Mikä Septuaginta on?
Septuaginta
Septuaginta (latinan sanasta "septuāgintā" ’seitsemänkymmentä’, minkä vuoksi siihen usein viitataan roomalaisella, 70:tä tarkoittavalla merkinnällä LXX; koko alkuperäinen nimi , , ”seitsemänkymmenen käännös”) on ensimmäinen tunnettu juutalaisten Heprealaisen Raamatun eli Tanakin kreikankielinen käännös. Myöhemmin Septuagintasta tuli pohja kristinuskon Vanhalle testamentille, kunnes sitä alettiin kääntää suoraan heprealaisesta tekstistä.
Haggada
Haggada eli Haggadah ('heprealaisin kirjaimin' הגדה) – on juutalaisen pääsiäisaterian eli seder-aterian yhteydessä luettava liturginen teksti. Perinteen mukaan se luetaan juutalaisen pääsiäisen kahtena ensimmäisenä iltana diasporassa, Israelissa vain ensimmäisenä iltana. Näin muistellaan Raamatun käskyn mukaisesti juutalaisten pääsyä vapaaksi Egyptin orjuudesta. Helluntai
Helluntaipäivä on seitsemäs sunnuntai pääsiäisestä, joka taas määräytyy vanhojen pääsiäissääntöjen mukaan. Joissakin maissa helluntai on kaksipäiväinen juhla. Helluntai sijoittuu esimerkiksi Suomessa ja Ruotsissa kalenteriin 2010-luvulla näin: Kristityt viettävät helluntaita Pyhän Hengen vuodattamisen ja kristillisen kirkon perustamisen muistoksi, jotka Raamatun mukaan tapahtuivat juutalaisten helluntaipäivänä, kymmenen päivää Kristuksen taivaaseen­astumisen jälkeen. Apokryfiset kirjat
Vanhan testamentin apokryfikirjoja, jotka katolinen kirkko ja ortodoksinen kirkko ovat hyväksyneet deuterokanonisiksi, ovat seuraavat. Ne sisältyvät myös apokryfisten kirjojen osastoon Lutherin Raamatussa ja sen mukaisesti muun muassa niissä suomenkielisissä painoksissa, joissa ne ovat mukana, sekä myös englanninkieliseen King James Bibleen.Seuraavat kirjat on Vulgata Clementinassa sijoitettu erilliseksi liitteeksi. Ne sisältyvät myös King James Bibleen, mutta Lutherin Raamatussa näistä on mukana vain Manassen rukous. Ortodoksisessa Raamatussa Kreikkalainen Esran kirja on nimellä Ensimmäinen Esran kirja. Lisäksi kirkko lukee kanoniseksi manassen rukouksen (osana Oodien kirjaa).Ortodoksinen kirkko käyttää katolisten deuterokanonisten kirjojen lisäksi myös seuraavia Septuagintaan kuuluvia kirjoja:Muutamat kirkkokunnat lukevat tai ovat lukeneet Raamattuun kuuluviksi myös seuraavat kirjat. Näitä ei ole Vulgatassa, Septuagintassa eikä Lutherin Raamatussa tai esimerkiksi King James Biblessä.Lisäksi Vanhan testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen kuuluu joukko juutalaisia uskonnollisia kirjoituksia, joita rabbiininen juutalaisuus ei lue heprealaiseen raamattuun kuuluvaksi eikä mikään kirkkokunta Raamattuun kuuluvaksi.Ilmestyskirjallisuutta: Raamattu
Kuuluisimmat raamatunkäännökset ovat kreikankielinen "Septuaginta" (Vanha testamentti), latinankielinen "Versio Vulgata", Lutherin saksankielinen käännös vuodelta 1534 sekä englanninkielinen "King James Bible" vuodelta 1611. Ruotsiksi Uusi testamentti käännettiin vuonna 1526, koko Raamattu 1541, ja uudet käännökset 1917 ja 2000. Satya Yuga
Satya Yuga (Devanagari: सत्य युग), myös Sat Yuga, Krta Yuga ja Krita Yuga, on "Totuuden Yuga" hindulaisuuteen liittyvä aikakausi, jolloin jumalat hallitsevat ihmistä, ja jokainen ilmentymä tai teko on lähellä puhdasta aatetta ja ihmiskunnan sisäinen hyvyys hallitsee korkeimpana. Sitä viitataan joskus "Kultaiseksi ajaksi". Kreikkalainen Esran kirja
Septuagintassa Kreikkalaisen Esran kirjan nimenä on "Ensimmäinen Esran kirja" (), kun taas Heprealainen Esran kirja ja Nehemian kirja yhdessä muodostavat kirjan nimeltä "Toinen Esran kirja" (). Kristillinen opetus
Kristillinen opetus () on kirkkoisä Augustinuksen kirjoittama kristillinen teologinen teos. Se kuvaa, kuinka Raamattua tulee tulkita ja opettaa. Samalla Augustinus käsittelee laajalti muun muassa eksegetiikan periaatteita ja retoriikkaa. Teosta on pidetty ensimmäisenä antiikin "pakanallisen" retoriikan sovelluksena kristilliseen käyttöön. Benedictus XVI
Vatikaani julkaisi 7. heinäkuuta 2007 Benedictus XVI:n omasta aloitteestaan ("motu proprio") kirjoittaman apostolisen kirjeen Summorum Pontificum, joka helpotti niin sanotun tridentiinisen messun viettämistä pappien niin halutessa tai seurakuntalaisten sitä toivoessa. Tämä messu edelsi Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen (1962–1965) jälkeen yksinkertaistettua ja osittain tai kokonaan kansankieliseksi muutettua messuriitusta. Ennen uudistusta tällaisen vanhamuotoisen liturgian julkinen viettäminen oli sallittua vain paikallisen piispan luvalla. Myös esimerkiksi vanhamuotoinen kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautajaisliturgia hyväksyttiin vaihtoehdoksi uudemmille liturgian muodoille. Paavi korosti apostolisessa kirjeessään kahta seikkaa: ensinnäkin hän vahvisti, ettei vanhamuotoisen liturgian viettäminen koskaan ollut ollut lainsäädännöllisesti kielletty. Toisaalta hän painotti, että roomalainen riitus on edelleenkin yksi riitus, jossa nyt vain rinnakkain elää kaksi muotoa: kirkolliskokouksen jälkeen käyttöön otettu ns. tavallinen muoto ("ordinary form") ja aikaisemmin yleisesti käytössä ollut erityinen muoto ("extraordinary form"). Ne molemmat ovat täydellinen ilmaus yhdestä katolisesta uskosta (rukouksen laki on uskon laki, "lex orandi - lex credendi"). Lisäksi paavi toivoi, että kirkon perinteisesti pyhänä pitämää liturgiaa arvostettaisiin ja kunnioitettaisiin edelleen. Päätös oli joidenkin juutalaisjärjestöjen tuomitsema, koska vanhassa riituksessa oli juutalaisia loukkaavaksi mielletty osa. Septimania
Septimania tai Septimanie oli muinainen alue, joka sijaitsi nykyisen Ranskan kaakkoisosassa, Garonnen ja Rhônen välimaastossa, Pyreneiden ja Cévennes-vuoristojen välissä. Keisari Augustuksen aikana sen asuttivat seitsemännen legioonan ("Septimani") veteraanit. Alue lienee saanut nimensä veteraanien mukaan, ja nimi säilyi varhaiskeskiajalle saakka. Septimania oli Espanjan visigoottien valtakunnan viimeinen alue Galliassa sen jälkeen kun Klodvig oli ajanut suurimman osan visigooteista pois frankkien valtakunnasta. Tuohon aikaan Septimaniassa oli seitsemän kaupunkia tai hiippakuntaa: Narbonne, Nîmes, Béziers, Maguelonne, Lodêve, Agde ja Uzès (sittemmin Carcassonne). Se vastasi siis suurinta osaa nykyisestä Languedocista. Kun Kaarle Martell oli karkottanut maurit sieltä vuonna 732, miehittivät frankit Septimanian kokonaan vuoteen 768 mennessä. Karolingien aikana Septimaniasta tuli osa Akvitanian kuningaskuntaa, mutta 817 siitä tuli oma herttuakuntansa. Septimania menetti itsenäisen alueen asemansa 800-luvun kuluessa, kun se joutui Toulousen kreivien haltuun. Seitsentoistakulmio
Seitsentoistakulmio, 17-kulmio eli heptadekagoni on geometriassa 17-sivuinen monikulmio. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Filon Aleksandrialainen edusti keskiplatonismia, joka sai vaikutteita stoalaisuudesta ja pythagoralaisuudesta. Hänet tunnetaan erityisesti "Septuagintan" eli kreikankielisen Vanhan testamentin allegorisista tulkinnoista. Athenaioksen teos "Deipnosofistai" esittelee kirjoittajansa monipuolista oppineisuutta ja on merkittävä lähde muun muassa ajan ruokakulttuuriin sekä keski- ja uuteen komediaan. Plotinos oli myöhemmän keisariajan merkittävimpiä filosofeja. Hän muunsi Platonin ajatukset uudeksi oppisuunnaksi, jota kutsutaan uusplatonismiksi. Plotinoksen teos "Enneadit" vaikutti laajalti eurooppalaiseen ajatteluun 1600-luvulle saakka. 200-luvulla elänyt Diogenes Laertios kirjoitti teoksen "Merkittävien filosofien elämät ja opit", joka on merkittävä antiikin filosofian lähdeteos. Kolmas makkabilaiskirja
Vanhoista Septuagintan käsikirjoituksista se on ollut mukana vain Codex Alexandrinuksessa. Kirja ei sisälly latinalaiseen Vulgata-käännökseen.. Sitä ei ole myöskään Lutherin Raamatussa eikä suomenkielisissä Raamatuissa edes niissä painoksissa, joissa Vanhan testamentin apokryfikirjatkin ovat mukana. Setukaiset
Toisin kuin virolaisten valtaosa, setukaiset ovat ortodokseja. He ovat yleensä hyvin uskonnollisia, ja perinteisesti joka kodissa on ollut ikoninurkka eli "pühäsenulk". Jokaisessa kylässä taas on pieni kappeli eli "tsässön". Kappelit on yleensä suljettu, mutta kylän vanhin avaa ne pyhien vieton yhteydessä. Pyhäpäivinä keräännytään kirkkoon jumalanpalvelukseen, jossa kunnioitetaan esivanhempien sieluja. Jumalanpalveluksen jälkeen kappeli kierretään ympäri kulkueessa. Kiertämisen jälkeen hautojen luona aterioidaan, minkä jälkeen osa ruuasta saatetaan jättää kuolleiden sieluille.
