Oliko Suomi ensimmäinen maa missä naiset saivat äänestää?
Naisten äänioikeus
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä.
Kansainvälinen Vapaamuurarijärjestö Miehille ja Naisille Le Droit Humain
Kreivitär Ellen Bille-Brahe-Selby ja Saima Neovi Kööpenhaminasta sekä Birger Zadig Oslosta vihkivät John Sonckin avustuksella tilapäisessä kokoushuoneessa Bulevardinkatu 7 Helsingissä yhteensä 60 naista ja miestä vapaamuurariuteen. Sunnuntaina 5. lokakuuta 1920 perustettiin Suomen ensimmäinen naisten ja miesten muodostama vapaamuurariloosi Väinämö. Suomi 2000-luvulla
Suomi oli 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä jälkiteollinen runsaan viiden miljoonan ihmisen yhteiskunta. Vuosikymmentä leimasi talouden nousukausi, joka päättyi finanssikriisiin vuonna 2008. Nokian merkitys Suomen taloudelle oli huomattavan suuri. Suomen kansa valitsi vuonna 2000 ensimmäisen kerran tasavaltansa johtoon naisen, 56-vuotiaan Tarja Halosen. Maa sai myös kautta aikain ensimmäisen naispääministerinsä, Anneli Jäätteenmäen vuonna 2003, tosin vain kymmeneksi viikoksi. Vuosikymmenen pääministeripuolueita olivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja Suomen Keskusta. Feminismi
Vuonna 1903 Emmeline Pankhurst oli aloittamassa Isossa-Britanniassa suffragettien liikettä. Eräs brittiläinen sanomalehti käytti vuonna 1905 sanaa suffragetti (englannin sanasta "suffrage") pilkatakseen naisia, jotka vaativat äänioikeutta. Pian suffragetit alkoivat itsekin käyttää tätä nimeä. Vähitellen suffragettien keinot äänioikeustaisteluissa muuttuivat rajuiksi. He saattoivat muun muassa kahlehtia itsensä julkisiin rakennuksiin ja lakiakin rikottiin. Monet joutuivat vankilaan. Suffragetit ryhtyivät nälkälakkoon vuonna 1909, ja heitä pakkoruokittiin nieluun työnnetyn letkun avulla. Toimenpide aiheutti naisille pysyviä vammoja, ja pakkoruokinta kiellettiin vuonna 1913. Tunnetuin suffragetin tempaus on brittiläisen Emily Davisonin heittäytyminen vuonna 1913 hevoskilpailuissa kuninkaan hevosen alle. Davison kuoli, mutta teko toi paljon huomiota naisten äänioikeustaistelulle. Kun miehet ensimmäisessä maailmansodassa olivat rintamalla, naiset tekivät töitä. Britannian naiset saivat rajatun äänioikeuden vuonna 1918 ja täyden äänioikeuden 1928. Yhdysvalloissa vuonna 1920 annettiin äänioikeus 30 vuotta täyttäneille naisille. Ylioppilaslakki
Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäinen naisylioppilas oli keisarin erikoisluvalla kirjoittanut Maria Tschetschulin. Hän ei saanut ylioppilasjuhlissaan käyttää ylioppilaslakkia, vaan hänen piti tyytyä pelkkään lyyraan, jonka hän oli kiinnittänyt kampauksessaan valkoiseen rusettiin. Hän oli Suomessa vuonna 1870 ensimmäinen nainen, joka pääsi yliopistoon. Hänen jälkeensä seuraava ylioppilaaksi 1873 kirjoittanut nainen Emma Irene Åström käytti kuitenkin kieltoa uhmaten ylioppilaaksi päästessään lakkia, mitä kuitenkin paheksuttiin eikä hän saanut pitää lakkia ulkona. Naisylioppilaiden yhdistys De Kvinnliga ryhtyi suunnittelemaan naisille omaa ylioppilaslakkia 1890. Malliehdotuksia pyydettiin eri taiteilijoilta ja yhden ehdotuksen lähetti myös Akseli Gallen-Kallela. Olga Andsten oli kuitenkin tehnyt ehdotuksen juna-asemalla näkemästään naisten hatusta ja hänen ehdotuksensa lopulta valittiin. Tämä Suomen ensimmäinen naisten ylioppilaslakki esiteltiin suomen- ja ruotsinkielisissä lehdissä vappuna 1890, ja sitä käytettiin aina 1890-luvun lopulle saakka. Kun naiset saivat 1897 oikeuden kirjoittautua ylioppilaskuntaan, he saivat samalla oikeuden käyttää samanlaista ylioppilaslakkia kuin miehet. Adelaïde Ehrnrooth
Ehrnrooth oli ensimmäisiä suomalaisia, jotka nostivat kysymyksen naisten äänioikeudesta esille. Hän esitteli vuonna 1869 brittiläisen filosofin John Stuart Millin tutkielmaa "Naisen asema", joka käsitteli sukupuolten välistä tasa-arvoa, "Helsingfors Dagblad" -lehdessä. 1920-luku
Naisten lisääntynyt työssäkäyminen mahdollisti poikamiestyttöelämän, joka miellettiin modernin naisen elämäntavaksi. Syntyi "flapper", poikamiestyttö tai jazz-tyttö. Maailmansodan jälkeisessä Euroopassa miesten vähyys ja heistä käyty taistelu teki naisista rohkeampia ja aktiivisempia. Useissa maissa naiset olivat saaneet äänioikeuden jo ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vuonna 1920 loputkin Yhdysvaltojen osavaltiot myönsivät naisille äänioikeuden, Turkissa yleinen äänioikeus myönnettiin 1926 ja Isossa-Britanniassa sitä laajennettiin vuonna 1928 koskemaan kaikkia naisia. Kunnallisvaalit 1945
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuussa 1945 Suomessa. Äänioikeuttaan käyttäneiden naisten määrä oli ensimmäistä kertaa suurempi kuin miesten. Sosialidemokraatit ja kommunistijohtoiset kansandemokraatit olivat pääsääntöisesti – ensimmäisen ja ainoan kerran – vaaliliitoissa kautta maan. Kunnanvaltuutettujen toimikausi oli säädetty normaalia lyhyemmäksi eli kahdeksi vuodeksi, koska edellisten valtuustojen toimikausi oli toisen maailmansodan seurauksena kestänyt yhdeksän vuotta. Seuraavan vuoden alussa tapahtui seitsemän kuntaliitosta, mm. Helsingin suuri alueliitos. Näissä kunnissa vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti. Suomen presidentinvaali 2000
Suomen presidentinvaali 2000 järjestettiin tammi-helmikuussa. Koska kukaan ehdokkaista ei saanut ensimmäisellä kierroksella 16. tammikuuta vaadittua yli puolta annetuista äänistä, pidettiin 6. helmikuuta toinen kierros, jossa Suomen historian ensimmäiseksi naispuoliseksi tasavallan presidentiksi valittiin Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen ehdokas, ulkoasiainministeri Tarja Halonen. Sarah Childress Polk
Sarah Childress Polk (4. syyskuuta 1803 – 14. elokuuta 1891), presidentti James Knox Polkin aviovaimo, oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen 4. maaliskuuta 1845 – 3. maaliskuuta 1849. Pari avioitui uudenvuodenpäivänä 1824. Suomi 1930-luvulla
1930-luvun alkaessa Suomi oli ollut itsenäinen valtio vasta kaksitoista vuotta. Elettiin niin sanottua ensimmäisen tasavallan aikaa. Suomen sisällissodasta tuli kuluneeksi niin ikään vasta kaksitoista vuotta. 1930-luvulla Suomen tasavallan presidentillä oli laajat valtaoikeudet. Vuosikymmenen aikana tehtävässä istui kolme henkilöä:Äänioikeusikäraja oli 24 vuotta vuosina 1906–1944. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 24 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Äänestysaktiivisuus 1930-luvun eduskuntavaaleissa oli matala, 62–67 %. Naisasialiike Suomessa
Suomessa perustettiin vuonna 1966 Yhdistys 9, joka keskittyi sekä miesten että naisten sukupuolirooleihin eikä siis ollut varsinaisesti radikaalifeminismin innoittama. Yhdistys oli enimmäkseen akateeminen liike ja sen jäsenistössä oli sekä miehiä että naisia. Margaretha Mickwitz, joka toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana, kuvaa, että Yhdistys 9 perusti toimintansa radikaaliin sukupuolirooli-ideologiaan, jonka mukaan sekä naisella että miehellä on kaksi roolia; ansiorooli ja perherooli. Ainoa ratkaisevan ero sukupuolten välillä oli se, että nainen synnyttää. Yhdistys oli ensimmäinen tämänkaltainen toimija Suomessa, ja se edistikin laajasti tasa-arvoa koskevien epäkohtien tulemista yleiseen tietoisuuteen ja julkiseen keskusteluun, minkä lisäksi se vaikutti myös viralliseen sukupuolten epätasa-arvoa koskevaan linjaan. Esimerkiksi vuonna 1967 Suomen hallituksen vastaus YK:n pääsihteerin kyselyyn, jossa selvitettiin naisten osallistumisesta valtioiden taloudelliseen ja sosiaaliseen kehitykseen perustui suurelta osin yhdistykseltä pyydettyyn lausuntoon. Ensimmäinen sortokausi
Heinäkuussa 1906 päätetty eduskuntalaitoksen uudistus oli laajentanut äänioikeutettujen määrän miljoonaan. Äänioikeus myönnettiin naisille ja alemmille yhteiskuntaluokille ja niille ylempien luokkien edustajille, jotka eivät olleet mahtuneet entisten säätyjen puitteisiin. Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
