Onko Jämijärvi rehevä järvi?
Jämijärvi (järvi)
Jämijärvi on erittäin rehevä järvi, jonka humuspitoisuus on korkea. Vesi on sameaa ja sen väri on ruskea. Länsialtaan vedessä on ravinteita enemmän kuin itäaltaan vedessä, koska länsialtaaseen laskee kaksi jokea ja suuri oja. Syvänteissä on happitilanne sitä huonompi, mitä syvemmällä ollaan. Tämä johtuu veden lämpötilakerrostuneisuudesta, jota esiintyy kesäisin ja talvella. Veden laatuluokitus on siten välttävä.
Vanajaveden–Pyhäjärven alue
Näsijärvestä Tammerkosken kautta laskevat vedet ovat hieman puhtaamat kuin Pyhäjärven vesi, koska sitä rasittavat Tampereen Viinikanlahden (200 000 asukasta) ja Raholan (60 000 asukasta) jätevedenpuhdistamojen päästöt. Pyhäjärven vedet eivät ole varsinaisesti reheviä, mutta niiden ravinnepitoisuuksissa on normaalia korkeampia arvoja. Vanajaveden suunnasta tulevat vedet saavat matkallaan pohjoiseen lisäkuormitusta sekä Lempäälästä ja Vesilahdelta että Pyhäjärveä ympäröivien maatilojen hajakuormituksesta. Täällä Pyhäjärvi on selvästi rehevöitynyt. Vanajaveden pohjoisosiin laskee Urjalan, Toijalan ja Valkeakosken jätevesipuhdistamojen vedet ja Valkeakosken teollisuuden puhdistetut jätevedet. Etelästä siihen saadaan kauempaa Hämeenlinnasta yhdyskunta- ja teollisuuspäästöjä. Vanajavesi on maatalousvaltaista seutua ja suuri osa sen hajakuormituksesta on maatilojen aiheuttamaa. Miemalanselältä Vanajavedelle olevalla alueella esiintyy kesäisin leväkukintoja. Kun pohjoisesta ja etelästä tulevat vedet sekoittuvat Nokianvirran kohdalla, virtaa Kokemäenjoen alajuoksulle lievästi rehevöityneen järven vettä. Näiden lisäksi Nokianvirtaan päästetään vielä Kullaanvuoren (26 900 asukasta) jätevesipuhdistamon jätevedet. Männiku järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat niin korkeat, että järvi on rehevöitynyt. Nurmijärvi (Rautjärvi)
Järven pinta-ala on 990 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 5,6 kilometriä pitkä ja 4,8 kilometriä leveä. Järvellä ei ole suurta järvenselkää, sillä Suurisaari sijaitsee keskellä järveä. Sen kaakkoispuolelle jää Kummiinselkä, lounaispuolelle Nikonselkä ja pohjoinen osa järveä muodostaa saarea kiertävän saarettoman järvenosan. Pohjoisosaan kuuluu 1,6 kilometriä itään työntyvä Lahdenkylänlahti ja Haapasaaren takana siihen kuuluvat Heinlahti ja Rautlahti. Nikonselän jakaa kahdensi osaksi yli puoli kilometriä pitkä Huiperonniemi. Ahijärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että eutrofiseksi järveksi (, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta ravinnepitoisuudet korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Jämijärven valuma-alue
Jämijärveen laskevat lyhyet ojat katsotaan kuuluvan Jämijärven alueeseen. Jämijärven eteläpuolella kulkee varsin lähellä Hämeenkangas, joka selvästi patoaa Jämijärven vedet harjun pohjoispuolelle. Hämeenkangas vaikuttaa myös Jyllinjoen kulkuun. Ainoa järvi, joka laskee Jämijärveen etelän puolelta, on suurehko Mertiöjärvi. Etelästä on laskenut siihen toinenkin järvi, mutta tämä Pihnarinlammi on kuivatettu kosteikoksi. Pohjoispuolelta Jämijärven länsialtaan Tervalahteen laskee pieni Tervalampi, jota on myös laskettu hieman. Länsialtaaseen laskee myös Jämijärven keskustassa sijaitseva Loukkulampi, jonka vierestä juoksee Saari- ja Mustakeitaan sekä Alisen- ja Ylisen Teerilampien yhteinen laskuoja. Järven itäaltaaseen laskee lyhyen ojan kautta Ainajärvi. Orava järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Ngamijärvi
Ngamijärven ympäristön luonto riippuu paljon tulvista ja niiden tiheydestä. Vuoden 2004 tulvan aikana se oli lähinnä suuri suolapannu, mutta vuonna 2006 se oli saanut jälleen pysyvän kosteikon piirteitä. Sinne olivat levinneet muun muassa juolahirssi, "Pycreus nitidus", vitalaji "Potamogeton thunbergi", muutamia lummelajeja ja erityisesti avoimessa vedessä kasvava rusolehtilaji "Ludwigia stolonifera", jota valkoposkitiirat käyttivät pesimiseen. Seuraavan vuoden tulvan aikana järveen levisi muun muassa osmankäämilajeja ja monet aiemmat lajit jatkoivat leviämistään. Petäjäjärvi (Ylöjärvi, Aurekoski)
