipsosen kanssa. Nuoripari muutti Unkariin 1943, jossa István Rácz oli armahdettu. Kun sosialismin ihanne muuttui karuksi arkitodellisuudeksi v. 1956, he palasivat Suomeen. 1960-luvulla Ráczit asuivat muutaman vuoden Sveitsissä. István Rácz oli myös kuuluisa taidekuvaaja. Hänen Suomessa ja ulkomailla kuvaamistaan taide- ja tarve-esineistä on julkaistu lähes 70 kirjaa, joista monet on käännetty useille kielille. Hansel Mieth
15-vuotiaana Mieth karkasi kotikylästään tulevan aviomiehensä Otto Hagelin (1909–1973) kanssa. Muutamaa vuotta myöhemmin he muuttivat Yhdysvaltoihin, jossa he työskentelivät Suuren laman aikana maataloustöissä. He hankkivat käytetyn Leica-kameran, jolla alkoivat kuvata tapaamiaan maatyöläisiä. Life-lehti palkkasi Miethin vuonna 1937. Häntä ennen Lifessä oli työskennellyt vain yksi naispuolinen valokuvaaja, Margaret Bourke-White. Samaan aikaan Miethin kanssa Lifelle kuvasi myös Robert Capa, jonka kanssa Mieth ystävystyi. Toisen maailmansodan aikana Mieth ja Hagel siirtyivät syrjäiselle seudulle Pohjois-Kaliforniaan, koska Hagelilla ei ollut Yhdysvaltain kansalaisuutta ja hänen piti vältellä internoiduksi joutumista. Ismo Kajander
Kajander siirtyi valokuvan pariin 1960-luvun lopulla ja muun muassa opetti viisitoista vuotta valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän oli perustamassa Suomen ensimmäistä valokuvagalleria Hippolyteä vuonna 1978. Kajander vastasi pitkään Hippolyten näyttelytoiminnasta, jonka tärkeänä tehtävänä oli kotimaisten valokuvien ohella esittää ulkomaisia klassikoita. 1980-luvun alussa Kajander julkaisi valokuvakirjan nimeltä "Portsa", joka kuvaa hänen lapsuutensa asuinympäristöä tässä Turun työläiskaupunginosassa. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla hän toimi rehtorina Turun Piirustuskoulussa, jonka oppilaana hän oli aloittanut yli 30 vuotta aiemmin. Gaëtan Haas
Haas edusti Sveitsiä Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän oli voittamassa hopeaa. Haas teki A-maajoukkuedebyyttinsä Deutschland Cupissa 7. marraskuuta 2014 Münchenissä turnauksen isäntäjoukkue Saksaa vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman –1. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Haas teki Euro Hockey Challengessa 8. huhtikuuta 2015 Genèvessä Venäjää vastaan. Esa Henrik Holappa
Viimeisiksi natsitoimittajatöikseen Henrik Holappa käänsi englannista suomeksi Abdallah Melaouhin (s. 1942 Tunisia) muistelmat "Rudolf Hess – Viimeiset vuodet ja kuolema". Holappa perusti tätä kirjaa ja suunnitteilla jo olleita muita natsihistoriallisia teoksia varten Ruotsiin oman kustannusyhtiön Fenrir Förlag HB:n. Yhden teoksen julkaisuun jäänyt yritys ajautui myöhemmin konkurssiin. Julius von Haast
Haast opiskeli geologiaa ja mineralogiaa Bonnin yliopistossa. Hän matkusteli laajalti Euroopassa ja asettui Frankfurtiin kirjakauppiaaksi. Noin vuonna 1846 hän avioitui Antonia Johanna Caroline Schmittin kanssa. Vuonna 1858 hän ryhtyi englantilaisen laivanvarustajan Willis, Gann and Companyn bulvaaniksi ja matkusti Uuteen-Seelantiin tutkimaan saksalaisemigraation mahdollisuuksia. Näihin aikoihin Haast jäi leskeksi ja hänen 10-vuotias poikansa Robert jäi Saksaan äitinsä sukulaisten luo. Valokuvataide
Valokuvakulttuuri vahvistui 1970-luvulta alkaen ja sai sijan muiden taiteenalojen joukossa. Toisaalta valokuvataide on yhtä vanha ilmiö kuin valokuvauskin. Fysiikan ja kemian ilmiöitä yhdistävillä valokuvilla katsottiin olevan esteettisiä ominaisuuksia alusta alkaen, kun valokuvauksen keksintö ”lahjoitettiin juhlallisesti ihmiskunnalle” vuonna 1839 Pariisissa. Suomalainen valokuvataide alkoi, kun Henrik Cajander kuvasi turkulaisnäkymän vuonna 1842. Max Ernst
