Milloin rantarata on rakennettu?
Rantarata
Rantaradan ensimmäinen osuus kulki Turusta Karjaalle. Se määrättiin 18. tammikuuta 1895 rakennettavaksi Salon kauppalan kautta Hanko–Hyvinkää-radalla sijaitsevalle Karjaan asemalle. Selvitysten jälkeen rakennustyöt aloitettiin maaliskuussa 1896. Rata kulki Karjaan asemalta Salon kauppalaan ja sieltä Littoisten verkatehtaan ohitse Turun kaupunkiin. Pohjankuruun rakennettiin Suomen ensimmäinen rautatietunneli vuosina 1896–1897. Tunnelin pituus oli 156 metriä. Rataosa Turku–Karjaa avattiin väliaikaiselle liikenteelle 1. huhtikuuta 1899 ja luovutettiin yleiselle liikenteelle 1. marraskuuta 1899.
Hangon Itäsatama
Itälahdella sijaitsi 1800-luvulla pieni kalasatama. Itäsatamaa alettiin rakenntaa tuolle paikalle heti kaupungin perustamisen jälkeen 1874. Ratainsinööri P. E. Böcker teki 1875 rakennussuunnitelman, ja valtio rakennutti 1879 Telakanniemen laitaan Böckerin suunnitteleman laiturin ja vuonna 1880 venesataman. Rantamakasiinit asetettiin kahteen suoraan riviin ja niiden väliin jätettiin palokuja. Rantarata
Suomen ensimmäinen JKV-junakulunvalvonta valmistui vuonna 1995 Kirkkonummen ja Turun välille. Kirkkonummi–Helsinki-välille kulunvalvonta valmistui loppuvuodesta 1997. Linjaradio valmistui Helsingin ja Kirkkonummen välille 1968 ja Kirkkonummen ja Turun välille 1979. Analoginen radiojärjestelmä on sittemmin korvattu yleiseurooppalaisella GSM-R-radiojärjestelmällä. Rantaraitti (Jyväskylä)
Ajatus rantaraitista sai alkunsa ensimmäisen kerran 1970-luvulla Vaajakosken moottoritien suunnittelun yhteydessä. Vuosien 1973–1975 liikuntasuunnitelmassa Rantaraitti mainittiin muiden vastaavien ranta-alueiden yhteydessä rakentamiselta vapaana harraste-/luontoliikuntaan sopivana alueena, ja sen yleispiirteinen linjaus vahvistettiin yhdeksän vuotta myöhemmin yleiskaavan yhteydessä. Uuden väylän rakennus käynnistyi 1990-luvun alussa, minkä jälkeen siihen valmistui vuosittain noin 1–2 kilometrin mittainen osuus muiden hankkeiden lomassa. Viimeinen, vajaan kilometrin mittainen osuus valmistui Äijälänrantaan vuonna 2014, noin kaksitoista vuotta virallisten avajaisten jälkeen. Kyseinen osuus viimeisteltiin ennen Jyväskylän asuntomessuja, ja yleiseen käyttöön se tuli messujen päätyttyä. Rantakurvi
Rantakurvin kuvaili ja nimesi tieteelle Johann Anton Güldenstädt 1775. Toijalan satamarata
Toijalan satamarata oli Suomen rataverkkoon kuulunut vuosina 1925–1926 rakennettu noin neljän kilometrin pituinen sivurataosuus Toijalan rautatieasemalta Toijalan satamaan Vanajaveden rantaan. Satamaan rakennettiin pysäkkirakennus virkamiesasuntoineen ja tavarasuojineen. Radan ja sataman kautta kulki aluksi Valkeakoskelle menevä tavaraliikenne kunnes rataosuus Toijala–Valkeakoski valmistui vuonna 1938. Henkilöliikenne satamaradalla lopetettiin vuonna 1941. Vuosaaren urheilukenttä
Kenttä rakennettiin 1966 entiseen hiekkakuoppaan Vuosaari-Säätiön esityksestä. Kenttää kunnostettiin vuonna 1996, jolloin se sai valaistuksen ja juoksurata tartanpinnan, katsomoa parannettiin ja kuulutuskoppi rakennettiin. Urheilukenttä maastoutuu metsäiseen selänteeseen mäntymetsän keskelle. Viereisellä Heteniityn kentällä on hiekkapohjainen, tiiviissä juniorikäytössä oleva harjoituskenttä. Ennen peruskorjausta juoksuradalla oli kumiasfalttipinta, jolla Raimo Vilén juoksi vuonna 1972 sadalla metrillä Euroopan ennätystä sivuavan ajan. Radalla tehtiin useita muitakin Suomen ennätyksiä. Tarinan mukaan kaupunginvaltuutetut Esko Honkanen ja Kalle Kallio juonivat kentän peruskorjausrahat kaupungin budjettiin. Honkanen sanoi kokoomuksen valtuustoryhmässä, että sosiaalidemokraatit ovat esittämässä peruskorjausrahaa budjettiin ja Kallio puolestaan demariryhmässä, että Honkasen Esko on saanut lupaukset peruskorjausmäärärahasta. Niinpä sekä kokoomus että demarit esittivät Vuosaaren kentän peruskorjauksen määrärahaa. Rantarata
Helsingin päärautatieasemalta Leppävaaraan asti rantarata on neliraiteinen. Kaksi itäisintä raidetta ovat kaukojunien ja pidemmän matkan lähijunaliikenteen käytössä. Läntisemmät kaksi raidetta ovat kaupunkirataa ja ainoastaan lähijunien käytössä. Rantarata erkanee länteen välittömästi Pasilan rautatieaseman jälkeen. Pasilan ja Leppävaaran välillä matkustajaliikennepaikkoja ovat nykyään Ilmala, Huopalahti, Valimo, Pitäjänmäki ja Mäkkylä. Näiden lisäksi Ilmalan ja Huopalahden välillä on Kivihaan raiteenvaihtopaikka. Katajanokka
Katajanokan eteläinen ranta rakennettiin 1800-luvun lopulla tavaraliikennesatamaksi, joka oli samalla osa Eteläsatamaa. Sinne johti Töölönlahden eteläpuolella sijainneelta ratapihalta alkanut, kaupungin rantoja kiertänyt Helsingin satamarata, joka valmistui 1894. Nykyisin satama on muutettu matkustajaliikennesatamaksi. Rantarata
Toinen tunneli rantaradalle rakennettiin vuosina 1927–1928. Tällöin valmistui Halikkoon 111 metriä pitkä tunneli, joka korvattiin uudella vuonna 1993. Vanhempi tunneli myytiin Halikon kunnalle 1997 ja sinne rakennettiin tie. Kolmas tunneli rakennettiin vuonna 1959 Tottolaan. Neljäntenä valmistui vuonna 1966 rantaradan ainoa kaksiraiteinen tunneli Espoon länsipuolelle. Rantarata
1970-luvulla suunnitellun Espoo–Lohja–Salo-oikoradan eli Elsa-radan suunnitelmat nostettiin uudelleen esiin 2000-luvun alussa. Tekniset vaatimukset olivat kuitenkin muuttuneet kolmen vuosikymmenen aikana niin, että oikorata piti käytännössä suunnitella uudelleen. Alun perin Elsa-rata oli suunniteltu 160 km/h:n nopeudelle, mutta uudessa versiossa radan geometria suunniteltiin nopean liikenteen vaihtoehdossa nopeudelle 200 km/h ja suurnopeusvaihtoehdossa nopeudelle 300 km/h. Vuonna 2006 Liikenne- ja viestintäministeriön rantaradan tulevaisuutta pohtinut työryhmä kuitenkin päätyi ehdottamaan nykyisen rantaradan parantamista ja lisäraiteiden rakentamista sekä hylkäämään Elsa-radan toistaiseksi. Kaavoituksen takia Elsa-radan suunnittelua kuitenkin jatketaan. Rantaraitti (Jyväskylä)
Väylää käytetään lisäksi erilaisten urheilutapahtumien järjestämiseen kuten vuosittaiseen Finlandia Marathoniin, joka juostaan pääsääntöisesti Rantaraitilla. Vuonna 2002 vietettyjen avajaisten yhteydessä raitti toimi myös Jyväsjärven ympäriajopyöräilyn tapahtumapaikkana. Fagervikintie
Fagervikintie otettiin museotieksi vuonna 1982. Tie noudattaa vanhaa Suuren Rantatien eteläisemmän eli niin sanotun Alemman Maantien reittiä. Suuri Rantatie oli raivattu maantieksi jo 1200-luvulla ja se oli vakiintunut 1300-luvulla. Rantatien kulku on selostettu Suomen ensimmäisessä tieluettelossa, jonka laati Jaakko Teitti vuosina 1555–1556. Lauhanvuoren kansallispuisto