Petäjäjärven vedenlaatua tutkitaan kesäisin säännöllisesti UPM-Kymmene Wood Oy:n Aureskosken jalostetehtaan velvoitetarkkailun puitteissa. Lisäksi vedenlaatua on tutkittu erillisellä näytteenotolla talvina 2010 ja 2012. Järven vesi on melko selkeää, ruskean väristä, hieman happanta ja siinä on runsaasti humusta. Järven vesi sisältää vähän ravinteita. Typen pitoisuudet ovat suomalaista luonnontasoa, vaikka fosforin pitoisuudet ovat lievästi luonnontasoa korkeammat. Järvi ei kuitenkaan ole rehevöitymässä, vaikka klorofyllipitoisuudet vaihtelevat lievästi rehevien ja rehevien järvien tasolla. Vuonna 2003 järvessä esiintyi näkyvästi limalevää. Järven happipitoisuus vaihtelee vuodenaikojen ja veden lämpötilakerrostumisen vuoksi. Happea kuluttavat runsas humus ja fosforiravinteet. Kesäisin happipitoisuudet ovat hyvät, mutta talvella harppauskerroksen alapuolella alusvedessä hapen määrät pienenevät selvästi. Tällöin voi syvänteissä esiintyä happikatoa. Tavella 2010 ja 2012 syvänteiden happipitoisuutta ei mitattu. Keihäsjärvi (Ylöjärvi, Kuru)
Järven vedenlaatu riippuu suuresti valumasta, sillä järvi on luonteeltaan läpivirtausjärvi. Veden laskennallinen viipymä järvessä on keskimäärin 84 vuorokautta. Järven valuma-alueella esiintyy runsaasti soita ja metsiä, mutta peltomaata on vain vähän. Vedenväri on hyvin tumma johtuen humuksen suuresta määrästä ja siksi veden happamuustaso on alhaalla. Happamuus on kuitenkin siedettävällä tasolla, sillä esimerkiksi särki lisääntyy, vaikka ravut eivät sitä enää tee. Veden fosforipitoisuus on lievästi koholla ja tämä on kasvattamut levän määrää vedessä. Järvi voidaan varauksella luokitella lievästi rehevöityneen ja rehevöityneen järven tasolle. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi, mutta vedenlaatu on jo lähellä välttävää tasoa. Joskus järvessä esiintyy happitalouden häiriöitä etenkin syvänteissä. Vanajavesi
Järveä ovat rehevöittäneet niin kuntien jätevesilaitokset kuin esimerkiksi Valkeakosken paperiteollisuuden kuitupitoinen jätevesi. Jätevesien puhdistusprosessien parantumisesta huolimatta järvi on edelleen rehevöitynyt. Tämä näkyy sellaisten lajien kuin karvalehtien, kilpukoiden, kiehkuraärviöiden ja limaskojen runsautena. Veden tilan paranemista todistaa kuitenkin järvisätkimen yleistyminen. Jämijärvi
Vuoden 1540 maakirjoissa mainitaan Jämijärvellä olleen 15 taloa: Pitkäniemi vanhimpana, toiseksi vanhimpana Soini. Seurakunnallisesti Jämijärvi kuului alkujaan Hämeenkyröön, mutta joutui Ikaalisten yhteyteen sen erottua Hämeenkyröstä vuonna 1641. Saarnahuonekunnaksi Jämijärvi tuli 1852 ja omaksi epäviralliseksi kunnakseen vuonna 1899, mutta ero Ikaalisista toteutui vuonna 1908. Jämijärven itsenäisyyden takana oli Pitkäniemen kylästä Niemen talosta Taavetti Niemi ja muutamia muita sen aikaisia talollisia. Arkkitehti G. Th. Chiewitzin suunnittelema puukirkko valmistui vuonna 1860. Jämijärvelle asutettiin viime sotien jälkeen Pyhäjärven (Vpl) siirtoväkeä. He tulivat rautateitse Jämijärvelle 1946. Siirtoväelle tehtiin 27 taloa Jämijärvelle, enimmäkseen Tykköön seudulle. Lehmijärvi (Ylöjärvi, Länsi-Teisko)
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä. Leego järv
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Järven vesi on ruskean värinen ja se luokitellaankin suojärvenä dystrofiseksi järveksi. Kahala järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea, veden humuspitoisuus on suuri eli järvi on dystrofinen ja se on rehevöitynyt. Lapinjoen vesistö
Lapinjoen vesistön järvet ovat tyypillisesti ruskeavetisiä ja humuspitoisia. Osa järvistä ovat vedenpinnan laskemisesta johtuen rehevöityneet, sillä vesistön peltojen osuus on 23%. Myös haja-asutuksen kuormitus on ollut aiheuttamassa rehevöitymistä. Osassa järvistä veden käyttölaatu on hyvä, mutta Lapinjoessa se on vain tyydyttävä. Keeri järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Jõksi järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt. Pehkijärvi
Pehkijärveä on tutkittu vuodesta 1973 asti, mutta viime aikoina sitä on tutkittu tiiviimin. Järvi on humustyyppinen järvi, jonka kalaston laatuluokka on tyydyttävä ja se viittaa lievään rehevöitymiseen. Vesi on väriltään ruskeaa ja väri saattaa tarttua pyydyksiin. Loppukesän leväkukinnat ovat yleisiä. Tämän vuoksi järvi on virkistys- ja yleisen käyttökelpoisuusluokitukseltaan välttävän ja tyydyttävän välillä. Järven vesi ei kerrostu, sillä sen keskisyvyys on alle kaksi metriä, ja tuulet sekoittavat vedet hyvin. Oksjoki tuo Oksjärven Isosuon turvetuotantoalueen vesiä järveen. Majajärvi (Ylöjärvi, Niemenperä)
