Onko Oscar Robertson voittanut NBA-mestaruuden?
Oscar Robertson
Oscar Palmer Robertson (s. 24. marraskuuta 1938 Charlotte, Tennessee) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Robertson edusti ammattilaisuransa aikana Cincinnati Royalsia ja Milwaukee Bucksia. Hän voitti yhden NBA-mestaruuden, jonka lisäksi hänet valittiin kerran NBA:n sekä . Yhdysvaltain maajoukkueessa Robertson voitti olympiakultaa Roomassa 1960. Vuonna 1980 hänet valittiin Basketball Hall of Fameen.
Gerald Henderson
Jerome McKinley "Gerald" Henderson, Sr. (s. 16. tammikuuta 1956 Rischmond) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija. Hän voitti urallaan kolme NBA-mestaruutta. Hendersonin poika, Gerald Henderson Jr., on myös koripalloilija. Predrag Stojaković
Stojaković edusti Hornetseja vielä kauden 2010–2011 alussa, jonka jälkeen hänet myytiin Toronto Raptorsille. Hän pelasi Raptorsissa vain kaksi ottelua loukkaantumisten takia, ja lopulta Toronto osti hänet ulos sopimuksesta. Pian tämän jälkeen Stojaković siirtyi Dallas Maverickseihin. Kauden päätteeksi Stojaković voitti ensimmäisen NBA-mestaruutensa. Malik Rose
Rose aloitti NBA-uransa vuonna 1996 ja pelasi ammattilaisena 13 kautta. Hänen joukkueitaan olivat Charlotte Hornets (1996–1997), San Antonio Spurs (1997–2005), New York Knicks (2005–2009) ja Oklahoma City Thunder (2009). Hän oli voittamassa NBA-mestaruutta kausina 1998–1999 ja 2002–2003. Tex Winter
Winter valmensi yliopistojoukkueita vuosikymmenien ajan. Vuonna 1962 julkaistiin Winterin kolmiopelistä kertova kirja "The Triple-Post Offense". Vuosina 1971–1973 Winter toimi NBA-joukkue Houston Rocketsin päävalmentajana. Vuosina 1985–1998 hän toimi Chicago Bullsin apuvalmentajana voittaen kuuluisassa dynastiassa kuusi NBA:n mestaruutta. Vuosina 1999–2008 Winter toimi apuvalmentajana Los Angeles Lakersissa jossa voitti kolme mestaruutta lisää. Jokaisella mestaruuskaudellaan Winterin joukkueen päävalmentajana toimi Phil Jackson. Kaudella 2008–2009 Winter saavutti vielä yhden mestaruuden Lakersin konsulttina. Vuonna 2011 Winter nimettiin Basketball Hall of Fameen. Oscar Robertson
Robertson oli ensimmäisiä pitkiä takamiehiä NBA:ssa. Hän on pelannut urallaan myös laiturina. Pituudestaan huolimatta Robertson ei donkannut NBA-uransa aikana. Syy tähän oli se, että hänen yliopistovalmentajansa oli kehottanut olemaan donkkaamatta, jonka lisäksi Robertson oli nuorena lyönyt päänsä pylvääseen yritettyään donkata. Robertson tunnettiin tarkasta yhden käden heitosta, jota oli vaikea puolustaa. Hän oli myös hyvä levypallopelaaja takamieheksi, sillä hän voitti NBA-urallaan kerran joukkueen sisäisen levypallotilaston. Robertson oli aikansa monipuolisimpia pelaajia ja hänen entinen joukkuekaverinsa, Jerry Lucas, on sanonut Robertsonin olleen ajan täydellisimpiä pelaajia. Hän saavutti urallaan lukuisia tripla-tuplia ja johtaa edelleenkin kaikkien aikojen tilastoa 181 tripla-tuplalla. Michael Jordan
Chicago asetti tavoitteekseen voittaa kolmannen perättäisen mestaruuden kaudella 1992–1993. Liigan historian aikana tähän oli pystynyt vain Boston Celtics. Joukkueen pelaajista Jordan ja Pippen olivat olleet mukana Dream Teamissa olympialaisissa, eivätkä he olleet ehtineet palautua. Valmentaja Jackson antoi siksi kaksikolle luvan harjoitella vain kerran päivässä, mikä aiheutti eripuraa heidän ja muiden pelaajien välillä. Chicago pelasi silti hyvän kauden ja voitti 57 ottelua. Jordan voitti totutusti sarjan pistetilaston 32,6 pisteen ottelukeskiarvolla, ja lisäksi hän oli sarjan riistotilaston ensimmäinen 2,8 riiston keskiarvolla. Joukkue aloitti pudotuspelit tappioitta, sillä se voitti aluksi Atlantan voitoin 3–0 ja Clevelandin 4–0. Kolmannella kierroksella Chicago kohtasi New Yorkin, joka oli tunnettu puolustusjoukkue ja jonka tähtipelaaja oli Patrick Ewing. Kahden pelatun ottelun jälkeen New York johtikin otteluparia 2–0. Chicago voitti kuitenkin seuraavat neljä ottelua ja eteni loppuotteluihin. Toinen finaaleihin selviytynyt joukkue oli Phoenix, jossa pelasi sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi valittu Charles Barkley. Viiden ottelun jälkeen Chicago johti paria voitoin 3–2. Kuudes ottelu ratkaistiin loppusekunneilla: Chicago halusi pelata ratkaisupallon Jordanille, mutta häntä puolusti kaksi vastustajaa. Ottelun ratkaisijaksi nousi John Paxson, joka heitti viime sekunneilla kolmen pisteen heiton sisään. Kun Horace Grant torjui Phoenixin heiton vielä loppusekunneilla, voitti Chicago ottelun luvuin 99–98 ja samalla NBA-mestaruuden. Jordan teki loppuottelusarjassa 41,0 pistettä ottelua kohden, minkä ansiosta hänet valittiin jälleen finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Magic Johnson
Johnson oli alkuperäisen Dream Teamin jäsenenä Barcelonan olympialaisissa 1992 voittamassa Yhdysvalloille olympiakultaa yhdessä muiden legendojen kuten Michael Jordanin ja Larry Birdin kanssa. Johnsonin NBA-ura katkesi väliaikaisesti vuonna 1991 HIV-tartunnan vuoksi. Boris Diaw
Maaliskuussa 2012 Bobcats osti Diawin sopimuksen ulos, minkä jälkeen hän siirtyi vapaana pelaajana San Antonio Spursiin. Keväällä 2014 Diaw voitti Spursissa NBA:n mestaruuden. Neil Robertson (snookerpelaaja)
Ensimmäisen ranking-turnausvoittonsa Robertson saavutti vihdoin kaudella 2006/2007, jonka aikana hän voitti kaksi turnausta. "The Thunder From Down Underista" tuli ensimmäinen australialaispelaaja, joka on voittanut ranking-turnauksen. Ensimmäinen voitto tuli Aberdeenissä järjestetyssä "Grand Prix"-turnauksessa, jonka finaalissa kaatui toinen nuori pelaaja Jamie Cope , kauden syyspuolella, ja toinen "Welsh Open"-turnauksessa keväällä 2007.. Finaalissa Robertson pelasi turnauksen suuryllättäjää Andrew Higginsonia vastaan, joka oli pelannut muutaman karsintakierroksen ennen pääsyään turnauksen loppuvaiheeseen. Kauden päätteeksi hän oli nostanut itsensä jo 10 parhaan pelaajan joukkoon sijalle 7. George S. Robertson
George Stuart Robertson (25. toukokuuta 1872 – 29. tammikuuta 1967) oli brittiläinen yleisurheilija, tennispelaaja, tiedemies ja olympiamitalisti. Robertson opiskeli Oxfordin yliopistossa, jossa hän voitti Gaisford-palkinnon kreikkalaisesta runoudesta vuonna 1894 sekä Oxford Blue-palkinnon moukarinheitosta. Hän lähti Ateenan olympialaisiin 1896 nähtyään mainoksen niistä Lontoossa. Robertson aikoi kilpailla moukarinheitossa, mutta koska sitä ei järjestetty, hän osallistui kiekonheittoon. Kiekonheitossa hän sijoittui neljänneksi tuloksellaan 25,20 m, joka on olympiahistorian huonoin tallella oleva kiekonheittotulos. Tenniksessä Robertson hävisi ensimmäisellä kierroksella Kreikan Konstantinos Paspatikselle. Myös nelinpelissä Robertson ja hänen parinsa Edwin Flack hävisivät ensimmäisen ottelunsa, mutta koska he olivat saaneet vapaan pääsyn välieriin, he saivat pronssia. National Basketball Association
