Mikä rautaesirippu oli?
Rautaesirippu
Rautaesirippu () on länsivaltojen käyttämä nimitys rajalle, joka jakoi Euroopan kahteen osaan, itään ja länteen. Euroopan jako kahteen osaan kesti toisesta maailmansodasta aina kylmän sodan loppuun (noin 1945–1990). Itä käsitti Neuvostoliiton ja sen hallinnassa olleet sosialistiset valtiot, ja länsi muut Euroopan valtiot, joista useimmat olivat Yhdysvaltain liittolaisia. Rautaesirippu
Rautaesirippu ei ollut pelkkä Euroopan jakava raja; se jakoi myös kaksi erilaista maailmaa. Idässä kommunismi ja sosialismi olivat vallitsevia aatteita. Länsivallat näkivät idän epädemokraattisena diktatuurina. Itä näki lännen vastaavasti porvarillisina imperialisteina ja riistäjinä. Kummallakin puolella valtiokoneisto vaikutti propagandalla yleiseen mielipiteeseen, ja teki ideologioista tunnepitoisia katkaisten yhteyden todellisiin poliittisiin ja taloudellisiin teorioihin.
Viisasten kivi
Ajatuksen viisasten kivestä keksi ilmeisesti 900-luvun persialaissyntyinen alkemisti Geber. Hän tutki alkuaineita (tuli, maa, vesi, ilma) neljän perussuureen suhteen: kuumuus, kylmyys, kuivuus ja kosteus. Tuli oli kuuma ja kuiva, maa kylmä ja kuiva, vesi kylmä ja kostea ja ilma kuuma ja kostea. Lisäksi hän esitti, että kaikissa metalleissa on kaikki neljä suuretta: kaksi sisäisinä ja kaksi ulkoisina. Metallin muuntaminen toiseksi tarkoitti sen perusominaisuuksien uudelleen järjestämistä. Tähän tarvittaisiin ihmeainetta, eliksiiriä. Sen kuviteltiin olevan jauhettua viisasten kiveä. Rautahämähäkki
Rautahämähäkki () on Marvel Comicsin sarjakuvissa esiintyvä fiktiivinen haarniska, joka nähtiin ensimmäisen kerran "The Amazing Spider-Man" -lehden numerossa 529 ja Joe Queseda suunnitteli sen Chris Bachalon luonnoksen pohjalta. Luettelo Ruotsin rautaruukeista
Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin rautaruukeista. Luetteloon on otettu mukaan ennen kaikkea esiteollisen ajan masuunihyttejä, joita käytettiin takkiraudan valmistamiseen sekä ahjoja, joissa valmistettiin kankirautaa tai harjoitettiin taontaa. Mukaan on otettu myös joitakin uudempia raudan- ja teräksenvalmistajia, jotka perustettiin teollisen vallankumouksen alkaessa vuoden 1850 tienoilla. Rautaruukit on lueteltu luettelossa maakunnittain. Rautatie
Rautatien edeltäjänä voidaan pitää niitä puisia raideteitä, joita jo 1500-luvulla käytettiin muun muassa Keski-Euroopassa Harzin ja Tirolin vuorikaivoksissa, jotta kaivosvaunut kulkisivat helpommin. Kulumisen välttämiseksi käytettiin mutkapaikoissa rautaisia suojakiskoja tai kiskot päällystettiin rautalevyillä. Yli rautaesiripun
Kirjan päähenkilönä seikkailee kaukopartiomies Arvo A. Juvonen, joka on sotien jälkeen jäänyt puolustusvoimien palvelukseen, mutta tulee erotetuksi 1950-luvun alussa. Pian Juvonen houkutellaan rajan yli suuntautuvalle matkalle. Kirja huipentuu kuumailmapallolla tehtyyn rajanylitykseen ja sitä seuranneeseen tiedusteluoperaatioon. Orjapaasi
Vanha kansanperinne liittää nimen muinaiseen orjakauppaan ja orjia kuljettaneisiin laivoihin, jotka olisivat lastanneet Orjapaadella meren pinnan aikoinaan ollessa korkeammalla. Tarinoihin liittyy uskomus, jonka mukaan paikalta löydetyt kallioon upotetut rautaiset renkaat olisivat laivojen kiinnittämistä varten. Orjapaaden rautarenkaat ovat kuitenkin isonjaon aikaisia maanmittareiden merkkejä. Viipurin linna
Ennen nykyisen linnoituksen rakentamista paikalla sijaitsi karjalaisten linnoitettu varasto- ja kauppapaikka. V. A. Tjulenevin 1979 käynnistämissä kaivauksissa paljastui hiekasta tehty rintavarustus sekä nykyistä linnaa edeltäneiden puurakennusten jäänteitä, jotka olivat palaneet. Useiden paikalta löydettyjen karjalaisperäisten esineiden joukossa on myös miekka joka on ajoitettu vuosien 1130–1200 välille. Paikalta löytyi myös paljon 1100–1200-luvun esineitä, kuten karjalainen veitsi, nuolenkärkiä, sotakirves sekä lukkoja ja avaimia. Kaivauksisa löydetyistä 2000 esineestä noin 30 ajoittuu 1290-lukua edeltäneeseen aikaan. Vanhin löydetty esine, suorakaitenen ketjunjakaja, on 1000-luvulta. Tjulenevin tutkimusten pohjalta on päätelty, että paikalla sijainnut karjalaisten linnoitettu kauppapaikka tuhoutui ruotsalaisten hyökkäyksessä 1293, jonka jälkeen nykyisen linnan esiveiheiden rakentaminen alkoi. Ristimäen seisake
Haapamäen kautta kulkevilla radoilla oli liikenne huipussaan 1940–1960-luvuilla. Kun yksiraiteisilla rataosilla risteysaseman viereinen junanlähetysväli oli pitkä, tämä viivästytti junien tuloa risteysasemalle ja lähtöä sieltä. Ristimäki rakennettiin junakohtauspaikaksi Kolhon ja Haapamäen välille, helpottamaan Haapamäen ratapihan ruuhkaa. Pääraiteen viereen rakennettiin kohtausraide. Liikenteen ohjauslaitteena oli mekaaninen kampiasetinlaite ja vaihteet olivat keskitetty asetinlaitteesta käännettäväksi, siten junanlähettäjä pystyi hoitamaan kohtaukset joustavasti. Asetinlaitepukki on nykyisin museoituna Suomen Rautatiemuseossa. Kapearaiteinen rautatie
Englannissa ensimmäiset kapearaiteiset radat olivat hiilikaivoksissa käytettyjä, puisille kärryille tarkoitettuja puisia ratoja. Ahtaiden tunneleiden ja käsin työnnettävien kärryjen pienuuden vuoksi lähes kaikki kaivosradat olivat kapearaiteisia. Radat levittäytyivät vähitellen kaivoksista ulos ja edelleen vesistöjen ja muiden kulkuyhteyksien varsille. Vasta 1700-luvun lopulla alkaneen teollisen vallankumouksen aikana syntyi mahdollisuus valmistaa ratakiskot ja pyörät raudasta. Niiden kitkaa vähentävä vaikutus mahdollisti useampien hevosvetoisten vaunujen vetämisen peräkkäin, mistä muodostuikin Englannin ensimmäisiä todellisia kapearaiteisia rautateitä. Eleusis
Suuri esipiha ja riemukaaret
Suuri esipiha eli ulompi piha oli alueen pohjoisosassa sijainnut roomalaisella ajalla kivetty piha, jonka koko on 65 x 40 metriä. Sen kaakkois- ja lounaiskulmissa oli kaksi riemukaarta, jotka oli rakennettu noin vuonna 130–200 jaa. Niiden rakennuttaja oli Antoninus Pius. Kaksikerroksiset kaaret olivat kopioita Ateenan Hadrianuksen kaaresta ja niiden korkeus oli 16 metriä ja leveys 4,85 metriä. Kaaret merkitsivät satamasta ja Megarasta tulleiden teiden päätepisteitä. Kaarista lounainen on säilynyt paremmin. Esipihalla oli myös lähdekaivorakennus, joka oli rakennettu noin vuonna 50–200 jaa. Rautasormus
Rautasormus on sormus, jonka suomalainen sai vastineeksi lahjoittaessaan kultasormuksensa talvisotaa käyvän maan sotavarusteiden hankkimista varten ja Moskovan rauhan jälkeen erityisesti ilmapuolustuksen tarpeita varten. Noin 315 000 suomalaista vaihtoi kultaiset sormuksensa ”rautasormuksiksi”. Toisin kuin nimi antaa ymmärtää, sormus on valmistettu uushopeasta. Esiroomalainen rautakausi