Setukaisten eepos "Peko" on ilmestynyt 1995 Suomessa Snellman-instituutin kustantamana. Se on ilmestynyt suomeksi 2006 nimellä "Pekko", ja sen on suomentanut Seppo Suhonen. Suomennoksen on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Peko oli setukaisten hedelmällisyyden jumala, ja se kuvataan usein puupatsaaksi tai suureksi kynttiläksi. Sitä säilytettiin viljahinkalossa, ja sitä oli tapana palvoa kylvö- ja sadonkorjuuaikaan. Setukaiset pitävät vuosittain 1. elokuuta "Seto kuningriigi päiv"-nimisen tapahtuman, jossa valitaan setukaisten kuningas, Pekon sijainen eli "sootska". Sootska valitaan demokraattisesti siten, että kunkin ehdokkaan kannattajat tekevät hänen taaksensa jonon ja pisimmän jonon taakseen kerännyt voittaa. Myös suomalaisessa kansanperinteessä tunnetaan Pekoa muistuttava ohran jumala Pekko. Jumalanpalvelus
Suurin osa kristikunnasta kokoontuu jumalanpalvelukseen sunnuntaisin, mutta esimerkiksi Seitsemännen päivän adventistit kokoontuvat lauantaisin. Sunnuntai on kristinuskossa Jeesuksen ylösnousemuksen päivä, viikon ensimmäinen päivä ja sapatin jälkeinen päivä. Nykyään käytössä olevan viikkojärjestyksen mukaan maanantai on viikon ensimmäinen päivä, mutta tämä on varsin myöhään tehty muutos (v.1973 muutettu). Aikaisemmin sunnuntai oli viikon ensimmäinen päivä ja tämä käytäntö on ollut voimassa koko ajan Suomen ortodoksisessa kirkossa. Evankelis-luterilainen kirkko ja ortodoksinen kirkko järjestävät seurakunnissaan pääjumalanpalveluksen jossain seurakunnan kirkossa sunnuntaina kello 10. Seurakunnan pääjumalanpalvelus, josta kirkkojärjestys käyttää nimeä päiväjumalanpalvelus (KJ 2:2), voidaan pitää messun, sanajumalanpalveluksen, perhemessun, perhejumalanpalveluksen, konfirmaatiomessun tai kirkkovuoden juhla-ajan erityisjumalanpalveluksen kaavan mukaan. Päiväjumalanpalvelus pidetään seurakunnan kirkossa sunnuntaisin ja kirkollisina juhlapäivinä. Jos kirkkoja on useita, kirkkoneuvosto tai seurakuntaneuvosto päättää, missä kirkossa tai kirkoissa jumalanpalvelus kulloinkin pidetään. Jumalanpalvelus voidaan pitää myös muualla kuin kirkossa. Päiväjumalanpalvelus aloitetaan yleensä kello 10. Perustellusta syystä jumalanpalvelusaika voidaan muuttaa kirkkovaltuuston tai seurakuntaneuvoston päätöksellä, jonka tuomiokapituli vahvistaa. (KJ 3:2) Uusi testamentti
Varhaisissa seurakunnissa luettiin Tanakin – tai hieman laajemman Septuagintan – ohella myös tunnettujen kristittyjen opettajien kirjeitä ja kirjoja. Varhaiskristillisyys ei ollut yhtenäinen liike, ja eri tulkintojen kannattajien välillä oli ristiriitoja. Vasta toisella vuosisadalla kirkon linja haluttiin yhtenäistää, mihin antoi lisäpontta erityisesti ”harhaopettaja” Markion. Kreikkalainen Esran kirja
Kirja on suurelta osin saman sisältöinen kuin Heprealainen Esran kirja, joka kuuluu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin ja jonka myös kaikki kristilliset kirkkokunnat lukevat Raamatun kaanoniin kuuluvaksi. Kuitenkin jo Septuagintassa Heprealainen ja Kreikkalainen Esran kirja esiintyivät kahtena eri kirjana. Augustinus
Augustinus on läntisen kolminaisuusopin muotoilija. Hän käyttää kolminaisuusopin selventämisessä mallina ihmissielua. Isä, kaiken olemisen lähde, vastaa ihmisen muistia, Poika ihmisen aktiivista ajattelua ja kommunikaatiota ja Pyhä Henki ihmisen tahtoa ja rakkautta. Samoin kuin ihminen ilmaisee itsensä ajatustensa ja sanojensa kautta, Isä ilmaisee itsensä Sanansa, Kristuksen kautta. Ja samoin kuin ihminen tahtoo ja rakastaa sitä, mitä hän ajattelee, Pyhä Henki yhdistää Isän ja Pojan toisiinsa. Suhteessa luomakuntaan Pyhä Henki on se Kolminaisuuden persoonista, joka synnyttää ihmisissä rakkauden Jumalaan yhdistäen heidät näin Isään ja Poikaan. Augustinuksen mukaan Pyhä Henki lähteekin sekä Isästä että Pojasta. Augustinuksen käsitys siitä, että Henki lähtee myös Pojasta on merkittävimpiä läntisten kirkkokuntien ja ortodoksisen kirkon välisiä ekumeenisia ongelmia. Tämä käsitys on päätynyt myös ns. "filioque" (lat. "ja pojasta") -lisäykseksi lännen kirkkojen uskontunnustuksiin. Lestadiolaisuus
Lestadiolaisuus on opillisesti, kulttuurillisesti ja historiallisesti luterilaisuuden sisäinen herätysliike. Lisäksi useimmat Euroopan lestadiolaiset kuuluvat evankelis-luterilaiseen kirkkoon, mutta Amerikassa ja Afrikassa lestadiolaisilla on omat kirkot. Myös muun muassa ortodoksiseen kirkkoon kuuluu pieni osa lestadiolaisista. Lestadiolaiset liikkeet pitävät Suomessa evankelis-luterilaisen kirkon alaisia rippikouluja ja ovat sitoutuneet opettamaan rippikouluissaan Raamatun mukaisesti apunaan muun muassa Lutherin Vähä katekismus. Nuoret tunnustautuvat konfirmaatiossaan Raamatun oppiin jota selitetään Vähä katekismuksessa. Lestadiolaisuuden haaroihin kuuluvat papit ovat tunnustaneet opikseen Raamatun jota on selitetty luterilaisissa tunnustuskirjoissa, ja sitoutuneet Raamatun mukaiseen elämään ja toimintaan. Septenaari
Septenaari () eli heptapodia (, ”seitsenjalkainen”) on runomittojen tyyppi, jossa säe koostuu seitsemästä runojalasta ja ylimääräisestä tavusta (hyperkataleksis). Nimitykset ovat peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta ja roomalaisesta runoudesta. Mitta tunnetaan yleisimmin latinalaisperäisellä nimellään. Sonetti
Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä ("oktaavi") ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä ("sekstetti"). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana. Sirakin kirja
Kirja tunnettiin pitkään vain kreikankielisistä käännöksistä, joista tärkein sisältyy Septuagintaan. Sen hepreankielisen tekstin tunsi vielä 400-luvulla kirkkoisä Hieronymus, ja siihen on viittauksia myös rabbiinisessa kirjallisuudessa, mutta se joutui myöhemmin kadoksiin. Osia siitä löydettiin vasta 1890-luvulla Kairosta erään synagogan umpeen muuratusta varastohuoneesta. Niitä epäiltiin pitkään käännöksiksi kreikankielisistä teksteistä, kunnes myös Kuolleenmeren kääröjen joukosta ja Masadasta löydettiin heprealaisten tekstien katkelmia. Nykyisin tunnetut katkelmat käsittävät 68 % kreikankielisen Sirakin kirjan tekstistä. Manassen rukous
