Milloin Sigmund Freud syntyi?
Sigmund Freud
Sigmund Freud [freud] (alun perin Sigismund Schlomo Freud; 6. toukokuuta 1856 Freiberg, Määri, Itävallan keisarikunta (nykyinen Příbor, Tšekki) – 23. syyskuuta 1939 Lontoo, Iso-Britannia) oli itävaltalainen lääkäri ja tutkija, joka tunnetaan ennen kaikkea psykoanalyysin kehittäjänä. Sitä kautta hänellä on ollut suuri vaikutus koko psykologian alalla, ja psykoanalyysi on vaikuttanut monien eri psykoterapian muotojen kehitykseen. Freudin vaikutus koko länsimaiseen kulttuuriin on ollut huomattava.
Egon Friedell
Egon Friedell, aiemmin "Egon Friedmann", (21. tammikuuta 1878 Wien, Itävalta – 16. maaliskuuta 1938 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen kirjailija, filosofi, kulttuurihistorioitsija, teatterikriitikko, näyttelijä ja dramaatikko. Hän on tunnettu ennen muuta teoksestaan "Uuden ajan kulttuurihistoria". Kirjailija Thomas Mann piti Friedelliä yhtenä "parhaista saksan kielen tyylitaitureista". Rudolf Steiner
Rudolf Joseph Lorenz Steiner (27. helmikuuta 1861 Donji Kraljevec, Itävalta-Unkari – 30. maaliskuuta 1925 Dornach, Sveitsi) oli itävaltalainen ajattelija ja sosiaalinen uudistaja, joka tunnetaan teosofian pohjalta rakentamansa esoteerisen maailmaselityksen ja -katsomuksen – antroposofian – luojana. Opin pohjana oli Blavatskyltä johdettu okkultistinen näkemys, että taivaankappaleet ovat sielullisia olentoja, näkyvän maailman takana on spirituaalinen todellisuus ja ihmisen jälleensyntymien ketju on karmallinen prosessi. Steiner omaksui vaikutteita myös saksalaisesta idealismista ja romantiikasta ja koki seuraavansa Goetheä. Opin pohjalta Steiner kehitti magiaa hyödyntävän biodynaamisen viljelyn, antroposofisen lääkinnän, spirituaaliseen kehitykseen tähtäävän harjoituksen eli eurytmian sekä steinerpedagogiikan. Steinerin tutkimusmenetelmää eli selvänäkemistä pidetään tieteellisestä näkökulmasta näennäistieteenä, kun taas sitä puolustavat luokittelevat sen laajennettuun tiedekäsitykseen. Sigmund Freud
Freudin opiskeluaikana psykiatrisia sairauksia pidettiin fysiologisina rappeutumisilmiöinä, joihin joillakuilla ihmisillä on tavallista voimakkaampi perinnöllinen taipumus. Ulkoiset seikat korkeintaan laukaisevat fysiologisen tapahtumasarjan, joka on varsinainen sairaus. Käsityksen tunnetuin esittäjä oli Emil Kraepelin. Freudin myöhäisessä ajattelussa näkyy vain vähäisiä jäänteitä tästä suhtautumistavasta, ja hän tähdensi paitsi perinnöllisiä seikkoja myös elämänkohtaloa. Psykosomaattisuuden ymmärtämisessä Freud omaksui vaikutteita antiikin kreikkalaisilta, joiden mukaan mieltä ja ruumista ei voida erottaa toisistaan. Josef Breuer
Vuonna 1895 Breuer ja Sigmund Freud julkaisivat kirjan "Tutkielmia hysteriasta" ("Studien über Hysterie"), jossa he esittelivät Anna O:n ja muita potilastapauksia. O. L. Zangwill arvioi, että Freudin ja Breuerin potilaskertomukset olivat Freudin teorian ja psykoanalyysin käytäntöjen perustana ja Breuerin panos oli erityisen tärkeä juuri katarsis-käsitteen ja katarttisen menetelmän kehityksessä sekä hysterian ja fantasian ymmärtämisessä. Lucian Freud
Freud syntyi Berliinissä. Hänen isänsä oli Sigmund Freudin nuorin poika Ernst Ludwig Freud (1892–1970) ja hänen veljensä oli poliitikko Clement Freud. Freud pakeni vuonna 1933 perheensä kanssa natsi-Saksasta ja sai Britannian kansalaisuuden vuonna 1939. Freudin ensimmäinen oma näyttely järjestettiin vuonna 1944. Hän matkusti kesällä 1946 Pariisiin ja sieltä useiksi kuukausiksi Italiaan, mutta hänen pääasiallisena työskentelypaikkanaan oli aina Lontoo. Sigmund Freud
Itävalta-Unkarin juutalaisvastaisuus alkoi hellittää otettaan 1870-luvulla, ja juutalaistenkin oli mahdollista tavoitella korkeaa yhteiskunnallista asemaa. Tultuaan ylioppilaaksi vuonna 1873 Sigismund aloitti lakiopinnot Wienin yliopistossa ajatellen poliittista uraa mutta siirtyi pian opiskelemaan luonnontiedettä ja ennen kaikkea lääketiedettä. Näihin aikoihin hän lyhensi etunimensä Sigmundiksi. Hänen opintonsa edistyivät tavanomaista hitaammin, ja hän valmistui lääketieteen tohtoriksi vasta vuonna 1881. (Tavallisesti opinnot kestivät viisi vuotta.) Karen Horney
Karen Horney (synt. Karen Theodora Clementina Danielsen 16. syyskuuta 1885, Blankenese, Hampuri, Saksa – 4. joulukuuta 1952 New York) oli saksalais-yhdysvaltalainen uusfreudilaisesti suuntautunut psykoanalyytikko ja naisnäkökulmaa esille tuonut psykiatri. Erotuksena Sigmund Freudiin hän esitti ympäristön ja sosiaalisten tekijöiden vaikuttavan merkittävästi yksilön persoonallisuuteen ja persoonallisuushäiriöiden kehittymiseen. Sigmund Freud
”Alkaessani 1873 opiskella yliopistossa koin heti alkuun muutamia tuntuvia pettymyksiä. Pahin oli kohtaamani vaatimus, että minun pitäisi tuntea itseni alempiarvoiseksi ja kansakuntaan kuulumattomaksi, koska olin juutalainen. – – yksi myöhempään nähden tärkeä seuraus tästä yliopistossa saamastani ensivaikutelmasta oli, kun niin varhain tuli osakseni olla oppositiossa ja ’taajan enemmistön’ pannaanjulistamana. Se valmisteli tiettyyn riippumattomuuteen arvostelun suhteen.” Sigmund Freud
Seuraava tärkeä julkaisu oli Freudin "Kolme seksuaaliteoreettista tutkielmaa", jonka hän julkaisi vuonna 1905 ja jonka täydentämistä hän jatkoi vuoteen 1925 asti. Tutkielmat käsittelivät seksuaalisia poikkeavuuksia, lapsen seksuaalisuutta ja murrosiän psykoseksuaalista kehitystä ja koettivat järjestää niitä kokonaisuudeksi, jossa tiedostumattomilla seikoilla on osansa. Freudin esittämät seikat eivät taaskaan olleet hänen omia löytöjään, mutta uutta olivat yhteys, johon havainnot asetettiin, kokonaisuus, joka niistä muodostui, ja selitys, joka niille esitettiin. C. G. Jung
Wieniläinen syvyyspsykologian edustaja, psykoanalyyttisen koulukunnan perustaja Sigmund Freud ihastui tiedostumattoman teorian saamaan kokeelliseen tukeen, ja Freudin ja Jungin välille syntyi työtoveruus vuodesta 1907. Jung koki kuitenkin Freudin teoriat liian ahtaiksi; etenkään seksuaaliteoria ei voinut Jungin mielestä yksin selittää ihmisen psyykkistä energiaa, ja vuonna 1912 Jung teki välirikon. Tällöin hän julkaisi teoksen "Wandlungen und Symbole der Libido" (myöh. "Symbole der Wandlung"; suom. "Muutoksen symbolit"), joka tutkii skitsofrenian alkuastetta ja kokoaa yhteen runsaasti aineistoa mytologioista ja antropologiasta valaisemaan sairauden kehitystä. Sigmund Freud
Opettajansa ja tukijansa Josef Breuerin kanssa Freud valmisteli 1890-luvulla tutkielmaa "Tutkielmia hysteriasta" (1895), jossa kuvattiin Breuerin ja Freudin hoitamia naispotilaita. Psykoanalyysin katsotaan saaneen alkunsa tästä teoksesta. Kirjan varhaisin tapaus Breuerin potilas ”Anna O...” eli kirjailija ja ihmisoikeusaktivisti Bertha Pappenheim, on peräisin 1880-luvun alusta, ja tapauksen perusteella Freud piti Breueria psykoanalyysin todellisena isänä. Breuer hoiti Pappenheimin ”vaikeaa hermostollista yskää” ja muita hysteerisinä pidettyjä oireita kuten halvausta ja harhanäkyjä. Breuerin kirjasta saa sen vaikutelman, että ”katharsis-menetelmä” oli Pappenheimin ansiota. Breurerin mukaan Pappenheimin kertoi ”itse aiheutetun hypnoosin” vallassa hänelle tarinoita, joiden helpotti hänen oireitaan väliaikaisesti. Hoitomenetelmää voi nimittää katarttiseksi, sillä potilas pystyi kohtaamaan voimakkaita tunteita ja muistoja, joita hän ei kyennyt valvetilassa käsittelemään. Sen jälkeen Breuer alkoi hypnotisoida potilastaan ja havaitsi, että tämä pystyi hypnoosissa palauttamaan oireensa tilanteeseen, jota he pitivät oireen alkusyynä. Tämä tuki oletusta, että hysteeriset oireet palautuvat elämäntapahtumiin eivätkä niinkään fyysisiin syihin. Breuerin mukaan Pappenheimin oireet tulivat näin ”pois kerrotuiksi” tai ”pois puhutuiksi”. Hoitosuhteeseen ilmaantui kuitenkin voimakas ”eroottinen tunteensiirto”, joka pelästytti Breuerin lopettamaan hoidon.