Bostonin valtakausi päättyi 1960-luvun lopulla Bill Russellin lopettamiseen ja siten 1970-luvun alussa NBA:ssa päästiinkiin jännittämään mikä joukkue on sarjan seuraava hallitsija. Kauden 1969–1970 runkosarjaa hallitsivat New York Knicks sekä tulokassentteri Kareem Abdul-Jabbarin edustama Milwaukee Bucks. Knicks pudotti ensin Bucksin konferenssifinaaleissa voitoin 4–1 ja lopulta Los Angeles Lakersin finaalissa voitoin 4–3. Sarjan alusta asti mukana ollut Knicks pääsi siten juhlimaan historiansa ensimmäistä NBA-mestaruutta. Kausi 1970–1971 oli Milwaukee Bucksin ja Kareem Abdul-Jabbarin hallintaa. Bucks voitti ennätykselliset 66 ottelua runkosarjassa ja kärsi pudotuspeleissäkin ainoastaan kaksi tappiota. Abdul-Jabbar voitti liigan pistepörssin sekä liigan arvokkaimman pelaajan palkinnon. NBA laajentui kolmella joukkueella ja sarja pelattiin siten 17 joukkueen voimin. David West
New Orleans Hornets varasi isona laitahyökkääjänä pelanneen Westin NBA:han 18. vuorolla . Tätä ennen hän pelasi neljä kautta Xavierin yliopiston joukkueessa, joka on jäädyttänyt hänen pelinumeronsa. West edusti Hornetsia vuodet 2003–2011 ja pelasi tämän jälkeen Indiana Pacersissa, San Antonio Spursissa ja Golden State Warriorsissa. Warriorsissa West voitti NBA:n mestaruuden vuosina 2017 ja 2018. Hänet valittiin vuosien 2008 ja 2009 un. Predrag Stojaković
Tarkkakätisenä heittäjänä tunnettu Stojaković on NBA:n kaikkien aikojen kolmanneksi tarkin vapaaheittäjä ja neljänneksi eniten kolmen pisteen koreja heittänyt pelaaja. Hän voitti urallaan yhden NBA-mestaruuden. Alonzo Mourning
Mourning valittiin urallaan seitsemän kertaa NBA:n All Star -otteluun ja kaksi kertaa liigan parhaaksi puolustajaksi. Mourning saavutti Heatissa NBA-mestaruuden keväällä 2006 Heatin voittaessa Dallas Mavericksin voitoin 4–2. Hän voitti olympiakultaa Sydneyn kesäolympialaisissa vuonna 2000 ja MM-kultaa vuonna 1994 Kanadassa. Oscar Robertson
Robertson varttui Indianapolisissa köyhissä rotuerottelun vallinneissa olosuhteissa. Hän aloitti koripallon, koska sitä pidettiin köyhien lasten lajina. Hänellä ei ollut varaa omaan palloon, jonka takia hän teki sukista itselleen pallon. Robertson pelasi lukiokoripalloa Crispus Attucksin lukiossa, jossa valmentaja hioi hänen luonnollisia fysikaalisia vahvuuksiaan. Peleissä Robertson yhdisteli kaduilta oppimaansa pelityyliä valmentajan opettamaan tyyliin, jonka johdosta hän teki ensimmäisen kautensa aikana 24,0 pistettä ottelua kohden. Lukio hävisi kauden aikana vain yhden ottelun ja voitti osavaltion mestaruuden. Seuraavalla kaudella joukkue voitti kaikki ottelunsa ja rikkoi osavaltion voittoputkiennätyksen 45 voitetun ottelun ansiosta. Kyseisellä kaudella koulu voitti toisen osavaltion mestaruuden perättäin. National Basketball Association
Chamberlainin ylivoimasta huolimatta hänen joukkueensa ei kuitenkaan voittanut pudotuspeleissä Bill Russellin tähdittämää Celticsiä. Russellin ja Chamberlainin joukkueet kohtasivat pudotuspeleissä lähes joka kausi ja heidän kohtaamisensa ovatkin monien mielestä olleet NBA:n historian mielenkiintoisimpia kaksintaisteiluita. Kahdeksan perättäisen mestaruuden jälkeen Bostonin päävalmentaja Red Auerbach jättäytyi eläkkeelle kauden 1965–1966 jälkeen ja nimitti Russellin seuraajakseen. Russellin debyyttikautena pelaaja-valmentajana Chamberlainin edustama Philadelphia 76ers lopulta kukisti Celticsin kauden 1966–1967 konferenssifinaaleissa ja ylsi kauden päätteeksi mestaruuteen saakka. Triple H
Triple H:n hävittyä mestaruutensa Wrestlemania XX:ssä Chris Benoitille, mestaruuden vei vuoden 2004 SummerSlamissa Randy Orton. Voittoa seuraavassa RAW'n jaksossa Orton ei luovuttanut Triple H:lle mestaruutta, jonka seurauksena Hunter erotti Ortonin Evolutionista ja voitti Ortonin kuukauden kuluttua Unforgiven PPV:ssä nousten jälleen mestariksi. Triple H:n mestaruus asetettiin avoimeksi hänen hävittyään ottelunsa RAW'ssa ristiriitaisesti. Triple H voitti kymmenennen mestaruutensa vuoden 2005 New Years Revolutionissa. Vernon Maxwell
Denver Nuggets varasi Maxwellin toisella kierroksella mutta myi hänet heti San Antonio Spursiin. Helmikuussa 1990 Maxwell myytiin Houston Rocketsiin, jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuosina 1994 ja 1995. Kauden 1995–1996 Maxwell edusti Philadelphia 76ersiä ja seuraavan kauden San Antonio Spursia. Tämän jälkeen hän sai enää lyhyitä sopimuksia Orlando Magicissa, Charlotte Hornetsissa, Sacramento Kingsissä, Seattle SuperSonicsissa, Philadelphia 76ersissä ja Dallas Mavericksissa, kunnes hän kauden 2000–2001 jälkeen lopetti peliuransa. Harrison Barnes
Barnes oli yksi 14:stä paikan päälle kutsutusta pelaajasta. Golden State Warriors varasi hänet ensimmäisen kierroksen seitsemännellä varausvuorolla. Barnes voitti Warriorsissa NBA:n mestaruuden vuonna 2015. LeBron James
San Antonio Spurs voitti NBA-mestaruuden suoraan neljässä ottelussa Clevelandia vastaan. James teki tuolloin keskimäärin 22,0 pistettä, 7,0 levypalloa ja 6,8 syöttöä peliä kohden. Kaikkiaan James teki vuoden 2007 pudotuspeleissä 25,1 pistettä, 8,0 syöttöä ja 8,1 levypalloa peliä kohden. Hän teki pudotuspelien tupla-tupla-ennätyksen, kahdeksan kappaletta. Hän on ensimmäinen Cavaliersin pelaaja ja koko NBA:n ensimmäinen laitahyökkääjä, joka saavutti vähintään seitsemän syöttöä kahdeksassa perättäisessä pudotuspelissä. Bob Bass
Robert Eugene ”Bob” Bass (28. tammikuuta 1929 Tulsa, Oklahoma – 17. elokuuta 2018 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen koripallojohtaja ja -valmentaja. Bass valmensi NBA:ssa ja ABA:ssa ja toimi pitkään San Antonio Spursin sekä Charlotte/New Orleans Hornetsin general managerina. Hän voitti n palkinnon kahdesti. Los Angeles Sparks
Kaudella 2001 Sparks hallitsi WNBA:ta ylivoimaisesti alusta loppuun asti. Runkosarjassa seura otti täsmälleen yhtä paljon voittoja kuin edelliselläkin kaudella ja voitti runkosarjan selvällä erolla seuraavaan joukkueeseen, itäisen konferenssin kärkijoukkueeseen Cleveland Rockersiin, jonka voittoprosentti oli 68,75 (22 voittoa ja 10 tappiota). Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Sparks kohtasi vanhan kilpakumppanin Houston Cometsin, joka nujertui suoraan kahdessa ottelussa. Konferenssifinaaleissa vastaan tuli Sacramento Monarchs, joka kaatui voitoin 2–1 ja loppuotteluissa Sparks voitti Charlotte Stingin suoraan kahdessa ottelussa, 75–66 ja 82–54. Sparksin keskushyökkääjä Lisa Leslie palkittiin kauden jälkeen WNBA:n arvokkaimpana pelaajana sekä liigan loppuottelujen arvokkaimpana. Sparksin hallinta jatkui myös kaudella 2002, jolla seura voitti ensin runkosarjan voittoprosentilla 78,1 (25 voittoa ja 7 tappiota), mikä oli hieman parempi kuin toiseksi sijoittuneella Houstonilla (voittoprosentti 75, 24 voittoa ja 8 tappiota), ja lopulta myös toinen WNBA-mestaruutensa. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kaatui Seattle Storm suoraan 2–0 (pistein 78–61 ja 69–59), konferenssifinaaleissa Utah Starzz (nykyiseltä nimeltään San Antonio Silver Stars) niin ikään 2–0 (pistein 75–67 ja 103–77) ja pudotuspelien puhdas voittosarja sinetöityi loppuottelusarjassa New York Libertyä vastaan. Ensimmäinen loppuottelu päättyi pistein 71–63 ja mestaruuden ratkaissut toinen ottelu pistein 69–66. Mason Dixon