Esiroomalaisella rautakaudella monet myöhäisen pronssikauden kehityskulut jatkuvat. Rannikkoseuduilla väestö täydentää kalastukseen ja hylkeenpyyntiin perustuvaa talouttaan karjanhoidolla ja maanviljelyllä. Vainajat haudataan röykkiöhautoihin tai kiviarkkuihin. Metalliesinelöytöjä tunnetaan vähän, mutta raudanvalmistustaito leviää Suomeenkin. Kulttuurikontaktit ulottuvat sekä Skandinaviaan että Baltiaan. Rannikkoväestö valmistaa Morbyn keramiikkaa. Sisämaasta tunnetaan Luukonsaaren keramiikkaa Järvi-Suomen alueella ja epämääräistä Kalmistonmäen keramiikkaa Kaakkois-Suomessa. Varhaisimmat toistaiseksi tunnetut todisteet raudanvalmistuksesta on hieman yllättäen löydetty Pohjois-Suomesta. Ajokaluseppä
Raudoittamisella vahvistettiin puuosia, parannettiin kestävyyttä ja vähennettiin kulumista käytössä. Vaativin sepäntyö oli akselin ja kapan laakerin valmistus sekä vanteen asentaminen puisen pyörän ympärille. Liian löysäksi jäädessään vanne kahisi ja saattoi irrota käytössä. Seppä takoi myös linjaarit eli jouset kärryihin. Kärryjen aisat vahvistettiin altapäin ja aisojen päihin taivutettiin lenkki tamppi- eli silavaljaan kiinnitykselle. Kärryjen särmi vahvistettiin edestä raudoituksella, lisättiin lyhdyn kiinnikkeet ja kahvat kärryyn nousun helpottamiseksi. Särmi tuettiin vielä tukevasti aisaan tukiraudalla. Astinraudan seppä valmisti oman mallinsa mukaan. Esimerkiksi Kurpan seppä käytti teerenpyrstön muotoa ja siitä myös tuli hänen "suojelusmerkkinsä" eli tavaramerkkinsä, joka myöhemmin esiintyi myös kärryjen särmissä. Toteemipaalu
Toteemipaalut edustavat ja kunnioittavat tekijöidensä esivanhempia tai historiaa, ihmisiä tai tapahtumia. Toteemipaalussa on tyypillisesti symbolinen ja tyylitelty ihmishahmo, eläin tai yliluonnollinen hahmo, joka toimii suvun tai klaanin vaakunana tai kertoo sen vauraudesta. Yleisimpiä vaakunaeläimiä ovat ukkoslintu, susi, kotka, harmaakarhu, miekkavalas, sammakko, korppi ja lohi. Rikkailla ja vaikutusvaltaisilla suvuilla voi olla useampiakin vaakunaeläimiä. Viikate
Viikate on sukua sirpille, erona pidempi varsi ja terä. Se syntyi varhaiskeskiajalla Euroopassa. Suomessa viikatteita on pakanuuden aikana haudattu vainajan mukana, kuten muitakin työkaluja ja tarve-esineitä.
Nykyisin viikatteen ovat pääosin korvanneet niittokoneet ja muut uudenaikaiset työkalut. Eurooppalaisessa kulttuurissa kuolemaa symboloiva Viikatemies kuvataan viikatteen kanssa. Espoo
Espoon vaakunassa esiintyvä kruunu viittaa Espoon kuninkaankartanoon ja hevosenkenkä kyyditysvelvollisuuteen, joka kuninkaantien varrella sijainneella pitäjällä oli. Monin paikoin Espoon teistä on jäljellä Kuninkaantien keskiaikaista linjausta. Tämä Suomen keskeisin historiallinen maantie, Turun ja Viipurin välinen Suuri Rantatie syntyi 1340- tai 1350-vuosikymmenellä. Leineperi
Leineperin kylä on muodostunut kylässä sijaitsevan "Leineperin kartanon" ja ruukin ympärille. Leineperi mainitaan ensimmäisen kerran 1630-luvulla Sunniemen säterin sahurin torppana. Anolan kartanoon kuuluneella tilalla sijaitsi tuolloin vesisaha ja -mylly. Sittemmin Leineperistä tuli manttaaliin pantu rälssitila. Vuosina 1642–1811 Leineperi toimi Anolan lampuotitilana. Vuonna 1769 Anola siirtyi majuri Berndt Johan Hastferin omistukseen, joka perusti Leineperiin "Fredriksforsin" Leineperin ruukin vuonna 1771. Muutamaa vuotta myöhemmin viereen perustettiin toinen, "Fredriksbergiksi" (myös "Solla") nimetty, rautaruukki. Riisipeippo
Riisipeippo eli vanhalta nimeltään riisilintu ("Lonchura oryzivora") on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on yleinen häkkilintu, joka on alun perin kotoisin Indonesian Sundasaarilta. Ihmisen mukana se on levinnyt muuallekin Aasiaan, Afrikkaan, Australiaan ja Amerikkaan. Viime aikoina riisipeipot ovat vähentyneet alkuperäisellä elinalueellaan ja ainakin osittain myös istutusalueilla. Indonesiassa riisipeippoa on pidetty riisisatoa verottavana tuholaisena. Ruuvipaalu
Ruuvipaalu (Kierrepaalu , Porapaalu) on teräspaalu, joka rakentuu teräsputkesta sekä paalun kärjessä olevasta kierrelaipasta. Ruuvipaalut asennetaan maahan kiertämällä, jolloin ruuvipaalun kierrelaippa vetää paalun maahan, Kun ruuvipaalun kierrelaippa kierretään routarajan alapuolelle, ei erillistä routaeristystä tarvita. Ruuvipaalun kierrelaippa ankkuroi tällöin paalun routimattomaan maaperään, jolloin perustus pysyy paikoillaan pintamaan routimisesta huolimatta. Paalun juuressa oleva kierrelaippa antaa ruuvipaalulle tavallista putkipaalua suuremman pinta-alan, ja näin myös korkeamman kantavuuden ja vetolujuuden. Morioka
Ainujen ja sittemmin emishien asuma-alueena muun Tōhokun alueen tavoin ollut Morioka joutui 800-luvulla etelästä levittäytyvien japanilaisten tukikohdaksi heidän hitaasti mutta varmasti liittäessä aluetta valtakuntaansa. Moriokaan rakennettiin linnake, ja myöhemmin, kun japanilaisten valta oli varmistunut, oli se eri klaanien hallinnassa. 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa Nanbun ruhtinassuku rakennutti Moriokan paikalle linnansa, josta nykyään ovat jäljellä enää ulkomuurit. Nanbu on myös vanha nimitys Iwatelle sekä Aomorin prefektuurin itäosalle. Morioka on edelleenkin tunnettu rautatavaroistaan, joita kutsutaan nimellä "Nanbu tetsubin". Etelä-Karjalan museon esinekokoelmat
Etelä-Karjalan museossa on laaja kokoelma Viipuriin liittyvää museoesineistöä. Niiden keräämisen aloitti 1970-luvulla Wiipuri-museon Säätiö - Stiftelsen för Wiborg-museet, jonka perusti joukko Viipurin entisiä asukkaita kaipuussaan menetettyyn kaupunkiin. Etelä-Karjalan museon Viipuri-kokoelmiin (Wiipuri-museo) on deponoitu myös Viipurin ruotsinkielisten keräämä Tyrgilsmuseetin kokoelma. Kokoelmat sisältävät pääasiassa yksityisten henkilöiden Viipuriin ja Karjalan kannakseen liittyvää esineistöä. Etelä-Karjalan museossa on esillä Säätiön teettämä Viipurin pienoismalli 1:500, joka kuvaa kaupungin keskeisimpiä osia, tunnetuinta Viipuria 2.9.1939. Mallia rakennettiin vuosina 1985-96. Toisessa vitriinissä ( 6,5 x 3,5) on esillä Pyhän Annan linnoituksesta Patterinmäelle ulottuva kaupunki ja toisessa (2 x 3) viimeiseksi toteutettu Papulan kaupunginosa. Mallin on piirtänyt Juha Lankinen ja toteuttanut Lahti-Malli OY. Risteilijä
Ensimmäinen panssarikansiristeilijä oli Chilen laivaston "Esmeralda", jonka valmisti Armstrongin omistama Elswickin telakka Britteinsaarilla. Aluksesta kehittyi lopulta Elswick-tyyppi, jonka etukansi, peräkansi ja puinen pääkansi oli korvattu panssarikannella. "Esmeraldan" aseistuksena oli kaksi 10 tuuman tykkiä etu- ja takakannella ja kuuden tuuman tykit keskilaivassa. Alus saavutti 18 solmun nopeuden ja se oli täysin höyryvoimalla toimiva eli ilman purjeita. Aluksen uppouma oli kuitenkin alle 3000 tonnia. Seuranneiden kahden vuosikymmenen aikana panssarikansiristeilijät loivat perustan ajatukselle yhdistää raskas tykkiaseistus, suuri nopeus ja pieni uppouma. Rautalintu
Anubis-planeetta on Varjokuun ja Hopeakuun hallitsema salaperäinen planeetta. Sen eräässä kylässä asuu mamottikansa, jonka päällikön pojat, Kiisla ja Ulmos, lähtevät viemään vieraaseen kaupunkiin teräslastia. Matkalla sinne pojat joutuvat yöpymään kalastajan majalla, vaikka sinä yönä ei kyllä nukuttu. Ulmos halusi lähteä luistelemaan ja sai veljensä mukaan. Retkellä sattui kuitenkin onnettomuus. Ulmos luulee murhanneensa Kiislan tikarilla vahingossa huitoessaan. Hän pakeni jonnekin turvaan. Tällaisen paikan hän löysi Oron kaupungista, jossa hallinnoi terästehdas. Tehtaasta Ulmos sai suojapaikan sekä työn. Kurtiini