Ernst loi ensimmäiset taideteoksensa vuonna 1919, vieraillessaan saksalais-sveitsiläisen taidemaalarin Paul Kleen luona. Hän meni samana vuonna naimisiin taidehistorioitsija Luise Strausin kanssa — se oli myrskyisä suhde, joka ei kestänyt kauan. Luise Straus-Ernst kuoli vuosia myöhemmin Auschwitzin keskitysleirillä. Horst Faas
Horst Faas (28. huhtikuuta 1933 Berliini, Saksa – 10. toukokuuta 2012 München, Saksa) oli saksalainen sotavalokuvaaja. Robert Capa
André Kertészin kautta Capa sai kuulla työmahdollisuuksista, joita tarjosi toukokuussa 1936 vaalit voittanutta kansanrintamaa kannattava Vu-lehti. Vu tarvitsi avustajia, ja Capa sai päätoimittaja Lucien Vogelilta tehtäväksi kuvata Pariisin poliittisia tapahtumia. Kesällä Alliance-kuvatoimiston johtaja Maria Eisner palkkasi Capan toimistoon. Capa sai 1 100 frangia kuussa ja alkoi ensimmäisen kerran tulla toimeen omillaan. Eisner lähetti Capan muun muassa Verduniin kuvaamaan ensimmäisen maailmansodan verisimpiin kuuluneen Verdunin taistelun muistopäivää. Ernst Haas
Ernst Haas syntyi Itävallan Wienissä arvostettuun virkamiesperheeseen.[1] Hän sai korkeakulttuuria painottavan kotikasvatuksen, joka kannusti hänen luovia pyrkimyksiään. Sen sijaan että olisi osallistunut koululaisten taidekilpailuihin, visuaalisesti lahjakas Haas sai lopulta toimia niiden tuomaristossa.[1] Porst
Yrityksen perustajan Hanns Porstin poika Hannsheinz Porst tuli tunnetuksi marxistina, jota syytettiin vakoilusta Itä-Saksan hyväksi ja joka vuonna 1972 lahjoitti yritysryhmänsä työntekijöilleen.
Vuosien 1972–1973 paikkeilla Porstin perheyrityksistä merkittävin, Photo Porst, oli Länsi-Saksan neljänneksi suurin valokuvausalan yritys, jolla oli maassa 86 omaa myymälää ja lisäksi 471 muun valokuvausliikkeen jakeluverkko. Photo Porst oli myös merkittävä valokuvausalan postimyyntiyritys. Yritysryhmän muut yritykset olivat värikuvalaboratorio Eurocop, tietokonepalveluja tuottanut Exdata sekä paikallisille sanomalehdille 21 miljoonan yhteispainoksena neliväripainettua viikkoliitettä tuottanut kustantamo. Konserni työllisti lähes 1 500 ihmistä, joista kaikista tuli lokakuussa 1972 yrityksen omistajia. Ernst Biese
Ernst Biesen vanhemmat olivat Paul Carl August Biese ja Amalia Gustava Dorothea Paris ja puoliso oli vuodesta 1891 Alma Fredrika Ranin. Ylioppilaaksi Biese tuli 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1886, filosofian maisteri hänestä tuli 1890. Biese toimi matematiikan ja fysiikan opettajana ja yliopiston assistenttina 1881–1890, Hän osallistui suomalaiseen naparetkikuntaan 1882–1884 ja teki tutkimuksia Pavlovskin ja Pietarin observatorioissa. Biesestä tuli sittemmin Kuopioon Oy Gust. Raninin johtaja, myöhemmin johtokokunnan puheenjohtaja vuosiksi 1907–1926. Hermann Hesse
Hesse aloitti ensimmäisen kerran koulutuksen kirjakauppiaaksi Esslingenissä mutta karkasi sieltä kolmen päivän kuluttua. Keväällä 1894 hän aloitti 14 kuukautta kestävän mekaanikkokoulutuksen Calwin tornikellotehtaalla. Yksitoikkoinen juottaminen ja viilaaminen herätti Hessessä kuitenkin pian toiveen palata älyllisemmän työn pariin. Lokakuussa 1895 hän oli valmis aloittamaan kirjakauppiaskoulutuksen Tübingenissä ja myös sitoutumaan siihen. Näitä nuoruuden kokemuksiaan Hesse käsitteli myöhemmin romaanissaan "Muuan nuoruus". Yann Arthus-Bertrand
Ennen ryhtymistään valokuvaajaksi Arthus-Bertrand toimi Keski-Ranskassa luonnonpuiston johtajana. Hän siirtyi asumaan Keniaan 1970-luvun lopulla ja kuvasi siellä leijonia. Näin Arthus-Bertrand sai aineistoa ensimmäiseen kirjaansa, joka ilmestyi 1981. Sittemmin hän työskenteli myös urheilukuvaajana. Charles Riis
