Kuka Šota Rustaveli oli?
Šota Rustaveli
Šota Rustaveli (, s. noin 1166) oli 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa elänyt georgialainen runoilija, jonka ainoa säilynyt työ on Georgian kansalliseepoksen asemaan kohotettu "Pantterintaljainen" (). Georgian kirjallisuus
Šota Rustavelin todennäköisesti 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa kirjoittama "Pantterintaljainen" on Georgian kirjallisuuden merkittävin klassikko ja Georgian kansalliseepos. Monitasoinen, ritariromanttinen sankaritarina keskittyy kahden rakastavaisen parin, arabialaisten prinsessa Tinatinin ja prinssi Avtandilin sekä intialaisten prinsessa Nestan Daredžanin ja prinssi Tarielin, ympärille. Molemmat parit pääsevät naimisiin vasta miesten tekemien urotekojen jälkeen: Avtandilin tätyy löytää Tariel ja Tarielin täytyy löytää ja vapauttaa Nestan Daredžan. Eepos on kirjoitettu šairi-nimisellä runomitalla, joka on ideaalinen monimutkaisen, georgian kaltaisen kielen tarpeisiin. Runomitasta tuli "Pantterintaljaisen" vaikutuksesta georgialaisen kansanrunouden standardi esitystapa. Rustavelin käyttämä kieli oli aiempaa lähempänä yleisesti käytettyä puhekieltä; tämän vuoksi modernin georgian kielen voidaan katsoa syntyneen Rustavelin eepoksen myötä.
Grigori Rasputin
Grigori Jefimovitš Rasputin (, 22. tammikuuta 1869 – 30. joulukuuta 1916) oli venäläinen mystikko ja profeetta, jonka väitetään olleen ihmeparantaja, verenseisauttaja. Rasputinilla oli merkittävä rooli Venäjän keisarikunnan loppuaikoina tsaari Nikolai II:n hovissa, sillä hänen väitettiin kykenevän parantamaan kruununperijä Aleksein hemofilian eli verenvuototaudin. Lopulta Rasputin murhattiin raa’asti. Louis Botha
Bothan vanhemmat olivat niin sanottuja voortrekkereitä eli Kapmaasta pohjoiseen vaeltaneita buurimaanviljelijöitä. Perhe muutti Oranjen vapaavaltioon, jossa Botha sai vaatimattoman koulutuksensa saksalaisessa lähetyskoulussa. Hän oli mukana buurijoukossa, joka vuonna 1884 auttoi zulujen uutta kuningasta Dinuzulua sisällissodassa ja sai palkkiona osan Zulumaan alueesta, jonne he perustivat lyhytikäisen buurivaltion Nieuwe Republiekin (”Uusi tasavalta”). Botha perusti maatilan ja meni naimisiin irlantilaistaustaisen Annie Emmettin kanssa. Botha lähti politiikkaan, kun Nieuwe Republiek yhdistettiin vuonna 1888 isompaan Transvaalin buuritasavaltaan. Hän vastusti presidentti Paul Krugerin vihamielistä politiikkaa Transvaalin brittiläistaustaista ulkomaalaisvähemmistöä kohtaan, ja hänet valittiin vuonna 1897 maan parlamenttiin eli Volksraadiin. Theodor Charpentier
Charpentier oleskeli Suomessa kesään 1918 saakka, jolloin hän liittyi Omskin alueella toimineeseen amiraali Aleksandr Koltšakin komentamaan valkoiseen armeijaan. Charpentier toimi sitten Venäjän sisällissodan aikana Koltšakin armeijassa raskaan tykistön komentajana sekä tykistön ylitarkastajana. Hän jäi 1920 bolševikkien vangiksi Koltšakin armeijan kärsittyä tappion, mutta pääsi vuonna 1922 Suomen kansalaisena vapaaksi ja palasi Suomeen. Charpentier oli 1920-luvulla yksi emigranttijärjestö Venäjän yleissotilaallisen liiton (ROVS) salaisen tiedusteluorganisaation Suomen-johtajista yhdessä kenraalimajuri Eugèn Högströmin kanssa. Charpentier kuului samanaikaisesti myös suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanovia tukeneeseen kilpailevaan emigranttiliikkeeseen. Costea Mușat
Costea Mușat tai Mușatin oli Moldavian voivodi vuosina 1373–1374. Hän oli ensimmäinen Mușatin sukuun kuuluva hallitsija, mahdollisesti kotoisin Valakiasta. Hänen vaimonsa oli Margareta (Mușata), katolinen Bogdan I:n tytär. Heillä oli kolme poikaa: Petru, Roman ja Ștefan, joista kaikista tuli myöhemmin hallitsijoita. Karl Leonhard Lode
Monien muiden Suomen sodan upseerien tavoin Lode esiintyy J. L. Runebergin runoteoksessa "Vänrikki Stoolin tarinat" (1848–1860). Hänellä on teoksessa oma nimikkoruno "Ukko Lode" ja hän esiintyy myös runossa "Sotamarski". Runebergin Lodesta antama kuva vastaa aikalaisten kuvauksia: toisaalta syvästi uskonnollinen ja käytökseltään jäykkä, mutta toisaalta poikamaisen innostuva "tulirinta" vielä vanhana ja harmaapäisenäkin. Runeberg kutsuu häntä "vanhaksi Lodeksi" ("gamle Lode"): everstiluutnantti Lode oli Suomen sodan aikana 56-vuotias, huomattavasti vanhempi kuin kaikki sodan kenraalit (Adlercreutz, Cronstedt, von Döbeln, Sandels). Aleksi Matšavariani
Matšavariani valmistui Tbilisin konservatoriosta vuonna 1936. Myöhemmin vuodesta 1963 lähtien hän toimi konservatoriossa professorina. Hän sävelsi lukuisia baletteja ja oopperoita; hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat esimerkiksi baletti "Othello" (1957), oopperat "Mat i sin" (1945) ja "Den moei Rodini" (1954) sekä sinfonia "Piat monologov" (1971). Niistä viimeinen voitti Šota Rustaveli -palkinnon. Matšavariani sävelsi musiikkia myös moniin näytelmiin. Runoilija
Runoilija on luova ja taiteellinen kirjailija, joka kirjoittaa runoja. Historian ensimmäisenä nimeltä tunnettuna runoilijana pidetään mesopotamialaista Enheduannaa 2200-luvulta eaa. Maailmankirjallisuudessa kuuluisia runoilijoita ovat muiden muassa Homeros, William Shakespeare ja Johann Wolfgang von Goethe. Suomalaisia runoilijoita ovat muun muassa J. L. Runeberg, Eino Leino, Edith Södergran ja Aila Meriluoto. Tamar (Georgia)
Ajan georgialaiset kronikat vaalivat kristittyä moraalia. Patristinen kirjallisuus jatkoi kukoistustaan, mutta se oli menettänyt aiemman valta-asemansa maalliselle kirjallisuudelle, joka oli huomattavan omaperäistä, vaikka kehittyikin läheisessä yhteydessä viereisiin kulttuureihin. Kehityssuunta saavutti huippunsa "Pantterintaljaisessa" ("Vepkhistqaosani"), Šota Rustavelin eeppisessä runossa, joka ylistää "ritarillisuuden ajan" ideaaleja ja jota kunnioitetaan Georgiassa nykyään maan omaperäisen kirjallisuuden suurimpana saavutuksena. Pieter Willem Botha
Pieter Willem Botha (yleisesti käytetty muoto P. W. Botha, 12. tammikuuta 1916 Paul Roux – 31. lokakuuta 2006 Wilderness) oli eteläafrikkalainen poliitikko, joka toimi maansa pääministerinä vuosina 1978–1984 sekä valtiollisena presidenttinä vuosina 1984–1989. Ennen pääministeriyttään Botha toimi maansa puolustusministerinä vuodesta 1966. Etelä-Afrikan parlamentissa Botha vaikutti vuodesta 1948 valtiolliseen presidenttiyteensä asti. Bothan lempinimi oli "Die Groet Krokodil" eli suuri krokotiili. Botha oli viimeinen apartheidiä tukenut Etelä-Afrikan valtiollinen presidentti. Sandro Akhmeteli
Sandro Akhmeteli (, 13. huhtikuuta 1886 – 27. kesäkuuta 1937), oikealta nimeltään Aleksandre Akhmetelašvili (), oli georgialainen teatteriohjaaja, jonka innovatiiviset toteutukset ja taito massakohtauksissa vaikuttivat syvästi georgialaiseen teatteriperinteeseen. Häntä pidetään yleisesti merkittävimpänä georgialaisena teatteriohjaajana. Hän ohjasi vuosina 1926–1935 Rustaveli-teatteria Tbilisissä, ja onnistui tekemään siitä yhden Neuvostoliiton menestyksekkäimmistä teattereista. Stalinin vainojen aikaan hänet pidätettiin keksityin vakoilusyyttein ja teloitettiin. Musta Ruoska
Musta Ruoska () on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä nimitys useille superroistoille. Hahmon loivat Stan Lee ja Gene Colan. Musta Ruoska esiintyi ensimmäisen kerran "Tales of Suspense"-lehden numerossa 97 (tammikuussa 1968). Musta Ruoska on varsinkin Rautamiehen vihollinen. Stendhal
Stendhal (oik. "Marie-Henri Beyle", 23. tammikuuta 1783 Grenoble – 23. maaliskuuta 1842 Pariisi) oli ranskalainen kirjailija. Hänet tunnetaan romaanihenkilöidensä luonteen tarkkasilmäisestä analyysistä ja kuivahkosta kirjoitustyylistä. Häntä pidetään yhtenä ensimmäisistä realismin kirjailijoista. Hänen tunnetuimmat teoksensa ovat "Rakkaudesta", "Punaista ja mustaa" ja "Parman kartusiaaniluostari" (1839). Nodar Dumbadze
Dumbadzelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1975 ja Leninin palkinto vuonna 1980. Suurin osa hänen tärkeimmistä töistään on dramatisoitu ja/tai elokuvattu. Hän kuoli Tbilisissä, ja hänet haudattiin perustamaansa "Mziuri"-lastenkaupunkiin. Lev Lvovitš Tolstoi
Lev Lvovitš Tolstoi (, 1869 Jasnaja Poljana – 1945 Helsingborg) oli venäläisen kirjailija Leo Tolstoin poika. Hän oli itsekin kirjailija. Venäjän vallankumouksen jälkeen hän asui Ruotsissa, missä jatkoi kirjoittamista ja harjoitti myös kuvanveistoa. Lev Lvovitš Tolstoi kuoli 18. lokakuuta 1945 Helsingborgissa. Kustavilaisuus
Kustavilaisuudella tai kustavilaisella tyylillä () tarkoitetaan ruotsalaista uusklassismia, joka vaikutti kuningas Kustaa III:n (hallitsi 1771–1792) ja hänen poikansa Kustaa IV Aadolfin (hallitsi 1796–1809) hallintokausilla. Kustavilainen tyyli, joka on nimetty kuningas Kustaa III:n mukaan, voidaan karkeasti jakaa kolmeen vaiheeseen: varhaiskustavilaiseen, kustavilaiseen ja myöhäiskustavilaiseen tyyliin. Tyylillä tarkoitetaan erityisesti arkkitehtuurityyliä, mutta myös sisustustyyliä. Kustaa VI Aadolf
Kustaa VI Aadolf ("Gustaf VI Adolf", koko nimeltään Oscar Fredrik Wilhelm Olaf Gustaf Adolf, 11. marraskuuta 1882 – 15. syyskuuta 1973) oli Ruotsin kuningas vuosina 1950–1973. Hän oli Kustaa V:n ja kuningatar Viktorian poika ja nykyisen Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan isoisä. Syntyessään hän oli Ruotsin ja Norjan prinssi vuoteen 1905 asti, jolloin Norja irrottautui Ruotsista. Prinssiarvon lisäksi hän oli Skånen herttua. Gustaf Lundberg
Lundberg tunnetaan parhaiten pastellimaalaajana, mutta maalasi 60-vuotisen uransa alussa öljyllä kankaalle. Hän jatkoi Rosalba Carrieran pastellimaalaustyyliä. Hän vaikutti pitkään ruotsalaiseen muotokuvataiteeseen. Lundbergin teoksia löytyy runsaasti Ruotsin kansallismuseosta, sekä Drottningholmin linnasta ja Gripsholmin linnasta sekä monista yksityiskokoelmista. Rudolph Valentino
Rudolph Valentino (oik. Rodolfo Alfonso Raffaello Piero Filiberto Guglielmi di Valentina d’Antonguolla; 6. toukokuuta 1895 Castellaneta, Italia – 23. elokuuta 1926 Manhattan, New York) oli italialaissyntyinen Hollywood-näyttelijä. Hänen lempinimensä oli ”The Great Latin Lover” (Suuri latinalainen rakastaja). Hän oli mykän elokuvan suurimpia miestähtiä. Häntä pidetään ensimmäisenä miestähtenä, josta tuli seksisymboli. Otar Tšiladze
Otar Tšiladze (, 20. maaliskuuta 1933 – 1. lokakuuta 2009) oli georgialainen kirjailija, jolla oli merkittävä rooli georgiankielisen proosakirjallisuuden elvyttämisessä Stalinin valtakauden jälkeen. Luonteenomaista hänen romaaneilleen on sumerilaisen ja helleenisen mytologian yhdistyminen nykyajan georgialaisen intellektuellin ahdinkoon. 