Kurtiini ( ’esirippu’) on kahta bastionia yhdistävä välivalli tai muuri. Se voi olla joko yksinkertainen muuri tai kasemattoitu rakennus. Linnoitusportti on tavallisesti kurtiinissa. Esihistoria
Kivikausi on useimmiten esihistoriallinen aikakausi, ja esimerkiksi Pohjoismaissa sitä ovat myös pronssikausi ja rautakausi. Esimerkiksi Lähi-idän korkeakulttuureissa pronssikausi puolestaan oli jo historiallista aikaa. Suomen esihistoria
Suomen mesoliittinen asutus, jota toisinaan kutsutaan Suomusjärven kulttuuriksi (noin 8300–5300 eaa.), tunsi koiran kotieläimenä. Elinkeinot olivat kasvien keräily, metsästys, hylkeenpyynti ja kalastus. Liuskekärkinen keihäs oli yleinen metsästysase. Suomusjärven kulttuuri on levinnyt koko maahan, tosin tiheintä se on ollut silloisilla rannikoilla, jotka maannousun johdosta ovat nykyisin syvällä sisämaassa. Kulttuurilla on yhteyksiä Viron Kundan kulttuuriin ja Itä-Karjalaan. Tänä aikana ei osattu vielä valmistaa saviastioita, joten aikaa kutsutaan esikeraamiseksi. Kuuluisa kiviveistos, Huittisten hirvenpää, ajoittuu mesoliittiseen aikaan. Sirppi
Suomalaiset sirppimallit jaetaan itäsuomalaiseen (itäeurooppalaiseen) eli kaarevateräiseen sirppiin ja läntiseen eli lounaissuomalaiseen kamppiin, jota kutsutaan myös pivosirpiksi. Kamppi muistuttaa väärävartista viikatetta, ja sen terä on vain vähän kaareva. Sirpillä leikataan viiltämällä, kampilla työskentely muistuttaa enemmän viikatteella niittämistä. Sirpinmuotoisia työkaluja tehtiin jo kivikaudella. Kivikautiset sirpit olivat hammasteräisiä, ja sama perinne jatkuu monissa metallisissa sirppityypeissä. Kuparisirpit olivat eräitä ensimmäisiä metalliesineitä Suomessa. Nuorempi roomalainen rautakausi
Nuorempi roomalainen rautakausi tarkoittaa Pohjoismaiden esihistoriassa noin vuosia 200–400 jaa. Rooman valtakunta heikkeni tällöin, mutta se oli yhä voimatekijä, jonka vaikutus ulottui voimakkaana Itämerelle saakka. Aikakausi oli sotaisa ja kuohuva. Esimerkiksi Tanskan alueelta tehdyt kuuluisat sotasaalislöydöt kertovat kovista taisteluista Skandinavian muodostumassa olleiden, aikaisempaa kiinteämpien yhteiskuntien välillä. Keltainen keisari
Mekaaninen kompassi oli kaksipyöräinen vaunu, jonka keskiosassa oli paalu. Paalun päässä oli pieni ihmishahmo. Vaihteet yhdistivät kaksi rengasta paaluun, joten sillä ei ollut mitään merkitystä mihin suuntaan vaunut käännettiin, nukke osoitti aina tiettyyn ilmansuuntaan, yleensä etelään. Laite ei tarvinnut ollenkaan magnetismia toimiakseen. Laitteen sanotaan olleen yksi monimutkaisimmista esineistä muinaisessa Kiinan historiassa. Jokioisten rautatiesilta
Rakenteeltaan silta oli teräsrakenteinen pendelisilta. Silta muodostui kahdesta 10,8 metrin pituisesta kiviholvisillasta joen molemmin puolin, sekä neljästä 13,0 metrin pituisesta teräspalkkijänteestä joita kannattelivat kolme ylä- ja alapäistään nivelöityä pendelipylvästä. Pendelipylväät oli alapäästään nivelöity jokeen sijoitettuihin kivisiin silta-arkkuihin. Teräksiset jänteet ja pendelipylväät koottiin paikalleen niittaamalla. Sillan Humppilan puoleisen kiviholvin silta-aukosta johti sivuraide naulatehtaalle. Tämän kiviholvin ja terässillan välinen yhdyskohta oli kiinteä. Terässillan liukulaakerointi oli sillan eteläpäässä olevassa kiviholvissa. Voitto auringosta
Poikkeuksellista oli se, että esityksessä ei nostettu esirippua, vaan se repäistiin kahtia. Esitys alkaa siten, että kaksi futuristista voimahahmoa repii esiripun. Ensimmäinen mies sanoo: ""Kaikki hyvin, joka hyvin alkaa! Ja loppuu?"" Toinen voimanmies sanoo: ""Ei ole loppua! Me hämmästytämme maailmankaikkeuden!"" Rautaesirippu
Rautaesirippu ja kylmä sota johtivat Euroopassa kahden sotilasliiton syntyyn. Vuonna 1949 12 länsimaata perusti puolustusliitto Naton. Saksan liittotasavalta liittyi Natoon vuonna 1955, mikä sai Neuvostoliiton pelkäämään Saksan sotilasmahdin uutta nousua. Sen seurauksena sosialistiset maat perustivat oman puolustusjärjestönsä, Varsovan liiton. Euroopan sosialistista maista ainoastaan Jugoslavia ja vuodesta 1968 Albania olivat Varsovan liiton ulkopuolella. Nato ja Varsovan liitto olivat vastakkain Euroopassa aina vuoteen 1991 asti, jolloin Varsovan liitto purettiin Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena. Säiläkirjoitus
Kirjoitus upotettiin lappeeseen joko raudasta tai hopeasta tehdyillä juovilla. Näitä sanotaan "säilämerkeiksi" tai "säiläkirjoituksiksi". Ensimmäisiä rautaisia säilämerkkejä alkoi ilmaantua jo Suomessa merovingiajan lopulla ja ne yleistyivät 900-luvulla. Viikinkiajalla miekoissa oli monenlaisia kirjoituksia, kuten seppien nimiä, geometrisia tai symbolisia kuvioita ja epäsäännöllisiä merkkiyhdistelmiä. Rautaiset säilämerkit alkoivat 1000-luvulla olla epäsuosittuja ja tilalle tulivat kupariset, hopeaiset ja jopa kultaiset merkit. Sankki
Sankkipannu sijaitsee aseen perässä iskurin ja liipaisimen läheisyydessä. Se täytettiin joko ruutisarvesta lataamisen jälkeen tai paperipatruunasta sen jälkeen, kun suurin osa sisällöstä oli kaadettu piippuun. Sankkipannun idea oli suhteellisen sama kaikissa aseissa, joissa se oli käytössä, mutta sankkiruudin sytytystekniikka vaihteli. Varhaisimmassa suustaladattavassa käsiaseessa, 1400-1500-luvuilla käytössä olleessa muskettityyppisessä hakapyssyssä, ruuti sytytettiin köydenpätkällä eli "luntulla", jonka kytevä pää työntyi iskurin heilahduksesta tai käsin työntämällä sankkipannuun. Rataslukkoaseissa oli iskurina metallinen pieni ratas ja vastakappaleena rikkikiisun palanen. Liipaisimen painalluksesta ratas pyörähti iskien rikkikiisusta kipinäsuihkun, joka lennähti sankkipannuun sytyttäen sankkiruudin. Rataslukkoaseet olivat suhteellisen kalliita ja piilukko syrjäyttikin tämän asetyypin halvempana ratkaisuna 1600-luvulla. Piilukossa iskurissa oli pieni piikivi joka iskeytyessään metalliseen vastakappaleeseen, tulirautaan, iski kipinän sankkipannuun. Raskasmetalli
Kupari, tina, lyijy, antimoni ja elohopea ovat raskasmetalleja, joita on käytetty esihistoriasta lähtien. Kuparia käytettiin jo yli sitten työkaluissa, koruissa ja alkeellisissa aseissa. 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua kuparista ja tinasta opittiin valmistamaan kovempaa ja kestävämpää pronssia ja aineen käytön yleistyminen johti pronssikauteen. Lyijyä käytettiin sen muokattavuuden vuoksi vesijohdoissa Mesopotamiassa jo 3000 vuotta ennen ajanlaskun alkua sekä myöhemmin antiikin Roomassa samaan tarkoitukseen. Lyijyn käyttö vesijohdoissa on edelleen melko suuri maailmanlaajuinen ongelma. Merirosvolippu
