Kuka oli Franz von Papen?
Franz von Papen
Vuonna 1936 von Papen sai suurlähettilään arvon. Hänen salainen tehtävänsä oli valmistella Anschlussia, Itävallan liittämistä Saksaan. Hän saikin liittymiselle muiden muassa Wienin vaikutusvaltaisen arkkipiispan, kardinaali Innizerin tuen. Itävallan liityttyä Saksaan von Papenista tuli 1939 maansa suurlähettiläs Ankaraan, Turkkiin. Hän sai aikaan turkkilais-saksalaisen ystävyyssopimuksen solmimisen 18. kesäkuuta 1940. Von Papen vaikutti myös ratkaisevasti siihen, että Turkki pysytteli sodassa puolueettomana eikä asettunut liittoutuneiden puolelle. Von Papen karkotettiin Turkista maan katkaistua diplomaattiset suhteet Saksaan vuonna 1944. Sodan aikana vallanpitäjät Berliinissä harkitsivat myös von Papenin nimittämistä suurlähettilääksi Vatikaaniin, mutta Berliinin katolinen arkkipiispa Konrad von Preysing esti tämän. Vuonna 1938 von Papen oli liittynyt jäseneksi kansallissosialistiseen puolueeseen.
Nicolaus Flüeläinen
Sveitsiläinen psykologi Marie-Louise von Franz kirjoitti teologien keskuudessa kiistanalaisen kirjan: "Die Visionen des Niklaus von Flüe" (Nicolaus Flüeläisen näyt), jossa hän tulkitsee yhdeksän näkyä yksityiskohtaisesti syväpsykologiselta kannalta. Hän kirjoitti, ettei veli Klaus edusta vain tämän tyyppisiä kristillisiä pyhimyksiä, vaan samanlaisia visioita ilmenee primitiivisten kansojen poppamiehillä, Pohjolan shamaaneilla ja profeetoilla" Gott erhalte Franz den Kaiser
3. Ströme deiner Gaben Fülle 
Über ihn, sein Haus und Reich! 
Brich der Bosheit Macht, enthülle 
Jeden Schelm- und Bubenstreich! 
Dein Gesetz sei stets sein Wille, 
Dieser uns Gesetzen gleich. 
Gott erhalte Franz, den Kaiser, 
Unsern guten Kaiser Franz! Franz Kafka
Franz Kafka (3. heinäkuuta 1883 – 3. kesäkuuta 1924) oli modernismin tärkeimpiä saksankielisiä kirjailijoita. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Prahassa, Böömissä, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkaria. Suuri osa Kafkan merkittävimmästä tuotannosta julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Frans Ferdinand
Franz Ferdinand von Habsburg (suomalaisissa yhteyksissä yleensä Frans Ferdinand; 18. joulukuuta 1863 Graz – 28. kesäkuuta 1914 Sarajevo, Itävalta-Unkari) oli Itävalta-Unkarin arkkiherttua ja kruununperillinen. Hänen murhansa Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914 oli lähtölaukaus ensimmäiselle maailmansodalle. Billy Papke
William Herman "Billy" Papke (17. syyskuuta 1886 Spring Valley, Illinois, Yhdysvallat - 26. marraskuuta 1936) oli yhdysvaltalainen keskisarjan ammattinyrkkeilijä ja maailmanmestari. Hän oli syntyisin saksalaisperäisistä vanhemmista. Papken lempinimi oli "The Illinois Thunderbolt". Franz Liszt
Franz (Ferenc) Liszt [] (22. lokakuuta 1811 Doborján, Sopron – 31. heinäkuuta 1886) oli unkarilainen säveltäjä ja pianovirtuoosi. Hän on 1800-luvun taidemusiikin keskeisimpiä hahmoja. Clemens von Galen
Pappisvihkimyksensä jälkeen Clemens von Galen toimi lyhyen aikaa setänsä Maximilian Gereon Graf von Galenia, joka toimi Münsterissä vihkipiispana, avustavana kappalaisena ja tuomiokapitulipappina. Vuonna 1906 hän siirtyi papiksi Berliiniin, St. Matthiaksen seurakuntaan Winterfeldplatzille. Vuonna 1911 hänestä tuli vastaperustetun Sankt Clemens Maria Hofbauerin kirkkoherra Anhaltin rautatieaseman lähellä. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä von Galen asettui tukemaan isänmaansa sotaponnistuksia ja kehotti seurakuntalaisiaan ilmoittautumaan vapaaehtoiseksi rintamalle. Hänen oma anomuksensa päästä sotilaspapiksi hylättiin. Sodan päätyttyä Saksan antautumiseen 1918 von Galen väitti kotirintaman pettäneen armeijan, joka oli kentällä lyömätön (n.k. tikarinpistoteoria). Tärkeä kotirintaman moraalia heikentänyt tekijä oli hänen mielestään maallistuminen ja ennen kaikkea Preussissa vallinnut protestanttisuus. Se teki kristinuskosta virallisen valtiouskonnon, jolla ei ollut henkilökohtaista merkitystä ihmisten elämässä ja joka ei ohjannut ihmistä henkilökohtaiseen jumalasuhteeseen. 1919 hänestä tuli St. Matthiaksen seurakunnan kirkkoherra. Valtakunnanpresidentin vaaleissa 1925 von Galen tuki kansallisen oikeiston protestanttista ehdokasta marsalkka Paul von Hindenburgia eikä suinkaan katolisen Zentrumin ehdokasta Wilhelm Marxia. Vuonna 1929 Clemens von Galen, jota oli pidetty erinomaisena suurkaupungin pappina, palasi yllättäen kotiinsa Westfaleniin. Hänestä tuli Münsterin keskustassa sijaitsevan perinteikkään St. Lambertin kaupunkiseurakunnan kirkkoherra. Franz Beckenbauer
Beckenbauerin "Keisari"-lempinimen () kerrotaan syntyneen kesällä 1969. "Welt am Sonntag" -lehden mukaan nimitys ilmaantui ensi kerran sanomalehdessä Bayernin voitettua ensimmäisen mestaruutensa. Artikkelin otsikko oli "Baijerin keisari Franz". Muutama päivä myöhemmin Bayern voitti Saksan cupin finaalissa Schalken. Beckenbaueria vastaan pelasi Reinhard Libuda, jota kutsuttiin "König von Westfaleniksi" (). Beckenbauer jätti hänet ottelussa varjoonsa ja lehdistö tarvitsi hänelle ylevämmän nimityksen, joten se keksi "Keisarin". Toinen lempinimen syntytarina, jota Beckenbauer itsekin on kertonut, on että se sai alkunsa Wienissä 1971 Bayernin ystävyysottelun yhteydessä. Valokuvaaja otti hänestä kuvia keisari Frans Joosef I:n patsaan vieressä, minkä jälkeen tarinan mukaan media olisi ryhtynyt käyttämään Beckenbauerista "Keisari"-nimitystä. Benedictus XVI
Benedictus XVI on Vatikaanin virallisten luetteloiden mukaan 265. paavi ja ensimmäinen saksalainen paavi sitten Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan muodostamisen 1100-luvulla. Edeltäjänsä Johannes Paavali II:n kuolemaan saakka kardinaali Ratzinger toimi katolisen kirkon johtavana teologina uskonopin kongregaation johdossa ja valintaansa saakka kardinaalikollegion dekaanina. Paavit 1800-luvulta nykypäivään
Joseph Alois Ratzinger valittiin 2005 konklaavissa Johannes Paavali II:n seuraajaksi neljän äänestyskerran jälkeen. Kardinaalina Ratzingeria pidettiin katolisen kirkon konservatiivisen siiven johtohahmona, joka on korostanut opin puhtautta, vastustaa ehkäisyä, tuomitsee homoseksuaalisuuden, naispappeuden ja radikaalifeminismin sekä vastustaa keskustelua pappien selibaatin poistamisesta. Lisäksi Ratzinger uskonopin kongregaation johtajana oli myös osavastuullinen Vatikaanin kielteiseen suhtautumiseen vapautuksen teologiaa kohtaan. Hänen näkemyksensä mukaan katolinen kirkko on ainoa oikea kirkko ja kardinaalikaudella hänen suhtautumisensa viime aikoina alkaneeseen uskontojen lähentymiseen ja vuoropuheluun oli hyvin jyrkkä. Ihmisenä häntä pidetään kuitenkin miellyttävänä, älykkäänä, pohdiskelevana, uutterana ja kohteliaana sekä hieman ujona verrattuna muuten vahvaan maineeseensa. Monissa suhteissa Benedictus XVI näyttää paavina lieventäneen näkemyksiään aikaisempaan verrattuna. Franz Gabl
