Ovatko ammoniitit kuolleet sukupuuttoon?
Ammoniitit
Ammoniitit ilmestyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten siluuri- ja devonikausien vaihteessa ja hävisivät sukupuuttoon liitukauden lopun joukkotuhossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Koska ammoniitit olivat hyvin yleisiä ja evoluutio tuotti muutaman miljoonan vuoden välein uusia lajeja edellisten kuollessa sukupuuttoon, ammoniittilajin määrittämisellä voidaan arvioida fossiilikerrostuman ikä (niin kutsutut johtofossiilit). Liitukauden joukkosukupuutto
Liitukauden joukkosukupuutto tapahtui Maapallolla 65,5 miljoonaa vuotta sitten. Silloin dinosaurukset ja monet maa- ja merieläimet kuolivat sukupuuttoon ja liitukuoriset eläimet katosivat. Tuho kosketti eniten suuria lajeja, pienet selvisivät paremmin hengissä. Kotilomaiset ammoniitit hävisivät meristä täysin. Pienet matelijat, nisäkkäät ja linnut selvisivät. Mesotsooinen maailmankausi
Monia alkeellisempia matelijoita kuoli suuressa sukupuuttoaallossa trias- ja jurakauden välissä noin 200 miljoonaa vuotta sitten. Mesotsooisen maailmankauden lopuksi
jättiläisliskot kuolivat sukupuuttoon noin 65 miljoonaa vuotta sitten. Samaan aikaan hävisi meristä lukuisia elämänmuotoja kuten ammoniitit. Henkiin jäi vain alle kolmemetrisiä eläimiä.
Tämän liitukauden lopun katastrofin syynä pidetään yleisimmin suuren asteroidin törmäystä maahan. Samoihin aikoihin tapahtui myös Intiassa Deccanin ylängöllä valtavia tulivuorenpurkauksia. Liitukauden joukkosukupuutto
Liitukauden lopun joukkotuho vei kaikki dinosaurukset maalta, mereltä ja ilmasta. Merien joutsenliskot, kalaliskot, mosasaurit ja lentoliskot. Suuret maaeläimet kuolivat. Harva yli metriä pidempi ja yli 30 kg painoinen maaeläin selvisi hengissä tuhosta. Merissä pitkään olleet ammoniitit ja belemniitit hävisivät myös. Linnusta liitukauden yleisin ryhmä vastalinnut eli enantiornit hävisivät. Ammoniitit näyttävät ensin harvinaistuneen ja muuttuneen pieniksi, sitten hävinneen kokonaan. Pääjalkaiset
Pääjalkaiset ("Cephalopoda") on yksi nilviäisten pääjakson kahdeksasta luokasta. Lähes kaikki nykyiset pääjalkaiset (n. 99 %) kuuluvat mustekalojen alaluokkaan ("Coleoidea"). Niiden lisäksi pääjalkaisiin luetaan helmiveneet ("Nautiloidea") sekä tyystin sukupuuttoon kuolleet, muinaismeriä hallinneet ammoniitit ("Ammonoidea").
Dromaeosaurit
Dromaeosaurit kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa noin 65 miljoonaa vuotta sitten, kuten kaikki muutkin dinosaurukset (lintuja lukuun ottamatta). Semionotiformes
Semionotiformes on sukupuuttoon kuollut primitiivisten viuhkaeväisten kalojen lahko. Siihen kuului vanhin tunnettu Neopterygiin jäsen, myöhäisen permikauden "Acentrophorus", ja lahkon lajit elivät kosmopoliitteina myöhäisliitukaudelle asti. Sukupolvenvuorottelu
Vaikka jotkut saniaiset elävät vedessä, useimmat ovat maakasveja. Lykofyyttien tapaan saniaisten elinkaareen kuuluu suuri sprofyyttinen sukupolvi, ja huomaamaton luultavasti itsenäinen gametofyytti. Normaalisti havaitsemamme sanikkaisiin kuuluvat kasviyksilöt ovat kaikki "sporofyyttejä", itiöitä tuottavia suvuttoman polven edustajia. Meioosin avulla syntyvät itiöt leviävät ympäristöön ja niistä kasvaa suvullisen polven yksilöitä eli "gametofyyttejä", joita sanikkaisten tapauksessa kutsutaan alkeisvarsikoiksi eli "protallioiksi". Alkeisvarsikko on sekovartinen, lehtivihreällinen, vain muutaman millimetrin levyinen ja yhden solukerroksen paksuinen levy, joka juurtumahapsillaan kiinnittyy alustaansa. Se muodostaa usein symbioosin sienijuuren kanssa. Se sisältää siittiö- ja munapesäkkeet, ja kosteuden turvin siittiöt uivat munasoluihin hedelmöityksen aikaansaamiseksi. Tämän jälkeen uusi sporofyytti alkaa kasvaa alkiosta, ja alkeisvarsikko lakastuu pois. Aarniometsä
Aarniometsien hävittämisen ja sirpaloitumisen takia niille tunnusomainen eläin- ja kasvilajisto on käynyt uhanalaiseksi ja osittain jo hävinnyt. Vanhoille metsille ominaisista lajeista on jo todettu hävinneeksi tai häviämisen partaalla oleviksi 15–20 %. Suurimpana uhkatekijänä pidetään ns. sukupuuttovelkaa, jolla tarkoitetaan aarniometsien sirpaloitumisen aiheuttamaa yhtenäisten elinympäristöjen suppenemista liian pieniksi, mikä tulee arvioiden mukaan johtamaan vähitellen lajien vääjäämättömään häviämiseen, vaikka jäljellä olevat metsät suojeltaisiin kokonaan hakkuilta. Smilodon fatalis
Koska lajin sukupuutosta on kulunut biologian näkökulmasta vasta vähän aikaa, siitä on löydetty useita erittäin hyvin säilyneitä, muumioituneita yksilöitä. Niitä on nostettu paksun maaöljyn seasta mm. Los Angelesin La Brean tervahaudoista. Myös ikijäähän pakastuneita yksilöitä on säilynyt lähes vastakuolleen näköisinä. Onkin ehdotettu, että muumiosta eristetyn DNA:n avulla laji voitaisiin herättää uudelleen eloon, käyttämällä munasolunluovuttajana ja sijaisemona leijonaa. Nykytekniikan avulla tällaista ei kuitenkaan osata toteuttaa. On myös vaikea perustella jo kuolleen lajin herättämisen tarpeellisuutta, varsinkaan kun sen luonnollinen elinympäristö ja saalislajit ovat kadonneet. Kääpiökaniini
Koska kääpiökaniini on melko valikoiva elinympäristönsä suhteen ja ihanneympäristöä on vain harvassa, on lajin esiintyminen laikuttaista. Maatalouskäyttö ja maastopalot tuhoavat maruna-aroa ja paikoittain kääpiökaniinin populaatiot ovat uhanalaisia. Washingtonissa kääpiökaniini elää alueella, joka on erillään muista kääpiökaniineista ja tämä populaatio kuoli sukupuuttoon vuonna 2004. Vuodesta 2011 alkaen tälle Columbia-joen valuma-alueelle on uudelleenistutettu vankeudessa kasvatettuja kääpiökaniineja (jotka ovat osittain Washingtonin kannan jälkeläisiä). Vuoteen 2014 mennessä luontoon oli laskettu 1200 kääpiökaniinia, mutta vielä on epäselvää, muodostavatko ne uudelleen luonnovaraisen kannan alueelle. Almikit
Almikit ("Solenodontidae") on nisäkäsheimo "Soricomorpha"-lahkossa. Heimoon kuuluu yksi suku, jossa on kaksi elossa olevaa lajia. Niiden lisäksi tunnetaan muutamia sukupuuttoon kuolleita lajeja. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Usein esitetty ajatus lajien joukkotuholle jääkauden aikana ja lopulla on suuria kasvinsyöjiä ravinnokseen metsästävän ihmisen levittäytyminen. Australian, Pohjois-Amerikan ja Madagaskarin joukkotuhot näyttävät tapahtuneen arkeologisesti katsoen melko pian ihmisen saapumisen jälkeen. Ihminen voi aiheuttaa teoriassa joukkotuhon suoraan metsästäen. Jos 2% mammuteista kuoli metsästykseen joka vuosi, niin silloin mammutti olisi nopeasti kuollut sukupuuttoon. Jättiläispäästäiset