Merirosvot käyttivät myös punaisia lippuja, joita pelättiin yhtä paljon tai jopa enemmän kuin mustia lippuja. Punalipun alkuperä lienee englantilaisten kaappareiden käyttämässä Britannian Red Ensign -merenkulkulipussa. Lipun käyttö englantilaisilla kaapparilaivoilla oli Amiraliteetin vaatimus vuodelta 1694. Kun sota espanjalaisia vastaan päättyi 1714, useat kaapparit ryhtivät merirosvoiksi, ja jotkin heistä säilyttivät verta symboloivan punalipun. Kerrotaan, että mustaa merirosvolippua pelkäävät merimiehet rukoilivat, etteivät koskaan joutuisi näkemään punalippua merirosvolaivalla, sillä punalipulla oli vain yksi tarkoitus: hävinneet tapettaisiin viimeiseen mieheen, armoa ei pyydettäisi eikä annettaisi. Harald Sinihammas
Harald kääntyi kristityksi 965 ja teki kristinuskosta Tanskan virallisen uskonnon. Hän muutti Jellingin riimukivet kristillisiksi muistomerkeiksi, joissa kunnioitettiin hänen vanhempiaan Gormia ja Thyrea. Pienemmän kivistä oli pystyttänyt Gorm vaimonsa muistoksi. Harald lisäsi sen viereen toisen kiven, joka on 244 cm korkea ja tehty graniitista. Haraldin pystyttämään riimukiveen on hakattu teksti: "Kuningas Harald antoi pystyttää tämän kiven isänsä Gormin ja äitinsä Tyrvin muistoksi. Harald, joka voitti itselleen koko Tanskan ja Norjan ja teki tanskalaisista kristittyjä." Kivessä on kuvattu Kristus punottujen ja solmittujen nauhojen keskellä, ja sen tarkoituksena oli erottaa Kristus pohjoisten alkujumalien ja taikojen maailmasta. Steinstücken
Neuvostoliiton ja länsivaltojen välinen kylmä sota johti kuitenkin jo vuonna 1948 Berliinin saartoon ja seuraavana vuonna kahden saksalaisen valtion syntymiseen. Täten Länsi-Berliinin rajasta tuli osa rautaesirippua, ja Stein­stückenistä tuli Länsi-Berliiniin kuuluva erillinen saareke. Etruskien taide
Etruskitaiteen klassinen kausi on 500-300-luvuilla eaa. samaan aikaan kuin Kreikassakin. Metalliesineiden tuotanto Etruriassa oli runsasta. Niitä on löydetty varsinkin Vulcin kaupungista, jossa oli pronssinvalmistuksen keskus. Monet pronssiesineet kuvaavat ihmisiä luonnollisessa koossa. Tältä ajalta on myös tunnetuin etruskien pronssiveistos, joka nykyisin tunnetaan nimellä "Capitolinuksen susi". Teoksessa ovat tulevat Rooman perustajat Romulus ja Remus sekä heitä imettävä naarassusi. Alkuperäisessä veistoksessa ei ole ollut kuin susi, ja ihmishahmot on lisätty siihen myöhemmin, todennäköisesti roomalaisaikana. Rautapiha
Rautapiha ("Isengard") on fiktiivinen paikka J. R. R. Tolkienin luomassa Keski-Maassa. Vipukeihäs
Atlatl (nahuatlin kielestä), vipukeihäs tai keihäslinko, Australian alkuperäiskansojen keskuudessa woomera ja eskimoilla norsaq on keihään tai harppuunan heittämiseen käytetty vipuvarsi, jota pidetään eräänä ihmiskunnan vanhimmista aseista. Keihäslinko keksittiin ennen jousta ja nuolta. Keihäslingossa ohut, taipuisa keihäs asetetaan heitinpuussa olevaan uraan tai oksamaiseen ulkonemaan, okaan ja keihäs heitetään heilauttamalla heittopuuta. Viipuri
Viipuri on alun perin ollut Vuoksen rannalla sijainnut karjalaisten kauppapaikka. Arkeologisten kaivausten perusteella kauppapaikka on ollut käytössä jo 900-luvulla. Viipurin varhaiseen olemassaoloon viittaa myös noin vuodelta 1100 oleva ruotsalainen riimukivi, johon henkilön kuolinpaikaksi on merkitty "Uiburk". Viipurin seudulla on mainittu myös olleen 1100- ja 1200-luvulla Novgorodin valtapiiriin kuuluva kylä ja kauppapaikka. Perun esikeraamisen kauden loppuvaihe
Perussa syntyi suuria temppelikeskuksia ennen saviastioiden valmistusta. Vanhassa maailmassahan kävi toisin päin. Monesti on ajateltu, että saviruukku keksittiin ennen temppeliä. Uusimpien tutkimusten mukaan vanhassa maailmassa saattoi olla pieniä temppeleitä jo esikeraamisella kaudella, esimerkiksi Turkin Nevali Corissa. Esikeraaminen Jeriko oli suunnilleen yhtä suuri asutuskeskus väestöltään kuin varhainen Caral, muttei siellä rakennettu suurta temppelipyramidia. Kelttiläinen risti
Ristejä, joissa on ympyränkehä, on useammanlaisia, ja osa niistä on peräisin kristinuskoa edeltävältä ajalta. Niitä sanotaan usein "aurinkoristiksi". Niitä esiintyy muun muassa Siperian kalliopiirroksissa ja Pohjois-Euroopan rautakautisissa koruissa (eräs lähde väittää symbolin olleen norjalaisten muinaistarujen Odin-jumalan tunnusmerkki) ja Pyreneillä sekä Iberian niemimaalla. Ei ole kuitenkaan todisteita, että niillä olisi jokin yhteys kristilliseen ristiin tai yhteistä alkuperääkään. Riihimäen–Lopen rautatie
Paloheimon rata, jota kutsuttiin aluksi nimellä kiskotie, mutta myöhemmin raitiotieksi ja sittemmin rautatieksi, oli alun perin yhtiön tavarankuljetuksiin tarkoitettu hevosvetoinen "rillirata" Santamäen kartanolta maailmalle. Aluksi kuljetettiin puutavaraa yhtiön omistamalta Lopen Kesijärven sahalta Riihimäelle, sekä vuonna 1907 toimintansa aloittaneen tiilitehtaan valmistamia tuotteita, mutta vähitellen myös tukkeja ja halkoja. Rautatieviranomaisten kesällä 1909 tekemän tarkastuksen mukaan tavara- ja matkustajavaunut kantoivat 3 000 kg. Vaunuja veti yksi raiteen sivulla kulkeva hevonen. Kakkulivaljastuksella kytketylle hevoselle oli tasoitettu raiteiden reunaan polku ja alamäkiin tultaessa hevonen voitiin irrottaa vaunuista jotka rullasivat mäkeä alas omaa vauhtiaan. Hevosen saavuttua se valjastettiin uudelleen. Was-valtikka
Was-valtikka on muinaisen Egyptin taiteessa kuvattu sauva, jonka yläpää oli koiraeläimen pään muotoinen ja alapää kaksihaarainen. Was-valtikan kaltaisia valtikoita oli käytössä jo esidynastisina aikoina. Sen kantajan uskottiin saavan suojelusta henkiolennoilta. Was-valtikka symboloi valtaa ja se kuvattiinkin faaraoiden ja jumalten kantamana. Was-valtikoita kuvattiin usein hautojen seinille maalatuissa uskonnollisissa kuvituksissa. Kaleva (Viipuri)
Kaleva (aik. Pietarin esikaupunki ja Anina) oli yksi Viipurin vanhoista suomalaisista kaupunginosista. Se sijaitsi keskustan koillisosassa Pietarin radan ja Valtion rautateiden alueen eteläpuolella. Kaleva sai uuden asemakaavan vuonna 1861, jolloin aluetta kutsuttiin vielä Pietarin esikaupungiksi. Vuosisadan vaihteessa siitä käytettiin paikalla aikaisemmin toimineen venäläisen varuskunnan mukaan nimitystä Anina ja Kaleva vakiintui kaupunginosan nimeksi vasta 1920–1930-luvuilla. Kalevan läpi kulki Punaisenlähteentorilta alkanut Kannaksenkatu (ent. Pietarinkatu), joka jatkui maantienä kohti Terijokea ja Pietaria. Rautavuoret
Rautavuoret (sindariksi "Ered Engrid") on vuoristo J. R. R. Tolkienin kirjoissa "Hobitti eli sinne ja takaisin" ja "Taru sormusten herrasta". Esirippu (veistos)