Franz X. Gabl (29. joulukuuta 1921 St. Anton – 23. tammikuuta 2014 Bellingham, Washington, Yhdysvallat) oli itävaltalainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti, alppihiihdossa maansa ensimmäinen. Denis Papin
Vuonna 1689 Papin ehdotti, että painepumppu tai palje pystyisi pitämään painetta ja raikasta ilmaa yllä sukelluskellossa. Insinööri John Smeaton hyödynsi ideaa vuonna 1789. Papin rakensi ensimmäisenä mallin mäntää hyödyntävästä höyrykoneesta Marburgissa vuonna 1690 huomattuaan painekattilassaan olevan mekaanisen voiman. Hän jatkoi työtään höyrykoneiden kanssa seuraavat 15 vuotta. Vuonna 1695 hän siirtyi Marburgista Kasseliin. Vuonna 1705 hän kehitti yhdessä Gottfried Leibnizin kanssa uuden höyrykoneen, jossa hyödynnettiin Thomas Saveryn keksintöä, mutta jossa hyödynnettiin enemmän höyrynpainetta kuin ilmanpainetta. Yksityiskohdat keksinnöstä julkaistiin 1707. Kasselissa Papin rakensi 1704 aluksen, jossa meloja käytettiin hänen höyrykoneellaan. Tämä tekee hänestä ensimmäisen höyrylaivan kehittäjän. Franken
Franken ei ollut koskaan yhtä yhtenäinen kuin Saksi tai Baijeri, ja herttua oli riippuvainen voimakkaista aatelissuvuista. Vuonna 911 Frankenin herttua Konrad I valittiin Saksan kuninkaaksi, ja hänen veljensä Eberhard valittiin herttuaksi. Eberhard kuitenkin kapinoi Otto Suurta vastaan ja syrjäytettiin. Otto ei nimittänyt uutta herttuaa, vaan jakoi vallan piispoille ja pyrki siten pitämään herttuakunnan paremmin otteessaan. Franz Anton von Schiefner
Franz Anton von Schiefner [frants anton fon ši:fner] (18. heinäkuuta 1817 Rääveli (nyk. Tallinna), Vironmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta — 16. marraskuuta 1879 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli baltiansaksalainen kielitieteilijä ja kansatieteilijä, Kalevalan ensimmäisiä kääntäjiä. Häntä pidetään yhtenä uralistiikan, tibetologian, mongolistiikan ja kaukasistiikan perustajista. Konstantin von Neurath
Jo ulkoministeri Gustav Stresemannin kuoltua 1929 valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburg olisi halunnut nimittää von Neurathin valtakunnan ulkoministeriksi. Nimitys ei kuitenkaan ollut tuolloin mahdollinen, koska valtakunnanhallitukselta puuttui valtiopäivien parlamentaarinen tuki. Vuonna 1932 von Neurath toimi ulkoministerinä sekä Franz von Papenin éttä Kurt von Schleicherin hallituksissa. Francesco Pieri
Francesco Pieri (3. kesäkuuta 1902 Acquapendente – 15. toukokuuta 1961) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 3. huhtikuuta 1926 ja nimitettiin Orvieton hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Germa in Galatian titulaaripiispaksi 2. tammikuuta 1941. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Raffaele Carlo Rossi, jota avustivat Luigi Traglia ja Giuseppe Pronti. Denis Papin
Denis Papin (22. elokuuta 1647 – noin 1712) oli ranskalainen fyysikko, matemaatikko ja keksijä, joka tunnetaan parhaiten varhaisena höyrykoneen ja painekattilan kehittäjänä. Franz Liszt
Franz (Ferenc) Liszt oli hallintovirkamies Adam Lisztin ja Maria Annan ainoa poika. Heidän kotikaupunkinsa kuului tuolloin Unkariin, joka puolestaan kuului Itävallan keisarikuntaan. Nykyään Raidingina tunnettu kaupunki kuuluu Itävaltaan. Lisztin perhe kuului saksankieliseen vähemmistöön, ja Franz kävi myös saksankielisen koulun. Hän ei oppinut unkaria lainkaan nuoruudessaan vaan opiskeli sitä jonkin verran vasta aikuisena. Ranskasta tuli Lisztin pääasiallinen kieli aikuisiällä. Hänen kansalaisuutensa on näistä syistä herättänyt jonkin verran arvelua, mutta hän itse tunsi itsensä vahvasti unkarilaiseksi ja sisällytti unkarilaista musiikkia useisiin teoksiinsa. Saksalaiskansallinen kansanpuolue
Seuraavana vuonna DNVP oli ainoa merkittävä ryhmä joka tuki Franz von Papenia tämän lyhyellä kanslerikaudella. Sitten puolue toimi kansallissosialistien hallituskumppanina ja tuki valtalakia, jolla Adolf Hitler hankki itselleen diktaattorin valtuudet. François Pierre de La Varenne
François Pierre de la Varenne (1618 – 1678 Dijon) oli burgundilaissyntyinen kokki, jonka teos "Le cuisinier françois" (1651) kuuluu yhä ranskalaisen keittiön perusteoksiin. Weimarin tasavalta
Hitler ja von Papen tapasivat salaa 4. tammikuuta 1933 ja sopivat muodostavansa yhdessä uuden hallituksen, jossa olisi Hitlerin lisäksi vain kaksi muuta kansallissosialistia, Wilhelm Frick ja Hermann Göring. Hitleristä tulisi valtakunnankansleri ja von Papenista varavaltakunnankansleri. Tämä suunnitelma esiteltiin Hindenburgille. Vaikka hän vastusti jyrkästi kansallissosialisteja ja oli voittanut presidentinvaalit, hän hyväksyi vastentahtoisesti von Papenin teorian NSDAP:n katoavasta kansansuosiosta ja siitä, että valtakunnankanslerina Hitler olisi kontrolloitavissa. Hindenburg nimitti Hitlerin uudeksi valtakunnankansleriksi 30. tammikuuta 1933. Tätä päivämäärää pidetään yleisesti kansallissosialistisen Saksan alkuna ja natsipropagandassa sitä kutsuttiin "Machtergreifungiksi", vallanotoksi. Uskonpuhdistus
Suora sotilaallinen yhteenotto keisari Kaarle V:n ja Schmalkaldenin liiton välillä vältettiin aina vuoteen 1546 asti. Aikaisemmin italialaissodat ja turkkilaiset olivat Kaarlen suurimmat uhkakuvat, mutta kun 1544 solmittiin Crépyn sopimus Ranskan kuningas Frans I:n kanssa, Kaarlen voimavarat vapautuivat Schmalkaldenin liittoa vastaan. Sopimuksella purettiin aikaisempi Ranskan ja protestanttien välinen liitto. Samoin Kaarle sai puolelleen Saksin herttua Moritsin. Kaiken lisäksi paavi Paavali III kehotti katolisia ruhtinaita ryhtymään uskonsotaan protestantteja vastaan. Franz Josef Strauß
Franz Josef Strauß (6. syyskuuta 1915 München – 3. lokakuuta 1988 Regensburg) oli Saksan Baijerista kotoisin ollut poliitikko, joka kuului baijerilaiseen kristillissosiaaliseen unioniin (Christlich-Soziale Union in Bayern, CSU), joka edustaa kristillis-konservatiivista arvomaailmaa. Hän johti puoluetta kuolemaansa saakka vuodesta 1961 alkaen. Frankkien valtakunta
Austrasian major domus Pipin Heristalilainen yhdisti lopulta valtakunnan vuonna 687, voitettuaan Neustrian kuninkaan Teoderik III:n Tertryn taistelussa. Pipin ei kuitenkaan ottanut kuninkaan arvonimeä, ja nimellisenä kuninkaana säilyi Teoderik III. Vasta Pipinin pojanpoika Pipin Pieni julistautui 751 kuninkaaksi Soissons'ssa ja lähetti viimeisen merovingikuninkaan Kilderik III:n luostariin. Näin merovingit joutuivat väistymään karolingien kuningassuvun tieltä. Karolingit saivat nimensä Pipin Pienen isän, Poitiers’n taistelun voittaneen major domus Kaarle Martellin mukaan. Frans Joosef I