Riis´in uskotaan hankkineen valokuvaajan ammattitaidon Kööpenhaminassa jo ennen Suomeen muuttoaan, ja hän siirtyikin määrätietoisesti valokuvausalalle syksyllä v. 1863. Heinäkuussa v. 1871 Riis muutti Porista Helsinkiin. Charles Riis´in kuvausala oli monipuolista, johon sisältyi dokumentti- ja henkilökuvia, käyntikortti- ja kabinettikuvia, sekä maisema- ja teollisuuskuvia (Porista, Porvoosta ja Helsingistä). Huolimatta siitä, että Riis´in kuvausmenetelmiin kuului vanhanaikaisten kollodiumlevyjen käyttö, niin hänen pikkutarkka työskentelynsä tuotti hyvin korkeatasoisia valokuvia. Hän toimi ateljeekuvaajana vuosina 1863-1896, ja hänellä oli aikoinaan valokuva-ateljeet Porissa, Helsingissä ja Kööpenhaminassa. Tommy Haas
Haas aloitti tennisammattilaisen uransa vuonna 1996. Ensimmäisenä ammattilaisvuonnaan hän kiersi pääasiassa haastajatason turnauksia ja eteni näistä turnauksista kahden loppuotteluun. Syksyllä 1996 hän pelasi ensimmäistä kertaa Yhdysvaltain avointen kaksinpelin pääsarjassa. Hän putosi turnauksen ensimmäisellä kierroksella hävittyään ottelun Michael Stichiä vastaan neljässä erässä. Kaudella 1997 Haas pelasi kahden kaksinpeliturnauksen, Birminghamin haastajaturnauksen ja Lyonin ATP-turnauksen, loppuottelussa, eteni Hampurin Super 9 -turnauksen välieriin ja pelasi ensimmäistä kertaa Wimbledonin kaksinpelin pääsarjassa. Hän nousi ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla viidenkymmenen parhaan joukkoon ja oli vuoden aikana parhaimmillaan listan sijalla 41. Seuraavana vuonna Haas pelasi toistamiseen Lyonin ATP-turnauksen loppuottelussa ja teki ensiesiintymisensä Australian ja Ranskan avointen kaksinpelin pääsarjassa. Hän oli myös osa Saksan voitokasta World Team Cup -joukkuetta. Päivi Kosonen
Kosonen opiskeli valokuvausta 1930-luvun lopulla Saksassa kameranvalmistaja Leican järjestämällä kurssilla. Kesällä 1939 hän toimi Saksan aikaisen opettajansa Hans Wagnerin oppaana tämän Suomeen tekemän kuvausmatkan aikana. Eino Mäkinen (elo- ja valokuvaaja)
Eino Mäkinen teki monipuolisen uran sekä valokuvaajana että elokuvaajana. Diagnoosi (sokeutumiseen johtaneesta) näkökentän hitaasta supistumisesta ei estänyt 19-vuotiasta Mäkistä ryhtymästä vapaan valokuvaajan, toimittajan ja näyttelysuunnittelijan tehtäviin jo vuonna 1926, vuotta ennen ylioppilaaksi pääsyään. André Kertész
Kertész osti ensimmäisen kameransa, ICAn laatikkokameran, vuonna 1912, heti kun oli ansainnut riittävästi, piittaamatta perheen toiveista pysytellä pörssiuralla. Hän alkoi vapaa-ajallaan kuvata paikallisia talonpoikia, mustalaisia ja ympäröivän pustan maisemia. Hänen ensimmäisenä valokuvanaan pidetään kuvaa "Nukkuva poika, Budapest, 1912", vaikkakaan kuvia ei julkaistu ennen kuin ensimmäisen maailmansodan aikana 1917, jolloin hän oli Itävalta-Unkarin armeijassa. Ne julkaistiin lehdessä Érdekes Újság. Kertész opiskeli kameran käyttöä itsenäisesti, ja hänen omintakeinen ja kypsä tyylinsä oli näkyvissä jo niin varhain kuin 1914 (esimerkiksi "Eugene, 1914"). Helios (yritys)
Vuonna 1976 Helios perusti neljän keskieurooppalaisen valokuvausalan yrityksen kanssa yhteisen Europa-Foto GmbH -yrityksen, josta tuli Euroopan suurin valokuvausalan vähittäiskauppayritys. Sillä oli perustamisvaiheessa yli 700 liikettä noin 500 kaupungissa. Kustaa Vuoksi
Vuoksi kävi kansakoulun. Haminan taistelukoulun hän kävi vuonna 1918 ja teki vuosina 1922 - 1923 opintomatkan Saksaan ja suoritti Berliinin kaupungin ammattikoulussa hienonahka- ja verhoilukurssin. Rikosvalokuvauskurssin hän suoritti vuonna 1928 ja Valtion poliisikoulun toisen luokan vuonna 1931. E. M. Staf
