Mitä fenotyyppi tarkoittaa?
Fenotyyppi
Fenotyyppi eli yksilön ilmiasu on kehittyvän tai kehittyneen yksilön kaikkien havaittavien ominaisuuksien (anatomisten, fysiologisten, biokemiallisten ja käyttäytymisen) kokonaisuus. Jo 1880-luvulla biologit huomasivat, että perinnöllisyysaine ja eliön ruumis olivat eri asia. Tämä jako selkiytyi, kun varhaiset perinnöllisyystieteilijät ottivat käyttöönsä käsitteet genotyyppi ja fenotyyppi. Fenotyyppi on ympäristön ja geenien vuorovaikutuksen tulos. Näennäisesti samankaltaiset fenotyypit voivat kätkeä geenien tasolla sisäänsä huomattavaa geneettistä muuntelua. Jos ympäristössä ei tapahdu suuria muutoksia, on todennäköisesti fenotyyppikin hyvin samankaltainen kuin aikaisemmissa sukupolvissa ja yksi laji voi kukoistaa miljooniakin vuosia. Jotkut fenotyypin osat voivat kehittyä nopeammin kuin toiset, yksilö ei kehity yhtenä yksikkönä.
Polyfenismi
Monet polyfenistiset ominaisuudet määräytyvät sääolosuhteiden mukaan. Esimerkiksi maapallon trooppisilla alueilla säätila vaihtelee yleensä kuuman ja kostean sekä viileän ja kuivan ilman välillä. Erään afrikkalaisen perhoslajin (bicyclus anynana) siipien väri ja silmien sijainti määräytyvät sekä lämpötilan että ilman kosteuden mukaan. Kostealla ja kuumalla ilmalla kehittyneellä perhosella silmät sijaitsevat lähempänä perhosen vatsapuolta ja siivet ovat vaaleammat verrattuna viileällä ja kuivalla ilmalla kehittyneeseen saman lajin perhoseen. Fenotyyppi tukee siis perhosen käyttäytymistä. Perhonen lentää kuumalla ja kostealla ilmalla, kun taas viileällä ja kuivalla ilmalla se piileskelee kuolleissa lehdissä. Kirjallisuusterapia
Gestalt-teoria ja -terapia ovat useiden taideterapiamuotojen taustalla. Gestalt-terapia pohjautuu fenomenologia-nimiseen filosofiseen suuntaukseen sekä eksistentiaalipsykologiaan. Fenomenologiassa korostetaan välitöntä kokemusta. Tarkoituksena on ymmärtää ja kuvata kokemusta sanallisesti tulkitsemista välttäen. Perheyhtäläisyys
Ennen "Filosofisia tutkimuksia" ajateltiin, että ihannetapauksessa asiasta voidaan määritellä sen suku ("genus") ja erottava tekijä ("differentia"). Näin esimerkiksi kolmio määriteltäisiin ”tasokuvioksi (suku), jossa on kolme suoraa sivua (erottava tekijä)”. Loogisesti tällainen määritelmä voidaan nähdä joukkona konjunktioita: kolmio on tasokuvio "ja" siinä on kolme sivua. Fenotyyppinen joustavuus
Fenotyyppinen joustavuus tarkoittaa eliön fenotyypin eli ilmiasun muuttumista ympäristön vaikutuksesta. Esimerkki fenotyyppisestä joustavuudesta on ruskettuminen UV-säteilyn saamisen seurauksena. Agatha Christie
Christie käytti usein myös hyväkseen lukijan ennakkokäsityksiä stereotyypeistä. Femme fatale ei esimerkiksi välttämättä olekaan kohtalokas miestennielijä vaan ennemminkin uhri. Fenokopio
Fenokopio tarkoittaa sitä, että yksilö tai yksilön osa kehittyy ilmiasultaan kohti eri peruasua kuin omaansa, kohden jotakin yleensä geenimutaatiosta johtuvaa ominaisuutta, vaikka sillä ei ole tuota geenimutaatiota. Se ei muuta peruasua eikä periydy. Booktype
Booktype on alun perin FLOSS Manualsin kirjoitus- ja julkaisualustaksi kehitetty ohjelmisto, joka poikkeaa tavallisesta wikistä. Booktype on optimoitu pitkien käyttöoppaiden tai muiden kirjamaisten tekstien luomiseen. Booktypestä voi julkaista suoraan painoon, monitorille tai lukulaitteelle optimoituja kirjoja. Alalaji
Monotyyppisellä lajilla ei ole eri rotuja, tai lähemminkin lajiin kuuluu yksi rotu, joka muodostaa kyseisen lajin. Monotyyppiset lajit voivat esiintyä usealla tavalla: Polytyyppiseen lajiin kuuluu kaksi tai useampaa rotua (tai nykykielessä kaksi tai useampi "alatyyppi"). Nämä ovat erillisiä ryhmiä jotka eroavat selkeästi toisistaan eivätkä yleensä lisäänny keskenään, mutta jotka "lisääntyisivät" jos niillä olisi siihen mahdollisuus. Archetype
Archetype on yhdysvaltalaisen industrial metal-yhtyeen Fear Factoryn viides studioalbumi. Sen julkaisi 20. huhtikuuta vuonna 2004 levy-yhtiö Liquid 8. Toisin kuin yhtyeen aiemmat levyt, albumi ei ole konseptialbumi. Musiikillisesti albumi palaa Demanufacture-albumin tyyliin, mistä monet yhtyeen fanit pitivät. Yleinen lukukuntaseula
Koska "m" on sekä "f":n, että "g":n juuri modulo "n", on olemassa homomorfismit renkailta Z[r1] ja Z[r2] renkaalle Z/nZ, joka kuvaa r1:n ja r2:n "m":lle, ja nämä homomorfismit kuvaavat saadut "neliöjuuret" (joita ei esitetä tyypillisesti rationaalilukuina) niiden kokonaislukuesityksille. Nyt tulo muotoa "a-m*b" mod "n" olevista tekijöistä voidaan esittää kahdella tapaa neliönä, joista kumpikin homomorfismi antaa toisen. Siten löydetään kaksi lukua "x" ja "y", joille "x-y" on jaollinen "n":llä ja vähintään 50 %:n todennäköisyydellä saadaan selville jokin "n":n tekijä laskemalla "n":n ja "x-y":n suurin yhteinen tekijä. Persoonallisuusenneagrammi
Enneagrammikuviossa jokaisessa päätyypissä on kaksi nuolta; toinen lähtee tyypistä ja toinen taas osoittaa sitä kohti. Toinen kuvaa stressi- ja toinen lepokäytöstä. Kyse on siis strategioista, joita henkilö ei välttämättä liitä suoraan itseensä yhtä kiinteästi kuin siipiä, mutta tietää toimivansa tietyissä tilanteissa erilaisessa roolissa kuin normaalisti. Kasvusuuntiin liikkuminen on tyypillistä myös haettaessa yhteisiä vuorovaikutussuhteita uuden tuttavuuden kanssa. Suunnat vaikuttavat huomattavasti vuorovaikutukseemme ja ovat ainut tie ulos omalta siipien rajaamalta pääkentältä. Mikäli henkilö tuntee stressikäytöksensä tai osaa määritellä, millaista käytöstä hän pitää erityisen stressaavana, on päätyyppi helppo tunnistaa myös tätä kautta. Nenäfetisismi
Nenäfetisismi eli nasofilia on seksuaalinen fetisismi, jossa seksuaalinen kiinnostus kohdistuu tietyn näköisiin neniin tai esimerkiksi sieraimiin. Se on partialismi eli tiettyyn tarkkaan ruumiin osaan kohdistuva fetisismi. Fetisismi voi ilmetä haluna olla fyysisessä kosketuksessa tietynlaisen nenän kanssa tai fantasioina penetroida sieraimia. Eräisiin fantasioihin saattavat kuulua esimerkiksi tekonenät. Fenotyyppi
Professori Richard Dawkins laajensi kirjassaan "The Extended Phenotype" fenotyypin vaikutuksen koskemaan myös muita eliöitä tai ympäristöä. Resessiivinen ominaisuus
Perinnöllisyystieteessä resessiivinen eli väistyvä ominaisuus tulee näkyviin yksilön ilmiasussa eli fenotyypissä vain, mikäli ominaisuuden aiheuttava alleeli on periytynyt yksilölle homotsygoottina eli samaperintäisenä. Jos genotyyppi on lokuksen suhteen heterotsygootti eli eriperintäinen, dominoiva alleeli määrää ilmiasun ja resessiivisellä alleelilla ei ole vaikutusta. Tämän vuoksi resessiivinen alleeli voi periytyä monen sukupolven yli ilman, että se tulee näkyviin ilmiasussa. Faasimuutos