Manassen rukous () on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva lyhyt, vain 15 jaetta käsittävä kirjoitus, joka esittää olevansa Juudan kuninkaan Manassen rukous. Se on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Kirja ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin. Septuaginta
Resensioiden lisäksi Heprealaisesta Raamatusta tehtiin ajanlaskun vaihteen jälkeen muitakin käännöksiä. Yksi syy uusien käännösten ilmestymiselle oli tarve tehdä käännös joka vastaisi paremmin alkuperäistä heprealaista tekstiä kuin Septuagintaa. Näistä käännöksistä tunnetuimpia ovat Akvila, Symmakhos ja Theodotion. Aiemmin mainitussa "Heksaplassa" oli nämä kolme käännöstä, kukin omalla palstallaan. Kolme muuta Heksaplan palstaa olivat heprealainen teksti, heprealainen teksti kreikkalaisin kirjaimin translitteroituna sekä Septuagintan teksti. "Heksaplan" Septuaginta-palstalle Origenes oli merkinnyt ne Septuagintan kohdat, jotka puuttuivat heprealaisesta tekstistä sekä täydentänyt kohdat jotka olivat heprealaisessa tekstissä, mutta puuttuivat Septuagintasta. Mietiskely
Kristinuskossa mietiskelyllä viitataan avoimeen mieleen, joka on suunnattu tietoisuuteen Jumalasta elävänä todellisuutena. Tämä vastaa jossain mielessä sitä, mitä itämaisissa uskonnoissa kutsutaan samadhiksi. Meditaatiolla toisaalta viitattiin useiden vuosisatojen ajan "lectio divinan" kaltaisiin kognitiivisiin harjoituksiin. "Lectio divina" on benediktiiniläinen perinne, jossa luetaan pyhiä kirjoituksia, meditoidaan ja rukoillaan tavoitteena parantaa henkilön ja Jumalan välistä kommunikaatiota sekä pyhien kirjoituksien tuntemusta. Seitsenkymmenet (mormonismi)
Seitsenkymmenet (engl. "Seventies") on eräs myöhempien aikojen pyhien liikkeen pappeuden Melkisedekin pappeuden viroista. Seitsenkymmenet muodostavat tärkeän osan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon hierarkiasta. Siinä osa seitsenkymmenistä toimii apostolien apulaisina kirkon yleisauktoriteetteina. Heillä on siis virkatehtäviä, jotka koskevat koko maailmanlaajuisen MAP-kirkon hallintoa ja hengellistä johtamista. Seitsenkymmenet on järjestetty kahdeksaksi koorumiksi. Tuomiosunnuntai
Tuomiosunnuntain nimi vaihtelee eri kielissä ja kirkkokunnissa. Katolisessa kirkossa se on "Herramme Jeesuksen Kristuksen, maailman­kaikkeuden kuninkaan juhla" tai lyhemmin "Kristuksen kuninkuuden sunnuntai".. Saksan luterilaisessa kirkossa kirkkovuoden viimeinen sunnuntai on "ikuisuuden sunnuntai" (), kun taas viimeiseen tuomioon viittaava tuomio­sunnuntai on useimmista muista kirkko­kunnista poiketen kaksi viikkoa aikaisemmin. Suomen evankelis­luterilaisessa kirkossa kirkko­vuoden viimeinen sunnuntai on Ruotsin mallin mukaan 'tuomiosunnuntai', , joskin rinnakkais­nimenä on nykyisin käytössä myös "Kristuksen kuninkuuden sunnuntai". Virossa sama päivä on "surnutepüha", ja se on omistettu kuolleiden muistolle. Uusi testamentti
Uusi testamentti sisältää 27 kirjaa. Sen evankeliumeissa (kreikaksi "euangelion", suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) keskitytään Jeesuksen opetuksiin, elämään, kuolemaan ja ylösnousemukseen. Evankeliumien lisäksi Uusi testamentti sisältää ensimmäisen kristillisen historiateoksen, kolmetoista apostoli Paavalin kirjoittamaa kirjettä, kahdeksan niin sanottua yleistä kirjettä sekä yhden apokalypsin eli ilmestyksen. Tridentiininen messu
Katoliseen kirkkoon jäi kuitenkin monia, jotka pitivät "vanhaa" messua parempana, hengellisempänä ja puhuttelevampana. Heidän toivomuksestaan tridentiinistä liturgiaa saatiin viettää, mikäli hiippakunnan piispa sen salli. 7. heinäkuuta 2007 paavi Benedictus XVI antoi motu proprion "Summorum Pontificum", jossa hän vahvisti tridentiinisen messun asemaa. Hän vahvisti messukaavan aseman erityismessuna, ja totesi sen ja uuden kansankielisen messukaavan "saman roomalaisen riitin kahdeksi eri ilmenemismuodoksi". Hän myös korosti, ettei tridentiisen messun viettoa ollut kirkossa koskaan kielletty. Hän ilmoitti myös, että sitä tulee viettää, mikäli seurakuntalaiset sitä pyytävät ja pappi suostuu. Tridentiinen messu ei kuitenkaan saa syrjäyttää uudistetun messun asemaa seurakunnan päämessuna. Kreikkalainen Esran kirja
Useimmissa ortodoksisessa kirkoissa Kreikkalaisen Esran kirjan nimenä on slaavilaisen Raamatun mukaisesti "Toinen Esran kirja", Suomen ortodoksisessa kirkossa kuitenkin Septuagintan mukaisesti "Ensimmäinen Esran kirja". Simeon (Luukkaan evankeliumi)
Raamatussa annetaan ymmärtää, että Simeon oli hyvin vanha tavatessaan Jeesuksen. Erään perimätiedon mukaan hän olisi ollut tuolloin 112-vuotias. Ortodoksisen kirkon piirissä tunnetaan kuitenkin myös legenda, jonka mukaan hän olisi ollut yksi niistä 72 juutalaisesta oppineesta, jotka Egyptin kuningas Ptolemaios II:n toimeksiannosta laativat Vanhan testamentin kreikankielisen käännöksen, Septuagintan. Kääntäessään Jesajan kirjan 7. luvun 14. jaetta ("Katso, neitsyt tulee raskaaksi") hän epäili lukemaansa tekstiä virheelliseksi ja aikoi korjata sanan "neitsyt" sanalla "nainen" (, mutta tällöin enkeli ilmoitti hänelle, että hän itse tulisi vielä näkemään neitsyestä syntyneen Messiaan. Tämä kuitenkin edellyttäisi, että hän olisi, ilmeisesti jumalallisen ihmeen vaikutuksesta, elänyt poikkeuksellisen pitkään, yli 200 vuotiaaksi tai legendan erään version mukaan jopa 360-vuotiaaksi. Raamattu
Raamattu (), aiemmin Pyhä Raamattu ja Biblia, on kristinuskon ja juutalaisuuden (Vanha Testamentti) pyhä kirja, kaanon eli ohjeellinen tekstikokoelma. ”Alkuperäistä” Raamattua yhtenäisenä kirjakokoelmana ei ole olemassa, vaan alussa oli suuri määrä erilaisia tekstejä, jotka ovat kehittyneet itsenäisesti ja myöhemmin kanonisoitiin eli liitettiin osaksi Raamattua.