Elokuvan introssa Mason tyrmää jälleen uuden vastustajansa helposti saaden yleisön vihat niskoilleen. Masonin entinen valmentaja Martin sanoo Dixonille hänen saavan vielä arvoisensa vastustajan. Eräänä päivänä urheiluohjelmassa keskustellaan entisajan nyrkkeilijöistä ja siitä voittaisiko Rocky Dixonin. Kaksi kolmesta nyrkkeilijästä äänestää Rockyn voittavan. Samalla näytetään tietokoneen tekemä simulaatio-ottelu, jossa Rocky tyrmää Dixonin 13. erässä. Dixonin promotoijat haukkuvat ottelun ja pilkkaavat Rockya, joka on nykyään ravintolanomistaja. Dixon aluksi kieltäytyy mahdollisesta ottelusta sanoen voittavansa Rockyn helposti mutta hyväksyy myöhemmin haasteen. Myöhemmin Rockyn saatua uuden nyrkkeilylisenssin hän ottaa vastaan Dixonin haasteen. Lehdistötilaisuudessa Dixon sanoo ottelevansa Rockya vastaan ainoastaan faniensa puolesta voittaakseen heidän kunnioituksen puolelleen. Dixon sanoo Rockylle antavansa tälle mahdollisuuden säilyttää kunniansa mutta pudottavansa hänet heti jos hän satuttaa häntä. Ottelu pidetään Las Vegasissa Mandalay Bayssa. Dixon lyö Rockyn kahdesti kanveesiin toisessa erässä mutta satuttaa kätensä ja ottelun suunta kääntyy Rockyn puolelle. Ottelu kestää viimeiseen erään saakka ja lopulta Dixon voittaa ottelun tuomariäänin saaden vihdoinkin kaipaamaansa kunnioitusta. Elokuvan vaihtoehtoisessa lopussa Rocky voittaa ja Dixon sanoo kunnioittavansa häntä. James Jones (koripalloilija)
Kaudella 2014–2015 Jonesista ja LeBron Jamesista tuli ensimmäiset viiden peräkkäisten NBA-finaalien pelaajat sitten vuoden 1966. Jones ei tosin pelannut vuoden 2011 finaaleissa mutta kuului Heatin kokoonpanoon. He voittivat Heatissa NBA:n mestaruuden vuosina 2012 ja 2013. Chris Bosh
Texasissa syntyneen 208-senttimetrisen Boshin joukkueena vuosina 2003–2010 oli Toronto Raptors. Seuraavat kuusi vuotta hän pelasi Miami Heatissä, kunnes toistuvat veritulpat keskeyttivät hänen uransa. Hän voitti Miamin joukkueessa NBA:n mestaruuden vuosina 2012 ja 2013. Yksittäisenä hetkenä muistetaan varsinkin vuoden 2013 kuudennesta loppuottelusta hänen kuusi sekuntia ennen peliajan päättymistä ottamansa hyökkäyspään levypallo, joka johti Ray Allenin heittämään tasoittavaan kolmen pisteen heittoon ja pelasti Heatin jatkoajalle sekä sen myötä seitsemänteen otteluun ja mestaruuteen. Lisäksi Bosh torjui kuudennen ottelun jatkoajan lopussa Danny Greenin heittoyrityksen ja esti San Antonio Spursin tasoituksen. Bosh valittiin vuonna 2007. Hän pelasi ssa ensimmäisen kerran vuonna 2006 ja hänet valittiin joka vuosi mukaan vuoteen 2016 saakka; vuoden 2009 tähdistöottelussa hän ei pystynyt pelaamaan loukkaantumisen vuoksi. Kawhi Leonard
Kaudella 2013–2014 Leonard voitti San Antonio Spursissa NBA:n mestaruuden. Hänet valittiin myös . Vuosina 2015 ja 2016 Leonard voitti n palkinnon. Vuonna 2016 hänet myös valittiin ensimmäisen kerran un. Horace Grant
Grant ehti viettää seurassa vain yhden kauden, kunnes hänet kaupattiin Los Angeles Lakersiin syyskuussa 2000. Grant palasi Shaquille O’Nealin kanssa samaan joukkueeseen sitten Magic-vuosien ja auttoi joukkuetta yhdessä Kobe Bryantin kanssa saavuttamaan NBA-mestaruuden, kun Lakers kaatoi loppuottelussa Philadelphia 76ersin voitoin 4-1. Mestaruuskauden jälkeen Grant päätti palata vanhaan seuraansa Orlando Magiciin heinäkuussa 2001. Hän kärsi polvivammasta toisella kaudella ja joutui viettämään loppukauden katsomossa silloisen valmentajan Doc Riversin päätöksellä. Grant ilmoitti sittemmin lopettavansa uransa kauden 2002–2003 alussa mutta allekirjoitti vapaana pelaajana vuoden mittaisen sopimuksen Lakersin kanssa. Tuolloin hän toimi Karl Malonen varapelaajana, kun Lakers eteni NBA:n loppuotteluihin saakka. Joukkue kuitenkin hävisi Detroit Pistonsille otteluvoitoin 4-1. Grant päätti myös uransa kyseiseen kauteen. Jack McCloskey
McCloskey siirtyi vuonna 1979 NBA-joukkue Detroit Pistonsin general manageriksi, missä toimessa hän pysyi vuoteen 1992 saakka. Pistonsin menestyksekkään ”Bad Boys” -aikakauden aikana McCloskey suoritti kymmeniä joukkuettaan vahvistaneita pelaajakauppoja ja -hankintoja (mm. Joe Dumars, Isiah Thomas, Vinnie Johnson, Bill Laimbeer, John Salley, Dennis Rodman, James Edwards ja päävalmentaja Chuck Daly), mistä hyvästä hän sai lempinimen Trader Jack. Pistons selviytyi McCloskeyn manageriaikana yhdeksän kertaa peräkkäin NBA:n pudotuspeleihin vuosina 1984–1992, viidesti idän konferenssifinaaleihin ja kolmesti NBA:n loppuotteluihin. Kolmesta finaalikerrasta Pistons voitti vuosina 1989 ja 1990 NBA:n mestaruuden. Pistonsin jälkeen McCloskey työskenteli muiden NBA-joukkueiden organisaatioissa. Vuonna 2008 Pistons nosti McCloskeyn paidan kotiareenansa kattoon. Frank Ramsey (koripalloilija)
Ramsey pelasi yliopistokoripalloa vuosina 1950–1954 Kentuckyn yliopiston joukkueessa. Boston Celtics varasi hänet NBA:han viidennellä vuorolla . Ramsey edusti NBA-urallaan ainoastaan Celticsiä, joka hänen aikanaan muodosti yhden sarjan historian suurimmista dynastioista. Ramsey ja Celticsin valmentaja Red Auerbach muodostivat nk. kuudennen pelaajan käsitteen, kun muun muassa Bob Cousyn ja Bill Russellin tähdittämässä joukkueessa Ramsey oli usein ensimmäinen vaihdosta tullut pelaaja. Ramsey voitti Celticsissä seitsemän NBA:n mestaruutta (vuosina 1957 ja 1959–1964). Hän myös valmensi yhden kauden ABA:ssa. Celtics on jäädyttänyt Ramseyn pelinumeron 23, ja Basketball Hall of Fameen hänet nimettiin vuonna 1982. Ramsey kuoli 86-vuotiaana 8. heinäkuuta 2018. Dallas Mavericks
Joukkue selviytyi NBA:n loppuotteluihin ensimmäistä kertaa vuonna 2006, jolloin Miami Heat voitti mestaruuden otteluvoitoin 4–2. Mavericks selviytyi loppuotteluihin uudelleen kaudella 2010–2011, jolloin vastassa oli jälleen Miami Heat. Tällä kertaa Mavericks voitti mestaruuden otteluvoitoin 4–2. Mestarijoukkueessa pelasivat muun muassa Dirk Nowitzki, Tyson Chandler, Jason Kidd, Shawn Marion, Predrag Stojaković ja Jason Terry. National Basketball Association
Kaudeksi 1954–1955 NBA:han tehtiin suuria muutoksia. Joukkueiden hyökkäysaika rajoitettiin 24 sekuntiin ja myös joukkuevirheiden sallittua määrää yhtä erää kohti rajoitettiin. 24 sekunnin sääntö nosti joukkueiden ottelua kohden tekemää pistemäärää keskimäärin noin 15 pistettä. Näiden lisäksi George Mikanin koripallouran loppuminen ammattilaistasolla teki sarjasta entistä tasaisemman. Kaudesta 1956–1957 alkoi Boston Celticsin valtakausi, jonka aikana joukkue voitti 13 kauden aikana 11 mestaruutta. Celticsin mestaruusvuosien takuumiehiä olivat sentteri Bill Russell, takamies Bob Cousy sekä valmentaja Red Auerbach. Kausi 1959–1960 oli NBA-liigan uuden supertähden Wilt Chamberlainin tulokaskausi. Hän voitti heti ensimmäisenä kautenaan vuoden parhaan tulokkaan palkinnon lisäksi sarjan arvokkaimman pelaajan tittelin.