Staf aloitti lehtikuvaamisen toimiessaan tamperelaisen "Aamulehden" autonkuljettajana 1925–1927 ja hän oli Aamulehden valokuvaajana vuoteen 1931 saakka. Hän opiskeli sitten valokuvausta harjoittelijana helsinkiläisessä Aarne Pietinen Oy:n valokuvaamossa 1931–1932 ja palattuaan Tampereelle perusti vaimonsa Olga Stafin kanssa "Valokuvausliike E.M. Stafin". Staf kuvasi useille eri lehdille puoluekannasta riippumatta ja suoritti myös teollisuuskuvausta ja teatterikuvausta. Staf oli mukana perustamassa Tampereen Kameraseuraa ja Tampere-Seuraa 1930-luvulla sekä sotien jälkeen Lehtikuvaajat ry:tä. Hän lopetti ammattimaisen valokuvaamisen jäätyään eläkkeelle 1976. Vittorio Storaro
Storaro aloitti valokuvauksen opiskelut isänsä innoittamana 11-vuotiaana ja elokuvauksen opiskelut 16-vuotiaana. 1960-luvulla hän työskenteli kameramiehenä ja teki lyhytelokuvia. Hän teki debyyttinsä pitkän elokuvan pääkuvaajana vuonna 1969 Franco Rossin elokuvassa "Giovinezza, giovinezza". Kansainvälisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1970 kuvattuaan Bernardo Bertoluccin elokuvat "Fasisti" ja "Hämähäkin juoni". Ernst Haas
Miettiessään uravaihtoehtojaan Haas lopulta oivalsi, että valokuvauksesta hän voisi saada sekä elantonsa että taiteellisen ilmaisuvälineensä. Ensimmäisen kameransa hän hankki Wienin mustasta pörssistä vuonna 1946 vaihtamalla 10 kilogrammaa margariinia Rolleiflex-kameraan.[6] Gaëtan Haas
Haas on EHC Bielin kasvatti. Hän voitti seurassa Elite Jr. B:n mestaruuden vuosina 2008 ja 2009. Haas debytoi Bielin miesten joukkueessa vain 17-vuotiaana kaudella 2009–2010, jolloin hän sai National League A:ssa tililleen 14 runkosarjaottelua tehopistein 2+1=3 ja seitsemän playout/karsintasarjan ottelua tehden yhden maalin. Kaudella 2010–2011 Haas pelasi liigassa 29 runkosarja- ja yhden playout-ottelun jääden ilman tehopisteitä. Hän pelasi miesten pelejä myös yhden ottelun lainalla sarjatasoa alempana National League B:n HC Ajoiessa. Ensimmäisellä kokonaisella NLA-kaudellaan 2011–2012 Haas teki 43 runkosarjaottelussa tehot 6+7=13 ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän voitti runkosarjassa myös Bielin sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Teuvo Suominen
Luonnonkuvaus sai ammattimaisen suunnan, kun innokas valokuvaus- ja luontoharrastaja sai Pekka Nuortevalta kuvitustehtävän Suomen Eläinkuvasto -kirjaan. ”Kiitän ylioppilas Teuvo Suomista 307 viheliäisen pienen tai muuten mahdottoman elukan taidokkaasta kuvaamisesta” -todistuksen kera oli hyvä saapastella myös muihin toimituksiin. Viikkosanomat, Et-, Valokuva ja monet muut aikakauslehdet vastasivat värikkäästi meillä 1970-luvulla heränneeseen luontoinnostukseen. Se taas herätti kysynnän luontokuville ja kuvaajille, joiden koulutukseen Suominen osallistui sekä kurssien että kirjoitusten muodossa. ”Omalla esimerkillään hän vaikutti uskomattoman monen, myös minun valokuvausharrastuksen suuntautumiseen ja ammatinvalintaan”, vahvistaa valokuvataiteilija Pentti Sammallahti. Myös luontokuvaajalegenda Hannu Hautala pitää Suomisen kanssa tekemiään kuvausretkiä korkeakoulunaan, joka opetti tarkastelemaan luontoa eri näkökulmista. Wolf Haas
Wolf(gang) Haas (s. 14. joulukuuta 1960 Maria Alm am Steinernen Meer, Salzburg, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti rikosromaaneistaan, ja hänelle on myönnetty saksalainen Deutscher Krimipreis. Porst