Tšiladze syntyi Sighnaghissa Kakhetin maakunnassa silloisen Georgian SNT:n itäosassa. Hän valmistui Tbilisin valtionyliopistosta journalistiksi vuonna 1956. Hän julkaisi ensimmäiset teoksensa, pääosin runoutta, 1950-luvulla. Samaan aikaan hän kirjoitti johtaville lehdille Tbilisissä. Tšiladzesta tuli suosittu useiden pitkien ja tunnelmallisten romaanien myötä, kuten "Gzaze erti katsi midioda" (, "mies kulki tietä pitkin", 1972–1973), "Qovelman tšemman mpovnelman" (, "kaikki jotka löytävät minut", 1976) ja "Avelumi" (, 1995). Hän toimi "Mnatobi"-kirjallisuuslehden päätoimittajana vuodesta 1997 lähtien ja julkaisi myös useita runo- ja näytelmäkokoelmia. Hänelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1983 ja Georgian valtionpalkinto vuonna 1993. Ruotsalaisuuden päivä
Juhlapäivä sai alkunsa, kun vasta perustettu Ruotsalainen kansanpuolue ryhtyi vuonna 1908 viettämään erityistä ruotsalaisuuden päivää, jonka tarkoituksena oli vahvistaa ruotsinkielisen kansanosan yhteenkuuluvuuden tunnetta. Päiväksi valittiin kuningas Kustaa II Aadolfin kuolinpäivä, sillä hän oli kaatunut kolmikymmenvuotisessa sodassa, jonka yhteydessä luotiin pohja Ruotsin suurvalta-asemalle. Alkuvuosina juhla keskittyikin voimakkaasti kuninkaan henkilön ympärille. Ruotsissa samaa päivää on vietetty 1800-luvulta saakka nimenomaan kaatuneen kuninkaan muistoksi ja juhlan nimi on Kustaa Aadolfin päivä ("Gustav Adolfsdagen"). Leo Tolstoi
Tolstoi katsotaan eräänlaisen uskonnollisen anarkismin edustajaksi. Hän sai innoitusta poliittisille näkemyksilleen tsaarinaikaisen Venäjän maaseutuyhteisöistä, joiden elämälle Venäjän valtio näyttäytyi usein vain haitallisena, sekä Jeesuksen toiminnasta. Tolstoin mukaan oli rikollista, että valtio hyväksyi köyhyyden. Hän kävi pitkän kirjeenvaihdon Mahatma Gandhin kanssa. Tolstoi kannatti myös voimakkaasti esperantoa. Kustaa IV Aadolf
Kustaa IV Aadolf oli Kustaa III:n ja Sofia Magdalenan vanhin poika. Kun Kustaa III murhattiin maaliskuussa 1792, oli Kustaa IV Aadolf vasta 13-vuotias. Holhoojahallituksen johtoon tuli hänen setänsä Kaarle-herttua, mutta käytännössä valta oli kreivi Gustaf Adolf Reuterholmilla, joka oli Kaarle-herttualle läheinen vapaamuurariveli. Holhoojahallituksen kausi kesti vuoteen 1796 saakka, jolloin Kustaa IV Aadolf tuli täysi-ikäiseksi ja ryhtyi hallitsemaan itsenäisesti. Hän erotti lähes välittömästi Reuterholmin ja nimitti korkeisiin virkoihin samoja miehiä, joihin hänen isänsä oli luottanut. Muun muassa Johan Christopher Toll ja Gustaf Mauritz Armfelt nousivat merkittävään asemaan hänen hovissaan. Kustaa III:n ajan vilkas ja kulttuuripainotteinen hovielämä ei kuitenkaan palannut takaisin, sillä Kustaa IV Aadolf oli vakavamielinen ja syvästi uskonnollinen mies. Hänen mielenkiintonsa suuntautui maatalouden tuottavuuden parantamiseen ja muihin vastaaviin käytännöllisiin hankkeisiin. Georgia
Georgian vanhin säilynyt teatteritila on Uplistsikhestä löydetty näyttämö 200-luvulta eaa. Moderni teatteri sai kuitenkin alkunsa 1800-luvulla. Vuonna 1879 perustettu Rustaveli-teatteri nousi merkittäväksi kulttuurikeskukseksi, joka yhdisti modernia teatteria perinteiseen kansanteatteriin. Erityisesti 1900-luvun alku oli merkittävää aikaa teatteritaiteen kehityksen kannalta. Ajan huomattavimpiin ohjaajiin kuuluivat Kote Mardžanišvili, joka nosti georgialaisen teatterin uudelle tasolle, ja hänen jalanjäljissään kulkenut Sandro Akhmeteli. 1900-luvun jälkipuoliskolla kansainvälistä tunnustusta sai eeppisen teatterin mestari Robert Sturua. Nykyään Georgiassa on noin 40 teatteria, joista merkittävimpiin kuuluvat Rustaveli-teatterin lisäksi Mardžanišvili-teatteri ja vuonna 1851 perustettu Tbilisin ooppera- ja balettiteatteri. Georgia tunnetaan myös tanssiteatteristaan: Vakhtang Tšabukiani toi klassiseen balettiin georgialaisia piirteitä ja 1900-luvun lopulla Georgian tunnetuimmaksi ballerinaksi nousi Nino Ananiašvili. Sortavalan seminaari
Sortavalan seminaarissa oli vakinainen opettajakunta joka loi oppilaitokselle sen omaleimaisen ilmeen. . Etenkin alkuaikoina seiminaarin vaikutus ulottui laajalti ympäristön henkiseen elämään. Monet opettajat tulivat valtakunnallisesti tunnetuiksi. oppikirjojen kirjoittajina , kirjailijoina, tutkijoina ja yhteiskunnallisina ja kulttuurivaikuttajina. Matematiikan lehtori Kaarlo Kustaa Samuli Suomalainen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja asiaproosaa sekä käänsi mm. Jules Vernen teoksia. Pitkäaikainen uskonnon lehtori Konrad Vaaranen laati kirkkohistorian oppikirjan Ortodoksista uskontoa ja kirkkohistoriaa opettaneesta kirkkoherra Sergei Okulov siirtyi myöhemmin Aamun koitto –lehden päätoimittajaksi ja ortodoksisen pappisseminaarin johtajaksi. Hänen seuraajansa Sergei Solntsev puolestaan julkaisi useita teoksia ortodoksisen kirkkohistorian alalta.  Suomen ja ruotsin kielen lehtori Kosti Raitio toimi laajan oppikirjatuotantonsa ohella Laatokka-lehden päätoimittajana. Myöhemmin kouluhallituksessa kouluneuvoksena toiminut rehtori Kaarlo Saarilaho laati lukuisia matematiikan ja fysiikan oppikirjoja. Seminaarin johtajana pitkän uran tehnyt Oskar Relander julkaisi oppikirjojan lisäksi tutkimuksia kansanrunouden alalta. Kaarlo Merikosken mittava tuotanto puolestaan käsitti yleisesti kansakouluissa käytettyjen matematiikan (laskennon) oppikirjojen lisäksi Raja-Karjalaa kuvaavia historiallisia ja kaunokirjallisia teoksia sekä Grimmin satujen käännöksiä. Kasvatusaineiden opettaja Bruno Boxström kirjoitti arvostetun psykologian oppikirjan . Hän toimi myös Sortavalan evankelisen seuran puheenjohtajana ja julkaisi kahta aikakauslehteä Voimistelunopettajaksi tulleen, mutta maantieteeseen ja historiaan suuntautuneen Oskar Hainarin monipuolinen elämäntyö oppikirjojen kirjoittajana, Karjalan ja Suomen keskiajan historian tutkijana, kansanvalistajana ja kansanedustajana sai laajalti arvostusta. Myöhemmin mm. Taideteollisuuskeskuskoulussa ja kouluhallituksessa vaikuttanut kuvaamataidon ja käsityönopettaja Lilli Törnudd, joka kirjoitti useita alan oppikirjoja luetaan Suomalaisen taidekasvatuksen merkkihenkilöihin. Machiavellismi
Machiavellismi on italialaisen, tarkemmin firenzeläisen, renessanssipoliitikon Niccolò Machiavellin mukaan nimetty oppisuunta, jossa hallitsijan ainoana moraalina on pyrkiä päämääräänsä välittämättä kansansuosiosta. Machiavellin teoksessa "Ruhtinas" on syvällinen kuvaus asiasta. Che Guevara
Ernesto Guevara (14. kesäkuuta 1928 – 9. lokakuuta 1967), joka tunnetaan yleisesti nimellä Che Guevara (lausutaan []), oli argentiinalaissyntyinen vallankumouksellinen sissijohtaja ja huomattava marxilainen poliittinen hahmo. Thomas More
Katolinen kirjailija G. K. Chesterton sanoi, että More oli "Englannin historian suurin historiallinen henkilö". 1900-luvulla vaikuttanut agnostikko-näytelmäkirjailija Robert Bolt esitti Moren äärimmäisen vahvalla omallatunnolla varustettuna henkilönä näytelmässään "A Man for All Seasons". Nimi on lainattu Robert Whittintonilta, joka kirjoitti vuonna 1520 Moren olleen varustettu "enkelin älyllä ja tavattomalla oppineisuudella" ja olleen "mies kaikkia aikoja varten". Näytelmästä tehtiin vuonna 1966 Fred Zinnemannin ohjaama samanniminen Oscar-palkittu elokuva, jossa Paul Scofield näytteli Morea. Karl Zuchardtin romaanissa "Stirb Du Narr!" More esitettiin idealistina, joka oli tuomittu häviämään valtataistelu häikäilemättömän hallitsijan ja epäoikeudenmukaisen maailman kanssa. Jacob van Ruisdael
Ruisdaelin ainoa rekisteröity oppilas oli Meindert Hobbema, yksi niistä monista taiteilijoista, jotka piirsivät Ruisdaelin maisemiin ihmishahmoja. Hobbeman teoksia on toisinaan sekoitettu Ruisdaelin teoksiin. On ollut vaikeaa osoittaa sitä, mitkä teokset ovat Ruisdaelin tekemiä, mitä ei ole auttanut se, että kolme hänen sukulaistaan oli myös maisemamaalareita, ja jotkut heistä kirjoittivat nimensä muodossa "Ruysdael": hänen isänsä Isaack van Ruisdael, hänen hyvin tunnettu setänsä Salomon van Ruysdael ja hänen serkkunsa, jonka nimi on hämäävästi Jacob van Ruysdael. Anton Rubinštein
Anton Grigorjevitš Rubinštein (; 28. marraskuuta 1829 – 20. marraskuuta 1894) oli venäläinen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Rubinštein sävelsi muun muassa 17 oopperaa, neljä oratoriota, viisi pianokonserttoa, kuusi sinfoniaa, yksinlauluja ja pianokappaleita. Säveltäjänä Rubinštein edustaa Pjotr Tšaikovskin ohella venäläisen musiikin eurooppalaista suuntausta. Antonin nuorempi veli, Nikolai, oli myös pianisti ja Moskovan konservatorion perustaja. Georgian kieli
Georgian uskotaan eronneen mingrelistä ja lazista 1. vuosituhannella eaa. Svanin uskotaan eronneen noin tuhat vuotta tätä aikaisemmin. 