Kristittyjen käyttämä Raamattu jakaantuu Vanhaan testamenttiin ja Uuteen testamenttiin. Se pohjautuu varhaisempaan juutalaisuuden käyttämään heprealaiseen Raamattuun eli Tanakiin, joka kristinuskon käyttämästä Raamatusta poiketen ei sisällä Uutta testamenttia eikä apokryfisiä kirjoja. Katolinen kirkko
Kirkko opettaa, että Kristus on asettanut uuden liiton seitsemäksi sakramentiksi kasteen, vahvistuksen, eukaristian, parannuksen, sairaanvoitelun, vihkimyksen ja avioliiton. Nämä sakramentit koskettavat kristityn tärkeitä elämänvaiheita; ne synnyttävät, antavat kasvun, parantumisen ja lähetystehtävän. Nämä sakramentit muodostavat elimellisen kokonaisuuden, jossa eukaristian sakramentilla eli ehtoollisella on erityisasema sakramenttien sakramenttina. Uuden testamentin kaanon
Varhaiset kristityt pitivät juutalaisten pyhiä kirjoituksia ohjeellisina. Kristityt käyttivät erityisesti heprealaisen Raamatun, Tanakin, kreikankielistä käännöstä Septuagintaa. Se kulki yksinkertaisesti nimellä ”kirjoitukset” (kreikaksi "grammata") eli Raamattu. Vähitellen Tanakin rinnalle syntyi kristittyjen laatimia kirjoja. Toisella vuosisadalla näitä kirjoja ryhdyttiin kokoamaan nimen ”Uusi testamentti” alle, vaikkakin tuolloin ei ollut yksimielisyyttä mitkä kirjat hyväksyttiin ohjeellisiksi. Shmita
Shmita () on juutalaisuuden Tooran määräämä seitsemän vuoden välein toistuva sapattivuosi, jota nykyaikainen ortodoksijuutalaisuus seuraa. Shmitan tärkeimmät määräykset ovat että "Israelin maiden" pitää jäädä viljelemättä ja vuoden lopussa velat annetaan anteeksi. Shmita toistuu juutalaisessa kalenterissa vuosina: 1951 (5712), 1958 (5719), 1965 (5726), 1972 (5733), 1979 (5740), 1986 (5747), 1993 (5754), 2000 (5761) ja 2007 (5768). Septuagesima
Aika septuagesimasta laskiaistiistaihin muodostaa kirkkovuodessa joulun jälkeisestä ajasta paastonaikaan johtavan siirtymäajan, jota on myös sanottu "esipaaston" ajaksi. Septuaginta
Myöhemmän perimätiedon tarkoitus on ollut vahvistaa Septuagintan asemaa ja auktoriteettia. Tarina seitsemästäkymmenestä ihmeellisen taitavasta kääntäjästä ja Egyptin kuninkaan määräyksestä ovat keksittyjä. Perimätiedossa on kuitenkin myös hivenen totuutta, sillä todennäköisesti Septuaginta on käännetty juuri Egyptin Aleksandriassa. Lisäksi Pentateukin eli Tooran käännös lienee syntynyt kolmannen vuosisadan eaa. keskivaiheilla. Muiden kirjojen käännökset ovat syntyneet kahden seuraavan vuosisadan aikana. Heprealaisesta Raamatusta käännettyjen kirjojen lisäksi mukaan on otettu myös alun perin kreikaksi kirjoitettuja kirjoja, joista käytetään nimitystä Vanhan testamentin apokryfikirjat tai deuterokanoniset kirjat. Sedevakantismi
Sedevakantismi tai sedevacantismi (latinan sanoista "sedes" ’istuin’ ja "vacans" ’vapaa’) on yhteisnimike ajatussuunnille, jotka katsovat, että roomalaiskatolisen kirkon Pyhä istuin on tyhjänä ja että kirkko näin ollen on ilman paavia. Sedevakantismin juuret juontavat Vatikaanin 2. konsiiliin ja sitä seuranneisiin tapahtumiin, sillä se katsoo kirkon silloin jättäneen puhtaan opin ja tradition. Neljäs makkabilaiskirja
Neljäs makkabilaiskirja (myös "Neljäs makkabealaiskirja"; , ”Makkabilaiskirja IV - liite”) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on ollut mukana joissakin Septuagintan käsikirjoituksissa ja joidenkin ortodoksisten kirkkojen käytössä. Nykyisin se on Septuagintan liitteenä, eikä mikään kirkkokunta lue sitä Raamatun kaanoniin kuuluvaksi. Kirjasta on vanhalla ajalla käytetty myös nimiä "Järjen itse­valtiudesta" tai "Kirja järjen täydellisestä herruudesta". Herran enkeli
"Catholic Encyclopedia -tietosanakirjassa" (1907) Hugh Pope kirjoittaa: "Varhaiset kirkkoisät, sivuuttaen Septuagintan tekstin kirjaimen, välittivät, että Jumala itse ilmestyi lain antajana Moosekselle. Ei ollut epäluonnollista, että Tertullianus [...] näki sellaiset ilmestykset siinä valossa, että ne ennakoivat inkarnaatiota, ja useimmat itäiset kirkkoisät seurasivat samaa ajatuslinjaa." Pope lainaa Theodoretin näkemystä, että tämä enkeli oli luultavasti Kristus, "Ainoasyntyinen Poika, suuren neuvoantajan enkeli", ja latinalaisten kirkkoisien Hieronymuksen, Augustinuksen ja Gregorius Suuren näkemystä, joka on vastakkainen Theodoretille, että se ei ollut enempää kuin enkeli. Tämän näkemyksen, hän sanoo, "oli tarkoitus elää Kirkossa, ja skolastikot tekivät siitä järjestelmän". Tueksi tälle näkemykselleen hän lainaa Augustinusta, joka julisti, että "enkeli on oikein nimetty enkeliksi, jos me tarkastelemme häntä itseään, mutta on yhtä oikein sanoa häntä "Herraksi", koska Jumala asuu hänessä." Pope osoittaa kuitenkin, että päinvastainen näkemys oli myös hyväksytty Katolisen Kirkon sisällä. Sanctus
Sanctus () on messun osa ja keskeinen kristillinen hymni. Sanctus lauletaan eukaristisen rukouksen keskellä heti prefaatiorukouksen jälkeen. Hymnin latinankielinen teksti, joka on otettu Jesajan kirjasta (6:3) missä profeetta kuvaa näkyään Jumalan enkelien ympäröimästä valtaistuimesta. Joskus hymnin loppuosa, Benedictus katsotaan omaksi hymnikseen. Tertullianus
Tertullianus oli latinankielisen lännen kirkon ensimmäisiä suuria kirjoittajia, ja hänet tunnetaan ”latinalaisen kirkon isänä”. Hän toi termin pyhä kolminaisuus (latinan "trinitas") kristilliseen sanastoon, ja esitteli siihen liittyvän ajatuksen kolmesta persoonasta, mutta yhdestä olemuksesta (latinan "tres personae, una substantia", kreikan "treis hypostases, homoousios"). Toisaalta hän kuitenkin jätti katolisen kirkon myöhemmässä iässä ja liittyi montanolaisuuteen. Siksi häntä ei koskaan julistettu pyhimykseksi katolisessa kirkossa. Septuagesima
Nimi septuagesima on latinalainen järjestyslukusana, joka tarkoittaa seitsemäskymmenes. Kahdesta seuraavasta sunnuntaista on käytetty latinalaisia nimiä sexagesima (=kuudeskymmenes, Suomessa nimi on kirjoitettu myös "seksagesima") ja quinquagesima (=viideskymmenes, sama kuin laskiaissunnuntai). Nimi quinquagesima johtuu siitä, että tämä päivä on 49. päivä ennen pääsiäistä (tai 50:s, jos pääsiäispäivä lasketaan mukaan.) Tämän vuoksi jo keskiajalla on analogisesti, tarkoin laskematta päiviä, annettu kahdelle edelliselle sunnuntaille nimet sexagesima (=60:s), ja septuagesima (70:s), vaikka ne itse asiassa ovat 56. ja 63. päivä ennen pääsiäistä. Toisaalta nimeä on selitetty myös niin, että se viittaisi juutalaisten 70 vuotta kestäneeseen Baabelin vankeuteen, jonka päättymistä olisi pidetty Jeesuksen ylösnousemukseen verrattavana vapautuksena. Seitsenkymmenet (mormonismi)
Seitsenkymmenten virkaa on selitetty Oppi ja liitot -teoksen luvussa 107. Sen mukaan. "Seitsemänkymmentä ovat myös kutsutut saarnaamaan evankeliumia ja olemaan erityisiä todistajia pakanoille ja kaikessa maailmassa, ja täten heidän kutsumuksensa velvollisuudet poikkeavat muiden kirkon virkamiesten velvollisuuksista." (107:25). Edelleen: "Ne seitsemänkymmentä toimikoot Herran nimessä, niiden kahdentoista eli matkustavan korkean neuvoston ohjauksen alaisina, rakentaen kirkkoa ja ohjaten kaikkia sen asioita kaikkien kansojen keskuudessa, ensin pakanain ja sitten juutalaisten." (107:37) Virallisesti seitsenkymmenet ovat siis "Jeesuksen Kristuksen erityisiä todistajia" ja "kirkon matkustavia julistajia". Seitsenkymmenten viran raamatullisena esikuvana pidetään niitä seitsemääkymmentä opetuslasta, jotka Jeesus lähetti matkaan Luukkaan evankeliumin 10:1-2 mukaan. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Jumalanpalvelus on tärkein tapahtuma yksityiselle jäsenelle tai perheelle. Jumalanpalvelus eli sakramenttikokous pidetään sunnuntaisin kappelissa, ja sen kesto on noin 60 minuuttia. Ulkopuoliset voivat osallistua siihen. Sakramenttikokous kuuluu koko perheelle, joten lapsetkin osallistuvat siihen. Seurakunnan jäseniltä odotetaan osallistumista kokouksiin. Helluntai