Vuonna 1896 syntynyt Hanns Porst innostui valokuvauksesta jo nuorena ja osti lehtipoikana ansaitsemillaan rahoilla kameran. Pian hän jo kuvasi erilaisia tilaisuuksia ja myi ottamiaan kuvia. Ensimmäisestä maailmansodasta palattuaan Porst toimi kaupunginkirjurina, kunnes avasi Photo Haus Porst -nimisen liikkeen, joka muutti vuonna 1922 Nürnbergin keskustorin laitaan. Vuonna 1924 yritys julkaisi ensimmäisen postimyyntiluettelonsa, minkä lisäksi yritys järjesti valokuvauskursseja. Vuoteen 1929 mennessä Porstilla oli jo parisataa työntekijää ja se kutsui itseään Saksan suurimmaksi valokuvausalan liikkeeksi. Vuonna 1932 siitä tuli maailman suurin alallaan. Schulthessin kaari
Ensimmäisen kerran halon valokuvasi Emil Schulthess vuonna 1957 Etelämantereella. Aiemmin Gösta Liljequist oli tehnyt ilmiöstä piirroshavainnon vuonna 1951 Etelämantereella. Ernst Haas
Vuonna 1947 Haas piti ensimmäisen valokuvanäyttelynsä Yhdysvaltojen Punaisen Ristin toimistossa, jossa hänellä oli osapäivätoimi valokuvauksen opettajana amerikkalaissotilaille. Pian Haas uskaltautui esittelemään töitään zürichiläisen du-taidelehden Arnold Küblerille, joka puolestaan näytti Haasille sveitsiläisen Werner Bischofin valokuvia sodan runtelemasta Berliinistä. Bischofin kuvilla oli Haasiin erittäin suuri vaikutus.[8] Hubert van Es
Van Es päätti ryhtyä valokuvajournalistiksi nähtyään kuuluisan sotavalokuvaajan Robert Capan töitä. Urallaan van Es kattoi esimerkiksi Afganistanin sotaa ja Moro-konfliktia Filippiineillä, mutta erityisen tunnetuksi hän tuli vuonna 1975 Vietnamin sodan aikana ottamastaan valokuvasta, jossa joukko ihmisiä pyrkii heitä evakuoivan helikopterin kyytiin. Valokuvan väitetään usein virheellisesti esittävän Yhdysvaltojen Saigonin lähetystöä, mutta todellisuudessa se on otettu CIA:n henkilöstön käyttämästä talosta. Van Es työskenteli tuolloin United Press Internationalille, eikä pettymyksekseen saanut tekijänoikeuspalkkiota kuvan käytöstä sen oikeuksien kuuluessa UPI:lle. Myöhemmin kuvan oikeudet on myyty useamman kerran ja nykyisin sen oikeudet kuuluvat Bill Gatesille hänen Corbis-yhtiönsä kautta. Valokuvasta tuli yksi sodan turhuuden symboleista. Vietnamin sodan jälkeen van Esryhtyi jälleen vapaaksi toimittajaksi ja palasi Hongkongiin. Loppu-uransa hän vietti kuvajournalistina Aasiassa. Van Es kuoli aivoaneurysmaan Hongkongilaisessa sairaalassa vuonna 2009. Lukas Haas
Haasilla on kaksoisveljet Nikolai ja Simon, jotka molemmat ovat äiti Emily Tracyn tapaan muusikkoja. Uransa aikana Haas on näytellyt lukuisissa elokuvissa, televisio-ohjelmissa sekä teatterinäytöksissä ja hänellä on ollut monia erittäin tunnettuja vastanäyttelijöitä, vaikka hän itse ei olekaan kovin tunnettu nimi. Haasin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli elokuvassa "Peter Weirin Todistaja", jossa hän näytteli Harrison Fordin kanssa alle kymmenvuotiaana. Hän suoriutui roolistaan hyvin ja sai lukuisia uusia työtarjouksia. Seuraavien vuosien aikana hänet nähtiin muun muassa elokuvissa "Lady in White" ja "The Wizard of Loneliness". Vuonna 1996 hän esiintyi elokuvassa "Mars hyökkää!". Haas on vieraillut myös kolmessa "24"-televisiosarjan jaksossa. Viime vuosilta Haasin merkittävin rooli lienee elokuvassa "Last Days", joka kertoo Kurt Cobainin viimeisistä päivistä. Haasilla oli myös rooli elokuvassa "Red Riding Hood – Punahilkka", jossa hän esittää kylän pappia. Haas esiintyy myös My Chemical Romancen musiikkivideossa ”Welcome to the Black Parade”. Christoph Höhne
Urheilu-uran jälkeen hän opiskeli valokuvausta ja hänestä tuli tunnettu urheilukuvaaja. Saksojen yhdistymisen jälkeen hän on työskennellyt freelance-valokuvaajana sanomalehdille Junge Welt ja Sportecho. Eino Partanen
Partanen oli valokuvaajana itseoppinut, joskin hän suoritti myöhemmin joitain alan kursseja. Parhaiten Partanen tunnetaan 1930-luvulla ottamistaan Viipuri-aiheisista kuvista. Hän pelasti 431 lasinegatiivin kuvakokoelmansa Viipurista viikkoa ennen talvisodan päättymistä maaliskuussa 1940. Julius von Haast