Jättiläispäästäisten uskotaan kuolleen sukupuuttoon ensimmäisten seudulle saapuneiden eurooppalaisten mukana tulleiden mustarottien seurauksena noin 1500 j.a.a. Eräs fyogeneettinen tutkimus vuodelta 2016, pohjautuen noin 750 vuotta vanhalta yksilöltä saatuun DNA:han, osoitti että jättipäästäisten lähimmät elävät sukulaiset ovat almikit, vaikkakin näiden kahden ryhmän kehityslinjat erkanivat toisistaan yli 40 miljoonaa vuotta sitten. Shinnok
Sodan lopuilla Raidenin täytyi valita, antaisiko Shinnokin hallita Earthrealmia vai syrjäyttäisi tämän, minkä johdosta jotkin lajit saattaisivat kuolla sukupuuttoon. Raiden päätti kuitenkin tuhota Shinnokin ja vei tämän amuletin. Shinnok lähetettiin rangaistukseksi Netherealmin synkimpään kolkkaan. Shinnokin häviön johdosta, ulottuvuuksien väliset säikeen heikentyivät ja saurit kuolivat melkein sukupuuttoon. Gomphotheriidae
Noin viisi miljoonaa vuotta sitten ne alkoivat vähitellen jäädä modernien norsujen syrjäyttämiksi. Kahdesta viimeisestä eteläamerikkalaista suvusta "Cuvieronius" kuoli sukupuuttoon vasta suunnilleen 9 000 vuotta sitten. "Stegomastodonin" 6 000 vuotta vanhoja jäänteitä on löydetty Magdalenan jokilaaksosta, Kolumbiasta. Gomphotheerit selvisivät myös Meksikossa ja Keski-Amerikassa aina pleistoseenin lopulle. Kuolonsyöjät
Kun Voldemort menetti voimansa ja ruumiinsa yrittäessään surmata Harry Potterin, suurin osa kuolonsyöjistä joutui Azkabanin velhovankilaan tai kielsi koskaan olleensa kuolonsyöjä, luullen herransa kuolleen. Kuolonsyöjien vihollisia ovat Taikaministeriö ja Albus Dumbledoren kuolemaansa asti johtama Feeniksin kilta. Norsueläimet
Norsueläimet (Proboscidea) on eläinlahko, jonka ainoa nykyään elossa oleva heimo on norsut (Elephantidae). Heimoon kuuluu kolme lajia: aasiannorsu eli intiannorsu ("Elephas maximus"), savanninorsu ("Loxodonta africana") ja metsänorsu ("Loxodonta cyclotis"). Norsujen heimoon luetaan myös sukupuuttoon kuollut mammuttien suku ("Mammuthus"). Norsueläinten lahkoon luokitellaan nykyisen "Elephantidae"-heimon lisäksi useita esihistoriallisia heimoja, joihin kuuluvia sukuja ovat muun muassa "Deinotherium", "Paleomastodon" ja mastodontit. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Mammuttien joukkotuhon tarkasta ajoituksesta kiistellään yhä. Jacquelyn Gillin mukaan Pohjois-Amerikan mammuttien tuho tapahtui jo ennen ensimmäistä kiistatta tunnistettua intiaanikulttuuria, Clovisin kulttuuria. Mutta toisaalta on myös väitetty, ettei Clovisin kulttuuri olisi ollut ensimmäinen ihmisten perinne Amerikassa. Kilpailevan tutkimuksen mukaan monet Pohjois-Amerikan suuret nisäkkäät olisivat kadonneet juuri Clovisin kulttuurin aikoihin.
Joukkotuhojen aalto alkoi ensin Australian mantereella, kun ensimmäiset aboriginaalien esi-isät saapuivat Australiaan noin 50 000 vuotta sitten, todennäköisesti Indonesian saariston kautta meriteitse. Endodontidae
Endodontidae on ainoastaan Tyynenmeren saarilla elävä pienikokoisten maakotiloiden monilajinen heimo. "Endodontidae"-kotilot ovat hermafrodiitteja, ja niillä on silmät tappimaisten varsien päässä. Lajeja oli aiemmin enemmän, mutta nyt monet ovat kuolleet sukupuuttoon tai käyneet hyvin harvinaisiksi ihmisen saarille tuomien muurahaisten takia. Nemesis (tähti)
Vuonna 1984 paleontologit David Raup ja Jack Sepkoski julkaisivat tutkimuksen, jonka mukaan viimeisten 250 miljoonan vuoden aikana tavallista enemmän lajien sukupuuttoja olisi sattunut säännöllisin väliajoin. He olivat tutkineet sekä selkärankaisten että selkärangattomien ja alkueläinten fossiileja ja saivat tunnistetuiksi 12 sukupuuttoaaltoa, joiden väliaika oli ollut keskimäärin 26 miljoonaa vuotta. Yksi näistä sukupuuttoaalloista sattui liitukauden ja tertiäärikauden vaihteeseen, toinen eoseenikauden lopulle. Vaikka Raup ja Sepkoski eivät voineet tarkemmin selittää syytä havaitsemaansa jaksollisuuteen, he esittivät, että ilmiö saattaisi johtua maapallon ulkopuolisista syistä. Useat tähtitieteilijät ottivat haasteen vastaan ja esittivät tarkempia hypoteeseja asian selittämiseksi. Metroid II: Return of Samus
On kulunut muutama vuosi maineikkaan palkkiometsästäjä Samus Aranin onnistuneesta tehtävästä pysäyttää pahojen avaruuspiraattien suunnitelma käyttää Metroideja pahoihin tarkoitusperiin. Galaktisen Federaation johto on käynyt kaikkia vaihtoehtoja läpi tullen lopulta päätökseen, että Metroidit ovat galaktisen sivilisaation kannalta liian vaarallinen olemassaoloon ja laji on täten tuomittu hävitettäväksi sukupuuttoon. Metroidien kotiplaneettana tunnetulle SR-388:lle lähetetään iskujoukot suorittamaan tehtävää, mutta kun yhteys heihin menetetään eikä toisenkaan joukon lähettäminen tuota tulosta, ottaa Federaation johto viimeisenä keinonaan yhteyttä Samus Araniin, jolla tiedettiin olevan jotain kokemusta Metroideista. Kolumbianmammutti
Sekä kolumbianmammutit että villamammutit hävisivät myöhäisen pleistoseenikauden ja varhaisen holoseenikauden aikana yhdessä enimmän pleistoseeniaikakauden megafaunan kanssa. Viimeisimmät kolumbianmammutin jäänteet on ajoitettu olevan peräisin noin 11 500 vuoden takaa. Tämä sukupuutto oli osa pleistoseenin lopun joukkotuhoa, joka alkoi 40 000 vuotta sitten ja saavutti huippunsa 14 000–11 500 vuotta sitten. Tutkijat eivät tiedä tapahtuivatko nämä sukupuutot nopeasti vai pidemmän ajan kuluessa. Tänä ajanjaksona Pohjois-Amerikasta hävisi 40 nisäkäslajia, joista melkein kaikki painoivat yli 40 kg; mammuttien sukupuuttoa ei voida selittää eristyksissä muista tekijöistä ja tapahtumista. Dromornithidae
Dromornithidae on sukupuuttoon kuollut lentokyvyttömien lintujen heimo. Ne elivät Australiassa neogeenikaudella, mutta ovat nykyään kuolleet sukupuuttoon. Niiden luultiin kauan kuuluvan strutsilintuihin, mutta nykyään ne on luokiteltu sorsalintuihin. Läheisimmät elävät sukulaiset ovat sorsat. Nimi Dromornithidae tulee kreikan kielen sanoista dromaios (tarkoittaa nopeaa juoksijaa) ja ornis (tarkoittaa lintua).