Georgialla on kansanrunouden ja -laulun lisäksi erittäin suuri kirjallinen perinne. Vanhin säilynyt georgiaksi kirjoitettu teksti on Iakob Tsurtavelin kirjoittama "Pyhän kuningatar Šušanikin marttyyrius" ("Ts'amebai ts'mindisa Šušanik'isi dedop'lisai, წამებაჲ წმიდისა შუშანიკისი დედოფლისაჲ") 500-luvulta. Myös vanhoja filosofiaa käsitteleviä tekstejä on säilynyt. Georgian kirjallisuuden rikkainta aikaa edustaa maan 1200-luvulla Šota Rustavelin kirjoittama kansalliseepos "Pantterintaljainen" ("Vepkhist'q'aosani, ვეფხისტყაოსანი") Myös 1500–1800-luvuilla on kirjoitettu paljon, ja georgialainen kirjallisuus on tänä aikana löytänyt myös eurooppalaisemman suunnan entisen bysanttilaisuuden ja persialaisuuden suuren vaikutuksen jälkeen. Kuten monissa muissa valtioissa, kirjallisuudella oli suuri vaikutus Georgian kansalliseen heräämiseen 1800-luvun loppupuolella. Romeo ja Julia
Shakespeare löysi aiheen Arthur Brooken englanninkielisestä runosta "The Tragical History of Romeus and Juliet" (1562), joka oli käännös Ranskan kautta välittyneestä italialaisesta kertomuksesta. Tarinan Romeosta ja Juliasta (italiaksi Giulietta) kirjoitti alun perin italialainen Luigi da Porto 1520-luvulla. Shakespeare ehti ensimmäisenä kirjoittaa aiheesta näytelmän. Shakespeare käyttää useissa muissakin näytelmissään "Romeossa ja Juliassa" esiintyvää "Liebestod-motiivia", joka yhdistää rakkauden ja kuoleman toisiinsa. Trotskilaisuus
Eräs tunnettu trotskilaisena itseään pitänyt vallankumousteoreetikko oli Palestiinassa 1917 syntynyt ja Isossa-Britanniassa vuodesta 1947 asunut kirjailija ja toimittaja Yigael Gluckstein (1917-2000), joka tunnetaan paremmin nimellä Tony Cliff. Cliffin keskeisiin ajatuksiin kuului kritiikki Neuvostoliittoa kohtaan. Tuo kritiikki perustui ajatukseen siitä, ettei Neuvostoliitto ollutkaan sosialistinen, vaan valtiokapitalistinen. Tunnetuin suomalainen, joka on pitänyt Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena, on ollut vuosina 1982-1994 Suomen tasavallan presidenttinä toiminut Mauno Koivisto. Myös maolaiset ovat pitäneet Neuvostoliittoa valtiokapitalistisena mutta vasta vuoden 1953 jälkeistä Neuvostoliittoa. Tony Cliff katsoi, että Neuvostoliitossa valtio oli ottanut kapitalistiluokan paikan työläisten riistäjänä. Trotskin mukaanhan Neuvostoliitto ei ollut sen paremmin sosialistinen kuin valtiokapitalistinenkaan, vaan "rappeutunut työväenvaltio", jota johti loisiva byrokratia. Suomessa Tony Cliffin ajatuksia on kannattanut virallisesti Sosialistiliitto vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2004 perustettu Komitean työväeninternationaalin puolesta (CWI) kanssa sympatisoiva järjestö Sosialistinen Vaihtoehto, joka aloitti uudelleen toimintansa vuonna 2010, taas puolustaa teoriaa "rappeutuneesta työväenvaltiosta". Kustaa Aadolf (Ruotsin perintöprinssi)
Perintöprinssi Kustaa Aadolfin suhtautumista natsi-Saksaan ja natseihin on joskus väitetty myönteiseksi. Perintöprinssi oli naimisissa saksalaisen Saksi-Koburg-Gothan prinsessan Sibyllan kanssa. Hänen isänsä prinssi
Charles Edward oli Saksan kansallissosialistinen työväenpuolueen jäsen toimissa lukuisissa natsi-Saksan tehtävissä mm. Saksan Punaisen Ristin puheenjohtajana. Asia herätti mm. maaliskuussa 2006 paljon keskustelua ja sai jopa Ruotsin hovin kiistämään väitteet. Hovin edustajan mukaan Kustaa Aadolf hoiti natsi-Saksassa ainoastaan diplomaattisia asioita. Ioane Šavteli
Ioane Šavteli () oli georgialainen runoilija, joka eli 1100-luvun lopussa ja 1200-luvun alussa. Hänen kirjoittamanaan pidetään ylistysrunoa, joka on perinteisesti tunnettu epäsopivalla nimellä "Abdulmesia" () eli "Messiaan orja" (arabian kielen nimestä عبد المسيح, Abdul Masīh). Šota Rustaveli viittaa teoksensa "Pantterintaljainen" jälkisanoissa Šavteliin ja hänen teokseensa, ja Rustavelin eepos onkin Šavtelin runon nimen lähde. Hänen oodinsa on todellisuudessa eulogia keskiajan Georgian kahdelle suurimmalle hallitsijalle, Davit Rakentajalle (hallitsi 1089–1125) ja runoilijan aikalaiselle kuningatar Tamarille (hallitsi 1184–1213). Runoilijan elämästä ei juuri tiedetä. "Šavteli" vaikuttaa olevan maantieteellinen liikanimi, joka tarkoittaa "Šavšetista" (nykyinen Şavşat Turkissa). Hän oli mahdollisesti pappi, joka kulki keskiaikaisten kronikoiden mukaan Tamarin mukana useilla hänen matkoistaan ja sotaretkistään. Leo Tolstoi
Leo Tolstoi ( ; 9. syyskuuta 1828 Jasnaja Poljana – 20. marraskuuta 1910 Astapovo) on yksi tunnetuimmista venäläisistä kirjailijoista. Leo Tolstoin tunnetuimpia teoksia ovat "Sota ja rauha" (1865–1869) sekä "Anna Karenina" (1875–1877). Tyyliltään hän edustaa realismia. Tolstoi oli myös merkittävä yhteiskunnallinen ja uskonnollinen ajattelija. Mathilda Roslin
Roslin sai haasteen Turun hovioikeuteen 1914 teoksensa "Mietteitä Gogin sodasta" ilmestyttyä. Teos oli ilmestynyt aiemmin ruotsiksi herättämättä enempää huomiota. Haaste kuitenkin raukesi. Teoksessa Roslin esitti kirkkoherra G. Nyholmin 1877 kertomat ennustukset sodasta, joka lopettaisi Venäjän sortovallan Suomessa.