Haast saapui Aucklandiin "Evening Star"illa 21. joulukuuta 1858, vain päivää ennen itävaltalaista fregattia "Novara"a, jonka geologiin Ferdinand Hochstetteriin Haast pian tutustui, ja heistä tuli elinikäiset ystävykset. He yhdistivät voimansa ja tekivät useita tutkimusretkiä Aucklandin lähistölle. Hochstetter palasi Eurooppaan 1859 lopulla, mutta Haast jäi viranomaisten pyynnöstä tutkimaan maan mineraalivarantoja. Helmikuussa 1861 Haast nimitettiin provinssin geologiksi ja Englannin alamaiseksi. 25. kesäkuuta 1863 Haast ja Mary Dobson vihittiin Christchurchissa, ja heille syntyi sitten neljä poikaa ja tyttö. Karl-Friedrich Haas
Haas saavutti Helsingin 1952 olympialaisissa pronssia 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa Saksan joukkueen loppuaika oli 3.06,6. Henkilökohtaisella 400 metrin matkalla hän sijoittui neljänneksi ajalla 47,0. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän saavutti viestissä hopeaa loppuajalla 3.08,8 ja sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 47,8. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti 400 metrillä hopeaa ajalla 46,8 oltuaan loppukilpailussa vielä sata metriä ennen maalia viimeisenä. Viestissä Saksa sijoittui neljänneksi ajalla 3.08,2. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 Haas saavutti viestissä hopeaa ajalla 3.08,2 sekä 400 metrillä pronssia ajalla 47,0. Georg Friedrich Haas
Haas opiskeli säveltämistä Gösta Neuwirthin ja Iván Erődin sekä pianonsoittoa Doris Wolfin johdolla Grazin musiikkikorkeakoulussa. Opintojensa jälkeen hän on toiminut oppilaitoksessaan opettajana. Hän on suorittanut jatko-opintoja Wienissä, Darmstadtin kesäkursseilla ja Pariisin IRCAMissa. Günter Wallraff
Vuonna 1977 Wallraff palkkautui saksalaisen bulevardilehden Bild-Zeitungin toimittajaksi nimellä "Hans Esser". Kirjoissaan "Der Aufmacher" ('pääjuttu') "Zeugen der Anklage" ('syyttäjän todisteet') hän kertoo työskentelystään toimittajana ja kuvaa lehden journalistisia tapoja. Kirjan pohjalta on tehty elokuva "Pakotie pimeään" (ensi-ilta 1990). Max Ernst
Vuonna 1934 Ernst aloitti kuvanveiston ja vietti aikaa sveitsiläisen kuvanveistäjän Alberto Giacomettin kanssa. Christl Haas
Haas voitti 18-vuotiaana alppihiihdon MM-kilpailuissa 1962 kultaa syöksylaskussa yli kolmen sekunnin erolla hopeamitalisti Pia Rivaan. Innsbruckin 1964 talviolympialaisten syöksylaskussa hän voitti kultaa yli sekunnin maannaisiaan Edith Zimmermannia ja Traudl Hecheria nopeampana. Suurpujottelussa hän sijoittui neljänneksi ja pujottelussa kuudenneksi. Alppiyhdistetty ei ollut virallinen olympialaji, mutta yhteispisteissä toiseksi sijoittunut Haas palkittiin yhdistetyn MM-hopeamitalilla. Aulis Nyqvist
Erityisesti lehti- ja mainoskuvaajana tunnettu Nyqvist aloitti valokuvaharrastuksensa 1956 ja sai ammattioppinsa Matti A. Pitkäsen studiolla 1960–1965 ja perusti sitten kuuden muun valokuvaajan (C. G. Hagström, Olavi Kaskisuo, Timo Kirves, Kristian Runeberg ja Seppo Saves sekä Caj Bremer, jonka tilalle tuli pian Martti Brandt) kanssa Finnseven-osuuskunnan, joka toimi vuoteen 1969 saakka. Tällöin Nyqvist ryhtyi itsenäiseksi yrittäjäksi. Hella Haasse
Haassen esikoisromaani oli vuonna 1948 ilmestynyt "Oeroeg". Seuraavana vuonna ilmestynyt "Het woud der verwachting" on yksi Haassen tunnetuimmista romaaneista. Se kertoo Orléansin herttuasta Kaarlesta, joka joutuu vuonna 1415 englantilaisten vangiksi. Hänen romaaneitaan ovat muiden muassa myös "Een nieuwer testament" (1966) ja "Mevrouw Bentinck of Onverenigbaarheid van karakter" (1978). Haasse palkittiin 1981 Constantijn Huygens -palkinnolla ja 1983 P. C. Hooft -palkinnolla. Hän jatkoi uraansa 2000-luvulle saakka ja julkaisi romaanin "Sleuteloog" vielä 2002. Kaksi vuotta myöhemmin hänelle myönnettiin Hollanninkielisen kirjallisuuden palkinto elämäntyöstä. Haassesta tehtiin vuonna 1988 Utrechtin yliopiston kunniatohtori. Werner Haase