Frans Joosef nousi Itävallan keisariksi vain 18-vuotiaana, Euroopan hulluna vuonna 1848, kun hänen setänsä Ferdinand I luopui kruunusta. Vuonna 1867 Unkarille myönnettiin autonomia ja Itävallan keisarikunta muuttui Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiaksi, jota Frans Joosef hallitsi arvonimellä Itävallan keisari ja Unkarin apostolinen kuningas. Hän oli hallitsijana itsevaltainen ja pyrki pitämään hajanaisen valtakuntansa yhtenäisenä autoritaarisella politiikalla. Frans Joosef kuoli kesken ensimmäisen maailmansodan 86-vuotiaana; kaksi vuotta hänen kuolemansa jälkeen Itävalta-Unkari hajosi. Francis John Spence
Francis John Spence (3. kesäkuuta 1926 – 27. heinäkuuta 2011) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän syntyi Perthissä ja sai pappisvihkimyksensä Kingstonin arkkihiippakunnassa Ontariossa 16. huhtikuuta 1950. Spence nimitettiin Kanadan armeijan vihkipiispaksi ja Novan titulaaripiispaksi 1. huhtikuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurice Roy, jota avustivat Joseph Anthony O'Sullivan ja Joseph Raymond Windle. Frans von Pfaler
Frans Carl Fredrik Josef von Pfaler (19. elokuuta 1865 Tampere – 3. maaliskuuta 1937 Bryssel, Belgia) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri, joka toimi Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1910–1917. Denis Papin
Papin palasi Lontooseen vuonna 1707 ja jätti vaimonsa Saksaan. Royal Society julkaisi useita hänen papereitaan vuosien 1707 ja 1712 välillä kertomatta siitä hänelle tai maksamatta korvauksia, mitä Papin katkerasti moitti. Papinin ideat sisälsivät kuvauksen hänen vuoden 1690 ilmanpaineella toimivasta höyrykoneesta, jonka toteutti ja otti käyttöön Thomas Newcomen vuonna 1712, joka todennäköisesti oli myös Papinin kuolinvuosi. Viimeinen todiste Papinista on kirje vuodelta 1712, jolloin hän oli varaton ja arvellaan, että hän kuoli silloin ja haudattiin tuntemattomaan paikkaan. Weimarin tasavalta
Uudet vaalit järjestettiin 6. marraskuuta 1932. Ne antoivat kansallissosialisteille 33,1 % äänistä. Franz von Papen erosi virastaan valtakunnankanslerina, ja hänen seuraajakseen tuli kenraali von Schleicher. Hän suunnitteli valtiopäiväenemmistöä yhdistämällä useiden puolueiden ammattiyhdistyssiivet ja kansallissosialistien vasemmistosiiven eli strasserilaiset. Hallitusta ei saatu kokoon. Franz von Papen
Liittoutuneet ottivat Papenin kiinni sodan jälkeen ja hän oli syytettynä Nürnbergin oikeudenkäynnissä, mutta hänet vapautettiin syytteistä. Saksalainen tuomioistuin tuomitsi hänet kuitenkin vuonna 1947 kahdeksaksi vuodeksi pakkotyöhön syyllisenä kansallissosialismin rikoksiin. Valituksen jälkeen tuomio kumottiin vuonna 1949, mutta von Papenin omaisuudesta suurin osa takavarikoitiin. Hänen syntymäkaupunkinsa Werl oli jo vuonna 1945 peruuttanut hänelle vuonna 1933 myönnetyn kunniakaupunkilaisen arvon. Arthur Pap
Arthur Pap (1921–1959) oli analyyttiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Pap keksi nimityksen ”analyyttinen filosofia” ja toi sen laajempaan julkisuuteen teoksellaan "Elements of Analytic Philosophy" (1949). Pap vastusti loogista empirismiä erityisesti teoksellaan "Analytische Erkenntnistheorie" (1955). Franz Abt
Abt syntyi Eilenburgissa ja opiskeli Leipzigissä. Vuonna 1841 hän pääsi kapellimestariksi Bernburgiin. Pian hän kuitenkin muutti Zürichiin ja sieltä myöhemmin Wiesbadeniin, jossa hän kuoli vuonna 1885. Clemens von Galen
Vuonna 1933 Clemens Graf von Galen valittiin Münsterin piispaksi – virka, jota hän hoiti kuolemaansa asti. Kun Vatikaanivaltio vuonna 2003 avasi vuotta 1939 edeltävät arkistonsa, saatiin lisävaloa myös vuoden 1933 piispanvaaliin. Asiakirjojen mukaan von Galenin nimi oli esiintynyt siinä ehdokaslistassa, jonka Münsterin hiippakunnan tuomiokapituli oli lähettänyt Vatikaaniin. Saksalaisen käytännön mukaan – joka juuri oli vahvistettu Saksan ja Vatikaanin solmimassa valtakunnankonkordaatissa – paavi valitsee tuomiokapitulin ehdokkaista ne kolme, joiden välillä tuomiokapituli suorittaa lopullisen valinnan (paavi voi toki lisätä joukkoon omiakin ehdokkaitaan). von Galenin nimi ei ollut niiden kolmen ehdokkaan joukossa, jotka Vatikaani ensin esitti Münsterin tuomiokapitulille. Asiaan lienee vaikuttanut ennen kaikka paavillisen lähettilään eli nuntiuksen Cesare Orsenigon kardinaalivaltiosihteeri Eugenio Pacellille (myöhempi paavi Pius XII) lähettämänä hyvin negatiivinen arvostelu von Galenista. Hän syytti von Galenia ylimielisestä ja röyhkeästä esiintymisestä, itsepäisyydestä ja – viitaten teokseen ”Maallistumisen rutto” – tavalliselle papille sopimattomasta opettajamaisesta käytöksestä. Ensimmäisessä piispanvaalissa Münsterin tuomiokapituli valitsi piispaksi Berliinissä asuneen, mutta Münsteristä kotoisin olleen tuomiokapitulaari Wilhelm Heinrich Heuferin, joka kuitenkin kieltäytyi ottamasta virkaa vastaan heikkoon terveyteensä vedoten. Jäljelle jääneistä kahdesta ehdokkaasta toinen, paderbornilainen professori ja tuomiorovasti Adolf Donders pyysi, ettei häntä valittaisi, joten ainoaksi ehdokkaaksi jäi Trierin vihkipiispa Antonius Mönch. Jotta tuomiokapitulilla ylipäänsä olisi valinnanvaraa, paavi suostui lisäämään von Galenin ehdokaslistaan. Münsterin tuomiokapituli valitsi hänet yksimielisesti piispanvirkaan 18. kesäkuuta 1933. Paavi vahvisti vaalin muodollisesti 5. syyskuuta 1933. 28. lokakuuta 1933 hänet vihittiin juhlallisesti piispaksi Münsterin tuomiokirkossa. Tunnuslauseekseen tuore piispa valitsi lauseen piispanvihkimysliturgiasta ”"Nec laudibus, nec timore"” – ”ei kiitos eikä pelko (saa vaikuttaa meihin)”. Franz von Papen
1. heinäkuuta 1932 presidentti Hindenburg valitsi Papenin yllättäen valtakunnankansleriksi korvaamaan Papenin oman puolueen johtajan Heinrich Brüningin. Tämä johtui pitkälti presidentin tuolloin läheisen neuvonantajan kenraali Kurt von Schleicherin suosituksista. Oma puolue hylkäsi Papenin, koska se katsoi tämän pettäneen Brüningin. Valtiopäivillä Papen sai tukea ainoastaan konservatiiviselta Saksalaiskansalliselta kansanpuolueelta (DNVP). Papen hallitsi autoritäärisin ottein. Hän aloitti vallankaappauksen Preussin vapaavaltiossa Otto Braunin sosiaalidemokraatisjohtoista hallitusta vastaan ja poisti edeltäjänsä SA:lle asettamat kiellot pyrkiessään saamaan tukea natseilta hallituksessaan. Lopulta kahdet valtiopäivävaalit vain vahvistivat natsien voimaa, mutta eivät parantaneet Papenin kannatusta. Franz von Papen