1960-luku oli Boston Celticsin hallintaa. Celtics voitti kaudesta 1958–1959 lähtien kahdeksan peräkkäistä mestaruutta. Vuosikymmenen ehdoton tähtipelaaja oli kuitenkin Warriorsia ja Philadelphia 76ersia edustanut Wilt Chamberlain. Hän oli liigan paras pisteidentekijä seitsemänä kautena peräkkäin. Kaudella 1961–1962 hän teki 50,4 pistettä ottelua kohti, joka on yhä kaikkien aikojen paras kauden pistekeskiarvo. Yksittäisen ottelun ennätykseksi Chamberlain teki sata pistettä 2. maaliskuuta 1962 pelatussa ottelussa New York Knicksiä vastaan. Chamberlainin tekemä sata pistettä on edelleen NBA:n historian suurin yksittäisen pelin pistemäärä. Francisco Elson
Vuonna 2003 Elson siirtyi NBA:han, missä hän edusti Nuggetsia ensimmäiset kolme kauttaan. Tämän jälkeen hän jatkoi NBA:ssa edustaen useita eri seuroja, pisimpään kahden kauden ajan San Antonio Spursia ja Milwaukee Bucksia. Spursissa hän voitti vuonna 2007 NBA:n mestaruuden. Elson käväisi vielä pelaamassa Iranissa vuonna 2013 ennen uransa virallista lopetusta. Trevor Ariza
Ariza on voittanut urallaan yhden NBA:n mestaruuden, kaudella 2008–2009 Los Angeles Lakersin riveissä. NBA-kausi 1988–1989
NBA-kausi 1988–1989 oli NBA-liigan 43. kausi. Runkosarja käynnistyi 4. marraskuuta 1988 ja päättyi 23. huhtikuuta 1989. Mestaruutta juhli 13. kesäkuuta Detroit Pistons, kun se kukisti edelliskauden finaalivastustajansa Los Angeles Lakersin finaalisarjassa suoraan otteluvoitoin 4–0.V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja Darrall Imhoff
Sentterinä pelannut Imhoff pelasi vuodet 1957–1960 yliopistokoripalloa Kalifornian (Berkeley) joukkueessa, joka voitti NCAA:n mestaruuden vuonna 1959. Vuonna 1960 hän kuului olympiakultaa voittaneeseen Yhdysvaltain miesten maajoukkueeseen Roomassa 1960. Vuonna 2010 Imhoff nimettiin osana Yhdysvaltain Rooman 1960 olympiajoukkuetta Basketball Hall of Fameen. New York Knicks varasi Imhoffin NBA:han kolmannella vuorolla. Imhoff aloitti NBA-uransa Knicksissä ja edusti myös viittä muuta NBA-joukkuetta vuosina 1960–1972. Vuonna 1967 Los Angeles Lakersissa pelateessaan hän pelasi ssa. Imhoff pelasi myös 20 minuuttia Wilt Chamberlainia vastaan kuuluisassa ottelussa, jossa tämä teki sata pistettä. Imhoff asettui pelaajauransa jälkeen Oregoniin ja kuoli paikallisessa Bendin kaupungissa sydäninfarktiin 78-vuotiaana 30. kesäkuuta 2017. Jared Newson
Newson on pelannut ammattilaisena muun muassa NBA:n kehitysliigassa, Saksan pääsarjassa ja Korisliigassa, jossa hän Joensuun Katajaa edustaen on yltänyt kolmesti SM-hopealle ja voittanut kahdesti Suomen cupin. Aron Baynes
Tammikuussa 2013 Baynes siirtyi NBA:han tehtyään sopimuksen San Antonio Spursin kanssa. Heti Baynesin tulokaskaudella Spurs voitti NBA:n mestaruuden. Baynes edusti Spursia myös toisen kauden ja pelasi myös NBA:n kehityssarjaa Spursin farmijoukkueessa. Kaudet 2015–2017 Baynes edusti Detroit Pistonsia. Kesällä 2017 hän siirtyi Boston Celticsiin. Oscar Robertson
Kahden lukiokauden jälkeen Robertsonista olivat kiinnostuneita yli kolmekymmentä collegea, joista hän valitsi lopulta Cincinnatin yliopiston. Ensimmäisenä vuotenaan Robertson teki 33,8 pistettä ottelua kohden. Kahtena opiskeluvuotenaan hän johdatti joukkueensa NCAA:n Final Fouriin. Hänet valittiin kolme kertaa vuoden yliopistopelaajaksi, jonka lisäksi hän rikkoi neljätoista NCAA-ennätystä. Michael Jordan
Ammattilaisuransa aikana Jordan voitti useita palkintoja. Hän voitti NBA:n mestaruuden kuusi kertaa, ja hänet valittiin joka kerralla myös liigan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Lisäksi hänet valittiin vuoden tulokkaaksi ja viisi kertaa NBA:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. NBA:n pistekuninkuuden Jordan voitti kymmenen kertaa ja sivusi näin Wilt Chamberlainin ennätystä, mutta ainoastaan Jordan on voittanut pistekuninkuuden seitsemän kertaa peräkkäin. Lisäksi Jordanin uran ottelukohtainen pistekeskiarvo on liigan korkein sekä runkosarjassa että pudotuspeleissä. Leandro Barbosa
Barbosan ura Yhdysvalloissa alkoi, kun hän oli 28. varaus . Varauksen teki San Antonio Spurs, josta Barbosa kuitenkin siirtyi Phoenix Sunsiin. Barbosa valittiin NBA:ssa kauden 2006–2007 . Vuonna 2015 hän voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden. Neil Robertson (snookerpelaaja)
Robertson ei kuitenkaan kyennyt saavuttamaan merkittävää nousua ranking-listalla, ja hän vetäytyi ammattilaispiireistä muutamaksi vuodeksi. Tänä aikana hän dominoi snooker-tapahtumia Australiassa tehden suuria lyöntisarjoja ja voittaen useita pelejä peräjälkeen. Vuonna 2003 hänelle kuitenkin avautui mahdollisuus nousta takaisin ammattilaisten pariin kun hän voitti "alle 21-vuotiaiden maailmanmestaruuden" Uudessa-Seelannissa. Tämä tarjosi hänelle "villin kortin" ammattilaiskiertueelle (engl. "Main Tour"). Kaudella 2003/2004 hän teki paluun ammattilaispöydille ja vahvoin esityksin (mm. yksi välieräpaikka) kapusi kauden päätteeksi ranking-listalla sijalle 68. National Basketball Association
Kaudeksi 1967–1968 runkosarjan pituutta pidennettiin nykyiseen pituuteensa eli 82 otteluun. Boston otti yhden tappiokauden jälkeen jälleen hallinnan sarjasta ja voitti mestaruudet vielä kausina 1967–1968 ja 1968–1969 Russell jättäytyi kahden pelaaja-valmentajana saavutetun mestaruuden jälkeen eläkkeelle ja Boston Celticsin yli vuosikymmenen kestänyt dynastia oli ohi. NBA-liiga laajentui vuosikymmenen aikana kahdeksan joukkueen sarjasta 14 joukkueen sarjaksi. NBA sai varteenotettavan kilpailijan, kun American Basketball Association (ABA) aloitti toimintansa kaudella 1967–1968. Uusi sarja sai uskottavuutta, kun sen ensimmäiseksi komissaariksi valittiin NBA-legenda George Mikan ja kun sarjaan siirtyi NBA:n edelliskauden pistepörssin voittaja Rick Barry. Neil Robertson (snookerpelaaja)
Neil Robertson (s. 11. helmikuuta 1982) on australialainen vasenkätinen snooker-ammattilainen. Hän on kotoisin Melbournesta ja tunnetaan myös lempinimillä "The Melbourne Machine" ja "Thunder From Down Under". Robertson aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 ja on parhaimmillaan ollut ammattilaisten maailmanlistalla sijalla 1. Toukokuussa 2010 Robertson voitti ensimmäisenä australialaisena maailmanmestaruuden, joka oli 28-vuotiaana jo Robertsonin viides finaali ja viides ranking-turnausvoitto. Yhteensä ranking-turnausvoittoja Robertsonilla on kuusi ja hän on edelleenkin voittanut kaikki pelaamansa finaaliottelut . Turnausvoittojen lisäksi "The Melbourne Machine" on tunnettu hyökkäävänä pelaajana, ja hän on tehnyt 550 sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa ammattilaisturnaustasolla , mukaan lukien tavoitellun 147 pisteen "maksimibreikin" kolme kertaa . Mario Chalmers
Seuraavalla kaudella Chalmers ja Miami raivasivat jälleen tiensä loppuotteluihin, joissa tällä kertaa vastaan asettuu Oklahoma City Thunder.Tällä kertaa Miami Heat voitti finaalit ja Chalmersistä tuli NBA:n mestari. Oscar Robertson
Robertson osallistui myös Rooman kesäolympialaisiin 1960. Ainoa tiukahko ottelu oli Neuvostoliittoa vastaan käyty ottelu, jota Yhdysvallat johti puoliajalla seitsemän pistettä. Muut ottelut päättyivät Yhdysvaltain joukkueen hyväksi suuremmalla erolla. Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Brasilian lukemin 90–63. Robertson oli joukkueensa paras korintekijä yhdessä Jerry Lucasin kanssa 17,0 pisteen keskiarvoilla. Koripallo
