Mikä on sinivuokon tieteellinen nimi?
Sinivuokko
Sinivuokko eli lehtosinivuokko ("Hepatica nobilis" tai "Anemone hepatica"; aiemmin myös "Hepatica triloba") on sinikukkainen, keväisin kukkiva melko pienikokoinen leinikkikasvi.
Bluetonguevirus
Bluetonguevirus eli sinikielitautivirus (BTV) on orbiviruksien sukuun kuuluva virus, joka aiheuttaa märehtijöille ja kamelieläimille sinikielitautia . Bluetongueviruksia esiintyy 24 erilaista serotyyppiä, ja lisäksi Sveitsistä on löydetty Toggenburg-orbivirus, jota on ehdotettu serotyyppi 25:ksi. Pääasiassa bluetonguevirus leviää sairaasta yksilöstä terveeseen verta imevien polttiaisten välityksellä, mutta on todettu viruksen leviämistä myös infektoituneen eläimen veren ja siemennesteen välityksellä. Lisäksi tiineenä oleva emo voi siirtää virustartunnan istukan kautta sikiöön. Sinertävä aivotäplä
Sinertävä aivotäplä tai sinitumake (lat: locus caeruleus) on valveen ylläpidon kannalta tärkeä aivorungon pientumake. Se reagoi varsinkin stressin yhteydessä syntyviin aistinärsykkeisiin erittämällä noradrenaliinia, joka ylläpitää aivokuoren reaktiokykyä. Puruveden muikku
Puruveden muikku -nimitystä käytetään Saimaan koillisosassa sijaitsevan Puruveden järvialtaasta pyydetystä muikusta (Coregonus albula). Muihin muikkuihin verrattuna se on väritykseltään selkeästi hopeisempi. Puruveden muikulla on Euroopan unionin suojattu maantieteellinen merkintä (SMM) nimisuoja. Sinijuovavälskäri
Sinijuovavälskäri on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää yli 30 metrin syvyydessä sekä koralli- että kivipohjaisilla alueilla. Punaisellamerellä elää kanta, jotka poikkeavat muista keltaisten vatsapuolen eviensä osalta. Sinivatsatangara
Sinivatsatangara ("Chlorochrysa calliparaea") on Etelä-Amerikassa tavattava tangaroihin kuuluva varpuslintu. Sinkkivälke
Sinkkivälkkeen väri määräytyy sen rautapitoisuuden mukaan. Värittömyys on mahdollista, mutta kuitenkin hyvin harvinaista. Vähän rautaa sisältävät ovat keltaisia tai ruskeita. Suomessa yleisimmät sinkkivälkkeet ovat väriltään harmaita tai miltei mustia. Viirun väri riippuu rautapitoisuudesta: mitä enemmän rautaa sinkkivälke sisältää, sitä tummempi viiru on. Yleensä viiru vaihtelee ruskeasta vaaleankeltaiseen. Viiru on mineraalin omaa väriä vaaleampi. Muurahaissinisiipi
Muurahaissinisiipi ("Glaucopsyche arion") on sinisävyinen, koko Euroopan unionin alueella rauhoitettu perhonen, yksi Suomen neljästä rauhoitetusta sinisiivestä ja luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR). Se on Suomen kookkain sinisiipilaji ja myös yksi Euroopan suurimmista heimonsa edustajista. Laji on tunnettu toukan tavasta hankkiutua muurahaispesään syömään muurahaisten toukkia ja koteloita. Sinihuppu
Sinihuppu ("Diloba caeruleocephala") on loppusyksyn tummanharmaa yökköslaji. Se on ollut taksonomisesti hankala laji, joka on kuuloelimen poikkeavan rakenteen vuoksi sijoitettu moniin eri perhosryhmiin. DNA-sekvensoinnin perusteella se kuuluu munkkiyökkösiin. Vanhoissa teoksissa lajista käytetään myös nimiä sinihilkka ja sinipääkehrääjä. Sinityvikuupikka
Sinityvikuupikka ("Conocybe cyanopus") on ruohikoisilla alueilla melko harvinaisena kasvava kuupikoihin kuuluva saprotrofisieni. Sieni sisältää psykoaktiivista psilosybiiniä, joten sitä voidaan käyttää myös päihteenä, kuten muitakin psilosybiinisieniä. Siniyökönlehti
Siniyökönlehti ("Pinguicula vulgaris") on kosteilla paikoilla viihtyvä sinikukkainen yökönlehtilaji. Laji on lihansyöjäkasvi. Sen lehdet ovat tyviruusukkeena maan rajassa, ja ruusukkeen keskeltä kasvaa korkeintaan 20 senttimetriä pitkä kukkavana, jonka kärjessä on yksi kukka. Siniyökönlehteä kasvaa laajalla alueella pohjoisella pallonpuolikolla, ja se suosii erityisesti kosteita kasvupaikkoja, kuten lettoja ja kosteita niittyjä. Se kasvaa usein niukkaravinteisilla paikoilla, joten se hankkii lisäravinteita hyönteisistä. Unkarinsinivuokko
Unkarinsinivuokkoa viljellään usein koristekasvina. Se kasvaa alkuperäisenä Romaniassa. Sininuolimyrkkysammakko
Sininuolimyrkkysammakko ("Dendrobates tinctorius azureus" syn. "D. azureus") on värjärinuolimyrkkysammakon alalaji, joka joskus luokitellaan omaksi lajiksi. Sininuolimyrkkysammakko elää hyvin pienellä alueella Surinamessa Etelä-Amerikassa. Laji elää metsäpurojen varsilla kivikkoisissa metsissä. Sininärhi
Sininärhi ("Coracias garrulus") on sininen ja keskikokoinen säihkylintulaji. Nimestään huolimatta sininärhi ei ole sukua närhelle, joka kuuluu varislintuihin. Tadayoshi Ichihara