Alkuperältään ja ajankohdaltaan helluntai liittyy myös juutalaisten šavuot-juhlaan eli viikkojuhlaan, jota vietetään seitsemän viikkoa juutalaisten pääsiäisen eli pesahin jälkeen toisaalta sadonkorjuujuhlana, toisaalta Siinailla tapahtuneen lain antamisen muisto­juhlana.. Uudessa testamentissa tästä juhlasta käytetään nimitystä helluntai. Jumalanpalvelus
Jumalanpalvelus on Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkossa viikon tärkein tapahtuma yksityiselle jäsenelle tai perheelle. Jumalanpalvelus, jota kutsutaan myös nimellä sakramenttikokous, pidetään sunnuntaisin kappelissa, ja sen kesto on 60 minuuttia. Ulkopuoliset voivat osallistua siihen. Sakramenttikokous kuuluu koko perheelle, joten lapsetkin pääsevät sinne. Seurakunnan jäseniltä odotetaan osallistumista kokouksiin. Koinee
Koineen tutkimuksessa on käytetty lukuisia ja osittain epäluotettavia lähteitä. Merkittävimpiä ovat olleet jälkiklassiselta kaudelta säilyneet kirjoitukset ja papyrukset. Toinen merkittävä joukko lähteitä ovat Vanhan ja Uuden testamentin alkutekstit. Vanhan testamentin kreikankielinen versio "Septuaginta" oli käännetty koineelle ja Uusi testamentti oli puolestaan kirjoitettu alun perin suoraan koineeksi. Testamenttien opetukset oli tarkoitettu tavallisille ihmisille ja siksi ne kirjoitettiin aikakauden käytetyimmällä kielellä. Muista kuin Raamatun kirjoittajista tunnettuja koineen käyttäjiä olivat muun muassa historioitsija Polybios (n. 203–120 eaa.), filosofi ja elämäkertakirjailija Plutarkhos (n. 45–125) sekä stoalainen filosofi Epiktetos (n. 55–135). Barukin kirja
Barukin kirja (aiemmin "Baarukin kirja"; ) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin. Aldus Manutius
Vuonna 1508 Manutius julkaisi sarjan pienempiä kreikkalaisia puhujia. Vuonna 1509 ilmestyivät Plutarkhoksen pienemmät teokset, ja vuonna 1513 Platonin teokset. Pindaros, Hesykhios Miletoslainen ja Athenaios seurasivat vuonna 1514. Elämänsä lopulla Manutius oli aloittanut ensimmäisen painetun "Septuagintan" työstämisen; se julkaistiin postuumisti vuonna 1518. Toinen makkabilaiskirja
Toinen makkabilaiskirja (myös "Toinen makkabealaiskirja", ) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin. Saarnaajan kirja
Uudessa testamentissa on joitakin selviä viittauksia Saarnaajan kirjaan. Roomalaiskirjeen jae 8:20 on tunnetuin lainaus: "Kaiken luodun on täytynyt taipua katoavaisuuden alaisuuteen, ei omasta tahdostaan, vaan hänen, joka sen on alistanut", jossa "turhuus" esitetään kreikan kielen sanalla, jota Septuagintassa vastaa Saarnaajan käyttämä "hebel". Herran enkeli
Esimerkkejä heprean termin מַלְאַךְ יְהוָה käytöstä löytyy seuraavista jakeista:Kreikankielinen käännös Vanhasta testamentista, joka tunnetaan nimellä Septuaginta kääntää heprean lauseen מַלְאַךְ יְהוָה kuin ἄγγελος Κυρίου, "angel of the Lord" tai ὁ ἄγγελος Κυρίου, "the angel of the Lord". On ajateltu, että Septuaginta-ramaatunkäännöksessä niin on tehty vapaasti: "Koska heprean idiomi ei voi tarkoittaa mitään muuta kuin 'Jumalan enkeli', Septuaginta kääntää sen artikkelin kanssa tai ilman artikkelia." Tridentiininen messu
Tridentiininen messu jakautuu kahteen pääosaan: opetettavien eli katekumeenien liturgiaan ja uskovien liturgiaan; Suomen luterilaisen kirkon nykyisessä jumalanpalveluskaavassa näiden osien nimet ovat sanaosa ja ehtoollisen vietto. Lisäksi messuun kuuluu johdanto-osa ja lyhyt päätös.Pappi ja messupalvelijat resitoivat tämän jälkeen muutamia anteeksiantamuksesta puhuvia raamantunjakeita. Tämän jälkeen pappi lausuu: ""Oremus"" ("Rukoilkaamme"), astuu hiljaisuuden vallitessa alttarille ja rukoilee hiljaisesti: "että saisimme puhtain mielin astua kaikkein pyhimpään" (2. Mooseksen kirja 26:33–34). Astuttuaan alttarin ääreen pappi liittää kätensä yhteen ja rukoilee hiljaisesti, että Jumala antaisi hänelle hänen syntinsä anteeksi niiden pyhien esirukousten tähden, joiden reliikit on kätketty alttariin.Tämän osan aikana pappi valmistaa ehtoollisaineet, leivän ja viinin, sekä rukoilee valmistavia rukouksia.Tämä on tridentiinisen messun ydinosa. Siinä tapahtuu katolisen teologian mukaan ehtoollisaineiden eli hostian ja viinin muuttuminen olemuksellisesti Kristuksen ruumiiksi ja vereksi (transsubstantiaatio). Samalla tapahtuu messu-uhri, Kristuksen Golgatalla antama ristinuhri nykyistyy eli tulee uudelleen läsnä olevaksi. Pappi toimii ikään kuin Kristuksen sijaisena uhraten itsensä uudelleen. 
Seurakuntalaiset polvistuvat kaanonin lukemisen ajaksi. Psalmien kirja
Näistä johdannoista ainoastaan 73 esittää kirjoittajaksi Daavidin. Joka tapauksessa on selvää, että psalmit on tallennettu kirjallisesti vasta 500-luvulla eaa., ja koska Daavid hallitsi noin vuonna 1000 eaa., häneltä peräisin olleiden psalmien on täytynyt säilyä suullisessa perimätiedossa vuosisatoja ennen niiden kirjallista tallentamista. Septuagintan versioissa johdannot ovat pidempiä, ja jokaisella psalmilla on johdanto. Septuagintan mukaisten johdantojen esimerkkejä: Psalmi 151
Psalmi 151 () on nimi, joka on annetty lyhyelle psalmille, joka on osana suurinta osaa kreikankielisen Vanhan testamentin eli Septuagintan kopioita, mutta ei kuulu masoreettiseen tekstiin. Sen hepreankielinen versio löydettiin Qumranista Kuolleenmeren kääröjen joukosta 1956, luolasta 11. Pentagrammi
Pentagrammi eli viisikanta on viiden yhtä pitkän janan muodostama tähtimäinen kuvio, joka on vanha ja usein käytetty symboli. Sana "pentagrammi" tulee kreikan sanasta πεντάγραμμον ("pentagrammon"), joka tarkoittaa viittä viivaa. Pelagiolaisuus
Antiikin aikana erityisesti kirkkoisä Augustinus vastusti pelagiolaisuutta muun muassa teoksessaan "Henki ja kirjain". Augustinus painotti Paavalin kirjeitä, varsinkin Roomalaiskirjettä, ja uskon merkitystä tekojen sijaan. Pelagiolaisuus julistettiinkin vuonna 419 Karthagon kirkolliskokouksessa harhaopiksi. Siitä myöhemmin kehittynyt semipelagiolaisuus puolestaan julistettiin harhaopiksi Orangen kirkolliskokouksessa vuonna 529. Sunnuntai
Sunnuntai (lyhenne su tai sunn.) on lauantain ja maanantain väliin jäävä viikonpäivä. Se on nykyään eurooppalaisen SFS-EN 28601-standardin mukaan seitsemäs ja viimeinen viikonpäivä. Ennen vuotta 1973 sunnuntai oli viikon ensimmäinen ja lauantai viimeinen päivä. Tällöin kyseinen muutos toteutettiin Kansainvälisen standardoimis­järjestön (ISO) suosituksesta. Manassen rukous
Manassen rukous ei alkujaan ole itsenäinen kirja, vaan se kuuluu kreikankielisen Septuagintan joihinkin versioihin osana Oodien kirjaa. Kristillisellä kirkolla ei alkujaan ollut selvää käsitystä siitä, oliko se luettava kuuluvaksi Raamatun kaanoniin. Raamatun latinalaisen käännöksen, Vulgatan laatija Hieronymus, ei ilmeisesti tuntenut sitä, mutta keskiaikaisissa Vulgatan käsikirjoituksissa ja varhaisissa painetuissa Raamatuissa se on lisätty Toisen aikakirjan loppuun. Nykyäänkin se on Etiopian kirkon Raamatussa osana Toista aikakirjaa. Koska se ei ollut erillinen kirja, sitä ei erikseen mainittu missään keskiaikaisessa kanonisten tai apokryfisten kirjojen luettelossa. Setukaiset