Rantapolku on keskivaativa 2,6 kilometrin pituinen reitti, joka kiertää Lauhanvuoren lakialueen osin kuluneita polunpohjia pitkin. Reitti alkaa Lauhanvuoren laelta, ja se on risteyksissä merkitty viitoin. Lähtöpisteessä on yleisopaste, käymälä, parkkipaikka ja näkötorni. Reitti esittelee jääkauden jälkiä, perunapellon ja rinteiden puustoa ja sen kehittymistä. Rantapolku on saanut nimensä reitin varrelle sijoittuvasta muinaisesta rantaviivasta. Jääkauden jälkeen merenpinta oli nykyisen reitin varrella korkeimmillaan. Rantapolku on Metsähallituksen hoidossa. Keskusta (Jyväskylä)
Sotien jälkeen lähes kaikki Jyväskylän keskustan puutalot purettiin ja tilalle rakennettiin kerrostaloja. Satama siirtyi keskustan rannasta Lutakkoon. 1990-luvulla ranta siirtyi yhä kauemmas ruutukaavan reunasta, kun rakennettiin Rantaväylä. Rantaväylä helpotti läpikulkuliikennettä, mutta monien mielestä se huononsi Jyväskylän kaupunkikuvaa huomattavasti. Kauppakatu oli pitkään joukkoliikennekatuna, mutta sen koillisosa muutettiin kävelykaduksi vuonna 1995. 2000-luvun alussa vanha rautatieasema jäi pois käytöstä, kun rakennettiin matkakeskus. Rantarata
Erilaisia mekaanisia kanki- ja kampiasetinlaitteita oli rantaradalla käytössä vuoteen 1993, jolloin viimeinen mekaaninen asetinlaite poistettiin käytöstä Turussa. Paikalliset junasuorittajat poistuivat kauko-ohjauksen tulon myötä. Helsinki–Huopalahti-osuus saatiin kauko-ohjatuksi Helsingistä käsin jo vuonna 1976. Sen jälkeen kauko-ohjaus valmistui Kirkkonummi–Karjaa-välille 1993 ja Turkuun asti 1995. Espoo–Kirkkonummi-väli tuli kauko-ohjatuksi keväällä 1996 ja Espoo–Huopalahti-väli syksyllä 1996, jolloin koko rantarata oli saatu kauko-ohjauksen piiriin. Kauko-ohjausjärjestelmänä on vuonna 1990 valmistunut HELKA (Helsingin kauko-ohjaus), joka kuitenkin korvataan vuonna 2010 käyttöön tulevalla ESKO-järjestelmällä (Etelä-Suomen kauko-ohjaus). Jalta
Jaltan sanotaan olevan muinaisten kreikkalaisten merimiesten perustama satamakaupunki. Varhaisimmat kirjalliset tiedot siitä ovat 1100-luvulta arabien muistiinpanoissa. 1800-luvulta alkaen tämä ranta- ja kylpyläkaupunki oli venäläisten suosima lomakohde. Tolstoi ja Tšehov viettivät siellä kesiään. Keisari Aleksanteri III rakensi Massandran palatsin Jaltan pohjoispuolelle Livadijaan ja Nikolai II Livadian palatsin 1911. Jalta oli suosittu matkailukohde myös Neuvostoliiton aikana. Lohjan satamarata
Lohjan satamarata on rautatie, joka ulottuu Lohjan rautatieasemalta Ventelästä Pitkäniemeen, Lohjanharjun länsipuolelle. Radan rakennus aloitettiin vuonna 1927 ja päättyi vuonna 1928. Lohjan satamarata korvasi Lohjan sähkörautatien vuonna 1930, jolloin kaikki liikenne siirtyi satamaradalle. Satamaradan liikenne koostui lähinnä tavarajunista, jotka kuljettivat lastia Pitkäniemen paperitehtaille. Tavarajunaliikenne päättyi satamaradalla vuonna 2010, jonka jälkeen sillä on kulkenut vain satunnaista museojunaliikennettä. Satamarata suljettiin Lohjan rautatieasemalta keväällä 2013. Toistaiseksi viimeinen satamaradalla kulkeva juna oli Porvoon museorautatie ry:n järjestämä lättähattukyyti elokuussa 2012. Rantaraitti (Jyväskylä)
Rantaraitti kohtasi alkuvaiheessaan vastustusta, ja sen asemasta riideltiin Jyväskylän kuntapolitiikassa. Siitä valitettiin myös hallinto-oikeuteen, sillä osa päättäjistä katsoi sen olevan haitallinen. Kritiikkiin reagoitiin esimerkiksi rakentamalla Ylistönrinteen väylän ensimmäinen versio hiekkapäällysteisenä, koska ajateltiin, että sen päällystäminen asfaltilla tuhoaisi luontoa. San Siro (ravirata)
Ensimmäinen kilparata San Siroon valmistui vuonna 1888. 1900-luvun alussa alueelle rakennettiin harjoitusratoja ja talleja. Nykyinen laukkarata valmistui arkkitehti Paolo Vietti Violin suunnittelemana vuonna 1920 ja ravirata vuonna 1925. Ravirata rakennettiin samaan aikaan viereisen jalkapallostadionin kanssa, molempien alkuperäinen omistaja oli AC Milanin jalkapallojoukkueen presidentti Piero Pirelli. Suuri peruskorjaus suoritettiin vuonna 1975. Yhdysvaltain historia
1800-luvun loppua kohti Yhdysvaltain laajojen maa-alueiden poikki rakennettiin kasvavia määriä rautatielinjoja. 1860 mennessä niihin oli sijoitettu 1,5 miljardia dollaria, suunnaton summa sen ajan mittapuulla, joka vastasi 25 % kaikista maan investoinneista. Jo 1840 USA oli 45 00 rautatiekilometrillään maailman johtava maa alalla, seuraavalla vuosikymmenellä tuo luku kasvoi 8 000 kilometrillä. Aluksi rautatiet palvelivat pääasiassa idän satamakaupunkeja ja ympäröivää talouselämää, mutta todella henkeäsalpaavaksi kasvu kävi, kun alettiin rakentaa pitkiä mannerta halkovia ratalinjoja. 1850-luvulla rakennettiinkin hämmästyttävät 31 000 kilometriä rautatietä. Ensimmäinen Tyynenmeren rannikolle saakka johtanut rautatie valmistui vuonna 1869. Linjojen rakentamisesta puuttui kuitenkin suunnitelmallisuus, sillä sitä tekivät hallitsemattomasti mellastavat yksityiset ratayhtiöt, jotka kilpailivat keskenään usein rinnakkaisilla reiteillä. Yhtenäistä rataverkkoa ei syntynyt, ja radat olivat usein yhtä huonossa kunnossa kuin ratayhtiöiden talous. Rautatie oli panssarilaivan ja konekiväärin ohella yksi niistä tekijöistä, jotka tekivät Yhdysvaltain sisällissodasta ensimmäisen ”nykyaikaisen” sodan. Jyväskylän rantapuisto
Alkunsa puisto juontaa kruununvouti Gust. Grönlundin vuokrasopimukseen 25. vuodeksi 1845. Vouti suunnitteli perustavansa vastaperustettuun kaupunkiin Helsingin tapaan kaivopuiston uimahuoneineen. Suunnitelmat eivät kuitenkaan saaneet köyhässä pikkukaupungissa tarpeeksi kannatusta ja sopimus siirtyi kahden vuoden kuluttua apteekkari Christ. Hobinille, joka omisti kaupungin yleisen sairaalan Hannikaisenkadun (silloisen Rantakadun) varrella, rantapuistoa vastapäätä. Kruununvoudin kaavailemaa kylpyläkaupunkia Jyväskylästä ei tullut, mutta puistokaupunkina se on kukoistanut yhä. Rantarata
Nykyään rantarata on ensisijaisesti henkilöliikennerata. Kaukojunia kulkee Helsingin ja Turun välillä ruuhka-aikaan tunnin, muina aikoina kahden tunnin vuorovälillä. Paikallisliikennettä on Helsingistä Siuntioon asti, mutta Kirkkonummelle asti se on tiheämpää ja säännöllisempää. Radalla on vähäistä tavaraliikennettä välillä Turku–Salo. Yöaikaan säännöllistä liikennettä on Kirkkonummen ja Helsingin välillä. Ahveniston moottorirata
Ahveniston moottorirata on suomalainen moottorirata Hämeenlinnassa, Pullerinmäen kaupunginosassa. Rata valmistui 15. heinäkuuta 1967. Asfalttiradan pituus on 2 840 metriä. Radalla on kilpailtu monissa kansainvälisissä luokissa, esimerkiksi Formula 2 -lähtö 5. syyskuuta 1967, jolloin 1. Ahveniston ajoissa (tämä oli toinen kilpailu radalla) oli mukana monia sen ajan F1-huippuja, muun muassa Jim Clark, Graham Hill, Jack Brabham ja Niki Lauda. Myös moottoripyöräilyn tähdet vierailivat radalla useasti esimerkiksi vuosina 1973–1975 MM-Road Racingin 750cc-luokassa. Joensuun rannat