Ichihara tutki etenkin valtamerien eliöitä ja nimesi sinivalaan ("Balaenoptera musculus") alalajin "brevicauda". Hän toimi tutkijana hylkeenpyytäjien tutkimuslaboratoriossa (Far Seas Fisheries Research Laboratory) ja kirjoitti pohjanmerikarhun ("Callorhinus ursinus") kuolleisuudesta artikkelin ”Comments on natural mortality rate of adult female fur seals of Robben Island origin” (1974). Ichihara nimesi myös lintuja. Lapinvuokko
Lapinvuokko eli tunturilapinvuokko ("Dryas octopetala") on tyypillinen arktisella tai vuoristotundralla kasvava lapinvuokkojen sukuun ja Rosaceae-heimoon kuuluva kasvi. Lapinvuokko on kahdeksanterälehtinen, mikä käy ilmi myös sen tieteellisestä lajinimestä. Kasvi on 3–10 senttimetriä korkea. Lapinvuokko on kalkinsuosija. Sinivatsa-amatsoni
Sinivatsa-amatsonin ruumiinpituus on 28 senttiä, ja paino 110–115 grammaa. Sen höyhenpuku on lähes täysin vihreä, lukuun ottamatta pyrstö- ja siipisulkien sinertävänvihreitä höyheniä. Lisäksi koiraan vatsassa on silmiinpistävä sininen täplä, josta laji on saanut nimensä. Naaraat ovat tavallisesti myös vaaleampia. Nokka on varsin suuri ja vaalea. Pyrstö on pyöreä ja ruumiinkokoon suhteutettuna pitkä. Silmät ovat ruskeat, ja niitä ympäröi paljas harmaa rengas. Nuorten lintujen väritys on samanlainen kuin aikuisilla, mutta nuorten koiraiden sininen täplä on pienempi, ja rinnan alaosa vihreä. Varsinaisten amatsonien pyrstö on lyhyempi kuin sinivatsa-amatsonilla. Sen voi sekoittaa myös punanaamioarattien ("Pionopsitta pileata") naaraisiin, jotka ovat pienikokoisempia. Sinikardinaali
Sinikardinaali, aikaisemmalta nimeltään sinipeippo ("Passerina caerulea") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Koiras on syvän sininen ja punaruskea. Sinisorsa
Sinisorsa eli heinäsorsa ("Anas platyrhynchos") on sorsalintu. Sinisorsa
Sinisorsa on laajalle levinnyt lintu. Sitä tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla Pohjois-Amerikassa, Etelä-Grönlannissa, Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Sitä on istutettu Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Maailman sinisorsakannan arvellaan olevan yli 19 miljoonaa yksilöä.
Suomessa sinisorsa on levinnyt koko maahan ja kanta on noin 200 000 pesivää paria. Sinipyrstö
Sinipyrstö ("Tarsiger cyanurus") on sieppojen heimoon kuuluva vähän punarintaa suurempi euraasialainen lintulaji. Sinikielitauti
Sinikielitauti eli bluetongue-tauti on bluetongueviruksen (BTV) aiheuttama märehtijöiden ja kamelieläinten sairaus. Tauti ei tartu ihmiseen. Taudin nimi tulee lampailla joskus vakavassa tapauksessa esiintyvästä oireesta, jolloin kieli muuttuu siniseksi verentungoksen vuoksi. Taudin levittäjänä toimivat polttiaiset, jotka viihtyvät parhaiten lämpimissä ja kosteissa olosuhteissa. Tautia esiintyy ympäri maailman, mutta polttiaisten elinympäristövaatimusten vuoksi se rajoittuu lähinnä 40°N ja 35°S leveysasteille. Ilmaston lämpenemisen katsotaan olevan yhtenä syynä siihen, miksi tautia on viime vuosina tavattu myös näiden leveysasteiden ulkopuolella. Suomessa virusta ei ole tavattu. Sinikielitauti kuuluu helposti leviäviin eläintauteihin. Sinisiepot
Sinisiepot ("Cyornis") on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Suvun lajien määrä vaihtelee eri lähteissä. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 25 lajia. Sinikuusama
Sinikuusama on monimuotoinen kasvi, joka toisinaan jaetaan useisiin alalajeihin, esimerkiksi Länsi- ja Keski-Euroopassa luonnonvaraisena tavattavaan alppisinikuusamaan (ssp. "caerulea") ja Venäjällä tavattavaan idänsinikuusamaan (ssp. "pallasii"). Alalajit eroavat toisistaan lähinnä karvaisuuden määrässä: alppisinikuusama on idänsinikuusamaa vähenpikarvaisempi. Kaikki asiantuntijat eivät kuitenkaan pidä alalajijaottelua perusteltuna, koska sinikuusaman piirteissä on suurta vaihtelevuutta kaikialla lajin esiintymisalueella. Keltavuokko
Keltavuokon pysty varsi kasvaa noin 7–30 senttimetriä korkeaksi. Pystyn ja haarattoman varren alaosa on kalju. Juurakko on pitkä, suikerteleva ja ruskea. Pitkäruotiset aluslehdet nousevat juurakosta yksittäin. Aluslehden lapa on jopa 10 cm leveä ja 3–5-sorminen. Lyhytruotiset varsilehdet ovat varressa tavallisesti kolmen lehden kiehkurana. Lehden lapa on kolmisorminen, lehdykät kapeahkoja ja halkoisia tai isohampaisia. Kukkia voi olla yksi tai kaksi, joskus harvoin enemmänkin. Kukkaperä on 2–4 cm pitkä. 1,5–3 cm leveässä keltaisessa kukassa on viisi alapuolelta karvaista kehälehteä. Keltavuokko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmistö on pysty, pähkylät karvaisia ja lyhytotaisia.