Utriainen alkoi keväällä 1968 valmistaa "Esiripun" lopullista kipsimallia Helsingin Lauttasaaressa kaupungin omistamassa työtilassa, ”Marskin ateljeessa”, joka oli rakennettu 1950-luvulla Aimo Tukiaiselle "Mannerheimin ratsastajapatsasta" varten ja jossa myös Eila Hiltunen oli työstänyt "Sibelius-monumenttia". "Esiripun" kipsimalli oli valmis syksyllä 1970, mutta pronssivalu oli täynnä vastoinkäymisiä. Järvenpääläinen valimo teki työnsä huolimattomasti, jolloin valupinnasta tuli epätasainen ja kupruileva, vaikka Utriainen oli nähnyt vaivaa saadakseen kipsimallin pinnat täysin sileiksi ja särmät suoriksi. Kaiken lisäksi valmis valutyö kaatui valimon pihalle ja jäi siihen makaamaan valimoyhtiön mentyä konkurssiin. Tämä masensi Utriaista niin kovasti, että hän yritti kesällä 1972 itsemurhaa unilääkkeillä. Veistosta ei valettu uudelleen, vaan epäonnistunut valu oiottiin käsityökaluilla takomalla. Utriainen ei ollut sittenkään tyytyväinen lopputulokseen ja kieltäytyi signeeraamasta lopullista työtä. Muistomerkki paljastettiin 22. lokakuuta 1972. Utriainen ei tämän jälkeen enää tehnyt koko lopun uransa aikana valutöitä, vaan valmisti jatkossa kaikki veistoksensa suoraan metalliin, pääasiassa alumiiniin. Rautaristi
Rautaristiä käytettiin kunniamerkkinä keisari Vilhelm II:n aloitteesta myös ensimmäisen maailmansodan alkaessa. Sitä myönnettiin eri luokissaan yli 5,5 miljoonaa kappaletta. Toisen maailmansodan alkaessa rautaristi perustettiin jälleen, ja rautaristejä myönnettiin lukuisissa eri luokissaan useita miljoonia kappaleita. Yksin maavoimissa arvioidaan myönnetyn noin 2,3 miljoonaa toisen luokan rautaristiä ja 300 000 ensimmäisen luokan rautaristiä. Kaiken kaikkiaan toisen luokan rautaristejä myönnettiin noin 3 miljoonaa ja ensimmäisen luokan rautaristejä 450 000. Toisen luokan rautaristin sai 39 naista, ensimmäisen luokan rautaristin sai kaksi, lentokapteeni Hanna Reitsch ja Saksan Punaisen Ristin sisar Elke Grossmann. 
Kesäkuussa 1941 perustettiin rautaristin "kunniasolki". Se voitiin myöntää henkilölle, jolla jo oli ensimmäisen ja toisen luokan rautaristit. Solki voitiin myöntää maavoimissa ("Heer") palveleville. Vastaavat soljet perustettiin merivoimille 1943 ja ilmavoimille 1944. Kunniasoljella palkittujen nimet kirjattiin Saksan sotavoimien kultaiseen kirjaan. Raimo Utriainen
Taiteilijana Utriainen maalasi 1950-luvulla Pariisissa ja Helsingissä, myöhemmin hän harjoitti esittävää maalaustaidetta henkilökohtaisena vastapainona kurinalaiselle veistostaiteelleen. Sen Utriainen aloitti figuratiivisilla töillä. Aiheet abstrahoituivat Turun Talvimerenkulun muistomerkin myötä 1957–1961. Näyttelijä Ida Aalbergin muistomerkki "Esirippu" (1972) oli syntyaikoinaan 1960-luvun alussa ensimmäinen abstrakti henkilömuistomerkki Suomessa. Sen jälkeen pronssi vaihtui materiaalina teräkseen ja veistosten muoto vaihtui matemaattisen tiukkaan muotoon. Utriainen teki kymmeniä suurikokoisia taideteoksia julkisiin tiloihin. Esirippu laskee
Esirippu laskee on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1950. Se sijoittuu Lontoon teatterimaailmaan. Esihistoriallinen sodankäynti
Ensimmäinen asetekniikan vallankumous tapahtui uusimman kivikauden alussa 10 000 vuotta sitten. Silloin ilmestyi neljä voimakasta asetta: jousi, linko, tikari ja karttu. Linko kehittyi bolasta tai keihäänheittovivusta, tikari keihäänkärjestä ja karttu nuijasta. Jousi sitä vastoin oli aivan uusi keksintö, ja sitä voidaan pitää ensimmäisenä koneena. Uusi keksintö levisi nopeasti. Heitetyn keihään kantama oli noin 50 metriä, jousella ammuttu nuoli taas ylsi noin sadan metrin päähän. Lisäksi suurta määrää nuolia oli helpompi kantaa kuin keihäitä. Linko oli kuitenkin tehokkaampi kuin jousi: se oli tarkempi ja ammukset lensivät kahdensadan metrin päähän. Viipurin rautatieasema
Vuonna 1913 käyttöön otettu asemarakennus muistutti julkisivultaan erittäin paljon Eliel Saarisen toista luomusta, Helsingin rautatieasemaa. Kun Helsingissä pääsisäänkäyntiä koristaa sen molemmilla puolilla kaksi miespatsasta, Viipurissa pääsisäänkäynnin molempia reunuksia koristi kaksi pylväille nostettua karhuhahmoa. Toisin kuin Helsingin asema, Viipurin asema ei kuitenkaan sijainnut rautatien päätepisteessä. Niinpä sen pääjulkisivu oli rautatien suuntainen, ei kohtisuorassa rataan nähden kuten Helsingissä. Raiteet olivat asemarakennuksen toisen kerroksen korkeudella, ja pääsy niille oli portaitse asemalta ratapihan toiselle puolelle johtaneesta tunnelista. Espoon historia
Espoon vaakunassa esiintyvä hevosenkenkä viittaa talonpoikien kyyditysvelvollisuuteen ja vaakunan kruunu edustaa kuninkaankartanoa. Espoossa on säilynyt monin paikoin Kuninkaantien keskiaikainen linjaus. Turun ja Viipurin välillä kulkevaa Kuninkaantietä voidaan pitää Suomen tärkeimpänä historiallisena maantienä ja se on ilmeisesti syntynyt jo 1340- tai 1350-luvulla. Rautaesirippu
Neuvostoliiton valtionpäämies Josif Stalin reagoi Churchillin puheeseen voimakkaasti syyttämällä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattajalle "Pravdalle" antamassaan lausunnossa Churchillia sodanlietsojaksi ja vertaamalla häntä Adolf Hitleriin. Tappara (ase)
Tappara eli sotakirves on vanha eurooppalainen ase. Se on kahdella kädellä käytettävä kirves, joka on tarkoitettu pelkästään asekäyttöön. Sana "tappara" on lainaus venäjän kirvestä tarkoittavasta sanasta топор ("topor"). Tapparaa käytettiin varsinkin viikinkiajalla. Sateenkaarilippu
Sateenkaarilippu on monivärinen lippu, joka kuvaa sateenkaaren eri värejä. Sitä on käytetty useissa eri yhteyksissä lähinnä kuvaamaan moniarvoisuutta. Nykyään tunnetuimpia ovat seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen, rauhanliikkeen sekä osuustoimintaliikkeen käyttämät liput. Kiuru
Kiuru ("Alauda arvensis") eli leivonen tai leivo on pienikokoinen vaaleanruskea Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa pesivä varpuslintu. Tunnusomaisena piirteenä kiurulla on päälaella sijaitseva pieni töyhtö. Kiuru on varhaisimpia Suomen keväisistä muuttolinnuista. Tämä on huomattu myös vanhan kansan loruissa ("Kuu kiurusta kesään, / puoli kuuta peipposesta, / västäräkistä vähäsen, / pääskysestä ei päivääkään."). Kiurun vanha nimi on leivo eli leivonen ja paikallisesti sitä kutsutaan myös nimillä kirri, kirvu, tiuru, kivenpuottaja, kivenviiru, peltoleivonen. Riippusilta
Riippusilta on yksi maailman vanhimmista siltatyypeistä. Vanhimmissa riippusilloissa köydet olivat liaani- tai hamppuköyttä. Ne korvatiin rautaisilla lattaraudasta tehdyillä ketjuilla ja myöhemmin vaijerilla. Muinainen Egypti
Obeliskit olivat yhdestä kivestä, yleensä punagraniitista veistettyjä, pohjaltaan nelikulmaisia ja ylöspäin kapenevia pylväitä, joiden huippu oli pyramidin muotoinen. Obeliskit olivat auringonjumalan symboleja. Muinaisegyptiläisen temppelin edessä seisoi tavallisesti kaksi obeliskia. Suitian ruukki
Suitian ruukki (myös Nybyn ruukki) oli Suomen ensimmäinen rautaruukki. Laamanni Erik Flemingin Suitian kartanon maille perustama ruukki sijaitsi Siuntion Tupalassa, ja toimi 1530-luvulta, mahdollisesti vuodesta 1530 vuoteen 1558. Ruukki käytti raaka-aineenaan Ojamon rautakaivoksesta tuotua malmia. Ruukin jäänteet löydettiin joulukuussa 2007. Maaningan kirves