Vajavaisuudestaan huolimatta Pappenheimin hoitoa on pidetty psykoanalyysin ”kantatapahtumana”. Nykyisten psykoanalyytikkojen mittapuiden mukaan monet varhaiset analyysit olivat virheellisiä, liian lyhyitä eikä potilaan patologian vakavuutta ymmärretty täydellisesti. Freud ja Breurer väittivät kirjassaan "Tutkielmia hysteriasta", että Pappenheim olisi parantunut psykoanalyysin avulla. Väite ei pitänut paikkaansa, vaan potilas meni lopulta niin huonoon kuntoon, että joutui kuukausiksi sairaalahoitoon. Sex and Repression in Savage Society
Sex and Repression in Savage Society on antropologi Bronislaw Malinowskin (1884-1942) vuonna 1927 julkaisema teos. Malinowski perustaa kirjassaan esittämänsä väitteet tekemiinsä kenttätyöhavaintoihin Trobriand-saarilla vuosina 1914–1918. Teos on ennen kaikkea kritiikki psykoanalyysia kohtaan, mutta myös yritys tuoda antropologiaa sekä psykoanalyyttista teoriaa lähemmäksi toisiaan. Malinowski kritisoi Sigmund Freudin psykoanalyyttista teoriaa ja sen näkemystä ihmisen psykoanalyyttisestä kehityksestä. Kritiikin kohteena on erityisesti Freudin uskomus oidipuskompleksista yleismaailmallisena ilmiönä. Malinowskin mielestä oidipuskompleksi on kulttuurin haitallinen sivutuote ja huono sopeuma, kun taas psykoanalyytikoille se näyttäytyy lapsen seksuaali- ja sukupuoli-identiteetin perustana. Sigmund Freud
Spekulatiivista asennetta jatkaa Freudin tutkielma "Mielihyväperiaatteen tuolla puolen" (1920), jossa esitellään mielihyväperiaatteen ja todellisuusperiaatteen yhteisvaikutus sekä puolustetaan kuolemanvietin teoriaa. Freudin mukaan eliöissä vaikuttaa erityinen kuolemanvietti, joka pyrkii palauttamaan eliön elottomaan tilaan. Harvat psykoanalyytikot – näiden joukossa Melanie Klein seuraajineen – ovat omaksuneet Freudin ajattelua tältä osin. Vain aggressiovietin teoria on löytänyt kannattajia. Sigmund Freud
1930-luvun alussa äärioikeistolaisuus ja juutalaisvastaisuus alkoivat voimistua. Freudin teoksia oli mukana toukokuun 1933 suurissa kirjarovioissa. Juutalaiset psykoanalyytikot joutuivat lähtemään Saksasta ja siirtymään lähinnä Englantiin ja Yhdysvaltoihin, mutta Freud ei jaksanut uskoa, että Itävalta jou­tuisi natsien hallintaan. Sigmund Ruud
Hän hallitsi yhdessä veljiensä Birgerin ja Asbjørnin kanssa mäkihyppyä 1920- ja 1930 -luvuilla. Vuoden 1928 talviolympialaisissa St. Moritzissa hän voitti hopeaa mäkihypyssä. Seuraavana vuonna järjestetyissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti mäkihypyssä kultaa ja vuonna 1930 pronssia. Hän osallistui myös Holmenkollenilla järjestettyihin kilpailuihin sekä vuoden 1932 talviolympialaisiin, joissa sijoittui seitsemänneksi. Hän kilpaili myös ensimmäistä kertaa olympialajina olleessa alppihiihdossa vuoden 1936 talviolympialaisissa Siegfried Wolfgang Fehmer
Siegfried Wolfgang Fehmer (10. tammikuuta 1911 – 16. maaliskuuta 1948) oli saksalainen Gestapon upseeri ja SS-mies toisen maailmansodan aikana miehitetyssä Norjassa. Hän oli arvoltaan "Kriminalrat" ja toimi pahamaineisen Abteilung IV:n päämajassa Oslossa. Sotilasarvoltaan hän oli SS-Hauptsturmführer. Hän oli syntynyt Münchenissä. Fehmer liittyi natsipuolueeseen 1930 ja Gestapoon 1934.