Heinäkuussa 1933 von Papen johti neuvotteluja, joiden seurauksena Hitlerin hallitus ja Vatikaani solmivat yhä vieläkin voimassa olevan valtakunnankonkordaatin, joka sääteli valtion ja katolisen kirkon suhteita. Vatikaani luotti hartaana katolilaisena tunnettuun von Papeniin, joka kuului Jerusalemin Pyhän haudan ritarikuntaan, katoliseen hengelliseen ritarijärjestöön. Kun Itävallan liittokansleri Engelbert Dollfuß oli saanut surmansa kansallissosialistien vallankaappausyrityksen yhteydessä 25. heinäkuuta 1934, Hitler nimitti von Papenin Saksan erikoislähettilääksi Wieniin, ilmeisenä tarkoituksenaan rauhoittaa suhteita Itävaltaan. Franz von Werra
Franz von Werra (13. heinäkuuta 1914 – 25. lokakuuta 1941) oli saksalainen lentäjä-ässä toisen maailmansodan aikana. Oopperan historia
Muita Straussin aikalaisoopperasäveltäjiä olivat muun muassa Richard Wagnerin poika Siegfried Wagner, joka sävelsi 18 pääasiassa satuaiheista oopperaa. Siegfriedin ei kuitenkaan katsottu yltävän isänsä tasolle ja hänen teoksensa ovat yleensä unohtuneet. Engelbert Humperdinckin Grimmin veljesten samannimiseen satuun perustuva Singspiel "Hänsel und Gretel" ("Hannu ja Kerttu", 1893) sen sijaan on edelleenkin esitetty. Hans Pfitznerin Straussin ja muiden säveltäjien modernismille voimakkaaksi vastalauseeksi sävelletty "Palestrina" (1917) ooppera kertoo kuuluisan, joskin ainakin osittain epähistoriallisen, tarinan "Missa Papae Marcelli"-teoksen synnystä. "Missa Papae Marcellin" kerrotaan vaikuttaneen katolisen kirkon Trenton kirkolliskokouksessa tekemään päätökseen hyväksyä polyfoninen musiikki jumalanpalveluksissa. Oma omintakeinen ryhmänsä 1900-luvun alkupuolella oli joukko säveltäjiä, joilla oli sekä saksalaisia ja italialaisia sukujuuria ja jotka rohkeasti yhdistivät molempien maiden oopperaperinnettä. Näihin säveltäjiin kuuluivat muun muassa Ermanno Wolf-Ferrari ja ennen kaikkea Ferruccio Busoni, jonka merkittävin teos on "Doktor Faust" ("Tohtori Faustus", 1925). Joseph Höffner
Joseph Höffner (24. joulukuuta 1906 – 16. lokakuuta 1987) oli katolisen kirkon saksalainen pappi, joka toimi Kölnin arkkipiispana vuosina 1969–1987. Hän vetäytyi kuukautta ennen kuolemaansa, ja häntä seurasi Joachim Meisner. Hän oli kardinaali vuodesta 1969 ja osallistui siten vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän toimi Saksan piispainkonferenssin puheenjohtajana vuosina 1976–1987. Franciscus (paavi)
Wim Wenders on ohjannut paavista dokumenttielokuvan "Pope Francis: A Man of His Word". Se sai ensi-iltansa Cannesin filmifestivaaleilla keväällä 2018. Paul von Hase
Paul von Hase (24. heinäkuuta 1885 Hannover – 8. elokuuta 1944 Berliini) oli saksalainen upseeri ja Berliinin kaupunginkomendantti toisen maailmansodan aikana natsi-Saksassa. Hän osallistui sodassa Puolan ja Ranskan valtauksiin. Arvoltaan hän oli kenraalimajuri. Hase otti osaa heinäkuun 20. päivän salaliittoon yhdessä Claus von Stauffenbergin ja toisten kanssa. Salaliiton epäonnistuttua hänet vangittiin, tuomittiin kuolemaan ja hirtettiin Plötzenseen vankilassa.
Paul von Hase oli teologi Dietrich Bonhoefferin ja tämän sisarusten serkku. Franciszek Barda
Franciszek Barda (21. elokuuta 1880 – 13. marraskuuta 1964) oli puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. heinäkuuta 1904 ja nimitettiin Przemyślin vihkipiispaksi sekä Medean titulaaripiispaksi 10. heinäkuuta 1931. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Anatol Novak, jota avustivat Edward Komar ja Stanislaw Rospond. Katolisen kirkon historia
Ennen Pipin Pienen kruunaamista paavinistuin muodollisesti vielä tunnusti Bysantin keisarin vallan myös läntisessä Euroopassa, mutta viimeistään Stefanus II:n ja Pipin Pienen solmiman sopimuksen jälkeen kävi selväksi, että paavinistuin asettui mieluummin Bysantin sijasta frankkien keisarin suojelukseen. Siirtyessään frankkien keisarin suojelukseen paavi ja Rooman kirkko menettivät osan itsenäisyydestään, mutta Pipin Pieni sitoutui "kuulemaan kaikkia paavin kehotuksia ja määräyksiä". Pipin teki pian paaville vastapalveluksen kukistamalla langobardit ja luovuttamalla Rooman ympäristöineen paavin alaisuuteen. Kirkkovaltion voidaan katsoa saaneen alkunsa, mikä teki paavista paitsi hengellisen myös maallisen hallitsijan. Paavinistuin oli samalla saanut itselleen läntisen tukijan johon luottaa ongelmatilanteissa, eikä se siis enää tarvinnut Konstantinopolin tai sen keisarin tukea. Francis Nagasakilainen
Pyhä Francis Nagasakilainen (myös Francis Miyakolainen tai Francis Miakolainen; ; 1548 Miyako, Japani – 5. helmikuuta 1597 Tateyama, Nishizaka, Nagasaki, Japani) oli lääkäri, aikuiskäännynnäinen katolisuuteen, fransiskaanitertiaari, katekeetta, saarnaaja ja yksi Nagasakin marttyyreistä ristiinnaulitsemalla. Hän eli seuraavien 12 paavien hallintokausien aikana: Paavali III (1534–1549), Julius III (1550–1555), Marcellus II (1555), Paavali IV (1555–1559), Pius IV (1559–1565), pyhä Pius V (1566–1572), Gregorius XIII (1572–1585), Sixtus V (1585–1590), Urbanus VII (1590), Gregorius XIV (1590–1591), Innocentius IX (1591) ja Klemens VIII (1592–1605). Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 14. syyskuuta 1627, autuas paavi Pius IX julisti hänet pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1862 ja hänen muistopäiväänsä vietetään 6. helmikuuta. Paavius keskiajalla
Ennen Pipin Pienen kruunaamista paavinistuin muodollisesti vielä tunnusti Bysantin keisarin valtaa myös läntisessä Euroopassa, mutta viimeistään Stefanus II:n ja Pipin Pienen solmivan sopimuksen jälkeen kävi selväksi, että paavinistuin asettui mieluummin frankkien keisarin suojelukseen. Siirtyessään frankkien keisarin suojelukseen paavi ja Rooman kirkko menettivät osan itsenäisyydestään, mutta Pipin Pieni sitoutui "kuulemaan kaikkia paavin kehotuksia ja määräyksiä".> Pipin teki pian paaville vastapalveluksen kukistamalla langobardit ja luovuttamalla Rooman ympäristöineen paavin alaisuuteen. Kirkkovaltion voidaan katsoa saaneen alkunsa, mikä teki paavista paitsi hengellisen myös maallisen hallitsijan. Paavinistuin oli samalla saanut itselleen läntisen tukijan johon luottaa ongelmatilanteissa, eikä sen siis enää tarvinnut Konstantinopolin tai sen keisarin tukea. Kaarloman
Kaarloman tai Karloman (751 — 4. joulukuuta 771) oli frankkien kuningas. Hän oli Pipin Pienen nuorempi poika. Franz Kamphaus
Franz Kamphaus (s. 2. helmikuuta 1932 Lüdinghausen) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Michael Keller Münsterin hiippakunnassa 21. helmikuuta 1959. Hän sai nimityksen Limburgin hiippakunnan piispaksi 3. toukokuuta 1982, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Höffner, jota avustivat Reinhard Lettmann ja Pierre-Marie Coty. Piso