Roslinin elämään perustuvan oopperan "Matilda ja Nikolai" on kirjoittanut merikarvialaissyntyinen Arvo Salo ja säveltänyt Ilkka Kuusisto. Porin Ooppera toteutti sen vuonna 2004 Porin Promenadisalissa. Roslinin kirjailijakoti Merikarvialla Kunnanviraston vieressä on säilytetty museona. Juho Astala
Juho Kustaa Astala (17. syyskuuta 1860 Urjala – 25. joulukuuta 1936 Urjala) oli suomalainen kansanedustaja ja maanviljelijä. Hän toimi ensimmäisen kerran kansanedustajana vuosina 1910–1914, toimittuaan sitä ennen säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyn edustajana 1904–1906. Astala toimi kansanedustajana myös vuosina 1918–1919, jolloin hän seurasi Suomen Lontoon lähettilääksi nimettyä Rudolf Holstia. Hän edusti nuorsuomalaista puoluetta ja sen seuraajaa Kansallista edistyspuoluetta. Myös Urjalan kunnallispolitiikassa toimineelle Astalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi 1924. Kustaa II Aadolf
Kun Kaarle IX kuoli, oli Kustaa Aadolfin ohella toinenkin mahdollinen kruununperillinen: Juhana III:n poika (ja Sigismundin velipuoli) herttua Juhana, joka oli muutamaa vuotta Kustaata vanhempi. Tämän mahdollisuuksia kruunuun Kaarle-vainaja ja Kustaan sukulaiset olivat pyrkineet torjumaan ja heikentämään (esimerkiksi valtiopäiväpäätöksillä, sekä torjumalla liittolaisten hankkimisen avioliiton kautta naittamalla Juhana Kaarlen omalle tyttärelle, jonka perhe tuki Kustaata), ja vahvistamaan Kustaa Aadolfin asemaa (esimerkiksi siirtämällä hänelle joitakin valtaoikeuksia ja antamalla hänelle voimavaroja). Kustaa Aadolf nousi kuninkaaksi, koska Juhana ei pystynyt saamaan riittävää tukea, eikä siten todella yrittänyt valtaannousua. Väite, ettei Juhana ollut kiinnostunut kuninkuudesta, on jäänyt todistamattomaksi puoleen tai toiseen. Kun Kustaa nousi valtaistuimelle vuonna 1611, valtakunnan tila oli huono. Sotaa käytiin Venäjää, Tanskaa ja Puolaa vastaan. Kustaa kohdisti ensin huomionsa Tanskaan, ja vuonna 1613 saatiin aikaiseksi rauhansopimus, jossa Ruotsi luopui vaatimuksistaan Jäämeren rannikkoon Ruijassa. Stolbovan rauha Venäjän kanssa solmittiin vuonna 1617. Puolan kanssa sovittiin rauhassa Altmarkissa vuonna 1629 sen jälkeen kun Kustaa oli tehnyt sotaretken Liivinmaalle. Omaniani
Omaniani on Georgian kansalliseepokseen, Šota Rustavelin "Pantterintaljaiseen" kirjoitettu lisäosa. 1500-luvulta alkaen "Pantterintaljaiseen" kirjoitettiin useita lisäyksiä ja pastisseja, joista "Omaniani" kuuluu laajimpien joukkoon. Sen kirjoittajaksi on nimetty neljä ehdokasta, joista Kaikhosro Tšoloqašvili on todennäköisin vaihtoehto. Tällöin teos olisi kirjoitettu 1610-luvulla. Tamar (Georgia)
Vuosisatojen kuluessa Tamar on noussut georgialaisen historiallisen pantheonin hallitsevaksi hahmoksi. Hänen hallituskautensa rakentaminen "kulta-ajaksi" alkoi kuitenkin jo hänen elinaikanaan ja hän itse nousi aikakautensa polttopisteeseen. Useat keskiaikaiset georgialaiset runoilijat, Šota Rustaveli mukaan lukien, väittivät saaneensa inspiraation teoksiinsa Tamarilta. Legendan mukaan Rustaveli jopa riutui rakkaudesta kuningatarta kohtaan ja päätti päivänsä luostarissa. Rustavelin eepoksen dramaattinen kohtaus, jossa kokenut kuningas Rostevan kruunaa tyttärensä Tinatinin, on allegoria siitä, miten Giorgi III nosti Tamarin yhteishallitsijaksi rinnalleen. Rustaveli kommentoikin seuraavasti: "Leijonanpentu on yhtä hyvä, olkoonkin se naaras tai uros". Alessandro Volta
Alessandro Giuseppe Antonio Anastasio Volta (18. helmikuuta 1745 Como – 5. maaliskuuta 1827 Como) oli italialainen fyysikko, joka kehitti teorian staattista sähköä varastoivasta laitteesta. Volta tutki sähköstatiikkaa, pneumatiikkaa ja meteorologiaa. Vuonna 1799 hän kehitti sinkki- ja kuparilevyistä muodostuvan ensimmäisen pariston, Voltan patsaan, jonka hän esitteli vuonna 1800. Volta löysi metaanin ja pystyi ensimmäisenä eristämään sitä. SI-järjestelmän jännitteen yksikkö voltti on nimetty Voltan muistoksi. Pantterintaljainen
Eepokseen heijastuu vahvasti Georgian sijainti kulttuurien ja kauppareittien yhtymäkohdassa. Rustavelin aikaan maa oli kuulunut jo lähes tuhannen vuoden ajan kristittyyn maailmaan, mutta se sijaitsi voimistuvan, kukoistuskauttaan elävän islamilaisen kulttuurin reunalla. Tarinan hahmotkin edustavat eri kulttuureja ja perinteitä eläen kuitenkin suvaitsevassa yhteisymmärryksessä. Vaikka Pantterintaljainen on kirjoitettu keskiajalla ja siinä on runsaasti yhtymäkohtia eurooppalaiseen ritariromantiikkaan, se enteilee kuitenkin renessanssia humanistisuudessaan ja vapaamielisyydessään. Rustavelilla ei kuitenkaan ole varsinaista järjestelmällistä, humanistista maailmankuvaa, joten hänen kutsumisensa humanistiksi tai renessanssin edustajaksi on ennenaikaista. Shaka Zulu
Shaka kaSenzangakhona eli Shaka Zulu (n. 1787 – 22. syyskuuta 1828) oli zulukuningas, joka muutti zulut pienestä klaanista kansakunnaksi, ja hallitsi suurta osaa eteläistä Afrikkaa Phongolo- ja Mzimkulujokien välissä. Hän saavutti menestystä taitavana sotataktikkona. Paolo Iašvili
Paolo Iašvili (, 29. kesäkuuta 1894 – 22. heinäkuuta 1937) oli georgialainen runoilija ja yksi georgialaisen symbolistisen liikkeen johtohahmoista. Neuvostoliiton aikana hänet pakotettiin sovinnaisuuteen ja hänen ystäviään kuoli Stalinin vainoissa, mikä vaikutti häneen syvästi. Iašvili teki itsemurhan Georgian kirjailijaliiton rakennuksessa. Kustaa (Ruotsin kruununprinssi)
Kustaa, Vaasan prinssi (9. marraskuuta 1799 Tukholma – 5. elokuuta 1877 Pillnitz, Saksi) oli Ruotsin kuningas Kustaa IV Aadolfin poika ja kruununprinssi, joka asui pääosan elämästään maanpaossa. Vänrikki Stoolin tarinat
Vänrikki Stoolin tarinat (, uusimmassa suomennoksessa Vänrikki Stålin tarinat) on Suomen kansallisrunoilija Johan Ludvig Runebergin kirjoittama laaja runoteos, joka ilmestyi ruotsinkielisenä kahdessa osassa vuosina 1848 ja 1860. Runot kertovat vuosina 1808–1809 käydystä Suomen sodasta, joka oli Ruotsin Venäjää vastaan käymä tappiollinen puolustussota. Runeberg tekee eeppisissä sankariballadeissaan kunniaa sekä todellisille upseereille että keksityille suomalaisille kansanmiehille, jotka velvollisuudentuntoisesti puolustivat isänmaataan. Teos ilmensi ja voimisti suomalaisen kansallistunteen heräämistä 1840-luvulla. Se on Runebergin päätyö ja Suomen kirjallisuuden historian keskeisimpiä ja luetuimpia teoksia, sillä se oli pakollista luettavaa äidinkielen kouluopetuksessa vuosikymmenien ajan. Maria Stuart (näytelmä)
Maria Stuart on Friedrich Schillerin kirjoittama runonäytelmä, joka kuvaa Skotlannin entisen kuningattaren Maria Stuartin (1542–1587) viimeisiä päiviä. Näytelmä sisältää viisi näytöstä, joissa on useampia kohtauksia. Näytelmän ensi-ilta oli Weimarissa 14. kesäkuuta vuonna 1800. Näytelmään perustuu Gaetano Donizettin ooppera "Maria Stuarda" (1835). Ruhtinas (kirja)
Kaikesta "Ruhtinaan" saamasta kritiikistä huolimatta Machiavellilla on ihailijansakin. Tunnetuimpia heistä ovat Machiavellin aikalainen, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija ja Espanjan kuningas Kaarle V, kardinaali Richelieu, Ruotsin kuningatar Kristiina, Benito Mussolini ja Francis Bacon. Sen sijaan Preussin kuningas Fredrik II Suuri vastusti Machiavellin ajatuksia ja kirjoitti kirjalle vastakirjoituksen nimeltään "Anti-Machiavelli". Jacob van Ruisdael
Taidehistorioitsijoiden ja kriitikoiden keskuudessa Ruisdaelin maineella on ollut arvostuksen kautensa ja alhonsa vuosisatojen saatossa. Vuonna 1781 Royal Academy of Artsin perustaja Sir Joshua Reynolds ihaili Ruisdaelin maisemien raikkautta ja voimaa. Pari vuosikymmentä myöhemmin muut englantilaiset kriitikot olivat vähemmän vaikuttuneita. Vuonna 1801 Royal Academy of Artsin professori Henry Fuseli ilmaisi halveksuntaansa koko hollantilaista maisemamaalauskoulukuntaa kohtaan vähätellen, ettei se ole enempää kuin ”paikan jäljennöstä”. Huomionarvoista on, että yksi Fuselin oppilaista oli Constable, jonka ihailu Ruisdaelia kohtaan pysyi muuttumattomana. Samoihin aikoihin Saksassa kirjailija, valtiomies ja tutkija Johann Wolfgang von Goethe ylisti Ruisdaelia ajattelevaksi taiteilijaksi, jopa runoilijaksi. Konstantine Gamsakhurdia
Stalinin terrorin huippukautena Gamsakhurdia kääntyi muita suositumman lajityypin, historiallisen ja isänmaallisen proosan, puoleen ja aloitti "magnum opuksensa" "Didostatis mardžvenan" (, "suurmestarin oikea käsi", 1939) kirjoittamisen. Romaani sijoittuu 1110–1120-luvulle, keskittyy Svetitskhovelin katedraalin rakentamiseen liittyvään legendaan ja kertoo laajasti 1000-luvun Georgiasta. Se käsittelee innokkaan arkkitehdin Konstantine Arsakidzen traagista kohtaloa: kuningas Giorgi I tilasi häneltä kirkon, mutta hänestä tulee kuninkaan kilpailija molempien taistellessa kapinallisen aatelisen kauniin tyttären Šorenan rakkaudesta. Voimakkaiden intohimojen sekä rakkauden ja velvollisuuden välinen yhteentörmäys huipentuu Arsakidzen silpomiseen ja teloitukseen Giorgin käskystä. Tarinassa on hienovarainen allegorinen viesti, ja Stalinin kauden vainotut taiteilijat voidaan tunnistaa Arsakidzen hahmosta.