Maaningan kirves on eräs putkikirveen eli onsikirveen tai onsikeltin tyyppi, jota valmistettiin ja käytettiin pronssikaudella pääasiassa Suomessa. Kirvestyyppi sai nimensä Savon Maaningalta, joka on nykyään osa Kuopiota, 1800- ja 1900-luvun vaihteessa lyötyneen ensimmäisen kirveen mukaan (Kansallismuseon luettelonumero KM 5311). Kirvestyyppiä pidetään itäisvaikutteisena mutta kotiperäisenä kirvestyyppinä, jonka esikuvana olisi ollut Seiman kirvestyyppi. Se on kuitenkin oma tyyppinsä ja kirvestä pidetäänkin ensimmäisenä Suomen alueella syntyneenä pronssiesinetyyppinä. Maaningan kirveet ajoitetaan karkeasti Monteliuksen periodille IV eli noin 1100–900 eaa. tai vieläkin nuoremmiksi. Oder–Neisse-linja
Winston Churchill ei ollut läsnä konferenssin loppuvaiheessa, koska hän oli menettänyt asemansa pääministerinä vaalien tuloksena. Kuitenkin hän ilmaisi vielä sen jälkeen, ettei hän tulisi koskaan hyväksymään Oder–Neisse-rajalinjaa, minkä hän teki selväksi myös vuonna 1946 kuuluisassa puheessaan, jossa hän otti käyttöön termin ”rautaesirippu”. Siipiopastin
Siipiopastin eli semafori on yksi varhaisimpia rautatieliikenteen ohjauksessa käytettäviä opastimia. Liitupiippu
Liitupiippu (myös savipiippu) on savesta valmistettu historiallinen tupakointiväline. Nimestään huolimatta liitupiippuja ei ole tehty liidusta, vaan yleensä valkoisesta savesta. Myös musta- ja punasavisia liitupiippuja valmistettiin. Liitupiiput olivat Euroopassa yleinen piipputyyppi 1500-luvulta 1800-luvulle. Erityisen suosittuja ne olivat 1600-luvulla. Piippujen pääasiallisia valmistajamaita olivat Englanti ja Alankomaat. 1900-luvun alussa savukkeiden yleistyminen hävitti aiemmin yleisen liitupiipputeollisuuden lähes kokonaan. Risto Ankio
Ankio paransi syyskuussa 1961 Suomen ja Pohjoismaiden ennätyksen tulokseen 458 cm. Tämä jäi viimeiseksi terässeipäällä hypätyksi ennätykseksi. Maaliskuussa 1962 Ankio hyppäsi lasikuituseipäällä epävirallisen sisäratojen Euroopan-ennätyksen 476 cm. Ida Aalberg
Suomen Kansallisteatterin taakse Helsingin Kaisaniemen puistoon on pystytetty syksyllä 1972 kuvanveistäjä Raimo Utriaisen suunnittelema Aalbergin muistopatsas "Esirippu". Patsas aiheutti abstraktiudellaan voimakasta mielipiteiden vaihtoa voitettuaan suunnittelukilpailun vuonna 1961, koska se oli silloin Suomen ensimmäinen ei-esittävä veistosmonumentti. Avoimen kilpailun muistopatsaasta oli julistanut Ida Aalbergin säätiö vuonna 1959. Muinainen suomalainen sotavarustus
Viikinkiaikana (800/825–1100) suomalaiset soturit käyttivät pääaseenaan keihäitä. Miekka oli vauraiden ase. Leveäteräinen sotakirves eli tappara yleistyi 1000-luvulla. Tärkein suojavaruste oli puinen ja nahkainen kilpi. Kilvissä ei ilmeisesti enää viikinkiajalla käytetty rautakupuraa tai muita metalliosia. Itämeren alueella on tehty rengas- ja lamellipanssareita ja rautakypäriä. Niihin liittyvät löydöt ovat kuitenkin harvinaisia, koska niitä ei laitettu hautoihin. Suomen alueelta näitä löytöjä ei ole tehty. Todennäköisesti käytössä olivat nahkaisia suojavarusteita. Paneurooppalainen piknikki
Yli 600 itäsaksalaista käytti tilaisuutta kulkea Rautaesirippuun syntyneen aukon läpi ja paeta länteen. Tilaisuuden järjestäjät olivat jakaneet mainoksia tiedottaakseen asiasta. Kasvavasta väkimäärästä ja saamistaan käskyistä huolimatta unkarilaiset rajavartijat pysyivät rauhallisina eivätkä ampuneet rajan yli pyrkineitä. Esirippu (veistos)
Raimo Utriaisen veli Martti Utriainen kuvasi muistomerkin syntyvaiheita seitsemän vuoden ajan ja leikkasi materiaalista tv-dokumentin "Monumentti" vuonna 1997. Esirippu. Poirotin viimeinen juttu
Esirippu. Poirotin viimeinen juttu () on Agatha Christien 1940-luvun alussa kirjoittama salapoliisikirja, jonka päähenkilönä on Hercule Poirot. Christie kirjoitti "Esiripun" toisen maailmansodan aikana turvatakseen tyttärelleen elannon, mikäli itse kuolisi pommituksessa. Käsikirjoitus suljettiin kassakaappiin ja julkaistiin vasta 1975 juuri ennen Christien kuolemaa. Christie "tappoi" Poirot’n, jottei hänen salapoliisilleen kävisi kuten Sherlock Holmesille eli joku toinen kirjailija kirjoittaisi kirjoja samalla hahmolla. Kirjan julkaiseminen sai "New York Timesin" julkaisemaan etusivullaan Poirot’n kuolinilmoituksen, joka on sittemmin jäänyt ainoaksi laatuaan kyseisessä lehdessä. Ritari
Varsinainen ritariratsuväki sai alkunsa karolingiaikana (vuodet 751–840). Ensimmäiset ritarit eivät olleet erityisen hyvin panssaroituja 700-luvulla harvalla ritarilla oli muita varusteita kuin rengaspaita ja kilpi. Ritarien varsinainen esiinmarssi tapahtui 1000-luvun alussa ritarisatulan ja ritarikannusten kehittämisen myötä. Uudenmallinen satula ehkäisi peitsirynnäkön muuttumisen äkilliseksi ”seiväshypyksi”. Uudenmalliset kannukset puolestaan mahdollistivat ratsun paremman hallitsemisen. Siinä, missä katafraktit joutuivat tyytymään raviin, ritari kykeni nyt hyökkäämään peitsi kainaloon koukistettuna täydessä laukassa. Rauta
Rauta on neljänneksi yleisin alkuaine ja toiseksi yleisin metalli maankuoressa, jossa sitä on noin 5 prosenttia. Sitä esiintyy luonnossa jonkin verran vapaanakin, meteoriittirautana. Maankuoressa sitä on kuitenkin paljon enemmän erilaisina yhdisteinä. Tärkeitä mineraaleina esiintyviä rautayhdisteitä ovat rautaoksidit kuten magnetiitti (FeO) ja hematiitti (FeO) sekä rautasulfidi, rikkikiisu eli pyriitti (FeS). Myös rautasälpää eli sideriittiä, joka on rautakarbonaattia (FeCO), louhitaan rautamalmina. Luonnossa rautaa on runsaasti myös silikaattimineraaleina, jotka yleensä ovat väriltään tummia, mutta niillä ei ole merkitystä malmina. Korian rautatiesilta (1870)
Sillan kokonaispituus on 118,7 metriä ja hyötyleveys 4,5 metriä. Keskiaukon jänneväli on 63,8 metriä. Sillan kantavana rakenteena on kaideansas. Keskimmäiset jänne on tehty niin sanotusta englantilaisesta keittoraudasta, jonka valmistusmenetelmä kehitettiin vuonna 1784. Keittoraudan hiilipitoisuus on noin 0,1 prosenttia, sille on tyypillistä kerroksellinen rakenne, eikä se ole kovin tasalaatuista. Keittorauta taotaan tiiviiksi uunista ottamisen jälkeen. Korian sillan keskijänteen ristikon vinot sauvat on tehty litteistä rautasauvoista; jännevälin keskellä vinosauvat ovat ristikkäiset ja päissä yhdenkertaiset. Pystysauvat jakavat ristikon noin 1,8 metriä leveisiin niin sanottuihin nurkkaväleihin. Ristikon korkeus on noin 6,1 metriä, ja rata oli kaideansaan yläreunan tasolla. Ristikkokannattajien välillä oli poikittaispalkit, niiden päällä pituussuuntaiset hirret ja niiden päällä rata pölkkyineen. Pääkannattajien väli oli noin 3,5 metriä, joten sillalle mahtui vain yksi raide. Pääjänne oli rakenteeltaan ensimmäinen lajissaan ja jäi ilmeisesti myös ainoaksi. Se on Suomen vanhin rautainen ristikkorakenteinen silta. Keskijänne on koottu niittaamalla valmiiksi ja työnnetty paikoilleen. Reunajänteet, joiden pituus on 19,2 metriä, tehtiin alun perin puusta niin sanottuina Howe-tyyppisinä ristikoina, mutta ne korvattiin teräsristikoilla jo vuonna 1880. Rautakupoli
Rautakupoli (, "kippat barzel") on nimitys Israelissa käytössä olevalle ohjuspuolustusjärjestelmälle. Järjestelmä torjuu israelin armeijan mukaan noin 
kuudesosan-viidesosan Israeliin ammutuista raketeista.
