Mitä ovat oikeussubjektit?
Oikeussubjekti
Oikeussubjekti on oikeustieteessä sellainen taho, joka voi saada oikeuksia ja tulla velvoitetuksi. Tätä ominaisuutta kutsutaan oikeuskelpoisuudeksi. Oikeussubjekteja ovat luonnolliset henkilöt eli ihmiset sekä oikeushenkilöt, joita ovat erilaiset yritykset, yhteisöt ja julkisoikeudelliset tahot.
Oikeustapahtuma
Oikeustapahtuma () on oikeudellisia seurauksia aikaansaava ilmiö. Oikeustapahtuma voi olla ihmisen tahdosta riippumaton luonnontapahtuma, kuten syntymä, täysi-ikäiseksi tuleminen, kuolema, pyörremyrsky tai tulipalo kunhan sillä on oikeudellisia seurauksia, tai ihmisen tahdosta riippuva oikeusteko. Oikeusteko on oikeudellisia seuraamuksia aiheuttava teko tai laiminlyönti. Oikeustoimi on oikeustekojen alalaji. Oikeustapahtuman rinnakkaiskäsite on tapahtuma, jolla ei ole oikeusvaikutuksia. Omistajan kompetenssi
Omistajan kompetenssi tarkoittaa esineoikeudessa omistajan oikeudellista määräämisvaltaa siirtää esine omistuspiiristä toiseen. Siirtyminen voi tapahtua myös vain kuvaannollisesti eli tapahtuu omistajan hallintaoikeuden subjektin vaihdos. Omistajan oikeusasema voidaan jakaa kolmeen peruselementtiin: Arvonmääritys
Arvonmääritys voi olla esimerkiksi suhteellista tai absoluuttista, subjektiivista tai objektiivista. Suhteellisessa arvioinnissa arvioinnin, so. kaupan kohteen arvoa verrataan samalla hetkellä muihin vastaviin kohteisiin, absoluuttisessa kutakin kohdetta arvioidaan eriseen. Subjektiivinen arvointi on kysymyksessä silloin, kun arvoa tarkastellaan yksityistalouden kannalta ja objektiivinen silloin, kun arvoa tarkastellaan yleiseltä kannalta. Objektiivisessa arvioinnissa subjekteja on useita ja arviokohdetta arvioidaan verraten sitä subjektijoukon keskiarvoon. Oikeusvoima
Oikeusvoima tarkoittaa sitä, että tuomioistuimen tai hallintoviranomaisen tekemä ratkaisu rajoittaa toimintamahdollisuuksia myöhemmässä oikeudenkäynnissä tai hallinnollisessa käsittelyssä. Oikeusvoima-käsite syntyy sen seurauksena, että "ne bis in idem" (ei kahdesti samassa asiassa) -nimellä tunnettu oikeusperiaate on toteutettu jonkin maan oikeusjärjestyksessä. Tällöin tuomioistuinten lainvoimaiset ratkaisut saavat ns. oikeusvoima-ominaisuuden. Käytännössä oikeusvoimalla tarkoitetaan, ettei tuomioistuin saa ottaa uudestaan käsiteltäväksi sellaista seikkaa, joka jo on lainvoimaisella päätöksellä ratkaistu (oikeusvoiman "negatiivinen" vaikutus). Myös jos oikeuskäsittelyssä tulee vastaan seikka, josta on jo annettu lainvoimainen ratkaisu, aikaisempi ratkaisu pitää panna uuden tuomion perusteeksi niin, ettei tuota seikkaa voida enää menestyksellä riitauttaa (oikeusvoiman "positiivinen" vaikutus). Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Hegelin silmissä valtio on myös ""objektiivisen hengen"" korkein ilmentymä. "”Mikä on järjellistä, on todellista; ja mikä on todellista, on järjellistä”", "Oikeusfilosofian" esipuheessa sanotaan. Järki tekee itsensä todeksi, muuttuu ulkoiseksi todellisuudeksi. Jätettyään subjektiivisen minän taakseen se kehittyy objektiivisiin muotoihin, jotka ilmenevät kielessä, laeissa, tavoissa ja laitoksissa. Esine (oikeustiede)
Esineitä voidaan ryhmitellä eri tavoin, joista yleisin on jako kiinteisiin ja irtaimiin esineisiin. Kiinteitä esineitä ovat kiinteistöt ja muut kiinteistörekisteriyksiköt. Irtaimia esineitä puolestaan ovat kaikki muut kuin kiinteät esineet. Irtaimet esineet voidaan esineoikeudessa jaotella ns. tavanomaisiin irtaimiin reaaliesineisiin ja ei-tavanomaisiin esineisiin. Tavanomaisia reaaliesineitä ovat esimerkiksi tuoli tai kolme tonnia soraa. Ei-tavanomaisia esineitä ovat tämän jaottelun mukaan 1) arvopaperit (mm. osakekirjat, haltijavelkakirjat, vekselit ja shekit), 2) rekisteröimisen piiriin kuuluvat irtaimet esineet (alukset, ilma-alukset ja eräät ajoneuvot) ja 3) toisen maalla olevat rakennukset. Oikeustoimikelpoisuus
Oikeushenkilöt saavat oikeustoimikelpoisuuden samalla, kun niistä tulee oikeuskelpoisia rekisteröimisessä tai siten kuin niiden perustamista koskevat säädökset määräävät. Oikeushenkilöiden oikeustoimikelpoisuuden käyttö toteutuu toimielimien välityksellä. Oikeusinstituutio
Oikeusinstituutio (, järjestely) eli oikeussäännöstö on niiden oikeussäännösten kokonaisuus, jotka kuuluvat tiettyihin oikeussuhteisiin. Oikeusinstituutioon kuuluvilla säännöksillä tulee olla keskinäinen joko säädännäinen tai muu yhteys. Esimerkiksi avioliittoa, pesänselvitystä, kiinteistön kauppaa tai ryhmäkannetta käsittelevät oikeussäännökset muodostavat kukin oikeusinstituution. Oikeudellisessa kielenkäytössä instituutti ja instituutio olivat aiemmin usein synonyymejä, mutta nykyisin instituutti viittaa yleensä tutkimus- tai muuhun laitokseen. Oikeuskeino
Oikeuskeino on lain mahdollistama menettely elämänedun (subjektiivisen oikeuden) toteuttamiseksi tai oikeudenloukkauksen tai oikeuden vaarantamisen poistamiseksi. Sellainen on esimerkiksi mahdollisuus kanteen nostamiseen tuomioistuimessa tai muutoksenhaku ylemmästä oikeusasteesta. Myös aikoinaan hyväksytyksi menettelyksi katsottu omankädenoikeus on oikeuskeino. Oikeustapaus
Oikeustapausarvostelu on oikeustieteellisessä julkaisussa oikeuselämän käyttöön saatettu arvio johonkin oikeustapaukseen sisältyvistä seikoista ja niiden oikeudellisesta merkityksestä. Oikeustapausarvosteluja julkaistaan yleensä ennakkopäätöksistä, erilaisten lautakuntien ratkaisuista ja laillisuusvalvojien päätöksistä. Arvostelujen merkitys riippuu eri maissa käytössä olevasta oikeuslähdeopista ja myös oikeuskulttuuri sekä oikeudelliset menettelytavat aikaansaavat eroja maiden välille. Empiirinen oikeustutkimus
Empiirinen oikeustutkimus on kokemusperäisen tutkimuksen laji, jonka kohteena on oikeustieteen alaan kuuluvat ilmiöt. Se käyttää yhteiskuntatieteellisiä, psykologisia ja sosiologisia tutkimusmenetelmiä selvittäessään esimerkiksi lainsäädännön vaikuttavuutta, viranomaisten toimien yhdenmukaisuutta ja seuraamusten ankaruuteen vaikuttavia tekijöitä. Empiirinen oikeustutkimus kohdistuu yleensä pelkästään oikeudellisiin kysymyksiin, eikä niinkään taloudellisiin, yhteiskunnallisiin eikä oikeuspsykologisiin näkökohtiin. Oikeustaloustiede