Termodynamiikassa faasimuutokseen liittyy aina yhden tai useamman fysikaalisen suureen äkillinen muutos pienen lämpötilan muutoksen seurauksena. Erityisesti lämpökapasiteetti on tällainen muuttuva suure. Faasimuutos on aina reversiibeli, eli muutos voi tapahtua kumpaan suuntaan tahansa ja aine voi palautua alkuperäiseen olomuotoonsa. Yleensä faasimuutoksella tarkoitetaan muutosta kiinteän, nesteen, ja kaasumaisen olomuodon välillä.Joskus on mahdollista muuttaa lämpötilaa niin nopeasti, että faasimuutos ei pääse käynnistymään. Täten saadaan aikaan esimerkiksi alijäähtynyttä vettä. Tällöin vesi on nestemäisessä olomuodossa, vaikka lämpötila on alle sen sulamispisteen. Tällainen faasi on metastabiili ja faasimuutos saattaa käynnistyä yllättäen. Parafilia
Psykologisessa tautiluokituksessa parafiliat kuuluvat seksuaalisiin käyttäytymis- ja kohdehäiriöihin (ICD-tautiluokituksessa luokka F65) ja ne tarkoittavat erotoseksuaalista ja psykologista tilaa, jossa yksilö on toistuvasti ja pakkomielteisesti riippuvainen jostakin epätavallisesta tai sosiaalisesti ei-hyväksyttävästä ärsykkeestä seksuaalisen mielihyvän kohteena tai välineenä. ICD-tautiluokituksen kolmannessa painoksessa osa luokan F65 koodeista on poistunut käytöstä. Kasvillisuusvyöhyke
Paikalliset kasvupaikkatekijät voivat luoda ympäristöstään poikkeavia, joskin tavallisesti pieniä kasvillisuusalueita. Näitä nimitetään biotoopeiksi tai suomeksi luonmtotyypeiksi. Seisova vesi tai pohjaveden sijainti lähellä maanpintaa luovat ympäristöään kosteampia luontotyyppejä, hyvin vettä läpäisevät karkeat maalajit taas ympäristöään kuivempia luontotyyppejä. Myös maan ravinnekoostumus voi vaikuttaa kasvillisuuteen – esimerkiksi kalkkipitoinen maaperä suosii tiettyjä kasveja, kun taas monet kasvit eivät kasva siinä lainkaan, ja karuilla, niukkaravinteisilla mailla on omat lajikokoonpanonsa. Maaperän suolaisuus vaikuttaa myös kasvillisuuteen merkittävästi. Paikalliset pienilmastot luovat omia kasvillisuusvyöhykkeitään. Gynandromorfi
Gynandromorfinen hyönteinen syntyy, kun kaksi siittiötä hedelmöittää kaksitumavaiheessa olevan munasolun. Tällöin yksilö alkaa muodostua soluista, joista osassa on naaraan ja osassa koiraan kromosomisto. Fenotyypissä tämä näkyy tyypillisesti bilateraalisena gynandromorfina eli eläimenä, joka jakaantuu vartalon keskiviivaa pitkin koiras- ja naaraspuolisiin osiin tai mosaiikkimaisesti, jolloin eläimessä on kromosomistoltaan eri sukupuolta olevia "paloja" Gynandromorfi voi olla myös anterio-posteriorinen, jollon eläimen etu- ja takaosa ovat eri sukupuolta. Kirjasintyyppi
Termistössä esiintyy usein epävarmuutta. Toisinaan kirjasintyypistä käytetään lyhyempää nimitystä kirjasin, mikä kuitenkin tarkkaan ottaen viittaa yksittäiseen kirjakkeeseen, esimerkiksi 'A'. Sana fontti () on tullut maallikoille laajalti tutuksi mikrotietokoneiden ja tekstinkäsittelyohjelmien yleistyttyä 1980–90-luvuilla. Eräissä ohjelmissa "font"-sanan suomennoksena on esiintynyt "kirjasinlaji". Ainakin Markus Itkonen on puoltanut "kirjasintyypin" ja "kirjasinlajin" asemesta käytettäväksi rinnakkaismuotoa "kirjaintyyppi". Englannin kielessä "font" tarkoittaa kuitenkin joko yksittäistä kirjasinta tai, laajemmassa merkityksessä, kirjasintyypin yksittäistä muunnelmaa, kirjasinleikkausta. Esimerkiksi Helvetica, Helvetica Italic, Helvetica Bold ja Helvetica Bold Italic ovat saman kirjasintyypin () eri kirjasinleikkauksia (). Otsonikato
CFC-yhdisteet ("chlorofluorocarbons" eli kloorifluorihiilivedyt), joihin usein viitataan tuotenimellä "freonit", ovat tärkein otsonikatoa aiheuttava yhdisteryhmä: stratosfäärin kloorista 67 % oli peräisin CFC-yhdisteistä vuonna 1999. CFC-molekyyli koostuu metaani- tai etaanimolekyylistä, jossa kaikki tai osa vetyatomeista on korvattu kloorilla ja fluorilla. Stratosfäärissä UV-säteily vapauttaa CFC-yhdisteistä klooria. Kliini
Kliini on biologiassa lajin sisäistä maantieteellistä erilaistumista kuvaava käsite, joka tarkoittaa vähittäistä (liukuvaa) muutosta eri alueilla vallitsevien fenotyyppien välillä. Erityisesti eri alueilla esiintyvien alalajien välillä voi olla vaihettumisvyöhyke, kliini, jossa populaation koostumus vähittäin muuttuu. Populaatiogenetiikassa kliinillä viitataan useimmiten yhden tietyn geenin taajuudessa esiintyvään maantieteelliseen muutokseen. Methemoglobiini
Methemoglobiini eli ferrihemoglobiini (lyh. MetHb) on hemoglobiinin muoto, jossa hemoglobiinin hemin sisältämä kahdenarvoinen rauta-ioni (Fe) on hapettunut kolmiarvoiseksi rauta-ioniksi (Fe). Methemoglobiini ei voi hemoglobiinin tavoin kuljettaa punasoluissa happea. Methemoglobiini aiheuttaa suurina määrinä vereen ruskean värin. Normaalitilanteessakin veressä on pieniä määriä methemoglobiinia, mutta punasolujen sisältämä methemoglobiinireduktaasi pelkistää kolmiarvoisen rauta-atomin kaksiarvoiseen muotoon. Joseph Campbell
Campbellin mielestä uskonnolliset symbolit tulisi tulkita mytologisiksi kuviksi eikä historiallisiksi faktoiksi, jolloin symboleissa voidaan nähdä syvempiä merkityksiä. Campbellin mukaan "monomyytti" on myyttinen peruskertomus, joka toistuu eri kulttuureissa erilaisina variaatioina, mutta kuitenkin perustaltaan samana. Ajatus monomyytistä muistuttaa jonkin verran Jungin teoriaa arkkityypeistä. Serotyyppi
Serotyyppi on mikrobiologisessa ja virologisessa luokittelussa alalajin jälkeen seuraava pienempi yksikkö. Sitä käytetään bakteerien ja virusten eri kantojen luokittelussa pintarakenteessa olevien antigeenien avulla, esimerkiksi rotavirus A:n eri kannat voidaan jaotella G- ja P-serotyyppeihin virionin ulomman kuoren rakenneproteiinien ominaisuuksien perusteella. Evoluutio
Eliöiden evoluutio tapahtuu periytyvien ominaisuuksien muutoksien kautta. Esimerkiksi silmien väri on peritty ominaisuus ja yksilö voi periä "ruskeiden silmien ominaisuuden" yhdeltä vanhemmalta. Geenit säätelevät perittyjä ominaisuuksia ja yksilön genomissa olevaa geenikokoelmaa kutsutaan yksilön genotyypiksi. Äänityyppi
Äänityyppi tarkoittaa ihmisen lauluäänelle määriteltyä tietyt ominaisuudet täyttävää tyyppiä. Ihmisten äänet vaihtelevat äänihuulten pituuden ja niiden massan mukaisesti. Lisäksi ihmisen ainutlaatuinen ääntöväylä muokkaa äänen sointiväriä. Suunnittelumalli
Prototyyppirajapinta (Prototype) on olion luontimalli, jossa olion määrittely suoritetaan abstraktilla prototyyppiluokalla. Olio luodaan prototyyppiluokkaa kutsumalla ja luomalla siitä kopioita (kloonaus). Kopioiden ominaisuuksia voidaan muokata parametreilla, jolloin voidaan vähentää luokkien määrää. Fenuroni
Fenuroni on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja dietyylieetteriin ja hyvin muun muassa etanoliin ja asetoniin. Fenuronin herbisidiset ominaisuudet perustuvat kasvien fotosynteesin estämiseen. Erityisen tehokas se on monivuotisia rikkakasveja vastaan. Ilmiö
Ilmiö tai fenomeeni on jotain mitä voidaan havaita aistein, kuten havaittavissa oleva tapahtuma, tai se voi olla matemaattinen. Se voi olla kulttuurinen tapahtuma, evoluutioon liittyvä tai illuusio. Ilmiö voi olla jaksollinen, fyysinen tai kertakaikkinen. Eutrofinen järvi
Eutrofisessa järvessä ravinnepitoisuudet ovat huomattavasti korkeammat kuin oligotrofisissa järvissä. Perustuotanto on riippuvainen useiden ravintoaineen keskipitoisuuksista. Siksi ei ole olemassa tiettyä yksittäistä kriteeriä siitä, milloin järvi on eutrofinen. Tutkimuksissa keskitytään usein niihin ravinteisiin, jotka mahdollistavat mikrobien ja kasvien fotosynteesin. Niitä ovat pääasiassa fosfori ja typpi. Fluoroformi