Toisessa maailmansodassa hänet lähetettiin Norjaan 1940. Hän työskenteli siellä vastavakoilun ja vastarintaliikkeen tukahduttamisen parissa. Hänet tunnettiin hyvin Oslossa, jossa hänellä oli tapana kävellä SS-univormussa saksanpaimenkoiransa kanssa. Fehmeriä pidettiin sekä hurmaavana naistenmiehenä että psykopaattisena kiduttajana. Häntä vastaan tehtiin useita murhayrityksiä, mutta selvisi niistä kaikista, vaikka häntä jopa ammuttiin rintakehään. Sodan lopussa Fehmer yritti paeta Ruotsiin, mutta jäi kiinni. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin ampumalla Akershusin linnoituksessa vuonna 1948. Maallikkoanalyysin kysymys
Freud mainitsi kirjoituksessaan psykoanalyyttisen korkeakoulun. Vuonna 2005 Wienissä aloitti toimintansa Sigmund Freud Privat-Universität (SFU). Oppilaitos on yksityinen yliopisto, ja Itävallan tiedeministeriön akkreditointineuvosto on hyväksynyt sen toimintasuunnitelman. Sigmund Freud
Freud solmi Yhdysvaltain-matkalla muutamia tärkeitä ystävyyssuhteita (muun muassa James Putnamiin), jotka auttoivat psykoanalyysin kansainvälistä leviämistä. Kansainvälinen psykoanalyyttinen yhdistys ("Internationale Psychoanalytische Vereinigung", IPV) perustettiin vuonna 1910 ja Jung valittiin ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Sigmund Freud
"Imago"-lehdessä julkaistiin muun muassa Freudin "Toteemi ja tabu" neljänä esseenä. Teos käsittelee uskontotieteen ja sosiaalipsykologian kysymyksiä. Kirjaan sisältyy ansioiden – psykoanalyyttisen ambivalenssin käsitteen – ohella spekulointia. "Toteemin ja tabun" ongelmat johtuvat siitä, ettei Freud tehnyt kenttätyötä vaan kehitteli teorioitaan kirjoituspöydän ääressä käyttäen lähdeteoksia, joihin sisältyi jo ilmeisiä tulkintoja ja joiden todenmukaisuus oli muutenkin kiistanalaista. Tutkijan ja tutkimuskohteen vuorovaikutus jäi jälleen syntymättä. Sigmund Freud
1920-luvulla psykoanalyysi alkoi levitä yhä laajemmin yleiseen tietoisuuteen. Psykoanalyysi henkilöityi Freudiin, ja psykoanalyyttiset käsitykset levisivät pinnallisessa ja yksinkertaistetussa muodossa. Freud piti kohua enemmänkin surkuhupaisana kuin ilahduttavana. Wilhelm Reich
Wilhelm Reich (24. maaliskuuta 1897 Dobzau, Galitsia, Itävalta-Unkari − 3. marraskuuta 1957 Lewisburg, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli itävaltalainen psykiatri. Hän tutki suurten ihmisjoukkojen psykologiaa ja kuului psykopolitiikan edelläkävijöihin. Lasten seksuaalisuus
Aihepiirin varhaisimpiin tutkijoihin kuului Sigmund Freud, joka julkaisi vuonna 1905 kirjan "Kolme seksuaaliteoreettista tutkielmaa" — tutkielmista toinen käsitteli lapsen sukupuolisuutta. Luotettavaa empiiristä tutkimustietoa asiasta ei ole sitten Alfred Kinseyn tutkimusten, jotka antoivat aiheesta runsaasti uutta tietoa. Franz Brentano
Franz Clemens Honoratus Hermann Brentano (16. tammikuuta 1838 Marienberg am Rhein, lähellä Boppardia – 17. maaliskuuta 1917 Zürich) oli saksalainen filosofi, jonka ajattelulla on ollut merkittävää vaikutusta sekä filosofiassa että varsinkin psykologiassa. Psykologia kehittyi aina 1800-luvun lopulle mm. filosofian osana. Brentanolla on katsottu olleen merkittävä rooli psykologisen ajattelun kehittymisessä; aluksi psykologian katsottiin tutkivan ihmisen tietoisuutta. Brentanon oppilaspiiriä kutsutaan Brentanon koulukunnaksi. Siihen kuuluivat muiden muassa Alexius Meinong, Edmund Husserl ja Kazimierz Twardowski. Taloustieteilijä Lujo Brentano oli Franz Brentanon veli. Sigmund Freud
Vuosien 1900 ja 1910 välillä Freud suoritti muutaman analyysin, jotka ovat saavuttaneet psykoanalyysissa klassisen aseman, koska hän julkaisi tapauskertomukset. Ensimmäinen ”kanta-analyysi” oli ”Doran” epäonnistunut terapia, joka opetti psykoanalyysille monia seikkoja tunteensiirrosta (transferenssi, "Übertragung") ja johti analyysitekniikan tuntuvaan kehittymiseen. ”Pikku Hansin” analyysin katsottiin havainnollistaneen, kuinka oidipaaliset ristiriidat ilmenivät viisivuotiaassa pikkupojassa. ”Rottamiehen” analyysin katsottiin antavan tietoa pakkoneuroosien etiologiasta. Freudin tapauskertomukset toivat psykoanalyysille uusia kannattajia, sillä kertomukset oli laadittu sujuvasti ja kaunokirjalliseen tyyliin ja Freud osasi ennakoida arvostelevat vastaväitteet ja näin kääntää lukijan puolelleen. Kirjallisina esikuvina tai vertauskohtina voi nähdä Henrik Ibsenin, Arthur Schnitzlerin, Franz Kafkan tai Lev Tolstoin kertomukset. Clement Freud
Sir Clement Raphael Freud (24. huhtikuuta 1924 – 15. huhtikuuta 2009) oli brittiläinen Liberaalipuolueen poliitikko. Hän oli Sigmund Freudin lapsenlapsi ja Lucian Freudin veli. Hän meni vuonna 1950 naimisiin June Flewettin kanssa ja sai viisi lasta. Jacques Derrida
Jacques Derrida (15. heinäkuuta 1930 El Biar, Ranskan Algeria – 8. lokakuuta 2004 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen filosofi. Derrida luetaan merkittävimpiin jälkistrukturalisteihin, ja häntä pidetään dekonstruktion kehittäjänä. Tärkeimpiä Derridan työhön vaikuttaneita henkilöitä olivat Martin Heidegger ja Sigmund Freud. Derrida oli 1900-luvun tunnetuimpia ja kiistellyimpiä filosofeja. Derridalle myönnettiin muun muassa Cambridgen yliopiston kunniatohtorin arvo vuonna 1992 mutta vasta tiukan keskustelun ja yliopiston viranhaltijoiden järjestämän äänestyksen jälkeen. Ennen Derridan tapausta vastaava äänestys oli järjestetty viimeksi 29 vuotta aiemmin. 1900-luvun taidemusiikki
1900-luvun alussa heräsi yhteiskunnassa yleinen kiinnostus mystiikkaan, ja muun muassa Sigmund Freud tutki ihmisen psyykeä. Nämä virtaukset näkyivät myös musiikissa. Arnold Schönberg, joka myöhemmin siirtyi atonaalisuuteen ja keksi kaksitoistasäveljärjestelmän, sävelsi kaksi metafyysisyyden kyllästämää sinfonista runoa, "Verklärte Nacht" (1899) sekä "Pelléas et Mélisande". Näissä metafysiikka ja pitkälle kehittynyt kromatiikka luovat teokselle uudenlaisen rakenteen ja antavat aavistuksen tulevasta. Mahlerille puolestaan hyvin keskeinen teema oli kuolema ja ihmisen kuolevaisuus sekä suhtautuminen niihin. Metapsykologia
Metapsykologia (saks. "Metapsychologie") on Sigmund Freudin luoma käsite, jolla hän tarkoitti psykologian yleis- tai kokonaisteoriaa. Psykoanalyysissa metapsykologinen kuvaus tarkoittaa, että psyykkisille ilmiöille esitetään samanaikaisesti topologinen, dynaaminen ja ekonominen kuvaus. Topologisessa kuvauksessa selitetään, mihin ilmiö sijoittuu psykoanalyysin jaottelussa id–ego–superego, dynaamisessa kuvauksessa selitetään, kuinka vietit osallistuvat ilmiön syntyyn, ja ekonomisessa kuvauksessa, kuinka psyykkinen energia on jakautunut psyykkisessä ”kojeistossa”. Edward Bernays