Oikeustaloustiede ("Law and economics") on tutkimushaara, joka soveltaa taloustieteellisiä menetelmiä oikeustieteen tutkimuskohteisiin kuten juridisiin instituutioihin. Oikeustaloustieteellisessä tarkastelussa oikeussääntöjen ja -normien sisältö otetaan annettuna ja huomio kohdistuu ennen kaikkea niiden taloudelliseen tehokkuuteen. Oikeustaloustieteen tutkimustulokset ovat käyttökelpoisia etenkin lainvalmistelussa. Tämän vuoksi oikeustaloustieteellinen tutkimus on yleensä de lege ferenda -tutkimusta. Yleisesti hyväksytyssä oikeuslähdehierarkiassa oikeustaloustieteelliset argumentit sijoittuvat sallittujen oikeuslähteiden luokkaan. Toisaalta on katsottu, että taloudelliset argumentit voisivat olla myös ensisijaisia ratkaisujen argumentteja. Vaatimus
Oikeudellinen vaade on yksityisoikeuden piiriin liittyvä ilmentymä, joka kuuluu oikeusjärjestelmän käsiteverkostoon. Se on osapuolen vallinnassa oleva ja oikeudellisen suojan omaava mahdollisuus toteuttaa haluamansa asiantila. Jos asiassa on kaksi osapuolta, toisen vaadetta vastaa toisen velvoite. Oikeuserehdys
Oikeuserehdys () on jonkun henkilön virheellinen käsitys jonkin oikeussäännöksen sisällöstä. Oikeuserehdyksen tekee oikeustointa suorittava tai oikeustoimeen osallinen tahdonilmaisija, joka näin erehtyy omalta kannaltaan tärkeistä seikoista. Oikeuserehdyksen vastakohta on asiaerehdys eli tosiasiaerehdys ("error facti"). Oikeudellisissa yhteyksissä noudatetaan periaatetta "error juris nocet" eli lakia tuntematon henkilö saa syyttää vain itseään, sillä lain seuraamukset tulevat tietämättömyydestä huolimatta voimaan. Vaikka tekijä luulee tekoa sallituksi, tuomitaan siitä rangaistus, jos teko vastaa jonkun rikollisen teon tunnusmerkistöä. Oikeusohje
Nykyisin oikeusohjeet ilmaistaan säädöksissä ja tuomioistuinten tekemissä ratkaisuissa ja ennakkopäätöksissä, jotka ilmentävät säädösten tulkintoja ja niistä puuttuvien tilanteiden ratkaisuperiaatteita. Säädösten oikeusohjeita tulkitaan myös lainsäädännön esitöihin sisältyviin perusteluihin nojautuen. Yleiseksi oikeusohjeeksi kutsutaan oikeusohjetta, jota voidaan soveltaa useisiin yksittäisiin tapauksiin. Velvoittava oikeusohje on puolestaan lainsäätäjän arvovaltaisesti ja lopullisesti muotoilema lausuma. Oikeuslähde
Yleistäen, lainsäätäjien ja tuomioistuinten näkökulma oikeuslähteisiin on auktoriteettia eli voimassaoloa korostava, oikeustieteellä taas oikeuden systemaattista sisältöä korostava ja yhteiskunnalla oikeuden toteutumista eli oikeutta realisoivia tapahtumia korostava. Lainkohta
Lainkohta (vanha nimitys lainpaikka) on lakitekniikassa käytettävä vakiintuneen järjestelmän mukainen ilmaus, jonka avulla säädöksen osat yksilöidään. Teknistä nimitystä lainkohta ei pidä sekoittaa nimitykseen oikeussäännös, joka tarkoittaa säädökseen sisältyvää oikeusnormia. Lainkohtaan voi sisältyä useita säännöksiä ja säännös voi muodostua useasta lainkohdasta. Tuomioistuin
Tuomioistuin on oikeuslaitokseen kuuluva organisaatio, joka ratkaisee eri toimijoiden välisiä erimielisyyksiä lainsäädäntöön nojautuen oikeudenkäynnissä tai muulla menettelyllä siten, että ratkaisu on osapuolia oikeudellisesti sitova. Tuomioistuimesta käytetään myös termiä oikeus. Tuomioistuimen jäseniä kutsutaan tuomareiksi. Tuomioistuimia koskeva lainsäädäntö sijoittuu oikeustieteen systematiikassa prosessioikeuteen. Oikeusneuvos
Oikeusneuvokset ovat toimineet aiemmin erilaisissa lakimiestehtävissä, useimmiten tuomioistuimissa, mutta myös lainvalmistelijoina, oikeustieteen tutkijoina tai asianajajina. Korkeimmassa oikeudessa he eivät erikoistu tiettyihin asioihin, vaan kaikki oikeusneuvokset osallistuvat kaikenlaisten asioiden käsittelyyn. Yhteisömuoto
Yhteisömuoto on oikeustieteellinen (siviilioikeus/kauppaoikeus) käsite, jolla kuvataan oikeushenkilön laillista järjestysmuotoa. Suomessa yhteisömuotoja ovat Suomen oikeusministeri
Oikeusministereinä on ollut uuden perustuslain aikana kaksi henkilöä, joilla ei ole oikeustieteellistä yliopistotutkintoa: Leena Luhtanen (2005–2007), joka on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, ja Jari Lindström (2015–2017), joka on koulutukseltaan laborantti. Oikeussali
Oikeussali on tila, jossa selvitetään rikos- ja siviilioikeudellisia asioita. Molemmissa tapauksissa käytetään samaa tilaa, vaikka selvitettävät asiat ja osallistujien määrä vaihtelevat suuresti itse tapauksesta riippuen. Oikeussubjekti
Oikeushenkilöt jaetaan perinteisesti Subjekti (filosofia)
Subjektin käsite on keskeinen erityisesti mannermaisessa filosofiassa, jossa se on keskeinen termi ihmisen autonomiaa ja minän luonnetta koskevissa keskusteluissa. Kriittisessä teoriassa ja psykologiassa "subjektiivisuus" käsittää myös teot ja diskurssit, jotka tuottavat yksilöitä. Oikeudellinen toimintakyky
Oikeudellinen toimintakyky eli habiliteetti on ihmisen tai oikeushenkilön kelpoisuus itse perustaa, muuttaa tai kumota oikeuksia ja velvollisuuksia. Käsite jaetaan oikeustoimikelpoisuuteen eli kykyyn tehdä itse sitovia oikeustoimia ja yksityisoikeudelliseen vastuunalaisuuteen eli kykyyn itse vastata aiheuttamastaan vahingosta ja sen korvaamisesta. Yleensä ihminen saavuttaa oikeudellisen toimintakyvyn täyttäessään 18 vuotta. Holhouksen alaisen ja konkurssissa olevan oikeudellinen toimintakyky on rajoitettu. Alle 18-vuotiaiden eli alaikäisten oikeudellinen toimintakyky on rajoitettu tai se puuttuu kokonaan. Oikeushenkilö on oikeudellisesti toimintakykyinen silloin, kun se on merkittynä kaupparekisteriin. Oikeussubjekti
Oikeushenkilöitä tarvitaan taloudellisen, aatteellisen tai yhteiskunnallisen toiminnan järjestämistä varten. Vain lainsäädännön tuntemat oikeushenkilöt voivat saada oikeussubjektin aseman. Esimerkiksi kuolinpesä ei ole oikeushenkilö, vaikka se on lailla säännelty väliaikainen henkilöyhteenliittymä. Henkilö