Järvi on 750 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 12,2 hehtaaria. Järveä ympäröi karu metsämaasto ja siihen laskee kuusi metsä- ja suo-ojaa muun muassa Karhunevalta ja Pehkusolta. Karhunevan suolampi yhdistettiin samalla Majajärveen. Järven laskuoja lähtee järven pohjoiskulmasta ja se laskee puoli kilometriä alempana Pirttijärveen ja sen jälkeen Karhejärven Korpilahteen. Veden laskennallinen viipymä on 169 vuorokautta. Järvi
Läpivirtaamajärvi on joen uoman laajentuma. Sen hydrologiseen vesitaseeseen vaikuttaa tulevien ja lähtevien jokien virtaamat sekä järveen satavan ja siitä haihtuvan veden määrä. Tällainen järvi varastoi runsaiden sateiden vettä ja tasoittaa jokien virtaamia luovuttaessaan vettään vähitellen purkauskohtansa eli luusuan kautta. Esimerkiksi Päijänne tasaa Kymijoen virtaamaa. Laskujoeton päätejärvi syntyy, kun joki laskee umpinaiseen laaksoon. Sen vesitase on hyvin vaihteleva ja veden korkeusvaihtelut suuria. Päätejärvi saattaa ajoittain kuivua melkein kokonaan. Näin käy monessa suolapitoisessa järvessä kuivana aikana ja joissakin kylmän ilmaston järvissä veden jäätyessä. Uhtjärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Rehtijärvi (järvi)
Järven pinta-ala on 39 hehtaaria, sen pituus on 2,1 kilometriä ja leveys 350 metriä. Järven suunta on kaakkois-luoteinen. Järveen laskee vähäisessä määrin Laikkalammista suotuvaa vettä, mutta muuten siihen laskevat lounaan suunnasta pelto-ojat. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkuunsa 100 metriä pitkä laskuoja Syrjäniitunojaan eli Rehtiojaan, joka laskee 2,6 kilometrin päähän Jänhijokeen Minkiön aseman kohdalla. Pühajärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Niemijärvi (Orivesi)
Järven pinta-ala on 21 hehtaaria ja se on 1,2 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Se sijaitsee Juupajoen itäpuolella ja Längelmäen pohjoispuolella olevalla mäkisellä ylänköalueella mäkien välisessä painaumassa. Mäet muodostavat järvelle paljon niemiä ja lahtia, mutta järvenselän rikkoo lopuksi kaksi suurehkoa saarta. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Suurin saari on 200 metriä pitkä ja 70 metriä leveä. Saaressa on vuokramökki. Pisin lahti työntyy pohjoiseen ja se on 600 metriä pitkä, vaikka sen suurin leveys on vain 100 metriä. Sen rantaviivan pituus on 5,1 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvelle tulee metsäteitä usealla haaralla ja tie alkaa Maunuksesta. Järvi on autio, mutta sen rannoilla on kuusi vuokrattavaa mökkiä. Jämsänvesi
Jämsänvesi (myös "Petäjävesi", SYKE:n järvinumero 14.531.1.001) on Petäjäveden kirkonkylässä sijaitseva keskikokoinen järvi. Se kuuluu Kymijoen päävesistöön ja sen Jämsän reittiin. Jämsänvesi saa vetensä Pengerjoesta ja Karikkoselän kautta Ala-Kintausjärvestä. Väinjärv (Jussi)
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt. Jämijärvi
Jämijärven maanpinta sijaitsee Suomen mittakaavassa keskimäärin varsin korkealla merenpinnasta. Maisemakuvaa hallitsee Hämeenkangas, jota pitkin kulkee ikivanha, maisemiltaan erämaisena säilynyt Kyrönkankaantie. Kunnan alueella sijaitseva Soininharju on 185,4 metriä merenpinnan yläpuolella. Harjulla on myös muutama syvä suppa eli ”vati” ja pohjoisrinteellä suuri "Kylmänmyllynlähde". Kunnan alueella sijaitsevan Jämijärven pinta on puolestaan 100,6 metriä merenpinnan yläpuolella. Sokkeloisen järven pinta-ala on vajaat 8,8 neliökilometriä, mutta siinä on rantaviivaa peräti 91 kilometriä. Kauniista maisemistaan tunnettuun Jämijärveen laskevat Nauris- sekä Palojoki ja järveltä pois virtaa Kyrösjärveen laskeva Jyllinjoki. Pupsi järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus. Tämä kaikki näkyy matalassa järvessä runsaana kasvillisuutena. Eväjärvi (järvi)
Eväjärvi tai myös Kolhinselkä on Keski-Suomessa Jämsän Hallissa sijaitseva järvi. Tamula järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on samalla rehevöitynyt. Talasjärvi (Ylöjärvi)
Järven tutkimustulokset ovat vanhoja ja ne antavat nykytilasta vain viitteellisiä arvioita. Vedessä on runsaasti humusta ja sen happamuustaso on alhainen. Talasjärvi on tyypillinen suojärvi, jota kuormittavat ympäristön ojitetut suot ja metsänhoito. Järven pohjoispuolella sijaitseva Vapo Oy:n Talasnevan turvetuotantoalue laskee kuivatusvedet sen pohjoispään ohi Talasojaan, eivätkä ne siten kuormita Talasjärveä. Veden fosforipitoisuudet ovat luonnontasoon nähden kaksinkertaiset, mikä on aiheuttanut järvessä rehevöitymistä. Kesällä saattaa esiintyä limalevää. Talvien vedenlaadun mittauksissa järven happitalous on kohtalaisessa tilassa. Talvella järven pohjassa ei ole havaittu happikatoa, joskin pintavesien happipitoisuus laskee ajoittain. Kesällä vesi saattaa lämpötilakerrostua, vaikka järvi onkin matala. Vaikka vesi onkin hapanta, on järvi ollut hyvä pilkkijärvi. Järvi on virkistysarvoltaan kohtalainen. Jämijärvi (järvi)