Keltavuokko ja valkovuokko ("A. nemorosa") voivat risteytyä keskenään ternivuokoksi ("A. nemorosa" x "ranunculoides") lajien yhteisillä kasvupaikoilla. Sinivatukka
Sinivatukka ("Rubus caesius") on vadelman sukuinen kasvi. Se kasvaa 50–200 cm korkeaksi, Maanpäälliset versot elävät kaksi vuotta. Lehdet ovat kolmilehdykkäisiä, kukat valkoisia ja marjat mustansinisiä. Sinivatukka voi risteytyä vadelman ("Rubus idaeus") ja lillukan ("Rubus saxatilis") kanssa. Sinisavikka
Sinisavikka ("Chenopodium glaucum") on revonhäntäkasvien heimoon kuuluva yksivuotinen ruoho. Se kasvaa 7–40 senttimetriä korkeaksi ja on väriltään vihreä. Lehdet muistuttavat tammen lehtiä. Sinisavikkaa kasvaa laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikan itä- ja keskiosissa. Sitä tavataan erityisesti typekkäillä, multavilla kasvupaikoilla. Sinivalas
Sinivalas on pitkä ja painava, mutta jättiläismäisestä koostaan huolimatta sutjakka ja solakka. Meri kannattelee sen suunnatonta painoa, joten maalle joutuessaan eläimen sisäelimet rusentuvat valtavan massan takia aiheuttaen sinivalaan kuoleman. Valaan valtavaa kokoa kuvaa esimerkiksi se, että afrikannorsu mahtuisi seisomaan sinivalaan kielelle, joka painaa jopa neljä tonnia. Sinivalaalla on paksu rasvakerros, joka sekä suojaa sitä kylmältä että toimii vararavintona, silloin kun se ei saa riittävästi ravintoa. Punasimppu
Punasimppu eli kauppanimeltään puna-ahven ("Sebastes norvegicus") vanh. ("Sebastes marinus") on punaoranssi merikala. Sikaruusu
Sikaruusu on sioilla esiintyvä bakteeritauti. Sikaruusun aiheuttaja on grampositiivisiin sauvabakteereihin kuuluva "Erysipelothrix rhusiopathiae" -bakteeri. "Erysipelothrix rhusiopathiae" -bakteeria löytyy maaperästä, pintavesistöistä, eläinten ulosteesta ja oireettomien kantajaeläinten risoista. Alle kolmen vuoden ikäiset siat ovat herkempiä sairastumaan kliiniseen tautiin. Sinikorvaluri
Linnun pituus on noin 20 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään vihreä, kellanvihreä alapuolelta ja siipien alapeitinhöyhenistä. Otsa, päälaki ja silmän takaosa ovat punaiset (naaraalla otsa on vihreän ja punaisen kirjava), silmästä niskaan ulottuu punavioletti vyö, niska harmaansininen, korvan peitinhöyhent vaalean sinivihreät, poskilaikut vihreät (naaraalla kellertävät) ja rintahöyhenten reunat tummemmat tehden viiruisen vaikutelman. Pyrstö on päältä vihreä ja alta kellertävä, nokka oranssi, iiris oranssi ja koivet siniharmaat. Nuori lintu muistuttaa naarasta mutta otsassa on vähemmän punaista, nokka on ruskehtava ja iiris ruskea. Tähtilumme
Kasvista on useita erilaisia värimuotoja, joista osaa pidettiin aikaisemmin omina lajeinaan. Sinikukkainen "Nymphaea nouchali" var. "caerulea", aikaisemmalta nimeltään "Nymphaea caerulea", on yleinen Afrikan eteläosissa. Aasiassa tähtilumme tunnetaan useammin nimellä "Nymphaea stellata", ja sitä on viljelty satojen vuosien ajan Intiassa. Se kasvaa myös monissa Etelä-Aasian maissa ja Australiassa. Sienivuokot
Sienivuokot ("Corallimorpharia") ovat meressä eläviä sienen (etenkin suppilovahveron) muotoisia selkärangattomia, merivuokkojen lähisukulaisia. Putkisarvinokka
Putkisarvinokka eli aikaisemmalta nimeltään nigeriansarvinokka ("Bycanistes cylindricus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Afrikassa seuraavissa maissa: Norsunluurannikko, Ghana, Guinea, Liberia, Sierra Leone ja Togo. Sinivuoret
Vanhastaan Sinivuorten asukkaita olivat kääpiöt, jotka jo ennen Auringon Aikoja louhivat vuorten itäsivulle, Dolmedin vuoren tienoille, Nogrodin ja Belegostin kaupungit. Ne säilyivät merkittävinä kääpiöasutuksina aina Beleriandin häviöön saakka - tuolloin kaupungit raunioituivat ja niiden asukkaat muuttivat itään Khazad-dûmiin. Ajan kuluessa joitakin kääpiöitä kuitenkin palasi vuorille (mikäli kaikki edes alkuaan lähtivät). Kääpiöitä asui erityisesti Lhûnin Lahden eteläpuolisilla vuorilla, missä heillä oli toimivia kaivoksia vielä Neljännen Ajan alullakin, mutta myös pohjoiset Sinivuoret Vähä-Lunin juoksun pohjoispuolella mainitaan kääpiöalueeksi "Of Dwarves and Men" -esseessä. Vuonna 2802 Kolmatta Aikaa Sinivuorten merkitys kääpiöasutuksena kasvoi hetkellisesti, kun Durinin heimon rippeet Thráin II johtajanaan asettuivat eteläisille Sinivuorille, Konnun taakse, jätettyään vanhat asumuksensa Mustainmaassa. Jo vuonna 2942 Sinivuorten merkitys kuitenkin hiipui taas, kun Thorinin johtama uskalias retkikunta voitti Ereborin takaisin kääpiöille ja lohikäärme Smaug sai surmansa Esgarothissa. Pitkäpartojen pääosa jätti Sinivuoret ja muutti itään. Keltavuokko