Tämä on aikanajana naisten äänioikeuden historiasta. Clara Zetkin
Maailmansodan päätyttyä Saksan vallankumoukseen myös naiset saivat Saksassa äänioikeuden. Zetkin valittiin tammikuussa 1919 USPD:n edustajana Weimarin kansalliskokoukseen, jossa hän 29. tammikuuta käytti Saksan historian ensimmäisen puheenvuoron naispuolisena kansanedustajana – puheenvuorossa hän arvosteli jyrkästi oikeistososiaalidemokraatti Friedrich Ebertin hallitusta spartakistikapinan tukahduttamisesta. Naisten Ääni
Naisasialiitto Unionin vaikutuksesta syntynyt aikakauslehti siirtyi vuonna 1907 nuorsuomalaisten naisten perustaman Suomalaisen Naisliiton äänenkannattajaksi. Sen tavoitteena oli sivistää naisia ja parantaa naisen asemaa yhteiskunnassa. "Naisten Äänen" sisältö käsitteli muun muassa naisten asemaa avioliitossa, siveellisyyttä, raittiutta ja kieltolakia, yhteiskoulua, naisten työaikoja sekä kodin hoitoa. Lehdessä oli myös artikkeleita puolue- ja järjestökokouksista, kertomuksia tapahtumista ja matkoista ulkomaille, opettavaisia runoja ja novelleja, kirja-arvosteluja sekä pieniä kotimaan ja ulkomaan uutisia. Suomi 1950-luvulla
Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden aikaa oli Suomessa eletty puolisen vuosisataa. Äänioikeusikäraja oli 21 vuotta vuosina 1944–1969. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 21 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Äänestysaktiivisuus 1950-luvun eduskuntavaaleissa oli 75–80 %. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Nälänhädän seurauksena oikeisto hävisi toisen kamarin vaalissa 1917, ja niinpä syntyi liberaalien ja sosiaalidemokraattien enemmistö, joka oli naisten äänioikeuden puolesta, ja jopa yhtäläisen äänioikeuden puolesta, joka ei olisi riippunut palkasta. Oikeistovaltainen ensimmäinen kamari kuitenkin kaatoi  tällaisen ehdotuksen keväällä 1917. Mutta koska se ei halunnut ottaa yleislakon, vallankumouksen ja tasavallan tulemisen riskiä, se muutti kantaansa ja äänesti 17. joulukuuta 1918,  jolloin liberaali Nils Edén oli pääministerinä, yhtäläisen ja yleisen äänioikeuden, myös naisille, alkaen  Ruotsin kunnallisvaaleista. Lisäpäätöksen kautta 24. toukokuuta 1919 ja  perustuslain muutoksen kautta 1921 voitiin ottaa käyttöön yhtäläinen ja yleinen äänioikeus naisille myös valtiopäivien toisen kamarin vaaleissa. Toisen kamarin vaalit 1921 olivat siten ensimmäiset toisen kamarin vaalit, joihin naiset osallistuivat. Äänioikeus toisen kamarin vaaleissa oli sillä Ruotsin kansalaisella, joka oli täyttänyt 23 vuotta vaalivuotta edeltävänä vuonna. Äänioikeutta ei ollut sillä, joka ei ollut suorittanut asevelvollisuutta, jota ei ollut julistettu täysivaltaiseksi, joka oli asetettu konkurssiin, joka oli pysyvästi köyhäinhoidon huoltama tai joka oli tuomittu rikoslain nojalla menettämään äänioikeutensa. Naisten äänioikeus
Ranskassa Pariisin kommuuni antoi naisille äänioikeuden 1871, mutta päätös kumottiin kommuunin kaatuessa. Emmeline Pankhurst
Aviopari toimi aktiivisesti politiikassa. Richard Pankhurst pyrki useita kertoja parlamenttiin, ja Emmeline Pankhurst tuki hänen poliittista uraansa. Miehensä kuoleman jälkeen hän ryhtyi jatkamaan miehensä työtä politiikan parissa. 1903 hän perusti kahden tyttärensä Christabel ja Sylvian kanssa WSPU:n. Järjestö toimi hyvin näkyvästi ja käytti väkivaltaisiakin toimintamuotoja. Ensimmäinen maailmansodan aikana WSPU muuttui naisten puolueeksi, Women's Party, joka ajoi naisten tasa-arvon edistämistä, ja Pankhurst osallistui sotaponnisteluihin. Muu naisliike ajoi rauhan asiaa. Vuonna 1918 saivat yli 30-vuotiaat naiset Britanniassa äänioikeuden, ja siitä kymmenen vuoden kuluttua äänioikeusikäraja laskettiin 21 vuoteen. Naisasialiitto Unioni
Unioni Naisasialiitto Suomessa ry perustettiin 10. helmikuuta 1892 Helsingissä Kämpin Peilisalissa. Unionin ensimmäisiin vaikuttajanaisiin lukeutuivat Maikki Friberg (1861–1927), taidemaalari ja kirjailija Helena Westermarck (1850–1938), Unionin ensimmäinen puheenjohtaja Lucina Hagman (1853–1946) sekä Annie Furuhjelm (1854–1937), Helmi Tengen (1875–1971), feministi Gerda von Mickwitz ja Ida Sofia Salin (1865–1952). Lucina Hagman oli mukana perustamassa Marttaliittoa toukokuussa 1899. Voimistelunopettaja Helmi Tengen sai ensimmäisenä naisena ajokortin Suomessa. Kunnallisvaalit 1918
Vuoden 1918 kunnallisvaalit olivat ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuneet kunnallisvaalit Suomessa. Ne järjestettiin sisällissodan jälkeen vuoden 1918 lopulla uuden kunnallisvaalilain tultua voimaan marraskuussa 1917. Osissa kunnista äänestys venyi kuitenkin vuoden 1919 puolelle. Naisten aseman historia
Naiset toimivat usein kulisseissa, eikä kaikesta toiminnasta ole näyttöä. On arveltu esimerkiksi, että Ludvig XIV:tä saattoi ohjata hänen suosikkinsa Mme. de Maintenon. Ranskassa naiset saattoivat olla mukana valitsemassa edustajia säätypäiville, tosin vain vähemmän tärkeiden säätyjen. Englannissa puolestaan oli muutamia päärinarvoisia naisia, mutta he eivät päässeet ylähuoneeseen. Alahuoneeseen ei ollut edes ehdolla naisia. 1600-luvulla alkoi naisten joukkoliikehdintä Ranskassa ja Englannissa. Samaan aikaan Cromwellin vastustajat vaativat laajempaa äänioikeutta miehille. Ajatus oli, että kansalla olisi vahva sidos hallitukseen, johon he itse olivat olleet vaikuttamassa. Naisille ei kuitenkaan haluttu myöntää äänioikeutta: v. 1690 Englannin laki sanoi suoraan, että naisilla ei ollut äänioikeutta. Naisten puolue
Naisten puolue (Naisp.) oli suomalainen 1990-luvun alkupuolella toiminut puolue. Naisten asiaa ajanut puolue osallistui kahdesti eduskuntavaaleihin ja kerran kunnallisvaaleihin, mutta sen listoilta ei valittu kansanedustajia tai valtuutettuja. Parlamentaarinen itsemääräämisoikeus
Alueita, joilla lainsäädäntöelimellä on parlamentaarinen itsemääräämisoikeus, ovat muun muassa Suomi, Israel, Yhdistynyt kuningaskunta, Uusi-Seelanti, Jamaica, Barbados, Papua-Uusi-Guinea ja Salomonsaaret. Naisten äänioikeus Ruotsissa
"Förslag till valordning för bondeståndet vid riksdagen 1771-1172 "(ks. Brusewitz). Kansanvaltuutettujen neuvosto
Kiireellisimpänä uuden hallituksen asialistalla oli pikaisen aselevon solmiminen maailmansodan päättämiseksi. Aseleponeuvottelut Compiègnessa olivat jo loppusuoralla ja aselepo allekirjoitettiinkin hallituksen perustamista seuraanneena päivänä. Kansanvaltuuttetujen neuvosto ilmoitti kutsuvansa Berliiniin 16. joulukuuta työläis- ja sotilasneuvostojen kongressin, joka saisi valita, päättäisikö Saksan tulevasta valtiomuodosta vaaleilla valittava parlamentti vai neuvostokongressi itse. Tämä jätti avoimeksi mahdollisuuden sekä parlamentarismiin että neuvostovaltaan, mutta 30. marraskuuta Ebert ilmoitti, että perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalit pidettäisiin joka tapauksessa, yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sekä suhteellisen vaalitavan pohjalta. Naiset saivat ensimmäisen kerran äänestää Saksassa. Kansavaltuutettujen neuvosto ilmoitti myös 12. marraskuuta palauttavansa kaikki sota-aikana rajoitetut kansalaisoikeudet. Naisten äänioikeus
Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa. Naistentalo
Naistentalo, viralliselta nimeltään Asuntoyhteistalo, on Helsingin Laaksossa sijaitseva asuinkiinteistö. Se rakennettiin 1950-luvun alussa Suomen ensimmäiseksi kollektiivitaloksi, ja se oli tarkoitettu entisille lotille. Asunnot olivat enimmäkseen pieniä, ja asukkaiden yhteiskäyttöön tehtiin mm. keskuskeittiö, aamiaissali, pesutupa, päiväkoti sekä sauna ja uima-allas. Talossa on alusta asti toiminut lottajärjestön omistaman Työmaahuolto Oy:n perustama ravintola White Lady (välillä muilla nimillä). White Lady oli tiettävästi ensimmäinen laaturavintola, johon naiset pääsivät ilman miesseuraa. Säätyvaltiopäivät 1897