Dromornithidae-heimon linnut olivat suurikokoisia ja "Dromornis stirtoni" kasvoi jopa yli 3-metriseksi. Heimo tunnetaan suuresta nokasta, jota käytettiin ainakin siementen murskaamiseen. Laakiobasaltit
Muita merkittäviä joukkosukupuuttoihin yhdistettyjä laakiobasaltteja ovat mm. (1) Keski-Atlantin laakiobasaltit (Triaskauden lopun joukkosukupuutto n. 200 milj. vuotta sitten), joiden purkautumista seurasi Atlantin valtameren avautuminen ja joiden jäänteitä löytyy neljältä eri mantereelta (Pohjois- ja Etelä-Amerikka, Eurooppa ja Afrikka), (2) Karoo-Ferrarin laakiobasaltit eteläisessä Afrikassa ja Etelämantereella (jurakauden Toarcian-joukkosukupuutto n. 180 milj. vuotta sitten), (3) Deccan-laakiobasaltit Intiassa (liitukauden lopun joukkosukupuutto n. 66 milj. vuotta sitten; sukupuuton pääsyyllinen kuitenkin todennäköisesti Jukatanin niemimaan asteroiditörmäys) sekä (4) Pohjois-Atlantin laakiobasaltit Britteinsaarilla ja Grönlannissa (paleoseenin lopun joukkosukupuutto n. 55 milj. vuotta sitten). Chasmaporthetes
Chasmaporthetes on sukupuuttoon kuollut hyeenasuku. Stromatoliitti
Näiden fossiilien määrä kuitenkin vähenee hyvin voimakkaasti kambrikaudelle tultaessa. Kambrikauden alussa stromatoliittien määrä putosi 20%:iin huipustaan, kun stromatoliitteja syövät monisoluiset eläimet yleistyivät rajusti. Näin hitaasti kasvavia stromatoliittejä pääsi muodostumaan enää vain poikkeuksellisissa oloissa. Stromatoliitit yleistyivät sen jälkeenkin massasukupuuttojen aikaan muun muassa ordovikikauden ja permikauden lopussa. Joukkosukupuutto
Suuria joukkosukupuuttoja ovat muun muassa dinosaurusten tuhoutuminen liitukauden lopulla ja megafaunan tuho jääkauden päättyessä. Perusteellisin tunnettu joukkotuho oli permikauden lopun joukkotuho. Monet meren kalkkikuoristen eliöiden tuhoutumisista liittyvät meren happamuuden muutoksiin. Kolumbianmammutti
Muut paikat osoittavat epäsuorempia todisteita mammutien metsästyksestä, kuten pinotut luut, joissa on jälkiä lahtauksesta. Jotkin näistä paikoista eivät ole Clovisin kärkien kanssa läheisesti yhteydessä. Lehner Mammoth-Kill Site ja Dent Site, joista useita lahtauksen jälkiä kantavia nuoria ja aikuisia mammutteja on löydetty Clovis–kärkien yhteydestä, tulkittiin yhteen aikaan Clovis-kulttuurin metsästäjien tappamiksi, kokonaisiksi laumoiksi. Isotooppitutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet että, mammuttien kasautumat edustavat eri kuolleita yksilöitä eri vuodenaikoina, eivätkä siksi kerralla tapettuja laumoja. Artésien-normand
Artésien-normand on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se oli aiemmin FCI:n hyväksymä. Akondriitti
Akondriitti on kivimeteoriittityyppi, joista puuttuu kondriiteille tyypillinen jyvämäinen rakenne. Akondriitit ovat kotoisin asteroideista, Marsista ja Kuusta. Ne muistuttavat Maan magmakiviä, koska ne ovat sulaneet jossain vaiheessa. Rakenne poikkeaa Auringon rakenteesta sulamisen ja magman kristallisoitumisen takia. Pian putoamisensa jälkeen löydetyistä meteoriiteista 7 % on akondriitteja. Amazonin sademetsä
Brasilian Amazonaksessa asuvia suurimpia intiaaniheimoja ovat muun muassa yanomamit, kayapót, kuikurut, xingút, yaguat, xavantet, xerentet ja zuruahat. Yanomamit ovat tällä hetkellä suurin heimo. Arviot Brasilian alkuperäisväestön määrästä eurooppalaisten saapuessa alueelle vaihtelevat kahdesta miljoonasta seitsemään miljoonaan. Nykyisin kulttuurinsa säilyttäneitä intiaaneja on noin 300 000. Tällä hetkellä näyttää pahasti siltä, että myös Amazonian intiaanit kuolevat sukupuuttoon - sademetsänsä mukana. Brasilian rannikolta Amazoniaan tunkevat siirtolaiset kaskeavat niin paljon metsää, ettei intiaaneille jää viljelysmaata, intiaanien riistaeläimet kuolevat sukupuuttoon liiallisen metsästyksen seurauksena, aiemmin tuntemattomat sairaudet kuten vesirokko ja tuberkuloosi tekevät tuhojaan, avohakkuut tuhoavat itse metsät jne. Joukkosukupuutto
Joukkosukupuuttojen syinä pidetään muun muassa asteroiditörmäyksiä, jättimäisiä tulivuorenpurkauksia, suuria ilmastonmuutoksia, tauteja sekä suuria geologisia muutoksia, jotka yhdistävät mantereita ja sekoittavat eri mantereiden eläimistöjä keskenään. Meren eläimistöä saattaa kuolla merenpinnan korkeuden muutosten takia. Vesikalvolliset
Vesikalvolliset ("Amniota") eli amniootit ovat nelijalkaisten selkärankaisten eläimien ryhmä, johon kuuluvat nisäkkäät, matelijat ja linnut. Sammakkoeläimet eivät kuulu amniootteihin. Amniootit on ryhmitelty yhteen alkionkehityksessä ja rakenteessa ilmenevien samankaltaisuuksien takia. Niillä kaikilla alkiota ympäröi vesikalvo eli amnion. Alppimastiffi
Asiantuntijat uskoivat alppispanielin kuolleen mahdollisesti sukupuuttoon ensimmäisen kerran jo vuonna 1839, mutta tämä osoittautui pian virheelliseksi olettamukseksi. Kuitenkin hieman ennen vuotta 1847 rodusta ei ollut paikallisen kulkutautiepidemian jälkeen jäljellä kuin enää yksi yksilö. Tämän vuoksi munkeilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin risteyttää se muunrotuisten koirien kanssa. Nykyisin clumberinspanielin juurten uskotaan olevan ranskalaisissa koirissa, jotka polveutuivat alppispanielin ja basset houndin välisestä risteytyksestä. Mammutit
Tutkijat ovat pitkään kiistelleet siitä, mikä hävitti mammutit holoseenikauden alussa jääkauden päätyttyä. Mammuttien katoamisen aikaan maapallolla oli käynnissä kaksi mullistavaa muutosta: jääkauden loppumisesta johtunut ilmaston ja kasvillisuuden muutos sekä koko ajan tehokkaammin metsästävien ihmispopulaatioiden nopea leviäminen. Metsästysteoriaa tukee se, että Pohjois-Amerikan mammutit kuolivat 500 vuoden kuluessa siitä kun Clovis-kulttuuria edustavat metsästäjät olivat saapuneet Beringian yli ja levittäytyneet etelään. Eri puolilta maailmaa onkin löytynyt selvästi ihmisen tappamien mammuttien jäänteitä, mutta ei tiedetä, oliko metsästys missään niin mittavaa että se aiheutti sukupuutot. Jääkauden jälkeisestä lämpenemisestä johtuneet kasvillisuuden muutokset olivat niin perusteellisia, että mammuttiaro korvautui pohjoisessa soistuneella tundralla ja etelässä havumetsällä. Kumpikaan näistä ympäristöistä ei sovi mammuteille ja muille laiduntajille. Ilmaston lämpenemisteorian ongelma on kuitenkin siinä, että mammutit olivat selvinneet aikaisemmistakin jääkausien välisistä lauhoista jaksoista. Kolumbianmammutti sitä paitsi eli aina Meksikossa asti ja oli sopeutunut lämpimään. Onkin mahdollista, että juuri viimeisen jääkauden jälkeiset kasvillisuusolot olivat voimakkaasti jakautuneena erityisen epäedulliset mammutin selviytymiselle. Mahdollisesti mammuttien sukupuuton aiheutti usean tekijän yhteisvaikutus, jolloin ilmastonmuutoksen kutistamat populaatiot saivat metsästäjiltä kuoliniskun. Kolumbianmammutti
Sukupuuttoon kuolleiden norsujen taksonomiasta tuli 1900–luvun alussa yhä monimutkaisempaa. Taksonomista tilannetta yksinkertaistettiin monien eri tutkijoiden toimesta 1970–luvulta lähtien: kaikki mammuttilajit luokiteltiin kuuluvaksi sukuun "Mammuthus", ja monet esitetyt erot lajien välillä tulkittiin sen sijaan lajin sisäiseksi variaatioksi. Vuonna 2003 paleontologi Larry Agenbroad tiivisti yhteen nykyiset näkemykset kolumbianmammutin taksonomiasta ja tuli lopputulokseen, että useat lajit oli julistettu nuoremmiksi synonyymeiksi, ja "M. columbi" ja "M. exilis" olivat ainoita Amerikan mantereen endeemisiä mammuttilajeja (sillä muut lajit elivät sekä siellä että Euraasiassa). Ajatus siitä, että "M. imperator" ja "M. jeffersoni" olivat joko primitiivisempiä tai kehittyneempiä muotoja kolumbianmammutin evoluutiossa, tuli lähinnä hylätyksi, ja niitä pidettiin synonyymeinä. Mesonychia