Keltavuokkoa tavataan Ranskasta halki Keski-Euroopan ja Venäjän lähes Uralille saakka. Etelässä levinnäisyysalue ulottuu Pohjois-Italiaan, Balkanille ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Baltiaan ja eteläiseen Fennoskandiaan, Norjan rannikolla tosin paikoitellen hyvinkin pitkälle pohjoiseen. Lajia tavataan myös Kaukasuksella. Suomessa keltavuokko on suhteellisen harvinainen. Se on yleinen Ahvenanmaalla, ja sitä esiintyy myös Etelä-Suomessa paikoitellen runsaasti. Yhtenäinen levinnäisyysalue ulottuu sisämaassa Tampereen korkeudelle saakka. Yksittäisiä kasvupaikkoja tunnetaan Vaasan seudulta, Etelä-Savosta ja Pohjois-Karjalasta. Jo Virossa keltavuokko on enää hieman harvalukuisempi kuin valkovuokko, jota Virossa ja Etelä-Suomessa kasvaa jokaisessa vähänkin lehtomaisessa metsässä. Punapuu
Punapuu ("Sequoia sempervirens") on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuulaji. Se on suurikokoinen ainavihanta puu, joka voi kasvaa pitkälti yli sata metriä korkeaksi ja elää yli 2 000 vuotta vanhaksi. Lajia kasvaa ainoastaan suppealla alueella Pohjois-Amerikassa Yhdysvaltain länsirannikon Kalifornian ja Oregonin osavaltioissa. Punapuu on miljoonia vuosia vanhan punapuiden suvun ainoa nykyisin elävä edustaja. Sen lähimmät elävät sukulaislajit ovat mammuttipetäjä ja kiinanpunapuu. Punasavikka
Punasavikka ("Chenopodium rubrum") on yksivuotinen ruohovartinen savikkakasveihin kuuluja kasvilaji. Sen 5–70 senttimetriä korkea, kellertävä varsi on pysty tai koheneva. Sen epäsäännölliset ja liuskamaiset lehdet kasvavat kierteisesti varressa, ja sen kukinto on tavallisesti tähkämäinen. Lajin pääaluetta on Euroopan keskiosat Britanniasta Keski-Venäjälle. Lisäksi sitä kasvaa myös Keski-Aasiassa, Afrikassa ja Amerikassa. Se kasvaa erityisesti kulttuurialueilla, kuten puutarhoissa ja pelto- sekä kaupunkialueilla. Riisisavannikiuru
Riisisavannikiuru ("Mirafra javanica") on laajalle levinnyt, Kaakkois-Aasiassa ja Australiassa elävä varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Indokiinasta ja Etelä-Kiinasta Filippiinien ja Indonesian kautta Papua-Uuteen-Guineaan ja Australiaan. Siitä tunnetaan 16 alalajia. Thomas Horsfield kuvaili lajin holotyypin Jaavalta 1821. Keltavuokko
Keltavuokko ("Anemone ranunculoides", syn. "Anemonoides ranunculoides") on Euroopassa kasvava monivuotinen leinikkikasvi. Se kuuluu Suomen alkuperäiseen kasvilajistoon. Keltavuokko kukkii valkovuokon tavoin aikaisin keväällä. Keltavuokko on myrkyllinen. Valkovoikko
Valkovoikolla värityksellä ei pitkään ollut virallista suomenkielistä nimeä, mutta hevosten väreihin erikoistunut tietokirjoittaja Johanna Viitanen kutsui väriä kuvaavasti valkovoikoksi vuonna 2007 ilmestyneessä kirjassaan Hevosen värit. Valkovoikkoa voidaan kutsua myös sen periytymisen mukaan "homotsygootiksi voikoksi". Värityksen vanhoihin nimityksiin Suomessa ovat kuuluneet ”albiino” ja ”BEC” (), ja hevosihmisten puhekielessä valkovoikkoja on värin periytyvyyden selvittyä kutsuttu myös tuplavoikoiksi. Niitä on saatettu luonnehtia myös kermanvärisiksi. Viitanen huomauttaa, että myös heterotsygooteilla eli ”tavallisilla” voikoilla voi olla siniset silmät erillisistä tekijöistä johtuen. Englanniksi värityksen nimitys on Britanniassa "blue-eyed cream" ("sinisilmäinen kermanvärinen") ja Yhdysvalloissa "double dilute" ("kaksinkertainen diluutti"). Ruostesarvinokka
Ruostesarvinokka eli aikaisemmalta nimeltään ruskosarvinokka ("Anorrhinus tickelli") on sarvinokkien heimon sukuun kuuluva lintu. Sen levinneisyysaluetta ovat eteläinen Myanmar ja kaakkoinen Thaimaa. Punakoivu
Punakoivu ("Betula pubescens" f. "rubra") on hieskoivun mutatoitunut erikoismuoto. Ensimmäisen punalehtisen koivun löysi Pohjois-Pohjanmaan Ylikiimingin Vepsänkylästä 1970-luvulla paikallinen biologiopiskelija. Punalehtinen koivu ei lisäänny luonnollisesti. Sen solukkoviljelmät on aloitettu Oulun yliopiston kasvitieteellisessä puutarhassa. Sitä on myytävänä taimitarhoissa. Punailves
Punailves eli amerikanilves ("Lynx rufus") on ilvesten sukuun kuuluva kissaeläinlaji, jota tavataan Pohjois-Amerikassa. Se muistuttaa muuten kanadanilvestä, mutta sillä on lyhyemmät raajat sekä pienemmät ja vähäkarvaisemmat tassut. Lisäksi sen levinneisyysalue ulottuu etelämmäksi. Sinitiainen
Sinitiainen ("Cyanistes caeruleus", syn. "Parus caeruleus") on tiaisiin ("Paridae") kuuluva lintu. Sinirapu
Lajin kirkkaan sininen väri on valikoivan kasvatuksen tulosta. Väri johtuu entsyymivajauksesta, joka on perinnöllisesti peittyvä ominaisuus. Luonnossa tavattavat siniravut ovat enimmäkseen ruskeita ja niiden kuoressa on tummia täpliä. Valesinisimpukka
Valesinisimpukka, aiemmin "valekirjosimpukka" ("Mytilopsis leucophaeata"), on Suomessa vieraslajina havaittu murtovedessä elävä nilviäislaji. Sinivaanija
Sinivaanija kasvaa 9 cm pitkäksi. Sen on yleisväriltään vaalean siniharmaa, hammaskarpiksi melko kapeanokkainen. Evät ovat selvemmin sinisävyiset. Päässä on valkoinen pilkku.