Ainoa lähde Pisosta on epäluotettava "Historia Augusta", jonka mukaan hän oli kotoisin Calpurniusten suvusta, ja hänellä oli myös cognomenit "Frugi" ja "Thessalicus". Teos kertoo, että Piso oli usurpaattori Macrianusten mukana Balkanilla vuonna 261, kun he olivat matkalla kukistamaan keisari Gallienusta. Macrianukset kohtasivat Achaean ja ehkä myös Macedonian provinssien maaherran Valensin, joka tuki Gallienusta. Macrianus lähetti Pison kukistamaan Valensia, mutta hän yritti julistautua keisariksi päästessään Thessaliaan. Pian kuitenkin Valensin joukot surmasivat Pison. Tiedot Pisosta ja Valensista ovat äärimmäisen epäselviä eikä ole edes varmaa oliko hän todella olemassa vai oliko hän vain "Historia Augustan" kirjoittajan keksintöä. Jean-Sifrein Maury
Paavi Pius VI nimitti Mauryn vuonna 1792 edustajakseen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtiopäiville Frankfurtiin ja vuonna 1794 kardinaaliksi sekä Montefiasconen piispaksi. Maanpaossa Ranskan kuninkaaksi julistautunut Provencen kreivi nimitti hänet diplomaattiseksi edustajakseen Pyhän istuimen luo, mutta hän joutui pakenemaan ranskalaisia miehitysjoukkoja vallankumoussotien aikana. Maury palasi Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1806 ja sai pian uuden paikan Ranskan akatemiasta menettämänsä tilalle. Napoleon järjesti hänet lokakuussa 1810 Pariisin arkkipiispaksi erotettuaan aiemman arkkipiispan, minkä seurauksena Maury rikkoi välinsä paavin kanssa. Napoleon antoi hänelle myös kreivin arvon vuonna 1814. Maury erotettiin arkkipiispan virasta ensimmäisen Bourbon-restauraation yhteydessä vuonna 1814 ja hän pakeni uudelleen Roomaan. Paavi Pius VII piti häntä puoli vuotta vankeudessa Castel Sant’Angelossa ennen kuin armahti hänet. Maury kuoli Roomassa keripukkiin kolme vuotta myöhemmin. Matteus Aquaspartalainen
Kun Girolamo Mascista, joka oli aiemmin toiminut fransiskaanien johdossa, tuli paavi Nikolaus IV 15. helmikuuta 1288, hän teki saman vuoden toukokuussa Matteuksesta San Lorenzon kardinaalin. Myöhemmin hänestä tuli Porto-Santa Rufinan kardinaali ja kuurian Sacra Paenitentiaria -tribunaalin johtaja ("penitentiarius major"). Hän toimi kuitenkin myös fransiskaanien johdossa vuoden 1289 tuomiokapitulin kokoukseen saakka. Matteus oli määrännyt sen pidettäväksi Assisissa, mutta Nikolaus IV siirsi sen Rietiin. Kokous nimitti Raymundus Gaufredilaisen sääntökunnan johtoon. Pius IX
Pius IX, alkuperäiseltä nimeltään Giovanni Maria Mastai-Ferretti, (13. toukokuuta 1792 – 7. helmikuuta 1878) oli katolisen kirkon johtaja eli paavi 16. kesäkuuta 1846 – 7. helmikuuta 1878. Pius IX:n virkakausi paavina on ollut – mikäli Pyhän Pietarin kiisteltyä paaviutta ei oteta huomioon – toistaiseksi pisin eli 31 vuotta. Franz Boas
Franz Uri Boas (9. heinäkuuta 1858 Minden, Saksa – 21. joulukuuta 1942 New York, Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen, Yhdysvalloissa vaikuttanut antropologi, joka tunnetaan erityisesti Pohjois-Vancouverin ja Brittiläisen Kolumbian kwakiutl-intiaanien parissa tekemästään tutkimuksesta, jonka tuloksena hän kehitti uuden käsityksen kulttuureista. Boas oli myös ensimmäisiä tutkijoita, joka kyseenalaisti käsityksen ihmiskunnan jakaantumisesta rotuihin. Boasia on nimitetty ”yhdysvaltalaisen antropologian isäksi”. Filip Jalomielinen
Filipin isä oli Hessenin maakreivi Vilhelm II, jonka seuraajaksi hän tuli vain nelivuotiaana. Hänen äitinsä Anna von Mecklenburg-Schwerin toimi sijaishallitsijana kunnes keisari Maksimilian I julisti Filipin täysi-ikäiseksi maaliskuussa 1518, jolloin hän oli 13-vuotias. Yhdessä Trierin ja Pfalzin vaaliruhtinaiden kanssa Filip kukisti vuonna 1523 kapinallisen ritarin  Franz von Sickingenin. Hän auttoi myös Saksin vaaliruhtinasta sekä Saksin ja Braunschweig-Lüneburgin herttuoita vuoden 1525 talonpoikaiskapinan kukistamisessa Thüringenin alueella. Filip komensi henkilökohtaisesti hesseniläisiä joukkoja toukokuun 1525 Frankenhausenin taistelussa, jossa lahkolaissaarnaaja Thomas Müntzerin johtamat kapinalliset lyötiin lopullisesti. Filipin liittolaispolitiikka vahvisti Hessenin vaikutusvaltaa samalla kun hän uudisti valtakuntansa hallintoa valistuneen itsevaltiuden merkeissä. François Pelletier
François Pelletier oli ranskalainen illusionisti. Hän oli erityisen kuuluisa magneettien käyttämisestä esityksissään. Pelletierin uran huipulla Maria Teresia kutsui hänet vuonna 1769 Schönbrunnin linnaan esittelemään taitojaan. Hänen esityksensä inspiroi unkarilaista Wolfgang von Kempeleniä siinä määrin, että tämä rakensi shakkia näennäisesti pelaavan automaation, Turkkilaisen, joka nousi maailmanmaineeseen. Taivasten valtakunnan avaimet
Katolisen kirkon näkemyksen mukaan Pietarista tuli kaikkien apostolien johtaja Jeesuksen luovuttaessa tälle avaimet. Samalla katolinen kirkko katsoo, että Pietarista tuli ensimmäinen paavi. Pietarinkirkon kupolin sisäreunaan onkin kirjoitettu: "Tu es Petrus et super hanc petram aedificabo ecclesiam meam et tibi dabo claves regni caelorum" (suomeksi "Sinä olet Pietari, ja tälle kalliolle minä rakennan kirkkoni. Minä olen antava sinulle taivasten valtakunnan avaimet"). Clemens von Galen
7. kesäkuuta 1934 Saksassa julkaistiin katolisten piispojen paimenkirje, jossa nämä tuomitsivat ”uuspakanuuden”, ”vaikutusvaltaisten voimien” pyrkimyksen tuhota kristillinen usko, kristilliset teot ja kristilliset kirkot Saksassa sekä korvata ne ”kansallisella uskonnolla”. von Galen oli eräs kirjeen kirjoittajista. Kirje tuomitsi nimeltä mainiten uuspakanuuden hyöty- ja rotumoraalin. Samalla se torjui kansallissosialististen vallanpitäjien väitteet siitä, että piispojen halu puolustaa kristillista uskoa ja kirkkoa olisi valtakunnankonkordaatissa kiellettyä sekaantumista poliittiseen elämään. Lisäksi piispat kiistivät, että kansallissosialisteilla (tai muillakaan vallanpitäjillä) olisi oikeus vaatia keneltäkään ”ehdotonta kuuliaisuutta” ("vorbehaltslose Gefolgschaft"). Jokainen velvollisuus, sellainenkin, johon on sitouduttu valan velvoituksin, lakkaa, kun vaaditaan jotain sellaista, joka sotii Jumalan käskyjä vastaan, sanotaan piispojen tilanteseen nähden epätavallisen suorasukaisessa kannanotossa. Saksan historia
Vuosina 772–814 kuningas Kaarle Suuri laajensi karolingivaltakuntaa Pohjois-Italiaan ja käsittämään kaikki länsigermaanien asuttamat alueet. Vuonna 800 Kaarle Suuren valta Länsi-Euroopassa vahvistettiin kruunauksella keisariksi Roomassa. Pyhä roomalainen keisarikunta, tai frankkien keisarikunta, oli syntynyt. Vuosien 840–880 aikana valtakunta hajosi Kaarle Suuren pojanpoikien valtakamppailun johdosta kolmeen osaan, mikä vahvistettiin Verdunin sopimuksella. Frankkien valtakunnan itäosa, Itä-Francia sijaitsi nykyisen saksan alueella. Frans I (keisari)
Frans I (; 8. joulukuuta 1708 Nancy, Lothringen – 18. elokuuta 1765 Innsbruck, Itävalta) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1745–1765. Hän oli sitä ennen Lothringenin herttua vuosina 1729–1737 (nimellä Frans III Stefan) ja Toscanan suurherttua vuosina 1737–1765 (nimellä Frans II).