Fluoroformi eli trifluorimetaani eli HFC-23 (CHF) on fluorihiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kylmäaineena ja ylikriittisenä liuottimena orgaanisen kemian reaktioissa. Fluoroformi on yksi voimakkaimmista tunnetuista kasvihuonekaasuista. Antropometria
1900-luvulla antropometrisiä metodeja käyttivät laajasti eurooppalaiset ja yhdysvaltalaiset antropologit. Yksi päätavoitteista oli oletettujen rotupiirteiden kaavoittaminen antropometrisillä mitoilla. 1920- ja 1930-luvuilla kulttuuriantropologi Franz Boas puolestaan perusteli teoriaa biologisten ihmisrotujen olemattomuudesta antropometrisin tuloksin. 1900-luvun alun länsimaissa ja varsinkin Euroopan fasistisissa piireissä 1930-1940-luvuilla antropometrialla pyrittiin perustelemaan ihmisyksilöiden ja -populaatioiden paremmuusjärjestystä. Jyrkästi jaottelevat rotu- ja populaatioteoriat hylättiin laajasti kansallissosialistien järjestämän holokaustin jälkeen, koska eräs sen motiiveista olivat olleet rotuopit, joita pyrittiin tukemaan antropometrialla. Esimerkiksi ihmisen biologista evoluutiota ja adaptaatiota selvittelevä fyysisen antropologian koulukunta menettikin suuren osan merkityksestään omana tieteenalanaan toisen maailmansodan jälkeisenä aikana, mutta uudempien menetelmien (esimerkiksi DNA-tutkimukset) myötä se on saamassa lisäarvoa. Nykymuodossaan sitä pidetään kuitenkin tiukasti myös yhteiskuntatieteellisenä alana. Järvi
Edellä kuvatuilla kahdella päätyypillä on useita alatyyppejä, joista Suomessa on yleisiä humuksiset eli dystrofiset järvet. Niiden vesi on peräisin suolta ja se on humuksen ruskeaksi värjäämää. Usein tällaisen järven pohjalle kerrostuu minerogeenisiä, organogeenisiä tai kemiallisia sedimenttejä. Tavallisin minerogeeninen sedimentti on savea. Organogeenistä sedimenttiä on humuksesta muodostunut muta, eliöiden jäännöksistä kerrostunut detrituslieju, piilevälieju ja kutiinilieju. Kemiallisia sedimenttejä ovat esimerkiksi kalkkiliete, järvimalmi ja kuivilla alueilla suolakerrostumat. Arkkityyppi
Jungin neljä kuuluisaa arkkityyppiä ovat:Kirjallisuuskriitikot Northrop Fryen johdolla omaksuivat ja popularisoivat sittemmin Jungin teorian kollektiivisesta tiedostamattomasta ja sovelsivat sitä kirjallisuudentutkimukseen. Kirjallisuudentutkimuksessa arkkityyppi on alkukantainen mielikuva, hahmo tai olosuhteiden malli, joka esiintyy toistuvasti kirjallisuudessa, ja sen vuoksi sitä voidaan pitää yleispätevänä käsitteenä tai tilanteena. Nämä alkukantaiset mielikuvien mallit ja tilanteet herättävät niin kirjoittajassa kuin lukijassakin hätkähdyttävän samankaltaisia tuntemuksia. Fenoksaproppi-etyyli
Fenoksaproppi-etyyli hydrolysoituu kasveissa varsinaiseksi herbisidinä toimivaksi yhdisteeksi fenoksapropiksi (CHClNO). Lisäksi muodostuu 6-kloori-2,3-dihydrobentsoksatsol-2-onia ja 4-hydroksifenoksipropaanihappoa. Fenoksaproppi-etyylin aineenvaihduntatuotteet vaikeuttavat kasvien tarvitsemien rasvahappojen biosynteesiä estämällä asetyylikoentsyymi-A-karboksylaasientsyymin toimintaa. Yhdiste tehoaa ruohovartisiin rikkakasveihin esimerkiksi rikkapuntarpäähän. Whiteheadin lause
missä π tarkoittaa kaikilla "n" ≥ 1 "n":ttä homotopiaryhmää. Kun "n" = 0 tämä tarkoittaa polkukomponenttien kuvausta. Jos sekä "X" että "Y" ovat yhtenäisiä, ei kuvaus "f" anna mitään tietoa avaruuksista. Sanomme, että "f" on heikko homotopiaekvivalenssi jos kuvaukset "f" ovat kaikki bijektiivisiä. Tällöin Whiteheadin lause sanoo, että heikko topologiaekvivalenssi yhtenäisten CW-kompleksien välillä on itse asiassa homotopiaekvivalenssi. Sukukypsyys
Sukukypsyyteen liittyy sukusolujen tuoton alkaminen ja eliön fenotyypissä voi tapahtua suuriakin muutoksia. Sukukypsyyden saavuttamisen aikoihin eliölajin eri sukupuolet voivat muuttua enemmän toisistaan eroaviksi. Velhoankeriaat
Varhaisimmat velhoankeriaiden heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää lähteestä riippuen 30–38 lajia, jotka jaetaan 6 sukuun. Heimon lajit ovat ruumiinrakenteeltaan pitkulaisia ja suurimmat lajeista saavuttavat noin metrin pituuden. Tyypillinen piirre on litteä pää ja pitkä kuono ja päätään kohti suippeneva pyrstö. Selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Velhoankeriailta puuttuu rintaevä lukuun ottamatta "Hoplunnis"-suvun lajeja. Kalojen silmät ovat kookkaat ja hyvin kehittyneet. Velhoankeriaat ovat suomuttomia ja väritykseltään usein ruskeita ja vatsastaan vaaleampia. Evät ovat monella lajilla mustat. Evoluutio
Yhteen sympatrisen lajiutumisen muodoista liittyy kahden läheistä sukua olevien lajien risteytyminen tuottaakseen uuden risteymälajin. Tämä ei ole yleistä eläimien keskuudessa koska eläinristeymät ovat yleensä lisääntymiskyvyttömiä. Tämä johtuu siitä, että meioosin aikana kummankin vanhemman homologiset kromosomit ovat eri lajeista eivätkä siksi voi pariutua onnistuneesti. Tästä huolimatta, se on yleisempää kasvien keskuudessa koska kasvit yleensä kaksinkertaistavat kromosomiensa lukumäärän, muodostaen polyploideja. Tämä mahdollistaa sen, että kummankin vanhemman kromosomit voivat muodostaa vastaavat parit meioosin aikana. Esimerkkinä tämänkaltaisesta lajiutumisesta on kun lituruoho ("Arabidopsis thaliana") ja hietapitkäpalko ("Arabidopsis arenosa") risteytyivät tuottaakseen uuden ruotsinpitkäpaloksi ("Arabidopsis suecica") kutsutun lajin. Tämä tapahtui noin . Kyseinen lajiutuminen on toistettu laboratoriossa, mahdollistaen prosessissa mukana olleiden geneettisten mekanismien tutkimisen. Kromosomien lukumäärän kaksinkertaistaminen tietyissä lajeissa voi siten olla yleinen lisääntymisisolaation aiheuttaja, sillä puolet kaksinkertaistuneista kromosomeista ovat pariutumattomia silloin kun laji ristytyy eliön kanssa, joka ei ole kaksinkertaistanut kromosomiensa lukumäärää. Kaunomerimetso
Kaunomerimetso ("Phalacrocorax varius") on Australaasiassa elävä merimetso. Siitä tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "varius" elää Uudessa-Seelannissa ja alalaji "hypoleucos" Australiassa. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Uuden-Seelannin Queen Charlotte Soundista vuonna 1789. Hapen isotoopit
Isotooppi O on sekä suhteellisesti että absoluuttisesti poikkeuksellisen yleinen, koska se on yksi tähtien kehityksen loppu­tuotteista ja se on primaarinen isotooppi, toisin sanoen sitä syntyy tähdissä, jotka alun perin koostuvat pelkästään vedystä. Suurin osa isotoopista syntyy nukleosynteesin loppu­tuotteena tähtien heliumfuusiossa, jossa kolme alfa­hiukkasta yhtyy ensin hiiliytimeksi C (hiili-12), joka sitten voi vielä siepata alfahiukkasen muodostaen ytimen O. Neonin palamis­prosessissa syntyy vielä lisää happea O. C4-yhteyttäminen