Sinivaanija on kotoisin Kaakkois-Aasiasta: Pakistanista, Intiasta, Bangladeshista, Burmasta ja Indonesian ja Malesian saaristosta. Sinivalas
Sinivalaat elävät kylmissä merissä ja muuttavat talvisilta ruokailualueiltaan lämpimämpiin vesiin lisääntymistä varten. Uidessaan sinivalas lipuu eteenpäin noin 2–10 kilometrin tuntinopeudella, mutta voi pyrähdyksinä saavuttaa 37 kilometrin tuntinopeuden. Sinivalaan tavallinen uintinopeus on noin 2–15 kilometriä tunnissa. Etelämantereen vesillä vuosina 1947–1948 tehdyt mittaukset kuitenkin osoittivat, että pelästyessään sinivalas pystyy pitämään kymmenen minuutin ajan yllä 37 kilometrin tuntinopeutta. On laskettu, että tällä vauhdilla kulkeva 27 metrin pituinen sinivalas kehittää 382 kilowatin eli 520 hevosvoiman tehon. Sinirapu
Sinirapu on sukua punaravulle eli lousiananravulle ("Procambarus clarkii"), jota myös pidetään akvaarioissa. Sinikevätyökkönen
Sinikevätyökkönen on keskikokoinen, ruskeanharmaa yökköslaji, jonka etusiipien pinnassa on nähtävissä sinipunaista sävyä. Etusiivissä on useimmille muille yökköslajeille tyypilliseen tapaan monimutkainen suojaväri. Siivet ovat selvästi poikkijuovaiset, ja poikkiviivojen kohdalla siiven reunassa on tumma täplä. Siiven aaltoviiva on voimakkaasti aaltoileva. Sekä rengas- että munuaistäplää ympäröi punertava rengas ja munuaistäplän takaosa ovat tummia. Takasiivet ovat tasaisen harmaat, selästä etusiipiä vaaleammat. Siipiväli on 32–38 mm. Sinisatakieli
Sinisatakieli ("Larvivora cyane") on aasialainen varpuslintu. Sinivuokko
Sinivuokko on suosittu puutarhakasvi, jota on yleisesti siirretty luonnosta puutarhoihin. Varsinkin kerrottuja kukkia suositaan yhä edelleen puutarhoissa. Ennen lajin osittaista rauhoittamista sinivuokkoja kerättiin keväisin myytäväksi kaupunkien toreille, esimerkiksi Helsingissä. Mustatupelo
Mustatupelo ("Nyssa sylvatica") on Pohjois-Amerikan itäosista kotoisin oleva suurikokoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu tupeloiden sukuun ja tupelokasvien heimoon. Siitä tunnetaan kaksi muunnosta, jotka erotetaan toisistaan elinympäristön perusteella: ylänköjen ja jokivarsien karkeajakoisissa maalajeissa kasvava var. "sylvatica" eli ’mustatupelo’ ja alluviaalisissa, hienojakoisissa maalajeissa kasvava var. "biflora" eli ’suotupelo’. Sinipunaluri
Sinipunaluri esiintyy Indonesian itäosan Pohjois-Sulawesin Talaudin saarella. Aikaisemmin sitä tavattiin myös Sangihen ja Nenusan saarilla. Orvokkilurin esiintymisalue on pieni ja rajallinen ja sen kanta on erittäin uhanalainen. Laji oli ennen yleinen mutta nykyisin maailman populaation koko on enää 5 000–10 000 yksilöä. Kanta on pienentynyt voimakkaasti kaupallisen lemmikkieläinpyynnin ja metsien hakkuiden seurauksena. Sinipenkoja
Sinipenkoja ("Ptilorrhoa caerulescens") eli vanhemmalta nimeltään alankoloistotimali on viiriäispenkojien heimoon kuuluva varpuslintu. Sinikorvaluri
Sinikorvaluri ("Psitteuteles iris") on silmälasilurien sukuun kuuluva kaija. Joskus se luokitellaan sateenkaarilurien sukuun. Sinisavikka
Sinisavikan kukinto on pääosin lehtihankaisten pienisykeröisten, tiheiden osakukintojen muodostama. Kukinnon sykerön kärkikukka on kaksineuvoinen, ja sen kehä on kolme-viisilehtinen. Heteitä on yhdestä viiteen. Muut kukat ovat kaksineuvoisia tai emikukkia, niiden kehä on kolmilehtinen ja heteitä on korkeintaan yksi. Suomessa sinisavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Siemen on pystyasennossa lukuun ottamatta sykerön kärkikukintoja, joissa se on vaaka-asennossa. Kooltaan siemen on 0,6–1,1 millimetriä pitkä, ympärykseltään pyöreähkö ja tylppäreunainen. Unkarinsinivuokko
Unkarinsinivuokko ("Hepatica transsilvanica", syn. "Anemone transsilvanica") on Itä-Euroopasta kotoisin oleva sinivuokkoa ("Hepatica nobilis") läheisesti muistuttava leinikkikasvilaji. Galicianvuohi
Galicianvuohi () on Galiciasta peräisin oleva kesyvuohen ("Capra aegagrus hircus") rotu. Rotu on hyvin sopeutumiskykyinen, ja sillä on todettu olevan muita rotuja parempi vastustuskyky maksamadoille. Espanjan maatalous-, ravinto- ja ympäristöministeriö on luokitellut galicianvuohen erittäin uhanalaiseksi. Niitä oli vuoden 2017 lopussa 1 012 kappaletta (914 naarasta, 99 urosta), kaikki Galiciassa. Niitä elää pääasiassa vuoristoisilla alueilla Lugon ja Ourensen maakunnissa. Kiuru
Kiuru ("Alauda arvensis") eli leivonen tai leivo on pienikokoinen vaaleanruskea Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa pesivä varpuslintu. Tunnusomaisena piirteenä kiurulla on päälaella sijaitseva pieni töyhtö. Kiuru on varhaisimpia Suomen keväisistä muuttolinnuista. Tämä on huomattu myös vanhan kansan loruissa ("Kuu kiurusta kesään, / puoli kuuta peipposesta, / västäräkistä vähäsen, / pääskysestä ei päivääkään."). Kiurun vanha nimi on leivo eli leivonen ja paikallisesti sitä kutsutaan myös nimillä kirri, kirvu, tiuru, kivenpuottaja, kivenviiru, peltoleivonen. Säihkysinisieppo
Säihkysinisieppo ("Cyornis ruckii") eli aikaisemmalta nimeltään malesiansinisieppo on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu, joka tunnetaan erittäin huonosti. Koko laji tunnetaan vain kahden sumatralaisen näytteen perusteella. Nämä ovat vuosilta 1917 ja 1918 Medanin lähistöltä hollantilaisen keräilijän August van Heijstin keräämiä, ja laji onkin määritelty äärimmäisen uhanalaiseksi. Laji ei kuitenkaan liene kuollut sukupuuttoon, sillä aiemmin löydetyt yksilöt olivat talousmetsästä, joten laji luultavasti sietää jonkin verran asuinalueensa huononemista Sinipuu
Kampetšepuu, campechepuu eli sinipuu ("Haematoxylum campechianum") on keski- ja eteläamerikkalainen puu, jota on käytetty väriaineen tuottamiseen. Se on saanut nimensä meksikolaisen Campechen kaupungin mukaan. Sinivuokko
Keskiajalla kehitetyn signatuuriopin mukaisesti sinivuokon lehtien uskottiin auttavan maksavaivoihin, koska sen lehtien muoto ja alapinnan väri muistuttavat maksaa. Kasvin myrkyllisyydestä huolimatta kevään ensimmäisen sinivuokon kukan syömisen uskottiin myös auttavan torjumaan vilustumista. Kansanlääkinnässä sen lehtiä on käytetty sisäisesti virtsanerityksen lisäämiseen ja munuaiskivien hoitoon, sekä ulkoisesti haavojen lääkintään. Näitä tarkoituksia varten sinivuokkoa ei pidä myrkyllisyydestä johtuen enää käyttää eikä niillä ole tehoakaan. Sinihibiskus