Linnunlahden uimaranta sijaitsee Laulurinteen ja leirintäalueen lähistöllä Linnunlahdella, aivan ruutukaava-alueen kulmalla. Ranta on ollut alun perin ollut paljon suurempi, mutta sen päälle on rakennettu Laulurinne, ravirata ja pienvenesatama. Keskeisestä sijainnistaan johtuen Linnunlahden ranta on edelleen suosituin. Ranta on lahden pohjukassa, ja siellä vaihtuu vesi hitaasti. Tämän vuoksi vesi on lämpimämpää, mutta siinä on havaittu joinakin vuosina haitallisia bakteeripitoisuuksia. Rannalla on pukukopit ja käymälä sekä lentopalloverkot. Mataluudesta johtuen ranta sopii parhaiten pienten lasten uimapaikaksi. Laululavan paikalle kasattiin aiemmin jätemaata, joka peitettiin 1970 luvun alussa ja tämän päälle rakennettiin laululava. Suomen rataverkon historia
Vuoden 1970 jälkeen on rakennettu pääasiassa oikoratoja. Sellaisia ovat vuonna 1971 valmistunut rata Tampereelta Parkanon kautta Seinäjoelle, vuonna 1978 valmistunut Jämsänkosken–Jyväskylän rata ja vuonna 2006 valmistunut Kerava–Lahti-oikorata. Oikoradat tehtiin oikomaan junien kulkua hidastaneita mutkia ja lisäämään kapasiteettia. Botniabanan
Rautatien vanha päärata pitkälle pohjoiseen Ruotsiin (Bräcke–Boden, "Stambanan genom övre Norrland") rakennettiin vuosien 1880–1895 aikana noin 30–100 kilometrin päähän rannikosta, jotta se olisi paremmin suojassa mereltä tulevilta sotilaallisilta operaatioilta lentokoneettoman sodankäynnin aikana. Se on todella mutkikas ja siinä on suhteellisen jyrkät nousut. Rata pysyy rahtiliikenteen käytössä, ja sitä käytetään mahdollisesti jossain matkustajaliikenteessä, kuten välillä Östersund-Bräcke-Långsele-Kramforsin lentoasema-Uumaja. Merikylpylän puisto
Uimaranta on hiekka­pohjainen ja varsin matala, ja se on varsinkin lapsi­perheiden suosiossa. Se oli 1900-luvun alkupuolella yksi Helsingin seudun suosituimmista uima­rannoista ja retkeily­kohteista. Vuosina 1913-1917 Helsingin viimeiset hevos­vetoiset raitio­vaunut liikennöivät Lautta­saaren lautta­laiturilta Kasinon­rannan ohi Kataja­harjuun. Rantarata
Kaksoisraide Huopalahden ja Espoon väliltä purettiin sotakorvauksena vuonna 1945. Pasila–Huopalahti-väli jäi näin rantaradan ainoaksi kaksiraiteiseksi osuudeksi aina vuoteen 1958 saakka, jolloin kaksoisraide palautettiin Huopalahdesta Pitäjänmäkeen. Vuonna 1960 kaksoisraide valmistui Pitäjänmäki–Leppävaara-välille, vuonna 1961 Kauniainen–Espoo-välille ja vuonna 1962 Masala–Jorvas-välille. Vuonna 1963 kaksoisraide rakennettiin osuuksille Leppävaara–Kauniainen ja Jorvas–Kirkkonummi ja vuonna 1966 osuudelle Espoo–Masala. Rajakylä (Vantaa)
Rajakylä on rakennettu pääasiassa 1980-luvulla. Siellä ei juurikaan ole teollisuutta ja työpaikkojen määrä on pieni. Vantaan historiakirjojen mukaan Rajakylän nykyinen suurin tie, johon myös bussiliikenne on painottunut Rajakyläntien lisäksi, on talkoo- ja työttömyystöinä rakennettu Maratontie. Se on aluksi ollut pieni metsäpolku, johon on sittemmin tehty kivipäällyste. Siitä on siis tullut niin sanottu ”tykkitie”. Nykyisin se on asfaltoitu, kaksikaistainen tie. Rajakylässä on runsaasti metsäalueita, joissa on kivipäällysteisiä tykkiteitä ja ensimmäisen maailmansodan aikaisia vallihautoja, joiden rakennus aloitettiin vuonna 1914 Pietarin puolustamiseksi. Rajakylässä on myös Pallopuisto-niminen leikkialue, joka on alueen lapsiperheiden aktiivisessa käytössä. Rajakylässä on koulun liepeillä urheilukenttä. Rautatiekadut
Rautatiekatujen nimet johtuvat katujen välissä vuosina 1894–2009 sijainneesta satamaradasta. Kun rata rakennettiin, se oli tältä osuudeltaan hieman varsinaisen rakennetun kaupunki­alueen ulkopuolella, kunnes Töölö rakennettiin 1900-luvun alkupuolella. Rantarata
Vaikka Porkkalan vuokra-alue leikkasi rantaradan kahdesta kohtaa, rataa ei kuitenkaan katkaistu, vaan Luomaan ja Tyrikseen pystytettiin rajapuomit. Neuvostoliitto ajoi Porkkalaan omilla vetureillaan huoltojunia Helsingistä. Rahtina oli pääasiassa sotatarvikkeita. Tavaraliikenne Karjaan suunnasta oli vähäisempää. Porkkalan tukikohdan hallinnollinen keskuspaikka oli Kirkkonummi, jonne neuvostoliittolaiset alkoivat ajaa omia henkilöjuniaan Leningradista. Neuvostoliittolaiset rakensivat sinne myös oman veturitallin. Leningrad–Kirkkonummi-matkustajajunat ajoivat vilkkaina aikoina päivittäin Porkkalan alueen palauttamiseen 1956 saakka. Porkkalan alueella oli myös alueen sisäistä henkilöliikennettä. Neuvostoliittolaiset rakensivat omiin tarpeisiinsa 1940-luvulla myös Båtvikin satamaradan. Kalajoen hiekkasärkät
Kalajoen hiekkasärkkien synnystä on monta tarinaa. Tuomipakkoina aiemmin tunnettu paikka oli paikallisen väestön retkikohteena ainakin jo 1890-luvulta alkaen. Ensimmäinen kioski alueella aloitti 1920-luvulla. Vuonna 1931 toimintansa aloittanut niin sanottu Hilmanhotelli oli pitkään ainoa majoittava yritys. 1964 alueelle rakennettiin valtionhotelli, jossa on vieraillut muiden muassa presidentti Urho Kekkonen venäläisine vieraineen. 1960-luvulla alueelle tuli tanssilava ja lomaliiton hotelli. Kalajoen kunta (vuodesta 2002 kaupunki) ylläpiti leirintäaluetta, joka siirtyi yksityiseen omistukseen 2004. Matkailualueen määrätietoinen kehittäminen alkoi 1960-luvulla, minkä jälkeen yritysten lukumäärä alueella kasvoi. Kalajoen kunta rakensi Kylpylä Sanifanin 1990. Merkittävä kasvuhyppäys koettiin 2000-luvun ensimmäisinä vuosina, kun alueelle saatiin uusi hotelli (Santa’s Resort & Spa Hotel Sani, alun perin Kylpylä-hotelli Sani) sekä Metsähallituksen Meriluontokeskus vuonna 2007. Kalajoen kunnan vuonna 1986 perustama JukuJukumaa siirtyi yksityiselle yritykselle 2008. 2010-luvun loppupuolella loma-asuntorakentamisen määrä Hiekkasärkillä on kasvanut suuresti, ja vuonna 2017 alueella on noin 12 500 vuodepaikkaa, kun 2000-luvun alussa vuodepaikkoja oli vain noin 3 500. Toukokuussa 2018 Hiekkasärkkien tuntumaan avattiin Ostoskylä Raitti. Helsingin satamarata
Satamaradan rakennustyöt alkoivat vuonna 1891. Ensimmäinen juna Eteläsatamaan ajoi joulukuussa 1893, ja rata vihittiin käyttöön seuraavana keväänä 8. huhtikuuta 1894, jolloin se ulottui Vanhan kauppahallin kohdalle. Radan jatko-osuus Katajanokalle valmistui syyskuussa 1895. Uuden radan pituus oli 5,49 kilometriä ja siihen kuului 4,292 kilometriä sivuraiteita. Kaivopuistoon louhittiin myös kallioleikkaus joka myöhemmin vuonna 1952 katettiin 74 metriä pitkäksi tunneliksi. Valtatien 4 historia
Jyväskylässä valtatien 4 liikenne kulki pitkään kaupungin keskustan kautta. Suunnitelmia ohikulkutiestä on tehty 1940-luvulta alkaen, ja eri aikoina on esitetty useita linjausvaihtoehtoja. 1960-luvulla vahvimpana vaihtoehtona oli Jyväskylän läpi kulkeva moottoritie, joka olisi alkanut Keljosta, kulkenut Hippoksen ja yliopiston välistä, Harjun takaa ja Rajakatua pitkin Taulumäelle. Suunnitelmasta ehdittiin toteuttaa Keljon ja keskussairaalan välinen moottoritie, joka valmistui vuonna 1965 ensin sorapintaisena. Joidenkin lähteiden mukaan tie kestopäällystettiin vuonna 1966, kun toisten lähteiden mukaan tie päällystettiin vasta vuonna 1968. 1,8 kilometrin pituisena tie jäi historiaan Suomen lyhimpänä moottoritienä.