Vuoden 1897 valtiopäivät käsittelivät ensimmäistä kertaa kysymystä naisten äänioikeudesta. Valtiopäivät teki päätöksen Helsingin ja Turun välisen rantaradan jäljellä olevan osan Helsinki–Karjaa välillä rakentamisesta. Luettelo vaalikauden 1907–1908 kansanedustajista
Tämä on luettelo vaalikauden 1907–1908 kansanedustajista eli ensimmäisistä kansanedustajista. Edustajat valittiin ensimmäisissä eduskuntavaaleissa vuonna 1907. Eduskunta oli vallassa valtiopäivät 1907 – 1908 I eli 22. toukokuuta 1907 alkaen aina 6. huhtikuuta 1908 asti, jolloin se hajotettiin. Avajaisistunto oli 25. toukokuuta 1907 Helsingin Vapaapalokunnan talon juhlasalissa osoitteessa Hakasalmenkatu 3 (nykyään Keskuskatu 3). Eduskunnasta toivottiin lehdistössä yhteiskunnan uudistajaa ja kansan yhdistäjää. Valitut 19 naiskansanedustajaa olivat maailman ensimmäiset naiset parlamentaarikkoina. Vaivaishoitohallitus
Vuonna 1889 tuli mahdolliseksi myös naisen valitseminen vaivaishoitohallitukseen. Ensimmäinen nainen lautakunnissa oli suomalaisen sosiaalityön uranuurtajana tunnettu diakonissa Cecilia Blomqvist. Vuoden 1922 köyhäinhoitolain mukaan kuntiin tuli perustaa köyhäinhoitolautakunta, jolle vaivaishoitohallituksen tehtävät siirtyivät. Laki tuli voimaan vuoden 1923 alussa. Naistenklinikka
Naistenklinikka on Helsingin yliopistollisen keskussairaalan naistentauteja ja synnytyksiä hoitava sairaala. Se sijaitsee Helsingin Meilahdessa. Se avattiin 3. lokakuuta 1934. Se oli Suomen ensimmäinen sairaala, jossa hoidettiin sekä naistentauteja että synnytyksiä. Vuonna 1975 valmistui L-siiveksi kutsuttu laajennus, johon siirtyivät synnytykset ja sektiot. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Ensimmäinen esitys naisten äänioikeudesta tuli Ruotsin valtiopäivillä toiseen kamariin 1884, mutta ehdotus sai heikon tuen. Todellinen taistelu naisten äänioikeuden puolesta aloitettiin noin vuonna 1900, ja vuonna 1903 perustettiin LKPR, Naisen poliittisen äänioikeuden yhdistys. Yhdistys perustettiin sekä liberaalien että sosiaalidemokraattisten naisten aloitteesta. Se oli arkoitettu yksinomaan naispuolisille jäsenille, ja se organisoi naisia yli poliittisen kentän. Yhdistyksellä oli enimmillään 17 000 jäsentä ja sen onnistui suuressa joukkoanomuksessa 1913 kerätä 350 000 allekirjoitusta vetoomukseen naisten äänioikeudesta. Kun naisten äänioikeus otettiin käyttöön, liitto hajosi, ja osa jäsenistä meni mukaan Fredrika Bremer -yhdistykseen, kun taas yhdistyksen johto muodosti Ruotsin Naisten Kansalaisuusliiton. Kuwait
Naiset saivat äänioikeuden 16. toukokuuta 2005 kansalliskokouksen hyväksyttyä uuden lain, joka sallii naisten asettua ehdolle ja äänestää vaaleissa. Kuwait
Kuwait oli ensimmäinen Persianlahden arabimaa, joka järjesti parlamenttivaalit, ja se myönsi naisille äänioikeuden 2005. Vuodesta 2010 alkaen maassa on ollut ajoittain väkivaltaisuuksia ääri-islamistien ja sotilasjoukkojen välillä. Demokratian historia
Vuonna 1789 vallankumouksellinen Ranska laati ihmisoikeuksien julistuksen, jonka mukaan kaikilla miespuolisilla oli mahdollisuus äänestää kansallis­kokouksen vaaleissa, joskin tämä jäi lyhyt­ikäiseksi. Naispappeus kristillisissä kirkoissa
Tanskan luterilaisessa kirkossa ensimmäinen nainen vihittiin papiksi vuonna 1948 ja Ruotsin luterilaisessa kirkossa naispappeus mahdollistui vuonna 1958.
Viron evankelis-luterilainen kirkko alkoi vihkiä naisia papeiksi 1967.
Latvian evankelis-luterilaisessa kirkossa naisia alettiin vihkiä papeiksi neuvostoaikana vuonna 1976, mutta jälleenitsenäistymisen jälkeen 1990-luvulla siirryttiin käytäntöön jossa papiksi vihitään vain miehiä. Kirkolliskokous rajasi pappeuden Latviassa jälleen vain miehille 2016. Monissa valtioissa naispappeus on nykyään varsin yleistä. Constance Markievicz
Markievicz liittyi vuonna 1908 Sinn Féiniin sekä Inghinidhe na hÉireann (Irlannin tyttäret) -nimiseen militanttiin nationalistiseen naisjärjestöön. Seuraavana vuonna hän perusti Na Fianna Éireannin, partioliikettä muistuttaneen järjestön, jonka todellinen tarkoitus oli kouluttaa nuorista pojista taistelijoita itsenäisyysliikettä varten. Hän läheni myös James Larkinin ja James Connollyn johtamaa työväenliikettä, ja osallistui vuoden 1913 Dublinin suuren työsulun aikana työtaisteluun liittyneiden työläisten perheiden muonittamiseen. Markievicz oli mukana myös Irlannin kansalaisarmeijan (ICA) perustamisessa. Hänet pidätettiin ensimmäisen kerran vuonna 1911 osallistumisesta kuningas Yrjö V:n vastaiseen mielenosoitukseen.
Markievicz otti huhtikuussa 1916 osaa Irlannin pääsiäiskapinaan. Hän toimi kapinaviikon aikana Michael Mallinin lähimpänä alaisena tämän komentopaikalla Dublinin St. Stephen’s Greenin luona ja osallistui myös taisteluihin. Kapinaan osallistui muitakin naisia, mutta Markievicz oli ainoa nainen, joka joutui kapinan kukistamisen jälkeen sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin 4. toukokuuta pidetyssä istunnossa kuolemaan, mutta tuomio lievennettiin hänen sukupuolensa vuoksi elinikäiseksi pakkotyöksi. Markievicz vietti lopulta vankilassa vain 13 kuukautta, kunnes vapautui yleisellä armahduksella kesäkuussa 1917. Hänet tosin vangittiin pian uudestaan hänen yllytettyään irlantilaisia vastustamaan asevelvollisuuskutsuntoja. Ollessaan vielä vankilassa hänet valittiin joulukuun 1918 parlamenttivaaleissa parlamentin alahuoneeseen Dublinin St Patrick'sin vaalipiirin edustajana. Hän oli ensimmäinen Britannian parlamenttiin valittu nainen, mutta muiden Sinn Féinin edustajien tavoin hän ei ottanut paikkaansa vastaan, sillä he kieltäytyivät vannomasta uskollisuudenvalaa Englannin kuninkaalle. Parlamentti oli hieman aiemmin hyväksynyt lain naisten äänioikeudesta ja vaalikelpoisuudesta. Suomen äänioikeuden historia
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntavaaleissa äänioikeus määräytyi vuoden 1869 kirkkolain mukaisesti perheittäin ja perheenpää äänesti koko perheen puolesta. Äänimäärä oli sidottu siihen osuuteen, jolla perhe osallistui papin palkkaukseen, mutta kenelläkään ei saanut olla enempää kuin 1/6 seurakunnan äänistä. Yleinen äänioikeus tuli seurakuntavaaleihin kirkolliskokouksen päätöksellä 1913. Äänioikeus oli muutoin yhtäläinen, paitsi että yli 40-vuotiaat saivat yhden lisä-äänen ja yli 10 vuotta naimisissa olleet toisen. Naiset hyväksyttiin vaalikelpoisiksi muihin kirkon luottamustehtäviin paitsi kirkolliskokousedustajiksi vuonna 1923. Järjestelmä korvattiin täysin yhtäläisellä äänioikeudella 1953. Vuonna 2008 säädetyllä lailla äänioikeusikäraja alennettiin kirkollisissa vaaleissa kirkkoherranvaalia lukuun ottamatta 16 vuoteen. Aleksandra Gripenberg
Vuodesta 1904 alkaen Gripenberg omistautui muutamaksi vuodeksi puoluepolitiikalle. Hän toimi 1905–1908 Suomalaisen puolueen puoluevaltuuskunnan jäsenenä ja 1906–1908 puolueen naisvaliokunnan puheenjohtajana. Vaikka Naisyhdistyksen tavoitteisiin kuuluikin naisten äänioikeuden saaminen Suomeen, Gripenberg piti 1900-luvun alussa naisten yleistä äänioikeutta ja varsinkin vaalioikeutta ennenaikaisena, sillä kansa ei ollut hänen mielestään vielä siihen valmis. Kun naisten yleinen äänioikeus kaikesta huolimatta pian toteutui, hän suostui vastahakoisesti, velvollisuudentunnostaan puolueensa ehdokkaaksi ensimmäisiin eduskuntavaaleihin 1907. Hän korosti, että eduskuntaan tarvittiin ensisijaisesti päteviä ja isänmaallisia edustajia; valituksi tulevien naisten lukumäärä ei ollut oleellinen. Gripenberg valittiin itse Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä piirin suurimmalla henkilökohtaisella äänimäärällä. Hänestä tuli näin yksi niistä 19 naisesta, jotka nousivat ensimmäiseen eduskuntaan. Suomalaisen puolueen listoilta valittiin myös viisi muuta naisedustajaa.