Haase liittyi kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1933 ja SS-joukkoihin 1941. Vuonna 1945 hän oli kohonnut Obersturmbannführerin arvoon. Vuosina 1935–1945 hän toimi yhtenä Hitlerin lääkäreistä. Stefan Bremer
Bremerin valokuvauskipinä syntyi Creamin konsertissa 1967, jonne hän oli lainannut kameran isältään, valokuvaaja Caj Bremeriltä. Pari vuotta myöhemmin hän pyrki isän tietämättä 17-vuotiaana oppisopimuksella Hufvudstadsbladetin kuvatoimistoon Pressfotoon ja pääsikin, ensin filminkehittäjäksi ja siten lehtikuvaajaksi. Bremer opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa 1974–1980. Hän on toiminut myös valokuvaajana monissa lehdissä, kuten Suomen Kuvalehdessä. Hän tuli tunnetuksi Helsingin yöelämän ja rockmuusikkojen kuvaajana ja tätä kautta monien äänilevykansien tekijänä, aluksi kuvaajana ja myöhemmin myös graafisena suunnittelijana. Teatterikuvauksesta tuli hänen työnsä keskeinen osa, kun hän aloitti 1978 Suomen Kansan teatterissa "Pete Q:n" kuvaajana. Teatterikuvista hän järjesti Teatterimuseossa loppuvuodesta 2011 näyttelyn "The Best of". Russ Meyer
Meyer teki nuorena useita amatöörilyhytelokuvia. Toisen maailmansodan aikaan Meyer kuvasi uutis- ja dokumenttilyhytelokuvia. Sodan jälkeen Meyer toimi valokuvaajana muun muassa Playboy-lehdelle, ja hanttihommissa elokuva-alalla. Meyer teki läpimurtonsa elokuvaohjaajana elokuvalla "The Immoral Mr. Teas" (1959), jonka jälkeen hän teki monia isorintaisiin naisiin ja rivoon huumoriin tukeutuvia seksploitaatioelokuvia. Meyerin löytämiin lahjakkuuksiin kuuluvat muun muassa Kitten Natividad ja Uschi Digard. Teknisesti Meyerin elokuville tunnusomaista ovat ekspressiivinen kameratyöskentely ja humoristisia assosiaatioita luova leikkaus. Marina Ginestà
Valokuvan ottanut Hans Gutmann (1911–1982) pakeni sodan jälkeen kotimaansa Saksan natsihallintoa Meksikoon, jossa hän loi merkittävän uran valokuvaajan nimellä Juan Guzmán. Hän tuli tunnetuksi kuvattuaan 1950-luvulla meksikolaisten taiteilijoiden Frida Kahlon ja Diego Riveran tuotantoa ja työskentelyä. Friedensreich Hundertwasser
Stowasser kirjautui vuonna 1948 Wienin kuvataideakatemiaan. Hän opiskeli siellä professori Robin Christian Andersenin oppilaana, mutta keskeytti akatemian jo kolmen kuukauden kuluttua. Stowasser sai tuona aikana vaikutteita Egon Schieleltä ja Walter Kampmannilta, joiden taidetta hän näki näyttelyissä. Seuraavana vuonna hän matkusteli Italiassa ja tapasi Firenzessä René Brôn, jonka kanssa hän matkusti Pariisiin, missä hän vaihtoi sukunimensä Hundertwasseriksi. "Sto" tarkoittaa monissa slaavilaisissa kielissä sataa, kuten saksan kielen sana "hundert". Pariisissa Hundertwasser aloitti opiskelut École des Beaux-Artsissa, mutta jätti koulun heti ensimmäisenä päivänä. Hän aloitti uran taiteilijana 1940-luvun lopulla. Juhan Kuus
Kuus jätti 1970-luvulla high schoolin kesken ja aloitti kapkaupunkilaisessa sanomalehdessä "Die Burgerissa" erilaisissa avustavissa tehtävissä, kuten pimiöapulaisena ja siivojana, sekä nuorempana valokuvaajana. Etelä-Afrikassa hän toimi valokuvaajana myös "Rapportille", "Die Beeldille", "The Rand Daily Mailille" ja "The Sunday Timesille". Vuonna 1974 hänet valittiin Etelä-Afrikan vuoden lehtivalokuvaajaksi, ja vuonna 1978 hän sai uutiskuvien kategoriassa World Press Photon kolmospalkinnon. Valokuvaus Suomessa