Läpikulkutiesuunnitelmaan liittyi monia ongelmia. Se olisi kuitenkin kulkenut tiheästi asutun alueen läpi, ja suunnitelmasta luovuttiinkin jo 1970-luvun alussa. Suunnitelmasta toteutettiin vain vuosina 1977–1978 valmistunut Jyväskylän ja Vaajakosken välinen moottoritie, joka ei tuolloin vielä ollut osa valtatietä 4. Liikennemäärien kasvaessa kaupungin katuverkko ruuhkautui pahoin. Lopulta vuonna 1976 nelostien liikenne päätettiin linjata kaupungin keskustan ja Jyväsjärven välistä rakennettavaa "Rantaväylää" pitkin. Rantaväylän ensimmäinen, kaksikaistainen 4,7 kilometriä pitkä osuus Keljon Pumperista Mattilanniemeen rakennettiin vuosina 1979–1983. Vuosina 1984–1986 rakennettiin tien pohjoispäähän kaksikaistainen osuus Lohikoskentieltä Löylyjoelle. Viimeinen, 3,8 kilometriä pitkä Mattilanniemen ja Lohikoskentien välinen nelikaistainen osuus rakennettiin vuosina 1986–1989. Samoihin aikoihin Keljon ja keskussairaalan välinen moottoritie muutettiin tavalliseksi tieksi; tie on nykyisin osa yhdystietä 6018. Lukuisine siltoineen Rantaväylä oli kallis projekti: tien kustannukset vuoden 1989 rahassa olivat 400,6 miljoonaa markkaa, mikä elinkustannusindeksillä tarkistettuna vuoden 2006 rahassa vastaa noin 93 miljoonaa euroa. Leppävaara
Sen jälkeen, kun rantarata Helsingistä Turkuun vuonna 1903 valmistui, Leppävaara alkoi kehittyä huvilaesikaupunkina. Pääosa asutuksesta oli rautatien pohjoispuolella, eteläpuoli oli edelleen suurimmaksi osaksi maatalouskäytössä. Ensimmäisen maailmansodan aikaan Leppävaaran alueelle rakennettiin Krepost Sveaborgiin liittyneitä Helsingin puolustusasemia, joista on vielä jäännöksiä maastossa. Leppävaara muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1921, ja sellaisena se pysyi siihen saakka, kunnes kaikki sellaiset vuoden 1956 alussa lakkautettiin. 1960-luvun alussa suunniteltiin Leppävaaran, samoin kuin Tapiolankin erottamista Espoosta kauppalaksi, mutta suunnitelmat hylättiin, kun Espoo vuoden 1963 alussa muodostettiin kokonaisuudessaan kauppalaksi. Suurhyökkäys Syväriltä 1944
Rantatorjunnasta vastasi RTR 13:n yksi meriammuntaan soveltunut patteri Hatsissa. Ainoa puolustusta vahvistanut päätös oli Aunuksenkaupungista Nurmoilan ja Säntämän kautta Viteleeseen johtaneen kiertotien rakentamisen aloittaminen toukokuussa 1944. Tie kulki noin kuuden kilometrin päässä Tuuloksesta. Oli paha strateginen virhe, että kunnollista rinnakkaisyhteyttä ei ollut. Jo ensimmäisen maailmansodan aikana, myös Suomessa, oli niin sanotun rokadiradan tärkeys, varsinkin huollon kannalta, tullut selväksi. Tarkkaan ottaen ”rokadirata” tarkoittaa rintaman suuntaista rautatietä, mutta teoreettisesti se tarkoittaa, että toiminta voi tapahtua myös sivuttaissuunnassa (oletettuun) rintamaan nähden. Rantarata
Rantaradan perusparannus aloitettiin 1980-luvulla aluksi nopeudelle 140 km/h. Vähän myöhemmin rataosan mitoitusnopeudeksi päätettiin veturijunille 160 km/h ja vielä kertaalleen Pendolinoja ajatellen 200 km/h. Rantaradalla tehtiin lukuisia rataoikaisuja vuosina 1980–1990. Perusparannus valmistui 1995, mutta se ei poistanut kaikkia radan ongelmakohtia. Suurimpia ongelmia ovat radan yksiraiteisuuden ohella penkereiden huono kestävyys kaarteissa ja Turun päässä savipitoisen maan painuminen radan alla. Näiden syiden takia radalla on paljon nopeusrajoituksia. 1970-luvulla suunniteltiin radan oikaisemiseksi Elsa-rataa ja suunnitelma on otettu taas 2000-luvulla esille uuden perusparannuksen tullessa ajankohtaiseksi. Laivanrakennus
Vanhin tunnettu merimatka on tapahtunut vähintään 50 000–70 000 vuotta sitten, kun ihmiset ovat siirtyneet Uuteen-Guineaan ja Australiaan. Afrikasta lähtynyt ihmisjoukko siirtyi rantoja pitkin Intian niemimaan ympäri ja pystyi jääkauden noin 80 metriä nykyistä alemman merenpinnan vuoksi etenemään Indonesian saaristossa helposti, pisimpien merimatkojen ollessa parikymmentä kilometriä. Australiaan päästääkseen ihmisten oli ylitettävä noin 170 kilometrin levyinen merensalmi. Eristyksessä eläneet Australian ja Uuden-Guinean alkuperäiskansat muistuttavat ulkonäöltään afrikkalaisia ja geenien perusteella he ovat luultavasti viimeisiä ensimmäisten liikkeelle lähteneiden ihmisryhmien suoria jälkeläisiä. Voidaan vain arvailla, millaisilla aluksilla tämä matka on tehty. Vihjeitä voidaan hakea nykypäivään säilyneistä alkeellisista aluksista. Oksista tai papyruskaisloista sidotut lautat ovat hyvin vanhoja afrikkalaisia vesikulkuneuvoja. Intiassa käytetään kolmesta tukista sidottua lauttaa, joista keskimmäinen on pisin. Fidžisaarilla käytetään bambuvarsista on sidottu lauttoja, joissa on kaiteet. Tiibetissä jokia ylitetään eläintennahasta tehdyillä ilmatäytteisillä kellukkeilla. Yhdestä puusta kovertamalla tehdään ruuhia. Sidotun puukehikon ympärille voidaan kiristää nahkoja tai tuohia (esimerkiksi amerikkalaiset tuohiveneet) kanootin tai kajakin tekemiseksi. Rantarata
Helsingin ja Turun välisen rannikkoradan jäljellä olevan osan Helsinki–Karjaa rakentamisesta päätettiin vuoden 1897 valtiopäivillä. Rata määrättiin erkanevaksi Pasilan asemalla ja yhtymään Hangon rataan kolmen kilometrin päässä Karjaan asemalta. Rataosa Helsinki–Karjaa avattiin väliaikaiselle liikenteelle 1. marraskuuta 1902 ja luovutettiin 1. syyskuuta 1903 yleiselle liikenteelle. Rantarata rakennettiin paikallisliikenteen tarpeisiin ja mahdollisimman halvalla, joten ratalinjasta tuli hyvin mutkainen, kun pienimmätkin mäet ja kalliot jouduttiin kiertämään. Pahimpia kaarteita oikaistiin 1910-luvulta alkaen aina 1990-luvulle saakka. Tuusulan Rantatie
Rantatie oli soratie vuosiin 1978–1979 saakka, jolloin se asfaltoitiin. Museo­tieksi Ranta­tie julistettiin vuonna 1982. Kaivopuisto
Kaivopuiston rantaa kiertävä Kaivopuiston Rantatie nimettiin vuonna 1950 Ehrenströmintieksi valtioneuvos Johan Albrecht Ehrenströmin muistoksi. Ehrenström toimi Helsingin uudelleenrakentamiskomitean puheenjohtajana vuosina 1812–1825 ja laati Helsingin keskustan asemakaavan. Myllytien nimi viittaa sen varrella sijainneeseen, vuonna 1836 rakennettuun tuulimyllyyn. Kalliota, jonka päällä tämä Helsingin viimeinen tuulimylly oli, kutsuttiin 1800-luvulla Myllyvuoreksi (Kvarnberget). Rantarata
Junaliikenne Porkkalan läpi sujui ilman suurempia ongelmia, eikä pahoja onnettomuuksia sattunut. Yhteensä Porkkalan läpi kulki arviolta 15 000 suomalaista matkustajajunaa. Keskimäärin matkustajia oli junassa alle 100, vähimmillään 35–70. Tällainen liikenne olisi ajan mittaan muodostunut kustannuksiltaan ja hitaudeltaan kestämättömäksi. Neuvostoliitto kuitenkin ilmoitti yllättäen elokuussa 1955 palauttavansa Porkkalan vuokra-alueen takaisin. VR alkoi heti suunnitella rantaradan liikenteen kehittämistä. Neuvostoliitto aloitti tukikohdan tyhjennyskuljetukset syyskuussa 1955. Rantaradan virallinen vastaanotto oli tammikuussa 1956, jolloin myös rajamerkit poistettiin Luomasta ja Tyriksestä. Liikennepaikat siirtyivät Valtionrautateiden hallintaan 26. tammikuuta 1956 kello 13. Palautuksen jälkeen Porkkalan läpi sai ajaa vapaasti, mutta alueella liikkumiseen vaadittiin erityislupa. Tuusulan Rantatie
Rantatie (myös Tuusulanjärven rantatie tai Tuusulan Rantatie) on noin neljä kilometriä pitkä museotie Tuusulassa. Se on aikoinaan ollut osa Helsingistä Heinolaan johtaneesta päätiestä, mutta parhaiten se tunnetaan tien varteen 1900-luvun alussa muodostuneesta Tuusulanjärven taiteilijayhteisöstä. Rantatie kulkee Tuusulan­järven itä­rannan suuntaisesti noin 100-200 metrin päässä rannasta ja johtaa Tuusulan kirkonkylästä lähelle Järvenpään rajaa. Se liittyy molemmissa päissään Järven­pään­tiehen (seututiehen 145), joka myös kulkee järven suuntaisena, mutta hieman kauempana sen rannasta. Great Ocean Road
Great Ocean Road rakennettiin vuosina 1919 – 1932 ensimmäisestä maailmansodasta palanneiden sotilaiden työllistämisprojektina.