Mesonykit kehittyivät pian liitukauden massasukupuuton jälkeen,noin 64 miljoonaa vuotta sitten ja olivatkin sen ajan ainoita suuria petoja. Myöhäisemmällä paleoseenillä oli kehittynyt uusia maapetoja. Niitä olivat jättimäiset linnut (kuten Gastornis) sekä kreodontit (esim. "Hyaenodon"). Myöhemmin ilmestyivät vielä varsinaiset petoeläimet ("Carnivora") (esim. "Amphicyon"). Mesonykit joutuivat kilpailemaan niiden kanssa. Ne alkoivat vähentyä eoseenikauden lopulla ja hävisivät oligoseenin alussa noin 30 miljoonaa vuotta sitten. Dinosaurukset
Lentokyvyttömät dinosaurukset kuolivat sukupuuttoon lyhyessä ajassa liitukauden lopulla noin 65,5 miljoonaa vuotta sitten. Samalla katosivat myös esimerkiksi lentoliskot ja joutsenliskot sekä yli puolet maapallon eläimistä. Teropodeista jurakaudella kehittyneistä linnuista osa selvisi joukkotuhosta, ja ne ovat ainoita nykyään eläviä dinosaurusten kladiin kuuluvia eliöitä. Arkosaurit
Liitukauden lopun joukkosukupuutosta selvisivät muun muassa lintujen ja krokotiilieläinten arkosauriesivanhemmat. Niiden jälkeläiset ovatkin ainoat nykyisin elävät arkosaurien edustajat. Ammoniitit
Ammoniittilajit tunnistetaan muodon ja kasvusaumojen kuvioiden mukaan. Eri lajeja tunnetaan useita tuhansia. Nykyisistä eläimistä ammoniitit ulkoisesti muistuttivat eniten helmiveneitä ("Nautilus"), mutta lienevät kuitenkin läheisempää sukua mustekaloille. Melomys rubicola
Yhtään lajin edustajaa ei oltu tavattu vuoden 2009 jälkeen, ja sille oli tehty jo elvytyssuunnitelma. Tutkijat palasivat Bramble Caylle vuonna 2014, mutteivät löytäneet yhtään yksilöä. Vuonna 2016 laji julistettiin kuolleeksi sukupuuttoon. Syyksi arvellaan merenpinnan kohoamista ja myrskytulvia, jotka ovat saattaneet peittää koko saaren vuonna 2014. Tutkimusryhmän mukaan "Melomys rubicola" on ensimmäinen ihmisen aiheuttaman ilmastonmuutoksen takia sukupuuttoon kuollut nisäkäslaji. Liitukauden joukkosukupuutto
Pohjois-Amerikan kasvilajeista hävisi kuitenkin noin 57 prosenttia. Mutta jo ennen liitukauden loppua uskotaan tapahtuneen merkittäviä muutoksia Pohjois-Amerikan kasvilajistossa. Uudessa-Seelannissa ja Etelämantereella kasvilajisto säilyi kutakuinkin ennallaan, mutta niiden kokonaismäärä väheni merkittävästi. Saniaiset yleistyivät merkittävästi seuraavan paleoseenikauden alussa. Muun muassa Saint Helensin tulivuoren purkauksessa saniaiset valtasivat ensimmäisenä kuolleiden kasvien seudulla alaa hyötyen itiöiden avulla lisääntymisestä. Hajottajat kuten sienet näyttävät olleen yleisiä jonkin aikaa. Useimmat sammakkoeläimet selvisivät hengissä. Genyornis
"Genyorniksen" elinympäristöä olivat mahdollisesti avoimet metsät ja savannitasangot, joilla se saattoi elää rinnakkain emun kanssa. Sen uskotaan munineen hiekkadyyneihin. Fossiilien järjestäytymisen perusteella "Genyornis" eli mahdollisesti parvina emun tapaan. Kuten kaikki Dromornithidae-heimon jäsenet, "Genyornis" oli lentotaidoton. Se oli heimon viimeinen laji, ja eli rinnakkain ensimmäisten aboriginaalien kanssa kuivilla ruohotasangoilla vielä noin 30 000 vuotta sitten. Laji kuitenkin katosi melko pian sen jälkeen, kun nykyihminen oli levinnyt mantereelle. Megalonyx
Megalonyx (kreikkaa "iso kynsi") on verraten hyvin tunnettu hävinnyt maalaiskiaisten suku. Se kuului heimoon Megalonychidae ja asusteli Pohjois-Amerikassa plioseeni- ja pleistoseenikaudella. Se kuoli sukupuuttoon 11,000 vuotta sitten. Norsueläimet
Mammutit ("Mammuthus") olivat pohjoisilla alueilla jääkausien aikana elänyt norsujen heimon suku, johon kuului useita lajeja. Mammutit kehittyivät noin neljä miljoonaa vuotta sitten ja katosivat muutamia tuhansia vuosia sitten.
Tunnetuin laji, villamammutti ("Mammuthus primigenius"), kuoli sukupuuttoon noin 8000 eaa. Kooltaan mammutit olivat lajista riippuen nykyisten norsujen kokoisia tai suurempia. Suurin laji, aromammutti ("Mammuthus trogontherii"), kasvoi viisi metriä korkeaksi. Mammuttien syöksyhampaat kasvoivat jopa nelimetrisiksi. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Mammutteja oli paljon Euroopassa vielä 13 000–12 000 radiohiilivuotta sitten. Ranskassa ja Britanniassa mammutit elivät hieman pidempään kuin Ukrainassa. Britanniassa mammuttien nopea häviäminen tapahtui juuri jaksolla 13 000–12 000 radiohiilivuotta sitten. Puolasta mammutti hävisi 12 600 radiohiilivuotta eli 15000 kalenterivuotta sitten. Andruien Listerin mukaan mamutti olisi hävinnyt metsittymisen, ei lämpötilan nousn takia Länsi-Euroopasta, vasta Allerödkaudella. Omahat
Skidi-pawneet kukistivat omahat vuonna 1800, mutta eivät tehneet sitä taistelussa. New Mexicosta palanneet pawneet toivat ryöstösaaliinsa mukana isorokon, joka levisi omahain keskuuteen. Vaikka tiedot omahain populaation suurista menetyksestä (alta 500 henkiinjäänyttä) ovat saattaneet olla liioiteltuja he kadottivat suurimman osan voimastaan. Samaan aikaan kuollut Blackbird jätti taakseen sekasortoisen joukon vailla kykenevää johtajaa. Hänen hautajaisissaan silminnäkijänä ollut henkilö kertoi, että omahat pelkäsivät kuolleena Blackbirdiä vielä enemmän kuin elävänä, eikä kukaan uskaltanut koskea päällikön ruumiiseen. Araukariat
Araukariat ("Araucaria") on araukariakasvien heimoon kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu 19 lajia ainavihantia puita, joita esiintyy luonnonvaraisena hajanaisella alueella eteläisellä pallonpuoliskolla Etelä-Amerikassa, Australaasiassa sekä joillakin Tyynenmenren saarilla. Araukarioita on monesti kutsuttu ”eläviksi fossiileiksi”, sillä sukuun tunnistettavasti kuuluvia puita oli olemassa jo jurakaudella. Joukkosukupuutto
Muutamat paleontologit ovat väittäneet joukkosukupuuttojen toistuneen säännöllisesti 26 miljoonan vuoden välein. Syyksi on esitetty Aurinkoa kiertävää hypoteettista Nemesis-tähteä, joka säännöllisin väliajoin joutuisi Oortin pilveen ja häiritsisi komeettojen kiertoliikettä niin, että niitä tällöin joutuisi tavallista enemmän aurinkokunnan sisäosiin, jolloin jotkin niistä saattavat törmätä Maahankin. Simpsonit (7. tuotantokausi)
Bart ja Milhouse miettivät mitä tapahtuisi, jos springfieldläisille tapahtuisi jotain mielenkiintoista. Tämä johtaa lyhyiden kuvausten ketjuun Springfieldin asukkaiden mahdollisista elämistä, sisältäen Apun, herra Burnsin, tri. Nickin, Moen, rehtori Skinnerin, päällikkö Wiggumin, Kimalaismiehen, pastori Lovejoyn, Cletuksen ja Sarjishemmon.Bart häpeää isoisäänsä vanhustenpäivänä koulussa. Pian Abraham saa tietää, että Helvetinkala-komppaniaan kuulunut Asa Phelps on kuollut. Ainoat elossa olevat Helvetinkalat ovat Ukki ja herra Burns. Sääntöjen mukaan viimeinen Helvetinkala saa komppanian sotasaaliin. Tämän takia Burns yrittää tappaa ukin. Abe muuttaa Simpsoneille asumaan ja hän kertoo Bartille sota-ajoistaan Helvetinkala-komppaniassa. He taistelivat Toisen maailmansodan aikaan. Ukki oli kenraali ja Burns vain sotamies, eli Abe oli Burnsin esimies. Komppania sai saksalaisilta arvokkaan sotasaaliin, johon kuului maalauksia. He pistivät käyttöön tonttiinin, eli viimeinen eloonjäänyt saa saaliin. Bart onnistuu nappaamaan avaimen Burnsilta ja he lähtevät aarrejahtiin. Aarre onkin järven pohjassa, mutta se löytyy. Burns ottaa aarteen aseella uhaten. Hän potkaisee Bartin arkkuun, joka tippuu veneestä järveen. Bart pelastuu ja he saavat Burnsin kiinni. Abe erottaa Burnsin Helvetinkaloista, koska tämä yritti tappaa esimiehensä. USA:n ulkoministeriö antaa aarteen kuitenkin saksalaisille. Enantiornithes