C-yhteyttämisestä voidaan erottaa kolme päätyyppiä sen perusteella, minä nelihiilisenä happona hiiltä siirretään parenkyymisolukon solusta johtojännetupen soluun ja missä sekä minkä entsyymin katalysoimana dekarboksylaatioreaktio eli nelihiilisen orgaanisen hapon hajottaminen hiilidioksidiksi ja fosfoenolipyruvaatiksi tapahtuu. Nämä eri tyypit ovat: nikotiiniamidiadeniinidinukleotidifosfaatti-malaattientsyymityyppi (NADP-ME-tyyppi), nikotiiniamidiadeniinidinukleotidi-malaattientsyymityyppi (NAD-ME-tyyppi) ja fosfoenolipyruvaattikarboksykinaasityyppi (PCK-tyyppi). Mesofylli
Pylväs- ja hohkatylppysolukon sijoittumisen perusteella voidaan erotella erilaisia mesofyllityyppejä. Tavallisimmat mesofyllityypit ovat dorsiventraalinen mesofylli ja isolateraalinen mesofylli. Dorsiventraalinen mesofylli on monilla kaksisirkkaisilla kasveilla ja isolateraalinen mesofylli monilla yksisirkkaisilla kasveilla. Ferromagnetismi
Ferromagnetismi on arkipäiväisessä elämässä tunnetuin magneettisuuden muoto. Eräistä ferromagneettisista aineista voidaan tehdä esimerkiksi kestomagneetteja, joiden magneettisuus säilyy, vaikka ne eivät olisi ulkoisessa magneettikentässä. Ferromagneettisuus johtuu aineen pysyvien magneettisten dipolien spontaanista järjestäytymisestä. Glaukooma
Glaukooma jaetaan useisiin alatyyppeihin, jotka ovat primaarinen avokulmaglaukooma, sulkukulmaglaukooma, synnynnäinen eli kongenitaalinen glaukooma, nuoruusiässä alkava eli juveniili glaukooma ja muista sairauksista aiheutuva eli sekundaarinen glaukooma. Sulkukulmaglaukooma jakaantuu akuuttiin eli äkilliseen ja krooniseen muotoon. Absoluuttinen glaukooma tarkoittaa glaukooman vuoksi sokeutunutta silmää ja fereabsoluuttinen miltei sokeutunutta silmää. Suotyyppi
Suotyyppi on samankaltaisten kasvupaikkatekijöiden ja samankaltaisen suokasvillisuuden luonnehtima suokuvio (eli maastokuvio suolla), jossa kasvaa ekologisilta vaatimuksiltaan samankaltaisia suokasveja. Pääsuotyypit ovat räme, neva, korpi, letto, luhta ja lähteikkö. Ferroiini
Ferroiini on raudan ja kolmen fenantroliinimolekyylin muodostama kompleksi-ioni, jota käytetään useimmiten sulfaatti- tai perkloraattisuolana. Tällöin sen kaava kirjoitetaan usein muodossa [Fe(o-phen)]SO tai [Fe(o-phen)](ClO). Ferroiinia käytetään redox-indikaattorina hapetus-pelkistystitrauksissa. Wilhelm Johannsen
Wilhelm Ludvig Johannsen (3. helmikuuta 1857 Kööpenhamina, Tanska – 11. marraskuuta 1927 Kööpenhamina) oli tanskalainen kasvi- ja perinnöllisyystieteilijä. Johannsen tunnetaan käsitteiden geeni, genotyyppi ja fenotyyppi luojana. Hän on ollut merkittävä varhainen genetiikan tieteenalan uranuurtaja, joka loi menetelmiä ja käsitteitä 1900-luvun vaihteen perinnöllisyyttä tutkineeseen tiedeyhteisöön. Johannsenin esittelemä organismin genotyypin (perinnölliset ominaisuudet) ja fenotyypin (havaittavat ominaisuudet) ero on edelleen merkittävä biologian tutkimuksen perusta. Johannsen kritisoi vitalismiin ja teleologiaan perustuvia biologisia selityksiä ja korosti realistista ja materialistista lähestymistapaa, joka ei kuitenkaan pyrkinyt ymmärtämään biologisia ilmiöitä pelkästään fysiikan ja kemian lakien kautta. Veriselkäkukastaja
Linnén kuvailema holotyyppi eli tyyppinäyte oli peräisin Intian Bengalista. Lajista tunnetaan kuusi tai seitsemän alalajia. Fototrofi
Suurin osa hyvin järjestyneistä fototrofeista ovat autotrofeja, jotka tunnetaan myös fotoautotrofeina, ja voivat muuntaa hiilidioksidia. Niitä voidaan pitää vastakohtana kemotrofeille, jotka saavat energiansa hapettusreaktiossa elektronien luovuttajilta niiden ympäristössä. Fotoautotfofit pystyvät yhteyttämään itse ravintonsa epäorgaanista aineksista käyttämällä valoa energian lähteenä. Vihreät kasvit ja yhteyttävät bakteerit ovat fotoautotrofeja. Fotoautotrofisia eliöitä pidetään joskus holofyyttisinä. Sellainen eliö saa energian ravintosynteesiin valosta ja pystyy käyttämään hiilidioksidia hiilen ensisijaisena lähteenä. Prototyyppi (kielitiede)
Prototyypillä tarkoitetaan kielitieteessä ihmisen tyypillisintä mielikuvaa tietyn sanan merkityksestä. Termi on keskeinen semantiikassa eli merkitysopissa tutkittaessa, miten ihmiset liittävät sanat todellisuuteen ja mikä sanan merkitys lopulta on. Dominoiva ominaisuus
Perinnöllisyystieteessä dominoiva eli vallitseva ominaisuus tarkoittaa ominaisuutta, joka tulee näkyviin sekä homotsygoottisena että heterotsygoottisena. Vaikka yksilöllä on aina kaksi alleelia samasta geenistä, jo yksi dominoiva alleeli riittää siihen, että ominaisuus tulee näkyviin yksilön fenotyypissä eli ilmiasussa. Samasta syystä dominoiva ominaisuus ei voi resessiivisen tavoin periytyä huomaamatta sukupolvien yli, vaan kaikki dominoivan alleelin kantajat ilmentävät ominaisuutta myös fenotyypissään. Fibroblasti
Fibroblasti on sidekudoksessa esiintyvä solutyyppi. Fibroblastit muodostavat sidekudoksen säiemäisiä valkuaisaineita. Fibroblastit kehittyvät lopulta fibrosyyteiksi. Testiristeytys
Testiristeytyksiä eli takaisinristeytyksiä on käytetty apuna jalostuksessa, missä on tärkeä tuntea fenotyyppien lisäksi yksilöiden genotyypit. Fototrofi
Vastakohtana fotoautotrofeille heterofototrofit ovat eliöitä, jotka ovat riippuvaisia yksinomaan valosta energian suhteen ja ensisijaisesti orgaanisten aineiden suhteen hiilen lähteenä. Fotoheterotrofit tuottavat ATP:tä fotofosforylaatoin avulla, mutta käyttävät ympäristöstään saamia orgaanisia yhdisteitä solujensa rakenteiden rakentamiseen ja muihin biologisiin molekyyleihin. Ferrimagnetismi
Ferrimagnetismi on fysiikassa tunnettujen magneettisten tilojen, ferromagnetismin ja antiferromagnetismin, välimuoto. Ferrimagneettisissa aineissa magneettiset momentit ovat järjestäytyneet säännolliseen hilaan siten, että vierekkäiset magneettiset momentit osoittavat vastakkaisiin suuntiin, samaan tapaan kuin antiferromagneettisissa aineissa. Toisin kuin antiferromagneettisissa aineissa, ferrimagneettisissa aineissa vastakkaisiin suuntiin osoittavat magneettiset momentit eivät kuitenkaan täysin kumoa toisiaan ja aine on osittain magnetisoituva. Tärkeä ferrimagneettisten aineiden ryhmä ovat ferriitit, joiden yleinen kemiallinen kaava on MO, missä O on happi ja M on jokin metalleista Ni, Mn tai Fe. Antropometria
Akateemisessa mielessä antropometriaa käytetään nykyään esimerkiksi ihmispopulaatioiden fenotyypin ja genotyypin välisten erojen vertaavassa tutkimuksessa muun muassa ympäristötekijöiden merkitystä selvitettäessä. On esimerkiksi arvioitu, että suurikehoisten nisäkkäiden fenotyyppivariaatiota kuvaavat Bergmannin sääntö ja Allenin sääntö koskevat myös ihmistä. Edellisen mukaan kylmemmissä ympäristöissä elävät yksilöt ovat keskimäärin suurempia ja jälkimmäisen mukaan lyhytraajaisempia kuin lämpimämmissä ympäristöissä elävät lajitoverinsa. Ihmisiin keskittyvät paleontologit käyttävät antropometriaa ihmisen biologisen evoluutioketjun selvittelyssä. Akateemisen maailman ulkopuolella antropometriaa käytetään ihmispopulaatioille valmistettavien käyttötavaroiden, esimerkiksi vaatteiden mittasuhteiden suunnittelemiseen ja merkitsemiseen. Lääketieteessä antropometriaa käytetään esimerkiksi lasten kasvun ja ravitsemustieteessä painon seurantaan. Oikeuslääketieteessä antropometriaa saatetaan käyttää rikosten selvittelyssä tai uhrien tunnistamisessa.