Eduskunnassa Gripenberg keskittyi muiden puolueensa naisedustajien tavoin ensisijaisesti naisten ja lasten aseman ja oikeuksien parantamiseen, siveellisyyskysymyksiin sekä kieltolain ajamiseen. Hän halusi saada myös kumottua aviomiesten edusmiehyyden suhteessa vaimoihinsa, mutta asiaa koskeva laki hyväksyttiin Suomessa vasta vuonna 1929. Gripenberg oli aktiivinen valiokuntatyössä, mutta melko hiljainen ja ujo täysistunnoissa. Kömpelöstä suomen kielen taidostaan huolimatta hän piti puheenvuoronsa eduskunnassa aina suomeksi. Eduskuntatyö muodostui Gripenbergille pettymykseksi, ja hän koki toimintakulttuurin epämieluisan patriarkaalisena. Ruotsinkieliseen yläluokkaan kuuluvana – ja suomenkieliseen rahvaaseen usein ennakkoluuloisesti suhtautuvana – hän oli hankalassa asemassa omassa puolueessaan ja monesti sosialistien pilkan kohteena. Oman puolueen miesedustajienkin kanssa oli välillä vaikeuksia tulla toimeen. Varsinkin vasemmiston edustajien mielestä hän ei ymmärtänyt tasa-arvokysymykseen liittyneitä sosiaalisia näkökohtia eikä työläisnaisten ongelmia. Gripenberg tunsikin ilmeisesti suoranaista vastenmielisyyttä työläisnaisia kohtaan ja panetteli ulkomaanmatkoilla työläistaustaisia edustajatovereitaan, jotka olivat hänen mielestään sopimattomia tehtäviinsä. Hän kannatti naisten ja miesten tasa-arvoa kunkin säädyn sisällä, mutta ei yhteiskuntaluokkien tasa-arvoa. Edusmiehyys
Edusmiehyys periytyi keskiajan yhteiskuntajärjestyksestä, jossa mies oli yleensä kaikissa oikeustoimissa vaimonsa ja lastensa edusmies. Suomessa naimisissa olevan naisen itsenäisyyden puuttuminen oikeudellisissa asioissa jatkui vuoden 1930 alkuun saakka, jolloin aviomiehen edusmiehyys päättyi nykyisen avioliittolain tullessa voimaan. Naimattoman naisen oikeudellinen täysivaltaisuus alkoi 1864, jolloin naittajanvalta poistettiin. Vuonna 1889 annettiin laki aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista, ja 1906 naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden. Suomi
Suomi siirtyi ensimmäisten maiden joukossa yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen 1905. Suurimmat puolueet ovat pitkään olleet Kansallinen Kokoomus, Suomen Keskusta ja Suomen Sosialidemokraattinen Puolue. Muut nykyiset eduskuntapuolueet ovat Perussuomalaiset, Sininen tulevaisuus, Suomen Kristillisdemokraatit, Suomen ruotsalainen kansanpuolue, Vasemmistoliitto ja Vihreä liitto. Eduskuntavaaleissa 2015 suurimmaksi puolueeksi nousi keskusta. Hallitukseen kuuluvat keskustan lisäksi kokoomus ja siniset. Romanien syrjintä
Ennen vuotta 1919 Suomi ei myöntänyt Suomen kansalaisuutta romaneille. Siksi he eivät saaneet asettua vaaleissa ehdolle eivätkä äänestää. Suomessa äänioikeus kiellettiin ihmisiltä irtolaisuuden perusteella eduskunta- ja presidentinvaaleissa vuosina 1906–1972 ja kunnallisvaalissa vuonna 1919. Kielto oli voimassa kolme vuotta pakkolaitostuomion jälkeen. Irtolaisten äänioikeuskielto kohdistui asunnottomiksi jääneisiin, osaan romaneista ja seksiä julkisilla paikoilla myyneisiin ihmisiin. Anni Huotari
Huotari valittiin eduskuntaan Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa vuonna 1907. Ennen sisällissotaa hänet valittiin uudelleen vielä vuosina 1911, 1913, 1916 ja 1917. Eduskunnassa Huotari toimi erityisesti työläisnaisten aseman parantamiseksi, mutta kiinnitti huomiota myös työsuojeluun, lasten ja nuorten asemaan, työkyvyttömyys- ja vanhuusvakuutuksiin sekä kieltolakiin. Oman taustansa takia hän puhui usein aviottomien lasten oikeuksien puolesta. Jo ensimmäisillä yksikamarisilla valtiopäivillä vuonna 1907 Huotari esitti sosialidemokraattisten naiskansanedustajien anomusehdotuksen aviovaimojen toimivaltaa ja pesän omaisuuden hallintaa koskevan lainsäädännön uudistamiseksi. Tampereella asuessaan Huotari työskenteli myös käsityönopettajana Parkanossa. Suomen äänioikeuden historia
1880-luvulta alkaen fennomaanit alkoivat vaatia porvarissäädyn vaaliin yleistä 10 äänen äänikattoa, kun taas ruotsinkieliset liberaalit olivat äänioikeusreformien suhteen varsin pidättyväisiä ja konservatiivisimmat svekomaanit kannattivat pääsääntöisesti rajattomia ääniasteikkoja. Fennomaanien päätavoite oli vallata enemmistö porvarissäädyssä, koska hallitsemalla tämän jälkeen kolmea säätyä he olisivat saaneet suvereenin vallan valtiopäivillä. Vastaavasti yleinen 25 äänen äänikatto vastasi liberaalien keskivertokannattajien tulotasoa, joten heillä ei ollut syytä vaatia radikaaleja muutoksia. Vuoden 1885 valtiopäivillä nuorten fennomaanien johtajat nostivat jo esiin ajatuksen yhtäläisestä äänioikeudesta, mutta vielä seuraavan kahden vuosikymmenen ajan kamppailu käytiin lähinnä porvarissäädyn ääniasteikoista. Useat suomenkieliset kaupungit siirtyivät yksitellen alempiin äänikattoihin 1800-luvun loppuvuosina. Aivan viimeisissä säätyvaltiopäivien vaaleissa vuonna 1905 muutama kaupunki käytti peräti kahden äänen äänikattoa. Valtiopäivillä esitykset äänioikeuden laajentamisesta eivät kuitenkaan menestyneet säätyjen jarrutuksen ja osaksi myös Venäjän vanhoillisuuden vuoksi.
Nuorsuomalaisten tavoitteeksi tuli 1890-luvulla ääniasteikkojen korvaaminen yhtäläisellä äänioikeudella porvaris- ja talonpoikaissäädyssä, joskaan ei vielä yleinen äänioikeus. Naisten äänioikeus nousi valtiopäiväkeskusteluun vasta 1890-luvun jälkipuoliskolla ja ensimmäinen aloite siitä tehtiin vuonna 1897. Aloitteen tekijä oli porvarissäätyä edustanut Ivar Alexander Kyander. Vuonna 1884 perustettu Suomen Naisyhdistys oli jo aiemmin vaatinut naisille kunnallista vaalikelpoisuutta ja valtiollista äänioikeutta. Yleistä, yhtäläistä ja välitöntä ääni- ja vaalioikeutta sekä miehille että naisille asettui ensimmäisenä vaatimaan Suomen Työväenpuolue perustavassa kokouksessaan Turussa 1899. Forssan kokouksessa 1903 listalle lisättiin vielä parlamentin yksikamarisuus. Porvarillisista puolueista yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sisällytti ohjelmaansa ensimmäisenä Suomalainen puolue lokakuussa 1904. John Stuart Mill
Mill työskenteli 35 vuoden ajan Englannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa ja toimi parlamentin sitoutumattomana liberaalina jäsenenä 1865–1868. Toimiessaan parlamentissa Mill ehdotti äänioikeuden myöntämistä naisille samoin perustein kuin miehillekin, tosin äänioikeudella tuli olla tarkat ehdot, jotta parhaimmisto valikoituisi parlamenttiin ("Considerations on Representative Government", 1861). Aloite hävisi parlamentissa äänin 196–73. Mill toimi "The Westminster Review" -lehden päätoimittajana ja omistajana 1836–1840. Suffragetti
Suffragetti (, johdettu sanasta "suffrage" ’äänioikeus’) on nimitys, jota käytettiin 1900-luvun alun Britanniassa naisten äänioikeutta vaatineista naispuolisista aktivisteista. Vuonna 1905 eräs brittiläinen sanomalehti käytti sanaa "suffragette" pilkatakseen naisia, jotka vaativat äänioikeutta itselleen. Aluksi naisten äänioikeuden maltillisia ajajia kutsuttiin suffragisteiksi (engl. "suffragist"), ja suffragetti-nimitys otettiin käyttöön tarkoittamaan naisasialiikkeen äärilaitaa, joka kannatti niin sanottua suoraa toimintaa, lähinnä WSPU:ta. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Vuoden 1862 kunnallisasetuksella luotiin lääninkäräjät. Oikeus osallistua lääninkäräjien ja kaupunginvaltuuston vaaleihin niissä kaupungeissa, jotka olivat läänien ulkopuolella, ja jotka puolestaan toimivat valitsijoina valtiopäivien ensimmäisen kamarin vaaleissa, oli riippuvainen tuloista. Äänioikeus oli myös asteittainen: mitä suuremmat tulot, sitä enemmän ääniä. Kunnallinen äänioikeus oli sillä Ruotsin kansalaisella, joka asui kunnassa, oli täysi-ikäinen, jota oli verotettu ja jonka kunnallisvero oli maksettu. Säännökset sulkivat enemmistön ruotsalaisista ulkopuolelle, mutta periaatteessa naiset saivat äänestää, jos he täyttivät vaatimukset. Täysi-ikäisyysikä oli naisille vuoden 1863 lain mukaan 25 vuotta, edellyttäen, että hän oli naimaton. Jo aikaisemmin tuli leskistä täysivaltaisia iästä riippumatta puolison kuollessa. Äänioikeutettujen naisten määrä oli vähäinen. Suomen äänioikeuden historia
Keisarikunnan huono menestys sodassa Japania vastaan laukaisi Venäjällä vallankumouksen vuoden 1905 aikana ja lokakuun lopussa tsaari Nikolai II myöntyi antamaan lokakuun manifestin, jossa luvattiin perustaa laajalla äänioikeudella valittava lakia säätävä parlamentti eli duuma. Myös Suomessa puhkesi suurlakko, jonka aikana työväenliike sai ajettua läpi vaatimuksensa äänioikeusuudistuksesta. Asiaa ei osin työväen toiveiden mukaisesti saanut ratkaista kansalliskokous, vaan sen hyväksyminen jäi vanhan järjestelmän käsiin. Tsaarin 4. marraskuuta Suomelle antamaan marraskuun manifestiin sisältyi toimeksianto uudelle senaatille valmistella yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuva valtiopäiväjärjestys, mikä oli perustuslaillisten ja venäläisen esivallan myönnytys työväenliikkeelle ja kansanjoukoille. Poikkeuksellinen kumouksellinen tilanne mahdollisti vain hieman aiemmin mahdottomina pidettyjen uudistusten toteuttamisen ja toisaalta konservatiiviset tahot katsoivat välttämättömäksi taipua radikaalien vaatimuksiin.