Frans meni 12. helmikuuta 1736 naimisiin Habsburg-sukuisen keisari Kaarle VI:n tyttären Maria Teresian kanssa. Kun Kaarle VI kuoli vuonna 1740 ilman miesjälkeläisiä, syttyi kahdeksan vuotta kestänyt Itävallan perimyssota. Vuonna 1745 Fransista tuli keisari vaimonsa asettamana – Maria Teresia pysyi kuitenkin miehensä rinnalla tosiasiallisena Itävallan hallitsijana. Yhdessä pariskunta sai 16 lasta, jotka jatkoivat Habsburgien dynastiaa uutena Habsburg-Lothringen-sukuna, joka polveutui Fransin edustamasta Lothringenin suvusta. Wolfgang von Kempelen
Johann Wofgang Ritter Kempelen de Pázmánd, tunnettu myös unkarinkielisellä nimellään "Kempelen Farkas" (23. tammikuuta 1734 Bratislava – 26. maaliskuuta 1804 Wien) oli unkarilainen keksijä. Frans I (Itävalta)
Frans nousi valtaistuimelle vuonna 1792 isänsä, keisari Leopold II:n jälkeen. Tuolloin hänestä tuli Rooman keisari hallitsijanimellä Frans II sekä Itävallan arkkiherttua ja Unkarin ja Böömin kuningas. Napoleonin kukistettua Saksalais-roomalaisen keisarikunnan Frans julisti itsensä vuonna 1804 Itävallan keisariksi hallitsijanimellä Frans I; kaksi vuotta myöhemmin hän luopui virallisesti Rooman keisarin arvonimestään. Hän on Euroopan historian ainoa hallitsija, joka on kantanut yhtaikaa kahta eri keisarinarvoa, ja on siksi saanut kutsumanimen "Doppelkaiser" ("kaksoiskeisari"). Franz von Thun und Hohenstein
Franz von Thun und Hohensteinin isä oli diplomaattina toiminut kreivi Friedrich von Thun und Hohenstein. Thun und Hohenstein oli vuodesta 1881 Itävallan valtakunnanneuvoston ylähuoneen jäsen ja vuodesta 1883 Böömin maapäivien puheenjohtaja. Hän toimi Böömin kuvernöörinä 1889–1895 sekä 1911–1915 ja oli ministerinä toimineen setänsä Leo von Thun und Hohensteinin tavoin suhteellisen myötämielinen tšekkejä kohtaan. Hän kannatti kompromissia tšekkien ja Böömin saksalaisten välillä, mutta jyrkkää nationalismia edustanut nuortšekkiläinen puolue hankaloitti hänen asemaansa ja pakotti hänet eroamaan vuonna 1895. Thun und Hohensteinin lyhytikäinen hallitus puolestaan kaatui saksalaisnationalistien vastustukseen. Se sai kuitenkin neuvoteltua uusiksi kompromissisopimuksen Unkarin kanssa. Thun und Hohenstein sai vuonna 1911 ruhtinaan aatelisarvon. Franz Scharl
Franz Scharl (s. 5. maaliskuuta 1958) on itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wienin arkkihiippakuntaan Hans Hermann Groër 29. kesäkuuta 1990. Hänet nimitettiin Wienin vihkipiispaksi ja Ierafin titulaaripiispaksi 9. helmikuuta 2006. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. huhtikuuta Christoph Schönborn, jota avustivat Alois Kothgasser ja Helmut Krätzl. Frans Mikael Franzén
Franzén teki 1790-luvun puolivälissä matkan Pariisiin. Kotimaahan palattuaan hän toimi Turun akatemian kirjastonhoitajana ja otti 1798 hoitaakseen kirjallisuudenhistorian professorin viran. Myöhemmin hän otti vastaan pappisviran. Vuonna 1811 hän muutti Ruotsiin ja toimi siellä muun muassa Ruotsin akatemian jäsenenä ja Härnösandin piispana. Franciscus (paavi)
Bergoglio valittiin paaviksi vuoden 2013 konklaavissa 13. maaliskuuta 2013. Hän otti paavinimekseen Franciscus kunnioittaakseen Franciscus Assisilaista, keskiajalla elänyttä italialaista munkkia, joka tunnettiin erityisesti köyhien auttajana. Franciscus onkin paavina puolustanut voimakkaasti heikompiosaisia. Hän on myös ottanut kantaa kansainväliseen politiikkaan, ja syyskuussa 2015 hänestä tuli ensimmäinen paavi, joka on pitänyt puheen Yhdysvaltain kongressille. Franz-Josef Kemper
Franz-Josef Kemper (s. 30. syyskuuta 1945 Hopsten) on saksalainen keskimatkojen juoksija. Kemperin aktiivivuodet olivat 1964–1973. Tänä aikana hän voitti viisi kertaa Länsi-Saksan 800 metrin mestaruuden vuosina 1965, 1966, 1967, 1970 ja 1971. Lisäksi hänellä on joukko halli- ja viestimestaruuksia. Pipin Pieni
Pipin Pieni (, , 714 – 24. syyskuuta 768) oli frankkien kuningas, joka hallitsi 751–768. Hän oli Kaarle Martelin poika ja ensimmäinen karolingikuningas. Hänet tunnetaan myös nimillä Pipin nuorempi ja Pipin III. Kaarle Martel
Kaarle Martel (, ”Kaarle Vasara”) (noin 688–741) oli frankkilainen ylimys ja vuosina 720–741 Frankkien valtakunnan hallitsija. Hän oli Austrasian major domus Pipin Heristalilaisen avioton poika. Kaarle Martel oli kuningas Pipin Pienen isä ja keisari Kaarle Suuren isoisä. Franz von Papen
Hallitusneuvotteluissa oli sovittu, että kansallissosialistisia ministereitä vastassa olisi mahdollisimman voimakas kansalliskonservatiivinen vastapaino. Kansallissosialisteilla oli vain kolme ministerinpaikkaa; valtakunnankansleri Hitlerin lisäksi kansallissosialisteja edustivat salkuton ministeri Hermann Göring ja valtakunnansisäministeri Wilhelm Frick. Von Papenista itsestään tuli hallituksen varakansleri, teoriassa toinen mies heti Hitlerin jälkeen. Franciscus (paavi)
Franciscus (alkup. Jorge Mario Bergoglio, , s. 17. joulukuuta 1936 Buenos Aires) on argentiinalainen katolisen kirkon paavi. Hänet valittiin paavi Benedictus XVI:n seuraajaksi 13. maaliskuuta 2013. Bergoglio toimi Buenos Airesin arkkipiispana vuodesta 1998 paaviksi valitsemiseensa asti. Kardinaalin arvon hän sai vuonna 2001. Franciscus on Vatikaanin virallisten luetteloiden mukaan 266. paavi. Hän on paavina sekä ensimmäinen jesuiitta ja eteläamerikkalainen että ensimmäinen ei-eurooppalainen 700-luvulla eläneen Gregorius III:n jälkeen. Franz Abt
Franz Wilhelm Abt (22. joulukuuta 1819 – 31. maaliskuuta 1885) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa useita lauluja. Frankkien valtakunta
Vuonna 772 paavi Hadrianus I pyysi Kaarlelta apua langobardeja vastaan, jotka olivat hyökänneet Kirkkovaltioon. Kaarlen joukot pakottivat langobardien pääkaupungin Pavian antautumaan ja Desiderius karkotettiin luostariin. Kaarle kruunautti itsensä langobardien kuninkaaksi, mikä tarkoitti langobardien valtakunnan päättymistä. Pian tämän jälkeen Kaarle ryhtyi alistamaan pohjoisen sakseja. Frankit olivat jo vuonna 772 valloittaneet saksien pyhätön, ja tuhonneet siellä olleen pyhän Irminsul-pylvään. Vuonna 775 Kaarle järjesti uuden sotaretken saksien maille. Kaarle järjesti valtakunnankokouksen Paderbornissa, mutta joutui lähtemään kesken kokouksen auttamaan Barcelonan käskynhaltijaa. Saksit käyttivät tilaisuutta hyväkseen ja ryhtyivät kapinaan, jolloin Kaarle kääntyi takaisin. Joukkojen vetäytyessä Pyreneiden yli baskit ilmeisesti tuhosivat Kaarlen vasallin, rajakreivi Hruodlanuksen johtamat jälkijoukot. Tämä tapahtuma antoi aiheen Rolandin laululle. Franz von Papen
Koko hallitusaikanaan Franz Papen ei siis onnistunut saamaan tuekseen toimivaa enemmistöä valtiopäivillä. Hän joutui hallitsemaan valtakunnanpresidentin antamien hätätila-asetusten turvin, ollen näin täysin riippuvainen presidentin mielisuosiosta. Hänen hallituksensa sai kuitenkin aikaan laman kurjistaman talouden jonkinasteisen elpymisen ja työttömyyden kääntymisen laskuun. Papen aloitti työllistämisohjelman, mutta laajempia suunnitelmia, ennen kaikkea moottoriteiden rakentamista, ei voitu toteuttaa, koska ne olivat Versailles’n rauhansopimuksen vastaisia. Papenin hallituksen talousuudistukset antoivat kuitenkin hyvän pohjan Hitlerin hallitukselle. Franz Xaver von Wulfen
Franz Xaver von Wulfen (5. marraskuuta 1782 Belgrad, Serbia – 16. maaliskuuta 1805 Klagenfurt, Itävalta), vapaaherra, oli itävaltalainen oppinut, jesuiittapappi, sotilas ja tiedemies. Hän toimi opettajana enimmäkseen Klagenfurtissa mutta myös Grazissa, Wienissä ja Ljubljanassa. Hän oli aikanaan huomattava mineralogi, kasvitieteilijä ja sienten tutkija. Hän julkaisi lukuisia luonnontieteellisiä teoksia, ja postuumisti julkaistiin vuonna 1858 hänen pääteoksekseen sanottu "Flora Norica phanerogama". Hänet valittiin vuonna 1790 Saksan keisarillisen tiedeakatemia Leopoldinan jäseneksi.