Antropometria kuuluu ottaa huomioon myös työvälineitä, koneita ja työpisteitä kehitettäessä ja suunniteltaessa. Ekologinen genetiikka
Ekologisessa genetiikassa populaatioiden tasolla Hardyn–Weinbergin lakiin liitetään populaation kasvua kuvaava eksponentiaalinen tai logistinen komponentti, jolloin ympäristön populaatiota rajoittava paine otetaan huomioon. Alan peruskäsitteitä ovat muun muassa genotyyppi ja fenotyyppi eli perimä ja ilmiasu. Fenotyyppiin vaikuttaa lisäksi epälineaarinen muuntelukomponentti ”genotyypin ja ympäristön yhteisvaikutus” eli erilaiset genotyypit reagoivat eri tavoin ympäristön muutoksiin. Keuhkokuume
Keuhkokuumeen kliinisen kuvan mukaan tauti voidaan jaotella akuuttiin (alle kolme viikkoa kestäneeseen) ja krooniseen keuhkokuumeeseen. Krooninen tauti on usein tyypiltään ei-infektiivinen tai johtuu harvinaisemmista taudinaiheuttajista, kuten mykobakteereista tai sienistä. Akuutit taudinkuvat voidaan jakaa klassisiin tai tyypillisiin keuhkokuumeisiin (aiheuttajana esimerkiksi pneumokokki), epätyypillisiin eli atyyppisiin keuhkokuumeisiin (aiheuttajana esimerkiksi "Chlamydia pneumoniae" tai "Mycoplasma pneumoniae") ja aspiraatiokeuhkokuumeisiin. Fenotyyppi
Männyn kolme eri fenotyyppiä eli ilmiasua, jotka ovat muokkautuneet hyvinkin erilaisiksi ympäristön vaikutuksesta Fenoksaproppi-etyyli
Fenoksaproppi-etyyliä käytetään torjumaan rikkaruohoja muun muassa ruis-, ohra-, vehnä-, peruna-, papu-, sokerijuurikas-, puuvilla- sekä maapähkinäviljelmillä. Lisäksi sitä käytetään myös nurmilla ja golfkentillä. Fenoksaproppi-etyyli on hyväksytty käytettäväksi 75 maassa muun muassa Euroopan Unionin alueella. Fenoksaproppi-etyylin kanssa voidaan käyttää vehnäviljelmillä fenkloratsolia, joka kiihdyttää fenoksaproppi-etyylin hydrolysoitumista fenoksapropiksi ja siten estää ainetta vahingoittamasta muita kuin rikkaruohoja. Vehnässä muodostuu fenoksiproppikonjugaatteja, esimerkiksi glutationin kanssa, jotka eivät ole fytotoksisia, mutta näitä konjugaatteja ei muodostu rikkaruohoissa. Äänityyppi
Äänityypin määrityksessä käytetään useita tekijöitä. Näitä ovat ääniala, äänen raskaus, tessitura eli mukavuus- ja vahvuusalue äänialan sisällä, äänen sointiväri ja äänirekisterien siirtymäkohdat (passaggio). Äänityypin määrityksessä käytettäviä vihjeitä ovat lisäksi henkilön fyysiset ominaisuudet ja puheääni. Äänityypit jaetaan sukupuolen mukaan naisten ja miesten äänityyppeihin. Feokromosytooma
Noin 25 prosentissä tapauksista feokromosytooma periytyy ja liittyy MEN2 -oireyhtymään, tyypin 1 neurofibromatoosiin tai von Hippel-Lindaun oireyhtymään. Ennen ajateltiin, että ainoastaan 10 % prosenttia on perinnöllisiä, mutta on huomattu että luku on todellisuudessa korkeampi. Kelpoisuus
Genotyypin "suhteellinen kelpoisuus" (formula_4) määritellään suhteessa muiden genotyyppien kelpoisuuteen. Se saadaan laskemalla tietyn genotyypin omaavien yksilöiden keskimääräinen eloonjäävien jälkeläisten määrä. Se normalisoidaan ykköseksi merkitsemällä formula_5. Muiden genotyyppien suhteellinen kelpoisuus lasketaan suhteuttamalla se tähän genotyyppiin. Eri genotyyppien suhteellinen kelpoisuus voi olla nolla tai sitä suurempi luku. Sabino
Myös muissa eliölajeissa tunnetaan samankaltaisia fenotyyppejä. Esimerkiksi hiiren KIT-geenistä tunnetaan yli 90 mutaatiota, jotka tuottavat laajan kirjon fenotyyppejä valkovarpaisesta tummasta yksilöstä tummasilmäisiin valkoisiin ("bew" tai "dew"). Karyotyyppi
Karyotyyppi on genetiikassa eukaryoottisen solun, lajin tai yksilön tyypillinen kromosomien lukumäärä ja rakenne. Normaalissa diploidisessa kromosomistossa autosomaaliset kromosomit muodostuvat identtisistä pareista; näitä edustavat ihmisellä kromosomit 1–22. Autosomien lisäksi eliöllä voi olla sukupuolikromosomeja, joita ihmisellä on kaksi: X ja Y. Polyploidisissa soluissa on useampi kopio kutakin kromosomia, ja haploidisissa soluissa vain yksi. Ihmisen normaali karyotyyppi on miehellä 46,XY ja naisella 46,XX. Ylimääräiset autosomit merkitään sukupuolikromosomien jälkeen; esimerkiksi 21-trisomiassa eli Downin oireyhtymässä karyotyyppi on 46,XY+21 (tai 46,XX+21). Testiristeytys
Testiristeytyksen tarkoituksena on selvittää, onko dominoivaa ominaisuutta ilmentävä yksilö ominaisuuden suhteen genotyypiltään homo- vai heterotsygoottinen. Jos yksilö on homotsygoottinen, syntyy vain yhdenlaisia jälkeläisiä. Jos yksilö on heterotsygoottinen alleelien suhteen, niin jälkeläisissä esiintyy sekä dominoivan että resessiivisen ominaisuuden mukaisia fenotyyppejä eli ilmiasuja. Punahomeet
Punahomeet ("Fusarium") on homesienisuku, jota esiintyy yleisesti lauhkealla ilmastovyöhykkeellä. "Fusarium"-homeet eli punahomeet ovat erityisesti viljahomeita, joita esiintyy niin raakaviljassa kuin viljatuotteissakin, erityisesti kaurassa. "Fusarium"-home on yhdistetty myös kosteusvaurioituneisiin rakennuksiin: sitä voidaan siis pitää rakennuksen kosteusvauriota indikoivana mikrobina. "Fusarium"-sukuun kuuluu useita homelajeja, jotka aiheuttavat erilaisia kasvitauteja. Viljoilla ne aiheuttavat juuristo- ja tyvitauteja sekä tähkäviotusta. Joillakin niistä, kuten vehnän tähkätaudilla ja banaanien Panamataudilla on ollut lähes tuhoisat taloudelliset ja yhteiskunnalliset vaikutukset maanviljelijöille ja yhteisöille, jotka ovat riippuvaisia heidän sadostaan. Monet punahomelajit kykenevät tuottamaan aineenvaihdunnassaan mykotoksiineja eli homemyrkkyjä. Maailman mittakaavalla mykotoksiineja pidetään merkittävänä tuotantoeläinten terveyteen ja tuottavuuteen vaikuttavana tekijänä. Punahomeen torjuntaan käytetään protiokonatsolia sisältävää, Proline-merkkistä torjunta-ainetta. Homogeeninen alue