Kautta aikojen NBA:n parhaimmin menestyneitä ja kuuluisimpia joukkueita ovat olleet muun muassa Boston Celtics ja Los Angeles Lakers, jotka ovat saavuttaneet yhteensä 33. NBA-mestaruutta, eli lähes puolet kaikista otelluista. 1990-luvun parhaiten menestynyt joukkue oli 6 mestaruutta saalistanut Chicago Bulls, jonka myötä koripallon suosio muuallakin maailmassa kasvoi. Bulls onkin ainoa NBA-joukkue, jonka kokoonpanoista kaksi esiintyy NBA:n julkaisemalla 10 parasta joukkuetta-listalla. LeBron James
Heinäkuussa 2010 James ilmoitti siirtyvänsä Miami Heatiin. Heat piti myös Dwyane Waden, jonka lisäksi seura hankki itselleen Chris Boshin. Jamesin päällimmäinen syy liittyä Miamiin oli, että hän halusi voittaa viimein NBA:n mestaruuden. Miami pelasikin finaaleissa vuonna 2011 mutta hävisi finaalisarjan 2-4 Dallas Mavericksille. Seuraavana vuonna mestaruus vihdoinkin irtosi, kun Oklahoma City Thunder kaatui vuoden 2012 finaaleissa 4-1. James palkittiin finaalien parhaana pelaajana. Miami Heat
Kaudella 2012–2013 Heat ylsi historiansa parhaaseen menestykseen runkosarjassa voitettuaan 66 ottelua 82:sta (voittoprosentti 80,5). Sillä oli helmikuusta maaliskuuhun 2013 27:n ottelun voittoputki, NBA-historian toiseksi pisin. Pudotuspeleissä seura ylsi NBA:n loppuotteluihin kolmannen kerran peräkkäin voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Milwaukee Bucksin voitoin 4–0, toisella kierroksella Chicago Bullsin voitoin 4–1 ja konferenssifinaaleissa Indiana Pacersin voitoin 4–3. Heat saavutti toisen peräkkäisen ja kaikkiaan kolmannen NBA-mestaruutensa voitoin 4–3 San Antonio Spursia vastaan. Loppuottelusarjan arvokkaimpana pelaajana palkittiin toistamiseen LeBron James. Kaudella 2013–2014 Heat ylsi NBA:n loppuotteluihin neljännen kerran peräkkäin, mutta hävisi mestaruuden edellisvuoden finaalivastustajalleen San Antonio Spursille voitoin 1–4. Fred Roberts
Roberts pelasi yliopistokoripalloa Brigham Youngin yliopistossa vuosina 1978–1982, josta hän osallistui NBA:n varaustilaisuuteen vuonna . Milwaukee Bucks varasi hänet tilaisuuden 27:ntena pelaajana, mutta marraskuussa 1982 hänen pelioikeutensa myytiin New Jersey Netsille. Kauden 1982–1983 Roberts pelasi lopulta italialaisessa Fortitudo Bolognassa 19,1 pisteen ja 8,6 levypallon keskiarvoilla. Robert Parish
Parish pelasi yliopistokoripalloa Centenaryn collegessa vuosina 1972–1976. Hän osallistui vuoden NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Golden State Warriors varasi hänet kahdeksantena pelaajana. Parish edusti seuraa neljän kauden ajan, jonka jälkeen hänet kaupattiin Boston Celticsiin vaihdossa ykköskierroksen varauksiin. Bostonissa Parish muodosti Larry Birdin ja Kevin McHalen kanssa joukkueen kärkikolmikon ""Big-Three"", jonka johdolla seura voitti kolme NBA-mestaruutta vuosina 1981, 1984 ja 1986. Henkilökohtaisella tasolla hänet valittiin kaksi kertaa sarjan sekä yhdeksän kertaa sarjan . Vuonna 1994 Parish siirtyi Charlotte Hornetsiin, josta hänet vapautettiin heinäkuussa 1996. Kausi 1996–1997 oli hänen viimeinen NBA-kautensa. Hän pelasi kauden Chicago Bullsissa ja voitti neljännen NBA-mestaruutensa. Orlando Magic
Orlando Magic on kaksi kertaa, vuosina 1995 ja 2009 päässyt pelaamaan NBA-finaaleissa. Vuonna 1995 se hävisi finaalisarjan Houston Rocketsille otteluvoitoin 0–4 ja vuonna 2009 Los Angeles Lakersille 1–4. Vuoden 1995 joukkueessa pelasivat muun muassa Shaquille O'Neal, Anfernee Hardaway, Horace Grant, Dennis Scott, Anthony Bowie, Jeff Turner ja Darrell Armstrong; joukkueen päävalmentajana toimi Brian Hill. Vuonna 2009 joukkueeseen kuuluivat muun muassa Dwight Howard, Rashard Lewis ja Hidayet Türkoğlu. NBA-kausi 2010–2011
NBA-kausi 2010–2011 on NBA-koripalloliigan 65. kausi. Runkosarja alkoi 26. lokakuuta 2010 ja päättyi 13. huhtikuuta 2011, jonka jälkeen käynnistyivät pudotuspelit. Dallas Mavericks voitti seurahistoriansa ensimmäisen mestaruuden voitettuaan Miami Heatin 12. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa voitoin 4–2. Dražen Petrović
Neljän Cibona-vuoden jälkeen Petrović mietti siirtymistä NBA:han, mutta päätti lopulta jäädä vielä Eurooppaan. Petrović teki Real Madridin kanssa neljän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Joukkue selviytyi Cup-voittajien cupissa välieriin, jossa Real Madrid voitti Cibonan Petrovićin tehtyä pelin ratkaisseet vapaaheitot. Sarjan loppuottelussa Real Madrid voitti Juventus Casertan. Petrović teki ottelussa 62 pistettä, joka oli sarjan uusi piste-ennätys. Espanjassa Petrović johdatti joukkueensa ACB:n loppuotteluihin. Neljännessä osaottelussa hän teki 42 pistettä, mikä oli sarjan ennätys loppuotteluissa. Kausi päättyi kuitenkin ACB-hopeaan FC Barcelonan voitettua mestaruuden. Koska Petrović oli voittanut Euroopassa kaikki merkittävät mestaruudet, halusi hän hakea uutta vastusta NBA:sta. Kauden päätteeksi hän siirtyi Portland Trail Blazersiin. Koska hänellä oli sopimus Real Madridin kanssa, joutui hän maksamaan itsensä ulos sopimuksesta. Loppujen lopuksi Petrović maksoi seuralle 1,5 miljoonaa dollaria. Koripallo
NBA:n varhaisemmassa historiassa on ollut monia hyvin kuuluisia pelaajia, kuten esimerkiksi George Mikan, Bill Russell, Wilt Chamberlain (ainoa pelaaja NBA:n historiassa, joka on tehnyt yhdessä ottelussa 100 pistettä), Oscar Robertson ja Jerry West. Koripallo tuli erityisen suosituksi 1980- ja 1990-luvulla, jolloin pelin suurimpia tähtiä olivat Kareem Abdul-Jabbar, Earvin "Magic" Johnson, Larry Bird ja maailman kaikkien aikojen parhaaksi koripalloilijaksi arvostettu Michael Jordan. Kolme viimeksi mainittua olivat myös todella suuria urheilijatähtiä vuonna 1992 Barcelonassa pidetyissä kesäolympialaisissa, jossa Yhdysvaltain joukkue (lempinimeltään Dream Team) voitti ylivoimaisesti kultamitalin. Carl ”Bobo” Olson
Maaliskuussa 1952 Olson kohtasi uudelleen Sugar Ray Robinsonin, tällä kertaa ottelussa keskisarjan maailmanmestaruudesta. Robinson oli hävinnyt välissä tittelin Randy Turpinille, mutta voittanut sen takaisin ja haki itselleen helppoa vastusta. Robinson myös voitti, mutta vain pisteillä. Saman vuoden joulukuussa Robinson ilmoitti lopettavansa uransa ja luopui mestaruudestaan. Titteliä tavoittelivat neljä haastajaa, joista Paddy Youngin Olson voitti Amerikan keskisarjan mestaruusottelussa ja pääsi näin maailmanmestaruusotteluun Randy Turpinia, joka oli raivannut tieltään Charley Humezin, vastaan. Ottelu käytiin 21. lokakuuta vuonna 1953 New Yorkin Madison Square Gardenissa. 15-eräisessä ottelussa Turpin kävi lattiassa 9. ja 10. erässä ja Olson voitti lopulta pistein 9–4–2, 11–4, 8–7. "Ring Magazine" -lehti valitsi hänet myös vuoden nyrkkeilijäksi. Earl Boykins
Boykinsia ei koskaan NBA:han, mutta hän onnistui silti luomaan sarjassa pitkän uran. Hän pelasi kymmenessä eri NBA-seurassa vuosien 1999 ja 2012 välillä, New Jersey Netsissä, Cleveland Cavaliersissa, Orlando Magicissä, Los Angeles Clippersissä, Golden State Warriorsissa, Denver Nuggetsissa, Milwaukee Bucksissa, Charlotte Bobcatsissä, Washington Wizardsissa ja Houston Rocketsissa. Hänelle kertyi NBA:n runkosarjassa yhteensä 652 ja pudotuspeleissä 15 ottelua. Fabricio Oberto
Toisella kaudellaan Oberton rooli joukkueessa kasvoi. Hän teki 8. marraskuuta ottelussa Phoenix Sunsia vastaan 22 pistettä ja otti kymmenen levypalloa. Pudotuspeleissä Oberto teki kahdessa ensimmäisessä läntisen konferenssin finaalissa 14 pistettä. Kauden päätteeksi hän voitti NBA:n mestaruuden. Hän jatkoi seurassa vielä kaksi kautta. Rashard Lewis