Sinihibiskus ("Hibiscus syriacus") on Aasiasta kotoisin oleva puuvartinen kukkakasvi. Sinijuova
Sinijuova voi syntyä sekä laatta-, pylväs- että Parry-asentoisista jääkiteistä. Ensimmäisenä ilmiöön kiinnitti huomiota Mika Sillanpää Etelä-Suomessa näkyneessä halonäytelmässä vuonna 1994. Sinijuovan voi Suomessa havaita keskimäärin kerran viidessä vuodessa. Cherax quadricarinatus
Cherax quadricarinatus on australaasialainen sisävesien rapulaji, jota kutsutaan toisinaan suomenkielisillä nimillä sinipunarapu ja punasaksirapu. Se elää erityisesti Australian Pohjoisterritorion ja Queenslandin alueilla, mutta myös Papua-Uusi-Guineassa. Luonnossa sen elinympäristöä ovat joet ja järvet. Se on hämäräaktiivinen yksineläjä, joka syö pohjalietettä ja -kariketta sekä siinä eläviä pikkueläimiä. Koiraan ja naaraan erottaa siitä, että koiraalla saksien kärjen ulkosyrjä on punainen. Enimmillään rapu voi olla 25 senttimetrin mittainen ja painaa noin 600 grammaa. Lajia syödään ja kasvatetaan ruuaksi, jolloin ne käytetään jo 35–130 grammaisina. Lisäksi sitä pidetään akvaarioissa lemmikkieläimenä. Sinivuokko
Sinivuokko on monivuotinen, 10–15 senttimetriä korkeaksi kasvava ruohokasvi. Elomuodoltaan sinivuokko on puolipiilijä eli hemikryptofyytti. Sen juurakko on pystykasvuinen. Varsia on yhdestä seitsemään. Sinivuokon aluslehdet kasvavat ruusukkeena ja ne ovat nahkeat, väriltään tummanvihreät. Vuoden uudet lehdet aloittavat kasvun kukinnan päättyessä, ja kasvavat alkukesän ajan. Ne talvehtivat vihreinä ja lakastuvat vasta seuraavan vuoden kesällä. Lehtien ruodit ovat 8–20 senttimetriä pitkät ja karvaiset. Lehtilavat ovat kooltaan 4–8 × 5–9 cm, herttatyviset ja kolmihalkoiset. Yksittäiset liuskat ovat ehytlaitaiset, alta karvaiset ja usein myös punertavat. Sinivuokon kukat kehittyvät yksittäin lyhyiden vanamaisten varsien latvoihin. Kukan alla on kolme verholehtimäistä ehyttä ylälehteä. Terälehtiä vastaavia kehälehtiä on 6–8 (–12). Kukat ovat väriltään yleisimmin sinisiä tai sinivioletteja, joskus myös valkoisia, punaisia tai kirjavia. Emilehtiä on 10–30. Sinivuokon hedelmät ovat vuokoille ja muille leinikkikasveille tyypillisesti pähkylöitä, jotka muodostavat pallomaisen hedelmystön. Pähkylät ovat 4–5 millimetriä pitkiä ja niissä on lyhyt, yhden millimetrin ota. Muurahaiset levittävät pähkylöitä, sillä niissä on muurahaisia houkutteleva lisäke eli elaiosomi. Sinilatvakasvit
Alaheimoa tavataan jonkin verran kaikkialla pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä, mutta erityisesti Pohjois-Amerikan länsiosassa. Useissa suvuissa on pääasiassa pohjoisamerikkalaisia lajeja mutta myös muutamia Etelä-Amerikan eteläosissa kasvavia lajeja. Runsaslajisimmat suvut ovat leimut eli leimukukat ("Phlox", 70 lajia), virvakukat ("Linanthus", 35 lajia), neuliot ("Navarretia", 30 lajia), sinilatvat ("Polemonium", 27 lajia) ja kiurunkukat ("Gilia", 25 lajia). Sinikirjoahven
Sinikirjoahven on tummemman ja vaaleamman sinisen pystyraitainen. Se voi kasvaa 16 cm pitkäksi. Kaloilla ei juuri ole ulkoisia sukupuolieroja, mutta yleensä uros on kookkaampi. Koko ei kuitenkaan ole luotettava tekijä sukupuolen määrittelyssä, koska poikueen yksilölliset kokoerot voivat olla hyvinkin suuria. Sen lisäksi pienissä akvaarioissa kalat eivät yleensä kasva hakuteoksissa ilmoitettuihin mittoihin. 
Sinikirjoahvenen normaali väritys on tasainen haalean ruskea sinisillä täplillä. Kuvan kala on kutuväreissä, jolloin tummat pystyraidat tulevat näkyviin ja värit muutenkin voimistuvat ja syvenevät. Myös reviiritaisteluiden yhteydessä tai muuten kalojen uhitellessa toisilleen värit voimistuvat. Sikainfluenssa
Sikainfluenssa on influenssaviruksen aiheuttama hengitystiesairaus. Sen aiheuttaja on lintuinfluenssaviruksen muunnos, A-tyypin influenssavirus A(H1N1), joka kuuluu ortomyksoviruksiin. Sikainfluenssa yleistyi Manner-Euroopassa 1970-luvun lopusta alkaen, ja nykyään se on Euroopassa yleinen eläintauti. Suomalaisesta siasta se tavattiin ensimmäisen kerran vuoden 2009 alkupuolella. Siniharakka
Siniharakka on pitkäpyrstöinen ja melko hoikka, 31–35 cm pitkä lintu, josta pyrstöä 16–20 cm. Sen yleisväritys on harmahtava, päälaki on jyrkkärajaisesti musta, kurkku valkea ja siivet sekä pyrstö vaaleansinisiä. Sinikurkkuara
Sinikurkkuara ("Ara glaucogularis", aiemmin "Ara canide") on äärimmäisen uhanalainen Pohjois-Boliviasta peräisin oleva arojen sukuun kuuluva papukaijalintu. Laji on myös suosittu häkkilintuna ja sen luonnonvaraisten yksilöiden kauppaa onkin rajoitettu CITES-sopimuksilla. . Ravintonaan laji käyttää "Attalea phalerata" -palmun hedelmiä. Sinilatvat
Sinilatvat ("Polemonium") on kasvisuku sinilatvakasvien heimossa. Siihen kuuluu noin 25 lajia. Suvun tieteellinen nimi "Polemonium" oli jo Dioskorideksen käytössä ennen ajanlaskun alkua. Sininokimesikko
Kooltaan sininokimesikko on noin 27 cm. Lajin pää ja kurkku ovat väriltään mustat. Silmien ympärillä on höyhenistä paljas sininen alue. Nokasta lähtee alaspäin suuntautuva valkoinen viiru. Selkä ja rinta ovat väriltään harmaat ja vatsa ja alaperä ovat ruskehtavat. . Sininokimesikon siivissä on tiheästi oliivinvihreitä raitoja. . Ulkonäöltään laji muistuttaa valko-otsamesikkoa ("Melidectes rufocrissalis"), mutta valko-otsamesikon voi erottaa keltaisen silmänympärystän, valkoisen otsan ja nokan värin perusteella. Punasilmävireo
Punasilmävireo ("Vireo olivaceus") on pohjoisamerikkalainen vireolaji. Se on harvinaistunut esiintymisalueillaan, mahdollisesti DDT:n käytön myötä. Aiemmin laji oli yleinen. Sen talvehtimisalueet ovat trooppisessa Keski- ja Etelä-Amerikassa. Lajin selkä on vihreänkellertävä ja vatsa valkoinen. Päälaki on sininen. Sininenäahven
Sininenäahven ("Labeotropheus fuelleborni") on yksi afrikkalaisen Malawijärven endeemisistä kirjoahvenlajeista. Sitä esiintyy koko järven alueella ja sitä pidetään myös akvaariokalana. Punaorava
Punaorava ("Tamiasciurus hudsonicus") on Pohjois-Amerikan pohjoisosissa elävä pienikokoinen oravalaji. Se on yksi laajimmalle levinneistä ja reviiritietoisimmista oravalajeista Pohjois-Amerikassa. Sinilakkisieppo
Sinilakkisieppo ("Niltava vivida") on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu. Sinikvartsi
Sinikvartsi kuuluu kvartsiryhmään, kiteisiin kvartseihin. Kemialliselta koostumukseltaan sinikvartsi on piidioksidia. Sinikvartsin Mohsin kovuus on 7. 