Luonnonmaantieteessä maailma voidaan jakaa kasvillisuuden ohella myös esimerkiksi ilmastoalueisiin, joissa vuotuiset sääolot ovat samankaltaiset, esimerkiksi meri-, manner, monsuuni- tai sademetsäilmasto. Tarkkailtaessa lähemmin yhdessä ilmastoalueessa on lukuisia erilaisia mikroilmastoja. Samoin esimerkiksi kasvillisuusalueilla, vaikkapa havumetsävyöhykkeellä on niin mustikka- ja käenkaalityypin kuusimetsää kuin puolukka- ja kanervatyypin mäntymetsää. Rajaaminen riippuu kuinka tarkasti ja mitä ominaisuuksia ja ilmiöitä tutkitaan. Kasvillisuusalueen rajaus voi siis perustua esimerkiksi pelkkään puustoon tai tarkastella kasviston omaleimaisuutta monipuolisemmin. Maapallon suurekosysteemejä sanotaan biomeiksi. Ekosysteemit, kuten kaupungit, joissa ihmistoiminnan funktiot määrittävät sen olennaisesti ovat antromeereja. Polyfenismi
Polyfenismillä tarkoitetaan ympäristön ohjaamaa valintaa kahden vaihtoehtoisen ominaisuuden välillä ilman, että genotyyppi muuttuu. Esimerkiksi erään kulkusirkkalajin (schistocerca gregaria) siipien lukumäärään vaikuttaa sirkkapopulaation tiheys ja tiettyjen ravintokasvien saatavuus. Jos tiheys matala ja tiettyjä ravintokasveja ei ole paljoakaan saatavilla yksilölle kehittyy yksi siipipari. Päinvastaisessa tilanteessa sirkalle kehittyy kaksi siipiparia, jotka mahdollistavat tehokkaan lentämisen. Joillakin lajeilla myös useampi ominaisuus voi vaihtua yhtäaikaisesti edellä kuvatulla tavalla. Polyfenistiset ominaisuudet eivät siis suoraan periydy geenien mukana seuraavalle sukupolvelle, vaan jälkeläisten fenotyyppi määräytyy ympäristön olosuhteiden mukaan.
Polyfenismi voidaan pääsääntöisesti jakaa viiteen eri luokkaan, riippuen ympäristön olosuhteista jotka sen aiheuttavat. Talotyyppi
Talotyyppejä ovat: Gametofyytti
Gametofyytti on kasvien sukupolvenvuorottelussa itiöstä kehittyvä monisoluinen, haploidi vaihe, joka tuottaa sukusoluja eli gameetteja mitoosilla. Hedelmöityneistä sukusoluista voi edelleen kehittyä diploidi sporofyytti, joka tuottaa itiöitä meioosin avulla. Heterosporisilla lajeilla on erilliset naaras- ja koirasgametofyytit, jotka kykenevät tuottamaan vain munasoluja tai siittiöitä. Homosporisilla lajeilla on vain yhdenlaisia gametofyyttejä, jotka voivat tuottaa sekä munasoluja että siittiöitä. Autotrofi
Autotrofia eli omavaraisuus tarkoittaa sitä, että eliö pystyy tuottamaan tarvitsemansa energian itse fotosynteesin tai kemosynteesin avulla. Autotrofi eli tuottaja on yhteyttämiskykyinen eliö, joka osaa käyttää auringonvaloa energianlähteenä ja tuottaa monimutkaisia kemiallisia yhdisteitä. Autotrofeja ovat useimmat kasvit ja levät sekä jotkin bakteerit. Sienet ja eläimet ovat heterotrofisia. Anorkia
Sikiölle on 12–14 viikkoa hedelmöitymisestä kehittynyt oleelliset miehen sukupuoliset ominaisuudet. Jos tämän jälkeen kuitenkin kivekset häviävät, tulee syntyneen lapsen sekä sisäinen että ulkoinen fenotyyppi olemaan miehen, mutta kivekset puuttuvat. Tällöin on kyse anorkiasta. Stereotyyppi
Stereotyyppi eli "kaavoittuma" tai "kangistuma" on voimakkaasti yksinkertaistettu kuvaus eli yleistys jostain ilmiöiden, olentojen tai asioiden ryhmästä. Termiä käytetään usein kielteisessä merkityksessä kuvaamaan ihmisryhmiin kohdentuvia ennakkoluuloja. Yleisiä stereotyyppejä ovat esimerkiksi "tyhmä blondi" tai "donitseja ahmiva poliisi". Eri maita ja kansallisuuksia koskevia stereotypioita ovat esimerkiksi saita kilttiin pukeutuva skotlantilainen, baskeriin pukeutuva, hienosteleva ranskalainen, jatkuvasti nukkuva meksikolainen, puhelias karjalalainen, jodlaava saksalainen, käkikelloja valmistava sveitsiläinen ja nahkapolvihousuihin pukeutuva itävaltalainen. Stereotypiat ovat myös suosittuja vitsien aiheita. Fonologia
Foneemianalyysin avulla saadaan selville kielen foneemiparadigma, foneemit jotka kuuluvat kielen foneemistoon eli funktionaalisten äänteiden varastoon. Foneemi on abstraktinen yksikkö, joka voi toteutua äänteellisesti ja jolla on kielessä distinktiivinen eli merkitystä erottava funktio. Äänne eli fooni on kielikohtaisen foneemin universaalifoneettinen vastine, joka toteutuu konkreettisessa ja ainutlaatuisessa äännöksessä. Foneemin distinktiivinen funktio selviää minimiparitestin avulla, jossa pyritään selvittämään, ovatko vertailtavat äänteet allofoneja vai itsenäisiä foneemeja: [apu] : [asu], [puu] : [kuu], [pussi] : [bussi] ja niin edelleen. Joskus foneemi realistuu useana eri äänteenä, joilla ei kuitenkaan ole toisiinsa nähden merkitystä erottavaa tehtävää kuvattavassa kielisysteemissä. Tällöin puhutaan foneemin allofoneista. Esimerkiksi saksan kielessä foneemi /r/ voidaan lausua joko apikaalisena kielenkärjellä kuten suomessa [r] tai uvulaarisena "kurkkuärränä"[R] ilman että merkitys muuttuu. Epigeneettinen periytyminen
Geneettinen epigeneesi (genetic epigenesis) säätelee geenien ilmiasua eli fenotyyppiä. Ihmisrotu
Yhden ratkaisevista uusista havainnoista geno- ja fenotyyppisen vaihtelun uudelleenmäärittelemiseksi teki antropologi C. Loring Brace: kun muuntelut, joihin vaikuttavat luonnonvalinta, migraatio tai geneettinen ajautuminen, noudattavat maantieteellisiä rajoja, maantieteelliset muutokset ovat ”kliinejä”. Tämä näkökulma kohdisti huomion fenotyyppisiin eli ilmiasuun perustuviin rotumääritelmiin (esimerkiksi ihonväriin, pään muotoon tai hiustyyppiin perustuvat määritelmät) liittyvään ongelmaan, ne jättävät huomiotta useita muita tekijöitä (kuten veriryhmän), jotka eivät ole yhteneväisiä kyseisten rotumääritelmien kanssa. Niinpä antropologi Frank Livingstone päätteli, että koska kliinit ylittävät rodullisia rajoja, ”ei ole rotuja, vaan vain kliinejä”. Kirjallisuus
Kaunokirjallisuuden lajityyppejä Somatotyypit
Somatotyypit ovat yhdysvaltalaisen psykologin W. H. Sheldonin määrittelemiä ihmisen vartalotyyppejä. Kirjassaan "Atlas of Men" (1945) Sheldon esittää luokittelujärjestelmän, jossa hän luokittelee ihmiskehot kolmeen ryhmään; ektomorfiseen, mesomorfiseen ja endomorfiseen. Sheldonin tyypittelyssä ihminen on harvoin puhdas yhden somatotyypin edustaja, yleensä ihmisissä on hänen mukaansa piirteitä eri vartalotyypeistä. Polymorfia