Edward Bernays (22. marraskuuta 1891 − 9. maaliskuuta 1995) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen propagandan, tiedotus- ja suhdetoiminnan ja mainonnan kehittäjä. Bernays oli Sigmund Freudin veljenpoika ja sovelsi Freudin ajatuksia käytännössä. Natsi-Saksan propagandaministeri Joseph Goebbels luki Bernaysin teoksia. Wien
Wien oli 1700–1800-luvuilla Euroopan suurimpia kulttuurin ja taiteen keskuksia. Kuuluisia Wienissä vaikuttaneita henkilöitä ovat muun muassa psykoanalyysin isä Sigmund Freud, säveltäjät Wolfgang Amadeus Mozart, Joseph Haydn, Ludwig van Beethoven, Franz Schubert, Johannes Brahms, Gustav Mahler, Alban Berg, Arnold Schönberg sekä Johann Strauss vanhempi, nuorempi ja Antonio Vivaldi, joka kuoli Wienissä, sekä filosofit Karl Popper ja Ludwig Wittgenstein. Siegfried Sassoon
Siegfried Loraine Sassoon (8. syyskuuta 1886 Matfield Kent Britannia – 1. syyskuuta 1967) oli englantilainen runoilija ja proosakirjailija. Hän tuli ensimmäisen maailmansodan aikana tunnetuksi satiirisista sodanvastaisista runoistaan mutta sai myöhemmin mainetta proosateoksistaan. Sigmund Freud
Psykoanalyysi alkoi laajentua kulttuurintutkimuksen alalle, ja vuonna 1912 Otto Rank ja Hanns Sachs perustivat "Imago"-aikakauskirjan. Tunnettuihin analyyseihin kuuluu muun muassa Freudin artikkeli ”Michelangelon Mooses” ja hänen ”unianalyysinsa” Wilhelm Jensenin pienoisromaanista "Gradiva". Taiteen psykoanalyysia vaivasi kuitenkin tietty pinnallisuus. Tutkimus keskittyi aiheistoon, ja ”ammattitaito, muoto ja tyyli” jäivät käytännössä koskematta. Ludwig Wittgenstein
Ludwig Josef Johann Wittgenstein (26. huhtikuuta 1889 Wien, Itävalta – 29. huhtikuuta 1951 Cambridge, Englanti) oli itävaltalais-englantilainen filosofi, joka vaikutti 1900-luvun alkupuolella loogiseen empirismiin ja analyyttisen filosofian syntyyn. Anna Freud
Anna Freud (3. joulukuuta 1895 Wien, Itävalta-Unkari – 9. lokakuuta 1982 Lontoo, Britannia) oli psykoanalyytikko ja lapsipsykoanalyysin edelläkävijä. Hän oli nuorin Sigmund Freudin kuudesta lapsesta. Homofobia
Sigmund Freud esitti psykoanalyyttisessa teoriassaan homofobian johtuvan siitä, että asianosainen torjuu omat homoseksuaaliset yllykkeensä. "Journal of Abnormal Psychology" -lehdessä julkaistiin vuonna 1996 tutkimus, jossa homovihaajiksi luokitellut miehet kiihottuivat homoeroottisesta elokuvasta enemmän, kuin "neutraaleiksi" luokitellut. Joidenkin psykologisten teorioiden mukaan homofobia voi erityisesti miesten kohdalla liittyä yksilön tarpeeseen korostaa omaa hetero-maskuliinista identiteettiä. Sigmund Ruud
Sigmund Ruud (30. joulukuuta 1907 Kongsberg – 7. huhtikuuta 1994 Oslo, Norja) oli norjalainen mäkihyppääjä. Sigmund Freud
Psykoanalyysin taustalla vaikuttivat myös romanttiset virikkeet. Freud luki nuorena muun muassa Friedrich Schellingin teoksia ja omaksui ilmeisesti tältä käsityksen, että luonto koostuu keskenään taistelevista vas­tak­kaisista perusvoimista (dualismi). Romantiikan runoilijat, kuten J. W. von Goethe ja Friedrich Schiller, antoivat yllykkeen unien tutkimiseen, ja tiedostumattomaan () sielunelämään olivat viitanneet sellaiset filosofit kuin Arthur Schopenhauer – jota Freud tosin alkoi lukea vasta vuoden 1919 paikkeilla – ja Friedrich Nietzsche. Myös empaattinen tutkimusasenne – joka ei kenties luonnehtinut niinkään Freudin omaa työskentelytapaa kuin muita varhaisia analyytikkoja – ja kiinnostus arkisiin asioihin olivat nimenomaan romantiikan perua. Sigmund Freud
Koko elämänsä ajan Freud kävi laajaa kirjeenvaihtoa. Julkisuuteen on toimitettu kirjeenvaihto muun muassa nuoruudenystävän Eduard Silbersteinin kanssa, kollega Wilhelm Fliessille kirjoitetut kirjeet, kirjeenvaihto Anna Freudin, Karl Abrahamin, Oscar Pfisterin, Sándor Ferenczin, Albert Einsteinin, Carl Jungin, Arnold Zweigin, Ludwig Binswangerin, Georg Groddeckin ja Edoardo Weissin kanssa. Friedrich Nietzsche
Friedrich Nietzsche syntyi pappissukuun 15. lokakuuta 1844 Röckenin kaupungissa, silloisessa Preussissa. Häntä kasvattivat naiset, sillä hänen isänsä, protestanttinen pappi, kuoli pojan ollessa viisivuotias. Perhe muutti Naumburgiin, jonka lähellä sijaitsevassa Pfortan oppikoulussa Nietzsche oppi kreikkaa ja latinaa. Hän menestyi koulussa niin, että hän pääsi Bonnin yliopistoon vuonna 1864 opiskelemaan klassista kielitiedettä ja teologiaa. Myöhemmin hän kuitenkin jätti teologian ja keskittyi kielitieteeseen. Vuoden päästä hän vaihtoi, opettajaansa ja tukijaansa Friedrich Ritschliä seuraten, Leipzigin yliopistoon. Siellä hän kiinnostui Arthur Schopenhauerin filosofiasta ja metafysiikasta. Vuonna 1868 hän tapasi säveltäjä Richard Wagnerin. Nietzsche saavutti opinnoissaan jo varhaisella iällä sellaisen tason, että pääsi professoriksi Baselin yliopistoon 24-vuotiaana. Hän hoiti virkaansa vuodesta 1869 vuoteen 1879, jolloin hän luopui yliopistonopettajan urasta psykofyysisten vaivojen pakottamana. Sen jälkeen hän omistautui lopullisesti filosofialle. Viimeiset luovat vuotensa Nietzsche vietti Sveitsissä, Italiassa ja Etelä-Ranskassa. Kiihkeä luomiskausi edelsi Nietzschen lopullista henkistä sortumista, mikä tapahtui Torinossa vuodenvaihteessa 1888–1889. Sigmund Freud
1900-luvun ensikymmenellä psykoanalyyttiseen liikkeeseen tuli mukaan muutamia tärkeitä tutkijoita, joista tuli psykoanalyysin edistäjiä, sekä toisia, jotka pian ajautuivat ristiriitaan liikkeen – toisin sanoen Freudin – kanssa. Ensimmäiseen ryhmään kuuluivat lääkärit Max Eitingon ja Karl Abraham Berliinistä, Ernest Jones Lontoosta sekä Sándor Ferenczi Budapestistä. Yksikään heistä ei toiminut Wienissä. Otto Rank
Otto Rank (alk. "Otto Rosenfeld", 1884 Wien, Itävalta – 1939 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen psykologi, joka psykonanalyyttisen teorian avulla tutki myyttejä, kirjallisuutta ja luovuutta. Syntymätrauma oli hänen mukaansa neuroosien varsinainen syy. Hän oli 20 vuotta Sigmund Freudin läheinen työtoveri. Sigmund Freud
Marie Bonaparte kuului Bonaparten aatelis-ja kuningassukuun ja oli naimisissa Kreikan kuninkaan Yrjö I:n pojan kanssa. Marie Bonapartella oli vaikutusvaltaa, joten hän pystyi hankkimaan Freudille sekä tämän perheelle passin ja viisumin. Freud matkusti perheineen Ranskaan 4. heinäkuuta vuonna 1938. Sieltä matka jatkui Pariisiin kautta Lontooseen, ja Freud pääsi ”kuolemaan vapaudessa”. Lontoossa hän lakkautti vihdoin vastaanottonsa, jonka oli perustanut huhtikuussa 1886. Syövästään huolimatta hän viimeisteli Mooses-kirjan painatuskuntoon ja ryhtyi saman tien valmistelemaan teosta "Psykoanalyysin suuntaviivoja", jonka oli määrä esittää psykoanalyysin keskeiset perusteet. Vaikka kirja jäi Freudilta kesken, se sisältää yhteenvedon hänen käsityksistään ja ennakoi analyysitekniikan muutoksia. Syyskuussa 1939 syövästä kärsinyt Freud vetosi lääkäriystävänsä Max Schurin lupaukseen, ja tämä avusti Freudia päättämään elämänsä morfiinin avulla. Freudin tuhkat on haudattu Lontoossa sijaitsevaan Golders Green Crematoriumiin. Adam Smith