Gamsakhurdian tärkeisiin toisen maailmansodan jälkeisiin töihin kuuluvat "Vazis qvaviloba" (, "köynnöksen kukinta", 1955), joka käsittelee georgialaisen kylän tapahtumia pian sodan jälkeen, ja monumentaalinen romaani "Davit Aghmašenebeli" (, "Daavid Rakentaja", 1942–1962), tetralogia Georgiaa vuosina 1189–1125 hallinneesta arvostetusta kuninkaasta. Teos sai maineikkaan Šota Rustavelin valtionpalkinnon vuonna 1962. Gamsakhurdia kirjoitti myös elämäkerrallisen romaanin Goethestä ja kritiikkejä georgialaisista ja ulkomaalaisista kirjailijoista. Hänen muistelmiensa "Landebtan latsitsi" (, "liehittely aaveiden kanssa", 1963) ja testamenttinsa (1959) julkaisu keskeytettiin. Hän kuoli vuonna 1975 ja hänet haudattiin kartanolleen, jota hän kutsui "Kolkhiin torniksi". Hän ei suostunut tulla haudatuksi Mtatsmindan pantheoniin, koska hän inhosi Jeesuksen ja Juudaksen hautaamista vierekkäin, millä hän viittasi kansalliskirjailija Ilia Tšavtšavadzen ja hänen bolševikkikriitikkonsa ja poliittisen vihollisensa Pilipe Makharadzen hautojen läheisyyteen. Gustaf Lundberg
Käännekohta Lundbergin taiteessa tapahtui vuonna 1721 kun hän pääsi venetsialaisen pastellitaiteilija Rosalba Carrieran oppiin. Carriera toi pastellimmalauksen Ranskaan ja Lundberg oli hänen ainoa opiskelija sinä vuonna kun hän oleskeli Pariisissa. Kun Carriera lähti Pariisista 1722 Lundbergistä tuli yksi johtavista muotokuvataiteilijoista Pariisissa ja piti asemansa kahdenkymmenen vuoden ajan. Tämä ansiosta hän sai suuren määrän tilauksia kuningassuvulta, hovilta ja Pariisin seurapiirin johtavilta henkilöiltä. Kustaa V
Kustaa V ("Oscar Gustaf Adolf", 16. kesäkuuta 1858 – 29. lokakuuta 1950) oli Ruotsin kuningas vuosina 1907–1950. Hän oli Ruotsin ja Norjan kuningas Oskar II:n vanhin poika. Syntymässä hän sai Värmlannin herttuan arvonimen. Hän nousi Ruotsin valtaistuimelle 8. joulukuuta 1907 isänsä seuraajana. Norja oli erotettu kuningaskunnasta kaksi vuotta aiemmin. Kustaa IV Aadolf
Historioitsijat ovat yleensä pitäneet Kustaa IV Aadolfia huonona hallitsijana. Häntä on luonnehdittu ahdasmieliseksi ja jääräpäiseksi mieheksi, joka syyllistyi karkeisiin ulkopoliittisiin virheisiin ja vei siten Ruotsin yhteen historiansa pahimmista kriiseistä. Kaunokirjallisuudessa hänestä on jopa tehty mahtipontinen typerys: J. L. Runebergin runossa ”Kuningas” ("Vänrikki Stoolin tarinat", osa 1) Kustaa IV Aadolf pukee ylleen suuren edeltäjänsä Kaarle XII:n univormun, esiintyy juhlallisesti tuossa asussa avustajilleen ja kuvittelee tällä teollaan vahvistavansa suomalaisten taistelutahtoa venäläisiä vastaan. Carlo Rustichelli
Carlo Rustichelli (24. joulukuuta 1916 Carpi – 13. marraskuuta 2004 Rooma) oli italialainen muusikko ja säveltäjä. Hän sävelsi musiikin yli 250 elokuvaan. Leo Tolstoi
Leo Tolstoi kuului maata omistavaan kreivilliseen Tolstoin sukuun ja syntyi Jasnaja Poljanassa, suurella sukutilalla, joka sijaitsi Tulan kuvernementissa Venäjällä 200 kilometriä Moskovasta etelään. Hänen isänsä oli kreivi Nikolai Tolstoi ja äitinsä ruhtinatar Maria Volkonskaja. Leo oli neljäs perheen viidestä lapsesta. Hänen vanhempansa kuolivat Leon ollessa vielä nuori ja sukulaiset kasvattivat hänet. Tolstoi aikoi aluksi diplomaatiksi ja kirjoittautui Kazanin yliopistoon opiskelemaan itämaisia kieliä. Tolstoi, joka osasi ranskaa yhtä sujuvasti kuin äidinkieltään venäjää, oli oppinut kreikan kielen kolmessa kuukaudessa ja perehtynyt vaivatta saksan, italian ja englannin kieleen, piti yliopiston kieltenopetusta kaavamaisena ja hitaana. Hän vaihtoi kielet lakitieteeseen, mutta sekin kyllästytti häntä. Lait eivät vastanneet moraalin vaatimuksia ja opiskelu oli ikävää, hän ei koskaan saanut opiskelujaan päätökseen. Keskeytettyään opiskelunsa hän vietti jonkin aikaa kevytmielistä seuraelämää Moskovassa ja Pietarissa. Jouduttuaan pulaan suurien pelivelkojensa vuoksi Leo päätti seurata vanhempaa veljeään Kaukasiaan vuonna 1851 ja värväytyi Venäjän armeijaan.. Rykmentti oli komennettu taistelemaan tataarisissejä vastaan Kaukasian rajalle. Tolstoi osallistui vuoristolaisheimoja vastaan käytyihin taisteluihin, mutta hänellä oli myös runsaasti aikaa kirjoittamiseen. Vuoristomaisemien kauneus, lumihuippuiset vuoret viehättivät häntä suunnattomasti‚ syntyivät kertomukset "Kasakat" ja "Hadži Murat". Krimin sodassa hän osallistui Sevastopolin puolustukseen linnoituksen kukistumiseen (elokuussa 1855) asti. Tolstoin kirjoitukset Sevastopolin piirityksestä kertoivat venäläisten joukkojen urheudesta ja sodanjohdon kyynisestä typeryydestä.
Vuonna 1856 Tolstoi palasi sodasta 27-vuotiaana, jo tunnustusta saaneena kirjailijana, lähes neljä ja puoli vuotta kestäneestä leirielämästä takaisin elegantin maailman salonkeihin. Hän liikkui kirjallisissa piireissä ja teki kaksi matkaa Länsi-Eurooppaan, missä hänen kielteiset tuntemuksensa länsimaista kulttuuria kohtaan vahvistuivat. Vuonna 1861 Tolstoi palasi maatilalleen ja alkoi varsinaisen kirjallisen uransa. Hän halusi auttaa maatilan köyhää oppimatonta väestöä, perusti koulun näiden lapsille ja ryhtyi toimiin vapauttaakseen maaorjansa, mutta talonpojat suhtautuivat näihin tekoihin hyvin epäluuloisesti. Vuonna 1862 hän nai hovilääkärinsä Behrsin 18-vuotiaan tyttären Sofja (Sonja) Andrejevna Behrsin ollessaan itse jo 34-vuotias. Pariskunnalle syntyi kolmetoista lasta, kuuluisimmat heistä ovat ehkä Aleksandra Lvovna Tolstaja ja Lev Lvovitš Tolstoi. Behrsin vieraanvarainen ja vilkas koti on myös "Sota ja rauha" romaanin Rostovien kodin esikuva. Kote Mardžanišvili
Konstantine "Kote" Mardžanišvili (, 9. kesäkuuta 1872 – 17. huhtikuuta 1933), tunnettu myös venäläisellä nimellä Konstantin Aleksandrovitš Mardžanov (), oli georgialainen teatteriohjaaja, jolla oli merkittävä vaikutus Georgian, Venäjän ja Neuvostoliiton teatteriin ennen vallankumousta ja sen jälkeen. Hän oli yksi Georgian arvostetuimmista ja ammattitaitoisimmista ohjaajista ja hänet tunnettiin erityisesti ylenpalttisista ja suurisuuntaisista teatteriesityksistään. Kōrli Stalte
Kōrli Stalte (1870–1947) oli Mazirbessä syntynyt liiviläinen, joka on ehkä tunnetuimpia liiviläisyyden esitaistelijoita. Hän toimi Mazirben kirkon lukkarina, mutta julkaisi sen ohella useita liivinkielisiä runoja (runokokoelma "Livõd Lolõd"), kirjoitti liiviläisten kansallislaulun sanat sekä käänsi Uuden testamentin (Ūž testament) liiviksi. Hän osallistui myös tähän mennessä suurimman liivin kielen sanakirjan ("Livisches Worterbuch mit Grammatischer Einleitung") tekemiseen yhdessä Lauri Kettusen kanssa. Hän toimi myös Līvli-lehden päätoimittajana vuosina 1932–1939. Jakov Kulnev
Suomen sodan aikana Kulnev keräsi mainetta aloitekykyisenä ja rohkeana etujoukon johtajana. Kulnev on ainoa venäläinen, jolle on omistettu oma nimikkoruno J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoissa". Runeberg ei nostanut Kulnevia esiin yksin. Sodan jälkeen Kulnev oli laajasti tunnettu omaperäisenä sotilaana. Hän oli myös tietynlainen sympaattisen venäläisyyden henkilöitymä. Runebergin Kulnev-käsitykseen vaikutti selvästi Gustaf Adolf Montgomeryn kirjoittaman Suomen sodan historiikin kuvaukset Kulnevista. Montgomery kuvailee Kulnevia hyvin ihailevasti ja samoin tekee myös Runeberg. Kulnevin poikkeukselliseen asemaan Vänrikki Stoolin tarinoissa on Montgomeryn lisäksi muitakin syitä. Runebergin arvostuksesta kertoo myös se, että Kulnev-runon alku on kirjoitettu jo vuonna 1846. Runeberg tosin kertoo virheellisesti Kulnevin olleen kasakka. Kyösti Virta
Kustaa Oskari Santavirta, sukunimi vuoteen 1897 "Mikkola" (7. toukokuuta 1882 Kokemäki – 3. lokakuuta 1946 Kiukainen) oli suomalainen kirjailija, joka käytti kirjailijanimeä Kyösti Virta sekä nimimerkkiä "Reservikorpraali". Carl Gustaf af Leopold
Leopold oli Kustaa III:n sihteeri ja ensimmäisiä ruotsalaisia esseistejä. Hän oli Carl Adam Leopoldtin ja Märta Christina Hobelin poika ja varttui Norrköpingissä. Hän meni 1790 naimisiin Sara Petronella Fehmanin kanssa, jonka äiti oli Fredrik V:n tytär. Avioliitto oli lapseton. Kun Leopold tuli sokeaksi 1821, hänen vaimonsa mielenterveys järkkyi. Alexander Roslin
Alexander Roslin (15. heinäkuuta 1718 Malmö – 5. heinäkuuta 1793 Pariisi) oli ruotsalainen muotokuvamaalari, joka työskenteli vuodesta 1752 pääasiassa Pariisissa Ranskassa, missä hän omaksui hienostuneen rokokoo-tyylin. Erityisesti hänen maalauksiensa tekstiilien käsittelyä on kutsuttu loisteliaaksi.. Roslin oli ajan aristokratian ja sivistyneistön suosiossa, ja hän maalasi muun muassa Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n, Venäjän keisarinnan Katariina Suuren ja Carl von Linnén muotokuvat. Hänet kutsuttiin vuonna 1767 Ranskan akatemian jäseneksi. Hänen töitään on nähtävissä Tukholman Kansallismuseossa. Kolme Roslinin teosta kuuluu Suomen Kansallisgallerian kokoelmiin. Che Guevara
Guevaran viimeinen päiväkirja julkaistiin internetissä vuonna 2012 alkuperäisenä versiona. Se on aiemmin julkaistu Kuubassa kirjana kieleltään siistittynä.