Uusi Mechelinin senaatti nimitti 4. joulukuuta 1905 eduskuntauudistusta valmistelemaan 14-henkisen komitean, jonka puheenjohtajaksi tuli professori Robert Hermanson ja jäseniksi ruotsalaisista Emil Schybergson, Felix Heikel ja T. J. Boisman, nuorsuomalaisista P. E. Svinhufvud, Th. Rein, E. N. Setälä ja Santeri Alkio, vanhasuomalaisista J. R. Danielson-Kalmari, J. K. Paasikivi ja Juho Torppa sekä sosiaalidemokraateista Edvard Valpas, Heikki Lindroos ja Yrjö Sirola. Naisten vaalioikeus hyväksyttiin komiteassa lähes keskusteluitta, mutta naisten vaalikelpoisuudesta jouduttiin äänestämään lähinnä ruotsalaisten vastustaessa sitä. Vain puheenjohtaja Hermanson vastusti molempia ja jätti yksinään komiteamietintöön vastalauseensa naisten äänioikeudesta. Miesten osalta yleinen vaalioikeus ja -kelpoisuus oli jo etukäteen selvä komitean toimeksiannon johdosta. Vaalioikeuden alaikärajaksi komitea esitti vanhaa 21 vuotta, mutta vaalikelpoisuuteen 24 vuotta. Pitkän kiistelyn jälkeen komitea pääti myös, että eduskunnasta tulisi yksikamarinen ja vaalitavasta suhteellinen. Se jätti mietintönsä 28. helmikuuta 1906. Lopullisessa laissa äänioikeus toteutui komitean esittämässä muodossa, tosin senaatin esityksestä myös vaalioikeuden ikäraja korotettiin 24 vuoteen – äänioikeutetun tuli olla täyttänyt 24 vuotta ennen vaalivuotta. Viimeiset säätyvaltiopäivät hyväksyivät lopulta uuden valtiopäiväjärjestyksen ja vaalilain 1. kesäkuuta 1906 oleellisilta osiltaan muuttumattomina ja keisari vahvisti ne 20. heinäkuuta. Venäjä hyväksyi radikaalin uudistuksen, sillä se ei kuitenkaan kaventanut hallitsijan valtaoikeuksia Suomessa.
Ensimmäiset eduskuntavaalit pidettiin 15.–16. maaliskuuta 1907. Siihen asti muita Euroopan maita demokratian suhteen jäljessä ollut Suomi siirtyi niiden edelle. Suomessa naiset saivat ensimmäisinä Euroopassa sekä vaalioikeuden että -kelpoisuuden ja uuteen eduskuntaan valitut 19 naisedustajaa olivat maailman ensimmäiset naispuoliset kansanedustajat. Säätyvaltiopäivien ajan lopulla äänioikeutettuja oli Suomessa noin 126 000, mutta ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1 272 873, eli eduskuntauudistus kymmenkertaisti valitsijakunnan. Myös moderni puoluelaitos syntyi Suomessa yleisen äänioikeuden myötä vuoden 1906 aikana. Demokratian historia
Vaikka perustajaisät eivät kuvailleetkaan Yhdysvaltoja demokratiaksi, sitä on kuvattu ensimmäiseksi liberaaliksi demokratiaksi sillä perusteella, että sen perustajia yhdisti päättäväisyys rakentaa amerikkalaisuus vapauden ja tasa-arvon periaatteiden varaan. Vuonna 1788 hyväksytty Yhdysvaltain perustuslaki sääti vaaleilla valitun hallituksen ja turvasi kansalaisoikeudet ja -vapaudet. Kuitenkin siirtomaakaudella ennen vuotta 1776 vain aikuiset valkoiset miespuoliset varallisuuden omistajat pystyivät äänestämään; äänioikeutta ei ollut Afrikasta tuoduilla orjilla, vapaillakaan mustilla eikä naisilla. Läntisillä raja­seuduilla demokratiasta tuli elämäntapa laajoin sosiaalisin, taloudellisin sekä poliittisin tasa-arvoin. Sen sijaan raja­seudullakaan ei demokratiaa saavutettu esi­merkiksi Kanadassa, Australiassa tai Venäjällä. Ennen 1840-lukua kaikki varallisuuteen perustuvat ehdot oli poistettu, ja melkein kaikki valkoiset aikuiset miespuoliset kansalaiset saivat ääni­oikeuden. Äänestys­aktiivisuus liittovaltio-, osavaltio- ja paikallistason vaaleissa vaihteli 60 ja 80 prosentin välillä. Järjestelmä asteittaisesti kehittyi jeffersonilaisesta demokratiasta jacksonilaiseen demokratiaan ja pitemmälle. Sisällissodan jälleenrakentamisen (1860-luvun lopulla) aikana vastavapautetuista orjista tuli äänioikeutettuja kansalaisia (koskien miehiä). Azerit
Azerinaiset ovat historiallisesti kamppailleet miesten valta-asemaa vastaan mutta saavuttaneet huomattavasti 1900-luvun aikana. Azerbaidžanissa naisille annettiin äänioikeus vuonna 1919. Naiset ovat saavuttaneet länsimaalaistyylisen tasa-arvoisen aseman suurissa kaupungeissa, kuten Bakussa, vaikka maaseudulla vallitsevatkin perinteisemmät näkemykset. Eräs erityisen yleinen ongelma on väkivalta naisia kohtaan, erityisesti maaseutualueilla. Rikoksista, kuten raiskauksista, rangaistaan Azerbaidžanissa ankarasti mutta niitä raportoidaan vain harvoin, samoin kuin monissa muissa entisen Neuvostoliiton osissa. Azerinaiset pakotettiin "luopumaan hunnusta", minkä suhteen käytännöt ovatkin Azerbaidžanin tasavallassa ja Iranin Azerbaidžanissa huomattavan erilaiset. Naiset ovat aliedustettuja politiikassa, mutta he ovat saavuttaneet korkeita asemia parlamentissa. Azerinainen on Azerbaidžanin korkeimman oikeuden päätuomari, ja kaksi muuta naista toimii tuomareina perustuslakituomioistuimessa. 6. marraskuuta 2002 Azerbaidžanin parlamentin edustajista 12 prosenttia oli naisia (15 edustajaa). Azerbaidžanin tasavalta on myös yksi harvoista muslimivaltioista, jossa abortti on saatavilla tarvittaessa. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Papinvaaleissa oli kaikilla naisilla, joiden aviomiehet olivat äänioikeutettuja, yhtäläinen äänioikeus kuin heidän aviomiehillään, mikä poikkesi äänioikeudesta muissa Ruotsin yhteiskunnan osissa. Oikeus äänestää papinvaaleissa tuli myös varhain niille naisille, jotka omistivat talon. Papinvaaleista tuli sitten myös ensimmäiset vaalit Ruotsissa, joihin tuli sekä yleinen ja yhtäläinen äänioikeus sekä miehille että naisille. Suomen äänioikeuden historia
Sosiaaliset äänioikeuden menettämisperusteet eli verojen maksamatta jättäminen ja vaivaishoito puuttuivat vuonna 1917 säädetyistä kunnallislaeista, mutta ne lisättiin niihin jo vuonna 1919 valtiollisia vaaleja vastaavasti. Konkurssitilaa ja irtolaisuustuomiota ei kuitenkaan lisätty kunnallisen äänioikeuden rajoitusehtoihin. Vuosina 1930–1944 olivat lisäksi voimassa niin sanotut kommunistilait, jotka epäsivät vaalikelpoisuuden ”yhteiskuntajärjestykselle vaaralliseen yhdistykseen” kuuluneilta. Eduskuntavaalit 1907
Suomen yksikamarisen eduskunnan ensimmäiset vaalit järjestettiin 15. ja 16. maaliskuuta 1907. Eduskuntaan valittiin 181 miestä ja 19 naista. Ensimmäiset kansanedustajat ehtivät istua täysistuntojaan vain runsaan vuoden ajan, sillä eduskunta hajotettiin 6. huhtikuuta 1908. Helsingin yliopisto
Naisten opiskelu yliopistossa tuli mahdolliseksi 1870-luvulla. Helsingin yliopiston ensimmäinen naisopiskelija Emma Irene Åström aloitti opintonsa vuonna 1872, ja hänet promovoitiin maisteriksi 1882. Vuoteen 1901 saakka naisopiskelijoiden oli anottava erillistä opiskeluoikeutta eli "vapautusta sukupuolestaan", jonka myönsi ensin keisari ja myöhemmin yliopiston sijaiskansleri. 1901 naisten opiskelu yliopistossa vapautettiin täysin, ja vuonna 1916 myös yliopiston opetus- ja tutkijanvirat avattiin naisille. Suomi Eurovision tanssikilpailussa
Suomi voitti kaikkien aikojen ensimmäisen, Lontoossa, Britanniassa vuonna 2007 järjestetyn Eurovision tanssikilpailun. Suomea edustivat tuolloin "Tanssii tähtien kanssa" -ohjelmasta tutut Jussi Väänänen ja Katja Koukkula. Heidät valittiin edustamaan maataan vain viikkoa ennen kilpailua eli 25. elokuuta tapahtuneessa karsinnassa. Suomi valitsi edustajansa kilpailuun viimeisenä. Uusi-Seelanti
1860-luvulla kärjistyneet maorien ja uudisasukkaiden väliset maakiistat, etenkin Pohjoissaarella, saivat kuitenkin aikaan Maorisodiksi kutsutut sodat, jotka päättyivät vuonna 1872. Taistelujen tuloksena maorit menettivät suuren osan maistaan. 1890-luvulla säädettiin edistyksellisiä lakeja, ja naiset saivat äänioikeuden ensimmäisinä maailmassa. 1930-luvulla Uusi-Seelanti oli maailman ensimmäinen hyvinvointivaltio. Saudi-Arabian politiikka ja yhteiskunta
Vasta vuonna 2011 naisille myönnettiin äänioikeus paikallisvaaleissa, ja he voivat myös asettua ehdokkaiksi tai heidät voidaan valita neuvoa-antavan shuria-neuvoston jäseniksi. Vigdís Finnbogadóttir
Voittaessaan vuoden 1980 vaaleissa hän oli ensimmäinen demokraattisilla vaaleilla valittu naispuolinen valtionpäämies maailmassa. Hänet valittiin uudestaan vuosina 1984 ja 1992 ilman vastaehdokasta. Vuoden 1988 vaalit hän voitti ylivoimaisesti.