Wulfen valittiin 1796 Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian ulkomaiseksi jäseneksi. Nikolaus Joseph von Jacquin nimesi 1782 putkilokasvisuku Wulfenian hänen mukaansa. Euroopan historia
Kaarle Suuren Aachenista käsin hallitsema valtakunta käsitti nykyisen Ranskan, osan nykyistä Saksaa Elbelle saakka, osan nykyisestä Italiasta ja Alankomaat. Frankkien valtakunnalla oli merkittävä vaikutus Euroopan kulttuurin yhtenäistäjänä, kuten feodalistisen järjestelmän levittäjänä, vaikka se ei käsittänytkään koko Eurooppaa. Frankkien pyrkimys rajata kristikunta vain sen läntiseen osaan oli ensimmäisiä vaiheita kehityksessä, joka johti idän ja lännen kirkkojen lopulliseen eroon 1000-luvulla. Frankkien valtakunta hajosi, mutta keisarin titteli jatkoi olemassaoloaan siirtyen Saksan kuninkaalle vuonna 962. Keisarin ja paavin suhde, jossa molemmat olivat tavallaan läntisen kristikunnan hallitsijoita, oli ongelmallinen ja johti skismoihin, kuten investituurariitaan, ja 1000-luvulta alkaen kolmanneksi osapuoleksi valtakamppailuun tulivat nk. territoriaalivaltiot, joista uudella ajalla alkoi muodostua nykyisiä Euroopan kansallisvaltioita. Euroopan historia
Germaanikansoista frankit pyrkivät yhdessä Rooman piispan eli paavin kanssa uuteen Länsi-Euroopan yhdistämiseen. Paavi kruunasi frankkien kuninkaan Kaarle Suuren keisariksi, Länsi-Rooman keisariperinteen jatkajaksi vuonna 800. Franz von Papen
Kun tuli selväksi että Schleicher ei saa Reichstagin enemmistön kannatusta taakseen von Papen ja DNVP:n johtaja Alfred Hugenberg sopivat yhdessä Hitlerin kanssa, että tästä voisi tulla uusi valtakunnankansleri ja von Papenista tulisi hallitukseen varakansleri ("Vizekanzler"). Von Papen käytti läheisiä suhteitaan presidentti von Hindenburgiin ja taivutteli tämän (joka aiemmin ei ollut halunnut Hitleriä valtakunnankansleriksi) erottamaan Schleicherin ja nimittämään Hitlerin valtakunnankansleriksi 30. tammikuuta 1933. Franciscus de Marchia
Franciscus joutui monien muiden fransiskaanien mukana riitoihin paavi Johannes XXII:n kanssa apostolisesta köyhyydestä, ja joutui pakenemaan Avignonista Wilhelm Ockhamilaisen ja muiden kanssa vuonna 1328. He saivat turvapaikan keisari Ludvig Baijerilaisen hovista, ja alkoivat kirjoittaa paavia vastaan. Paavi vastasi bullalla "Quia vir reprobus" 16. marraskuuta 1329. Franciscus kirjoitti tätä vastaan teoksen "Improbatio Contra Libellum Domini Iohannis Qui Incipit Quia Vir Reprobus". Denis Papin
Papin vieraili ensi kerran Lontoossa vuonna 1675, teki työtä Robert Boylen kanssa vuodesta 1676 vuoteen 1679 ja julkaisi luettelon töistään "Continuation of New Experiments" -julkaisussa (1680). Englannissa Papin keksi varoventtiilillä varustetun painekattilan. Hän lähestyi 1679 aluksi Royal Societyä keksinnöllä. Papin pysyi pääosin Lontoossa vuoteen 1687, jolloin hän otti vastaan akateemisen viran Saksassa. Frans Salesilainen
Pyhä Frans syntyi aatelisperheeseen Château de Salessa, Duché de Savoiessa, lähellä Geneveä 21. huhtikuuta 1567. Jo varhaisessa iässä hän tahtoi palvella Jumalaa, mutta salasi kutsumuksensa pappeuteen perheeltänsä. Hänen isänsä halusi hänelle uran lakitieteessä ja politiikassa. Pyhä Frans opiskeli Pariisissa (1580-1588) ja Paduassa, missä hän vastaanotti tutkinnon lakitieteen tohtoriksi. (1591) Miellyttääkseen isäänsä hän opiskeli myös miekkailua ja ratsastusta. Harjoitettuaan lakia ja keskusteltuaan isänsä kanssa hän lopulta ryhtyi papiksi, joksi hänet vihittiin vuonna 1593 Annecyssä, Ranskassa. Mies alkoi harjoittaa lähetystyöntekoa Chablaisissa, jossa hän katolisen Savoyn herttua Charles Emmanuelin suojeluksessa käännytti ihmisiä katolisuuteen. Piispa Claude de Granierin kuoltua pyhimys vihittiin 8. joulukuuta 1602 hänen tilalleen Geneven piispaksi ja 1608 hän kirjoitti kuuluisan kirjansa "Introduction to the Devout Life", joka ei ollut tarkoitettu ainoastaan papistolle, vaan myös tavallisille maallikoille ja joka käännettiin pian monille kielille. Piispana hän tutustui myöhemmin myös kanonisoituun leskeen nimeltä Jane de Chantal ja vuosien yhteistyön jälkeen he perustivat vuonna 1610 naisille tarkoitetun sääntökunnan "Ordo Visitationis Beatissimae Mariae Virginis," jonka motto on "Vive Jésus." Vuoden 1622 joulukuun 27. päivänä pyhä Frans koki paralyyttisen kohtauksen ja kuoli seuraavana päivänä 56-vuotiaana ja piispuutensa 20. vuotena. Hänen ruumiinsa palsamoitiin ja sydäntä lukuun ottamatta tuotiin Annecyyn, jossa se oli Ranskan vallankumoukseen asti, jonka uhkaamana se siirrettiin turvaan ja sittemmin tuotiin takaisin. Franz Halder
Franz Ritter Halder (30. kesäkuuta 1884 Würzburg – 2. huhtikuuta 1972 Aschau im Chiemgau, Baijeri) oli saksalainen kenraali ja armeijan yleisesikunnan päällikkö vuodesta 1938 syyskuuhun 1942 asti, jolloin Adolf Hitler nimitti Kurt Zeitzlerin hänen tilalleen. Halder oli mukana suunnitellemassa operaatio Barbarossaa ja toimi Itä-Rintaman esikunnan päällikkönä hyökkäysvaiheen alussa 1941. Hitlerin salamurhayrityksen jälkeen heinäkuussa 1944 Hitler vangitutti Halderin mahdollisena vallantavoittelijana, vaikka tämä ei ollutkaan osallistunut salamurhayritykseen. Hän oli sodan loppuun Flossenburgin ja Dachaun keskitysleireillä. Katolinen kirkko Suomessa
Vuonna 1903 Pariisissa vihittiin papiksi ensimmäinen suomalaissyntyinen mies 1500-luvun jälkeen. Hän oli Wilfrid von Christierson (1878–1945). Kolmen vuoden kuluttua hän palasi Suomeen huolehtimaan Helsingin seurakunnasta. Vuotta myöhemmin hän kutsui Suomeen Pyhän sydämen pappien veljeskunnan pappeja, jotka tänäkin päivänä muodostavat suurimman osan Suomen katolisista papeista. Seuraavana vuonna saapui Helsinkiin ranskalaisia nunnia, jotka ryhtyivät pitämään lastenkotia ja koulua köyhille lapsille. Frans Mikael Franzén
Franzén syntyi oululaiseen kauppiasperheeseen. Jo nuorena hänet huomattiin kirjallisesti lahjakkaaksi, ja hänestä tuli aikansa lapsitähti. Hän kirjoitti ylioppilaaksi jo 13-vuotiaana, 17-vuotiaana hänestä tuli maisteri ja 20-vuotiaana dosentti. Parhaiten hänet kuitenkin tunnettiin runoilijana, joka vaikutti merkittävästi Runebergiin ja Topeliukseen. Hän myös sepitti rationalistisessa hengessä virsiä, joita on edelleen suomalaisessakin virsikirjassa: numerot 5, 234, 392, 562, 588. Lisäksi hän kirjoitti juomalaulun "Glädjens ögonblick". Frans I (Ranska)
Frans I (12. syyskuuta 1494 – 31. heinäkuuta 1547) oli Ranskan kuningas vuosina 1515–1547. Frans I oli edellisen kuninkaan Ludvig XII:n serkku ja Orléansin herttuan Kaarlen poika. Hänet tunnetaan Ranskan renessanssikuninkaana: oppineena ja hienostuneena taiteiden suosijana ja kuninkaanvallan vahvistajana. Franz von Hipper
Franz Ritter von Hipper (13. syyskuuta 1863 – 25. toukokuuta 1932) oli Saksan keisarillisen laivaston amiraali ensimmäisen maailmansodan aikana. Franz Vorrath