Järjestelmän on kehittänyt israelilainen asevalmistaja Rafael Advanced Defense Systems ja Israel Aerospace Industries, ja se otettiin käyttöön vuoden 2011 alussa. Vuonna 2014 Yhdysvaltain presidentti Barack Obama hyväksyi aloitteen "H.J. Res. 76", joka antoi 225$ miljoonaa dollaria Israelille Rautakupolin kehittämiseen. Rautakupolia on käytetty ainakin Beersebaissa, Ashkelonissa, Ashdodissa ja Eilatissa. Rautakupoli tuhoaa lähinnä Gazasta ammuttuja raketteja. Leineperi
Leineberg mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran 1630-luvulla Sunniemen säterin ratsutorppana. Kun tälle Nakkilan Anolan kartanoon kuuluneelle rälssitilalle perustettiin rautaruukki vuonna 1771, se nimettiin Fredriksforsiksi, mutta suomenkielisissä yhteyksissä sekä ruukista että kylästä on käytetty nimeä Leineperi. Alun perin "Leineperi"- sanan arvellaan tulleen saksankielisestä sanasta "Kleinburg", pieni linna, sillä kylässä on keskiajalla ollut pieni puinen vartiolinnoitus. Putkikirves
Putkikirves (myös Onsikirves) on nimitys metallisesta kirveen tyypistä, joka oli käytössä pronssi- ja rautakaudella. Se valmistettiin pronssista valamalla ja raudasta takomalla. Rautainen kirvesmalli valmistettiin lähinnä pronssisen esikuvansa ja käyttötottomuksien takia ja se oli lyhytikäinen tyyppi. Rautaisena putkikirveenä se korvautui nopeasti rautaisella reikä- eli silmäkirveellä. Putkikirveen huippukausi on myöhäispronssikausi. Pursilippu
Pursilipulla on ollut Suomen itsenäistymisen alusta asti virallisen kansallislipun asema, sen edeltäjällä oli routavuosien aikana epävirallisen Suomen lipun asema – vaikka venäläistämistoimien myötä lippua yritettiin muuttaa, liittämällä lippun tangonpuoleiseen yläkulmaan Venäjän pienoislippu ja erikoismerkki siirrettiin alakulmaan. Suomalaiset eivät käyttäneet tätä epiteetein "orjalipuksi" tai "orjan merkiksi" kutsumaansa lippua muulloin kuin ehdottoman pakon edessä: tilalle tehtiin lipun kokoinen, mutta alkuperäisen lipun näköinen viiri, niin sanottu "uhmaviiri", jota siihen aikaan pidettiin purjeveneen maston huipussa. Tällä tavoin pursilipusta tuli osa sortokausien passiivista vastarintaa. Samoin Suomen Purjehtijaliittoa syrjäyttämään perustettu Meriseurojen keskusliiton Helsingin osasto GMS jätettiin syrjään. Sen epäheraldisin kirjaintunnuksin varustettua lippua ei suostuttu käyttämään. Määräystä, että tällä lipulla olisi tullut korvata kaikki omat pursiliput, ei valvottu. Hiilipiippu
Hiilipiippu on hiilipolttoisten höyryveturien suora, joskus erillisellä pääterenkaalla varustettu savupiippu, “saappaanvarsi“. Rostirauta
Rostirauta eli arinarauta on höyrykattilan tulipesän osa. Helsingin päärautatieasema
Kahdenkymmenenyhden ehdotuksen joukosta voittajaksi valittiin Eliel Saarisen työ "Bevingadt hjul på en jordglob - Maapallolla seisova siipipyörä". Saarisen ehdotus oli hyvin kansallisromanttinen ja luontoaiheinen, ja siinä oli järeitä seiniä, kahdeksan karhua, yksi korkea terävähuippuinen torni ja lukuisia pienempiä torneja sekä kauniisti piirretty kivinen portaali päälaiturille. Se muistutti ulkonäöltään hyvin paljon Kansallismuseon julkisivua, mikä ei miellyttänyt kaikkia arkkitehteja. Ellipsirata
eli silloin Nyrkkirauta
Nyrkkiraudan tyyppinen vahvistettu nahkahihna tunnettiin "caestus"-nimellä jo roomalaisten gladiaattoreiden keskuudessa. Caestuksen muodostivat käsien ympärille kiedotut nahkahihnat, joissa saattoi olla niittejä. Mikäli areenalla oli muitakin gladiaattoreita, he saattoivat pitää taukoa seuratakseen nyrkkiottelua: caestuksin käytyä kamppailua pidettiin erityisen kiinnostavana. Myös monet afrikkalaiset heimot tunsivat nyrkkirautojen käytön. Pursilippu
Vasta 1990-luvun alusta eli liittojen Lippukomitean perustamisesta lähtien saatiin ohjeet niin yksiselitteisiksi, että heraldiikan säännöistä pystyttiin pitämään kiinni. Vanhat epäheraldiset merkit jäivät kuitenkin käyttöön. Katsottiin, että jos joku oli aikoinaan saanut tällaisen tunnuksen hyväksytyksi, hän sai sen pitää, mutta uusia vastaavia ei enää hyväksyttäisi. Kysymys on siis historiallisista syistä sallituista erivapauksista. Tällaisen merkin omaavia seuroja kyllä suositeltiin uusimaan merkkinsä heraldisiksi, mutta merkin vaihtoi lopulta vain yksi eli helsinkiläinen Humallahden Venekerho. Ripidi
Ripidi on ortodoksinen jumalanpalvelusväline. Ripidi on pyöreä, noin 40 cm läpimittainen ja useimmiten metallinen kiekko, jonka keskellä on kuusisiipisen kerubin kuva molemmilla puolilla. Levyn reunat voivat olla yhtenäiset tai sitten koristellut, oikeastaan joka kirkossa joissa ripidejä on ne ovat erilaisia. Levyyn liittyy keskimäärin noin puolentoista metrin pituinen puinen tai metallinen varsi. Ripidejä on aina kaksi ja niitä säilytetään alttarissa, tavallisimmin alttaripöydän takaisen ristin yhteydessä olevissa telineissä. Luettelo kylmän sodan sotilaslentokoneloikkauksista
Vaikka arabimaailma ei kuulunut Kylmän sodan aikana rautaesirippuun tai bambuesirippuun se oli jaettu lännen ja idän välillä. Viipurin rautatieasema (1913)
Uusi rautatieasema koostui kolmesta osasta, jotka olivat hallintorakennus, varsinainen asemarakennus sekä rahtitoimisto. Asemahalli odotustiloineen ja ravintoloineen sijoitettiin raiteiden keskelle, jonne kuljettiin kolmen tunnelin kautta. Lipunmyynti oli hallintorakennuksen yhteydessä. Hallintorakennuksen pääsisäänkäynnin yläpuolella oli 20 metriä korkea kaariosa, jonka keskellä oli suuri ikkuna ja kello. Tammisten pääovien molemmin puolin oli pilasterien päällä neljä Eva Gyldénin veistämää karhua ja kaksi naishahmoa. Hallinto- ja lipunmyyntirakennuksesta johti kaksi tunnelia pääraiteiden välissä sijainneeseen odotushalliin. Asemalaiturille pääsi myös suoraan hallintorakennuksen ja rahtitoimiston välistä lähtenyttä kolmatta tunnelia pitkin. Ravintola- ja kahvilatilat oli sijoitettu hallirakennuksen keskiosaan ja odotustilat sen päätyihin. Länsipääty oli varattu I- ja II-luokan ja itäinen pääty III-luokan matkustajille. Esirippu (veistos)
Esirippu eli Ida Aalbergin muistomerkki on näyttelijä Ida Aalbergille omistettu Raimo Utriaisen pronssiveistos Helsingin Kaisaniemen puistossa, Kansallisteatterin takana, Pienen näyttämön edustalla. Yhdeksän metrin korkeuteen nouseva veistos paljastettiin vuonna 1972. Se kuvaa viitteellisesti laskostettua näyttämön esirippua. Ritari