Enantiornithes-alaluokan jäseniä on löydetty Pohjois-Amerikasta, Etelä-Amerikasta,Euroopasta, Aasiasta ja Australiasta. Useimmat löydetyt fossiilit on ajoitettu liitukauteen,ja on luultavaa, että alaluokka kuoli samaan aikaan kuin lentokyvyttömät dinosaurussukulaiset. Akonitiini
Akonitiini eli akoniitti-alkaloidi, on kasviperäinen myrkky, jota on muun muassa ukonhatun ("Aconitum napellus") juurimukuloissa ja muissa osissa. Sitä on monissa kulttuureissa käytetty nuolimyrkkynä ja myrkkysyöteissä. Plinius kertoo, että merkittävät rikolliset tapettiin akonitiinilla, vähäisempiin käytettiin myrkkykatkoa ("Conium maculatum"). Takaisinristeytys
Takaisinristeytys ja erityisesti sukupuuttoon kuolleiden eläinten uudelleenluominen takaisinristeyttämällä on kiistelty aihe. Yhtenevä ulkonäkö ei takaa samanlaista käyttäytymistä tai muita ominaisuuksia. Joidenkin takaisinristeytettävien eläinten alkuperäistä ekologista lokeroa, kestävyyttä ja tautienvastustuskykyä ei tunneta. Esimerkiksi alkuhärkä kuoli sukupuuttoon jo 1600-luvulla, eikä siitä ole säilynyt tällaisia tietoja. Liitukauden joukkosukupuutto
Eläinten tuhoon uskotaan liittyneen uuden kasviravinnon ja yhteyttävän planktonin tilapäinen häviäminen, joka tuhosi ravintoketjussa ylempänä olevat kasvinsyöjät ja lihansyöjät. Jätteiden- ja haaskansyöjät ja ei-yhteyttävät planktonit selvisivät paremmin. Joidenkin mukaan kasvinsyöjät kuolivat kasvien vähenemisen myötä, jonka jälkeen kasvinsyöjiä syövät petodinosaurukset kuolivat. Ammoniitteja ja muita meren nilviäisiä syövät merieläimet kuten mosasaurit katosivat. Matalan veden lajeja kuoli enemmän kuin merenpohjan lajeja. Liitukauden joukkosukupuutto
Joukkosukupuutosta selvisivät pienet maaeläimet kuten nisäkkäät. Höyhenten peittämät linnut selvisivät. Matelijoista selvisivät kilpikonnat, krokotiilit, liskot ja käärmeet. Kalat ja sammakot selvisivät myös. Luukalat selvisivät erittäin hyvin, vaikka niissäkin tuho kosketti suuria lajeja. Hyönteiset selvisivät. Luukalat selvisivät parhaiten. Nämä olivat makean veden eliöitä, samoin kuin sammakot, krokotiilit ja vesikilpikonnatkin. Nämä eliöt kärsivät nykyään eniten happosateista, joten happosateet eivät liene olleen merkittävä eliöitä hävittänyt tekijä. Monet kaikkiruokaiset hyönteissyöjät ja raadonsyöjät selvisivät. Hyönteiset, etanat ja muut eläimet jotka söivät kuollutta eläin- ja kasviainesta, joutuivat hyönteisten ja nisäkkäiden ravinnoksi. Krokotiilit selvisivät luultavasti sen takia, että ne pystyivät syömään jätettä. Savanninorsu
Savanninorsu on yksi kolmesta afrikannorsulajista. Muita lajeja ovat metsänorsu ("Loxodonta cyclotis") ja sukupuuttoon kuollut "Loxodonta adaurora". Metsänorsua ja savanninorsua pidettiin aikaisemmin yhtenä lajina, jota kutsuttiin nimellä afrikannorsu. DNA-testit kuitenkin osoittivat niiden olevan eri lajit. Pääjalkaiset
Ensimmäiset fossiilit ovat Kiinasta noin 530 miljoonan vuoden takaa. Ne luetaan nykyisten helmiveneiden alaluokkaan "Nautiloidea". Tämän luokan valta-aika oli ilmeisesti jo paleotsooisella kaudella, mutta sen evoluutio on jatkunut läpi mesotsooisen ja kenotsooisenkin ajan. Nykyään on kuitenkin jäljellä vain 6 lajia.
Monimuotoisimpia muinaismerten pääjalkaisia olivat kovakuoriset, yleensä spiraalin muotoiset ammoniitit. Niiden lajien vaihtuvuus oli nopeaa ja ne ovat siksi tärkeitä johtofossiileita kerrostumien ikämäärityksissä. Ammoniitit ilmestyivät noin 400 miljoonaa vuotta sitten varhaisella devonikaudella ja hävisivät liitukauden lopussa samaan aikaan dinosaurusten kanssa. Eläinkunta
Osa maan lähellä eläneistä kaloista sopeutui vähitellen maaelämään. Näistä kehittyivät sammakot ja matelijat. Matelijoiden joukossa oli niin kasvin- kuin lihansyöjiäkin. Maalla esiintyi myös hyönteisiä, suurin osa näistä oli nykyisten kovakuoriaisten sukulaisia. Matelijat syrjäyttivät permikauden lopulla sammakkoeläimet nopean lisääntymisen ja kehittymisen ansiosta. Meressä elämä oli edelleen monipuolisempaa: merisiilejä, kotiloita, lonkerojalkaisia. Permikausi päättyi laajaan massasukupuuttoon, jonka myötä ilmeisesti lähes 95 prosenttia kaikista eliölajeista kuoli, mukana muun muassa trilobiitit. Ilmeisesti ilmaston muuttumisesta johtunut permikauden sukupuutto on elämän historian suurin sukupuutto, joskin nykyinen ihmisen toiminnasta johtuva sukupuutto saattaa ohittaa sen laajuudessaan. Ambronit
Ambronit () olivat Pohjois-Euroopassa asunut heimo, joka osallistui kimbrien ja teutonien etelään suuntautuneelle sotaretkelle. He olivat luultavasti germaaneja tai kelttien ja germaanien muodostama sekakansa. Suurin osa ambroneista tuhoutui, kun Marius löi teutonit vuonna 102 eaa. Aquae Sextiaen taistelussa. Sammakkoeläimet
Sammakkoeläinten perinteinen luokittelu, joka pohjautui nikaman solmujen morfologiaan, on nyt ilmeisesti vanhentunut eikä ryhmä täytä monofyleettisen ryhmän kriteerejä. Amphibia käsittää vain kaikki tetrapodit jotka eivät ole amniootteja. Nykyään tetrapodit jaetaan Batrachomorphaan ja Reptiliomorphaan. Ryhmä Amphibia kuuluisi osittain Batrachomorphaan, "aidot" sammakkoeläimet, ja osittain Reptilomorphaan, mihin amnioottien esi-isä kuuluu. Terapsidit
Dikynodonttien uskottiin kuolleen sukupuuttoon myöhäistriaskaudella noin 215 miljoonaa vuotta sitten, mutta Australiasta löytynyt huonosti säilynyt noin 110 miljoonaa vuotta vanha varhaisliitukaudelta peräisin oleva fossiili saattaa olla dikynodontti. Dikynodontit saattoivatkin selvitä paljon pitempään kuin aikaisemmin on arveltu. Terapsidit
Kaikki muut terapsidit kuin nisäkkäät ovat nykyisin kuolleet sukupuuttoon. Viimeiset varmasti nisäkkäisiin kuulumattomat terapsidit, heimoon Tritylodontidae kuuluneet kynodontit, hävisivät varhaisliitukaudella. Tosin liitukauden jälkeen paleoseeniepookin aikana (noin 62–57 milj. v. sitten) eläneen "Chronoperates"-suvun on arveltu olevan liitukauden jälkeen elänyt nisäkkäisiin kuulumaton terapsidi, mutta koska fossiili on huonosti säilynyt, sitä ei ole voitu varmasti luokitella tarkemmin kuin sanamuodolla ”Cynodontia incertae sedis”. Tämä tarkoittaa sitä, ettei sen sukulaisuus muihin kynodontteihin ole selvillä, eli ei voida varmasti sanoa oliko "Chronoperates" nisäkässuku vai ei. Avemetatarsalia
Avemetatarsalian alaryhmiä ovat Dinosauromorpha, lentoliskot, "Scleromochlus"-suku ja Aphanosauria. Dinosauromorpha käsittää dinosaurukset ja niiden lähimmät sukulaiset. Linnut kuuluvat dinosaurusten Theropoda-alalahkoon ja ovat ainoita nykyään eläviä Avemetatarsalian edustajia; muut kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutossa 65 miljoonaa vuotta sitten. Leukakoukulliset
Suurin osa leukakoukullisiin kuuluvista merissä elävistä lajeista on aikojen kuluessa kuollut sukupuuttoon. Muinaiset trilobiitit olivat leukakoukullisten lähisukua, ja ne muodostavat yhdessä taksonin "Arachnomorpha". Sukupuuttoon kuolleita leukakoukullisten lajeja on tunnistettu fossiililöydöistä noin 2 000, ja niistä vanhimmat ovat myöhäiseltä kambrikaudelta. Varhaisimmat meriskorpionien ja molukkirapujen fossiilit ovat ordovikikaudelta. Ammoniitit
Ammoniitti kasvatti kuoren ympärilleen. Eläimen kasvaessa ja kuorikammion käydessä ahtaaksi se kasvatti seuraavan suuremman kammion ja kammioiden väliin jäi väliseinä (), joten ammoniittien kuori lopulta muodostui sarjasta suurenevia kammioita joiden läpi kulki putki () sen avulla eläin lisäsi ja vähensi veden määrää tyhjissä kammioissa ja täten sääti uimasyvyyttään vedessä. Viimeisimmässä kammiossa ja suurimmassa oli itse eläin. Illyrialaiset
Illyrialaisten kohtalo ei ole täysin selvää. Jotkut uskovat, että illyrialaiset kuolivat sukupuuttoon, kun taas jotkut ylläpitävät teoriaa, että albania on illyyrin sukukieli, ja näin albaanit olisivat sukua muinaiselle kansalle.