Setumaa kuului Venäjään, kunnes se vuonna 1920 liitettiin itsenäistyneeseen Viroon ja sen Petserimaan maakuntaan. Itsenäisessä Virossa säädettiin kuusivuotinen oppivelvollisuus. Koulussa opetuskielenä oli viron kirjakieli. Setukaisten kielellä julkaistiin vuosina 1922 ja 1924 kaksi lukemiston nidettä, mutta niitä ei otettu käyttöön setukaisten alueen kouluissa. Ensimmäinen setukaiskongressi järjestettiin vuonna 1922. 1930-luvulla alettiin järjestää setukaisten kesäpäiviä, joissa kiinnitettiin huomiota kansankulttuuriin, vaikkakin niiden päätehtävänä oli sivistyneen kanssakäymisen opettaminen. Ennen toista maailmansotaa setukaisia oli noin 18 500. Juutalaisuus
Yksi keskeisimpiä käskyjä koskee lepopäivää ("šabbat"), joka on viikon seitsemäs päivä. Viikon lasketaan alkavan sunnuntaista, joten seitsemäs päivä on lauantai, samoin kuin oli Suomessakin virallisesti ennen vuonna 1973 käyttöön otettua viikkonumerointijärjestelmää. 200-luvulle tultaessa kristillinen kirkko halusi tehdä selvän eron juutalaisuuteen sekä teologisista että poliittisista syistä, ja kristittyjen lepopäiväksi tuli viikon ensimmäinen päivä, sunnuntai, Kristuksen ylösnousemuksen päivä. Raamatun luomiskertomuksen mukaisesti sapatti alkaa perjantai-iltana auringon laskiessa. Sapatin vietto alkaa puoli tuntia ennen auringon laskua perjantai-iltana ja se päättyy lauantai-iltana kolmen tähden ilmestyttyä taivaalle eli noin puoli tuntia auringonlaskun jälkeen. Napapiirin yläpuolella, missä keskikesällä ja -talvella on mahdotonta havainnoida auringonnousua ja -laskua, noudattaa alueella matkustava uskova juutalainen joko lähimmän juutalaisen seurakunnan tai Jerusalemin aikoja omasta perinteestään riippuen. Sekstantti
Sekstantti on vesi- tai ilma-aluksen astronomisessa navigoinnissa käytettävä optinen laite, jota käytetään määritettäessä aluksen paikka suhteessa taivaankappaleeseen: planeettoihin, tähtiin, aurinkoon tai kuuhun. Apologeticum
Apologeticum (, joskus "Apologeticus") eli "Kristinuskon puolustus" on Tertullianuksen vuonna 197 kirjoittama apologeettinen teos, joka on tarkoitettu kristinuskon puolustukseksi. Sitä voidaan pitää Tertullianuksen pääteoksena. Jeremian kirja
Jeremian kirjan merkittävimmät tekstilähteet ovat hepreankieliset masoreettisen tekstin käsikirjoitukset ja muutamat Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit sekä kreikankieliset Septuagintan käsikirjoitukset. Käsikirjoitusten välillä on merkittäviä eroja. Septuagintan tekstin on laskettu olevan yli 3000 sanaa lyhempi kuin masoreettinen teksti, joka kattaa noin 13% koko kirjasta. Qumranista löydetyt käsikirjoitusfragmentit pitävät osittain yhtä masoreettisen tekstin kanssa ja osittain Septuagintan tekstin kanssa. Lähteiden väliset erot käsittävät lähinnä lyhyitä, muutaman sanan pituisia tekstiosioita, jotka esiintyvät kauttaaltaan Jeremian kirjassa. Merkittävin ero on muita kansoja vastaan suunnattujen oraakkeleiden sijainti ja järjestys. Masoreettisen tekstin mukaan nämä oraakkelit sijoittuvat kirjan loppuun, lukujen 45 ja 52 väliin, kun taas Septuagintassa ne sijaitsevat jakeen 25:13 jälkeen. Allogenes
Kirjoitus käsittelee Allogeneen saamaa ilmestystä. Allogenes (, "allogenēs") on Septuagintassa käytetty sana, joka tarkoittaa "eri suvusta/kansasta". Allogenes kuvaa, kuinka hän voitti pelon ja tietämättömyyden ja nousi ylös gnostilaisten jumalan esoteeriseen valtakuntaan. Deuterokanoniset kirjat
Vaikka kirjat eivät tulleet osaksi heprealaista Raamattua, ne otettiin mukaan Vanhan testamentin kreikankieliseen käännökseen Septuagintaan, joka syntyi samaan aikaan kirjojen kanssa 200-luvulta eaa. alkaen. Varhainen kirkko käytti kaikkia Septuagintaan sisältyneitä kirjoja, ja tätä kautta ne tulivat osaksi myös latinankielistä Raamattua Vulgataa. Näin deuterokanoniset kirjat ovat edelleen myös katolisen ja ortodoksisen kirkon käytössä. Katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa kirjat ovat hajallaan muiden Vanhan testamentin kirjojen välissä sekä lopussa. Katolinen kirkko
Ehtoollinen eli eukaristia on katolisen elämän keskeisin tapahtuma ja kaikki muut sakramentit ovat sidottuja siihen. Eukaristia on keskeisin osa katolista messua ja sitä pidetään Jeesuksen ainutkertainen ristiuhrin läsnä olevaksi tekemisenä: 
Lainaus katolisen kirkon katekismuksesta:
"“Viimeisellä ehtoollisella sinä yönä, jona hänet kavallettiin, meidän Vapahtajamme asetti ruumiinsa ja verensa eukaristisen uhrin. Hän teki sen jatkaakseen ristin uhria kautta aikojen siihen asti, kunnes hän tulee, mutta myös uskoakseen kirkolle, rakkaalle morsiamelleen, muiston kuolemastaan ja ylösnousemuksestaan: laupeuden sakramentin, ykseyden merkin, rakkau- den siteen, pääsiäisaterian, jolla Kristus nautitaan, mieli täyttyy armolla ja meille annetaan tulevan kirkkauden pantti”". Vulgata
Lännen kirkossa syntyi 100-luvulta lähtien latinankielisiä raamatunkäännöksiä. Nämä käännökset syntyivät kreikankielisen Septuagintan pohjalta. Paavi Damasus I (noin 305–384) antoi Hieronymukselle (n. 347–420) tehtäväksi vakiinnuttaa latinankielinen tekstin. Hieronymus laati psalmien käännökset Septuagintan pohjalta. Myöhemmin hän vakuuttui varhaisemmista hepreankielisistä teksteistä ja aloitti uuden käännöstyön niiden pohjalta. Pakanuus
Kreikan­kielisessä Septuaginta-käännöksessä "goyim" käännettiin kreikan kielen "kansoja" tarkoittavalla sanalla "ethnos" (ἔθνος). Sama sana esiintyy muita kansoja kuin juutalaisia tarkoittavana usein myös Uuden testamentin kreikan­kielisessä alku­tekstissä. Uusi testamentti
Varhaiset kristityt pitivät juutalaisten pyhiä kirjoituksia ohjeellisina. Kristityt käyttivät erityisesti heprealaisen Raamatun, Tanakin, kreikankielistä käännöstä Septuagintaa. Se kulki yksinkertaisesti nimellä ”kirjoitukset” (kreikaksi "grammata") eli Raamattu. Vähitellen Tanakin rinnalle syntyi kristittyjen laatimia kirjoja. Toisella vuosisadalla näitä kirjoja ryhdyttiin kokoamaan nimen ”Uusi testamentti” alle, vaikkakaan tuolloin ei ollut yksimielisyyttä, mitkä kirjat hyväksyttiin ohjeellisiksi. Latinalainen riitus
Latinalainen riitus on läntisen katolisen kirkon jumalanpalvelusjärjestys ja ylivoimaisesti yleisin katolisen jumalanpalveluksen muoto, ja sen piiriin kuuluvat uskovat muodostavat yli 90 % kaikista katolisen kirkon jäsenistä. Se perustuu Roomassa I vuosisadasta alkaen kehittyneeseen liturgiaan, ja sen perinteinen liturginen kieli on latina. Sen ensimmäinen koko latinalaista kirkkoa sitova muoto oli v. 1571 julkaistu paavi Pius V:n Roomalainen messukirja, jonka mukaan vietettyä messua kutsutaan myös tridentiiniseksi tai vanhaksi messuksi. Vatikaanin II kirkolliskokous aloitti latinalaisen liturgian uudistuksen, jossa sallittiin kansankielinen messu ja muutettiin eräitä sen osia. Uuden liturgian mukainen paavi Paavali VI:n Roomalainen messukirja julkaistiin 1970, ja sitä on sittemmin hieman muutettu toistuvissa uusintapainoksissa. Pitopuheita
Plutarkoksen teos on kokoelma sekalaisia pidoissa käytyjä filosofisia keskusteluja tieteellisistä, kirjallisista ja pitoja itseään koskevista aiheista. Plutarkhoksen itsensä mukaan se on koottu todellisista keskusteluista useamman vuosikymmenen varrelta. Keskustelut kuvataan kysymy–vastaus-muodossa, toisin sanoen Plutarkhos esittää ensin jonkun kysymyksen, jota keskustelu koski, ja kuvaa sen jälkeen aiheesta käydyn keskustelun vastauksineen. Tällaisena teos edustaa yhtä aikaa kolmea aikansa kirjallisuudenlajia: pidot-lajityypin kirjallisuutta, ongelmia ja vastauksia kokoavaa kirjallisuutta ("problēmata") sekä muistikirjamaisia ("hypomnēmata") sekalaisten asioiden kokoelmia. "Pitopuheissa" kuvattujen todellisten keskustelujen lisäksi "Moraliaan" kuuluu myös Plutarkhoksen kirjoittama kuvitteellinen pitokeskustelu "Seitsemän viisaan pidot". Danielin kirja