Oikeustieteessä henkilö eli oikeussubjekti tarkoittaa tahoa, jolle oikeusjärjestys voi asettaa oikeuksia ja velvollisuuksia. Henkilöitä ovat "luonnolliset henkilöt" eli ihmiset sekä "oikeushenkilöt" kuten yhtiöt. Henkilöiden asemaa oikeusjärjestyksessä tutkii henkilöoikeus. Säädös
Oma ryhmänsä säädöksiä ovat pehmeät oikeuslähteet (soft law). Tämän ryhmän sitovuutta, velvoittavuutta ja vaikutusta on arvioitava tapauskohtaisesti. Ryhmään kuuluvat:Euroopan neuvoston ihmisoikeussopimus ja Euroopan neuvoston ihmisoikeustuomioistuimen tulkinnat siitä ovat Suomea sitovia, sillä ne on lailla saatettu osaksi Suomen lainsäädäntöä. Kaikki eivät kuitenkaan pidä tätä sopimusta eurooppaoikeuteen sisältyvänä. Oikeusseuraanto
Oikeusseuraanto (myös seuraanto tai suksessio) tarkoittaa tietyn oikeuden tai velvollisuuden siirtymistä henkilöltä tai oikeushenkilöltä toiselle. Toinen siirtyy siis toisen oikeusasemaan. Tällaisen tapahtuman jälkimmäistä oikeussubjektia kutsutaan edellisen oikeussubjektin oikeusseuraajaksi. Oikeusseuraanto voi tapahtua esimerkiksi perinnässä tai oikeudenkäynnissä (asianosaisseuraanto). Oikeussubjekti
Eläin tai ympäristö ei ole oikeussubjekti. Niiden oikeudellinen asema on järjestetty oikeussubjekteihin kohdistettujen ohjeiden tai kieltojen avulla. Eläin ei itse voi vaatia oikeuksiensa toteuttamista tuomioistuimessa. Eläin katsotaan lähinnä esineeksi, vaikka joissain oikeusjärjestyksissä on tunnustettu, että eläimilläkin voi olla itsenäisiä perusoikeuksia kuten oikeus elämään. Muutamissa maissa uskonnollisesti merkittäville joille on myönnetty oikeushenkilön asema. Presumtio
Vastatodistuksella kumottavissa olevat presumtiot ovat joko lain säännöksiin perustuvia eli legaalisia presumtioita eli laillisia olettamia () tai kokemukseen perustuvia ("praesumtiones facti vel hominis"). Ehdottomat eli kumoamattomat presumtiot ("praesumtiones juris et de jure") eivät ole edellisten kanssa samankaltaisia, vaan ne ovat oikeussäännöksiä, joiden mukaan tosiseikan olemassaolo määrää tietyn oikeusseuraamuksen. Säätiö (Suomi)
Julkisoikeudellinen säätiö (myös julkisoikeudellinen laitos) on oikeussubjekti, joka on enemmän määrätarkoitukseen osoitettu omaisuusmassa kuin yhteisö ja joka huolehtii jonkin julkisen tehtävän hoitamisesta. Julkisoikeudellista säätiötä ei ole laissa määritelty, mutta sellaisena on pidetty mm. Suomen Pankkia ja Kansaneläkelaitosta. Säätiölaki ei koske julkisoikeudellisia säätiöitä. Oikeushyvä
Oikeushyvät jaetaan kahteen luokkaan. Henkilöllisiä oikeushyviä, joita oikeushyvän käsitteellä on perinteisemmin tarkoitettu, ovat esimerkiksi henki, terveys, seksuaalinen koskemattomuus, kotirauha, yksityisyys, henkilökohtainen vapaus, kunnia ja omaisuus. Yhteisölliset oikeushyvät liittyvät esimerkiksi ihmisyyteen, oikeudenkäyttöön, valtion turvallisuuteen ja viranhoidon puolueettomuuteen. Sellaisina voidaan mainita esimerkiksi yleinen järjestys, markkinoiden häiriötön toiminta, ympäristö ja turvallisuus. Oikeudenkäynti
Prosessioikeudella säädellään lyhyesti sanottuna "menettelytapoja". Alana sen on tarkoitus erottua asioista, joita oikeudenkäynnissä käsitellään - menettely on erillään käsiteltävistä asioista. Oikeudenkäynnissä käsiteltäviä asioita kutsutaan puolestaan "aineelliseksi oikeudeksi". Prosessioikeus antaa siis menettelytavat, joilla ratkaistaan aineellista oikeutta. Aineellista oikeutta ovat kaikki oikeudenkäynneissä käsiteltävät siviili- rikos ja hallinto-oikeuden asiat. Oikeusasema
Oikeusasema tarkoittaa oikeudenhaltijan asemaa eli statusta henkilösuhteissa, joihin oikeudet, velvollisuudet ja oikeussuhteet hänet saattavat tietyllä hetkellä. Oikeudenhaltijoita ovat esimerkiksi omistajat, pantinhaltijat, rasiteoikeuden haltijat ja vuokramiehet. Oikeudenhaltijat voivat olla ihmisiä tai oikeushenkilöitä. Subjektiivinen oikeus
Subjektiivinen oikeus on oikeusjärjestyksen kansalaiselle antama valta jonkin edun tai hyödykkeen saamiseen tai turvaamiseen. Se voi olla esimerkiksi omistusoikeus esineeseen. Esine ei kuitenkaan ole välittömästi subjektiivisen oikeuden kohteena, sillä esineen kanssa ei ole oikeussuhdetta. Subjektiivinen oikeus merkitsee ihmisen oikeusasemaa oikeussuhteessa toiseen ihmiseen, jolla on toisen oikeutta vastaava velvollisuus. Subjektiivisesta oikeudesta ei voi puhua tapauksissa, joissa siltä puuttuu selvä kohde velvollisuuden puutteen vuoksi. Oikeusjärjestys suojaa annettua valtaa muiden henkilöiden vaateilta ja myöntää viranomaisten suojan subjektiivisen oikeuden toteuttamiseen. Esimerkiksi esineen omistajalla on oikeus sen käyttöön toisten estämättä, oikeus oikeudettomasti viedyn esineen takaisinsaantiin sekä oikeus esineen myyntiin ja panttaukseen. Subjektiivisen oikeuden lähikäsite on "objektiivinen oikeus," joka tarkoittaa oikeusjärjestystä eli voimassa olevien oikeussäännösten kokonaisuutta. Subjektiivisiin oikeuksiin liittyy myös kontraoikeuden käsite. Perustuslaki
Perustuslaki on muodolliselta asemaltaan kansallisen oikeusjärjestyksen normihierarkian ylimmänasteinen säädös, joka määrittelee oikeus- ja yhteiskuntajärjestelmän perusteet. Näihin kuuluvat oikeusjärjestyksessä noudatettavat perusoikeudet, ylimpien valtioelinten valintatapa ja valtasuhteet sekä se menettely, jolla alemmanasteisia oikeusnormeja voidaan pätevästi antaa. Perustuslain voidaan sanoa sisältävän kansakunnan elämää koskevat valtiolliset perusratkaisut. Sopimus
Sopimusosapuolia voivat olla erilaiset oikeussubjektit, kuten ihmiset, yritykset ja julkisyhteisöt. Sopimuksen tekeminen edellyttää, että sopijapuolet ovat oikeustoimikelpoisia ja oikeuskelpoisia. Sopimusta tehtäessä voi käyttää edustajaa. Vakiosopimus on sopimus, jonka ehdot on laadittu sellaisiksi, että ne soveltuvat käytettäviksi monien eri sopimuskumppanien kanssa. Oikeudenala