Che Guevara oli marxilainen sosialisti, joka ei kuitenkaan pitäytynyt vain yhdessä sosialismin suuntauksessa elämänsä aikana. Kuuban suuntautuessa enemmän ja enemmän Neuvostoliittoon päin Guevara tunnusti marxilais-leninististä ideologiaa, mutta päätti lopulta tehdä siihen pesäeron todettuaan sen liian stalinistiseksi ja taantumukselliseksi. Guevara sympatisoi suuresti kehitysmaita, erityisesti Latinalaisessa Amerikassa, ja osaltaan siksi etsi näiden asemaan ratkaisua muun muassa maolaisuudesta, jota ei kuitenkaan koskaan sisäistänyt. Halutessaan levittää vallankumousta ympäri maailmaa on perusteltua kutsua Che Guevaraa myös trotskilaiseksi, johon internationalismi ja maailmanvallankumouksen levittäminen kuuluvat olennaisena osana. Trotskilaisena Che Guevara sai neuvostososialismin kannattajilta revisionistisen leiman, mutta toisaalta arvostelu oli ehdottomasti molemminpuolista. Kaarle X Kustaa
Kaarle X Kustaa () oli Ruotsin kuningas 1654–1660. Hän kävi Pohjan sotaa Puolan ja Venäjän johtamaa liittoumaa vastaan, tavoitteena luoda Pohjois-Eurooppaan mahtivaltio. Kaarle X Kustaa oli ensimmäinen hallitsija niin sanotusta pfalzilaisesta suvusta, joka nostettiin Ruotsin valtaistuimelle Vaasan hallitsijasuvun sammuttua. Kustaa Paturi
Kustaa Wilhelminpoika Paturi, (23. maaliskuuta 1812 Janakkala, Turenki – 10. toukokuuta 1868 Janakkala) oli 1800-luvulla suomalaisen talonpoikaissäädyn merkittävimpiä edustajia. Paturi oli runoilija ja kirjoittaja, joskus tunnettu myös nimillä Turen tai Thurén. Aleksandr Koltšak
Tuhatševskin johtamat punakaartilaiset saavuttivat Ufan 9. päivä kesäkuuta, kuukautta myöhemmin ylittivät Uralin vuoret, ja saapuivat Tšeljabinskiin 25. heinäkuuta ajaen valkoiset kahteen suuntaan, sekä pohjoiseen että etelään yhdistymään lopuksi samoille alueille. Valkoiset pitivät nyt Tobol- ja Išim-jokien suuntaista puolustuslinjaa pyrkien pysäyttämään punaiset. Leonid Pasternak
Leonid Pasternak oli ensimmäisiä venäläisiä taiteilijoita, joka piti itseään impressionistina. Venäjällä 1880- ja 1890-luvulla sellainen julistaminen oli täysin uutta ja herätti huomiota. Leonid oli myös Vaeltajiin ja Venäläisten taiteilijoiden unioniin. Hän oli Leo Tolstoin ystävä ja asui useita kuukausia Jasnaja Poljanassa. Hän maalasi Tolstoista useita muotokuvia ja kuvitti tämän romaanit "Sota ja rauha" ja "Ylösnousemus". Hän sai mitalin Pariisin maailmannäyttelyssä 1900 Tolstoin romaanien kuvituksistaan. Šota Rustaveli
"Pantterintaljaisella" on ollut suuri vaikutus georgiankieliseen kirjallisuuteen. Rustavelin käyttämät aforismit ja ilmaisut ovat juurtuneet georgian kieleen idiomeiksi: hän edustaa georgialle samaa kuin Shakespeare englannin kielelle tai Dante italialle. Hänen mukaansa on nimetty Šota Rustavelin valtionpalkinto, Tbilisin pääkatu Rustavelis gamziri, Tbilisin metron asema, Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutti ja asteroidi (1171 Rusthawelia). Hänen kuvansa on 100 larin setelissä. Stanislav Rostotski
Stanislav Rostotski (21. huhtikuuta 1922 Rybinsk – 10. elokuuta 2001 Viipuri) oli venäläinen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka teki monia suosittuja elokuvia Neuvostoliitossa etenkin 1960- ja 1970-luvulla. Hänen kansainvälisesti tunnetuimat ohjauksensa ovat isäntäänsä etsivästä koirasta kertova traaginen perhe-elokuva "Bim mustakorva" (1977) ja naisista kertova sotaelokuva "Ja ilta oli rauhaisa" (1972), jotka molemmat saivat parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Gösta Stoltz
Gösta Stoltz (9. toukokuuta 1904 – 25. heinäkuuta 1963) oli ruotsalainen shakinpelaaja. Stoltz edusti Ruotsia yhdeksissä shakkiolympialaisissa. Stoltz sai kansainvälisen mestarin arvonimen vuonna 1950 ja suurmestarin arvonimen neljä vuotta myöhemmin. Philipp Stamma
Philip Stamma (n. 1705 Aleppo - n. 1755 Lontoo) oli merkittävä syyrialainen shakkipelin edistäjä ja huomattava pelaaja Lontoossa Slaughter's Coffee Housessa, joka oli Englannin shakkielämän keskus 1700-luvulla. Hän kirjoitti yhden maailman ensimmäisistä shakkikirjoista: "Essai sur le jeu des échecs" vuonna 1737 Pariisissa. Kirjasta tuli englanninkielinen käännös 1745 nimellä "The Noble Game of Chess". Kirjassa on muun muassa käsitelty 74 shakkiavausta. Stamma toi myös loppupeliin huomattavia Lähi-idän näkökantoja eurooppalaiseen shakkiin, erityisesti loppupeliin. Hän toi myös merkitsemistapaan kirjaimet ja numerot. Kuningasgambiitin muunnosta kutsutaan toisinaan nimellä Stamman gambiitti: 1.e4 e5 2.f4 exf4 3.h4. Torsten Stålhandske
Torsten Stålhandske aloitti sotilasuransa eversti Patrick Ruthwenin asepoikana ja oli tämän mukana rekrytointiretkellä Skotlannissa. Hän matkusti henkivartiokaartin vänrikkinä Kustaa II Adolfin mukana Preussiin 1622. Vuonna 1626 hänet ylennettiin majuriksi Arvid Hornin (k. 1653?) jalkaväkirykmenttiin, mutta hän siirtyi jo seuraavana vuonna Åke Tottin ratsuväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1629 johtamaan suomalaisia hakkapeliittoja. Olof Wibelius
Olof Wibelius (vuodesta 1808 aateloituna af Wibeli; 10. helmikuuta 1752 Södertälje – 1. heinäkuuta 1823 Karlstad) oli ruotsalainen virkamies, joka toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana vuosina 1803–1808. Suomen sodan aikana hän kieltäytyi noudattamasta laittomina pitämiään venäläisten ylipäällikön, kenraali von Buxhoevdenin määräyksiä. Wibelius tunnetaan parhaiten J. L. Runebergin "Vänrikki Stoolin tarinoiden" runosta "Maaherra", jossa hänet on kuvattu rohkeana siviilinä. Max Heindel
Max Heindel (syntymänimeltään Carl Louis von Grasshoff, 23. heinäkuuta 1865 — 6. tammikuuta 1919) oli okkultisti, astrologi ja mystikko.
Heindelin yksi keskeinen sanoma hänen pääteoksessaan Ruusuristiläinen maailmankatsomus oli osoittaa, mikä ero on itsetietoisella okkulttisella tietäjällä ja mystikolla. Näin kumpaakin ei hänen mukaansa voi olla yhdessä ja samassa kehitysvaiheessa.