Sinikvartsin sinisen värin aiheuttavat krokidoliitti- tai rutiilisulkeumat. Sinikvartsia esiintyy Itävallassa, Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Etelä-Afrikassa ja Brasiliassa. Sinikvartsi on suosittu korukivi. Sinivalas
Sinivalaat ovat yleensä 16,0–30,0 metriä pitkiä, ja sen pyrstö on n. 7,5 metriä leveä. Aikuisen sinivalaan keskipituus on 25,5 metriä, suurimmat pyydystetyt yksilöt ovat olleet 33,6 ja 33,3 metriä pitkiä. Sinivalas painaa 90–150 tonnia, tosin painavimmat yksilöt voivat painaa jopa 200 tonnia. Valaan sydän on noin 680 kilon painoinen, ja sen keuhkoihin mahtuu noin 5000 litraa ilmaa. Naaras on suurempi kuin koiras. Vastasyntyneet poikaset ovat 6,5–8,5 metrin pituisia ja painavat lähes kolme tonnia. Sinivalas elää keskimäärin 80–120-vuotiaaksi. Nisäkkäät
Maailman suurin nisäkäs on sinivalas, joka voi painaa 220 tonnia ja olla yli 30 metrin pituinen. Maalla elävistä nisäkkäistä suurin on afrikannorsu, jonka korkeus on noin 3,5 metriä ja paino 6,6 tonnia. Jo sukupuuttoon kuollut maalla elänyt "Indricotherium" painoi afrikannorsua kolme kertaa enemmän. Pienimpiä nisäkkäitä ovat etruskipäästäinen ja siankuonolepakko, jotka painavat kahdesta kolmeen grammaa. Nisäkkäiden elinikä vaihtelee alle vuodesta (päästäiset) lähes 200 vuoteen (grönlanninvalas). Punanokkatoko
Punanokkatoko ("Tockus erythrorhynchus") on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan eteläisestä Mauritaniasta läpi Somalian koilliseen Tansaniaan. Punanokkatokon viisi alalajia on nyttemmin erotettu omiksi lajeikseen, "kempi", "erythrorhynchus", "ruahae", "rufirostris" ja "damarensis". IUCN luokittelee lajin elinvoimaiseksi, mutta sisällyttää siihen kaikki taksonit paitsi "damarensiksen". Sipaliwini
Sipaliwinin eteläosa on savannia, joka jatkuu Brasilian puolelle. Sinne on perustettu tuhannen neliökilometrin laajuinen Sipaliwinin luonnonsuojelualue. Se tunnetaan ainutlaatuisista eläinlajeistaan, kuten endeemisestä sininuolimyrkkysammakosta. Sinihuppu
Sinihuppu on tummasävyinen, hyvin karvainen perhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään ruskehtavan harmaat, ja niiden poikki kulkee kaksi mustaa, mutkittelevaa poikkiviirua. Ulomman poikkiviirun etuosassa viiru on yleensä kaksinkertainen. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on yleensä muuta siipeä tummempi, ja siinä on laaja, kahdesta vaaleasta rengasmaisesta täplästä muodostuva kuvio, joka tuo mieleen kaksi kahdeksikkoa. Takasiivet ovat harmahtavan valkoiset, naaraalla yleensä hieman koirasta tummemmat, ja siiven ulkoreunassa on pitkänomainen musta täplä. Ruumis ja jalat ovat kauttaaltaan pitkien karvojen peittämät. Koiraan tuntosarvet ovat huomattavan tuuheat. Siipiväli on 36–40 mm. Roberto Dabbene
Dabbene tutki Argentiinan linnustoa yli 40 vuotta ja kirjoitti aiheesta useita merkittäviä kirjoja. Hän osallistui pääkaupunkiseudun lintutieteellisen yhdistyksen (Asociación Ornitológica del Plata (AOP)) perustamiseen vuonna 1916. Dabbene nimesi muun muassa punankaivajan ("Geositta punensis") ja sinikurkkuara ("Ara glaucogularis"). Besoaarivuohi
Besoaarivuohi eli villivuohi on vuohieläin ja kesyvuohien villi kantamuoto, joka elää Euraasiassa alueella, joka ulottuu Anatoliasta ja Kaukaasiasta aina Afganistaniin ja Pakistaniin saakka. Villi- ja kesyvuohien tieteellisistä nimistä ja luokituksesta ei olla yksimielisiä: eräät tutkijat katsovat, että besoaarivuohi ("Capra aegagrus") ja kesyvuohi ("Capra hircus") olisivat kaksi erillistä lajia. Toiset puolestaan lukevat ne saman "Capra hircus"-lajin alalajeiksi "Capra hircus aegagrus" ja "Capra hircus hircus". Kolmannen näkemyksen mukaan villi- ja kesyvuohet olisivat samaa lajia, mutta lajin nimi olisikin "Capra aegagrus"; tällöin besoaarivuohen tieteellinen nimi olisi "Capra aegagrus aegagrus" ja kesyvuohen "Capra aegagrus hircus". Sinikurkkuara
Luonnossa sinikurkkuaran elinympäristöä ovat savannin metsäsaarekkeet. Yleensä lajia tavataan pareittain tai pienissä ryhmissä, mutta jopa 70 yksilön parvia on tavattu . Sinipääluikero
Sinipääluikero ("Ecsenius gravieri") on luikeroihin kuuluva pienikokoinen lämpimien merien kala. Sinihuuliahven