Oikeudenala eli oikeusala on oikeusjärjestyksen osa, joka yhdessä toisten oikeudenalojen kanssa jäsentää oikeusjärjestelmän rinnakkaisiin alueisiin. Oikeusajattelussa oli 1800-luvulla keskeistä erottelu subjektiiviseen oikeuteen ja objektiiviseen oikeuteen. Subjektiivinen oikeus antaa toimintamahdollisuuksia oikeussubjekteille ja objektiivisen oikeuden keskeinen piirre on sen yhteys valtiolliseen vallankäyttöön. Tältä pohjalta on syntynyt jako valtion ja kansalaisten suhteita käsittelevään julkisoikeuteen ja kansalaisten keskinäisiä suhteita sääntelevään yksityisoikeuteen. Julkisoikeus ja yksityisoikeus jakaantuvat osa-alueiksi eli kapeiksi yksityiskohtaisiksi oikeudenaloiksi. Tunnusmerkistö
Tunnusmerkistö on oikeudellinen käsite, joka tarkoittaa ominaisuuksia, jotka teon tulee täyttää, jotta oikeusseuraamukset tulisivat voimaan. Oikeussääntöä sovellettaessa tunnusmerkistöä verrataan oikeustapauksen tosiasioihin ja tunnusmerkistön täyttyessä oikeussäännön mukaiset seuraamukset on asetettava. Jos tunnusmerkistö ei täyty, ei oikeussääntöä voi soveltaa tapaukseen. Oikeustoimi
Oikeustoimet voivat olla valtuutetun tekemiä, jolloin oikeustoimi sitoo kuitenkin valtuuden antajaa (päämiestä) suoraan. Oikeustoimi voidaan tehdä myös kolmannen hyväksi. Henkivakuutus on esimerkki kolmannen hyväksi tehdystä oikeustoimesta. Oikeusnormi
Oikeusnormin mukainen käyttäytyminen edellyttää oikeustosiseikaston olemassaoloa, jotta normin säätämä seuraamus toteutuisi. Tällöin on kyseessä oikeusvaikutus eli oikeusseuraamus. Oikeusnormin sisältämien ilmaisujen täsmällisyydestä riippuu oikeutetulle tai velvoitetulle oikeussubjektille sallittu harkinnan tai valinnan määrä. Jos kyseessä on paljon harkintaa salliva tai vain puitteet määrittelevä normi, käytetään nimitystä joustava oikeusnormi. Vaikka esimerkiksi rikosoikeudessa on tavoitteena täsmällisyys oikeusvarmuuden takaamiseksi, on tuomarilla paljon harkinnan varaa tunnusmerkistöä tutkiessaan ja rangaistusta määrätessään. Tahdonvaltainen oikeussäännös
Tahdonvaltainen oikeussäännös eli dispositiivinen säännös on oikeussäännös, joka sallii asianosaisten järjestää keskinäisellä sopimuksella oikeudellisen suhteensa säännöksen määräyksistä poiketen. Säännöksestä poikkeaminen voi perustua myös tapaan. Tällaisia säännöksiä on etenkin kauppa- ja varallisuusoikeudessa, jossa sopimusvapauden mukaisesti voidaan tehdä oikeudellisia järjestelyjä kunkin oman tahdon mukaisesti. Tällöin varsinainen oikeussäännös tulee sovellettavaksi vain, jos toisin ei ole sovittu. Oikeusnormi
Oikeusnormi on oikeusjärjestykseen kuuluva periaate tai sääntö, joka liittyy ihmisten ja oikeushenkilöiden toimintaan. Oikeusnormi tarkoittaa sekä säännön sisältävää oikeuslähdettä, kuten lain pykälää tai tuomioistuimen ratkaisua, että oikeuslähteen tulkittua tarkoitetta. Oikeusnormit sääntelevät oikeussubjektien välisiä suhteita yhteiskunnassa käskien, sallien tai kieltäen tekemästä jotakin. Objekti (lauseenjäsen)
Objekti ( ’eteen heitetty’, ’vastaan asetettu’) on lingvistiikassa lauseenjäsen, joka ilmaisee tekemisen kohteen, esimerkiksi ”Pekka maalaa "taulua"”. Akkusatiivikielissä objekti on tyypillisesti eri sijamuodossa tai ilmaistu eri adpositiolla kuin lauseen subjekti. Suomen kielessä objekti voi olla eri muodoissa lauseen rakenteesta ja merkityksestä riippuen. Monissa indoeurooppalaisissa kielissä lauseessa voi esiintyä samanaikaisesti sekä suora että epäsuora objekti. Substantiivi
Substantiivit eli nimisanat ovat yksi sanaluokista. Substantiivi ilmaisee asiaa tai esinettä ja suomessa sitä taivutetaan sijamuodoissa, luvuissa ja omistusliitteitä liittämällä, minkä lisäksi voidaan lisätä liitepartikkeleita. Suomessa substantiivi kuuluu nomineihin. Muissa kielissä substantiivia voidaan taivuttaa myös esimerkiksi suvussa eli genuksessa. Esimerkiksi saksassa jokaisella substantiivilla on suku ja sen mukainen artikkeli, jota taivuttamalla ilmaistaan sanan sijamuoto. Saksassa nämä artikkelit ovat yksikössä "der" (maskuliini), "das" (neutri) ja "die" (feminiini) sekä monikossa pelkkä "die". Joissain kielissä substantiiveihin voidaan myös liittää verbien taivutuspäätteitä. Hans Kelsen
Kelsenin mukaan valtio ja oikeus ovat identtiset. Valtio ja sen suvereenius muodostavat oikeussääntöjen kokonaisuuden, joka voidaan johtaa ns. perusnormista ("Grundnorm"). Perusnormi sijoittuu ylimmälle tasolle oikeusnormien hierarkkisessa normipyramidissa ("Stufenbau"), jossa alemman normin pätevyys palautuu aina ylempään normiin. Kaikkea siis hallitsee perusnormi. Oikeustoimi
Pätemättömyyssäännöksiä sovellettaessa oikeustointa pidetään kokonaan pätemättömänä. Jos sen sijaan sovitellaan oikeustoimen kohtuuttomia ehtoja, oikeustoimi jää päteväksi niiltä osin kuin sisältöä pidetään kohtuullisena. Sovittelua puoltaa muun muassa se, että siten voidaan ottaa huomioon sopimuksen synnyn jälkeen muuttuneet olosuhteet. Oikeussäännös
Oikeussäännös on oikeusjärjestykseen sisältyvä käsky, kielto tai ohje, jolla oikeusyhteisön jäsenen eli oikeusalamaisen käsketään toimia jotenkin, häntä kielletään toimimasta jotenkin tai hänen sallitaan toimia jotenkin. Oikeussäännös on oikeustieteellinen nimitys, joka eroaa moraalisista säännöistä ja tapanormeista. Työoikeus
Työoikeus on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, jonka tehtävänä on määrittää ja täsmentää työsuhteeseen liittyviä oikeudellisia kysymyksiä. Näitä ovat muun muassa työsuhteen aloittaminen; kysymykset työajoista ja vuosilomista; työntekijän ja työnantajan oikeuksista ja velvollisuuksista; työsuhteen lopettamisesta sekä yt-menettelystä. Työoikeus on eriytynyt sopimusoikeudesta omaksi oikeuden haarakseen, koska lainsäätäjä on halunnut antaa työsuhteessa erityistä painoarvoa työntekijän oikeusturvalle. Työoikeuden rinnalla on oma oikeudenalansa virkamiesoikeus, joka käsittelee kunnan ja valtion virkamiesten julkisoikeudellisia palvelussuhteita. 1990-luvulta lähtien nämä kaksi oikeudenalaa ovat lähestyneet ja suurin osa määräyksistä on erittäin lähellä toisiaan. Oikeusvaltio
Oikeusvaltio () on valtiosääntöoikeuden keskeisimpiä lähtökohtia. Valtiosääntö ja perustuslaki ovat systemaattiselta kannalta oikeusvaltioperiaatteen johdannaisia. Alkujaan oikeusvaltion idea kehittyi vastaamaan mielivaltaiseen ja ennalta ennustamattomaan hallintoon ja lainkäyttöön. Henkilöoikeus