Nimeä "illyrialaiset" käytti Habsburgien monarkia määritellessään eteläslaaveja (serbejä, kroaatteja, sloveeneja jne), koska ajateltiin, että he olivat slaavilaistuneiden illyrialaisten jälkeläisiä. Kun Napoleon valtasi osan eteläslaavien maista 1800-luvun alussa, nämä alueet nimettiin Illyrian provinsseiksi. Arkeonit
Arkeonit (ent. arkit) (Archaea) ovat yksisoluisia tumattomia mikro-organismeja, jotka muistuttavat ulkoisesti bakteereita. Ne muodostavat yhden eliökunnan kolmesta domeenista eli pääryhmästä ja ovat yhdessä bakteerien kanssa tumattomia eliöitä eli prokaryootteja. Aluksi arkeoneja havaittiin vain äärimmäisissä olosuhteissa, kuten kuumissa lähteissä ja suolajärvissä, mutta sittemmin niitä on löydetty esimerkiksi myös eri maalajeista, marskimailta, valtameristä ja jopa ihmisen suolistosta. Vaikka arkeonit muodostavat arviolta noin 20 prosenttia maapallon biomassasta, ainoat tällä hetkellä tunnetut niitä ravinnokseen käyttävät eläimet ovat syvällä meren pohjassa eläviä Dorvilleidae-heimon matoja. Suomumuurahaiset
Suomessa on "Formicininae"-alaheimossa kolme tribusta, joissa on neljä sukua: "Camponotini", jossa on suku "Hevosmuurahaiset" ("Campontotus"); "Formicini", jossa on suku "Formica"; "Lasiini", jossa ovat suvut "Mauriaiset" ja "Nylanderia". Eläviä tribuksia on maailmanlaajuisesti 11, joissa 51 sukua, 3130 lajia ja 792 alalajia. Sukupuuttoon kuolleita sukuja on 31, joissa 197 lajia ja 3 alalajia. Ammoniitit
Fossiileista on löytynyt pieniä meritähtiä, niveljalkaisia niin kuin rapuja joita ne ilmeisesti söivät. Sukupuutto
Ihminen on myös tappanut lajeja sukupuuttoon. Monet suuret eläimet (eli megafauna) ovat kuolleet sukupuuttoon melko pian sen jälkeen, kun nykyihminen on levinnyt niiden elinalueelle. Arvellaan, että ihmiset metsästivät nämä lajit loppuun tai ainakin olivat muiden syiden lisäksi merkittävä syy lajien katoamiseen. Ihmiset tuhoavat luonnonvaraisten eläin- ja kasvilajien elinalueita. Suuria metsiä on kaadettu esimerkiksi viljelysten ja asutuksen tieltä. Tällä hetkellä käynnissä oleva sukupuuttoaalto, joka johtuu ihmisen toiminnasta, on nopein sukupuuttoaalto koko elämän historiassa. Yhdysvaltalaisen Duken yliopiston tutkimuksen mukaan ihmiskunta on toimillaan nopeuttanut sukupuuttoa tuhatkertaiseksi. Stand Still Stay Silent
Stand Still Stay Silent –verkkosarjakuvan maailmassa suurin osa ihmiskunnasta ja suuri osa nisäkkäistä on kuollut globaaliin pandemiaan. Pian tämän jälkeen maailmaan on ilmestynyt erilaisia hirviöitä, jotka muistuttavat pohjoismaisten myyttien olentoja kuten peikkoja ja jättiläisiä. Vain Islanti ja pienet eristyneet yhteisöt muissa Pohjoismaissa ovat selvinneet pandemiasta ja käyvät jatkuvaa taistelua hirviöitä vastaan. Ihmiset ovat palanneet Pohjolan vanhoihin uskontoihin, ja havainneet muinaiset riimut ja loitsut kiväärien veroisiksi aseiksi taistelussa hirviöitä vastaan. Enantiornithes
Enantiornithes on sukupuuttoon kuollut alaluokka esihistoriallisia lintuja. Ne olivat runsain ja monipuolisin 
lintujen alaluokka Mesotsooisella maailmankaudella. Lähes kaikilta löytyneiltä lajeilta on säilyneet hampaat ja kynnet, kuten muiltakin varhaisilta linnuilta. On luultavaa, että yhtään Enantiornithes-alaluokan jälkeläistä ei ole jäänyt henkiin.
On mahdollista, että Enantiornithes-alaluokka on ollut esiaste nykyisille linnuille. Joukkosukupuutto
Todennäköisesti 99 % maailmassa eläneistä lajeista on kuollut sukupuuttoon historian vuosimiljoonien aikana. Mennoniitat
Mennoniitat on protestanttinen uskontokunta. Mennoniitat ovat anabaptisteja kuten hutteriitit ja amishit. He ovat sitoutuneet väkivallattomuuteen ja pasifismiin. Afrikannorsut
Sukupuuttoon kuollutta "Loxodonta adaurora" -lajia pidetään nykyisten afrikannorsulajien esi-isänä. Metsänorsua ja savanninorsua pidettiin ennen saman lajin alalajeina; geenitutkimukset ovat osoittaneet ne eri lajeiksi. Näkyviä eroja on koossa, korvien ja syöksyhampaiden muodossa ja varpaankynsissä. Lajien välisiä risteymiä tavataan usein, mikä sekoittaa selvien tuntomerkkien löytämistä."Loxodonta adaurora" -lajin lisäksi toinenkin laji, "Loxodonta exoptata", tunnetaan plioseenikauden fossiileista. Niiden jälkeen "Loxodonta atlantica" eli koko Afrikassa aluksi rinnan nykyisen "Loxodonta africana"n kanssa mutta väistyi myöhemmällä pleistoseenikaudella. "Loxodonta atlantica" oli suurempi kuin savanninorsu, ja sitä tavattiin varsinkin Afrikan pohjoisosissa. On spekuloitu, että Hannibal olisi käyttänyt nimenomaan tätä lajia, sillä tuon ajan puunilaisissa kolikoissa kuvattujen norsujen tuntomerkit sopivat siihen parhaiten. Ympäristötieteiden historia
Renessanssin ajattelijoille fossiilien luonne oli epäselvä, eivätkä he tehneet jyrkkää jakoa fossiilien ja mineraalien välille. Konrad Gesner julkaisi vuonna 1565 teoksen "Fossiileista", joka ei tosin vastannut täydellisyydessään Gesnerin eläinaiheisia teoksia. Teoksessa oli kuitenkin erinomainen kuvitus, ja Gesner näki joidenkin merieläinten, kuten simpukoiden fossiilien ja elävien yksilöiden selkeän samankaltaisuuden. Monissa muiden lajien kohdalla hän joutui luokittelemaan fossiilit lähimmän tunnistamansa olennon mukaan: esimerkiksi ammoniitit muistuttivat hänen mielestään pässin sarvea. Kaiken kaikkiaan fossiilien ja elävien olentojen yhtäläisyydet vahvistivat havaintoja luonnon salaperäisistä vastaavuuksista ja symboleista. Maankuoressa ei kuitenkaan tarvinnut odottaa tapahtuneen suuria mullistuksia, sillä maankuoren sisältämät rakenteet selitettiin käynnissä olevien prosessien tuotteina. Esimerkiksi monet kaivostoiminnan harjoittajat uskoivat mineraalien uusiutuvan jatkuvasti. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Pleistoseenikauden lopun joukkotuho oli maapallolla noin 40 000–9 000 vuotta sitten tapahtunut sukupuuttoaalto, jossa kuolivat sukupuuttoon, muiden muassa mammutit, jättiläislaiskiaiset, glyptodontit ja sapelihammaskissat. Joukkotuhon myötä siirryttiin pleistoseenista holoseeniin. Joukkotuho tapahtui viime jääkauden päättymisen yhteydessä, mutta aikaisempien kvartäärikauden jääkausien päättyessä ei ollut tapahtunut vastaavaa joukkotuhoa ja siirtymistä geologisesta kaudesta toiseen (kvartäärikauden muodostavat pleistoseeni ja holoseeni yhdessä). Syytä joukkotuhoon ei kokonaan tiedetä, mutta syinä ovat voineet olla jääkauden ja sen lopun ilmaston ja kasvillisuuden muutokset, ihmisen harjoittama metsästys, sairaudet tai näiden syiden yhdistelmä. On luultavaa, että kasvinsyöjät hävisivät ensin. Tämän jälkeen hävisivät tiettyihin kasvinsyöjiin erikoistuneet petoeläimet. Amerikankastanja
1900-luvun alussa New Yorkiin levisi tuontipuun mukana aasialainen "Cryphonectria parasitica" -sienitauti, joka tappoi 40 vuodessa amerikankastanjan lähes sukupuuttoon. Suurin osa luonnonvaraisista puista on kuollut, ja sieni tappaa kuolleiden puiden tyvestä nousevat uudet vesat ennen kuin ne ehtivät tuottaa itäviä siemeniä. Vain muutamat yksittäiset istutukset Yhdysvaltojen länsiosissa ovat säästyneet tartunnalta. Amerikkalaiset tutkijat eivät ole yrityksistä huolimatta onnistuneet vielä kehittämään amerikankastanjalajiketta, joka olisi vastustuskykyinen sienitaudille. Liitukausi