Haastattelussa vuonna 1982 Vigdís kertoi, että hänen virkansa on täysin epäpoliittinen ja että presidentin tehtävä on olla kansakunnan yhtenäisyyden ja identiteetin symboli. Vigdis toimi aktiivisesti kulttuurilähettiläänä parantamassa maansa julkisuuskuvaa. Hän on kertonut olevansa ylpeä siitä, että oli Islannin ensimmäinen naispuolinen presidentti, joka sai vierailukutsuja ympäri maailmaa. Hän markkinoi islantilaisia tuotteita virallisilla ulkomaanvierailuilla, muun muassa pukeutumalla islantilaiseen lampaannahkaan ja villaan valtiovierailulla Tanskaan helmikuussa 1982. Hän pitää Islannin luonnosta huolehtimista tärkeänä ja oli presidenttinä mukana ympäristönsuojelutyössä. Hän korosti myös henkisiä arvoja, kuten kulttuuria ja islannin kieltä. Suomen puolustusvoimat
Naisten vapaaehtoinen asepalvelus aloitettiin vuonna 1995. Reform Act (1884)
Vuonna 1918 toteutettu neljäs vaaliuudistus antoi lopulta äänioikeuden käytännössä kaikille miehille ja pääosalle naisista. Suomi 1960-luvulla
Äänioikeusikäraja oli valtiollisissa vaaleissa (presidentin- ja eduskuntavaalit) 21 vuotta vuoteen 1969 asti. Vuosina 1969–1972 ikäraja oli 20 vuotta. Kunnallisvaaleissa äänestysikäraja oli vuoteen 1968 asti 21 vuotta, ja vuosina 1968–1972 20 vuotta. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt kyseisen iän ennen vaalivuoden alkua. Naisten äänioikeus
Vuonna 2015 maailmassa ei ole käytännössä enää yhtäkään valtiota jossa naisten äänioikeus olisi täysin kielletty lailla, Saudi-Arabian annettua naisille vaalikelpoisuuden paikallisvaaleissa . Tähän ei kuitenkaan lueta valtioita joissa äänestyksiä ei yleisesti pidetä (eikä näin ollen myös miehilläkään ole oikeutta äänestää). Vatikaanin vaaleissa valittava Paavi valitaan miesedustajien kesken uskonnollisista syistä. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Vuonna 1823 Strängnäsin pormestari ehdotti, että naisten äänioikeus porvarissäädyssä palautettaisiin täysivaltaisille naisille (toisin sanoen leskille), jotka maksoivat veroa. 1858 naiset, jotka yrittäjinä tai kiinteistön, tontin, talon tai maa-alueen omistajina kaupungissa voitiin laskea kaupunkikunnan jäseniksi, saivat äänioikeuden porvarissäätyyn. Naisen valta
"Naisen valta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. toukokuuta 1944 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 12. elokuuta 1944. Suomessa elokuva julkaistiin 23. syyskuuta vuonna 1945. Warner Brothers toimi elokuvan levittäjänä. Uxbridge (Massachusetts)
Uxbridge on kunta Massachusettsissa Yhdysvalloissa. Väkiluku oli 13 247 vuonna 2009. Lydia Taft, joka oli ensimmäinen amerikkalainen nainen, joka äänesti vaaleissa, äänesti siellä vuonna 1756. Uxbridge oli yksi ensimmäisistä tekstiilikeskuksista. Se sijaitsee Blackstonejoen laaksossa. Vaalisalaisuus
Suomen ensimmäisissä yleisissä eduskuntavaaleissa 1907 otettiin käyttöön salainen lippuäänestys. Vaalisalaisuus määrättiin Suomen Suuriruhtinaanmaan Vaalilain 38. pykälässä.
Nykyisin säännökset vaalisalaisuudesta ovat vaalilaissa sekä perustuslain 25. pykälässä. Kokoomuksen Naisten Liitto
Kokoomuksen Naisten Liitto tai Kokoomusnaiset on kokoomusta lähellä oleva kansalaisjärjestö, jonka tavoitteena on mahdollisuuksien tasa-arvo Suomessa, Euroopassa ja maailmassa. Sen mukaan naisilla ja miehillä tulee olla samat mahdollisuudet ja oikeudet syntyä, kasvaa, saada koulutusta, osallistua, tehdä työtä sekä hoivata. Vuoteen 1951 asti järjestö tunnettiin nimellä Kansallisen Kokoomuspuolueen Naisjärjestöjen Liitto. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Vuosien 1726 ja 1742 välillä naiset osallistuivat 17 pormestarinvaaliin 31 tutkitusta. Pormestarinvaalien äänioikeus oli vuoteen 1734 saakka liitetty porvarioikeuksiin, jolloin se, joka omisti porvarioikeuden, oli määritelty porvariksi ja siksi omisti äänioikeuden. 
1734 äänioikeudesta tuli asteittainen, mikä tarkoitti, että jokaisella veroa maksavalla ja täysi-ikäisellä kansalaisella, joka hallitsi omaisuutta, oli äänioikeus. Tämä uudistus lisäsi naispuolisten valitsijoiden äänestämistä 55 prosentista 71 prosenttiin. Vuosien 1743 ja 1758 välillä äänestivät naiset 32 pormestarinvaalissa 45 tutkitusta. Vuoden 1758 asetuksella kumottiin naisten äänioikeus pormestarinvaaleissa, kun naisia ei asetuksen mukaan määritelty enää porvareiksi. Nyrkkeilyn historia
Naisten nyrkkeily oli jo 1904 Saint Louisin olympialaisissa näytöslajina, mutta 1900-luvun aikana se kiellettiin monissa maissa. Naisnyrkkeilyn elvytyksen edelläkävijänä olivat ruotsalaiset, jotka vuonna 1988 järjestivät ensimmäisiä naisten otteluita. Britannian amatöörinyrkkeilyjärjestö järjesti ensimmäisen naisten nyrkkeilykilpailut vuonna 1997. 1990-luvulla AIBA vahvisti naisnyrkkeilyn uudet säännöt, ja järjesti vuonna 1999 ensimmäiset EM- ja 2001 MM-kilpailut. Suomen sosialidemokraattinen naisliitto
Työläisnaisten liitto järjesti vuonna 1903 Helsingin Rautatientorilla naisten yleisen äänioikeuskokouksen, johon otti osaa 10 000 ihmistä. Se oli vain yksi monista kampanjassa, joka alkoi kehittyä liiton kannalta suotuisasti. Vuoden 1904 päättyessä liittoon kuului 39 osastoa. Vuoden 1905 aikana liiton jäsenmäärä kolminkertaistui (varsinkin) äänioikeustaistelussa osoitetun johdonmukaisuuden ansiosta. Porvarillinen naisliike tuomittiin, kun sen edustajat olivat valmiita asettamaan äänioikeudelle taloudellisia ehtoja. Loppuvuodesta 1905 kaksi työläisnaista, Ida Ahlstedt ja Mimmi Kanervo, valittiin suurlakkokomitean jäseniksi. Bermuda
Toisen maailmansodan jälkeen Bermudalla nousivat esiin poliittiset uudistukset mustien ja naisten oikeuksien saralla. Mustat olivat saaneet äänestää 1800-luvulta lähtien, mutta Bermudan parlamentissa oli ollut koko sen historian aikana vain tusina mustia. Mustia vastaan oli tehty myös rotuerottelulakeja, jollaisia oli käytössä myös Yhdysvalloissa. Naiset saivat äänestysoikeuden vasta vuonna 1944. Senkin jälkeen äänestysoikeus koski vain maanomistajia ja äänestysoikeutettuja oli vain noin 3 000. Vuonna 1959 mustat boikotoivat muun muassa elokuvateattereita ja ravintoloita, mikä pakotti ne luopumaan rotuerottelusta. Boikottien jälkeen mustia alettiin myös palkata töihin enemmän kuin ennen. Vuonna 1960 aloitettiin kampanjointi äänioikeuden puolesta niille, joilla ei olut siihen oikeuttavaa omistusta. He käsittivät noin 75 % väestöstä. Yleinen äänioikeus tuli Bermudalle vasta vuonna 1963. Vuonna 1968 maahan tuli uusi perustuslaki, jonka mukaan Bermuda vastasi itse sisäpolitiikastaan ulkopolitiikan ja puolustuksen jäädessä kruunun hoidettaviksi. 1970-luvun aikana maassa oli rotujännitteitä, jotka purkautuivat mellakoinnilla ja silloisen kuvernöörin murhalla. Uuden perustuslain jälkeen kysymys itsenäisyydestä tuli merkittäväksi poliittiseksi aiheeksi. Asiasta järjestettiin kansanäänestys vuonna 1995, mutta vain 25 % äänestäneistä oli itsenäisyyden kannalla. Kysymys heräsi uudestaan vuonna 2004, kun silloinen pääministeri kehotti itsenäisyydestä käytävään keskusteluun. Kyselyt ovat yleensä näyttäneet edelleen, että suurin osa bermudalaisista vastustaa itsenäistymistä. Helsingin historia
Ensimmäiset demokraattiset, yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvat kunnallisvaalit pidettiin Helsingissä 27.-28. joulukuuta 1918. Kaupunginvaltuustoon valittiin yhteensä 60 valtuutettua. Sosiaalidemokraattien listalta valittiin 26 edustajaa, näiden joukossa muun muassa Väinö Tanner, Miina Sillanpää ja Matti Paasivuori. Kokoomuksen listalta valittiin kahdeksan edustajaa, kuten Hedvig Gebhard, K. A. Paloheimo ja Eino Suolahti. Edistys sai neljä edustajaa, joista jälkimaailma tuntee ehkä parhaiten Santeri Ivalon. Ja valtuuston suurin porvarillinen ryhmä, RKP:n lista, sai 22 valtuutettua. Tähän kuuluivat muun muassa valtuuston puheenjohtajaksi valittu Alexander Frey, E. von Frenckell ja Jenny af Forselles.