Jämijärvellä on suoritettu kahdesti järvenlaskuja. Vanhimman säilyneen hakemuksen saada laskea järvi on jättänyt kihlakunnantuomari G. A. Wegelius järvenlaskuyhtiön puolesta vuonna 1877. Samaan aikaan on ollut vireillä toinenkin järvenlaskuhanke vuodelta 1878, jonka on jättänyt Anders Rajakorpi yhtiökumppaneidensa puolesta. Vain toisesta on säilynyt päätös vuodelta 1881, jolloin Jämijärven vedenpintaa laskettiin arviolta noin 50 senttimetriä. Toinen järvenlasku on suoritettu vuonna 1929, jonka käynnisti maanviljelijä Aleksi Sipilä vuonna 1926. Silloin vedenpinta aleni 80 senttimetriä. Hirvijärvi (järvi Juupajoella)
Järven vedenlaatua on tutkittu ainakin vuosina 1977, 1987, 1988, 2000 ja 2005. Niiden tulosten mukaan järven ekologinen luokitus on hyvä. Järven veden humuspitoisuus on hieman kohonnut ja samoin ovat veden ravinnepitoisuudet, koska järvi luokitellaan karun ja lievästi rehevöityneen järven tasojen välille. Suuntaus on kuitenkin kohti rehevöitymistä ainakin fosforipitoisuuksien osalta. Tämä aiheuttaa osaltaan lämpötilakerrostuneisuuden vallitsessa alusvedessä happipitoisuuden vähenemistä, kun eliöt hengittävät ja ravinteet kuluttavat happea kemiallisesti. Veden happamuustaso on kohonnut 1970–1980-lukujen tasosta pH 6,2 nykyiseen tasoon pH 6,5. Järven virkistyskelpoisuusluokitus on hyvä. Muhjärvi
Muhjärvi on Kymijoen laajentuma, jonka suora vesiyhteys Kymijokeen on hyvin kapea johtuen järven ja joen välisestä pitkästä kannaksesta. Rannat ovat laakeat ja avovesialue laaja. Järven keskisyvyys on 1,5 metriä ja suurin syvyys 5 metriä. Muhjärven vesi on savista ja sameaa (näkyvyys aina alle 1 m) ja se lämpiää keväällä nopeasti. Viereisen Kymijoen vesi on puolestaan suhteellisen kirkasta (näkyvyys 2–3 m) ja aina viileää. Muhjärvi on fosforiarvoiltaan erittäin rehevä. Ravinteita järveen kertyy pääasiassa valuma-alueen pelloilta. Ratva järv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että miksotrofiseksi järveksi (, KM). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on joko keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on tällöin rehevöitynyt. Järven vedessä on myös korkea humuspitoisuus. Karhejärvi (Ylöjärvi)
Karhejärven vedenlaatua on seurattu vuosina 1963, 1965, 1969, 1972, 1989, 1993, 1998, 2004 ja 2007 Nikinsaaren syvänteessä ja vuonna 2015 Pahaniemenselällä. Vesi on ruskeaa ja humuspitoista. Sen happamuustaso on kesäisin normaali, mutta se laskee talvella melko alhaiseksi. Järven puskurikyky happamoituvuutta vastaan vaihtelee välttävästä tyydyttävään. Järvi on veden fosforipitoisuudeltaan lievästi rehevöitynyt ja typpipitoisuudet ovat ylittäneet luonnollisen tason lievästi. Toisinaan järvessä tavataan levää ja vuonna 2004 sitä oli runsaasti. Ravinteiden pitoisuudet ovat viime vuosina kohonneet eli järvi on siksi rehevöitymässä. Veden happitilanne on talvellakin hyvä. Päällysvedessä happipitoisuudet ovat olleet hyviä, mutta pohjavesissä on happikatoa. Kesällä tilanne pahenee, sillä veden lämpökerrostuminen jättää pohjalle kylmää vettä, joka kuluu lopulta lähes hapettomaksi. Karhejärvi sopii virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Jämijärvi
Palokoski, Suurimaa, Tykköö, Korvenkylä, Vihu, Ruupanperä, Kontti, Pitkäniemi, Kierikankylä, Kauppila, Polja, Kuusijoenkylä ja Jämi. Haapajärvi (Valtimo)
Järvi on rehevöitynyt ja sen veden laatu on selvityksien mukaan vain välttävä. Ennen laskettiin kirkonkylän jätevedet lammikkopuhdistamon kautta Kylänlahteen. 1990-luvulla valmistui kirkonkylän jätevesien siirtoviemäri Nurmekseen, jolloin järven kuormitus väheni. Jänijärvi
Jänijärvi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella olevaan Jänhijoen valuma-alueeseen. Simijärvi
Suomalaisten järvien keskisyvyystilastossa Simijärvi on sijalla kolme. Yli 40 miljoonan kuutiometrin vesitilavuus on moninkertainen useimpien samanlaajuisten suomalaisjärvien volyymiin nähden. Simijärven syvin kohta on noin 43 metriä. Järven rannat ovat lähes rakentamattomia ja niitä ympäröivät karut ja kallioiset kangasmetsät. Pienet kannakset erottavat Simijärven sen itäpuolisesta Pikku-Simistä ja eteläpuolisesta Lutsjöstä. Simijärven vedenlaatu on luokiteltu erinomaiseksi. Vesi on lievästi happamoitunutta ja vähäravinteista. Jänijärvi