Kirjasta on olemassa suppeampi ja laajempi versio. Laajemmassa versiossa, joka on säilynyt Septuagintassa mutta ei heprealaisessa Raamatussa, on mukana joukko lisäyksiä, jotka eivät sisälly heprealaiseen Raamattuun. Näitä pidetään protestanttisten kristittyjen ja juutalaisten keskuudessa apokryfisinä, katolisten ja ortodoksisten kristittyjen keskuudessa deuterokanonisina. Codex Sinaiticus
Codex Sinaiticus sisälsi alun perin sekä Vanhan että Uuden testamentin kokonaisuudessaan. Siitä on säilynyt kuitenkin ainoastaan osia kreikankielisestä Vanhasta testamentista (Septuaginta) ja Uusi testamentti kokonaisuudessaan. Sen lisäksi siihen kuuluu apostolisten isien kirjoituksista osia Barnabaan kirjeestä sekä Hermaan paimenesta. Ne katsottiin ilmeisesti osaksi Raamatun kaanonia vielä silloin, kun käsikirjoitus kirjoitettiin. Septuaginta
Septuagintan kieli sisältää jonkin verran piirteitä, jotka johtuvat käännöksen pohjana olevasta heprean kielestä. Näitä kutsutaan hepreaismeiksi tai semitismeiksi. Hepraismien määrä vaihtelee myös eri kirjoissa. Yleisesti ottaen vapaammat käännökset ovat ”parempaa” kreikkaa, kun taas hyvin kirjaimellisesti käännetyt kirjat sisältävät enemmän hepreaismeja. Psalmien kirja
Numerointien eroavaisuudet näkyvät tässä taulukossa:
Suurin osa Septuagintan käsikirjoituksista sisältää myös psalmin 151, jonka ortodoksinen kirkko ja orientaaliortodoksiset kirkot lukevat kuuluvan Psalmien kirjaan. Juutalaiset, katolinen kirkko ja protestattiset kirkkokunnat eivät lue psalmia 151 osaksi Psalmien kirjaa ja Raamatun kaanonia. Sentonaali
Sentonaali (uudismuodoste latinan sanasta "centum", sata) on historiallinen vero, jota kannettiin valtion virkamiesten palkasta ja eläkkeestä. Veron suuruus oli Suomessa yksi prosentti. Satunnaisesta työstä maksetusta palkkiosta sentonaalia ei tarvinnut maksaa. Sama koski ylimääräisinä ja virkaatekevinä palvelleita virkamiehiä sekä kansanedustajia. Suomessa sentonaalia kannettiin vuoden 1924 alkuun saakka. Ruotsissa sentonaalimaksut lakkautettiin 1841. Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pyhä kirja on Raamattu. Raamattua ei kuitenkaan virallisessa opissa tulkita kirjaimellisesti. Raamatun tulkinnassa korostetaan Uuden Testamentin merkitystä ja erityisesti siellä olevien neljän evankeliumikirjan merkitystä. Usein puhutaan myös evankeliumista tarkoittaen evankeliumikirjoista johdettua "kristinuskon pääajatusta". Vanha Testamentti katsotaan myös osaksi kirkon oppipohjaa, joskin vain siltä osin kuin se tulkitaan Uuden testamentin valossa. Tripitaka
Tripiṭaka (त्रिपिटक 'kolme koria' sanskriittia; paaliksi: "Tipiṭaka"; hanzi: 三藏, "Sānzàng" (pinyin); japaniksi: "Sanzo"; khmeriksi: ត្រៃបិតក "Traipětâk"; koreaksi: 삼장 "Samjang"; thaiksi: ไตรปิฎก "Traipidok"; vietnamiksi: "Tam tạng") on buddhalaisuuden kirjallinen kaanon. Tripitakan sisältö vaihtelee suuntauksesta riippuen, länsimaissa näistä parhaiten tunnettu on Theravada-koulukunnan ns. Pāli-kaanon. Raamattuluokka
Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisten käyttämä nimitys raamattupiiristä. Kyseessä on tilaisuus jossa perehdytään Raamattuun yhdessä keskustellen useimmiten tilaisuuden vetäjän tai alustajan johdolla. Tilaisuuden vetäjänä toimii yleensä maallikko. Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisuuden yksi keskeisimmistä nuorisotyön muodoista. Nimitys otettiin vanhoillislestadiolaisuudessa käyttöön 1970 luvun alussa siihen asti käytetyn raamattupiirin sijaan. 
Raamattuluokka on useimmiten viikoittainen tapahtuma, joka pidetään jonkun seurakunnan jäsenen kotona tai rauhanyhdistyksen tiloissa. Raamattuluokka on tarkoitettu 9–15-vuotiaille. Kristus (arvonimi)
Kreikan sana "messias" ilmestyy vain kahdesti Septuaginta-käännöksessä koskien luvattua prinssiä (Daniel 9:26; Psalmi 2:2). Tämä nimitys oli käytössä, kun nimeä etsittiin luvatulle, josta tulisi kerran Kuningas ja Vapahtaja. Uusi testamentti toteaa, että kauan odotettu messias oli tullut ja kuvaa tätä vapahtajaa "Kristuksena". Matteuksen evankeliumin luvussa 16:16 olevista apostoli Pietarin sanoista on tullut kuuluisa uskontunnustus Kristittyjen keskuudessa ensimmäiseltä vuosisadalta lähtien: "Sinä olet Kristus, elävän Jumalan Poika." Apologeticum
"Apologeticum" on Tertullianuksen tunnetuin teos, sillä se on hänen teostensa käsikirjoitusten joukossa ainoa, jota on säilynyt laajemmin ja vielä useampina kappaleina. Tertullianuksen lyhyt teos "De testimonio animae" ("Sielun todistuksesta") on lisäys "Apologeticumiin". Se pyrkii selventämään luvussa 17 esiintyvää lausetta "testimonium animae naturaliter christianae" (”todistus: sielu on luonnoltaan kristitty”). Sekstoksen lauseet
"Sekstoksen lauseet" muistuttaa apokryfisiä "Filippuksen" ja "Tuomaan evankeliumeja" siinä, että sekin on puhtaasti kokoelma opettavia sanoja ilman mitään kehyskertomusta. Päinvastoin kuin kristillisissä evankeliumeissa, opetukset tulevat kuitenkin Jeesuksen sijasta mieheltä nimeltä Sekstos. Hän vaikuttaa olleen pythagoralainen. Kirjoitus mainitaan 200-luvulla, jolloin Origenes lainasi Sekstosta koskien itse suoritettua kastraatiota, joka oli laajalle levinnyt tapa varhaiskristillisten askeetikkojen parissa. Origenes surkutteli tätä tapaa ja mainitsee, että kirjoitus on ""sellainen jota monet pitävät ajan koettelemana"". Liturgi
Liturgi tai selebrantti on messua tai jumalanpalvelusta johtava pappi. Usein jumalanpalvelusjärjestyksessä ja mahdollisessa käsiohjelmassa erotetaan liturgi (tai selebrantti), saarnaaja ja avustavat papit. Liturgiksi nimitetään sitä pappia, joka on messun pääasiallinen toimittaja, ja jolle kuuluu joukko määrättyjä tehtäviä. Muut papit avustavat häntä messun toimittamisessa. Liturgin erottaa usein avustavista papeista siinä, että vain liturgi pukeutuu kasukkaan. Satyagraha
Satyāgraha ( 'totuus' + "a-graha" 'pyrkimys') tarkoittaa väkivallattoman vastarinnan filosofiaa. Mahatma Gandhi käytti satyāgrahaa Intiassa brittejä vastaan ja kamppaili sen avulla Intian itsenäisyyden puolesta. Satyāgrahan kolme periaatetta ovatEnsimmäinen satyāgraha-periaatteita käyttävä vastarintakampanja aloitettiin 11. syyskuuta 1906 Etelä-Afrikassa. Luterilaisuus
Luterilaisuuden pyhä kirja on muiden kristittyjen tavoin Raamattu. Sitä tulkitaan nykyisin yleensä pelastushistoriallisesti. Raamatun tulkinnassa korostetaan Uuden Testamentin ja ilosanoman ("evankeliumin") merkitystä, jonka katsotaan yleensä ohittavan Vanhan Testamentin lakeja muistuttavat opetukset. Evankeliumia Raamatussa on se mikä ajaa Kristuksen asiaa (eli armoa, ns. "Christum agere" -periaate). Bhagavad Gita
Bhagavad Gītā (devanagari: भगवद्गीता, usein lyhyemmin "Gita") on 400–100 eaa. syntynyt hindulaisuuden pyhä kirjoitus, joka on osa laajempaa tekstikokonaisuutta "Mahabharataa (Aranyakaparva. 25 - 42)." Teoksen nimi tarkoittaa "Herran laulua". Bhagavad Gītāssa Krishna, joka hindulaisuuden valtasuuntauksissa katsotaan Vishnun avataraksi, ilmoittaa olevansa Jumala ja kuvailee omaa jumaluuttaan sekä olemassa olevan suhdetta itseensä. Katekismus
Katekismus on kristillisen opin tiivistelmä. Nimi periytyy kreikan sanasta "katekhesis" ('suullinen opetus'), joka varhaisessa kirkossa tuli tarkoittamaan sitä opin määrää, mikä vaadittiin aikuisilta kastetta varten. Kasteoppilasta kutsuttiin nimellä "katekumeeni" ('opetettava').