Adam Smith, FRSA, (16. kesäkuuta 1723 Kirkcaldy, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 17. heinäkuuta 1790 Edinburgh, Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta) oli skotlantilainen moraalifilosofi, joka oli kiinnostunut yhteiskuntaa koskevien periaatteiden kokonaisvaltaisesta analyysistä. Hän oli yksi skotlantilaisen valistuksen avainhahmoja. Smithiä pidetään poliittisen taloustieteen ja nykyaikaisen (kansan)taloustieteen isänä, vapaakaupan varhaisena kannattajana ja keskeisenä klassisena liberaalina. Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1776 julkaistu "Kansojen varallisuus". Benjamin Rubinstein
Rubinstein syntyi Helsingin juutalaisyhteisöön ja kävi koulua sekä kotikaupungissaan että Kööpenhaminassa. Helsingin yliopistossa häntä kiinnostivat aluksi historia ja filosofia, mutta kun hän luki Sigmund Freudin kirjan "Toteemi ja tabu", hän päätti aloittaa lääketieteen opinnot voidakseen ryhtyä psykoanalyytikoksi. Yliopistossa hän työskenteli Ragnar Granitin tutkimusassistenttina. Rubinstein valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta joulukuussa 1936. Vuosina 1937–1939 hän opiskeli Isossa-Britanniassa neurologiaa ja psykiatriaa, ja hänen koulutusanalyytikkonaan toimi Sigmund Freudin oppilas Eva Rosenfeld. Rudolf Hilferding
Rudolf Hilferding (10. elokuuta 1877 Wien, Itävalta – 11. helmikuuta 1941 Pariisi, Ranska) oli itävaltalaissyntyinen saksalainen poliitikko, sosialismin teoreetikko ja marxilainen taloustieteilijä. Hän oli Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) johtava teoreetikko Weimarin tasavallan aikana ja toimi kahdesti Saksan valtiovarainministerinä vuosina 1923 ja 1928–1929. Hänen tieteelliseen työhönsä kuuluu useita vastauksia marxilaista taloustiedettä kohtaan esitettyyn kritiikkiin. Sigmund Freud
Viimeisessä kirjassaan "Mies nimeltä Mooses ja yksijumalinen uskonto" (1939) Freud tarkastelee spekulatiivisesti Raamatun Mooseksen hahmoa. Freud oli omaksunut ajatuksen, että Mooses oli todellisuudessa egyptiläinen aatelinen. Hän itse nimitti kiistanalaista kirjaansa ”eräänlaiseksi historialliseksi romaaniksi”. Ogyū Sorai
Ogyū Sorai () (21. maaliskuuta 1666, Edo Japani – 28. helmikuuta 1728, Edo), kirjanimeltään Butsui Sora, oli kungfutselainen filosofi. Häntä on sanottu Tokugawa-kauden merkittävimmäksi filosofiksi. Hän tutki pääasiassa kungfutselaisuuden opetusten soveltamista hallinnossa ja sosiaalisessa järjestyksessä. Japanissa oli tapahtunut taloudellisia ja poliittisia epäonnistumisia ja vanhat instituutiot olivat heikentyneet. Sorai hylkäsi uuskungfutselaisuuden moralismin ja tarkasteli asioita antiikin teosten näkökulmasta. Hän piti tärkeänä, että ihmiset pystyivät ilmaisemaan tunteitaan ja suosi erityisesti kiinalaista kirjallisuutta. Sorai saavutti opetuksillaan suuren suosion ja hänen perustamastaan koulukunnasta tuli merkittävä kungfutselaisuuden suuntaus. Carl Rogers
Carl Ransom Rogers (8. tammikuuta 1902 Oak Park, Illinois − 4. helmikuuta 1987 La Jolla, Kalifornia) oli vaikutusvaltainen yhdysvaltalainen psykologi, joka yhdessä Abraham Maslow’n kanssa perusti humanistisen psykologian tutkimussuunnan. Rogersilla oli myös keskeinen rooli henkilökeskeisen psykoterapian kehityksessä. Yhdysvaltalaiset nykypsykologit (2000-luvun alussa) mainitsevat hänet itseensä kaikkein eniten vaikuttaneena psykologina Sigmund Freudin ohella. Toinen, yhdysvaltalaisia psykologeja korostetusti esilletuova vertailu (2002) listasi Rogersin kymmenen merkittävimmän psykologin joukkoon. Georg Wilhelm Friedrich Hegel
Georg Wilhelm Friedrich Hegel (27. elokuuta 1770 Stuttgart – 14. marraskuuta 1831 Berliini) oli saksalainen filosofi, jonka vaikutus on luultavasti ollut vahvimmillaan metafysiikassa, historianfilosofiassa sekä poliittisessa filosofiassa. Häntä pidetään saksalaisen idealismin tärkeimpänä edustajana. Hänen ajatuksillaan oli suuri vaikutus marxismiin. Hänen ajatustensa mennessä pois muodista Manner-Euroopassa syntyi Britanniassa anglohegeliläisyys, josta tuli muutamaksi vuosikymmeneksi Britannian hallitseva filosofinen koulukunta. Juutalaiset
Keskiajalla juutalaiset saivat toimia välittäjinä eurooppalaisen kristillisen kulttuurin, arabialaisen kulttuurin ja kirjallisen antiikin kulttuurin välillä, mikä loi heille perustan tieteellisen tutkimuksen harjoittamiselle. Juutalaiset tiedemiehet ovatkin nousseet merkittävään asemaan tieteen edelläkävijöinä etenkin 1900-luvulta alkaen. Juutalaisten tieteilijöiden rooli on ollut keskeinen etenkin sosiologiassa ja psykologiassa, mutta myös muun muassa filosofiassa, fysiikassa, taloustieteessä, matematiikassa ja kielitieteessä. Tunnetuimpia juutalaisia tiedemiehiä ovat muun muassa fyysikko Albert Einstein, psykologi Sigmund Freud, sosiologi Émile Durkheim, filosofi Ludwig Wittgenstein, kielitieteilijä Noam Chomsky, matemaatikko Norbert Wiener ja taloustieteilijä Milton Friedman. Wilhelm Wundt
Wilhelm Maximilian Wundt (16. elokuuta 1832 Neckarau – 31. elokuuta 1920 Leipzig) oli saksalainen psykologi, psykofysiologi ja filosofi. Häntä pidetään yhtenä kokeellisen ja kognitiivisen psykologian perustajista. Sigmund Freud
Vuonna 1885 Freudille myönnettiin matka-apurahaa Pariisiin neurologi Jean-Martin Charcot’n oppiin tutkimaan lasten aivohalvauksia ja afasiaa. Charcot’n vaikutus veti häntä neurologiasta psykologiaan, ja hän kuunteli ilmeisen innostuneena Charcot’n luentoja. Erityisesti hypnoottisen suggestion käyttö teki häneen vaikutuksen. Charcot suhtautui vakavasti hysteriapotilaidensa oireisiin ja oli valmis esittämään erikoisia oletuksia. Palattuaan Wieniin Freud ryhtyi levittämään tietoa Charcot’n tutkimuksista muun muassa kääntämällä saksaksi tämän luentoja. Charcot’n ohella hypnoottista suggestiota tutki Ranskassa niin sanottu Nancyn koulukunta, johon kuuluivat Ambroise Liébeault ja Hippolyte Bernheim. Freud tutustui tämänkin koulukunnan näkemyksiin, käänsi saksaksi Bernheimin kirjan ja teki opintomatkan Nancyyn vuonna 1889. Psykoanalyysi
Suomen tiede-elämään Sigmund Freudin nimi saapui jo 1880-luvun puolessavälissä, mutta tieteelliseen keskusteluun hänen ja muutamien muiden varhaisten analyytikkojen nimet ja ideat alkoivat ilmestyä vasta 1910-luvulla. Saksankielisellä alueella lehdistökeskustelu oli alkanut vuoden 1906 paikkeilla, ja ensimmäisenä psykoanalyysista kävi esitelmöimässä ruotsalainen Poul Bjerre Helsingissä vuosina 1909 ja 1911. Hän esitteli psykoanalyysia oman näkökulmansa läpi suodattuneena; hän uskoi hypnoosin ja suggestion mahdollisuuksiin ja sittemmin keskittyi kehittämään omaa oppiaan ”psykosynteesiä”. Sigmund Freud