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1975−2009 kahdesta mittauspaikasta. Näiden havaintojen mukaan vesi on humuspitoista ja tummaa. Järvi luokitellaan reheväksi ja talvisin veden happipitoisuudet alenevat ja fosforipitoisuudet kasvavat. Ojajärvi (Ylöjärvi)
Ojajärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1978, 1989 ja 1995. Sen vesi on hapanta ja sen humuspitoisuus on suuri. Valuma-alueella sijaitsee ojitettuja soita, joten järveen kertyy sateilla helposti hapanta ojavettä. Siksi järven puskurointikyky happamuutta vastaan on heikko ja sateet määrittävät järvessä kulloisenkin happamuudentason. Valuma-alueella ei ole peltomaata eikä juurikaan haja-asutusta. Tämä vaikuttaa veden ravinnepitoisuuksiin suotuisasti. Fosforipitoisuudet ovat lievästi rehevöityneille järville ominaisia ja typpipitoisuudet ovat lähellä luonnontasoa. Happipitoisuudet ovat kesät ja talvet hyviä. Ojajärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Suur Pehmejärv
Järven pinta-ala on 49 ha (hehtaaria) ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Sen läpi virtaa Ahelo jõgi (Ahli oja), joka lähtee kolmen kilometrin päästä Ähijärvestä ja yhtyy kymmenen kilometrin päässä Mustjõgeen. Järveä ympäröivällä metsäalueelle on kaivettu suuri määrä ojia, jotka on koottu ja ohjattu Suur Pehmejärven lounaisrantaan. Myös viereinen Väikene Pehmeejärvi laskee samaan rantaan. Järven valuma-alueen laajuus on 31,0 km (neliökilometriä). 
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys 2,5 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,00083 km (kuutiokilometriä) eli 0,83 miljoonaa m . Järven rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä ja rannat ovat suota, jota katakisee muutama metsäinen rantaosuus. Järvi on autio ja lähin asutus sijaitsee 500 metrin etäisyydellä. Ylinen Luomajärvi
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2011. Veden väri on voimakkaasti ruskea ja siinä on runsaasti humusta. Suo-ojien takia vesi on hapahkoa ja talvella 2011 sen happamuudentaso eli pH laski alle arvon 6,0. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Vedessä on ravinteita hieman luontaista tasoa enemmän. Järveä voidaan pitää lievästi rehevöityneenä, koska fosforin pitoisuus oli vuonna 2011 lähellä rehevän pitoisuuden raja-avoa 30 µg/l. Kesällä ravinnepitoisuudet kohoavat ja rehevän järven raja ylittyy. Typen ravinnepitoisuus oli kaksi kertaa suurempi kuin järvien luontaiset arvot. Veden happipitoisuudet olivat laskeneet matalalle kaikissa järven vesikerroksissa. Esimerkiksi hapen kylläisyysaste oli yhden metrin syvyydessä vain 7%. Ylinen Luomajärvi soveltuu virkistyskäyttöön vain välttävästi. Järvi
Luonnontilaiset järvet ovat tavallisesti niukkatuottoisia eli kasviplanktonin tuotanto on niissä vähäistä. Se voi johtua esimerkiksi ravinteiden niukkuudesta tai ravinteiden yksipuolisuudesta. Koska järvi tuottaa vähän eloperäistä massaa, tarvitaan sen hajotukseenkin vain vähän happea. Koska happitilanne on hyvä, ovat lohikalat järvessä vallitsevina. Oligotrofisen järven vesi on tyypillisesti kirkasta ja järvessä on vähän rantakasvillisuutta. Mommilanjärvi
Mommilanjärvi on Vanajan reitin valuma-alueen suurimpia latvajärviä, johon maataloudella on suuri vaikutus. Tämä näkyy järven vedenlaadussa. Järven veden näkösyvyys on vain metrin verran, mikä on alueen järvissä heikoin arvo. Vesi on humuspitoista ja suolojen määrää ilmaisevaa sähkönjohtavuutta oli metsäisiä järviä enemmän. Pintaveden fosforipitoisuus on ollut yli 36 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l). Se oli vuoden 2013 tutkimuksissa 41 μg/l, mikä sijoittaa järven siltä osin rehevöityneiden järvien luokkaan. Järvi oli näytteiden ottohetkellä lievästi lämpötilakerrostunut. Päällysveden happitilanne oli hyvä, mutta alusvedessä oli havaittavissa happikatoa. Alusveden happipitoisuus oli enää 1,4 milligrammaa litrassa vettä (mg/l). Tilanne oli sama kuin vuonna 2010. Alueen järvien yleistilanne on ollut hyvä, mutta Mommilanjärvellä se on enää tyydyttävä. Järven rehevyystasossa ei ole tapahtunut muutoksia. Tõugjärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Luolalanjärvi