Nykyään tie on matkailijoiden suosima, jonka varrella on lukuisia nähtävyyksiä sekä yöpymis- ja ruokailupaikkoja. Nähtävyyksistä tunnetuin on The Twelve Apostles eli merestä esiin työntyvät kalkkikivipaadet, joita kutsutaan kahdeksitoista apostoliksi. Osa Great Ocean Roadia kulkee pitkin Shipwreck Coasta, joka on saanut nimensä lukuisista haaksirikoista. Tien varrella on useita surffaukseen soveltuvia rantoja, joista tunnetuin on Bells Beach. Rantaraitti (Jyväskylä)
Raitin rakennusvaiheessa teknisenä johtajana toiminut Osmo Rosti totesi jälkeen päin eläkkeellä ollessaan, että kritiikin ja vastustuksen takia väylästä tuli alun perin liian kapea, koska sitä jouduttiin rakentamaan pätkissä. Vuonna 2018 alulle laitetun uudistuksen myötä on tutkittu, olisiko reittiä mahdollista leventää tietyistä kohdista ja näin välttää vilkkaimpien päivien ruuhkautumista. Tuusulan Rantatie
Nykyisen Rantatien paikalla on todennäköisesti ollut paikallinen tie jo ennen vuotta 1643, jolloin Tuusulan kirkko rakennettiin.. Vuonna 1680 sen paikalle päätettiin Helsingin porvarien pyynnöstä rakentaa Hyrylästä Mäntsälään johtanut maantie, joka yhdisti toisiinsa vanhemmat, Helsingistä (alun perin Helsingin pitäjän kirkonkylästä) Hyrylän kautta Hämeenlinnaan sekä Porvoosta Mäntsälän kautta Hollolaan johtaneet tiet. Tämä tie, joka tunnettiin myös "Ohkolan maantienä", muodosti entistä suoremman liikenneyhteyden Helsingin ja Itä-Hämeen välille. Vanhin säilynyt kartta, johon tie on merkitty valmiina, on vuodelta 1693. Tuusulan Rantatie
Rantatien taiteilijayhteisön perusti Juhani Aho vuokratessaan keväällä 1897 nykyisestä Järvenpäästä Vårbackan talon. Rantatien varrella asuivat ja tekivät työtä muun muassa Pekka Halonen ja J. H. Erkko. Lisäksi sen läheisyydessä Järvenpään puolella, mutta alkujaan saman tien varrella, ovat asuneet Jean Sibelius, Eero Järnefelt ja Venny Soldan-Brofeldt. Jyväskylän rantapuisto
Insinööri Oscar Lindberg suunnitteli Jyväskylän Laulu- ja soittojuhlien lähestyessä Rantapuistoon uuden paviljongin ravintoloineen ja puisen näkötornin (Ihantolan) Harjulle. Molemmat valmistuivat 1884 jolloin Rantapuistossa alkoi uusi kukoistuskausi. Tuolloin puisto myös kunnostettiin mm. käytävien ja valaistuksen osalta ja rantatörmälle istutettiin jasmiinipensaita. Ukko-Pekan silta
Naantalinsalmen kalliorannat ovat jyrkät ja salmessa kulkee laivaväylä. Ennen siltaa mantereen ja Luonnonmaan välillä liikennöitiin lautalla. 1920-luvulla Luonnonmaan tiehoitokunta ja kulkuyhteyden takana olevat Merimaskun ja Rymättylän kunnat anoivat valtionapua tieyhteyden ja vesistöjen ylityksen parantamiseksi. Tie- ja vesirakennushallitus päätyi viiteen vaihtoehtoon, joista vain yhdessä lautta olisi korvattu Raumakarin kohdalle rakennettavalla sillalla. Vaihtoehto olisi ollut liikenteellisesti paras, mutta TVH piti sitä liian kalliina liikennemääriin nähden. Eduskunta kuitenkin päätti, että vuonna 1922 tasavallan presidentin kesäasunnoksi hankitun Kultarannan liikenteen takia salmeen pitää rakentaa silta. Valtion vuoden 1930 talousarviossa oli määräraha työn aloitusta varten. Lutakko
Lutakon rantaviivaa pitkin kulkee Rantaraitti, joka on kokonaisuudessaan noin 14 kilometriä pitkä, Jyväsjärven kiertävä kevyenliikenteen väylä. Rantaraitin varrella on uimaranta sekä aaltoilevasta nurmikostaan tunnettu Lutakonpuisto. Rantarata
Rantaradan pituus Helsingistä Turun satamaan on nykyään 195,8 km. Radalla käytetään 54 ja 60 kg:n painoisia kiskoja, betonipölkkyjä ja tukikerroksessa raidesepeliä. Suurin nopeus Helsingin ja Kirkkonummen välillä on kaikilla junilla 120 km/h radan kaarteisuuden ja lukuisten laitureiden, laituripolkujen ja tasoristeyksien takia. Kirkkonummen ja Turun välillä suurin nopeus on veturijunilla 160 km/h ja moottorijunilla 200 km/h. Monet tunnelit ja pehmeiköt aiheuttavat kuitenkin paikallisia nopeusrajoituksia. Rataosa on suojastettu ja kauko-ohjattu ja se on varustettu JKV-laittein. Suurin nousu radalla on 12,7 mm/m. Phillip Island Grand Prix Circuit
Ensimmäinen katurata avattiin 31. maaliskuuta 1928. Katuradan päällysteenä oli sora. Katurata oli eripituinen eri luokille. Vuonna 1936 avattiin uusi katurata joka oli paljon lyhyempi kuin alkuperäinen rata. Kotkan rata
Kotkan rata on Suomen rataverkon osuus Kouvolasta Kotkan satamaan. Rataosan pituus on 52 kilometriä, ja se on valmistunut vuonna 1890. Osuus Kouvola–Juurikorpi on kaksiraiteinen. Rataosuus on koko matkaltaan sähköistetty. Kesäranta
Kesäranta on Suomen pääministerin virka-asunto Helsingin Meilahdessa. Kesäranta oli alun perin arkkitehti Frans Ludvig Caloniuksen (1833–1903) kesähuvila. Rakennus valmistui vuonna 1873 ja sai nimekseen "Bjälbo". Myöhemmin huvilasta ryhdyttiin käyttämään nimeä Kesäranta. Suomen rataverkon historia
Riihimäki–Pietari-rata valmistui 1870, ja vuonna 1890 rakennettiin Kouvola–Kotka-rata. Rantaraitti (Jyväskylä)
Väylän historian katsotaan alkaneen 1970-luvulla, jolloin siitä käytiin ensimmäisiä keskusteluja. Alun vastustuksesta huolimatta sen rakentaminen käynnistyi 1990-luvun alkupuolella, ja se valmistui noin 20 vuotta myöhemmin. Huhtikuusta 2018 lähtien Rantaraitin varrelle on lisätty ja lisätään vuosittain ulkoilmakuntosaleja. Rantapuut
"Rantapuut" on maalattu todennäköisesti 1950-luvulla joko Italiaan tai Ranskan Rivieralle Mentoniin suuntautuneella matkalla. Korkean iän saavuttanut Sigrid Schauman oli tuolloin jo seitsemissäkymmenissä. Schaumanille tärkeää oli maalausaiheen aiheuttama aistimus, joka johti valon tutkimiseen ja väripigmenttien sekoittamisen välttelyyn jolloin värien kirkkaus lisääntyi. Tuusulan Rantatie
Rantatie tunnetaan parhaiten sen varsille 1900-luvun alussa muodostuneesta Tuusulanjärven taiteilijayhteisöstä. Jo ennen taiteilija­yhteisön muodostumista, vuonna 1872, Aleksis Kivi vietti tien varrella sijainneessa, hänen veljensä asuttamassa mökissä elämänsä viimeiset kuu­kaudet maalis­kuun alusta vuoden viimeisen päivän aamu­varhaiseen. Rantarata
Helsingin ja Leppävaaran välinen rataosa levennettiin neliraiteiseksi kaupunkiradaksi vuonna 2001. Samassa yhteydessä asemat kyseisellä välillä kunnostettiin perusteellisesti. Suunnitelmissa on lisäraiteiden jatkaminen Espoon keskukseen saakka. Savon Sanomat Areena
Alue rakennettiin alun perin raviradaksi vuonna 1906. Jalkapallokentän se sai vuonna 1931. Keskusurheilukenttää ryhdyttiin suunnittelemaan 1930-luvulla. Paikaksi valikoitui Maljapuron, Niiralan, Puijonlaakson ja raviradan joukosta viimeksi mainittu. Radan pohjoispäähän tehtiin Kuopion ensimmäinen jalkapallonurmi ja eteläosaan urheilukenttä 400 metrin juoksuratoineen. Työ valmistui 1939. Avajaisiin 29. toukokuuta 1939 osallistui 7–8 000 ihmistä. Rantarata
Uusimman perusparannuksen valmistuttua 1995 rantaradalla on ollut käytössä 16 tunnelia yhteispituudeltaan 5 851 metriä. Useimmat tunnelit on rakennettu perusparannuksen yhteydessä 1990-luvun alussa. Kaiken kaikkiaan eri aikoina tehtyjä tunneleita on 19. Hanko–Hyvinkää-rata