Franz Vorrath (s. 9. heinäkuuta 1937) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Franz Hengsbach Essenin hiippakuntaan 26. heinäkuuta 1962, ja hänet nimitettiin Essenin vihkipiispaksi ja Vicus Ateriin titulaaripiispaksi 22. marraskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. tammikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi Hubert Luthe, jota avustivat Wolfgang Große ja Franz Grave. Franz von Papen
Vuonna 1952 ilmestyi von Papenin muistelmateos "Der Wahrheit eine Gasse" ("Totuuden kuja"). 1950-luvulla hän yritti myös menestyksettä paluuta politiikkaan. Kuolemaansa asti von Papen kieltäytyi myöntämästä omaa rooliaan Hitlerin valtaannousussa. Franz Beckenbauer
Franz Anton Beckenbauer (s. 11. syyskuuta 1945 München, Baijerin osavaltio, Saksa) on saksalainen entinen jalkapalloilija, valmentaja ja urheiluvaikuttaja. Häntä pidetään kaikkien aikojen parhaana saksalaisena jalkapalloilijana sekä yhtenä maailman kaikkien aikojen parhaista. Beckenbauer aloitti uransa keskikentällä, mutta loi uransa puolustajana ja erityisesti liberona. Beckenbaueria kutsutaan usein lempinimellä "Der Kaiser" (). Gott erhalte Franz den Kaiser
Alkujaan hymni sävellettiin vuonna 1797 silloisen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan viimeiseksi jääneen keisarin Frans II:n kunniaksi, josta myöhemmin tuli Itävallan keisari Frans I. Sävellys on sama, joka myöhemmin tuli tunnetuksi myös Saksan kansallislauluna, Deutschlandliedinä. Edgar Julius Jung
Vuonna 1932 Jungista tuli kansleri Franz von Papenin puheiden kirjoittaja. Natsien vuoden 1933 tammikuun valtaannousun jälkeen Jung kirjoitti puheen, jonka Papen piti Marburgin yliopistossa 17. kesäkuuta 1934. Puhe toi ilmi konservatiivien kriittisyyden kansallissosialismin väkivaltaisuutta kohtaan. Adolf Hitler raivostui kuullessaan puheesta ja antoi SS:n johtajalle Heinrich Himmlerille tehtäväksi pidättää Jungin 25. kesäkuuta. SS vangitsi hänet vielä samana päivänä ja hänet teloitettiin pitkien puukkojen yön väkivaltaisessa puhdistuksessa, jonka avulla natsihallinto pyrki pääsemään eroon poliittisista vastustajistaan. Jungin ruumis löytyi ojasta Oranienburgissa. Denis Papin
Papin syntyi Chitenayssa (Loir-et-Cherissa, Keski-Ranskassa) ja kävi siellä jesuiittakoulun. Vuonna 1661 hän meni yliopistoon Angers’ssa ja valmistui 1669 lääketieteen osastolta. Vuonna 1673 hän kiinnostui tyhjiön käyttämisestä voiman tuottamiseen tehtyään työtä Christiaan Huygensin ja Gottfried Leibnizin kanssa Pariisissa. Franz von Suppé
Franz von Suppé (18. huhtikuuta 1819 Split Kroatia – 21. toukokuuta 1895) oli kymmenistä opereteistaan tunnetuksi tullut romantiikan ajan itävaltalainen säveltäjä ja teatterikapellimestari. Hänen operettinsa ovat yhä suosittuja. Von Suppén tunnetuin yksittäinen sävellys lienee vuonna 1866 valmistuneen "Kevyt ratsuväki" -operetin alkusoitto. Frankkien valtakunta
Pipin työnsi arabit lopullisesti Pyreneiden taakse vuonna 759. Sen jälkeen hän joutui kukistamaan kapinat Akvitaniassa ja Baijerissa. Pipin kuoli vuonna 768. Valtakunta jaettiin hänen poikiensa Kaarlomanin ja Kaarlen kesken, mutta Kaarloman kuoli jo vuonna 771, jonka jälkeen Kaarle hallitsi yksin frankkeja. Kaarle sai lisänimen Suuri, ja hänen aikanaan frankkien valtakunnan mahti oli huipussaan. Frans Josef von Becker
Frans Josef von Becker (19. heinäkuuta 1823 Turku – 21. marraskuuta 1890 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, ensimmäinen farmasian ja farmakologian professori ja ensimmäinen oftalmologian eli silmätautiopin ylimääräinen professori. Franz Marc
Franz Marc oli taidemaalari Wilhelm Marcin poika. Hän opiskeli vuosina 1900–1903 Münchenin kuvataideakatemiassa, minkä jälkeen hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Hänen taiteilijauransa alkuvaiheen tärkeimpiä esikuvia olivat ranskalaiset impressionistit sekä Paul Gauguin ja Vincent van Gogh. Franz Schubert
Franz Peter Schubert (31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävalta-Unkari – 19. marraskuuta 1828 Wien) oli itävaltalainen varhaisromanttinen säveltäjä. Schubertia pidetään yhtenä musiikinhistorian suurimmista säveltäjistä. Schubert sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä, lukuun ottamatta konserttoja. Schubertin keskeisintä sävellystuotantoa edustavat liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki. Billy Papke
Stanley Ketchelin kuoltua vuonna 1910 Papke oli harvoja keskisarjan maailmanmestaruustittelin hamuajia. Hän matkusti Pariisiin. Siellä hän kohtasi ranskalaisen Georges Carpentierin, jonka voitti. Hän hävisi tittelin lopulta vuonna 1913 maanmiehelleen Frank Klausille. Saksan historia
30. tammikuuta 1933 entisen valtakunnankanslerin Franz von Papenin ja muiden konservatiivien painostuksesta Hindenburg lopulta nimitti Adolf Hitlerin valtakunnankansleriksi nimittäen samalla uuden hallituksen. Eudes (Ranska)
Valtakunnan suuret vasallit kokoontuivat jo toisen kerran kolmen vuoden sisällä valitsemaan frankeille kuningasta. He päättivät Kaarle Paksun syrjäyttämisestä ja samalla he valitsivat Odon uudeksi frankkien kuninkaaksi vuonna 888 – Kaarle Yksinkertaisen sijasta, joka olisi tuolloin ollut ainoa niin sanotusti laillinen Frankkien valtakunnan perillinen. Frankkien valtakunta
Karolingien ja paavin välille muodostui vahva side. Pipin Pienen vihki kuninkaaksi paavi Sakariaksen legaatti Bonifatius. Vuonna 754 Sakariaksen seuraaja Stefanus III pyysi Pipiniä apuun langobardeja vastaan, ja frankkien armeija marssi Alppien yli ja pakotti langobardien kuninkaan Aistulfin luovuttamaan Ravennan paaville. Kiitokseksi paavi Stefanus nimitti Pipinin Italian suojelijaksi. Langobardit eivät kuitenkaan luopuneet Ravennasta suosiolla, joten Pipin joutui lähettämään uuden sotajoukon langobardien kimppuun 756. Aistulf syrjäytettiin ja uudeksi kuninkaaksi valittiin Ertrurian herttua Desiderius. Ravennan alue eli Donatio Pippin sekä paavin jo hallitsemat alueet Rooman ympäristössä olivat Kirkkovaltion perusta. Keisari
Napoleon kruunasi itsensä Ranskan keisariksi 1804. Pitääkseen keisarin tittelin, Habsburgien Pyhä Rooman keisari Frans II muodosti hallitsemistaan Itävallan maista virallisestikin keisarikunnan ja nimitti itsensä Itävallan keisariksi 1804. Itävalta oli keisarikunta ensimmäisen maailmansodan loppuun saakka. Saksan sosiaalidemokraattinen puolue
Sisäisten ristiriitaisuuksien repimän Weimarin tasavallan romahdus alkoi, kun valtakunnankansleri Franz von Papen syrjäytti poikkeussäädöksellä sosiaalidemokraatti Otto Braunin johtaman Preussin hallituksen 20. heinäkuuta 1932 ja nimesi itsensä tilapäiseksi Preussin hallituksen johtajaksi. Seuraavana vuonna Adolf Hitler nimitettiin valtakunnankansleriksi ja hänen pyrkiessään hankkimaan laajemmat valtaoikeudet, SPD oli ainoa puolue, joka 23. maaliskuuta 1933 äänesti valtalakia () vastaan. SPD:n edustusto ei kuitenkaan kyennyt estämään tätä prosessia ja natsit kielsivät puolueen 1933. Seuraavat kaksitoista vuotta puolueen aktiivit viettivät vainottuina tai maanpaossa.