Toisen maailmansodan aikana kaupunkia pommitettiin useaan otteeseen. Suurinta tuhoa aiheuttivat Helsingin suurpommitukset jatkosodan aikana, mutta tuhot jäivät suhteellisen vähäisiksi, jos niitä vertaa muiden sotaan käyneiden maiden kaupunkeihin. Lontoon ja Moskovan ohella Helsinki jäi ainoaksi sotaan osallistuneen eurooppalaisen maan pääkaupungiksi, jota ei valloitettu sodan aikana. Tekla Hultin
Hultin oli Suomalaisen Naisliiton (1907–1909) sekä Nuorsuomalaisen Naisklubin (1902) ensimmäinen puheenjohtaja sekä Naisasialiitto Unionin merkittävä vaikuttaja, joka toimi ahkerasti muun muassa yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden puolesta, jonka Mechelinin senaatti sai vuonna 1906 toteutetuksi. Selma Lagerlöf
Selma Lagerlöf osallistui taisteluun naisten äänioikeuden puolesta, muun muassa toimimalla puhujana kansainvälisessä äänioikeuskongressissa Tukholmassa 1911 ja voitonjuhlissa 1919. Hänestä tuli vapaamielisen maayhdistyksen jäsen 1916 ja hän pysyi siitä lähtien järjestäytyneenä liberaalina elämänsä loppuun saakka. Vuonna 1934 Lagerlöf oli mukana allekirjoittamassa vetoomusta kansanpuolueen perustamisesta. Hän oli jopa aktiivinen kunnallispolitiikassa Östra Ämtervikissä, jossa hänet valittiin 1919 vapaamielisten listalta kunnanvaltuuston jäseneksi neljäksi vuodeksi. Yliopisto
Naisten yliopistokoulutus tuli yleisesti mahdolliseksi huomattavasti myöhemmin kuin miesten. Suomessa 1850-luvun lopulta naisilla oli vapaa kuunteluoikeus Venäjän yliopistoissa. Helsingissä naisilla oli 1870-luvulta alkaen oikeus anoa erillisoikeutta suorittaa yliopisto-opintoja. Vuonna 1897 he saivat oikeuden liittyä osakuntiin. Oikeuden yliopistossa opiskeluun naiset saivat vasta 1901 ja 1910-luvulla he muodostivat jo 40 % ylioppilaista. Eduskuntavaalit 1945
Vaalit olivat merkittävät myös vaaliteknisesti, sillä niissä käytettiin ensimmäisen kerran ennakkoäänestystä ulkomailla, kun Ruotsiin kokonaisuudessaan evakuoitu Lapin väestö äänesti väliaikaisilla sijoituspaikkakunnillaan. Nyt saivat ensimmäistä kertaa äänestää myös 21-vuotiaat, kun aiempi äänioikeusikäraja oli ollut 24 vuotta. Jenny Upari
Suomen ensimmäiset eduskuntavaalit toimitettiin 15.–16.3.1907. Tuolloin Upari oli täyttänyt juuri 25 vuotta. 24 vuoden ääni- ja vaalioikeusikärajan hän oli ylittänyt edellisenä vuonna. Sukupuolten tasa-arvo
Naisten aseman kehityksen voi juridisesti katsoa alkaneen siitä, kun vuonna 1864 naimattomat naiset vapautuivat isänsä tai naittajan holhouksenalaisuudesta, eli saavuttivat täysivaltaisuuden täytettyään 25 vuotta. Sitä ennen täysivaltaisuutta sai anoa kunnalta täytettyään 21 vuotta. Miehet vapautuivat holhouksenalaisuudesta ilman anomustarvetta täytettyään 21 vuotta. Vuonna 1898 holhouksenalaisuudesta ilman anomusta vapautumisen ikävuodesta tuli sama kuin miehillä, eli 21. Vuonna 1906 Suomessa naiset saivat äänioikeuden (paitsi suljetuissa laitoksissa asuvat) ja vuonna 1926 oikeuden tulla nimitetyksi valtion virkoihin samoilla ehdoilla kuin miehet. Vuoden 1929 avioliittolaki teki aviopuolisoista tasavertaisia oikeudellisesti, mutta samalla kiellettiin rodunjalostusoppiin perustuen avioliitto ei-toivotuilta ihmisiltä. Suomen naisten futsalmaajoukkue
Ensimmäiset naisten futsalin EM-kisat pelataan helmikuussa 2019. Karsintoihin osallistui 23 maata, joista yksi on Suomi. Suomi aloitti karsinnat elokuussa 2018 esikarsintakierrokselta, jossa Suomen lohkoon arvottiin Liettua ja Slovakia. Turnaus pelattiin Liettuassa 21.-26.8.2018. Helmi Tengén
Helmi Tengénille naisten äänioikeus merkitsi ennen kaikkea oikeudenmukaisuutta, jonka perusteella hän myös vaati naisille samaa palkkaa, naisten nimittämistä korkeisiin virkoihin tai naisten vihkimistä papeiksi. Naisunionin lisäksi hän toimi Helsingin Kansakoulun Naisopettajain Yhdistyksessä, Suomen Naisopettajain Liitossa sekä Autoklubissa ja Helsingin voimistelijain liitossa. Vuonna 1907 hän oli mukana perustamassa Suomalaista Naisliittoa. Naisopettajien yhdistys sai aikaan sen, etteivät miesopettajat saaneet enää ilman valtakirjaa nostaa opettajana toimivan vaimonsa palkkaa. Suomen äänioikeuden historia
Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen myös kunnallisella tasolla kuitenkin lykkääntyi vielä vuosikymmenellä. Eduskunta hyväksyi asiaa koskevan lain jo vuonna 1908 pääasiassa vanhasuomalaisten ja sosiaalidemokraattien äänin 146–41, mutta amiraalisenaatti viivytteli sen esittelyä keisarin vahvistettavaksi vuoteen 1914 saakka. Lopulta antamassaan lausunnossa senaatti totesi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden ”epäoikeudenmukaiseksi” ja hallitsija jätti lain vahvistamatta. Vasemmistoenemmistöinen eduskunta hyväksyi heinäkuussa 1917 uudet yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvat kunnallislait, joissa lisäksi oli äänioikeusikärajana 20 vuotta ja mahdollisuus kunnallisiin kansanäänestyksiin. Venäjän väliaikainen hallitus ei vahvistanut näitäkään lakeja, vaan hajotti eduskunnan valtalain vuoksi. Kahdeksan tunnin työaikalain ohella kunnallislakien toimeenpano oli samana syksynä yhtenä päävaatimuksista sosiaalidemokraattien ”Me vaadimme” -ohjelmassa, jonka toteuttamiseksi järjestettiin marraskuussa uusi yleislakko. Julistauduttuaan 15. marraskuuta korkeimman vallan haltijaksi Suomessa uusi eduskunta vahvisti välittömästi nämä lait. Ensimmäiset yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvat kunnallisvaalit päästiin sisällissodan vuoksi järjestämään vasta joulukuussa 1918, mutta tuolloisen käytännön mukaisesti niissäkin valittiin vasta kolmannes valtuutetuista. Kokonaisuudessaan yleisellä äänioikeudella valitut valtuustot saatiin siis vasta vuoden 1920 kunnallisvaalien myötä. Lisäksi porvarienemmistöinen eduskunta poisti vuoden 1919 aikana kunnallisvaalilaeista niiden radikaaleimmat piirteet: äänioikeusikäraja nostettiin ensin 24:een ja tasattiin sitten 21:een vuoteen, minkä lisäksi kansanäänestysten mahdollisuus poistettiin. On arveltu, että kunnallisen demokratian puuttumisella oli merkittävä vaikutus sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen, sillä varsinkin syksyllä 1917 harvainvaltaisten valtuustojen ja järjestäytyneen työväestön välit kiristyivät monilla paikkakunnilla hyvin jyrkiksi. Naiset Suomessa
Naiset Suomessa elävät muihin maailman maihin verrattuina varsin tasa-arvoisessa asemassa miesten kanssa. Erilaisissa kansainvälisissä vertailuissa Suomi on yleensä sijoilla 2–5: Maailman talousfoorumin (WEF) Global Gender Gap Indexin (2017) mukaan Suomi on maailman kolmanneksi tasa-arvoisin maa, kun taas The Economistin The Glass-Ceiling Indexin (2017) mukaan suomalaisnaisten tasa-arvo työelämässä on maailman neljänneksi paras. Suomessa on Euroopan maista kolmanneksi eniten naisia kansanedustajina. Suomen kuntavaalit
Vuonna 1917 hyväksyttiin uusi kunnallisvaalilaki, joka takasi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden. Ensimmäiset uuteen vaalilakiin perustuvat kunnallisvaalit pidettiin loppuvuodesta 1918 tai alkuvuodesta 1919 riippuen kunnasta. Lain mukaan pienimmällä vertausluvulla valittu kolmannes valtuustosta oli erovuorossa ensimmäisen toimivuoden lopussa, seuraava kolmannes toisen ja viimeinen kolmannes kolmannen vuoden lopussa. Tästä seurasi, että kunnallisvaalit oli järjestettävä joka vuoden joulukuussa. Näin jatkui vuoteen 1925 saakka, jolloin kunnallislakia muutettiin siten, että koko valtuusto valittiin yhdellä kerralla. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Naispuoliset äänestäjät toimivat sen mukaan, miten säännöt muuttuivat ja miten nämä tulkittiin paikallisesti. Naiset saattoivat liittyä kiltoihin ja saada porvarioikeuden, varsinkin vuoden 1720 kilta-asetuksen jälkeen, vaikka tämä oli harvinaista ja tapahtui usein erivapaudella tai eri ehdoin kuin jollekin miehelle. Nainen saattoi myös sekä omistaa että itse hallita omaisuutta ja maksaa veroja täysivaltaisena kansalaisena, joko leskenä tai tulemalla täysivaltaiseksi julistetuksi kuninkaan antamalla erivapaudella. On raportoitu, että suurin osa kaikista naisäänestäjistä oli leskiä, mutta oli myös vähemmistö naimattomia täysivaltaisiksi julistettuja naisia. Naiset käyttivät äänioikeuttaan vähemmän kuin miehet: käyminen raastuvassa henkilökohtaisesti äänestämässä koettiin selvästi noloksi asiaksi, ja oli yleistä, että naispuoliset äänestäjät valitsivat miespuolisen edustajan, joka kävi viemässä heidän äänensä. Samaan aikaan oli mahdollista, että naimisissa oleva nainen sai toimia asiamiehenä aviomiehelleen ja antaa hänen äänensä, kun hän oli sairas tai poissa. Susan B. Anthony