Sen jälkeen kun Helsingistä Karjaan kautta Turkuun johtava rantarata vuonna 1903 valmistui, Hanko–Hyvinkää-rata jakautuu selvästi kahteen osaan, Hyvinkää–Karjaa-rataan sekä Karjaalta Hankoon johtavaan Hangon rataan. Hyvinkään ja Karjaan välillä on nykyisin vain tavara­liikennettä ja kalustonsiirtoliikennettä, Karjaan ja Hangon välillä sen sijaan myös matkustaja­liikennettä. Valimon rautatieasema
Rantarataa alettiin rakentaa vuonna 1901 Helsingistä Karjaalle. Rataosa kulki Pitäjänmäen teollisuusalueen lävitse. Pasilan ja Espoon välille rakennettiin 17,8 kilometriä pitkää toista linjaraidetta alettiin rakentaa vuonna 1911 ja se saatiin valmiiksi vuonna 1920. Vajaa kolmekymmentä vuotta tämän jälkeen alettiin rakentaa Pitäjänmäessä sijaitsevalle Strömbergin teollisuusalueelle junaseisaketta. Rantarata
Ensimmäisen kerran jännite kytkettiin Mäkkylän ja Kauniaisten välille mittauksia varten 13. maaliskuuta 1968. Koeajot alkoivat saman vuoden kesällä. Jännite välille Leppävaara–Kauniainen kytkettiin 10. kesäkuuta, välille Kauniainen–Masala 14. kesäkuuta ja välille Masala–Kirkkonummi 6. syyskuuta. Sähköistystyöt saatiin päätökseen vuoden 1969 alussa, ja Helsingin ja Leppävaaran välille jännite kytkettiin 2. tammikuuta. Vihkiäisjuna ajettiin 24. tammikuuta, ja seuraavana päivänä ajettiin Helsingin ja Kauniaisten välillä yleisölle avoimia esittelyjunia. Aikataulunmukainen liikenne alkoi 26. tammikuuta 1969. Herttoniemen satamarata
Herttoniemeen alettiin suunnitella öljysatamaa 1920-luvulla, jotta öljykuljetukset olisi saatu pois Sörnäisten satamasta. Rata sai rakennusluvan 1923, mutta varsinainen rakentaminen tapahtui vuosina 1930–1931. Vuonna 1938 valmistuivat Herttoniemeen ensimmäiset uuden öljysataman säiliöt, kuten myös asemarakennus. Rata avattiin yleiselle liikenteelle 1. tammikuuta 1939. Öljysatama saatiin valmiiksi vasta sodan jälkeen 1946. Rantarata
Helsinki–Kirkkonummi-välin sähköistämistä alettiin vakavasti harkita 1950-luvun lopussa. Hanketta ajoi voimakkaasti eteenpäin Valtionrautateiden silloinen pääjohtaja Erkki Aalto. Eläintarhan kallioille tai vaihtoehtoisesti Ilmalan suoalueelle kaavailtiin Valtionrautateiden omaa ydinvoimalaa, joka olisi tuottanut sähkön Helsingistä niin Kirkkonummelle kuin Riihimäellekin. Tämä hanke kuitenkin hautautui. Sähköistysrakenteita testattiin Båtvikin satamaradalla puolen kilometrin pituisella koeradalla. Ensimmäiset koeasennukset tehtiin heinäkuussa 1963. Merisatama
Merisatamanranta oli vielä 1850-luvulle saakka rakentamaton. Rantaa ja saaria käytettiin virkistykseen, veneilyyn sekä pienten kalastusalusten tukikohtana. Uunisaaressa oli pienteollisuutta, muun muassa vernissatehdas, 1800-luvun loppuvaiheesta 1900-luvun alku­puoliskolle saakka. Kaivopuiston rakentaminen keisarilliseksi huvipuistoksi aloitettiin 1800-luvun puolivälissä, puiston ensimmäinen asemakaava on vuodelta 1875. Telakkatoiminta alkoi 1880-luvulla Munkkisaaressa. Telakkaa ja satamaa palveleva, koko Helsinginniemeä kiertävä satamarata valmistui 1890-luvulla. Samalla kiihtyi aina näihin päiviin jatkunut rantaviivan muokkaaminen täytöillä. Ainoat alkuperäiset rantakalliot ovat Ursinin kallion länsiosassa, jonne 1800-luvun lopulla perustettiin 1930-luvulle asti toiminut merikylpylä. Merisataman ja Eiran ranta-aluetta käytettiin 1900-luvun alusta halko- ja kalasatamana ja varastoalueena, ja alueella toimi pieniä teollisuuslaitoksia. Maan vanhin uimaseura Helsingfors Simsällskap HSS, joka on perustettu 1887, on vastannut kesäisin rannan uimavalvonnasta vuodesta 1934 lähtien. Uunisaaressa toimi uimala hyppytornineen ja uimaratoineen. Hyppytorni purettiin 1960-luvulla. Uunisaaren vanha punatiilinen päärakennus toimi aikoinaan vernissamaalitehtaana. Rakennus oli pitkiä aikoja käyttämätön, kunnes se vuonna 1998–1999 museoviraston valvonnassa saneerattiin ravintola-, sauna- ja kokoustilaksi. Suomen rataverkon historia
Poikittaisrata Elisenvaarasta Karjalan radan varrelta Savonlinnan, Pieksämäen ja Jyväskylän kautta Haapamäelle, Pohjanmaan radan varteen, rakennettiin vaiheittain vuosien 1897 ja 1918 välisenä aikana. Ensimmäisenä siitä valmistui Haapamäen ja Jyväskylän välinen osuus 1897, viimeisenä Jyväskylän ja Pieksämäen välinen osuus 1918. Tätä rautatieyhteyttä Pietarista Suomen sisäosien kautta Pohjanlahden rannikolle Nikolainkaupunkiin (nyk. Vaasaan) Venäjän hallitus piti strategisista syistä erittäin tärkeänä, koska vanha Riihimäen-Pietarin rata sijaitsi sen verran lähellä Suomenlahden rannikkoa, että se olisi sodan aikana saattanut joutua vihollisen haltuun.. Vastavalmistuneena rata todella saikin huomattavan strategisen merkityksen, mutta ei venäläisille vaan Suomen sisällissodan valkoisille, sillä Riihimäen–Viipurin rata oli punaisten, tämä uusi rata sen sijaan kokonaan valkoisten hallitsemalla alueella ja yhdisti toisiinsa vanhat pohjois–eteläsuuntaiset rataosat. Jyväskylän rantapuisto
Paviljonki päätyi 1930-luvulla huonoon kuntoon ja se päätettiin purkaa 1944. Paviliongin purkamista oli kuitenkin suunniteltu jo 1920-luvulla, mutta toinen maailmansota siirrätti suunnitelmia parillakymmenellä vuodella ravintola-asiakkaiden iloksi. Myös rataleikkausta varten rakennettu muuri hävitettiin ja näkymä puistosta Jyväsjärvelle palautui. Uutta rakennusta ei puretun paviliongin tilalle rakennettu, vaan puisto vain laajeni sen paikalle ja kadun toisella puolella oleiden kolmen ortopediasairaalan rakennusten kanssa ne muodostivat kulttuurimiljöön arvon. Maineikkaana kävelypuistona se ehtikin viettämään kolmisenkymmentä vuotta. Rantasalmen rautatieasema
Asema avattiin vuonna 1913 Elisenvaarasta Pieksämäkeen rakennetun rautatien varteen kirkonkylältä Sulkavalle kulkevan tien (nykyinen seututie 467) risteyskohtaan. Asemarakennus valmistui samana vuonna, ja se on muun muassa Joroisten aseman tapaan rakennettu Thure Hellströmin V luokan aseman tyyppipiirustusten mukaan. Aseman seutu on ollut harvaan asuttua, mutta yhteyksien myötä sen läheisyyteen perustettiin vuonna 1945 saha. Lappeenrannan satama
Satama perustettiin Linnoitusniemeen 1870-luvulla. Vuoteen 1876 mennessä alueelle rakennettiin makasiineja sekä kivinen ja hirsipäällysteinen 150 jalkaa leveä laituri. Tämä myöhemmin Keskilaituriksi ja Keisarinlaituriksi (keisari Aleksanteri III:n ja puolisonsa Maria Fjodorovnan vuosien 1885 ja 1891 vierailujen mukaan) kutsuttu laituri sijaitsee niemen itäpuolella noin Halkosaaren pohjoiskärjen tasalla. Vuonna 1885 Linnoitusniemeen tuli rautatie, kun Simola–Lappeenranta-rata ja Rapasaaren rautatieasema valmistuivat. Läheinen Rapasaari liitettiin täyttömaalla niemeen, ja sinne rakennettiin laituri ja pistolaituri. Rata Rapasaareen puhkaistiin läpi linnoituksen länsivallien. Vuonna 1886 rakennettiin uusi laituri myös Linnoitusniemen koillisnurkkaan. Rantarata