Tässä hän läheni manikealaista gnostismia, jonka hän korotti opissaan korkeimmaksi henkiseksi filosofiaksi. Aleksander Iljin-Genevski
Iljin-Genevskiä pidetään shakin neuvostoliittolaisen koulukunnan luojana. Hän ajoi peliä myös osaksi sotilaskoulutusta, jossa sitä käytettiin erilaisten taistelutaktiikoiden ja strategioiden opettamiseen. Iljin-Genevski oli itse kolminkertainen Leningradin shakkimestari 1920-luvulla. Vuonna 1925 hän voitti yhden pelin kuubalaista maailmanmestaria José Raúl Capablancaa vastaan, yhtenä harvoista pelaajista koko maailmassa. Vuosina 1920 ja 1933 Iljin-Genevski järjesti Mikhail Botvinnikin ja Salo Flohrin väliset ottelut Neuvostoliiton mestaruudesta. Yksi hollantilaisen puolustuksen variaatio on myös nimetty hänen mukaansa. Dmitri Šostakovitš
Dmitri Dmitrijevitš Šostakovitš (; 25. syyskuuta 1906 Pietari, Venäjän keisarikunta – 9. elokuuta 1975 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto), oli venäläinen säveltäjä. Hänet tunnetaan erityisesti sinfonioistaan ja jousikvartetoistaan, joita hän sävelsi kumpiakin 15 teosta. Lisäksi hän kirjoitti muun muassa runsaasti elokuvamusiikkia. Šostakovitš oli Neuvostoliiton merkittävimpiä säveltäjiä ja yksi musiikinhistorian suurista sinfonikoista. Leo Mechelin
Albert Edelfeltin 1899 maalaama taulu "Maaherra" oli alun perin 60-vuotissyntymäpäivälahja Leo Mechelinille hänen perheenjäseniltään. Maalauksen aiheena oleva Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden samanniminen runo ja sen päähenkilö, maaherra Olof Wibelius, muodostuivat sortovuosina perustuslaillisten passiivisen vastarinnan symboleiksi. Mstislav
Mstislav I Suuri (ven. Мстислав Владимирович Великий ) (1. kesäkuuta 1076–14. huhtikuuta 1132 Kiova) oli Kiovan Venäjän ruhtinas seitsemän vuoden ajan vuosina 1125–1132. Hän oli edellisen ruhtinaan Vladimir Monomahin vanhin poika. Norjan saagoissa Mstislavista kerrotaan nimellä Harald, mikä viitannee hänen äidinisäänsä Englannin kuningas Harald II:een. Kote Mardžanišvili
Hän työskenteli venäläisissä maakuntateattereissa ensin näyttelijänä ja myöhemmin ohjaajana, kunnes hän pääsi moskovalaiseen Nezlobin-seurueeseen vuonna 1906 ja perusti myöhemmin yhdessä Aleksander Južinin kanssa Georgian draamastudion. Hän sai pian mainetta yhtenä tunnetun venäläisen näyttelijän ja ohjaajan Konstantin Stanislavskin (1863–1938) koulutetuimmista seuraajista. Ohjaajana Mardžanišvilin käyttämä päätekniikka oli johdattaa näyttelijää löytämään vaistomainen polku "ulkoisen totuuden" havaitsemiseksi. Vuonna 1910 Stanislavski tunnusti itsekin hänen monipuolisuutensa ja kutsui hänet samanaikaisesti Edward Gordon Craigin kanssa ohjaamaan Moskovan taiteelliseen teatteriin. Siellä hän esitti Hamsunin ja Ibsenin näytelmiä ja avusti Vladimir Nemirovitš-Dantšenkon "Karamazovin veljekset" -näytelmän ohjauksessa (1910) ja Craigin "Hamlet"-ohjauksessa (1911). Craigin tyylitelty tapa käyttää ohjauksessaan nukkeja kiehtoi Mardžanišvilia, ja hän palasi väliaikaisesti Georgiaan tuottamaan "Kuningas Oidipuksen" samassa hengessä. Vuonna 1913 hänen välinsä Stanislavskiin katkesivat, sillä hänellä oli vasemmistosympatioita ja hän oli kiinnostunut dekadentismista. Hän järjesti eklektisen "Vapaan teatterin", jossa hän esitti oopperaa, operetteja, draamaa ja pantomiimia. Yritys tunnettiin siteistään säveltäjä Sergei Rahmaninoviin ja laulaja Fjodor Šaljapinin ja georgialaistyylisistä koreografioistaan, mutta se lopetettiin vuoden aikana suureksi osaksi talousvaikeuksien vuoksi. Sen jälkeen Mardžanišvili muutti Rostov-na-Donuun, jossa hän ohjasi paikallista teatteria vuosina 1914–1915. Émile Zola
Émile Édouard Charles Antoine Zola (2. huhtikuuta 1840 Pariisi – 29. syyskuuta 1902 Pariisi) oli ranskalainen romaanikirjailija, naturalistisen kirjallisuuden ehkä tunnetuin edustaja. Zolan teokset innoittivat Suomessa 1880–90-luvun realisteja, kuten Minna Canthia ja Juhani Ahoa. Ponnahduskirja
Euroopan kuuluisimpia ponnahduskirjailijoita oli tšekkiläinen Vojtěch Kubašta (1914-1992). Hän kehitteli ponnahdustekniikkaansa alun perin havainnollistaakseen tšekkiläisten sosialististen tuotteiden ominaisuuksia niiden markkinointimateriaaleissa. Kubaštan ponnahduskirjaversio Punahilkasta (1956) avasi hänen uransa ponnahduskirjailijana. Punahilkkaa seuranneina vuosina Kubaštan ponnahduskirjoja käännettiin 24 eri kielelle ja niitä myytiin 35 miljoonaa kappaletta. Nikolai Zabolotski
Nikolai Aleksejevitš Zabolotski (24. huhtikuuta 1903 – 1958) oli neuvostoliittolainen runoilija. Suppeahko tuotanto käsittää vain muutaman oman runokokoelman sekä klassikkojen käännöksiä, muun muassa muinaisvenäläisen eepoksen Slovo o polku Igoreve (Kertomus Igorin sotaretkestä) nykyvenäjännös ja georgialaisen Šota Rustavelin Vitjaz v tigrovoi škure (Tiikerintaljainen urho) venäläinen runoasu. Pantterintaljainen
Teoksen alkuperästä on kirjallisuudessa esitetty perinteisesti kolme erilaista teoriaa. Ensimmäisen mukaan Rustaveli loi teoksen alusta loppuun itse kuningatar Tamarin ylistykseksi. Toisen mukaan Rustaveli olisi perustanut Pantterintaljaisen jo olemassa olevaan kansanrunouteen. Kolmannen selityksen teoksensa alkuperälle antaa Rustaveli itse, väittäessään sen 16. säkeistössä: Samuil Vainštein
Samuil Osipovitš Vainštein (1894 – 1942) oli venäjänjuutalainen shakinpelaaja, shakkitapahtumien organisoija, julkaisija sekä toimittaja. Vainštein oli yksi niistä yhdestätoista venäläisestä pelaajasta, jotka jäivät 1914 ensimmäisen maailmansodan syttyessä Saksaan vangeiksi oltuaan tuolloin siellä turnauksessa. Vangit pelasivat keskenään useita turnauksia sodan aikana Saksassa. Nevşehirli Damat İbrahim pašša
Ennen İbrahim paššan suurvisiirikautta Ruotsin kuningas Kaarle XII oli paennut Osmanien valtakunnan alueelle hävittyään Pultavan taistelun venäläisille 1709. Kaarle asui nykyisen Moldovan alueella viisi vuotta ja muun muassa juonitteli sulttaanin aloittamaan sodan Venäjää vastaan. Vierailunsa aikana Kaarle ja noin 1500 ruotsalaista sotilasta velkaantuivat sekä hallinnolle että yksityisille suuresti, mutta palatessaan Ruotsiin Kaarle vakuutti maksavansa velkansa. Rahoja ei koskaan kuitenkaan kuulunut ja Kaarlekin kuoli muutaman vuoden kuluttua sotaretkellään Norjassa. Steele Beauttah
Steele Beauttah (1947/8 – toukokuu 2001) oli kenialainen funklaulaja. Hän johti 10-henkistä Air Fiesta Matata -kokoonpanoa, joka muun muassa esiintyi Miles Davisin kanssa Saksassa (1969) ja sai Davisilta lisäksi kutsun Yhdysvaltoihin. Vuonna 1971 BBC World Service valitsi Air Fiesta Matatan parhaaksi afrikkalaisyhtyeeksi. Kuusiviikkoinen kiertue vei yhtyeen Hongkongiin vuonna 1974; kulut yhtyeen jäsenet maksoivat käyttämillään soittimilla. Yhtye hajosi tämän jälkeen, koska rahasta oli pula eikä soittimia ollut. Beauttahilla oli vielä lyhyeksi jäänyt sooloura vuoteen 1976. Hänelle kehittyi uransa päätteeksi pitkäaikainen heroiiniriippuvuus, mutta myöhemmin hän koki uskonnollisen herätyksen ja myös löysi musiikkiin liittyneen työn. Beauttahille oli suunniteilla uusi kiertue Isossa-Britanniassa, mutta tämä ei ehtinyt toteutua, kun Beauttah kuoli vuonna 2001 lyhyen sairauden jälkeen Kenyattan kansallissairaalassa. Teimuraz I
Teimuraz I:n kirjoittamissa teoksissa käsitellään useita erilaisia aiheita, ja niihin kuuluu paitsi hänen omia runojaan myös käännöksiä ja mukaelmia persiasta. Kuningasrunoilijalla oli niin syvät tiedot Persian ja Georgian kirjallisuudesta ja hän oli niin ylpeä innovaatioistaan georgiankielisessä runoudessa, että hän julisti itsensä vanhoilla päivillään Georgian suurimmaksi runoilijaksi ja piti itseään parempana kuin juhlittua keskiajan kirjailijaa Šota Rustavelia. Vaikka Georgian kirjallisuuden tutkijat eivät olekaan ikinä hyväksyneet Teimurazin väitettä, ei ole epäilystäkään siitä, että hänen suhteellisen maneerisella hovilyriikallaan oli tietty vaikutus Georgian 1600- ja 1700-lukujen runouteen. Teimuraz sai koulutuksensa safavidihovissa ja hän osasi sujuvasti persiaa. Hänen runokielensä olikin täynnä persialaista kuvastoa ja alluusioita, lainasanoja sekä fraaseja. Kommentoiden kiinnostustaan persiankielistä runoutta kohtaan hän kirjoitti: "Persiankielisen puheen kauneus rohkaisi minua laatimaan säkeiden musiikkia". Ensimmäisellä luovalla kaudellaan vuosina 1629–1634, kun hän istui suhteellisen turvallisesti valtaistuimella, Teimuraz käänsi ja mukautti persiasta useita romansseja, joihin kuuluivat "Leila ja Majnun" (), "Jusuf ja Zulaikha" (), "Ruusu ja satakieli" () sekä "Kynttilä ja koi" (). Kustaa (Ruotsin kruununprinssi)
Kustaan vanhemmat olivat kuningas Kustaa IV Aadolf ja kuningatar Fredrika Dorotea. Isänsä vallasta syrjäyttämisen jälkeen hänet vietiin pois Ruotsista 10-vuotiaana joulukuussa 1809. Kreivi Jacob Gustaf De la Gardien johtamat ”kustavilaiset” yrittivät huonolla menestyksellä saada hänet nimetyksi kruununperijäksi Kaarle XIII:n jälkeen. Prinssi Kustaa varttui äitinsä luona ja liittyi aikuisena Itävallan armeijaan, jossa hän sai 1836 sotamarsalkkaluutnantin arvon. Hän käytti aluksi titteliä Ruotsin prinssi, mutta luopui siitä kuningas Kaarle XIV Juhanan vaatimuksesta vuonna 1829, jolloin keisari Frans I antoi hänelle Ruotsin historiaan viittavan ”Vaasan prinssin” arvon. Kustaa kävi aikuisiällä Ruotsissa vain kerran, vuonna 1862 tuntemattomana. Hän kuoli Saksassa vuonna 1877 ja hänet haudattiin Tukholman Riddarholmenin kirkkoon vuonna 1884. Hänen kuollessaan sammui mieslinjalta Holstein-Gottorpin hallitsijasuvun ruotsalainen haara. Ruotsin kulttuuri
Kristinuskon saapumista seurasi uusi ikonografia, joka mestari Albertus Pictorin johdolla elävöitti kuvakertomuksia Keski-Ruotsin kirkoissa 1400-luvun loppua kohden. Useita taiteilijoita palkattiin Luoteis-Euroopasta. Kustaa Vaasan ajoilta tunnettu ruotsalainen taidemaalari Urban Larsson maalasi "Sivuaurinko"-taulun vuonna 1535. Kaksi suurvalta-ajan suurta nimeä olivat lisäksi David Klöker Ehrenstrahl, muoto- ja vertauskuvien maalaaja, sekä Erik Dahlbergh. Tyylillisesti aikakausi sijoittui renessanssiin ja barokkiin. Vapauden aika merkitsi suurta kulttuurillista nousukautta. Sen tyylinä oli rokokoo, jota myöhemmin seurasi Ruotsissa kustavilaiseksi kutsuttu tyyli. Kustavilaisuuden merkittäviä edustajia olivat Johan Pasch, Per Krafft vanhempi, Alexander Roslin, Peter Adolf Hall ja ehkä ennen kaikkea kuvanveistäjä Johan Tobias Sergel.