Luolanjärvi on rehevöitynyt ja sen ravinnepitoisuudet näkyvät myös alueen vesikasvillisuudessa. Rehevöityminen johtuu lähinnä järven omasta sisäisestä kuormituksesta. Järven pohjan sedimentti on hapetonta liejua ja erilaisia saviliejukerroksia. Järvessä kasvaa runsaasti karvalehteä ja osa rannasta on järviruo’on ja osmankäämien reunustamaa. Vedenkorkeuden säännöstelyn takia suovehkan ja tervalepän kasvustot tuovat mieleen mangrovekasvillisuuden. Aikoinaan rantaviivan muokkauksen ja vedenkorkeuden vaihtelujen takia luontainen kasvillisuuden vyöhykkeisyys on monin paikoin hävinnyt tai muuttunut. Järven rantojen yleisin puulaji on tervaleppä, joka kasvaa runsaimmillaan lehtona järven etelä- ja pohjoispäässä sekä lähes joka kohdassa järven rantaa. Myös paju kasvaa pensaikkoisena osassa järven rantoja. Järven pohjois- ja länsirannalla on luhtaniittyä, ja järven läheisyydessä on myös muutamia muita pienialaisia, lajistollisesti arvokkaita ketoja. Järven kaakkoiskulmassa on katajaketo, jossa kasvaa muun muassa ketoneilikkaa ja sikoangervoa. Metsät järven välittömässä läheisyydessä ovat pääasiassa melko vanhoja mänty- ja kuusivaltaisia metsiä. Iidesjärvi
Vesi ei ole hapanta vaan pikemminkin emäksistä. Koko 2000-luvun aikana pintaveden happamuustaso ei ole laskenut avovesikaudella pH-arvoa 8 alemmaksi. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on myös hyvä. Sen mitattu arvo on ollut 0,8–1,1 moolia litrassa vettä (mol/l). Hapenvähyys ja emäksisyys aiheuttavat yhdessä ravinteiden liukenemisen takaisin vedeen pohjan sedimenteistä. Tätä kutsutaan sisäiseksi kuormitukseksi ja juuri se on pääsyy järven rehevöityneeseen tilaan. Rehevöityminen aiheuttaa Iidesjärvessä runsasta kasvillisuutta, joka kerää ravinteita tehokkaasti itseensä, mutta vapauttaa sitä takaisin veteen lahotessaan talvella. Lahoaminen kuluttaa talvella myös veteen liuennutta happea. Kesäisin rehevöitynyt vesi sametuttaa sitä, kun humus ja levät lisääntyvät. Vapautuneet ravinteet laskevat Viinikanojaa myöten Pyhäjärveen. Iidesjärven vedessä on 10 kertaa enemmän fosforia kuin Pyhäjärvessä. Vedenlaatu on välttävä. Eutrofinen järvi
Jos vesi samenee, ei valoa riitä kovin syvälle veteen. Silloin menestyvät pitkävartinen-, kelluvalehtinen ja rantavesikasvillisuus. Rehevien järvien tyyppikasveja ovat Suomessa esimerkiksi pikkulimaska, kurjenmiekka, vesirutto ja osmankäämi. Saarijärvi (Jämsä, Lahdenkylä)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Rehtijärvi (järvi)
Rehtijärvi on Kanta-Hämeessä Jokioisissa Rehtijärven kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella olevaan Jänhijoen valuma-alueeseen. Kymijärvi
Järveä on pidettävä lievästi rehevänä tai rehevänä järvenä. Kokonaisfosforipitoisuudet ovat 2010-luvun kesäaikana olleet pintavedessä keskimäärin vaihdelleet 30–40 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l). Talvella pitoisuudet laskevat keskimmääräiseen arvoon 13–14 µg/l. Syvänteiden alusvedessä pohjan lähellä arvot kohoavat yli 100 µg/l. Tämä johtuu veden happipitoisuuden laskusta, jolloin sedimentteihin saostuneet ravinteet liukenevat takaisin veteen levien ravinnoksi. Kokonaistyppipitoisuudet ovat 2010-luvun kesinä olleet keskimäärin 640 µg/l ja talvina 720 µg/l. Vapautuneet ravinteet saavat veden ravintoketjun alkupäässä levät kiihdyttämään kasvuaan. Levien määrät vedessä on klorofyllin pitoisuuksina 2010-luvulla mitattuna ovat olleet kesäaikana 20–30 µg/l, mikä vastaa erittäin rehevöityneen järven tilannetta. Työläjärvi
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1990 ja 2004. Vuonna 2004 vesi oli lievästi ruskeaa ja sisälsi melko runsaasti humusta. Kummatkin määrät olivat lisääntyneet edelliseen mittausajankohtaan verrattuna. Vuonna 2004 oli happamuuden taso normaali ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan hyvä. Veden ravinnetasot olivat reheville järville ominaiset, mutta levien esiintymisen perusteella sitä voitaisiin pitää ylireheväksi. Syyksi ravinnetasojen kasvuu epäiltiin runsaita sateita, jotka huuhtoivat ravinteita järveen. Happitilanne oli molemmilla kerroilla tyydyttävällä tasolla. Vuonna 2004 koko järven alusvesi oli muodostunut hapettomaksi, kun veteen oli syntynyt lämpötilakerrostumat. Työläjärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi. Sysmä (Joroinen)