Sähköistystyöt Kirkkonummelta Karjaan suuntaan aloitettiin 1990. Kirkkonummi–Jeppas-välin jännite kytkettiin jo lokakuussa 1991, ja vuoden 1992 alusta se kuului virallisesti sähköistettyihin rataosiin. Karjaalle asti sähköistys valmistui tammikuussa 1993. Karjaan ja Salon välille sähköistys valmistui lokakuussa 1994, Salon ja Turun sataman välille kuukautta myöhemmin. Vuoden 1995 alusta kaikki matkustajaliikenne rantaradalla muutettiin sähkövetoiseksi. Tuusulan Rantatie
Rantatien jatkeeksi käsitetään nykyisin usein "Kirkkotie", joka johtaa Tuusulan kirkonkylästä Tuusulanjoen ylittävälle Kosken­sillalle ja jonka varrella Tuusulan kirkko sijaitsee. Sekin on ollut olemassa jo 1700-luvulla, mutta pohjoisinta osaansa lukuun ottamatta se ei ole koskaan ollut osa osa vanhaa päätietä, joka Hyrylän ja kirkonkylän välillä Hyökkälän kautta nykyisen Mahla­mäen­tien kohdalla. Sörnäisten satamarata
Sörnäisten rataa varten oli tehty maastoviitoituksia jo vuonna 1858 ja varsinainen rata rakennettiin alun perin 1860-luvun alussa Pasilasta Sörnäisten lastauspaikalle heti Helsinki–Hämeenlinna-radan valmistuttua. Ratalinjaus kulki silloin Vallilan kautta, nykyisen Teollisuuskadun reunaa ja Junatien linjausta myöten aina Suvilahteen. Tämä Suomen ensimmäinen satamarata, jonka pituus oli 3,37 kilometriä, vihittiin käyttöön 8. helmikuuta 1863. Sörnäisten rataa varten rakennettiin Pasilaan myös kolmioraide, jolloin Sörnäisiin pääsi suoraan sekä Helsingin että Hämeenlinnan suunnasta, ja niinpä Helsingin ja Hämeenlinnan välillä kulkevat sekajunat poikkesivat myös Sörnäisten satamassa. Vuonna 1868 rataa jatkettiin Sörnäisten satamaan rakennetuille pistolaitureille, ja valtionrautatiet hankki sinne myös suuren satamanosturin. Sörnäinen oli 1870-luvulta lähtien Suomen kolmanneksi tärkein tavara-asema, ja Sörnäisten satamasta tuli merkittävä puutavaran vientisatama. Satamaa alettiin käyttää myös öljykuljetuksiin, kun sinne valmistui 1889 ensimmäinen öljysäiliö. Lopulta noin 80 prosenttia Suomeen tuodusta öljystä kulki Sörnäisten kautta. Rantarata
Vuonna 1911 Pasilasta Espooseen alettiin rakentaa kaksoisraidetta. Sota hidasti töitä merkittävästi, ja työt valmistuivatkin vasta 1920. Tämän jälkeen tehtiin pengerrystöitä kaksoisraiteen jatkamiseksi Espoosta Kirkkonummelle, mutta linja-autoliikenteen suosion kasvun takia työt keskeytettiin eikä paikallisliikenteen kehittämistä Espoon länsipuolella katsottu tarpeelliseksi. Potjomkinin portaat
Vuonna 1906 portaiden viereen rakennettiin köysirata, jolla ihmiset saattoivat nousta ylös mäelle portaita kiipeämättä. Rata oli pitkään poissa käytöstä, mutta se uudistettiin vuonna 2004. Meren ja portaiden välissä on vilkasliikenteinen rantakatu ja laivaterminaali. Porin ravirata
Herralahti toimi kilpailupaikkana aina vuoteen 1911 saakka, jolloin Tiilimäen kaupunginosaan valmistui Porin ensimmäinen ravirata. "Satakunnan hevoskentäksi" nimetyn radan avajaisia vietettiin Satakunnan Maanviljelysseuran 50-vuotisjuhlien yhteydessä 4.-6. elokuuta. Kolmipäiväisten hevoskilpailujen lisäksi järjestettiin myös auto- ja polkupyöräkilpailut, joita radalla jatkettiin myös myöhemmin. Radan omisti aluksi paikallisten hevosharrastajien perustama Satakunnan Hevoskenttä Oy, jolta se vuonna 1914 siirtyi kokonaisuudessaan Satakunnan hevosjalostusyhdistysten liiton haltuun. Kyrönkankaan kesätie
Tien merkitys väheni postilinjan siirtyessä vuonna 1675 Pohjanmaan rantatielle sekä Ruovedeltä Pohjanmaalle johtavan tien valmistuttua. 1700- ja 1800-lukujen taitteessa rakennettiin Vaasan ja Porin välinen tie, jonka jälkeen Kyrönkankaantien kunto heikkeni entisestään. Rantaväylä
Rantaväylä on Jyväskylän Keljosta Lohikoskelle kulkeva vuonna 1989 valmistunut läpikulkutie. Väylä on kaksiajoratainen mutta ei moottoritie. Tien eteläosa kuuluu valtateihin 9, 18 ja 23 ja pohjoisosa valtateihin 4 ja 13. Herttoniemen satamarata
Herttoniemen satamarata on entinen teollisuus- ja satamarata Helsingissä. Se erkani pääradasta Oulunkylän asemalla ja johti Viikin kautta Herttoniemeen. Rata valmistui vuonna 1939. Sitä käytettiin vuoteen 1992 saakka nykyisen Herttoniemenrannan tienoilla sijainneen öljysataman ja Herttoniemen teollisuusalueen yritysten kuljetuksiin, ja sen jälkeen vuoteen 2012 saakka satunnaisesti Helsingin metron liitäntäratana. Pääosa raiteista on nyttemmin purettu. Jalkaranta
Kiikkulanranta oli 1970-luvulla kaislikkoa, jossa kasvoi pajuja. 1980-luvulla ranta raivattiin uimarannaksi ja uimarannan sekä luisteluratana talvella käytettävän urheilukentän väliin rakennettiin tenniskenttä. Alue kuitenkin tunnetaan Kankolan kenttänä. Daytona Beach
Kaupungin ranta on leveä, ja niin tiivistä hiekkaa, että sille voi ajaa tavallisella autolla. Hiekkaradalla on kilpailtu autoilla ja moottoripyörillä jo vuodesta 1902. Vuonna 1959 rakennettiin erillinen moottorirata; rantahiekalla saa edelleen ajaa mutta ei enää kilpaa. Sörnäisten rantatie
Rantatie yhdisti sillat toisiinsa ja loi pääreitin Itäiseltä moottoritieltä (nyk. Itäväylä) Helsingin keskustaan uusien itäisten kaupunginosien kasvaessa entiselle haja-asutusalueelle. Kasvaneiden liikennemäärien myötä 1960–1970-luvuilla tietä levennettiin vaihe vaiheelta kaikkiaan kuusikaistaiseksi. Atlantic City
Atlantic City osoittautui nopeasti menestykseksi kylpylä- ja lomakohteena. Kaupungin ensimmäinen rantakatu valmistui vuonna 1870, jolloin rantaa pitkin asetettiin lankkuja, joita pitkin hiekkarantaa pystyi kävelemään päivän kuumimpinakin hetkinä. Kadun varrelle pystytettiin puolestaan ravintoloita ja muuta viihdytystä. Rantakadulta merelle rakennettiin puolestaan laitureita, joille järjestettiin esimerkiksi näyttelyjä ja esityksiä. Suurin laitureista on 700 metrinen Steel Pier. Lisääntyneen matkailun takia kaupunkiin rakennettiin toinen rautatie vuonna 1887. Vuonna 1921 kaupungissa järjestettiin ensimmäiset Miss America -kisat ja vuonna 1929 Charles Darrow julkaisi kuuluisan lautapelinsä "Monopoly", joka teki kaupungin eri kaduista kuuluisia. Toisen maailmansodan aikana kaupungin alueella oli armeijan harjoitusalue ja vuonna 1944 hurrikaani hävitti kaupungin rantakatua. Valtionajot
Vuonna 1884 valmistunut Oulunkylän ravirata oli Suomen ensimmäinen varsinainen ravirata, jonka jälkeen valtionajoja alettiin järjestämään myös talvikauden ulkopuolella. Seuraavaksi valmistui Kelkkalan ravirata Viipuriin 1887 ja 1900-luvun alkuvuosina uusia maaratoja oli jo lähes kaikkialla Suomessa. Kilpailuissa maksettiin rahapalkinnot, mutta samaa hevosta ei kuitenkaan vuoden aikana palkittu valtionajoissa kuin korkeintaan kaksi kertaa. Niiden ohella yksityiset raviseurat ja hevoskasvatusyhdistykset järjestivät koko ajan myös omia kilpailujaan. Rannahotell
Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994. Naantalin rata
Naantalin rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Raisiosta Naantaliin ja edelleen Naantalin satamaan. Se erkanee Uudenkaupungin radasta Raisiossa. Rata valmistui vuonna 1923 ja ensimmäinen juna Naantaliin saapui 14. heinäkuuta 1923. Rautatieaseman vihki käyttöön Ivar Wilskman 30. toukokuuta 1925. Asemalla oli erillinen tila Suomen tasavallan presidentin käyttöön hänen matkoillaan.