Lewis voitti Miami Heatin joukkueessa NBA-mestaruuden keväällä 2013. Hänet valittiin un vuosina 2005 ja 2009 ja konferenssinsa viikon pelaajaksi kahdesti. Vuonna 2001 Lewis kuului Yhdysvaltain kultaa Hyvän tahdon kisoissa voittaneeseen joukkueeseen. Fred Brown
Brown osallistui NBA:n tähdistöotteluun vuonna 1976. Hän voitti Seattle SuperSonicsin kanssa kauden 1978–1979 NBA-mestaruuden. Seura on jäädyttänyt hänen pelipaitansa numeron #32. Tripla-tupla
NBA:n nykypelaajista erityisesti Russell Westbrook on kunnostautunut tripla-tuplien hankinnassa. Kaikkien aikojen tilaston kärjessä ovat Oscar Robertson ja Magic Johnson. Kareem Abdul-Jabbar oli ensimmäinen, joka ylitti 50 pisteen tripla-tuplan. Bob McAdoo
Robert Allen 'Bob' McAdoo (s. 25. syyskuuta 1951 Greensboro, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen ammattiuransa lopettanut koripalloilija. Uransa jälkeen hänet on valittu Basketball Hall of Fameen. McADoo voitti urallaan kaksi NBA-mestaruutta, jonka lisäksi hänet valittiin kerran . Loppu-urallaan hän voitti myös kahdesti Euroliiga-mestaruuden. Jersey Joe Walcott
Louisin lopetettua uransa Walcott otteli NBA:n mestaruudesta Ezzard Charlesia vastaan 22. kesäkuuta 1949. Ottelu kesti täydet 15 erää ja Charles julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Tappion jälkeen Walcott otteli parin vuoden ajan tittelittömiä kamppailuja. Hän kävi Euroopassa voittamassa elokuussa 1949 Tukholmassa Ruotsin Olle Tandbergin ja toukokuussa 1950 Mannheimissa nousevan tähden saksalaisen Hein ten Hoffin, jolle tappio oli ammattilaisena ensimmäinen. Vuonna 1950 hän voitti tulevan maailmanmestarin Harold Johnsonin ja pääsi vielä seuraavana vuonna haastamaan Charlesin maailmanmestaruusottelussa peräti kaksi kertaa. Ensimmäinen ottelu maaliskuussa kesti täydet erät ja Ezzard säilytti mestaruutensa kaikin tuomariäänin. Uusintakohtaamisessa heinäkuussa Pittsburghissa peräänantamaton Walcott tyrmäsi Charlesin vasemman käden koukkulyönnillään seitsemännessä erässä ja toteutti unelmansa, raskaan sarjan maailmanmestaruuden voittamisen, viidennellä yrittämällään. Tuolloin, 37-vuotiaana, hän oli kaikkien aikojen vanhin raskaan sarjan maailmanmestaruuden voittanut nyrkkeilijä. Sittemmin vasta 45-vuotiaana tittelin valloittanut George Foreman rikkoi tuon ennätyksen. Chris Ford
Ford pelasi yliopistokoripalloa Villanovan yliopistossa neljän kauden ajan. Vuonna hän osallistui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Detroit Pistons varasi hänet tilaisuuden seitsemäntenätoista pelaajana. Ford edusti seuraa kuusi kautta ja aloitti vielä kauden 1978–1979 Pistonsissa, mutta siirtyi kolmen ottelun jälkeen Boston Celticsiin. Kausi oli tilastollisesti hänen parhaansa, sillä hän teki 15,6 pistettä ottelua kohden. Ford voitti seuran paidassa ainoan NBA-mestaruutensa kaudella 1980–1981. Hän päätti NBA-uransa vuonna 1982. James Harden
Oklahoma City Thunder ylsi kaudella 2011–2012 NBA:n finaaleihin, mutta hävisi mestaruuden Miami Heatille. Kauden jälkeen Thunder pyrki tekemään jatkosopimuksen Hardenin kanssa (hänen aiempi sopimuksensa seuran kanssa olisi päättynyt vuonna 2013), mutta ei tässä onnistunut. Lokakuussa 2012, juuri ennen kauden 2012–2013 alkua, Harden siirtyi Houston Rocketsiin pelaajakaupassa, jossa Rockets sai hänen lisäkseen Cole Aldrichin, Daequan Cookin sekä Lazar Haywardin ja jossa Thunder sai vaihdossa Jeremy Lambin, Kevin Martinin, kaksi ensimmäisen kierroksen varausvuoroa sekä toisen kierroksen varausvuoron. Pau Gasol
Gasol on pelannut NBA:ssa vuodesta 2001 lähtien, ja hän on voittanut sarjan mestaruuden kahdesti. Hänet on muun muassa äänestetty useasti un ja vuonna 2002 . Espanjan maajoukkueessa Gasol on voittanut muun muassa kaksi olympiahopeaa ja yhden -pronssin, maailmanmestaruuden vuonna 2006, jolloin hänet myös valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi, ja kolme Euroopan mestaruutta. Gasol on Krešimir Ćosićin lisäksi ainoana pelaajana valittu kahdesti EM-kilpailujen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Adam Morrison
NBA-uransa jälkeen Morrison pelasi lyhyen ajan sekä Serbian suurseurassa Crvena zvezdassa sekä turkkilaisessa Beşiktaşissa. Hän yritti syksyllä 2012 paluuta NBA-kentille tuloksetta, jonka jälkeen Morrison päätti lopettaa ammattilaisuransa. Oscar Robertson
Ennen kauden 1970–1971 alkua Cincinnati vaihtoi Robertsonin Milwaukee Bucksin kanssa, jolloin Cincinnati sai vastineeksi Flynn Robinsonin ja Charlie Paulkin. Tapahtuma herätti huomiota ja uskottiin, että Cincinnatin valmentajaksi edellisellä kaudella siirtynyt Bob Cousy olisi ollut kateellinen Robertsonille. Robertson oli aiemmin rikkonut lukuisia Cousyn nimissä olleita ennätyksiä. Vuonna 1970 Robertson oli myös mukana lakijutussa, joka viivästytti ABA:n ja NBA:n yhdistymistä. Bucksissa pelasi Robertsonin lisäksi Lew Alcindor eli Kareem Abdul-Jabbar, joka voitti sarjan korikuninkuuden sekä arvokkaimman pelaajan palkinnon kaudella 1970–1971. Bucksin kausi oli NBA-joukkueiden paras, sillä joukkue voitti 66 ottelua. Bucks eteni aina NBA-finaaleihin saakka, joissa se kohtasi Baltimore Bulletsin. Robertsonin ja Alcindorin johtama joukkue voitti loppuottelusarjan suoraan voitoin 4–0, jolloin Robertson saavutti ensimmäisen ja ainoan NBA-mestaruutensa. Pitkän uran pelanneena hänen kroppansa alkoi väsyä ja Robertson päättikin pelata seurassa vielä kolmen kauden ajan. Viimeiset kolme vuotta Bucks voitti aina divisioonansa mestaruuden, mutta mestaruutta seura ei onnistunut voittamaan. Kaudella 1973–1974 joukkue eteni sarjan loppuotteluihin, joissa Bucks kohtasi Boston Celticsin. Loppuottelusarja venyi seitsemänteen peliin, jonka Celtics voitti. Oklahoma City Thunder
Seattlen-vuosinaan joukkue pelasi NBA:n pudotuspeleissä 22 kertaa ja voitti divisioonansa kuusi kertaa. Vuonna 1979 SuperSonics vei NBA:n mestaruuden Washington Bulletsia vastaan käydyssä loppuottelusarjassa. Mestarijoukkueeseen kuuluivat muun muassa Jack Sikma, Dennis Johnson, Gus Williams, John Johnson, Lonnie Shelton, Paul Silas ja Fred Brown. Myöhempiä Seattlen maineikkaita pelaajia olivat muun muassa Shawn Kemp ja Gary Payton. Dirk Nowitzki
Ennen Nowitzkin siirtymistä NBA:han monet eurooppalaisseurat olivat halukkaita saamaan hänet. Muun muassa FC Barcelona sekä tuore Euroliiga-mestari Kinder Bologna halusivat hänet joukkueeseensa. Würzburg toivoi myös hänen jatkoaan joukkueessa. Joka tapauksessa Nowitzki oli päättänyt osallistua vuoden 1998 varaustilaisuuteen. NBA-joukkueista eniten kiinnostusta häntä kohtaan olivat osoittaneet Dallas Mavericks ja Boston Celtics. Nowitzki kävikin Mavericksin harjoitusleirillä, jota johti joukkueen päävalmentaja Don Nelson. Nowitzkin taidot tekivät häneen vaikutuksen, mutta toisaalta Nelson piti Nowitzkia liian pehmeänä pelaajana NBA:han. Varaustilaisuudessa Milwaukee Bucks varasi Nowitzkin yhdeksäntenä pelaajana, ja myöhemmin samana päivänä hänen oikeutensa siirtyivät Mavericksille. TD Garden
Musiikkimaailman kuumimmat tähdet Beatlesistä Aerosmithiin ovat kaikki esiintyneet areenalla vuosien saatossa. Tähtipelaajat kuten Auerbach, Russell, Cousy ja Larry Bird rakensivat kukin omalla panoksellaan Boston Celtics joukkueesta erään NBA:n kaikkien aikojen brändeistä, joka on voittanut NBA:n mestaruuden ennätykselliset 16 kertaa. NHL joukkue Bruins nostatti hallin kattoon viisi mestaruusviiriä lisää, tähtinään Bobby Orr, John Bucyk, Phil Esposito, Cam Neely ja monet muut. Ed Macauley