Psykoanalyysin yhteiskunnallista soveltamista tavoitteli Wilhelm Reich, joka koetti yhdistää psykoanalyysia marxilaisuuteen. Hänen käsityksensä ei kuitenkaan saanut tukea muilta psykoanalyytikoilta, ja hänet erotettiin IPV:stä vuonna 1934. Sigmund Freud
Useimmat varhaisista psykoanalyytikoista olivat koulutukseltaan lääkäreitä, mutta joukossa oli myös maallikoita, kuten kirjallisuudentutkija Theodor Reik. Tämän amerikkalainen potilas teki Wienissä vuonna 1925 rikosilmoituksen, koska Reik oli hänen mukaansa syyllistynyt puoskarointiin eli oikeudettomaan lääkärintoimen harjoittamiseen. Oikeuskiistan jatkuessa Freud julkaisi vuonna 1926 kiistakirjan "Maallikkoanalyysin kysymys" ja asettui voimakkaasti puolustamaan maallikoiden oikeutta psykoanalyysin harjoittamiseen. Hän ei kuitenkaan saanut kantaansa hyväksytyksi psykoanalyytikoiden parissa, vaan näiden enemmistö asettui vastustamaan ei-lääkäreiden analyytikonoikeuksia. Amerikkalaiset analyytikot vastustivat maallikkoanalyysia jyrkimmin, eikä Freudin paheksunnalla ollut merkitystä. Freud halusi puolustaa psykoanalyysin asemaa itsenäisenä tieteenä, jotta lääketiede ei ”nielaisisi” sitä. Murhe ja melankolia sekä muita kirjoituksia
Murhe ja melankolia sekä muita kirjoituksia on kokoelma Sigmund Freudin kirjoituksia psykoanalyysista. Kokoelman on valikoinut ja suomentanut Markus Lång ja julkaissut Vastapaino vuonna 2005. Sándor Ferenczi
Sándor Ferenczi (vuoteen 1879 Fränkel; 7. heinäkuuta 1873 Miskolc, Itävalta-Unkari – 22. toukokuuta 1933 Budapest, Unkari) oli unkarilainen lääkäri ja psykoanalyytikko, joka teki läheistä yhteistyötä Sigmund Freudin kanssa. Marie Bonaparte
Prinsessa Marie Bonaparte (2. heinäkuuta 1882 Saint-Cloud – 21. syyskuuta 1962 Saint-Tropez) oli ranskalainen psykoanalyytikko ja Sigmund Freudin läheinen ystävä. Marie Bonaparte auttoi Freudin perhettä pakenemaan Itävallasta Lontooseen natsivallan alta. Sigmund Freud
Tärkeää edistysaskelta psykoanalyyttisen teorian kehitykselle merkitsi 1910-luvun alussa ilmestynyt Freudin menetelmäopillinen artikkelisarja, jossa vakiinnutettiin klassisen freudilaisen analyysin menettelytavat (muun muassa artikkelit ”Tunteensiirron dynamiikasta”, 1912; ”Hoidon aloittaminen”, 1913). Ernest Jones
Adolf Hitlerin valtaantulon jälkeen Jones auttoi juutalaisia psykoanalyytikkoja muuttamaan Britanniaan ja muihin maihin. Yhtenä viimeisistä pelastettavista oli Sigmund Freud perheineen keväällä 1938. Hysteria
Hysteriadiagnoosit ampaisivat kasvuun 1800-luvun lopulla Sigmund Freudin keksimien teorioiden saavuttaman suosion myötä. Myöhempi tutkimus on paljastanut, että moni Freudin hysteriapotilaista sairasti todellisuudessa somaattista sairautta, jolle Freud kehitti psykoanalyyttisen selityksen. Eräs "hysteerisistä" vatsakivuista kärsinyt Freudin potilas kuoli myöhemmin vatsasyöpään, mutta Freud ei koskaan kyseenalaistanut kyseiselle potilaalle antamansa diagnoosin osuvuutta. Sigmund Freud
Freudin ajattelun kehittymistä voidaan seurata läheisesti laajasta kirjeenvaihdosta, jota hän kävi berliiniläisen lääkärin Wilhelm Fliessin kanssa 1887–1904. Fliessistä tuli Freudille tärkeä keskustelukumppani ja virikkeiden antaja ja ennen kaikkea tukija, sillä Wienissä Freudin ajatuksiin suhtauduttiin pitkään melko karsaasti eikä hän saanut asemaa Wienin yliopistosta. Sigmund Freud
Analyysipotilaiden ohella Freud ja muutkin psykoanalyytikot koettivat analysoida myös historiallisia ihmisiä: tunnetuiksi tulivat Freudin kirjoitukset Leonardo da Vincistä ja Daniel Paul Schreberistä. Näitä tutkielmia on kuitenkin pidetty spekulatiivisina ja niistä puuttuu varsinaiseen psykoanalyysiin kuuluva vastakaiku. Artikkelien vakuuttavuutta heikentävät myös niiden lähtökohtavirheet: Leonardo-artikkeli perustuu käännösvirheeseen, ja Schreber-artikkelissa sekoitetaan homoseksuaalisuus ja transsukupuolisuus. Sigmund Freud
Pariisin-matkansa jälkeen Freud oli ryhtynyt käyttämään hypnoosia neuroosipotilaiden hoitoon. Kokemus ohjasi hänet kuitenkin vähitellen luopumaan hypnoosista ja keskittymään potilaiden kuuntelemiseen. Tämä johti ”vapaiden mielijohteiden menetelmään”. Freud vaati potilaita kertomaan kaiken, mitä näiden mielessä liikkui. Pelkkä kertominen ei kuitenkaan riittänyt parantumiseen, vaan kertomuksissa paljastuneita epämieluisia muistoja oli työstettävä ("durcharbeiten") ja saatettava ne hyväksytyksi osaksi potilaan ajatusmaailmaa. Sigmund Romberg
Romberg syntyi Nagykanizsan kaupungissa Itävalta-Unkarissa. Hän opiskeli Wienissä ja muutti vuonna 1909 pysyvästi Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli aluksi pianistina New Yorkin kahviloissa. Vuonna 1914 hän pääsi vakituiseksi säveltäjäksi Broadway-tuottajaveljesten Jacob ja Lee Shubertin näytelmiin. Hän sävelsi pääasiassa wieniläistyylisiä operetteja Franz Lehárin ja Rudolf Frimlin tapaan. Gotthold Ephraim Lessing
Gotthold Ephraim Lessing (22. tammikuuta 1729 Kamenz, Itäsaksi – 15. helmikuuta 1781 Braunschweig) oli valistusajan tärkein saksalainen runoilija. Hänen draamansa ja teoreettiset kirjoituksensa vaikuttivat olennaisesti Saksan kirjallisuuden kehittymiseen. Sigmund Freud
Freud oli ateisti. Freudin teorian mukaan uskonto oli verrattavissa lasten ja vanhempien suhteeseen, eli ihminen tarvitsee korvaajaa, kun häneltä otetaan vanhemmat pois. Filosofeista nuori Freud mainitsi arvostavansa eniten ateisti Ludwig Feuerbachia. Franz Brentanolla oli voimakas mutta ohimenevä teistinen vaikutus. Friedrich Nietzscheä Freud kielsi lukeneensa nuorena, mutta tästä on eriäviä käsityksiä. Ateismistaan huolimatta Freud oli ylpeä juutalaisuudestaan eikä koskaan yrittänyt kätkeä sitä: ”Vanhempani olivat juutalaisia, minä myös olen pysynyt juutalaisena”, hän kirjoitti omaelämäkerrassaan vuonna 1925. Sigmund Freud
Pariisin-matkansa jälkeen Freud aloitti yksityisvastaanoton. Kaupunginsairaalan lääkärit lähettivät hänelle hermotautipotilaita, ja hän jatkoi työskentelyä Theodor Meynertin aivoanatomian laboratoriossa. Pitkän kihlauksen ja laajan kirjeenvaihdon jälkeen hän avioitui Martha Bernaysin kanssa vuonna 1886. Heille syntyi kaikkiaan kuusi lasta, ja nuorimmasta tyttärestä Anna Freudista tuli psykoanalyytikko ja isänsä työn jatkaja. Sigmund Freud
Itävalta liitettiin natsi-Saksaan maaliskuussa 1938 ("Anschluß"), ja tämä johti välittömästi spontaaneihin juutalaisvainoihin. Pitkään epäröityään Freud suostui lähtemään maanpakoon. Ulkomaalaiset tukijat ryh­tyi­vät Marie Bonaparten ja Ernest Jonesin johdolla auttamaan Freudin per­het­tä pois maasta. Anna Freud pidätettiin, ja hän oli joutua keskitysleirille. Sigmund Romberg