Yhdysvaltain vuoden 1872 presidentinvaalien aikaan naisilla ei maassa vielä ollut äänioikeutta, mutta tästä huolimatta 1. lokakuuta, neljä päivää ennen vaaleja, Anthony ja 49 muuta naista marssivat kotikaupunkinsa Rochesterin äänestyspaikalle ja vaativat, että heidät rekisteröitäisiin äänestäjiksi. He vetosivat Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäykseen, joka oli vasta äskettäin astunut voimaan. Lisäyksessä julistettiin, että kaikki Yhdysvalloissa syntyneet olivat maan kansalaisia ja että kansalaisille kuului tiettyjä oikeuksia. Anthonyn mukaan noihin oikeuksiin sisältyi äänioikeus ja naisilla Yhdysvaltain kansalaisina oli siis oikeus antaa äänensä vaaleissa. Alma Forstén
Poliittisessa toiminnassa Alma Forstén kannatti yleistä äänioikeutta, tosin vasta sen jälkeen kun kansan syvät rivit ovat tutustuneet oman maan kehitykseen, sen lakeihin ja yhteiskuntajärjestelmään. Hänet valittiin 1905 Naistenliiton unionin ja Marttaliiton edustajana puhumaan yleisen äänioikeuden puolesta joukolle kansanedustajia ja kun naiset saivat ensimmäisen kerran osallistua 1907 eduskuntavaaleihin, oli Alma Forstén Nuorsuomalaisen puolueen ehdokkaana.. Hänen vaalilauseensa käsittelivät pienviljelijöiden olojen kohottamista, kansanvaltaa, laillisuutta sekä raittiusaatetta. Alma Forstén tuli vaaleissa valittujen kansanedustajien Tahvo Riihelän ja Jonas Castrénin varajäseneksi Irlanti
Irlanti on ensimmäinen maailman maa jossa sukupuolineutraali avioliitto on hyväksytty kansanäänestyksen kautta. Homo- ja lesboparit saavat lainmuutoksen jälkeen solmia siviiliavioliiton. Äänestys järjestettiin 22. toukokuuta 2015. 1900-luku
Politiikan saralla sosialismi alkoi vaikuttaa entistä merkittävämmin. Karl Marx oli julkaissut Kommunistisen manifestinsa jo 1848, mutta vasta 1900-luvun alkuvuosina kommunismi todella nousi merkittäväksi tekijäksi, varsinkin Venäjällä. Siellä levottomuudet olivat jo johtaneet vallankumoukselliseen liikehdintään 1905, ja maahan oli perustettu sosiaalidemokraattinen puolue 1903. Puolueen merkitys vuoden 1905 vallankumouksessa oli kuitenkin vähäinen, sillä Venäjällä toimi myös monia muita liikkeitä ja puolueen johtohenkilöt olivat useimmat maanpaossa Sveitsissä. Muualla maailmassa perustettiin myös työväenpuolueita, esimerkiksi Suomessa 1899 ja Britanniassa 1900. Esiintyi myös useita demokratiaa ja tasa-arvoa edistämään pyrkineitä liikkeitä, liberalismi levisi, ja naisten äänioikeus nousi keskustelun aiheeksi. Ensimmäisenä maailmassa he saivat äänioikeuden Uudessa-Seelannissa 1893 ja ennen 1900-luvun alkua myös eräissä Yhdysvaltojen osavaltioissa ja suurimmassa osassa Australiaa ja Mansaarta. Suomen naiset saivat äänioikeuden ensimmäisinä Euroopassa 1906. Japanin parlamentti
Sodan jälkeen vuonna 1947 hyväksytty uusi Japanin perustuslaki loi aiempaa demokraattisemman järjestelmän ja sen mukaan parlamentti nimettiin "Valtionkokoukseksi". Äänioikeus laajennettiin ensimmäistä kertaa koskemaan naisia, Kizoku-in lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin suorilla vaaleilla valittava ylähuone. Keisarin valtaoikeuksia supistettiin ja hänelle jäi vain nykyinen seremoniallinen rooli. Parlamentti julistettiin "valtiovallan korkeimmaksi elimeksi" (artikla 41). Kaikki parlamentin vaalit järjestettiin siirtämättömän yhden äänen vaalitavalla. Saudi-Arabia
Helmikuussa 2009 kuningas Abdullah nimitti Norah al-Fayezin Saudi-Arabian historian ensimmäiseksi naisministeriksi . Vuonna 2011 naisille myönnettiin äänioikeus paikallisvaaleissa, ja heidät voidaan myös asettaa ehdokkaiksi tai valita neuvoa-antavan Shuria-neuvoston jäseniksi. Tätä sovellettiin vuoden 2015 vaaleissa. Naisasialiike Suomessa
Suomessa naiset saivat ensimmäisenä Euroopassa sekä äänioikeuden että vaalikelpoisuuden 1906. Poliittinen innostus sukupuolten tasa-arvon puolesta jäi laimeaksi äänioikeudesta huolimatta. Poliittisiin puolueisiin perustetut naisosastot ja -järjestöt toimivat kuitenkin sosiaali- ja kulttuurivalistustyön kautta. Helsingin työväenjärjestöjen eduskunta
Työväen eduskunnan tarkoituksena oli toimia kaikkien työväenjärjestöjen yhteisenä elimenä, jonka tärkeimmäksi tehtäväksi tuli kaupunginhallinnon kansanvaltaistaminen. Vaikka yleinen ja yhtäläinen äänioikeus oli Suomessa tullut voimaan valtiollisissa vaaleissa jo 1906, oli kunnallisvaalien äänioikeus edelleen sidottu henkilön varallisuuteen. Vaaleissa käytössä ollut äänimäärä oli sitä suurempi, mitä enemmän henkilö maksoi kunnallisveroa. Tämän vuoksi esimerkiksi Helsingin kaupunginvaltuustossa ei keväällä 1917 ollut yhtään työläisten edustajaa, vaikka he muodostivat enemmistön kaupungin asukkaista. Kaupunginvaltuustoon ei myöskään kuulunut yhtään naista. Hillary Clinton
Bill Clinton valittiin Yhdysvaltain presidentiksi vuonna 1992. Tällöin Hillary Clintonista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, ja hän alkoi käyttää yhdistelmänimeä Hillary Rodham Clinton. Aktiivisen roolin presidenttikampanjassa ottanutta Hillarya on pidetty yhtenä sen onnistumiseen vaikuttaneista ratkaisevista tekijöistä. Ensimmäisenä naisena Clinton vieraili yhteensä 79:ssä maassa, mukaan lukien Intiassa ja Pakistanissa, joissa hän otti kantaa maiden tasa-arvotilanteen parantamiseksi. Kansanäänestys
Suomen perustuslain 53 § mahdollistaa neuvoa-antavien kansanäänestysten järjestämisen, mikäli niistä päätetään erikseen lailla. Sitovaa kansanäänestystä Suomen lainsäädäntö ei tunne. Neuvoa-antava kansanäänestys on Suomessa järjestetty kahdesti: 29.-30. joulukuuta 1931 kieltolain lakkauttamisesta sekä 16. lokakuuta 1994 Euroopan unioniin liittymisestä. Kummassakaan tapauksessa asiaa ei ratkaistu äänestyksellä, vaan päätöksen teki lopulta eduskunta. Kuitenkin kummassakin tapauksessa kansanäänestys puolsi eduskunnan päätöstä. Lisäksi Suomessa on järjestetty lukuisia paikallisia kansanäänestyksiä esimerkiksi kuntaliitoksista. Suomessa nykyään myös kunnissa voidaan järjestää neuvoa-antavia äänestyksiä, jotka eivät sido kunnanvaltuustoja eivätkä korvaa niiden päätöksentekoa. Suomessa tällaisia äänestyksiä on järjestetty yli 50 kappaletta. Ensimmäinen niistä järjestettiin Tuusulassa 12. toukokuuta 1991. Punainen viiva (elokuva)
Elokuva ajoittuu Suomen historian kriittisiin kohtiin, vuoteen 1906, jolloin uusi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden takaava laki säädettiin, ja vuoteen 1907, jolloin kansa lähti ensi kerran äänestämään eduskuntavaaleissa, vetämään punaisen viivan. Päähenkilöitä ovat Romppaisen pariskunta Topi ja Riika, jotka asuvat viiden lapsensa kanssa korpimökissä. Tieto vaaleista ja toivo muutoksesta tuo uskoa tulevaisuuteen köyhän perheen jouluna. Suomi 1980-luvulla
Vuonna 1988 naiset pääsivät ensimmäistä kertaa evankelis-luterilaisen kirkon papin virkaan. Jo samana vuonna nimitettiin Suomen ensimmäinen naiskirkkoherra, kun Sirkka-Liisa Enqvististä tuli Lemlandin ja Lumparlandin seurakunnan kirkkoherra. Suomeen saatiin myös uusi sukunimilaki ja tasa-arvolaki. Sukunimilain myötä avioliittoon menevä naisen ei ollut enää pakko vaihtaa sukunimeään miehensä sukunimeksi, toisin kuin aiemmin. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Äänioikeuden soveltaminen vapauden aikana( 1718-1772 ei ollut yhtenäistä, ja paikallisia eroja esiintyi. Pidettiin paikallisia vaaleja, joissa maaseudulla valittiin pappi paikalliseksi edustajaksi, ja kaupungeissa pormestari. Pidettiin myös valtiopäivävaaleja, joissa valittiin edustajia valtiopäivien neljälle säädylle. Suomen Naisyhdistys
Suomen Naisyhdistys on suomalainen naisten yhteiskunnallista ja taloudellista aseman parantamista ajava aatteellinen yhdistys. Järjestö perustettiin Helsingissä vuonna 1884, ja se oli ensimmäinen naisasiaa ajanut järjestö Suomessa. Eduskuntavaalit
Eduskuntavaaleissa saa nykyään äänestää jokainen 18 vuotta viimeistään vaalipäivänä täyttävä Suomen kansalainen. Äänestysikäraja säädettiin aluksi 24 vuoteen, mutta sitä on sotien jälkeen laskettu useaan otteeseen. Vaaleissa 1945 saivat äänestää 21-vuotiaat, vaaleissa 1970 20-vuotiaat ja vaaleissa 1975 18-vuotiaat. Ennen vuoden 1999 vaaleja äänestäjän tuli olla täyttänyt määrätty ikä ennen vaalivuoden alkua.