Sinihuuliahven ("Labidochromis caeruleus") on Malawijärven endeemisiin kirjoahveniin kuuluva kala. Luonnossa sitä tavataan melko harvinaisena järven pohjoisosassa, mutta kirkkaankeltainen värimuoto on suosittu akvaariokala. Isosarvikuono
Isosarvikuono eli aiemmalta nimeltään leveähuulisarvikuono ja valkosarvikuono ("Ceratotherium simum") on Afrikassa elävä sarvikuonolaji. Isosarvikuonoa on kahta alalajia: zairenleveähuulisarvikuono ("C. simum cottoni") ja etelänleveähuulisarvikuono ("C. simum simum"). Sirkkuvarpunen
Sirkkuvarpunen ("Passer melanurus") on varpusten heimoon kuuluva eteläafrikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue ulottuu Angolan lounaisosasta Namibiaan, Botswanaan, Zimbabwen länsiosaan, Etelä-Afrikkaan ja Lesothoon. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Philipp Ludwig Statius Müller kuvaili lajin holotyypin Kapkaupungista vuonna 1776. Sininaakat
Sininaakat ("Cyanolyca") ovat varisten heimoon kuuluva keski- ja eteläamerikkalainen varpuslintusuku, johon kuuluu yhdeksän lajia: Sinirasti
Sinirasti eli italianrasti, rohtorasti tai häränkieli ("Anchusa azurea") on ruohovartinen, sinikukkainen kasvi. Se elää luonnonvaraisena Euroopassa ja Aasian länsiosissa. Sinikorallit
Sinikorallit (Helioporacea) on polttiaiseläinten (Cnidaria) pääjaksoon kuuluva lahko, johon kuuluu kaksi heimoa, joissa on vain kaksi nykyisin elävää lajia. Tunnetuin laji, sinikoralli ("Heliopora coerulea"), muodostaa sinisävyisiä riuttoja. Se on eläessään ruskea symbioottisten zooxanthellae-levien takia, mutta muodostaa häkellyttävän sinistä kalkkirunkoa. Sinivuokko
Yleisimmin sinivuokon kukat ovat siniset, mutta toisinaan niitä tavataan myös valkoisen sävyissä, ja kalkkipitoisessa emäksisessä maassa kasvaessaan kukat voivat tulla hortensian ("Hydrangea") kukkien tavoin vaaleanpunaisiksi. Sinivuokon kukkanuput valmistuvat myöhäissyksyllä ja ne talvehtivat pakkasten yli auetakseen kukkaan heti varhaiskeväällä lumen sulettua. Suomessa sinivuokko aloittaa etelässä kukintansa huhtikuun puolivälissä. Pohjoisemmilla kasvupaikoillaan kukinnan alku venyy monesti vapun tienoille. Sinivuoret
Sinivuoret ovat Keski-Maassa pitkä pohjoisesta etelään kulkenut vuorijono, sindariksi "Ered Luin". Vuoret sijaitsevat Keski-Maan läntisisellä rannalla. Kääpiö Gimli oli syntynyt Sinivuorilla. Beleriandin upottua mereen Vihan Sodan myllerryksissä Sinivuoret jäivät Keski-Maan rannikolle, Eriadorin länsilaidalle. Samassa myllerryksessä vuoriketjun halkaisi kahteen osaan pitkä vuono, Lhûnin Lahti. Vuorten länsipuolelle jäi ainoastaan Lindonin haltiamaa, jonka mukaan vuoriakin joskus kutsuttiin Ered Lindoniksi, Lindonin vuoriksi. Vuorten huipuista tunnetaan vain kaksi, pohjoinen Rerir sekä Dolmed. Nekin mainitaan vain Ensiajalla; ei tiedetä miten niille kävi Beleriandin vajotessa. Molemmat sijaitsivat vuoriston länsilaidalla hiukan erillään päälinjasta, joten ne saattoivat hyvinkin sortua ainakin osittain. Sinikulmamesikko
Sinikulmamesikko ("Melithreptus gularis") on Australian pohjoisosissa ja itärannikolla tavattava mesikkoihin kuuluva varpuslintu. Siniharjalepinkäinen
Siniharjalepinkäinen ("Prionops caniceps") on länsiafrikkalainen, Sierra Leonesta ja Guineasta itään Malin lounaisosiin ja Kamerunin länsiosiin ulottuvalla alueella elävä harjalepinkäisten suvun varpuslintu, jonka holotyypin Charles Lucien Bonaparte kuvaili Butréjoelta Ghanasta vuonna 1850. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, "caniceps" ja eteläisempi "harterti". Rusovatsalepinkäinen luetaan toisinaan sen alalajiksi, esimerkiksi IUCN tekee niin. Sinisukka
Suomalaisessa kansanperinteessä sanan merkitys on toinen. Kalevalaisessa runoudessa sinisukka on hienoa tai jaloa kuvaava nimitys eri hahmoille. Esimerkiksi Lemminkäinen mainitaan sinisukaksi. Kalevalan 46. runossa Väinämöinen kutsuu karhua sinisukaksi: Sinisilmät
Sinisilmien heimoon kuuluu 3 sukua ja 15 lajia. Suurin suku on "Pseudomugil", johon kuuluu 13 lajia. Lisäksi oman sukunsa muodostavat kuultosinisilmä ("Kiunga ballochi") ja kääpiösinisilmä ("Scaturiginichthys vermeilipinnis"). Sinisilmät ovat läheistä sukua revontulikaloille (Melanotaeniidae) ja luetaan toisinaan kuuluvaksi samaan heimoon alaheimona Pseudomugilinae.