Muodollisen henkilöoikeuden keskeisiä tutkimuskohteita ovat oikeuskelpoisuuden ja oikeustoimikelpoisuuden teoriat, oikeushenkilöteoriat ja nimioikeus. Se ottaa kantaa oikeussubjektien syntyyn, olemassaoloon, niiden keskinäisiin suhteisiin, tunnistamiseen ja lakkaamiseen. Oikeussubjekteille osoitetuin kielloin, käskyin, ohjein ja sanktioin taataan oikeusjärjestyksen toimivuus. Sopimusoikeus
Oikeustoimilaki ja velkakirjalaki sisältävät eräiden muiden lakien ohella keskeiset säännöt tilanteista, joissa poiketaan aikaprioriteetin säännöstä. Yleensä esimerkiksi kahdelle myynnissä aikaisemmin tehty oikeustoimi pitää ja myöhempi oikeustoimi väistyy. Vilpittömän mielen suojan perusteella tarkoin määritellyissä tilanteissa tapahtuu kuitenkin ekstinktio, jolloin myöhempi sopijapuoli saa oikeuden sopimuksen kohteeseen ja aikaisempi oikeus väistyy. Israel
Oikeus on itsenäinen muista valtioelimistä. Oikeusjärjestelmä on kolmiportainen ja siihen kuuluu alioikeus, piirinoikeus ja korkein oikeus. Korkeimman oikeuden tuomarit nimittää presidentti eliniäksi. Liikenne-, työvoima-, nuoriso-, sota- ja kunnallisasioissa on omat oikeusistuimensa. Perheasioissa on käytössä uskonnollinen lainsäädäntö. Juutalaisten asioita hoitaa rabbiinioikeus, muslimien asioita šariaoikeus, druusien asioita heidän omat oikeusistuimensa, sekä kymmenen tunnustetun kristillisen kirkkokunnan kirkolliset oikeudet. Sukuoikeus
Sukuoikeus tarkoittaa myös sukujen välistä oikeutta, joka väistyi keskusvallan aseman vahvistumisen myötä syntyneen valtiollisen oikeuden tieltä, mutta sitä esiintyy yhä luonnonkansoilla. Tällainen oikeus on sukujen välistä ja yksilön asema määrittyy suvun jäsenenä. Yksilö ei ole oikeussubjekti ja suvut ovat oikeudenkäytön asianosaisia. Halveksittavan teon tai rikoksen tehnyt yksilö joutuu suvun ulkopuolelle ja jää ilman suojaa ja oikeutta. Suvun reagointikeinona on kosto, jolloin jokainen oikeudenloukkaus voi johtaa sukusotaan. Sukuoikeutta edustaa esimerkiksi 700-luvulla eaa. syntynyt Mooseksen laki. Jo varhainen valtiollinen oikeus pyrki koston estämiseen ja rajoittamiseen. Varhaiset tapaoikeuden oikeuslähteet ovat useimmiten luetteloja loukkaavista teoista seuraavista hyvityksistä. Sukuoikeus tulee esiin esimerkiksi Ruotsin keskiaikaisissa maakuntalaeissa, joiden mukaan sukulaisilla oli oikeus surmata verekseltään kiinniotettu murhaaja. Vuoden 1734 laissa sukuoikeutta edustivat sukulunastussäännökset. Sukuoikeuden jäänteet katoavat siinä vaiheessa, kun oikeudellinen sääntely keskittyy keskenään tasavertaisten kansalaisten toimintaan. Yleismaailmallinen oikeusneuvosto
Yleismaailmallinen oikeusneuvosto on yhdeksänhenkinen yli toimielin. Sillä on oikeus säätää lakeja kaikista niistä asioista, joista Baha’ullah ei itse antanut säädöstä. Se voi perua tai muuttaa säätämiään lakeja olosuhteiden muuttuessa. Yleismaailmallisen oikeusneuvoston jäsenillä, kuten ei muidenkaan bahai-neuvostojen jäsenillä, ei ole yksilöinä minkäänlaista valtaa tai eritysoikeuksia, vaikka heitä kunnioitetaan. Syytetty
Syyttäjän ja asianomistajan vastapuolesta käytetään myös nimitystä vastaaja kuten riita-asiassakin. Käsite vastaaja on alaltaan laajempi kuin käsite syytetty. Vastaajasta puhutaan silloin, kun kyse on muusta vaatimuksesta kuin rangaistusvaatimuksesta tai kun vaaditaan rangaistukseen tuomittavaksi oikeushenkilö. Oikeushenkilö voidaan tuomita yhteisösakkoon niistä rikoksista, joista tällainen seuraamus on erikseen säädetty mahdolliseksi (rikoslaki 9:1). Oikeushenkilöitä ovat yhteisöjen ja säätiöiden ohella epävarsinaiset oikeushenkilöt kuten konkurssipesät ja kuolinpesät. Pääsääntö on, että syytetyn on saavuttava oikeuden pääkäsittelyyn henkilökohtaisesti. Tuomioistuin voi kuitenkin harkita, että syytetyn ei tarvitse saapua oikeuden istuntoon. Tuomioistuin ilmoittaa asiasta kutsussa, jossa on myös maininta siitä, että läsnä olevaksi velvoitetun poissaolo ilman laillista syytä johtaa asetetun uhkasakon tuomitsemiseen. Yhdysvaltain oikeusministeri
Oikeusministeri on Yhdysvaltain presidentin kabinetin ainoa ministeri, joka ei kanna "Secretary"-arvonimeä. Virkakaudella ei ole määräaikaa. Edustajainhuoneella on perustuslain pohjalta oikeus asettaa oikeusministerille virkasyyte maanpetoksen, korruption ja muiden suurten virkarikosten ja -rikkeiden perusteella ja senaatilla käsitellä se oikeusmenettelynä. Oikeusperiaate
Oikeusperiaate on oikeuteen sisältyvä keskeinen arvo tai tavoite. Oikeusperiaatteet ovat oikeuskirjallisuudessa tai muussa oikeuslähteessä yleisesti tunnustettuja periaatteita, joista ei välttämättä ole varsinaista lainsäädäntöä, mutta joiden rikkominen voi aiheuttaa oikeudellisia seuraamuksia. Oikeusjärjestys
Oikeusjärjestys on erotettava oikeusjärjestelmän käsitteestä, jolla on laajempi merkityssisältö. Oikeusjärjestelmällä viitataan muun muassa siihen, minkälainen asema eri oikeuslähteillä on eri maissa tai oikeuskulttuureissa. Esimerkiksi romaanis-germaaniselle traditiolle perustuvissa oikeusjärjestelmissä ensisijainen oikeuslähde on kirjoitettu laki, kun taas common law -oikeusjärjestelmissä tuomioistuinten yksittäiset ja merkittävät päätökset, ns. ennakkoratkaisut, ovat keskeisen oikeuslähteen asemassa. Eri oikeusjärjestelmät poikkeavat toisistaan myös sillä perusteella, miten tuomioistuinlaitos ja lainkäyttö on järjestetty. Esimerkiksi Englannissa (common law -traditio) näyttökysymysten arviointi kuuluu maallikoista koostuvalle jurylle, kun taas Suomessa (romaanis-germaaninen-traditio) todistusten ja todisteiden luotettavuuden arviointi on tuomareiden tehtävänä. Romaanis-germaanisen ja common law -oikeusjärjestelmien lisäksi toisistaan erotetaan muun muassa uskonnolliset oikeusjärjestelmät (Šaria eli islamilainen oikeus, hindulainen oikeus) sekä sosialistiset oikeusjärjestelmät (ent. Neuvostoliitto). Hallinto-oikeus