Sysmän vedenlaatu on yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan hyvä. Vesi on lievästi humuksista, minkä vuoksi se on väriltään hieman ruskeaa. Järvi on lievästi rehevöitynyt. Pienet ja matalat lahtialueet, kuten Kiekanlahti ja Javananlahti, ovat rehevöityneet rajummin ja ovat vedenlaadultaan tyydyttäviä tai välttäviä. Eutrofinen järvi
Rehevän järven fotosynteesi tuottaa emäksiä ja vähentää happoja. Runsas perustuotanto siis nostaa happamuustasoa eli pH-arvoja. Suomalaisissa karuissa järvissä tämä parantaa järven alkaliteettia ja muuttaa samalla järven hapahkoa luonnetta neutraaliksi (pH 7,0–7,5) tai jopa emäksiseksi (pH 9,0–10). Todellisuudessa eutrofisen järven happamuustasot voivat vuodenkin aikana vaihdella suuresti, sillä perustuotannossa esiintyy vuodenaikojen mukaisia vaihteluita. Lehmijärvi (Ylöjärvi, Länsi-Teisko)
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117 metriä mpy. Hirvijärvi (Jämsä, Hämepohja)
Hirvijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Hämenpohjan lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön. Yrttijärvi (Jämsä)
Yrttijärvi on Keski-Suomessa Jämsän Eväjärven Kuusjärvellä sijaitseva järvi. Tottijärvi (järvi)
Järven ravinnepitoisuudet ovat voimakkaasti koholla. Ne vaihtelevat voimakkaasti sekä eri vuosina että eri vuodenaikojen mukaan. Kesäisin fosforipitoisuus nousee yleensä erittäin rehevien järvien tasolle, mutta talvisin se laskee rehevien tai lievästi rehevien järvien tasolle. Tämä voidaan selittä laajan peltoalueen tuomalla hajakuormituksella, joka on riippuvainen sademääristä. Myös Tottijärven vedenpuhdistamon päästöt vaikuttavat kuormitukseen vähäisin määrin. Koska vedessä esiintyy runsaasti ravinteita, kuluttavat ne veden happea talvisin jääkannen alla. Jos järven jääpeite säilyy pitkään tai jos alusvesi on ollut järven jäätyessä lämmintä, kuluu järven happi lähes loppuun. Talvella vuosina 1981, 1993, 1996 ja 2000 alusveden lämpötila oli korkea ja pohjan läheinen vesikerros oli täysin hapeton. Kun hapenkulutus on muina vuosina ollut suurta, happipitoisuus on laskenut pintavesissä kylläisyysasteella ilmaistuna alle 50 % ja alusveden happipitoisuus ollut vähäinen. Happitilanne on siten aina korkeintaan välttävä. Kesällä matala Tottijärvi ei lämpötilakerrostu, joten silloin ei happiongelmia esiinny. Pikkjärv (Kaarepere)
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Nurmijärvi
Nurmijärven nimikkolintu on palokärki (Dryocopus martinus), nimikkoeläin on mäyrä (Meles meles), nimikkokasvi on kivikkoalvejuuri (Dryopteris filix-mas). Kiljavalla sijaitsee kirkasvetinen ja laskuojaton Sääksjärvi, jonka vesi vaihtuu maaperän kautta. Se on itse asiassa Suomen suurin lähde, jota koristavat poikkeuksellisen upeat hiekkarannat. Kaikkiaan Nurmijärven alueella on vain vähän järviä: Valkjärvi Klaukkalan luoteispuolella, Vaaksinjärvi Röykässä ja Herustenjärvet kunnan pohjoispäässä. Pieni osa Vihtijärveä on Nurmijärven luoteiskulmassa. Mäeküla järv
Järvi luokitellaan limnologisesti saman aikaisesti sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja se on rehevöitynyt. Lehmijärvi (Ylöjärvi, Viljakkala)
Järven vedenlaatua on tutkittu talvella vuonna 2013. Veden väri on hyvin ruskeaa ja se sisältää humusta. Veden happamuudentaso oli tutkimusajankohtana hapahko, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä. Koska järven ympärillä ei viljellä maata, on ravinnekuormitus pientä. Ainoa uhka ovat haja-asutuksesta tulevat pistekuormitukset. Veden ravinnepitoisuudet ovat järven tyyppi huomioiden normaalit tai ne ovat lievästi kohollaan. Typpipitoisuudet ovat normaaleja. Veden happitilanne on tyydyttävä tai jopa välttävä. Pintavesien tilanne oli parempi kuin alusvesien. Pintavesissä hapen kylläisyysaste oli kuitenkin 45 % ja pohjan lähellä happi oli kulunut vähiin. Kesällä tilanne on todennäköisesti parempi, mutta järven suojainen sijainti estää veden lämpötilakerrosten perusteellisen sekoittumisen tuulisilla säillä. Vaikka pohjan happitilanne oli huono, ei silloin havaittu merkkejä ravinteiden liukenemisesta takaisin veteen. Lehmijärven vedenlaatu on kokonaisuudessaan tyydyttävä. Kymijärvi
Kymijärvi kuuluu Kymijoen-Suomenlahden vesienhoitoalueeseen ja se on luokiteltu kuuluvaksi mataliin vähähumuksellisiin järviin (MVh). Järven ympäristössä maaperä on vaihtelevaa. Järvi rajoittuu etelässa Salpauselän reunamuodostumaan, joka on muodostunut hiekasta ja moreenista. Muualla maaperä on hiekkamaata, soramoreenia, hiesu- ja savimaata ja savimaita. Vuonna 2013 järven ekologinen tila oli Suomen ympäristökeskuksen vesikartan mukaan välttävä . Järveä hoidetaan esimerkiksi hoitokalastuksella, jolloin järvestä pyydetään tonnikaupalla erityisesti särkiä ja lahnoja. Roine