Ritarien varustus oli raskas, sillä taistelun luonne vaati hyvän suojavarustuksen. Varustus painoi n. 5 kg kevyimmillään. Alkuaikoina ritarin varusteena oli mekkomainen rengaspaita, kilpi ja kypärä. Varhaiskeskiajalla varusteet olivat kalliita – rengaspaita saattoi maksaa saman verran kuin maatila ja ratsu maksoi helposti kymmenen lehmän hinnan. Rengaspaidan alla pidettiin toppatakkia vaimentamassa tylppien aseiden iskuja. Gambeson oli tavallisin tuon ajan jalkamiehen varuste. 1000-luvulla rengaspaidan hihat pitenivät koko käsivarren mittaiseksi, ja myös kypärän alla alettiin pitää rengashuppua. 1100-luvulla talouden nousun myötä yhä useammilla oli varaa myös rengashaarniskasukkiin. Samalla pitkä rengasmekko, lyheni rengaspaidaksi. Myös kilpi pieneni klassisen "vaakunakilven" muotoiseksi. 1100-luvun lopussa kehitettiin koko pään peittävä patakypärä. Koska patakypärä peitti kasvot ja vaikeutti tunnistamista, kilpeen maalattiin kantajansa tunnusmerkki. Tämä merkitsi vaakunaopin eli heraldiikan syntymistä. Haarniskan päällä alettiin pitää asetakkia, johon myös oli ommeltu kantajansa vaakuna. 1100-luvulta tunnetaan myös ensimmäiset koko hevosen kattavat haarniskat. 1200-luvulla ilmestyivät ensimmäiset kiinteät levyt suojaamaan raajoja sekä vartaloa. Esiroomalainen rautakausi
Esiroomalainen rautakausi on nimitys, jota käytetään Keski- ja Pohjois-Euroopassa kuvaamaan varhaista rautakautta. Keski-Euroopassa tähän vaiheeseen ajoittuu muun muassa La Tènen kulttuuri. Esiroomalainen rautakausi päättyy Rooman valtakunnan tekemiin valloituksiin. Pohjoismaissa esiroomalainen rautakausi ajoittuu noin 500 eaa. - 0 jaa. Käsikirves
Käsikirves oli kivikautinen alkeellinen työkalu, jota pidettiin kädessä ja jota voitiin käyttää työkaluna tai aseena. Ensimmäiset käsikirveet teki varhainen pystyihminen "Homo erectus" noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten liittyen Abbevillen kulttuuriin. Käsikirveitä on löytynyt kaikilta mantereilta ja eniten Afrikasta. Materiaalina on käytetty useimmiten kvartsiittimineraaleja. Käsikirvestä käytettiin niin metsästämiseen kuin taisteluihin muita vastaan. Rautakausi
Rautakauden katsotaan alkaneen Suomessa noin 500-luvulla eaa. ja päättyneen 1200/1300-luvuilla. Ensimmäiset rautaiset esineet kulkeutuivat Suomeen noin 800–400-luvuilla eaa. Esineitä saapui Suomeen kahdesta suunnasta, rannikolle Skandinaviasta tai muualta Itämeren alueelta ja sisämaahan ja Pohjois-Suomeen Ananjino-kulttuurin alueelta Euroopan-puoleisen Venäjän itäosasta, jonne yhteydet olivat muodostuneet jo myöhäis-pronssikaudella. Nämä varhaisimmat Suomeen kulkeutuneet esineet olivat pääasiassa kirveitä, veitsiä, keihäänkärkiä, sirppejä ja myöhemmin myös viikatteita sekä erilaisia koruja. Rautatietykistö
Rautatietykistö (ts. junapatteri, rautatiepatteri, rautatietykki) on rautatiekalustoon kiinteästi sijoitettu tykki tai tykistö. Sen etuja ovat muun muassa tykin kaliiperiin nähden suhteellisen helppo liikuteltavuus, tuhovoimaisuus, pitkä kantomatka ja pelotevaikutus. Huonoja puolia ovat muun muassa melko suuri koko, hidas tulinopeus, suuri huollon tarve, vaikea naamiointi, haavoittuvuus (esimerkiksi kiskot on helppo tuhota), hidas saattaminen laukaisu- ja lähtövalmiiksi ja alttius ilmahyökkäyksille. Seipiö
Seipiö on suomalainen keksintö. Se tunnetaan myös nimellä "staijauspamppu "tai "staijikeppi". Maailmalla sen nimitys on "finnstick", Ruotsissa "finnpinne". Seipiön kehitys alkoi luultavasti jo 1950-luvulla, jolloin lintujen muuttoa alettiin Suomessakin tarkkailla järjestelmällisesti. Aluksi kiikarin tukena käytettiin esimerkiksi kiikarikoteloa tai jotakin maastosta sattumalta löytynyttä puun kappaletta tai laudanpätkää. Ainakin Karno Mikkola oli luomassa seipiötä 1960-luvulla. Eppu (Tenavat)
Termi "security blanket" (”turvariepu”) levisi ilmeisesti englannin kieleen "Tenavien" ansiosta. Schulz viittasi haastatteluissa ylpeänä siihen, että hänen lanseeraamansa sana oli päätynyt sanakirjaan. Fritz van Pelt väitti myöhemmin keksineensä termin Schulzille, vaikka Schulz kiisti tämän väitteen. Oman kertomansa mukaan Schulz sai innoituksen omilta lapsiltaan, joista hänen mukaansa kolme raahasi riepua mukanaan. Epun riepu nähtiin "Tenavissa" ensi kerran vuonna 1954. Turvarievun ajatuksen voidaan nähdä vastaavan psykoanalyytikko Donald W. Winnicottin vuonna 1951 julkaisemaa teoriaa siirtymäobjekteista. Esus
Virpirannan (2012: 14-8) mukaan symboliksi Esuksen auringonjumaluudenpoikuudesta voidaan semioottisesti tulkita Differtenistä Saarinmaalta (Saarland) löydetty ja nykyään Rheinisches Landesmuseum Trierissä oleva Esus-reliefi, jossa Esus kaataa lehtipuuta jonka latvassa on häränpää ja kolme lehmähaikaraa (Bubulcus Ibis)(Wikipedia 2012: Cattle Egret). Elimäen vaakuna
Ratsuhevosen aihe on saatu Wrede af Elimä -aatelissuvun vaakunasta ja se symboloi uhrautuvaisuutta ja isänmaanrakkautta. Alakentän päivätyökapulat viittaavat Elimäen yhteiskunnalliseen historiaan, torpparilaitokseen ja kuvaavat menneiden sukupolvien työtä. Kaateisena olevat kapulat kuvaavat torpparilaitosjärjestelmän kuuluvan menneisyyteen. Neliapila kuvaa Elimäen kunnan pääelinkeinoa, maanviljelyä. Ratsuväkimuseo
Vanhin aika, eli hakkapeliittojen historia, kolmekymmenvuotisen sodan aika 1618-1648, on esitetty vanhoin kuparipiirroksin ja Euroopan sotatantereita kuvaavina tauluina. Esineistöä tuolta ajalta ei ole esillä, muun muassa  joukko-osastojen liput ovat Ruotsin vastaavissa museoissa. Vanhin näytteillä oleva ase, piilukkokivääri, on 1700-luvulta. Pavel Sudoplatov
Myös niin kutsutun rautaesiripun syntymisestä idän ja lännen välille Sudoplatov luo aiemmasta poikkeavan käsityksen. Hänen mukaansa Neuvostoliitto alkoi osoittaa epäluottamusta länttä kohtaan jo toisen maailmansodan loppuvaiheissa, Saksan alettua luhistua ja Neuvostoliiton miehitettyä Itä-Euroopan. Tämä tapahtui paljon ennen Winston Churchillin Missourin Fultonissa maaliskuussa 1946 pitämää kuuluisaa puhetta. (s. 322) Sudoplatov kertoo omanneensa lukuisia kontakteja tuon ajan keskeisiin vaikuttajiin Itä-Euroopan maissa, joista muodostui kylmän sodan kaudeksi nk. vasalli- taikka ”puskurivaltioita” Neuvostoliitolle.