Hallinto-oikeuden keskeisenä sisältönä ovat oikeusnormit, jotka sääntelevät julkishallintoa: sen tehtäviä, toimintaa, rakennetta ja asemaa. Julkisoikeudellisia oikeusnormeja luonnehtivat lakisidonnaisuus ja yksipuolisuus, oikeussuhteiden osapuolet ovat eriarvoisia, ja valta-asetelma on valtiokeskeinen. Oikeusperiaate
Oikeusperiaatteet eroavat olennaisesti oikeussäännöksistä, joihin liittyy tunnusmerkistö ja oikeusvaikutus, joita sääntöä sovellettaessa verrataan tosiasioihin. Oikeusperiaatteeseenkin sisältyy tunnusmerkistö, mutta periaate on usein hyvin väljä ja yleinen. Toisaalta oikeusperiaatteen soveltaminen ei vaadi ehdottomasti sisältönsä mukaista ratkaisua. Oikeusperiaate paremminkin antaa ratkaisulle suunnan, eikä niinkään määrää yksityiskohtaisesti ratkaisun sisällöstä. Oikeussosiologia
Oikeussosiologian tehtävä on kehittää yleisiä teorioita, jotka selittävät oikeuteen liittyviä sosiaalisia prosesseja. Toinen tehtävä on alan sosiaalisten tekijöiden ja muuttujien keskinäisten suhteiden empiirinen tutkimus ja analyysi. Keskeisellä sijalla tällöin on ilmiöiden syiden ja seurausten selittäminen. Oikeussosiologisessa tutkimuksessa oikeus määritellään yleensä laajasti. Voimassa olevan virallisen oikeuden lisäksi tutkimus voidaan samanaikaisesti ulottaa myös erilaisiin epävirallisiin menettelyihin ja käytäntöihin viralliskoneiston ulkopuolelle. Suuntaukselle ominaista on myös se, ettei siinä sitouduta oikeudellisiin käsitteisiin tai oikeudelliseen tapaan hahmottaa maailmaa. Ehto
Lykkäävä eli suspensiivinen ehto tarkoittaa, että oikeusvaikutus alkaa ehdon täyttymishetkestä. Purkava eli resolutiivinen ehto merkitsee oikeusvaikutuksen lakkaamista ehdon täyttyessä. Teonvarainen eli potestatiivinen ehto on sellainen, että sen täyttyminen riippuu henkilön toimista tai niiden tekemättä jättämisestä. Tapahtumanvarainen eli kasuaalinen ehto täyttyy tai on täyttymättä asianosaisten tahdosta riippumatta. Epävarsinainen ehto ei perustu asianosaisten tahtoon, vaan lain säännökseen, mutta se on yhtä lailla oikeustoimen oikeusvaikutuksen edellytyksenä. Prosessioikeus
Prosessioikeus on oikeudenala, joka sääntelee oikeudenkäyntimenettelyä tuomioistuimissa ja niitä muita keinoja, joilla kansalaiset voivat oikeusvaltiossa saada oikeussuojaa. Prosessioikeudelliset normit (prosessinormit) määrittävät sen menettelyn, joilla oikeudelliset konfliktit ratkaistaan, eivätkä siten puutu varsinaisen aineellisen oikeussuhteen sisältöön. Prosessinormit ovat siten välineitä, joilla aineellista oikeutta toteutetaan: aineellinen oikeus edellyttää toteutuakseen prosessioikeuden olemassaoloa. Oikeustoimi
Oikeustoimi on tahdonilmaisu, jolla on oikeudellinen merkitys. Oikeustoimella perustetaan, muutetaan tai kumotaan oikeussuhde. Erilaisia oikeustoimia voidaan ryhmitellä yksipuolisiin ja kaksipuolisiin tai vastikkeettomiin ja vastikkeellisiin. Lahjan antaminen tai testamentti on tyypillinen yksipuolinen, vastikkeeton oikeustoimi. Tyypillisiä kaksipuolisia oikeustoimia ovat sopimus ja avioliitto. Oikeusfilosofia
Oikeusrealistisen koulukunnan teorioissa oikeus nähdään inhimillisenä käyttäytymisenä. Tuomioistuinrealistisissa teorioissa oikeutta on tuomioistuimiin kuuluvien viranomaisten käyttäytyminen. Kansalaiskeskeisessä oikeusrealismissa taas tarkastellaan kansalaisten oikeussääntöjen noudattamista. Oikeusnormien voimassaolon kriteeri on näiden suuntausten mukaan siis niiden tehokkuus, ts. tosiasiallinen noudattaminen. Todennäköisyys
Kaikkien alkeistapauksien tai satunnaismuuttujan arvojen kokoelmaa kutsutaan perusjoukoksi tai otosavaruudeksi tai tapahtuma-avaruus. Perusjoukko sisältää kaikki ne alkeistapaukset tai satunnaismuuttujan arvot, joita voi sattua, eikä muita tapauksia tai arvoja tule esiintymään. Tähän varmuuteen perustuvat todennäköisyyslaksennan reunaehdot. Tapahtuma on sellaisten perusjoukon alkeistapauksien tai satunnaismuuttujan arvojen kokoelma, joka muodostaa osan perusjoukosta. Tapahtuma on siten perusjoukon osajoukko, ja ne tapaukset, jotka eivät kuulu tapahtumaan, ovat osa vastatapahtumaa eli komplementtitapahtumaa, joka on myös perusjoukon osajoukko. Tapahtuman formula_1 ja vastatapahtuman formula_7 osajoukot sisältävät eri tapaukset ja toisaalta yhdessä ne muodostavat koko perusjoukon eli formula_8. Terveen järjen mukaisesti tulee olla niin, että jos tapahtuman todennäköisyys on formula_3ja vastatapahtuman todennäköisyys on formula_10, tulee näiden summaksi formula_11. Tapaus kuuluu siten tarkasteltavaan tapahtumaan tai sen vastatapahtumaan. Oikeussubjekti
Valtion tai kunnan "hallintoelimet" eivät ole oikeushenkilöitä. Esimerkiksi verovirasto ei ole oikeushenkilö, vaikka se voi käyttää valtion puhevaltaa oikeudenkäynnissä. Kansainväliset järjestöt ovat myös oikeussubjekteja, joiden oikeudet vahvistetaan kansainvälisellä sopimuksella ja usein myös erityissopimuksilla, kuten isäntävaltiosopimuksella. Oikeusasiamies
Oikeusasiamies (ruotsiksi ja englanniksi ombudsman) on hallituksen tai parlamentin nimittämä taho, jonka tehtävänä on valvoa yleistä etua tutkimalla epäilyt valtion viranomaisten väärinkäytöksistä ja huonosta hallinnosta. Useissa maissa oikeusasiamiehellä on myös merkittävä rooli ihmisoikeuksien valvomisessa. Suomessa oikeusasiamiehestä käytetään nimitystä Eduskunnan oikeusasiamies. Oikeussosiologia
Oikeussosiologia on yksi sosiologian erityisalue. Oikeussosiologiassa tarkastellaan oikeudellisten ja muiden yhteiskunnallisten ilmiöiden välisiä rakenteellisia ja historiallisia yhteyksiä ja sitä kautta pyritään näiden ilmiöiden yhteiskuntateoreettiseen selittämiseen ja tulkintaan. Oikeuden tutkiminen yhteiskuntatieteellisestä näkökulmasta lähtee ajatuksesta, että oikeus ja yhteiskunta ovat monella tasolla kietoutuneet toisiinsa. Oikeuslääketiede
Saksan rikoslaki vuodelta 1532 sisälsi säädöksen, että rikoksen selvittämisessä on käytettävä asiantuntija-apua, jos kyse on murhasta, lapsenmurhasta, abortista tai salatusta raskaudesta. Tämä johti vähitellen siihen, että tuomioistuimet käyttivät asiantuntijoina alaa tuntevia lääkäreitä. Omaksi erikoisalakseen oikeuslääketiede kohosi kuitenkin vasta 1950-luvulla. Suomeen perustettiin 1973 ensimmäiset oikeuslääkärin virat (lääninhallituksiin lääninoikeuslääkärit). Laki