Sigmund Romberg kuoli New Yorkissa vuonna 1961. Hänet valittiin postuumisti Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970. Siegfried Passarge
Siegfried Passarge syntyi 28. marraskuuta 1866, mutta kirkonkirjoissa tapahtuneen virheen takia hänen syntymäajakseen usein ilmoitetaan 26. helmikuuta 1867. Hänen isänsä oli tuomari ja matkakirjailija Ludwig Passarge. Hän opiskeli geologiaa ja lääketiedettä Berliinissä, Freiburgissa ja Jenassa. Passarge kirjoitti väitöskirjansa vuonna 1891 ja suoritti valtion lääketieteen kokeen 1892. Arthur Schnitzler
Arthur Schnitzler syntyi vuonna 1862 juutalaisen lääkärin Johann Schnitzlerin (1835–1893) perheeseen. Hän opiskeli kymnaasissa, suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1879 ja valmistui lääketieteen tohtoriksi Wienin yliopistosta vuonna 1885. Hän työskenteli lääkärinä mutta toimi samalla kirjailijana ja julkaisi kirjoituksia ja runoja eri lehdissä samoin kuin tieteellisiä kirja-arvosteluja. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat mm. nuorwieniläiset kirjailijat Hugo von Hofmannsthal, Richard Beer-Hofmann ja Felix Salten sekä Sigmund Freud. Raymond Moody
Raymond Moody (s. 30. kesäkuuta 1944) on yhdysvaltalainen psykologi ja lääkäri. Hänet tunnetaan kuolemanrajakokemuksiin kohdistuvan tutkimuksen pioneerina. Paitsi lääketiedettä ja psykologiaa, hän opiskeli Virginian yliopistossa myös filosofiaa, josta sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1969. Josef Breuer
Josef Breuer (15. tammikuuta 1842 Wien – 20. toukokuuta 1925 Wien) oli itävaltalainen lääkäri ja fysiologi, jonka työ loi perustan psykoanalyysille ja Sigmund Freudin uralle. Sigmund Freud
Carl G. Jung, Eugen Bleuler, Alfred Adler ja Wilhelm Stekel ajautuivat muutamassa vuodessa erimielisyyksiin Freudin kanssa ja erosivat psykoanalyyttisesta liikkeestä vastavuoroisten syytösten lennellessä. Varsinkin Jungin erottaminen osoittautui Freudille tuskalliseksi, koska hän oli kaavaillut Jungista työnsä jatkajaa. Søren Kierkegaard
Søren Aabye Kierkegaard (5. toukokuuta 1813 Kööpenhamina – 11. marraskuuta 1855 Kööpenhamina) oli tanskalainen teologi ja filosofi, joka on vaikuttanut merkittävästi sekä kristilliseen teologiaan, fenomenologiaan että eksistentialismiin. Wilhelm Stekel
Wilhelm Stekel (18. maaliskuuta 1868 Bujon, Bukovina, Itävalta-Unkari – 25. kesäkuuta 1940 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli itävaltalainen lääkäri ja psykologi, joka tunnetaan Sigmund Freudin työn tärkeänä tukijana. Anna Freud
Anna Freud syntyi Sigmund ja Martha Freudin kuudentena lapsena Wienissä 1895. Hänellä väitetään olleen etäinen suhde äitiinsä. Sisarensa Sophien kanssa heidän on tulkittu valinneen eri metodit kilpailla isänsä suosiosta: Anna älykkyydellä ja Sophie viehättävyydellä. Sigmund Freud
Ensi alkuun "Unien tulkinnan" vastaanotto oli laimea eikä kirjaa myyty paljonkaan. Freudin aiheenvalinta vaikutti omituiselta, sillä unia pidettiin toisarvoisina. Yhtä eriskummallisilta tuntuivat kaksi seuraavaa teosta, joissa tarkasteltiin virhesuorituksia eli ”freudilaisia lipsahduksia” ja vitsejä: "Arkielämämme psykopatologiaa" (1901) ja "Vitsi ja sen yhteys piilotajuntaan" (1905). Näissä kolmessa kirjassa Freudin huomio kohdistuu arkisiin ja tahattomiin elämänilmiöihin. ”Tarkoituksenihan on kerätä ja tieteellisesti arvostella jokapäiväisiä asioita.” "Unien tulkinnassa" Freud esitti, että uni on (tukahdutetun, torjutun) toiveen (verhoutunut) toteuma. "Arkielämämme psykopatologiaa" keskittyi osoittamaan virhesuoritusten mielekkyyttä, jota torjunta estää ihmisiä havaitsemasta. "Vitsi"-kirjassa Freud esitti, että vitsin tuottama mielihyvä perustuu psyykkisen energian säästymiseen. Émile Durkheim
David Émile Durkheim [emil dyʁkɛm] (15. huhtikuuta 1858 Épinal – 15. marraskuuta 1917 Pariisi) oli ranskalainen sosiologi ja antropologi. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen, jossa hänen isänsä, isoisänsä että hänen isoisoisänsä olivat olleet rabbeja. Hänet tunnetaan Auguste Comten ohella nykyaikaisen sosiologian perustajana, sillä suurelta osin hänen ansiostaan sosiologiasta tuli yliopistollinen oppiaine ja itsenäinen tieteenala. Hänellä oli Pariisissa ensimmäinen sosiologian professorin virka. Sándor Ferenczi
Sándor Ferenczi opiskeli Budapestin protestanttisessa koulussa ja ylioppilaaksi tultuaan siirtyi Wienin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Valmistuttuaan vuonna 1894 hän työskenteli neurologina Budapestissä. Hän tutustui Sigmund Freudin kirjoituksiin jo ennen kuin tapasi tämän vuonna 1908 ja ryhtyi tämän oppilaaksi. Peter Gayn mukaan Ferenczi kärsi koko ikänsä kyltymättömästä rakkaudenkaipuusta, koska hän oli lapsena jäänyt sisarustensa varjoon, ja hän pyrki tekemään Freudista itselleen isähahmon. Lucian Freud
Lucian Michael Freud (8. joulukuuta 1922 Berliini – 20. heinäkuuta 2011 Lontoo) oli brittiläinen taidemaalari. Hänen teostensa aiheina ovat usein hänen elämänsä todelliset ihmiset. Hermann Cohen
Hermann Cohen (4. heinäkuuta 1842 Coswig, Anhalt, Saksa – 4. huhtikuuta 1918 Berliini, Saksa) oli saksanjuutalainen filosofi ja yksi uuskantilaisen Marburgin koulukunnan perustajista. Hän on yksi 1800-luvun merkittävimmistä juutalaisista filosofeista. Freudilainen lipsahdus
Freudilainen lipsahdus eli parapraksis (kr. "παρά" 'vasta' + "πρᾶξις" 'toiminta') tarkoittaa sitä, että ihminen tulee vahingossa sanoneeksi, mitä hän todella ajattelee ja tuntee. Ilmiö on nimetty itävaltalaisen lääkärin ja psykoanalyysin kehittäjän Sigmund Freudin mukaan. Todellisten tunteiden uskotaan olevan peräisin ihmismielen tiedostamattomasta osasta ja tulevan esiin muun muassa freudilaisten lipsahdusten kautta. Sigmund Freud
Freud sai luonnontieteellisen koulutuksen ja hän erikoistui neurologiksi. Hän arvosti järki- ja kokemusperäisyyttä: positivistit olivat Wienissä vallassa hänen opiskeluaikanaan. Tutkimusihanteena oli fysikaalis-matemaattinen menetelmä. Yksityiselämässään hän irrottautui juutalaisesta uskonnosta – mutta halusi säilyttää juutalaisen identiteettinsä – ja tutkijana teologisista ennakkokäsityksistä. Hän sai voimakkaita vaikutteita opettajaltaan fysiologi Ernst Brückeltä, joka kuului Hermann Helmholtzin koulukuntaan. Brücke opetti, että kaikki luonnonilmiöt ovat liikeilmiöitä, ja Freud koetti pitkään selittää psyykkisiä tapahtumia fysiologisin syin. Elämänsä loppuun asti Freud oli sitä mieltä, että psykoanalyysi ”voi siis yhtyä tieteen yleiskatsomukseen” ja että psykoanalyysi on luonnontiede. Vuoden 1895 aikoihin Freud tavoitteli teoriaa, joka kuvaisi, miten hermosolut ja -säikeet toimivat yhdessä. Sigmund Freudin käsitys uskonnosta