Ennen NBA:han siirtymistä Macauley pelasi yliopistotasolla Saint Louisin yliopistossa. Macauleyn NBA-seuroina olivat vuosina 1949–1959 St. Louis Bombers, Boston Celtics ja St. Louis Hawks. Hän oli NBA:n tähdistöottelun arvokkain pelaaja vuonna 1951. Huhtikuussa 1956 Macauley kaupattiin Celticistä Hawksiin, josta Celtics sai vastineeksi Bill Russell, jonka johdolla Celtics voitti 11 mestaruutta. Macauley voitti myös kertaalleen NBA-mestaruuden, 1958 Hawksissa. Otis Thorpe
Otis Henry Thorpe (s. 5. elokuuta 1962 Boynton Beach, Florida) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa 1257 runkosarjaottelua ja 78 pudotuspeliä vuosina 1984–2001 ja voitti yhden NBA-mestaruuden. Milwaukee Bucks
Ainoan mestaruutensa Milwaukee Bucks on voittanut vuonna 1971 pelatessaan NBA:ssa vasta kolmatta kauttaan. Se voitti konferenssivälierissä San Francisco Warriorsin otteluvoitoin 4–1, konferenssifinaaleissa Los Angeles Lakersin 4–1 ja loppuottelusarjassa Baltimore Bulletsin 4–0. Mestarijoukkueen päävalmentajana toimi Larry Costello ja pelaajia olivat muun muassa Kareem Abdul-Jabbar, Oscar Robertson, Jon McGlocklin, Bob Dandridge, Greg Smith, McCoy McLemore, Bob Boozer ja Lucius Allen. Tyronn Lue
Vuodesta 2009 Lue toimi NBA:ssa apuvalmentajana, ensin Boston Celticsissä ja myöhemmin Lakersissa. Vuonna 2014 hän siirtyi valmentamaan Cleveland Cavaliersin organisaatioon nousten joukkueen päävalmentajaksi kesken kauden tammikuussa 2016. Luen valmentama ja muun muassa LeBron Jamesin tähdittämä Cavaliers ylsi heti keväällä 2016 historialliseen NBA-mestaruuteen voitettuaan loppuotteluissa Golden State Warriorsin. Miami Heat
Vuonna 2012 Heat pelasi NBA:n loppuotteluissa toista vuotta peräkkäin. Se voitti pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella New York Knicksin voitoin 4–1, toisella kierroksella Indiana Pacersin voitoin 4–2 ja konferenssifinaaleissa Boston Celticsin voitoin 4–3. Loppuotteluissa Heat kohtasi Oklahoma City Thunderin, joka kaatui voitoin 4–1. Näin ollen Heat onnistui voittamaan historiansa toisen mestaruuden, ja ensimmäisen Jamesin ja Boshin hankinnan jälkeen. Loppuottelusarjan arvokkaimman pelaajan palkinnolla palkittiin LeBron James, joka ylsi loppuotteluissa muun muassa tripla-tuplaan mestaruuden ratkaisseessa viidennessä ottelussa (26 pistettä, 13 syöttöä ja 11 levypalloa). MotoGP
Roberts voitti maailmanmestaruudet vielä -79 ja -80, jonka jälkeen seuraavaa mestaria jouduttiin odottamaan vuoteen 1983 asti. Tuolloin Roberts itsekin taisteli mestaruudesta maamiehensä Freddie Spencerin kanssa. Roberts ja Spencer voittivat molemmat kuusi kilpailua kauden 12 kilpailusta, mutta Spencer voitti mestaruuden pistein 110-100. Kauden jälkeen Roberts vetäytyi MM-sarjasta. Spencer voitti uransa toisen maailmanmestaruuden samassa luokassa kaksi vuotta myöhemmin, ja voitti samana vuonna myös 250-kuutioisten maailmanmestaruuden. Spencer oli näin toistaiseksi viimeinen, joka pystyi voittamaan MM-sarjassa samana vuonna kahden luokan maailmanmestaruudet. Houston Rockets
Rockets on voittanut NBA-mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 1995. Vuonna 1994 seura voitti loppuotteluissa New York Knicksin otteluvoitoin 4–3, seuraavana vuonna Orlando Magicin otteluvoitoin 4–0. Mestaruusvuosina joukkueessa pelasivat muun muassa Hakeem Olajuwon, Otis Thorpe, Vernon Maxwell, Robert Horry ja Kenny Smith sekä kesken jälkimmäisen kauden seuraan tullut Clyde Drexler. Charles Barkley
Barkley pelasi ammattilaisurallaan (vuodet 1984–1999) NBA-joukkueissa Philadelphia 76ers, Phoenix Suns ja Houston Rockets. Hän pelasi myös kolme kertaa NBA:n tähdistöottelussa. Hän lopetti uransa kauden 1999–2000 jälkeen, pelattuaan neljän kuukauden tauon jälkeen viimeisessä ottelussaan kuusi minuuttia. Barkley ei voittanut uransa aikana NBA-mestaruuksia. LeBron James
Kauden 2014–2015 loppuottelusarja Cavaliersin ja koko kauden erittäin vakuuttavasti pelanneen Golden State Warriorsin välillä oli Clevelandin osalta Jamesin yksilönäytös länsirannikon joukkuetta vastaan Kevin Loven ja Kyrie Irvingin loukkaantumisten johdosta. James ja James Jones olivat ensimmäiset pelaajat sitten vuoden 1966, jotka pelasivat viidensissä peräkkäisissä NBA-finaaleissaan. Toisessa loppuottelussa James teki 39 pistettä ja tripla-tuplan, ja kolmannessa ottelussa hän johti 40 pisteellään Cavaliersin 2–1-johtoon ottelusarjassa. Neljäs finaali oli Jamesilta heikko peli, ja vaikka hän ylsikin neljännessä finaalissa jälleen tripla-tuplaan, Golden State vei mestaruuden voitoin 4–2. Ennen Jamesia ainoastaan Magic Johnson oli yltänyt useampaan tripla-tuplaan NBA-finaaleissa. Sam Cassell
Cassell edusti Clippersiä helmikuun 2008 loppuun asti, jolloin seura luopui hänen pelaajaoikeuksistaan. Pian tämän jälkeen hän siirtyi vapaana pelaajana Boston Celticsiin, jossa hän voitti kolmannen NBA-mestaruutensa kauden 2007–2008 päätteeksi. Cassell myös lopetti NBA-uransa tähän kauteen. Matt Barnes
Memphis Grizzlies varasi pienenä laitahyökkääjänä pelaavan Barnesin NBA:han 46. vuorolla . Barnes debytoi NBA:ssa vuonna 2004 ja on siitä lähtien pelannut sarjassa edustaen useita eri seuroja, muun muassa Los Angeles Clippersiä ja Golden State Warriorsia jossa voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2017. Lamar Odom
Lamar Joseph Odom (s. 6. marraskuuta 1979 Queens, New York, New York) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Odom varattiin NBA:han neljännellä vuorolla , ja hän pelasi sarjassa vuodet 1999–2013. Vuonna 2014 hän pelasi hetken aikaa Espanjan pääsarjassa. NBA:ssa Odom edusti Los Angeles Lakersia vuosina 2004–2011 ja voitti seurassa NBA:n mestaruuden vuosina 2009 ja 2010. Vuonna 2011 Odom valittiin , ja tulokaskaudellaan hänet valittiin . Odom pelasi vuosina 2004–2011 myös Yhdysvaltain maajoukkueessa, jossa hän voitti maailmanmestaruuden Turkissa 2010 ja olympiapronssia Ateenassa 2004. Urheilullisten saavutuksiensa lisäksi Odom on tullut tunnetuksi yksityiselämästään, varsinkin avioliitostaan Khloé Kardashianin kanssa ja päihteidenkäytöstään. Mike Brown (koripallovalmentaja)
Brown toimi apuvalmentajana useiden NBA-seurojen valmennusryhmissä vuosina 1997–2005, ja hän voitti San Antonio Spursin apuvalmentajana NBA:n mestaruuden vuonna 2003. Vuonna 2005 hänet nimettiin Cleveland Cavaliersin päävalmentajaksi. Brown toimi LeBron Jamesin tähdittämän joukkueen valmentajana vuoteen 2010 asti, ja vuonna 2009 hänet nimettiin un Idän valmentajaksi sekä kauden lopuksi ksi. Kaudella 2011–2012 hän toimi Los Angeles Lakersin ja kaudella 2013–2014 jälleen Cavaliersin päävalmentajana. Vuonna 2016 Brown palkattiin Golden State Warriorsin apuvalmentajaksi, ja hän sijaisti kauden aikana selkävaivoista kärsinyttä päävalmentaja Steve Kerriä. Kausilla 2016–2017 ja 2017–2018 Warriors voitti NBA:n mestaruuden. NBA-kausi 2014–2015
NBA-kausi 2014–2015 oli NBA-koripalloliigan 69. kausi. Runkosarja alkoi 28. lokakuuta 2014 ja päättyi 15. huhtikuuta 2015, jonka jälkeen käynnistyvät pudotuspelit. Golden State Warriors voitti ensimmäisen mestaruutensa 40 vuoteen kukistettuaan 16. kesäkuuta päättyneessä finaalisarjassa Cleveland Cavaliersin voitoin 4–2. Corey Brewer
Pienenä laitahyökkääjänä tai heittävänä takamiehenä pelaavan Brewerin varasi seitsemännellä vuorolla Minnesota Timberwolves, jota Brewer edusti kevääseen 2011 saakka ja uudestaan kauden 2013–2014. Kauden 2010–2011 päätteeksi hän voitti Dallas Mavericksissa NBA:n mestaruuden. Los Angeles Sparks