Oikeusnormit eroavat esimerkiksi moraalisista normeista siten, että oikeusnormi sisältää aina julkisen pakkovallan käytön uhan siten, että oikeusnormin rikkomisesta lainsäätäjä on määrännyt seuraamuksen, kuten oikeustoimen pätemättömyyden, velvollisuuden suorittaa vahingonkorvausta tai rangaistuksen. Lain rikkomuksen tutkii ja seuraamuksen määrää asiallisesti, alueellisesti ja asteellisesti toimivaltainen tuomioistuin. Oikeustapaus
Oikeustapaus on tuomioistuimen tai jonkin oikeussäännöksiä soveltavan viranomaisen ratkaistavaksi annettu tai jo ratkaisema asia. Oikeustapauksia ratkaistaessa käytetään apuna samankaltaisista oikeustapauksista oikeuskäytännössä aiemmin annettuja ratkaisuja, erityisesti ennakkopäätöksiä. Tällaista toimintaa helpottamaan julkaistaan Suomessa korkeimman oikeuden ja korkeimman hallinto-oikeuden ratkaisemista oikeustapauksista valikoituja kokoelmia. Myös oikeustieteen opetuksessa aiemmilla oikeustapauksilla on keskeinen merkitys. Subjekti (filosofia)
Subjekti (; ) on olio, jolla on subjektiivisia kokemuksia ja joka on suhteessa muihin entiteetteihin ("objekteihin") ja saa niiltä informaatiota. Tällöin "subjekti" on siis havainnoija ja "objekti" se mitä havaitaan. Logiikassa "subjekti" on se, josta jotakin väitetään eli "predikoidaan". Subjekti (lauseenjäsen)
Subjekti on ongelmallinen käsite kielissä, jotka eivät ole nominatiivi-akkusatiivi -kieliä. Ergatiivi-absolutiivi -kielissä "subjektia" koodataan eri sijamuodolla tai adpositiolla riippuen siitä, onko lause transitiivinen (ergatiivilla) vai intransitiivinen (absolutiivilla). Lauseenjäsenet
Sanaluokaltaan subjektit ovat substantiiveja, pronomineja tai substantiivisesti käytettyjä sanoja, kuten partisiippeja ("ei kysyvä tieltä eksy"). Suomen kielessä useimmiten subjektin sijamuoto on nominatiivi, mutta myös genetiivi tai partitiivi on mahdollinen. Subjekti (lauseenjäsen)
Subjektin määrittämiseksi on alla mainittuja muoto- ja merkitystason kriteereitä, jotka eivät usein kaikki toteudu. Muodollinen subjekti
Muodollinen subjekti on semanttisesti tyhjä lauseenjäsen, jonka olemassaolon lauseen muoto- ja intonaatiorakenne määräävät. Muodollisia subjekteja ovat esim. englannin ja ruotsin sääverbien subjektit seuraavissa kahdessa esimerkissä. Tasa-arvo lain edessä
Lakien ja tuomarien on siis kohdeltava kaikkia samalla tavoin riippumatta sukupuolesta, etnisyydestä, uskonnosta, sosio-ekonomisesta taustasta ja muusta vastaavasta. Tasa-arvo lain edessä kuuluu oikeusvaltion keskeisiin kulmakiviin. Oikeustoimi
Oikeustoimiin liittyy "tahto ja tahdon ilmaiseminen". "Tahdolla" tarkoittaa halua tulla sidotuksi siten kuin tahdonilmaisussa on mainittu. Tahdonilmaisun on kohdistuttava toiseen henkilöön ja sen tarkoituksena on tulla tämän tietoon. Mikäli ehdot toteutuvat, pidetään tahdonilmaisua pätevänä oikeustoimena. Tahdonilmaisut ovat molempia osapuolia sitovia mikäli ne on tehty ilman varaumia ja vilpittömässä mielessä. Asianomistaja
Asianomistaja on luonnollinen tai oikeushenkilö, jonka oikeutta tai etua rikos on loukannut, tai johon rikos on kohdistunut. Suomessa toisin kuin lähes kaikissa muissa maissa asianomistajalla on toissijainen syyteoikeus, eli hän voi vaatia tuomioistuinta tuomitsemaan syytetylle rangaistuksen. Asianomistaja saa itse nostaa syytteen rikoksesta vain, jos virallinen syyttäjä on päättänyt jättää syytteen nostamatta tai jos esitutkintaviranomainen taikka syyttäjä on päättänyt, ettei esitutkintaa toimiteta tai että esitutkinta keskeytetään taikka lopetetaan. Virkarikosten ja väärän ilmiannon osalta asianomistajalla on kuitenkin syyteoikeus ilman syyttäjän edeltävää ratkaisua. Oikeussubjekti
Rooman valtakunnan oikeus ei tuntenut oikeushenkilön käsitettä. Ammattikunta tai muu yhdistys oli oikeuskelpoinen, kun joku henkilö toimi sen puolesta. Luonnollisista henkilöistä eli ihmisistä vain vapaat ihmiset olivat oikeuskelpoisia subjekteja, sillä orjat rinnastettiin esineisiin. Oikeusaukko
Tuomioistuin hylkää syytteen, jos tekoa tai laiminlyöntiä ei ole tarpeeksi selkeästi säädetty rangaistavaksi. Viranomainen puolestaan jättää toimenpiteen tekemättä, jos pitää itseään toimivallattomana normin puuttumisen vuoksi. Oikeusaukkoja ilmenee myös sellaisissa tapauksissa, että soveltuva sääntö löytyy, mutta se antaa epätyydyttävän ratkaisun. Tällöin esimerkiksi sääntöä laadittaessa ei ole osattu varautua siihen, että se kattaisi myös kyseessä olevan tapauksen. Tämä ei tarkoita, että oikeusaukoiksi nimitettäisiin kaikkia epätyydyttävinä pidettyjä oikeudellisia tilanteita. Oikeustie
Oikeustie eli oikeussuojatie eli oikeuslinja tarkoittaa tuomioistuinten käyttöä oikeudellisen suojan haennassa. Muutoksenhaussa riita- ja rikosasioissa oikeustie tarkoittaa ylemmän muutoksenhakuasteen käyttöä eli valituksen tekemistä ensin hovioikeuteen ja sitten korkeimpaan oikeuteen. Oikeusteiden ja niiden käytön tuntemus on osa juristin ammattitaitoa. Oikeustien vastakohta on hallintoasioissa käytetty muutoksenhakumenettely eli "hallintotie". Hallinto-oikeudelliset valitukset osoitetaan ensin hallinto-oikeuteen ja sitten korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Tekijä (tekijänoikeus)
Teoksen tekijä on Suomen lainsäädännön mukaan aina luonnollinen henkilö eli ihminen. Yhtiöillä ja muilla yhteisöillä (kuten yhdistyksillä tai säätiöillä) olevat tekijänoikeudet voivat olla vain luonnollisilta henkilöiltä "siirtyneitä" oikeuksia. Tekijänoikeus voi syntyä yhdelle ihmiselle tai usealle ihmiselle yhteisesti. Kun heidän osuutensa eivät muodosta itsenäisiä teoksia, tekijänoikeus on heillä yhteisesti. Eläimillä ei ole tekijänoikeuksia, eikä niitä ole myöskään esineillä kuten teoksilla itsellään. Tekijöitä ovat yleisesti kaikki ne henkilöt, joiden toiminnasta voi syntyä itsenäisiä ja omaperäisiä luomistyön tuloksia, muun muassa säveltäjät, kirjailijat, kuvataiteilijat, valokuvaajat, elokuvantekijät tai tietokoneohjelman tekijät.