Radalla oli säännöllistä henkilöliikennettä vuoteen 1972 asti. Pohjanmaan rantatie
Rantatietä pitkin kulki keskiajalla Turun ja Korsholman linnojen välinen yhteydenpito. 1600-luvulta lähtien postitalonpojat kuljettivat postia tiellä osittaista verovapautta vastaan. Rantatien varrella ja sen lähiympäristössä on useita valtakunnallisesti merkittäviä kulttuurihistoriallisia ympäristöjä, arvokkaita maisema-alueita sekä luontokohteita. Kesäranta
Alkuperäinen, Frans Ludvig Caloniuksen suunnittelema huvilarakennus muodostaa yhä Kesärannan rungon. C. R. Ignatius uudisti huvilaa 1880-luvulla rakennusmestari Elia Heikelin suunnitelmien mukaan, jolloin se sai 20-metrisen tornin ja kuistit sekä maan että meren puolelle. Valtion ostettua Kesärannan siihen lisättiin arkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelemat keittiösiipi ja meren puoleinen lasikuisti. Valimon rautatieasema
Rantarata oli alun perin rakennettu kaksiraiteiseksi, mutta toinen raide purettiin vuonna 1945 sotakorvauksine Huopalahden ja Espoon väliltä. Kiskot toimitettiin Neuvostoliittoon. Vuonna 1958 toinen raide rakennettiin takaisin välille Huopalahti-Pitäjänmäki. Samalla Valimon asemalle rakennettiin toinen puinen asemalaituri. Rantaväylä
Professori Olli Kivisen johtama kaupungin yleiskaavan suunnittelu alkoi vuonna 1959. Vuonna 1960 esitettiin nykyistä Rantaväylän linjaa melko tarkasti noudattava suunnitelma läpikulkutien vetämisestä Keljosta Jyväsjärven ja rautatien välistä Lutakon kautta Tourulaan. Suunnitelma jäi kuitenkin vain ehdotukseksi. Keski-Suomen tie- ja vesirakennuspiiri laati vuonna 1962 suunnitelman nelostien vetämiseksi Jyväsjärven eteläpuolitse Keljosta Kuokkalan kautta Jyskään ja siitä Leppävedelle. Suunnitelmalla ei ollut 1960-luvulla läpimenon edellytyksiä. Se olisi palauttanut nelostien Jyväskylän–Äänekosken tieltä vanhalle ja mutkaiselle Laukaan ja Suolahden kautta kulkevalle reitille. Kaivopuisto
Vuonna 1852 matkustuskielto kumottiin, ja pian tämän jälkeen kylpylän toiminta tyrehtyi. Vuonna 1883 alue siirtyi kaupungin haltuun yleiseksi puistoksi. Kylpyläyhtiö purettiin 1886. Kaivopuiston itäosan huvilatontit kaupunki myi silloisille omistajilleen. Nykyään monet niistä ovat eri maiden suurlähetystöjen hallussa. Myös Länsi-Kaivopuistosta lohkaistiin 1870-luvulta lähtien huvilatontteja, mutta sinne rakennetuista huviloista on nykyisin jäljellä enää kaksi puiston reunassa Puistokadun varressa, muut on purettu ja tontit liitetty takaisin puistoon. 1890-luvulla rakennettiin Helsingin satamarata, joka kulki Kaivopuiston reunaa pitkin Puistokadun vieressä, osittain tunnelissa. Rata purettiin 1980-luvulla. Rantakurvi
Vanhin suomalainen rengastettu rantakurvi on ollut 16 vuotta 2 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin rantakurvi. Suomen rataverkon historia
Suomen rataverkon historian voidaan katsoa ulottuvan ainakin maaliskuun 20. 1849, jolloin tie- ja vesirakennuslaitoksen päällikkö eversti Alfred Stjernvall ehdotti hevosvetoisen rautatien rakentamista Helsingistä Turkhautaan. Rata olisi ylittänyt Salpausselät ja yhdistänyt maan pääkaupungin purjehduskelpoiseen Järvi-Suomeen. Kenraalikuvernööri määräsi asiaa tutkittavaksi, ja vuonna 1851 valmistui suunnitelma veturirautatien rakentamisesta Helsingistä Hämeenlinnaan. Tälle välille avattiinkin vuonna 1862 Suomen rataverkon ensimmäinen rataosuus, joka on nykyään osa Suomen päärataa. 1800-luvun lopulla junat oli Suomessa suunniteltu kulkemaan vain 25 kilometriä tunnissa, joten matkanteko oli hidasta mutta silti hevoskyytiä nopeampaa. Laivakankaan ravirata
Rata valmistui vuonna 1974. Ensimmäiset kilpailut järjestettiin elokuussa. Katsomorakennus radan yhteyteen rakennettiin vuonna 1981. Rastila
Rastilan eli Rastbölen historia juontaa juurensa keskiajalle, jolloin alueella sijaitsi Rassbölen tila. Nimi muuttui sittemmin Rastböleksi. Myöhemmin 1600-luvulta lähtien alueella toimi veroratsutila ja noin 1700-luvun puolesta välistä Rastilan kartano. Nykyinen kartanon päärakennus on rakennettu 1800-luvun alkupuolella. Se sijaitsee leirintäalueella ja palvelee ravintolana. Vielä 1900-luvun alussa kartano toimi vilkkaana ja suurena maalaiskartanona. Suomenlinnan rakentamisen aikoihin Rastilassa toimi tiilitehdas. Noin 6000–7000 vuotta sitten Rastilan alueella lainehti Litorinameri, josta on vielä jäänteenä ajan tärkeä muistomerkki, rantakivikko, joka sijaitsee Rastilan ulkoilumajan pohjoispuolisilla kallioilla noin 25 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella. Vanttikallion alueella on jäänteitä pronssikautisesta hautaröykkiöstä. ELSA-rata
Rantaradan peruskorjausta ei ollut suunniteltu ottamaan huomioon nopeita junia, joten Pendolinokin pystyy käyttämään nopeutta 200 km/h vain hyvin lyhyellä osuudella Paimio–Salo–Pohjankuru (Raasepori). Rantarata on myös kärsinyt vaikean savimaaston takia ennakoitua nopeampaa kulumista ja uppoamista, ja syksyllä 2004 radalle päätettiin tehdä ensihätään korjauksia kesästä 2005 kesään 2006 yhteensä 8 miljoonalla eurolla. Tämä ei kuitenkaan poista perusongelmia ja radan korjaus kunnolliseksi maksaisi erittäin paljon. Yksiraiteisuuden takia myös lukuisat turvalaiteviat ovat heijastuneet koko radan liikenteeseen. Helsingin satamarata
Helsingin satamarata oli 1890-luvulla rakennettu rautatie, joka alkujaan johti Helsingin rautatieasemalta kaupungin rantoja kiertäen Katajanokalle. Kokonaisuudessaan se purettiin vuoteen 2009 mennessä. Radan viimeinen jäljellä ollut osa johti vain rautatieasemalta Länsisatamaan. Alkujaan sen pituus oli noin seitsemän kilometriä, vuoteen 2009 käytössä ollut osa oli vain kolmen kilometrin pituinen. Rantarata
Vuonna 1947 sovittiin, että suomalaiset matkustajajunat saivat kulkea alueen poikki neuvostoliittolaisen veturin vetäminä, mutta tällöin vaunujen ikkunat oli peitettävä teräsluukuilla. Sopimus oikeutti viiteen suomalaiseen junapariin vuorokaudessa, mutta näistä korkeintaan kolme sai olla matkustajajunia. Helsingin ja Turun välillä alkoi marraskuussa 1947 kulkea kaksi junaa päivässä kumpaankin suuntaan. Junien matka-aika oli runsaat viisi tuntia. Raja-asemina toimivat Kauklahti ja Tähtelä, joissa vaunujen ikkunaluukut suljettiin ja junan eteen vaihdettiin neuvostoliittolainen veturi. Lisäksi vaunujen eteisiin tuli neuvostoliittolaiset vartiomiehet. Porkkalan läpi kulkenutta rataa sanottiin ikkunaluukkujen takia ”maailman pisimmäksi rautatietunneliksi”. Vaikka tavaraliikenne alueen läpi olisi ollut mahdollista, tätä mahdollisuutta ei hyödynnetty, sillä tavarajunista olisi peritty maksua junan akselimäärän perusteella jolloin kustannukset olisivat nousseet liian kalliiksi. Vääksyn rullarata
Rullarata rakennettiin talvella 1877 ja sen rakennutti Vesijärven sahan omistanut August Fellman. Tukit nostettiin Päijänteen rannasta 12 hevosvoiman höyrykoneen vetämien kettinkien avulla 400 metrin matkan Vääksynharjun laelle, jossa sijaitsi myös radan tiilinen konehuone. Täältä tukit laskivat painovoimalla rullarataa pitkin alas Vesijärven rantaan, jossa ne koottiin hinattavaksi lautaksi. Tällä osuudella sijaitsi myös kaksi puusiltaa, joita pitkin harjulla kulkevat maantiet ylittivät radan. Radalla voitiin kuljettaa 300-1 000 tukkia vuorokaudessa; määrä riippui tukkien koosta.