Polymorfit jaetaan enantiotrooppisiin ja monotrooppisiin sen perusteella miten lämpötila vaikuttaa polymorfin stabiiliuteen. Monotrooppisilla polymorfisilla kiteisillä ainella on yksi kidemuoto, joka on stabiili koko sillä lämpötila-alueella, joka on yhdisteen sulamispisteen alapuolella, eikä selkeää siirtymälämpötilaa eri kidemuotojen välillä ole. Muut polymorfit ovat niin sanottuja metastabiileja polymorfeja, jotka muuntuvat helposti stabiilimmaksi kidemuodoksi. Esimerkiksi grafiitti on monotrooppinen. Fenoprofeeni
Fenoprofeenin synteesin ensimmäisessä vaiheessa m-hydroksiasetofenoni reagoi emäksisissä olosuhteissa kuparin katalysoimana bromibentseenin kanssa muodostaen m-fenoksiasetofenonia. Tämän yhdisteen karbonyyliryhmä pelkistetään hydroksyyliryhmäksi natriumboorihydridillä. Seuraavalla vaiheessa tuote bromataan fosforitribromidin avulla ja tämän jälkeen bromiatomi korvataan syanoryhmällä nukleofiilisella substituutioreaktiolla natriumsyanidin kanssa. Viimeisessä vaiheessa syanoryhmä hydrolysoidaan ja tuotteena muodostuu fenoprofeenia. Lethal white -oireyhtymä
Useampaan kuin yhteen asiaan vaikuttavia perinnöllisiä sairauksia kutsutaan pleiotrooppiseksi. LWS-varsoilla esiintyvä pleiotropian vuoksi voitiin päätellä jo varhain, että oireyhtymä liittyy tärkeään alkiokudoksen osaan nimeltä hermostopiena. Kuten nimestä voi päätellä, hermostopienan kantasolut ovat hermosolujen esimuotoja. Toinen hermostopienan soluista kehittyvä solutyyppi on ihon ja karvan pigmentin tuottava melanosyytti. Hermosolujen ja melanosyyttien esiasteiden kulkeutuminen alkion päältä lopullisiin sijainteihinsa on säätelijägeenien kontrolloima tapahtuma. Morfologinen typologia
Avoin kysymys on edelleen, kannattaako kielet luokitella perinteisten morfologisten rakennetyyppien mukaisiksi makrotyypeiksi. Usein on esitetty, että morfologisiin rakenneominaisuuksiin liittyy äänteellisiä ja syntaktisia piirteitä: esimerkiksi agglutinoivissa kielissä on usein vokaalisointu ja tietynlaisia sanajärjestysmalleja. Luonnollinen immuniteetti
Luonnolliseen immuniteettiin kuuluu myös soluja, jotka kykenevät fagosytoimaan eli nielemään sisäänsä elimistön pyrkiviä taudinaiheuttajia. Näitä soluja kutsutaan yleisnimityksellä fagosyyteiksi, ja ne jakautuvat kahteen pääluokkaan rakenteensa perusteella. Nämä pääluokat ovat monosyytit ja granulosyytit; granulosyytit jaetaan edelleen kolmeen alaluokkaan, basofiilisiin, neutrofiilisiin ja eosinofiilisiin granulosyytteihin. Sekä monosyytit että granulosyytit ovat veren valkosoluja eli leukosyyttejä, mutta niillä on myös kyky siirtyä verenkierrosta verisuonen seinämän läpi kudosnesteeseen. Tämä tapahtuu tulehduspaikalta leviävien, valkosoluja houkuttelevien aineiden eli kemokiinien ansiosta. Tyypillisiä kemokiinejä ovat muun muassa komplementin pilkkoutumistuotteet.
Sekä monosyytit (joista kudoksissa kypsyviä soluja kutsutaan makrofageiksi) että granulosyytit tunnistavat taudinaiheuttajan tai sen erittämän tuotteen mikrobien pinnassa olevien yleisten rakenteiden perusteella. Esimerkiksi bakteerien soluseinä poikkeaa rakenteeltaan merkittävästi ihmisen omien solujen solukalvosta, ja fagosytoivat solut kykenevät näin erottamaan tunkeilijat elimistön omista rakenteista ja tuhoamaan ei-toivotut vieraat. Fagosytoivat eivät kuitenkaan tunnista yksittäisiä mikrobilajeja, eikä niiden toimintaan liity oppimista tai immunologista muistia kuten hankitun immuniteetin tapauksessa tapahtuu. Fagosyyttien kohdatessa taudinaiheuttajan niiden reaktio on siis joka kerta samanlainen.
Fagosytoosissa fagosytoiva solu tunnistaa ensin taudinaiheuttajan pinnallaan olevien reseptoriproteiinien avulla. Tunnistuksen seurauksena fagosyytin pintaan muodostuu kuopake, johon fagosytoitava mikrobi painuu. Lopulta fagosyytti sulkee mikrobin kokonaan sisäänsä ja ympäröi sen omilla kalvorakenteillaan. Fagosyytin sisälle joutunut mikrobi tuhotaan pumppaamalla sitä ympäröivän kalvon sisälle vetyioneita, jolloin sisäpuolen pH laskee. pH:n lasku aktivoi myös pilkkovia entsyymejä, jotka alkavat hajottaa mikrobin proteiineja, nukleiinihappoja ja muita rakenteita. Polyfenismi
Uhka saalistajista saattaa vaikuttaa joidenkin lajien ilmentämään polyfenismiin. Muun muassa erään sammakkolajin nuijapään (Hyla chrysoscelis) fenotyyppi muuttuu saalistajan läsnäolon mukaan. Nuijapään syntyessä elinympäristöön, jossa on saalistajan erittämiä entsyymejä, sille kehittyy suurempi kirkkaanpunainen pyrstö kuin nuijapäähän normaaleissa olosuhteissa. Suuremman pyrstön ansiosta nuijapää kykenee liikkumaan nopeammin ja samalla houkuttelemaan saalistajien hyökkäykset suuntautumaan sen punaiseen takaosaan. Feokromosytooma
Feokromosytooma voi esiintyä osana multippeli endokriininen neoplasia-oireyhtymää, joka on harvinainen umpirauhasten monikasvaintautioireyhtymä. Siinä kasvaimia esiintyy useammassa umpirauhaselimessä samanaikaisesti. MEN-oireyhtymät jaetaan kahteen alaryhmään; 1 ja 2. Lisäksi MEN 2:lla on kaksi alaryhmää; MEN-2A ja MEN-2B. MEN-2A:ssa feokromosytoomaa esiintyy 40–50 %:ssa tapauksista ja vastaavasti MEN-2B:ssä feokromosytooman esiintyvyys on 50 %. Fotosynteesi
Valoreaktioita on kahta tyyppiä: syklinen ja ei-syklinen. Ei-syklisesessä reaktiossa toimii kaksi fotosysteemiä, fotosysteemit II ja I. Elektronit siirtyvät fotosysteemistä toiselle elektronisiirtoketjuun kuuluvien proteiinien välityksellä. Tätä lineaarista elektronireittiä kutsutaan Z-reitiksi. Syklinen reaktio käyttää pelkästään fotosysteemi I:tä.
Ei-syklisessä reaktiossa klorofyllin ja avustavien pigmenttien muodostama antennikompleksi kaappaa fotonin. Fotoni siirtyy pigmenttimolekyyliltä toiselle, kunnes se saavuttaa reaktiokeskuksessa olevan klorofyllimolekyylin.
Kun klorofyllimolekyyli fotosysteemi II:n reaktiokeskuksessa (P680) saa riittävästi energiaa, virittynyt elektroni siirtyy primääriselle elektronin vastaannottajalle, feofytiinille (engl. pheophytin).