Vuosina 1940 ja 1947 määriteltyjen Suomen uusien rajojen myötä maisemilla oli jälleen kysyntää. Karjalan menetys sai suuntaamaan katseet maan muihin osiin. Lapin kuvasto nousi esille perinteisten rannikon, Hämeen ja Järvi-Suomen rinnalle. Tehokkaimmin patrioottista maisemakuvausta harjoitti Matti Poutvaara lukuisilla päivänpaisteisilla ja optimistisilla kuvateoksillaan. Sodan jälkeinen materiaalipula rajoitti kuitenkin valokuvien käyttöä. 1950-luvulla valokuvataide miellettiin omaksi, usein kameraseuroissa vaalituksi alueeksi. Vähitellen lisääntyneen dokumentarismin suorasukaisuutta löytyy K. G. Roosin kuvateoksesta "Ihmisten Helsinki" (1961), johon Jörn Donner kirjoitti tekstit. Vaikka ammattivalokuvaajat tuottivat käyttökuvia eri aloille, osallistuivat he kilpailuihin, joiden esteettiset ihanteet periytyivät maailmansotien väliseltä ajalta. Johtavia valokuvaajia olivat Matti A. Pitkänen, Per Olov Jansson, Salme Simanainen sekä Otso ja Matti Pietinen. Suomalaisen taideteollisuuden menestys toi töitä ja vaati korkealaatuisen kuvaston, jota käytettiin kansainvälisesti levitetyissä tiedotusjulkaisuissa. Valokuvataide
Joitain varhaisia valokuvaajia – esimerkiksi Suomessa I. K. Inhaa – kutsuttiin jo aikanaan taiteilijoiksi, koska he hallitsivat mestarillisesti valo- ja varjovivahduksia. Kirjailija Aino Kallas totesi: "Jos joskus uskallettaisiin korottaa valokuvaus taiteitten pyhään sisaryhteyteen, niin olisi Into Inhallakin siihen osuutensa ja ansionsa." Muiden valokuvaajien tavoin Inha teki tilaustöitä. Ernst Haas
Haasin tyyli alkoi kehittyä nopeasti. Hän alkoi tehdä juttuja muun muassa "Heute"-aikakauslehteen, usein yhdessä kirjeenvaihtaja Inge Morathin kanssa. Vuonna 1947, etsiessään kuvauspaikkaa eräälle muotijutulle, Haas ja Morath näkivät vapautuneita sotavankeja kuljettavan junan saapuvan Wieniin ja päättivät tehdä aiheesta aikakauslehtijutun. Tuloksena oli kuvaessee "'Homecoming", joka julkaistiin Heuten lisäksi myös yhdysvaltalaisessa "Life"-kuvalehdessä. Charles Hagan
Charles Haganin vanhemmat olivat kirjailija Elsa Soini ja konsuli Eero Hagan. Hagan kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin toisesta suomalaisesta lyseosta 1942 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1949. Tämän jälkeen hän työskenteli arkkitehtina Asuntorakennustuotannon valtuuskunta Aravassa, ja opetti myös vuodesta 1951 lähtien tyylioppia Suomen taideakatemiassa, kunnes perusti oman arkkitehtitoimiston Porin 1954. Hän oli suunnittelemassa Riihikedon kaupunginosan arava-aluetta ja vuosina 1968–1985 Hagan toimi Porin apulaisasemakaava-arkkitehtina. Hänen työnsä ovat enimmäkseen Porin seudulle valmistuneita rivi- ja omakotitaloja sekä kesähuviloita. Muista töistä tunnetuimpia ovat yhdessä Olaf Küttnerin kanssa suunniteltu Hotelli Juhana Herttua sekä Keskuskartano, joka valmistuessaan oli Pohjoismaiden suurin vuokratalo. Oman yksityiskotinsa "Villa Präskinrinteen" Hagan suunnitteli ja rakennutti Nakkilaan vuonna 1961. Se toimi myös hänen koetalonaan ja muuttui aina uusien suunnitelmien mukaan. Trond Hedström
Hedström kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1936 ja opiskeli kemiaa Åbo Akademissa. Hän aloitti valokuvausharrastuksen vuonna 1942 ja ammattimaisen muotokuvauksen vuonna 1946. Sitä ennen hän oli työskennellyt Serlachiuksen ja Ahlströmin puutavaratehtaiden myyntitehtävissä. Hän toimi henkilö- ja maisemakuvaajana Helsingissä vuodesta 1946 sekä mainos- ja teollisuuskuvaajana vuodesta 1960 eteenpäin. Hedström järjesti vuonna 1953 Helsingissä ensimmäisen valokuvanäyttelynsä, joka herätti paljon huomiota. Viimeiset elinvuotensa hän asui ja työskenteli Teneriffalla Kanariansaarilla.