Kustaa III:n kuoleman jälkeen alkoi pysähtyneisyyden aikakausi. Talonpoikaismaalaustaide kuitenkin kukoisti. Tämän jälkeen romantiikka leimasi taidetta useiden vuosikymmenten ajan August Malmströmin kaltaisten nimien johdolla. Maisemamaalaus nousi yleiseksi suuntaukseksi 1800-luvun puolivälistä lähtien, kärkinimenään Marcus Larsson. Muun muassa Carl Gustav Hellqvistin ja Gustaf Cederströmin ansiosta historiamaalaaminenkin kasvatti suosiotaan laajalti kyseisenä ajanjaksona. Taitavan omaperäistä kuvahahmotusta kehittivät eri taidesuuntauksissa Carl Fredrik Hill ja Ernst Josephson. Risto Ryti
Risto Heikki Ryti (3. helmikuuta 1889 Huittinen – 25. lokakuuta 1956 Helsinki) oli Kansallisen Edistyspuolueen poliitikko, talvisodan pääministeri ja viides Suomen tasavallan presidentti. Hän oli myös kansanedustaja, Suomen Pankin pääjohtaja 1924–1943 (virkavapaalla vuodesta 1939) ja 1944–1945 sekä kahdesti valtiovarainministeri. Ryti oli koulutukseltaan juristi ja toimi myös asianajajana. Ryti on ainoa Suomen presidentti, joka ei ole ollut päivääkään puolustusvoimain ylipäällikkö. Kyösti Kallio luovutti ylipäällikkyyden puolustusvoimain komentajalle, sotamarsalkka Gustaf Mannerheimille talvisodan alkaessa 1939, ja se palautui luovuttajainstituutiolle Mannerheimin tultua Rytin seuraajaksi 1944. Saksa
Barokin jättiläinen oli saksalainen Bach. Omana aikanaan Bachia suositumpia olivat kuitenkin maanmiehet Händel ja Telemann. Klassismin ja romantiikan vaihteen nero oli Beethoven, joka luetaan Bachin ja itävaltalaisen Mozartin ohella usein kolmen suurimman säveltäjän joukkoon. Ystävykset Schumann ja Mendelssohn olivat täysromantiikan suurimpia nimiä. Myöhemmän romantiikan konservatiivisempaa siipeä edusti Brahms, josta Schumann oli povannut uutta Beethovenia. Romantiikan suurin saksalainen oopperasäveltäjä oli uudistushenkinen Wagner, jonka jalanjäljissä kulki myöhäisromantiikan suurmies, oopperoistaan ja sävelrunoistaan tunnettu Richard Strauss. Sotien välisenä aikana maan vaikutusvaltaisin säveltäjä oli Paul Hindemith. Nykymusiikin vahvoista saksalaisnimistä suurimpana on pidetty Karlheinz Stockhausenia. Leonti Mroveli
Tavallisesti jotkut historioitsijat pitävät häntä useiden vanhojen "Kartlis tskhovreba" -kokoelmaan sisällytettyjen georgialaisten kronikoiden kirjoittajana. Jotkut pitävät häntä taas ainoastaan tekstien kokoajana. Joka tapauksessa kronikoitsijana Leonti Mroveli siirsi Georgian kirjallisuuden tasapainoa kirkollisesta maalliseen. Sandro Šanšiašvili
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän liittyi Georgian kansallisdemokraattiseen puolueeseen, joka kannatti Georgian itsenäisyyttä Venäjästä, ja toimitti sanomalehti "Sakartveloa" ja aikakauslehti "Merania". Vuonna 1925 Šanšiašvili kokosi kahdenkymmenen vuoden aikana laatimansa lyriikan kokoelmaan "Gavlili gza" (, "kulkemani ylevä tie"), minkä jälkeen hän laati sarjan sankarirunoutta. Viimein vuonna 1930 hän nousi koko Neuvostoliitossa kuuluisaksi teoksellaan "Anzor", joka on Kaukasian oloihin mukautettu käännös Vsevolod Ivanovin Venäjän sisällissotaa käsittelevästä näytelmästä "Bronepojezd 14-69" (, "panssarijuna 14-69"). Sandro Akhmeteli, Rustaveli-teatterin ohjaaja, muunsi näytelmän wagnerilaiseksi spektaakkeliksi. "Vasemmiston" neuvostokriitikot hyökkäsivät välittömästi näytelmää vastaan, koska heidän mielestään se trivialisoi vallankumouksen. 1930-luvulla Šanšiašvili yritti ylistää Stalinia ja Berijaa, koska hänen siteensä vainottuun Georgian älymystöön vaaransivat hänen henkensä Stalinin suurten puhdistusten aikana. Hänen myöhemmät draamansa käsittelivät 1700-luvun Georgian epäonnea ja sisällissotien aiheuttamia katastrofeja. Hänelle myönnettiin Neuvostoliiton valtionpalkinto vuonna 1949. Ruotsin taide
Vapauden aika ja kustavilainen aika merkitsivät Ruotsissa suurta kulttuurista elpymistä. Aluksi tyyli edusti rokokoota. Ajan muotokuvamaalarit tekivät ruotsalaisesta maalaustaiteesta kansainvälisesti tunnettua, kun monet taiteilijat lähtivät maasta Eurooppaan. Yksi rokokoon edustajista oli Gustav Lundberg, jonka maalaustyyli määritti pitkän ruotsalaisen muotokuvataiteen tyyliä. Lundberg on edustettuna Pariisin Louvressa samoin kuin kansallismuseossa ja taideakatemiassa Ruotsissa.
Rokokoon jälkeen, noin 1770-luvulla Ruotsissa alkoi kustavilainen aikakausi, jota pidetään ruotsalaisena versiona uusklassismista. Kustavilaisuudessa oli vaikutteita sekä Ranskasta että Englannista. Kaarle XVI Kustaa
Syntyessään hän sai Jämtlandin herttuan arvonimen. Maata hallitsi tuolloin hänen 90-vuotias isoisoisänsä Kustaa V, ja Kaarle Kustaa oli kruununperimysjärjestyksessä kolmas isoisänsä Kustaa Aadolfin ja isänsä jälkeen. Kaarle XVI Kustaan toinen isoisä oli Charles Edward, englantilainen prinssi, joka menetti arvonimensä ja ryhtyi myöhemmällä iällä natsiksi Saksassa. Vuonna 1947, Kaarle Kustaan ollessa vain vuoden ikäinen, hänen isänsä kuoli lento-onnettomuudessa. Kun hänen isoisänsä Kustaa VI Aadolf nousi valtaistuimelle vuonna 1950, nelivuotiaasta Kaarle Kustaasta tuli Ruotsin kruununperijä. Lev Trotski
Lev Davidovitš Trotski (, alkuaan , 7. marraskuuta 1879 Janovka, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. elokuuta 1940 Coyoacán, México, Meksiko) oli merkittävä bolševikkivallankumouksellinen ja marxismin teoreetikko. Trotski kuului Neuvostoliiton ja Kominternin perustajiin, ja häntä pidetään puna-armeijan luojana, mutta hän joutui vuonna 1929 maanpakoon hävittyään valtataistelun Josif Stalinin kanssa. NKVD:n agentti Ramón Mercader murhasi Trotskin Meksikossa 1940. Pantterintaljainen
Rustaveli nostaa eepoksensa keskeisiksi teemoiksi henkilökohtaisen vapauden, puhtaan rakkauden ja oikeudenmukaisuuden. Tarinan hahmot ovat puhdassydämisiä, rohkeita taistelijoita oikeuden ja onnellisuuden puolesta. Perussävyltään eepos on optimistinen. Vaikka Rustavelin isänmaallinen, poliittinen näkemys vahvasta, valaistuneen itsevaltiaan ohjaamasta keskusvaltiosta onkin teoksessa vahvasti läsnä, se ei kuitenkaan ole kansallisuuteensa rajoittunut vaan sen sanoma on yleisinhimillinen. Lisäksi Pantterintaljaisessa on nähtävissä ajatus miehen ja naisen välisestä älyllisestä ja moraalisesta tasa-arvosta. Stala
Joulukuussa 1996 Sampsa Astala tapasi Tomi Putaansuun hänen järjestämällään Kiss-faniristeilyllä. Risteilyn määränpää oli Tukholma, jonne Kiss saapui esiintymään. Putaansuu pyysi Astalaa kitaristiksi uuteen Lordi-yhtyeeseensä, mutta Astala kieltäytyi tarjouksesta. Astala sanoi, että osasi soittaa vain omia kappaleitaan. Giuseppe Pinelli
Giuseppe Pinelli (21. lokakuuta 1928 Milano – 16. joulukuuta 1969 Milano) oli italialainen rautatietyöläinen ja anarkisti, joka kuoli poliisin kuulusteluissa joulukuussa 1969. Hän kuului Ponte della Ghisolfa -nimiseen järjestöön ja toimi aktiivisesti myös Italian Anarkistisessa mustassa ristissä. Pinellin kohtalo innoitti Nobel-palkittua kirjailijaa Dario Fota kirjoittamaan yhden tunnetuimmista näytelmistään "Erään anarkistin tapaturmainen kuolema". Ruovesi
Suomen sodan aikana vääpeli Jakob Johan Rothin ja kersantti Carl Johan Spoofin johtama sissiosasto suoritti useita onnistuneita kaappauksia venäläisten selustassa (Rothin ja Spoofin sissiretki). Runoilija Johan Ludvig Runeberg toimi 1820-luvulla kotiopettajana af Enehjelmin suvun omistamassa Ritoniemen kartanossa ja tutustui tänä aikana metsästysretkillään vänrikki Carl Gustaf Polvianderiin, joka oli toiminut Suomen sodan aikana porilaisten lipunkantajana ja josta tuli yksi vänrikki Stoolin esikuvista. Runebergin otaksutaan saaneen Ruovedellä viettämänään aikana kimmokkeen myös Hirvenhiihtäjät-runoelmaansa. Ruhtinas (kirja)
Machiavelli ihannoi useita myyttisiäkin muinaisen maailman johtajia, kuten Romulusta (Rooman perustajaa), Moosesta, Kyyrosta (Persian keisarikunnan perustajaa) ja Theseusta (Ateenan kuningasta) sekä myös Filippos Makedonialaista, Aleksanteri Suuren isää. Aikalaisistaan hän tarkasteli ihannoiden Espanjan kuningas Ferdinand Aragonialaista ja erityisesti paavi Aleksanteri VI:ta ja hänen poikaansa Cesare Borgiaa ja tämän häikäilemätöntä tapaa juonitella omien etujensa edistämiseksi. Machiavelli ei kuitenkaan jätä kirjassaan väliin tilaisuutta arvostella Julius Caesaria.