Sieltä elektroni siirtyy fotosysteemi I:lle elektroninsiirtoketjun kautta. Samalla ATP-syntaasi entsyymi hyödyntää kemiosmoottista painetta tuottaakseen ATP:tä fotofosforylaatioksi kutsutussa tapahtumassa.
Fotosysteemi I:ssä (P700) elektroni saa lisää energiaa valosta. Elektroni siirtyy toiselle elektronin vastaanottajalle ja sieltä edelleen seuraaville akseptoreille energiatasojen alentuessa.
Elektronin energia käytetään sitten pelkistämään NAPD:tä NAPDH:si, jota tarvitaan pimeäreaktioissa. Kinobioottinen luostari
Kinobioottinen (toisinaan näkee myös muotoa "kenobiittinen" ja siitä johdettua "kenobia" vrt. kinobia) tarkoittaa luostariperinteessä yhteisöä, joka painottaa yhteisasumista. Vastakohta kinobioottiselle on heremiittinen tai idiorytminen kilvoittelu eli munkkeuden (luostariasumisen) muoto, jossa munkit tai nunnat asuvat erakkoina yksinään (erakkolaisuus). Booktype
Booktype perustuu paljolti FLOSS Manualsin kokemuksiin booksprintien järjestämisessä ja siihen on lisätty sosiaalisen median ominaisuuksia kirjoittajien yhteistyötä helpottamaan. Feokromosytooma
Feokromosytooma on erittäin harvinainen sairaus. Vuotuinen esiintyvyys on 2–8 tapausta miljoonaa ihmistä kohti. Puolet kasvaimista tosin löydetään vasta ruumiinavauksessa. Sairauden riskiä lisää huomattavasta seuraavat geneettiset poikkeaman: MEN2-oireyhtymä, Von Hippel–Lindaun oireyhtymä, Neurofibramatoosi tyyppi 1 ja perinnöllinen paraganliooma oireyhtymä. Kun biokemiallinen diagnoosi on varmistunut, kasvainta etsitään pääasiassa tietokonetomografialla tai magneettikuvauksella. Hypertensiopotilailla feokromosytooman esiintyvyys on 0,1–0,6 %. Yhdysvalloissa diagnosoidaan vuodessa vain noin 1000 tapausta (todellinen esiintyvyys lienee yleisempi). Metasequoia foxii
Lajin holotyyppi on fossiilinen oksanhaaraan kiinnittynyt yksittäinen käpy, joka on nykyisin University of Albertan paleobotaniikan kokoelmissa. Faasi
Homogeeniseltakin näyttävä aine voi olla mikrotasolla eri faasien seos. Tekniset metallit ovat tavallisesti metalliseoksia, jotka voivat sisältää eri kidemuotoa edustavia faaseja. Kolloidi on yleisnimi hienojakoisille seoksille, joissa on kahta eri faasia. Emulsiossa on kaksi eri nestefaasia ja suspensiossa tai geelissä neste ja kiinteä faasi. Heritabiliteetti
Heritabiliteetilla tarkoitetaan muuntelun periytymisen astetta. Luonnossa genotyyppi eli perimä ja fenotyyppi eli ilmiasu ovat erillisiä asioita. Heritabiliteetti on suuruusaste, jolla ilmiasu riippuu geeneistä; toisin sanoen heritabiliteetin mittaaminen on tapa esittää arvio siitä, kuinka paljon jonkun piirteen esiintyminen populaatiossa tietyissä olosuhteissa johtuu yksilön biologisesta koostumuksesta ja kuinka paljon ympäristöstä. Heritabiliteettiarviot perustuvat kuitenkin aina jossakin tietynlaisessa ympäristössä tapahtuviin mittauksiin, mistä syystä ne eivät voi tavoittaa ympäristön kaikkia ja kaikkien mahdollisten ympäristöjen vaikutuksia. Persoonallisuusenneagrammi
Kun enneagrammityylit muistuttavat joltain osin toisiaan, puhutaan näköistyyleistä. Jo rakenteensa puolesta toisiinsa liittyvillä tyyleillä (siivet ja kasvusuunnat) näköisyys on ilmeistä, mutta myös toisiinsa liittymättömien tyylien välillä voidaan löytää näköisyyttä, joka usein tulee esiin väärän enneagrammityylin valintana ihmisen suorittaessa analyysia. Näköistyylit kuvaavat sitä, mihin tyyleihin tietyn tyypin edustajilla on taipumusta, halu tai kyky samaistua. Ihmiset saattavat esimerkiksi idolisoida tietyn tyypin piirteitä ja arvostusten kautta liittää itsensä väärään tyyppiin. Samoin näköistyylit saattavat tulla esiin tilanteessa, jossa tutkija suorittaa analyysia asiakkaalle ja epähuomiossa sotkee omia arvostuksiaan tutkimustuloksiin. Näköistyylit kuvaavat siis samantyylisiä tyyppejä, joiden edustajat on helppo sekoittaa ja joiden jäsenet samaistuvat helposti toisiinsa. Näköistyylien voi samaistumisen vuoksi olla helpompi ymmärtää toisiaan. Samaistumisen kohteiden määrä vaihtelee tyypistä riippuen ja se voi olla voimakkuusasteeltaan joko tyypillistä tai vahvaa. Vaihtoehtoinen biokemia
Fosfori (P) synnyttää ketjumolekyylejä. Yksinäinen fosfori reagoi helposti ympäristönsä kanssa, ja silloin siihen perustuva elämä tärveltyy helposti pilalle. Fosforin ja typen ketjut eli P-N-ketjut ovat hieman vakaampia. Typpeä ja fosforia käyttävät eliöt olisivat siis lyhentäen PN-eliöitä. Typpimolekyyleistä koostuva kaasukehä ei liene typpeä käyttävile eliöille hyvä, koska molekulaarisen typen hyödyntäminen vaatii paljon energiaa. Typpeä ainakin osaksi käyttävälle elämälle parempia kaasukehän typpipitoisia aineita voisivat olla ehkä ammoniakki ja typpidioksidi (NO). Ammoniakkikaasukehä saattaisi olla suhteellisen kylmä. Tässä kaasukehässä saattaisi olla myös muita hapen ja typen yhdisteitä: typpitetroksidia, typpimonoksidia ja dityppioksidia. Typpi-fosfori-kasvit eli PN-kasvit saattaisivat ottaa ilmakehän typpioksidia ja maaperän fosforia ja tuottaa ilmaan "yhteyttämisessään" happea. Tällöin PN-maailman eläimet hengittäisivät sisään happea ja ulos typpidioksidia, ja ulostaisivat fosforipitoista ainetta. Fenofibraatti
Huoneenlämpötilassa fenofibraatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta se liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin, bentseeniin ja hieman myös etanoliin. Biodiesel
FAME-tyyppisissä EN 14214 -standardia vastaavissa biodieseleissä tulee olla esteripitoisuus vähintään 96,5 massaprosenttia. FAME-tyyppisiin biodieseleihin luokitellaan eläin- ja kasviperäisistä öljyistä transesteröintiprosessilla valmistetut biodieselit, joissa on käytetty metanolia esterin muodostamiseksi. Metanoli valmistetaan maakaasusta, joten metyyliesterit eivät ole täysin biopolttoaineita. Evoluutio
Yksilön kaikkien havaittavien ominaisuuksien kokonaisuutta kutsutaan sen fenotyypiksi. Nämä ominaisuudet ovat genotyypin ja ympäristön vuorovaikutuksen tulos. Monet yksilön fenotyyppiin liittyvät ominaisuudet eivät tämän takia periydy. Esimerkiksi ruskettunut iho johtuu henkilön genotyypin ja auringon välisestä vuorovaikutuksesta eikä rusketus tämän takia periydy henkilön lapsille. Jotkut henkilöt kuitenkin ruskettuvat helpommin kuin toiset, johtuen eroista heidän genotyypeissä. Esimerkiksi henkilöillä joilla on albinismin periytyvä ominaisuus eivät rusketu lainkaan ja ovat erittäin herkkiä auringonpolttamille. Flerovium
Fleroviumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Muiden transuraanien tavoin kaikki fleroviumin isotoopit ovat radioaktiivisia. Alkuaineelle tunnetaan kuusi radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 284–289. Alkuaineen pysyvin isotooppi on Fl, jonka puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden kopernikium-285:ksi. Seuraavaksi pysyvin isotooppi on Fl jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 0,75 sekuntia. Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle yhden sekunnin. Alkuaineella on myös yksi ydinisomeeri, Fl.