Vuonna 2000 Sparks hallitsi runkosarjaa yhdessä Cometsin kanssa. Voittoprosentti 87,5 (28 voittoa ja neljä tappiota) oli liigan paras ja Comets tuli heti perässä voittoprosentilla 84,4 (27 voittoa ja viisi tappiota). Runkosarjan kolmanneksi paras joukkue Sacramento Monarchs oli 21:llä voitollaan kuuden voiton päässä Cometsista ja seitsemän voiton päässä Sparksista. Pudotuspeleissä Sparks kohtasi ensimmäisellä kierroksella Phoenix Mercuryn, joka nujertui suoraan kahdessa ottelussa. Konferenssifinaaleissa seura sai vastaansa tutun vastuksen, Houston Cometsin, joka oli vahvempi suoraan voitoin 2–0 (pistein 77–56 ja 74–69). Comets voitti WNBA:n mestaruuden neljännen kerran peräkkäin. Kauden päätteeksi Sparksia ensimmäistä kauttaan valmentanut Michael Cooper, entinen NBA-koripalloilija (viisi NBA-mestaruutta Los Angeles Lakersin riveissä), palkittiin WNBA:n vuoden valmentajana. Dennis Rodman
Dennis Keith Rodman (s. 13. toukokuuta 1961 Trenton, New Jersey) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Rodman aloitti uransa vuonna 1986 ja voitti viisi NBA-sarjan mestaruutta kahdessa eri joukkueessa: Detroit Pistonsissa (1989, 1990) ja Chicago Bullsissa (1996, 1997, 1998). Rodman oli erityisen lahjakas puolustamaan ja pystyi usein pysäyttämään jopa itseään "kaksi kertaa isomman vastustajan". Hänet valittiin kahdesti NBA:n vuoden puolustuspelaajaksi. Neil Robertson (snookerpelaaja)
Kausi 2008–2009 ei myöskään lähtenyt Robertsonin osalta käyntiin toivotulla tavalla, sillä Belfastissa pelatussa "Northern Ireland Trophy"-avausturnauksessa hän hävisi heti ensimmäisen ottelunsa 32 parhaan joukossa. "Shanghai Masters" sujui jo hieman paremmin, sillä Robertson eteni Kiinassa 16 parhaan joukkoon, mutta hävisi toisella kierroksella haastaja Ricky Waldenille erin 5-4 oltuaan jo 3-1 ja 4-2 johdossa. Walden voitti lopulta koko turnauksen. Robertson kärsi niukan ensimmäisen kierroksen tappion myös "London Royal Watches Grand Prix"-turnauksessa, jossa vanha 51-vuotias mestari Steve Davis oli parempi erin 5-4. Ensimmäisessä "Bahrain Championship"-turnauksessa menestystä tulikin pitkästä aikaa, kun Robertson saavutti mestaruuden. Hän voitti Matthew Stevensin finaalissa erin 9-7. Kevin Durant
Durant oli NBA:n kakkosvaraus . Kaudella 2013–2014 Durant sai -palkinnon. Hän on voittanut Golden State Warriorsissa kaksi NBA:n mestaruutta (2017 ja 2018), ja kummallakin kerralla hänet palkittiin -palkinnolla. Muiden saavutustensa ohella Durant on moninkertainen NBA:n korikuningas, ykköstähdistövalinta ja tähdistöottelupelaaja. Richard Jefferson
Richard Allen Jefferson (s. 21. kesäkuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija. NBA:ssa vuodesta 2001 pelannut Jefferson voitti sarjan mestaruuden Cleveland Cavaliersin joukkueessa vuonna 2016. Yhdysvaltain maajoukkueessa hän voitti olympiapronssia Ateenassa 2004 ja Amerikan mestaruuden Puerto Ricossa 2003. Hän lopetti uransa vuonna 2018. Igor Kokoškov
Jugoslavian liittotasavallassa valmennusuransa aloittanut Kokoškov on toiminut 2000-luvulla useiden NBA-seurojen apuvalmentajana. Pisimmät NBA-jaksonsa hän on viettänyt Detroit Pistonsin ja Phoenix Sunsin valmennusryhmissä. Pistonsissa hän voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2004. NBA-kausi 2001–2002
NBA-kausi 2001–2002 oli NBA-liigan 56. kausi. Runkosarja käynnistyi 30. lokakuuta 2001 ja päättyi 17. huhtikuuta 2002. Pudotuspelit päättyivät 12. kesäkuuta 2002 Los Angeles Lakersin voitettua kolmannen peräkkäisen mestaruutensa kaadettuaan New Jersey Netsin finaaleissa otteluvoitoin 4–0.V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja Samaki Walker
Dallas Mavericks varasi Walkerin NBA:han 9. vuorolla . Walker pelasi NBA:ssa vuosina 1996–2006 edustaen kuutta eri seuraa. Hän voitti Los Angeles Lakersissa NBA:n mestaruuden keväällä 2002. NBA:n jälkeen hän pelasi muun muassa Venäjällä, Kiinassa ja Syyriassa. Adam Morrison
Morrisonin menestys yliopistokentillä ei kuitenkaan jatkunut ammattilaisympyröissä, ja NBA-uransa aikana hän toimi pääasiassa rotaatiopelaajana. Morrison voitti Los Angeles Lakersissa viettämänsä kahden kauden aikana molempina kausina NBA:n mestaruuden, mutta pelasi yhteensä vain 39 runkosarjaottelussa ja kahdessa pudotuspeliottelussa. Darko Miličić
Miličić syntyi Vojvodinan alueen pääkaupungissa Novi Sadissa ja aloitti NBA-uransa Yhdysvalloissa vuonna 2003. Miličićin joukkueina NBA:ssa olivat Detroit Pistons (2003–2006), jossa hän voitti NBA:n mestaruuden vuonna 2004, Orlando Magic (2006–2007), Memphis Grizzlies (2007–2009), New York Knicks (2009–2010), Minnesota Timberwolves (2010–2012) ja Boston Celtics (2012). Marraskuussa 2012 hänestä tuli vapaa pelaaja Celticsin purettua hänen sopimuksensa Miličićin omasta pyynnöstä. Jerry West
NBA:ssa West voitti ainoan mestaruutensa vuonna 1972. Hänet valittiin loppuotteluiden arvokkaimmaksi pelaajaksi vuonna 1969, mutta tuolloin Lakers hävisi seitsemännessä loppuottelussa Boston Celticsille kahdella pisteellä. West on NBA:n historian ainoa hävinneestä joukkueesta valittu pelaaja. Runkosarjan korikuninkuuden West voitti kaudella 1969/1970 saatuaan ottelukohtaiseksi keskiarvokseen 31,2 pistettä. Koko urallaan hän teki 25 192 pistettä eli keskimäärin 27,0 pistettä yhdessä ottelussa. Miami Heat
Kesällä 2004 Heat hankki riveihinsä Shaquille O’Nealin Los Angeles Lakersista vaihdossa Odomiin, Brian Grantiin, Caron Butleriin ja ensimmäisen kierroksen varausvuoroon. Keväällä 2005 Heat eteni toisen kerran historiassaan itäisen konferenssin loppuotteluihin, joissa se hävisi Detroit Pistonsille niukasti voitoin 4–3. Vuonna 2006 Heat voitti historiansa ensimmäisen NBA-mestaruuden lyötyään loppuotteluissa Dallas Mavericksin voitoin 4–2 oltuaan sarjassa jo tappiolla 0–2. Viimeksi mestaruuteen vastaavasta tilanteesta oli noussut Portland Trail Blazers vuonna 1977. Heatin mestaruuden takuumiehenä toimi heittävä takamies Dwyane Wade, joka nimettiin . Wade oli finaaliotteluiden paras pistemies kaikissa Heatin voittamissa otteluissa tehden parhaimmillaan 43 pistettä yhdessä ottelussa (viides loppuottelu). Heatin mestaruusjoukkueen päävalmentajana toimi kokenut Pat Riley, joka tuli valmennusvastuuseen vuoden 2005 lopulla Stan Van Gundyn tilalle. Riley oli valmentanut seuraa myös aiemmin vuodesta 1995 vuoteen 2003. Morris Peterson
Peterson pelasi yliopistokoripalloa Michiganin yliopistossa. Viimeisenä kautenaan hän voitti NCAA:n mestaruuden. Peterson osallistui , jossa Toronto Raptors varasi hänet 21. pelaajana. Ensimmäisen NBA-kautensa jälkeen hänet valittiin vuoden tulokastähdistöön. Peterson pelasi Raptorsissa seitsemän kautta ennen siirtymistään New Orleans Hornetsiin vuonna 2007. Zaza Patšulia
Kesällä 2016 Patšulia siirtyi Golden State Warriorsiin. Hän voitti Warriorsissa kauden päätteeksi NBA:n mestaruuden. Vuonna 2018 hän voitti Warriorsissa toisen perättäisen NBA-mestaruutensa. Kesällä 2018 hän siirtyi Detroit Pistonsiin. Chauncey Billups
Billups pelasi urallaan seitsemässä eri NBA-joukkueessa, Boston Celticsissä, Toronto Raptorsissa, Denver Nuggetsissa, Minnesota Timberwolvesissa, Detroit Pistonsissa, New York Knicksissä ja Los Angeles Clippersissä. Kaudella 2003–2004 hänen joukkueensa Detroit Pistons voitti mestaruuden ennakkosuosikki Los Angeles Lakersiä vastaan ja Billups sai . Billups pelasi NBA:ssa kaikkiaan 1 043 runkosarja- ja 146 pudotuspeliottelua. Hänen keskiarvoikseen runkosarjan otteluista kertyivät 15,2 pistettä, 2,9 levypalloa ja 5,4 syöttöä ottelua kohden.