Merielämä kukoisti, kauden keskivaiheilla ilmestyivät mosasaurit (valtavat meressä elävät liskot), ne nousivat nopeasti merten valtiaiksi. Mosasaurit kehittyivät maalla elävistä liskoista, jotka olivat todennäköisesti läheistä sukua varaaneille. Kalaliskot (ichthyosaurit) katosivat kauden keskivaiheilla noin 90 miljoonaa vuotta sitten. Myös osa joutsenliskoista (plesiosauria) katosi kauden keskivaiheilla, ne joutuivat todennäköisesti antamaan tilaa mosasaureille. Jotkut mosasaureista kuten Tylosaurus proriger ja Mosasaurus hoffmannii, saattoivat kasvaa jopa 15 metriä pitkiksi. Menestyksestä huolimatta ne eivät kyenneet selviytymään kauden joukkotuhosta, joka tuhosi kaikki merimatelijat – merikilpikonnia lukuun ottamatta. Myös ammoniitit katosivat sukupuuttoaallossa. Ne kehittyivät jo devonikaudella (noin 400 miljoonaa vuotta sitten). Ne olivat spiraalinmuotoisia nilviäisiä. Ne olivat sukua helmiveneille (Nautiloidea) ja olivat ulkonäöltään varsin samanlaisia. Ammoniittien fossiilit ovat hyvin yleisiä. Villamammutti
Mammuttitiheys luultavasti vaihteli ajan mukana, kun ilmasto ja kasvillisuus muuttuivat. Monesti ajatellaan tiheiatä metsistä pensaikoista ja soista koostuvan kasvuympäristön olleen mamtitiile jostain syystä elinkelvoton. Esimerkiksi "valkea taiga" lehtikuusi-koivumetsä oli mammutille soveltumaton. Jotkut kiistävät tämänkin ja väittävät mammuttien alkaneen hävitä vasta jääkauden loppupuolella. Joidenkin lähteiden mukaan mammutti olisi hävinnyt tai harvinaistunut huomattavasti jääkauden kylmimpänä aikana esimerkiksi Euroopassa. Toisten tutkimusten mukaan Pohjois-Siperian mammuttitiheys vaihteli ajan mittaan noin satakertaisesti. Norsut
Norsut eli elefantit ("Elephantidae") ovat suurimpia maalla eläviä nisäkkäitä. Norsut on norsueläinten ("Proboscidea") lahkon viimeinen elossa oleva heimo, ja siihen kuuluu nykyisin kolme lajia: aasiannorsu eli intiannorsu ("Elephas maximus"), savanninorsu eli pensasnorsu ("Loxodonta africana") ja metsänorsu ("Loxodonta cyclotis"). Norsujen heimoon luetaan myös sukupuuttoon kuollut mammuttien suku ("Mammuthus"). Liitukauden joukkosukupuutto
Painovoimamittaukset ja muut havainnot paljastivat Jukatanilta vuonna 1991 kerrostumien sisään hautautuneen rengasmaisista muodostumista koostuvan Chicxulub-kraatterin, joka syntyi liitukauden lopun aikoihin. Liitukauden ja seuraavan paleoseenikauden rajalla on kerrostuma, jossa on merkkejä asteroiditörmäyksestä, lasimaisia pallosia, tektiittejä ja murskaantunutta kvartsia ja merkkejä kondriittimeteoriittiaineksen normaalia suurimmista määristä näihin aikoihin. Vuonna 2010 41 tutkijan paneeli hyväksyi suuren asteroidin törmäyksen liitukauden lopun joukkotuhon syyksi hyläten Science-lehden artikkelissa tulivuorenpurkauksen riittämättömänä. Selvisi myös, että maakerrostumien sotkeutuminen törmäyksessä selittää sen, että joissain paikoissa Chicxulub-törmäys näyttää tapahtuneen 0,3 miljoonaa vuotta ennen varsinaista joukkotuhoa. Luettelo Pokémon-lajeista (121–151)
Omastar on "fossiilipokémon", joka muistuttaa ammoniittia. Se voi vetäytyä kuoreensa suojatakseensa pehmeää, sinistä vartaloaan iskuilta. Sen kuoressa on teräviä piikkejä, jotka myös suojelevat sitä. Yksi syy, miksi Omastar melkein kuoli sukupuuttoon, oli että se ei jaksanut liikuttaa painavaa kuortansa napatakseen ruokaa. Omastar pystyy murskaamaan kuoria ja paksuja nahkoja syödäkseen kotiloita ja äyriäisiä, kuten Shelldereitä. Ammoliitti
Ammoliitti on harvinainen ja arvokas opaalin kaltainen eloperäinen jalokivi, jota tavataan enimmäkseen Kalliovuorilla Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Ammoliitti on peräisin ammoniittien ulkokuoresta, joka koostuu pääasiassa aragoniitista. Ammoliittia esiintyy etenkin pohjois­amerikkalaisissa ammoniiteissa "Placenticeras meeki" ja "Placenticeras intercalare". Lisäksi kanadalaisessa "Caloceras johnstoni" ja iso­britannialaisessa "Psiloceras planorbis"-lajien ammoniiteissa. Jalokivi on kirjava. Arctocyonidae
Arctocyonidae on sukupuuttoon kuollut primitiivisten istukkanisäkkäiden heimo. Se sisälsi yli 20 sukua, jotka elivät liitukaudelta eoseenille, mutta olivat runsaimmillaan paleoseenilla. Ne saattoivat olla lähellä myöhempien kaviokyntisten esi-isää. Arctocyonidit olivat enimmäkseen lyhytjalkaisia, varsin kömpelöitä eläimiä. Jotkut olivat kaikkiruokaisia ja saavuttivat nykyisen karhun koon, toiset olivat pienempiä ja söivät kasveja. Tekodontit
Tekodontit tai laatikkohammasliskot (Thecodontia) on vanhentunut varhaisten arkosaurien lahko, joka eli myöhäispermikaudelta myöhäistriaskaudelle. Kaikki tekodontit muistuttivat joltain osin nykyisiä krokotiileja, mutta niillä oli lyhempi kallo ja ne olivat kevytrakenteisempia. Thecodontia sisältää krokotiilieläinten, dinosaurusten (mukaan lukien lintujen) ja lentoliskojen yhteisen kantamuodon sekä useita sukupuuttoon kuolleita ryhmiä. Nykyään Thecodontia on todettu parafyleettiseksi ryhmäksi, eikä sitä enää käytetä nykyisessä fylogeneettisessä systematiikassa, joka nimeää vain monofyleettisiä kladeja. Mauritius
Mauritiuksendodo eli drontti oli yksi Mauritiuksen endeemisistä eliölajeista, joita ei esiinny missään muualla. Eurooppalaisten saavuttua saarelle tämä laji alkoi harvinaistua ja lopulta se hävisi sukupuuttoon. Viimeiset drontit kuolivat 1600-luvun lopulla. Drontti on vielä nykyäänkin ylpeyden aihe Mauritiukselle. Se näkyy monesta asiasta, esimerkiksi Mauritiuksen vaakunassa on drontti. Katastrofismi
Siitä lähtien käyty kiistaa siitä, johtuiko dino­saurusten sukupuutto ja muut joukko­suku­puutot
asteroidien törmäyksestä, samaan aikaan esiintyneestä laajasta tuli­vuori­toiminnasta, jostakin muusta ilmiöstä vai näiden yhteisvaikutuksesta. Useimmat ehdotetut syyt ovat luonteeltaan äkillisiä mullistuksia. Joukkosukupuutto
Joukkosukupuutto, joukkotuho tai sukupuuttoaalto ("mass extinction") tarkoittaa hyvin monien eliölajien tai -ryhmien samanaikaista sukupuuttoa. Maan geologisen historian aikana on useissa vaiheissa 50–90 % kerrostumista tunnetuista eliölajeista hävinnyt geologisessa mittakaavassa katsottuna lyhyessä ajassa. Liitukauden joukkosukupuutto