Ateismistaan huolimatta Freud oli ylpeä juutalaisesta syntyperästään eikä koskaan yrittänyt kätkeä sitä: ”Vanhempani olivat juutalaisia, minä myös olen pysynyt juutalaisena”, hän kirjoitti omaelämäkerrassaan vuonna 1925. Sabina Spielrein
Spielrein laati ensimmäisenä naisena psykoanalyysiin keskittyvän tohtorinväitöskirjan ("Über den psychologischen Inhalt eines Falles von Schizophrenie") vuonna 1911. Hän tutustui Sigmund Freudiin, ja hänestä tuli Wienin psykoanalyyttisen yhdistyksen jäsen. Psykoterapia
Psykoanalyysi on itävaltalaisen lääkärin Sigmund Freudin 1900-luvun alussa kehittämä paljastava psykoterapia. Terapian tavoitteena on lisätä henkilön itsetuntemusta saattamalla psyykkiset konfliktit tietoisiksi ja auttaa häntä näin hyväksymään persoonallisuutensa kokonaisuutena. Psyykkiset oireet lieventyvät analyysin edetessä ja käyvät lopulta tarpeettomiksi. Psykoanalyysin erikoisalueena ovat olleet neuroottiset häiriöt. Siinä oletetaan, että neuroosit johtuvat varhaisen vuorovaikutuksen häiriöistä, traumoista, ristiriitaisista vieteistä ja toiveista, sekä torjutuista (lapsuuden)kokemuksista. Hoidon tavoitteena on saattaa potilaan torjumat kokemukset tietoisiksi, jotta hän pystyy aikuisen psyykkisten voimavarojen turvin hyväksymään ne ja oppii elämään niiden kanssa. Synnynnäisiin neurologisiin häiriöihin, kuten autismiin siitä sen sijaan ei ole todettu olevan apua. Uni
Psykoanalyysin kehittäjä Sigmund Freud esitti teoksessaan "Unien tulkinta" (1900), että uni on väylä ihmisen piilotajuntaan. Hänen mukaansa unessa piilotajuiset toiveet esitetään enemmän tai vähemmän naamioituina. Freud tulkitsi monet potilaidensa unet torjuttujen seksuaalisten toiveiden ja ristiriitojen ilmauksiksi. Freudin käsityksen mukaan unissa ilmenee tiedostumattomia ja torjuttuja psyykkisiä yllykkeitä ja unen sisältöä voidaan koettaa tulkita kuin kuva-arvoitusta. Toisin kuin neurofysiologinen tutkimus, psykoanalyyttinen tutkimus tarkastelee unten sisältöä ja yksilöllistä merkitystä; unia ei siis pidetä tarkoituksettomana mentaalisena "kohinana". Psykoanalyysin asema on pysynyt kiistanalaisena, ja unien merkitykseen keskittyvää psykologista tutkimusta (niin sanottua fenomenologista tutkimusta) voitaneen pitää tieteellisenä lähinnä silloin, kun tutkija käsittelee unia vuorovaikutuksessa unennäkijän itsensä kanssa eikä torju niiden mahdollista mielekkyyttä suoralta kädeltä mutta ei toisaalta määrää jotakin tulkintaa yksipuolisesti oikeaksi. Narsismi
Narsismin käsitteen voidaan sanoa tulleen aluksi psykoanalyysin, sittemmin psykiatrian ja psykologian käsitteistöön Sigmund Freudin kirjoituksesta "Johdatus narsismiin" (1914). Freud mainitsee, että termi ei ole hänen vaan se on lainattu Paul Näckeltä. Varsinaisesti narsistisen persoonallisuustyypin hän kuvasi vuonna 1931, ja sitä pidetään ensimmäisenä narsistisen persoonallisuushäiriön kuvauksena. Erään toivekuvitelman tulevaisuus
Erään toivekuvitelman tulevaisuus () on Sigmund Freudin kirja, joka julkaistiin vuonna 1927. Kirja edustaa uskontopsykologiaa ja kriittistä uskontotiedettä. Sigmund Freud
Psykoanalyysin keskeisiin tapahtumiin kuuluivat myös Freudin itseanalyysi ja unien tulkinta. Jouduttuaan erilaisten neuroottisten ongelmien vaivaamaksi Freud pyrki 1890-luvulla perusteelliseen itsetutkisteluun ja tunteidensa jatkuvaan kirjaamiseen. Freud analysoi itseään vapaiden mieleenjohtumien menetelmällä ja käytti aineistona pääasiassa uniaan. Tässä Freud katsoi päässeensä yhä lähemmin perille unien vaikutuksesta ja toiminnasta, ja 1890-luvun lopulla hän laati laajan tutkielman "Unien tulkinta", joka julkaistiin marraskuussa 1899 (nimiösivullaan vuosiluku 1900). Samastuminen
Samastumisilmiö oli kiinnittänyt jo antiikin filosofien huomiota epiikan ja draa­man yhteydessä, mutta samastumis-käsite otettiin käyttöön vasta 1800-luvun alkupuolella (P. B. Shelley). Sigmund Freud oli vuonna 1921 ensimmäisiä, jotka käyttivät käsitettä "samastuminen" sen nykyisessä psykologisessa merkityksessä. Marie Bonaparte
Vuonna 1938 natsi-Saksa miehitti Itävallan ("Anschluss"). Freudin juutalainen tausta oli aina ollut hänelle samantekevä, mutta nyt se tuli väistämättä esille kun natsit vaativat Freudia lopettamaan psykoanalyysin tutkimisen. Freudin kirjoja oli poltettu Saksassa, koska ne olivat natsien mukaan vaaraksi ihmiskunnan tieteelle. Vaikutusvaltansa turvin Marie Bonaparte auttoi Freudin perhettä pakenemaan Itävallasta maksamalla vaaditun maksun viranomaisille, ja 4. heinäkuuta 1938 Freud matkusti perheineen Ranskaan. Sieltä matka jatkui Pariisin kautta Lontooseen, jossa Freud kuoli vuoden kuluttua syöpään. Biseksuaalisuus
Eräät arvostetut psykologit, kuten Sigmund Freud ja Wilhelm Stekel, uskoivat ihmisen olevan synnynnäisesti biseksuaalinen. David Strauss
David Friedrich Strauss (17. tammikuuta 1808 Ludwigsburg – 8. helmikuuta 1874 Ludwigsburg) oli saksalainen teologi ja kirjailija. Hänen kirjansa "Leben Jesu" sai osakseen paljon huomiota. Strauss oli saanut vaikutteita Hegeliltä, ja näki kristologian ja etenkin ylösnousemusopin lähinnä myyttinä. Straussin mukaan Jeesuksen opetukset sisälsivät "inhimillisyyden idean", mutta Jeesus oli kuitenkin vain tavallinen ihminen. Johann Wolfgang von Goethe
Johann Wolfgang von Goethe (28. elokuuta 1749 Frankfurt am Main – 22. maaliskuuta 1832 Weimar) oli saksalainen yleisnero: runoilija, romaanikirjailija, näytelmäkirjailija, humanisti, tutkija, taidemaalari ja kymmenen vuoden ajan myös Weimarin valtion pääministeri. Goethea pidetään yleisesti saksankielisen kaunokirjallisuuden vaikutusvaltaisimpana hahmona. Viktor Frankl
Viktor Emil Frankl (26. maaliskuuta 1905 Wien – 2. syyskuuta 1997 Wien) oli itävaltalainen neurologi ja psykiatri, joka tunnetaan logoterapian perustajana. Hän toimi Wienin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa psykiatrian ja neurologian professorina 1930-luvulla. Hänen logoterapeuttista lähestymistapaansa kutsuttiin psykologian kolmanneksi wieniläiseksi koulukunnaksi Sigmund Freudin ja Alfred Adlerin jälkeen. Lou Andreas-Salomé
Lou Andreas-Salomé (synt. Louise von Salomé tai Luíza Gustavovna Salomé, ; 12. helmikuuta 1861 Pietari – 5. tammikuuta 1937 Göttingen) oli venäläinen psykoanalyytikko ja kirjailija. Hän oli monipuolinen kirjoittaja ja hänen läheiseen ystäväpiiriinsä kuuluivat monet kirjailijat, filosofit ja taiteilijat, kuten Nietzsche, Freud, Rilke ja Rée. Erich Fromm
Erich Fromm (23. maaliskuuta 1900 Frankfurt am Main, Saksa – 18. maaliskuuta 1980 Locarno, Sveitsi) oli saksalais-amerikkalainen psykoanalyyttisen opin kehittäjä, humanistifilosofi, demokraattinen sosialisti sekä tietokirjailija. Hän oli myös Frankfurtin koulukunnan jäsen.