Katolisen kirkon katekismus eli KKK julkaistiin 1992 ja sen suomenkielinen versio julkaistiin 2005. Paavi Johannes Paavali II julisti katekismuksen päteväksi opilliseksi teokseksi tämän julkaisuvuonna. Katolisen kirkon katekismus koostuu neljästä osasta, jotka ovat uskon tunnustaminen, kristillisen salaisuuden vietto eli sakramentit, elämä Kristuksessa ja kristillinen rukous. Marcus Minucius Felix
Minucius Felix tunnetaan nykyään lähes pelkästään teoksestaan "Octavius". Teos on kristinuskoa käsittelevä dialogi, jossa keskustelevat pakanallinen Caecilius Natalis ja kristitty Octavius Januarius. Teos on varhaisempi kuin Cyprianuksen "Quod idola dei non sint", jossa on siitä lainauksia, mutta kuinka paljon varhaisempi, riippuu siitä, mikä on sen suhde Tertullianuksen teokseen "Apologeticum". Yleisesti Minucius Felixin on katsottu olleen näistä kolmesta varhaisin latinaksi kirjoittanut apologeetta. Tridentiininen messu
Tridentiininen tai gregoriaaninen messu (lat. "Missa Tridentina") on Roomalaisen riituksen messun muoto, jonka Paavi Pius V kodifioi Trenton konsiilin yhteydessä. Tämän messun huomattavin erikoisuus on sen viettäminen pääasiallisesti latinaksi, mutta tarvittaessa evankeliumi ja muut lukukappaleet luetaan ja oleelliset rukoukset rukoillaan myös kansankielellä. Messua viettävä pappi on suurimman osan ajasta kääntyneenä seurakunnan kanssa kohti liturgista itää (Lat. Ad orientem tai Ad Deum, kohti Jumalaa), lisäksi hän lukee huomattavan osan messun rukouksista hiljaa, vain Jumalalle. Sekä papin asento että rukousten hiljaisuus kuvastaa sitä, että messu mielletään ensi sijassa uhritoimitukseksi Jumalalle, ei seurakunnan juhlaksi. Raamatunkäännökset
Yksi tunnetuimmista Vanhan testamentin käännöksistä, "Septuaginta", syntyi 200-luvulla eaa. Suurin osa Tanakhia oli tuolloin edelleen hepreaksi. Juutalaisia kerääntyi kuitenkin paljon Egyptiin, johon Aleksanteri Suuri oli perustanut nimeään kantavan Aleksandrian kaupungin. Yhteen aikaan kolmannes kaupunkilaisista oli juutalaisia. Nämä juutalaiset puhuivat edelleen enimmäkseen arameaa, mutta monet alkoivat kreikkalaistua niin sanotuiksi helleenisiksi juutalaisiksi. Ptolemaios II Filadelfos palkkasi joukon juutalaisia (eri lähteiden mukaan viidestätoista seitsemäänkymmeneen (kreikan "septuaginta") henkeä), jotka osasivat sekä hepreaa että koinee-kreikkaa. Kääntäjät tuottivat "Septuagintan". Uusi testamentti
Suurin osa juutalaista ei sitoutunut mihinkään näistä ryhmistä. Palestiinan ulkopuolelle muuttaneita juutalaisia kutsuttiin hellenistijuutalaisiksi. He eivät puhuneet arameaa vaan koineekreikkaa, ja heidän Raamattunsa oli Septuaginta. Septuaginta
Septuaginta vahvistaa Kuolleenmeren kääröjen käsitystä, että Heprealaisen Raamatun teksti oli ajanlaskun taitteessa saanut jo pääosin muotonsa, mutta eri kirjoista oli vielä liikkeellä eri versioita. Monissa kohdin Septuaginta ja Kuolleenmeren kääröjen tekstimuodot ovat yhtenäisiä ja poikkeavat masoreettisesta tekstistä. Apologeticum
Teos esittää olevansa osoitettu Rooman valtakunnan provinssien käskynhaltijoille ja tarkemmin Karthagon hallintovirkamiehille. Laajemmin se on tarkoitettu todennäköisesti kaikille oppineille ei-kristityille, joihin on voinut kuulua sekä kristinuskon syyttäjiä että uskonnosta kiinnostuneita ihmisiä. Teoksen lukijakunta lienee koostunut kuitenkin ennen kaikkea kristityistä, jotka ovat saaneet teoksesta uskonvahvistusta. Koska teos oli kirjoitettu ennen Septimius Severuksen vuoden 202 ediktejä, joiden on tulkittu kieltäneen kristinuskoon kääntymisen, Tertullianus käsittelee teoksessa tätä edeltäneitä lakeja, joiden nojalla ensimmäisen ja toisen vuosisadan kristittyjä oli tuomittu. Buddhalaisuus
Tripitaka (’kolme koria’, sanskr., paaliksi ”tipitaka”) on buddhalaisen kaanonin eri versioiden yhteinen nimitys, joka jakaantuu perinteisesti kolmeen osaan, Vinayaan eli luostarisäännöstöön, Dharmaan eli opetuksiin, ja Abhidharmaan eli ’korkeampiin opetuksiin,’ jotka nykykäsityksen mukaan ovat myöhempiä filosofisia tekstejä. Näistä ainoastaan Vinaya on käytännössä identtinen kaikissa Tripitakoissa, Dharma-osio sisältää tiettyjä yhteisiä sutria ja Abhidharma on kaikissa erilainen. Esterin kirja
Esterin kirjan historiallinen tarkkuus on kyseenalaistettu hyvin laajalti.Septuagintassa Esterin kirjasta on laajempi versio, "Kreikkalainen Esterin kirja". Siihen kuuluvat lisäykset luetaan deuterokanonisten kirjojen joukkoon. Nykyisissä painoksissa ne sijoitetaan tavallisesti kirjaimilla A–F merkittyinä lukuina kirjan muiden osien väliin. Katolinen kirkko katsoo nekin Raamattuun kuuluviksi, mutta useimmissa protestanttisissa kirkkokunnissa niitä pidetään apokryfisinä. Lisäykset ovat:Septuagintassa nämä on myös sijoitettu edellä mainittuihin kohtiin, joihin ne kertomuksen juonen kannalta lähinnä kuuluvatkin. Kun kuitenkin jo Hieronymus, joka laati Raamatun latinankielisen käännöksen, Vulgatan, piti niitä myöhemmin tehtyinä lisäyksinä, hän siirsi ne kirjan loppuun ja lisäsi niiden edelle välihuomautuksen. Kun Raamatun teksti myöhemmin jaettiin lukuihin ja jakeisiin, näistä tuli Vulgatassa Esterin kirjan 10. luvun loppuosa sekä 11. – 16. luvut. Toisaalta tästä ratkaisusta seurasi, että kirjan muiden lukujen sekä 10. luvun ensimmäisten jakeiden numerot ovat Vulgatassa samat kuin niissä, etupäässä protestanttisissa kirkoissa käytetyissä Raamatun painoksissa, joissa lisäykset eivät ole mukana. Kolmas makkabilaiskirja
Kolmas makkabilaiskirja (myös "Kolmas makkabealaiskirja"; ) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä ortodoksisessa Raamatussa. Ortodoksinen kirkko pitää sitä deutero­kanonisena, mutta läntiset kirkkokunnat lähinnä pseudepi­grafisena. Summorum Pontificum
Summorum pontificium on paavi Benedictus XVI:n 7. heinäkuuta 2007 julkaisema apostolinen kirjoitus motu proprio, jossa hän helpotti tridentiinisen messun viettämistä katolisessa kirkossa. Motu proprio astui voimaan 14. heinäkuuta 2007. Viides Mooseksen kirja
Viides Mooseksen kirja (Deuteronomium, , ”(Lain) toisto”; , ”Sanat/Asiat”) on viimeinen viidestä Mooseksen kirjasta (pentateukki), eli juutalaisten pyhän kirjoituksen Tooran viimeinen kirja. Se on myös kristittyjen Raamatun Vanhan testamentin viides kirja. Suurimman osan sitä muodostaa Mooseksen pitämäksi esitetty pitkä puhe. Lain toiston lisäksi se toimii lain selityksenä. Kristinuskon historia
Kristinusko jatkoi monia juutalaisuuden tapoja, kuten omaksumalla juutalaisen mallin liturgisesta jumalanpalveluksesta, joka siirtyi synagogasta kirkoissa kokoontuneisiin seurakuntiin, sekä rukouksen, pyhien kirjoitusten käytön, pappeuden, uskonnollisen kalenterin, jossa tiettyjä tapahtumia muistetaan tiettyinä päivinä joka vuosi, musiikin käytön hymneissä ja rukouksissa, kymmenysten maksamisen kirkolle, paastoamisen sekä almujen antamisen. Kristityt ottivat juutalaiset kirjoitukset käyttöön aluksi kreikankielisenä käännöksenä, Septuagintana, omaksi Raamatukseen, ja lisäsivät kirjojen kaanoniin myöhemmin myös Uuden testamentin kirjat.