Joukkosukupuutto johtui lähes täysin varmasti harvinaisen suuren asteroidin törmäyksestä Jukatanin niemimaalle. Tämä on päätelty siitä, että liitukauden päättävä KT-raja sisältää huomattavasti normaalia enemmän Maassa harvinaista iridiumia. Törmäyksessä syntyneitä lasipallosia on myös säilynyt. Vuonna 1991 selvisi, että poikkeuksellisen voimakas asteroiditörmäys synnytti liitukauden lopun aikoihin Mesoamerikkaan Jukatanin niemimaalle nykyään jo maanalaisen Chicxulubin kraatterin. Valtava törmäysräjähdys levitti kuumaa kaasua ympärilleen myrskytuulen voimalla. Puita kaatava paineaalto, hyökyaallot ja kuuman kiven sade olivat tappavia törmäyskohdan lähellä. Voimakas maanjäristys mylläsi maata ja aiheutti suuria maanvyöryjä. Kuumat kiviheitteet ja kuuma törmäyskaasu nostivat suuria tulipaloja. Törmäyksen nostama pöly ja kemikaalit pimensivät auringon. Merissä kuoli yhteyttävä plankton vähäksi aikaa, mikä tappoi monet planktonia syövät nilviäiset ja nilviäisiä syövät meriliskot. Monet syvänmeren eliöt, sammakkoeläimet ja kaikkiruokaiset sekä hajottajat selvisivät hengissä. Maakasvit kuolivat laajoilla alueilla, mikä tappoi muista törmäystuhoista hengissä selvinneitä kasvinsyöjäeläimiä. Tämän takia kasvinsyöjiä syövät petodinosaurukset kuolivat. Yksi menestyneistä selviytyjistä oli nisäkkäät. Teratornithidae
Teratornithidae on sukupuuttoon kuollut petolintujen heimo. Ne elivät Amerikoissa mioseenilta plioseenille. Teratornithidaeen kuului joitakin suurimmista koskaan eläneistä lentokykyisistä linnuista. Heimoon luokitellaan neljä sukua ja viisi lajia. Hesperornis
Tutkijat ovat sijoittaneet "Hesperorniksen" omaan Hesperornithiformes-lintujen ryhmään. Myöhemmin liitukautisista kerrostumista on löytynyt myös muihin ryhmiin kuuluvia hampaallisia lintuja Pohjois-Amerikasta, Kiinasta ja Pohjois-Koreasta. Hampaat ovat lintujen kehityslinjassa hyvin alkeellinen piirre; kaikki hampaalliset linnut kuolivat sukupuuttoon samaan aikaan dinosaurusten kanssa 65 miljoonaa vuotta sitten. Amerikan historia
Noin 9000–4000 eaa. lähes kaikki suuret riistaeläimet katosivat koko Amerikan mantereelta. Samaan aikakauteen ajoittuvat runsaat työkalu- ja keihäänkärkilöydöt ovat saaneet aikaan otaksumia, joiden mukaan suurriistan joukkotuho olisi liittynyt clovis-kulttuurin harjoittamaan ylimetsästykseen. Paleointiaanit käyttivät apunaan tulta, jonka avulla suuret eläimet ajettiin jyrkänteen reunan yli. Arkeologit ovat löytäneet 12 mammuttien joukkoteurastuspaikkaa. Myös metsästäjien jäljiltä levinneen tulen on uskottu surmanneen suuret määrät eläimiä. Eläimet hävisivät mantereelta kuitenkin eri aikakausina: mammutti eli tasangoilla vielä noin vuonna 4000 eaa., kun taas amerikkalainen hevonen kuoli sukupuuttoon jo paljon aiemmin. Clovis-kulttuuri
Noin 11 000 – 10 000 vuotta sitten tapahtuneet jääkauden päättymiseen liittyvät ilmastonmuutokset aiheuttivat todennäköisesti sen, että suurin osa Jääkauden aikaisista suurista eläinlajeista kuoli Amerikassa sukupuuttoon Clovis-kauden aikana. Lämmintä Alleröd-kautta seurannut kylmä ja kuiva Dryas-kausi koetteli koko mannerta. Muun muassa mammutti ja mastodontti hävisivät. Myös lentokyvyttömät petolinnut kuten strutsit katosivat. Samoin kävi hirviösusien, jättiläiskokoisten majavien, laiskiaisten, glyptodonttien ja sapelihammaskissojen. Arovisentti
Ainakin amerikanleijonat metsästivät arovisenttiä, mahdollisesti myös sudet ja ihmiset. Ilmastonmuutoksen takia arovisenttien elinalueet luultavasti muuttuivat metsäisemmiksi, jolloin ne saattoivat siirtyä korkeammille alueille ja siellä metsästävät ihmiset sitten saattoivat nopeuttaa niiden kuolemista sukupuuttoon. Viimeinen tunnettu arovisentti eli Pohjois-Dakotassa noin 8000 vuotta sitten, mutta luoteisessa Pohjois-Amerikassa laji näyttää kuolleen sukupuuttoon jo muutamia tuhansia vuosia aikaisemmin. Lajin korvasi Pohjois-Amerikassa biisoni ja Euroopassa visentti. Arovisentin uskotaan kuitenkin olleen nykyisen biisonin ja sen eurooppalaisen sukulaisen visentin edeltäjä. Visentin uskotaan nykyisen geenitutkimuksen perusteella olevan tulos arovisenttien ja alkuhärkien risteytymisestä. Aepyornithomimus
Aepyornithomimus on sukupuuttoon kuollut strutsisaureihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisellä liitukaudella. Sen fossiileja on löydetty Mongoliasta, Djadokhtan muodostumasta. Suvun ainoa laji on Aepyornithomimus tugrikinensis. Norsut
Vielä viime jääkauden aikaan eli useita muita norsueläinten heimoja ja lajeja. Sukupuuttoon kuolleita lajeja ovat muun muassa mammutit, mastodontti, platybelodon ja amebelodon. Kolumbianmammutti
Kolumbianmammutti ("Mammuthus columbi") on sukupuuttoon kuollut mammuttilaji. Se eli Pohjois-Amerikassa noin 9 000–100 000 vuotta sitten. Kolumbianmammutti kehittyi aromammutista, joka saapui Aasiasta Pohjois-Amerikkaan noin 1,5 miljoonaa vuotta sitten. Aasiannorsua pidetään kolumbianmammutin lähimpänä elävänä sukulaisena. Kolumbianmammutit olivat viimeisiä amerikkalaisen megafaunan edustajia. Acheroraptor
Acheroraptor on sukupuuttoon kuollut teropodisuku, joka eli noin 66 miljoonaa vuotta sitten liitukauden lopulla. "Acheroraptorin" fossiileita on löydetty Hell Creekin muodostelmasta Montanasta, Yhdysvalloista. Artoisinbassetti
Artoisinbassetti on sukupuuttoon kuollut ranskalainen koirarotu. Se oli aiemmin FCI:n hyväksymä. Villamammutti
Mammutit esiintyvät monien Siperian kansojen kansanperinteissä. Vaikka mammutit ovat kuolleet sukupuuttoon jo kauan sitten, Siperian asukkaat löysivät toisinaan niiden luita ja jopa hyvin säilyneitä ruhoja. Siksi he uskoivat, että mammutit elävät yhä. Eläviä mammutteja ei kuitenkaan näkynyt, joten niiden uskottiin siirtyneen jokiin ja pyörteisiin ja saavan aikaan rantojen vyörymisen. Erään hantien heimon sankarilaulu kertoo, miten Ob-joen mammutit hävitettiin. "Multavatsaisten vesimammuttien" poikaset, kuten kertomus olentoja kutsui, hyökkäsivät syvyyksistä, tuhosivat monta venettä ja söivät niiden miehistöt. Sankari iski tyhjien veneiden pohjiin kiinni rautaisia ongenkoukkuja, ja työnsi veneet vesille. Mammutin poikaset hyökkäsivät veneiden kimppuun ja kuolivat koukkuihin. Tätä jatkettiin, kunnes hyökkäykset loppuivat. Tällöin arveltiin mammuttien loppuneen. 1800-luvulla Renwallin sanakirjassa ja M. A. Castrénin Kalevalan ruotsinkielisessä käännöksessä suomen sana "tarvas" käännettiin "elefantiksi". Nykytutkimus ei kuitenkaan tue tätä käännöstä. Amebelodontidae
Amebelodontidae on sukupuuttoon kuollut suurten norsueläinten heimo. Ne sijoitettiin aiemmin heimoon Gomphotheriidae, mutta nykyaikaiset auktorit pitävät niitä omana heimonaan. K/T-raja
Tuho kosketti eniten suuria matelijoita maalla, meressä ja ilmassa. Monet pussinisäkkäät hävisivät. Meristä kaikki ammoniitit hävisivät, ja suuri määrä sammaleläimiä. Vähiten tuhosta kärsivät pienet nisäkkäät ja sammakkoeläimet. Devonikausi
Devonikaudella tapahtui monia kerrostumien häiriintymisiä, joihin liittyi monesti merenpinnan muutoksia, joskus hapettomia kausia ja mustan, eloperäisen aineen kasautumista meren pohjaan. Useimmat tapahtuivat laajalla alueella. Jotkin näistä liittyvät lajien joukkotuhoihin. Eräs tapahtui aivan Frasne-vaiheen alussa. Kauden loppuun ajoittui kaksiosainen Kellerwasser-tapahtuma, jossa hävisi muun muassa monia trilobiittiryhmiä ja brakiopodeja. Tämän uskotaan liittyvän merenpinnan alenemiseen, meren hapenpuutteeseen tai asteroidi-iskun aiheuttamaan auringonvalon häviämiseen. Sen vuoksi yhteyttävät eliöt kuolivat ja samalla myös niitä syövät eläimet. Devonikauden lopulla Hangenbergin tapahtumassa monet ammoniitit tuhoutuivat ja merissä kärsittiin hapenpuutteesta.