Tekijänoikeutta ei voi syntyä esimerkiksi teoksen tilaajalle tai tekijän työnantajalle, mutta tekijänoikeudet voidaan siirtää sopimuksella. Tekijänoikeus ei kata myöskään mitään sellaista, missä ei ole ihmisen luovaa panosta. Laissa tekijä -nimitystä käytetään myös siitä, jolle tekijänoikeuden omistus ja hallinta on viimeksi siirtynyt ja joka myöntää oikeuden teoksen kopiointiin. Tämä tekijä on oikeussubjekti, joita ovat myös oikeushenkilöt. Oikeuspolitiikka
Väljästi määriteltynä oikeuspolitiikka kattaa esimerkiksi lainvalmistelun ja lainkäytön lisäksi oikeuden konstitutiiviset tehtävät, joita ovat lakien ihmisten ajattelutapoja muovaamat ja mahdollisesti uutta luovat tehtävät eli yhteiskuntamoraaliin vaikuttavat tehtävät. Oikeuspolitiikan tavoitteet liittyvät säädösten avulla tapahtuvan yhteiskunnallisen vaikuttamisen mahdollisuuksiin ja sen rajallisuuteen. Oikeuspolitiikan avulla kansalaiskeskustelu muovataan oikeudellisiksi päätöksiksi. Oikeusaputoimisto
Oikeusaputoimistojen palveluksessa olevat lakimiehet eli julkiset oikeusavustajat antavat julkiseen oikeusapuun oikeutetuille oikeudellista neuvontaa sekä hoitavat toimeksiantoja tuomioistuimissa. Oikeusaputoimistot tekevät myös päätökset yksityisen avustajan määräämisestä tuomioistuinasian asianosaiselle. Tuomioistuinasioissa voi siis valita lakimiehen joko oikeusaputoimistosta tai yksityisestä asianajo- tai lakiasiaintoimistosta. Momentti (oikeustiede)
Momentti (lyhennetään "mom.") on lakiin, asetukseen tai sääntöihin sisältyvän pykälän alakohta tai kappale. Laajat momentit jakaantuvat usein "kohtiin" ja kohdat "alakohtiin". Oikeussubjekti
Alaikäinen tai holhouksenalaiseksi julistettu luonnollinen henkilö on vajaavaltainen, jolloin hänen oikeustoimikelpoisuuttaan on rajoitettu. Tämä merkitsee, että hän voi vain rajoitetusti tehdä itsenäisesti päteviä oikeustoimia. Alaikäisen eli alle 18-vuotiaan puolesta oikeustoimia tekee pääsääntöisesti huoltaja ja toimintakelpoisuudeltaan rajoitetun puolesta edunvalvoja (aikaisemmin holhooja tai uskottu mies). On kuitenkin huomattava, että vajaavaltainen voi Suomessa pätevästi itse tehdä olosuhteisiin nähden tavanomaisia ja merkitykseltään vähäisiä oikeustoimia (Holhoustoimilaki 24 §). Oikeuslähde
Sallituilla oikeuslähteillä viitataan lähteisiin, joilla ei ole institutionalisoitua asemaa, mutta joita voidaan käyttää hyväksi oikeudellisessa ratkaisutoiminnassa. Tällaisiksi lähteiksi on luettu esimerkiksi oikeustieteelliset kirjoitukset, reaaliset argumentit ja oikeusvertailevat lähteet. Kansainvälinen oikeus
Kansainvälisen oikeuden merkittävimpiä alueita ovat valtiosopimukset, kansainvälinen lainkäyttö, kansainvälisen oikeuden käyttäminen kansallisissa tuomioistumissa, ihmisoikeudet, sota ja rauha sekä kansainväliset järjestöt. Kansainvälisen oikeuden säädöksiä ei ole koottu lakikokoelmaksi, vaan se on osittain tapaoikeutta. Osittain se on muodostunut valtioiden välisistä sopimuksista, kuten Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjasta ja ihmisoikeussopimuksista. Subjekti (filosofia)
Louis Althusserin, Michel Foucault'n ja Pierre Bourdieun kaltaiset ajattelijat pitävät subjektia sosiaalisena konstruktiona. Esimerkiksi Althusserin mukaan subjekti on ideologisten valtiokoneistojen muodostama rakennelma. Foucault'n mukaan subjekti on vallan sekä tarkkailu- ja rankaisukoneistojen tuote: tällä tavalla subjekti muodostuu esimerkiksi oppilaaksi, sotilaaksi, ”rikolliseksi” jne. Sana "subject" tarkoittaa etymologisesti alamaista. Oikeussosiologia
Yhteiskunnalliset (oikeudelliset) käytännöt ovat toimintaa, jossa oikeussubjekti osallistuu oikeusnormien käytännön toteuttamiseen, kuten avioliitto. Edustus
Oikeustoimen tekemisen yhteydessä edustuksella on kolme tunnusmerkkiä. Se on omatahtoista toimintaa toisen nimissä. Siksi asiapoikaa tai lähettiä ei pidetä edustajana, vaikka he toimivatkin toisen nimissä välittäessään toisen henkilön tahdonilmaisun. Toiseksi oikeustoimen vaikutusten kohteena on päämies. Esimerkiksi sopimuksessa päämiehestä tulee osapuoli, jonka velvollisuus on täyttää sopimus. Kolmanneksi edustaja pysyy oikeustoimen vaikutusten ulkopuolella, sillä vain edustettu tulee sidotuksi oikeustoimeen. Välittäjää ei pidetä edustajana, koska hän ei täytä tunnusmerkistöä. Hän ei tee oikeustointa kummankaan sopijapuolen puolesta, vaan saattaa osapuolet vain yhteen. Välittäjälle voidaan tietenkin antaa myös valtuutus toimia edustajana. ISNI
ISNI () on oikeussubjektien eli ihmisten (luonnollisten henkilöiden) ja oikeushenkilöiden (yritykset, yhteisöt ja julkisoikeudelliset tahot) yksilöimiseen käytetty kansainvälinen ISO-standardi 27729. Standardi julkaistiin 15. maalikuuta 2012. Rikoselokuva
Oikeussalidraama keskittyy tapahtuneen rikoksen oikeudellisiin seuraamuksiin. Usein se on oikeudenkäynnin kuvaus, ja sen tapahtumista iso osa on kuvattu oikeussalissa. Vaikka usein oikeussalidraamat ovat tyyliltään lähellä draamaelokuvia, niissä voi olla myös esimerkiksi selviä jännityksellisiä tai komediallisia elementtejä. Oikeussalidraaman päähenkilö on yleensä asianajaja, joko yleinen syyttäjä tai puolustusasianajaja, joka pyrkii ratkaisemaan oikeusjutun. Tyypillisiä oikeussalidraamoja ovat "Erään murhan anatomia", "Todistaja", "Kunnes toisin todistetaan", "Kunnian miehiä", "Isän nimeen" ja "Syytetty". Hieman normaalista poikkeavia oikeussalidraamoja ovat muun muassa "Valamiesten ratkaisu", "Kunnian kentät" ja "Sian hetki". Oikeuskelpoisuus
Suomen oikeusjärjestyksessä jokainen luonnollinen henkilö on oikeuskelpoinen syntymästä kuolemaansa saakka. Ihmisillä on siis poikkeuksetta oikeuskelpoisuus koko eliniän ajan. Suomalaisen oikeushenkilön eli yrityksen, yhteisön tai muun vastaavan yhteenliittymän oikeuskelpoisuus alkaa lähtökohtaisesti yhteisön rekisteröinnistä asianmukaiseen, viranomaisen ylläpitämään rekisteriin, joita ovat Suomessa kaupparekisteri, yhdistysrekisteri ja säätiörekisteri. Osakaskunta
Osakaskunta on itsenäinen oikeussubjekti, joka omissa nimissään kantaa ja vastaa yhteistä aluetta koskevissa asioissa. Osakaskunta voi saada nimiinsä oikeuksia ja tehdä sitoumuksia yhteistä aluetta koskevissa asioissa. Osakaskunnan osakkaat eivät ole henkilökohtaisesti vastuussa osakaskunnan velvoitteista. Prosessioikeus
Oikeusperiaatteet ovat oikeusjärjestelmään ja sen eri osiin eli oikeudenaloihin sisältyviä keskeisiä normatiivisia arvoja ja tavoitteita. Prosessioikeuden alaan kuuluvia oikeusperiaatteita kutsutaan prosessiperiaatteiksi. Periaatteet täsmentävät ja täydentävät varsinaisina ratkaisunormeina olevia oikeussääntöjä. Ne voidaan jakaa menettelyperiaatteisiin, rooliperiaatteisiin ja ratkaisuperiaatteisiin.