Roineen vesi on kirkasta ja vain vähän rehevöitynyttä. Syanobakteerikasvustoa eli sinilevää ei ainakaan järven pohjoisosassa ole juurikaan havaittu. Kangasalan muiden järvien tilassa on vaihtelua: esimerkiksi Kirkkojärvi on varsin rehevöitynyt. Muun muassa klorofyllipitoisuuden perusteella Roine on ajoittain vain lievästi rehevä, mutta ravinnetason alhaisuuden takia järven ei kuitenkaan voida sanoa olevan rehevöitynyt . Järven fosforipitoisuus on viime vuosina ollut talvisin melko vankasti karujen vesien raja-arvon 12 µg/l alapuolella, mutta raja on ylittynyt kesäisin. Yrttijärvi (Jämsä)
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,3 metriä mpy. Siihen on johdettu useita lyhyitä suo-ojia, mutta merkittäviä ovat järven pohjoispäähän laskevat oja. Ne tulevat pohjoispuolen Keilassuolta ja kauempaa Iso-Valkeasta ja Pikku-Valkeasta. Yksi suo-oja kuivattaa itäpuolista metsäsuota, jonne kartan mukaan näyttäisi myös Laihajärvi ja Kotanen tyhjentävän vetensä. Järven laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se laskee 300 metrin päässä Kuusjärveen. Vesireitti laskee monen vaiheen jälkeen Eväjärveen. Iso Kivijärvi (Ylöjärvi, Lavajärvi)
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1964, 1986, 1989, 1994, 1997 ja 2013. Vesi on lähes kirkasta tai vain lievästi ruskeaa. Humusta on veteen joutunut vain vähän. Valuma-alue on karua maastoa ja se vaikuttaa veden happamuustasoon. Kesällä veden happamuus on normaali, mutta talvella pH-luku putoaa alas. Vuonna 1986 pH-luku oli lähellä kuutta, mikä olisi ravuille kohtalokasta. Vuonna 2013 vesi oli hapahkoa. Yleensä järven puskurikyky happamoitumista vastaan on ollut heikko tai välttävä. Järven ravinnepitoisuuksien tasot ovat alhaisia. Valuma-alueen karuudesta johtuu, että fosforin ja typen pitoisuudet ovat olleet alhaalla. Talvella 2013 ne oli kuitenkin koholla ja ravinnekuorma oli lievästi rehevöityneiden järvien tasolla. Silloin esiintyi myös levää. Matalassa järvessä läpötilakerrostuminen on pientä, mikä helpottaa happipitoisuuden pysymistä hyvänä. Talvella tilanne voi muuttua. Vuonna 1986 ja 1989 happitilanne oli hyvä. Talvella 2013 happikatoa esiintyi kauttaaltaan hieman, mutta tilanne oli tyydyttävä. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön hyvin. Kemijärvi
Kemijärvi oli aikaisemmin Suomen pohjoisin kaupunki, mutta vuoden 2006 alussa tapahtuneessa kuntaliitoksessa Rovaniemen alue laajeni niin, että Rovaniemi ulottuu nykyään pohjoisemmas kuin Kemijärvi. Suomen kaupunkien keskustaajamista Kemijärven keskustaajama on kuitenkin edelleen pohjoisin. Kemijärvi on Suomen erämaisimpia kaupunkeja. Kemijärven naapurikuntia ovat pohjoisessa Pelkosenniemi, idässä Salla, etelässä Posio ja lännessä Rovaniemi.
Kemijärven ensimmäinen pysyvä uudisraivaaja-asukas oli Paavali Ollinpoika Halonen, joka muutti Utajärven Niskankylästä Kemijärvelle noin vuonna 1580. Hänen vaimonsa oli Anna Laurintytär Halonen ja lapsia Paavo, Olli ja Pekka Halonen. Paavalin asuinpaikka tunnetaan nykyään nimellä Halosenranta. Muita samoina aikoina paikalle saapuneita uudisraivaajia oli Kärpän suvun Pekka ja Matti Kärppä, lähtöisin Oulujoen varrelta Muhokselta, jotka asuttivat kahta taloa Kemijärven kaikista 13:sta vuoden 1631 taloluettelon mukaan. Näistä neljä jäi vakinaisesti asutuksi: Paavo Halosen talo, Pekka ja Matti Kärpän talot ja Heikki Häikiän Luusua-niminen talo. Ämmänvaara Kemijärven kunnan alueella on muinainen saamelaisten uhripaikka. Ensimmäisten uudisraivaajien saapuessa nykyisen Kemijärven alueella ei asunut enää saamelaisia. Joutsijärvi (Ulvila)
Vesiympäristön tilalla on Joutsijärven alueella suuri merkitys, sillä Joutsijärvi on merkittävä retkeilyalue. Järven ympäri kiertää 27 kilometrin retkeilyreitti. Järven vesi on tyydyttävässä kunnossa, eikä sinileväesiintymiä ole ollut merkittävissä määrin. Rehevissä vesissä esiintyvä limalevä on toisinaan virkistyskäyttöä haittaava tekijä. Työtönjärvi
Järven vedenlaatua on tutkittu viitenä vuonna ja viimeksi vuonna 2009. Vedenväri on tumman ruskeaa ja vesi hieman sameaa. Tumma väri johtuu korkeasta humuspitoisuudesta, joka johtuu valuma-alueen metsä- ja suovaltaisuudesta. Humuksen määrä vedessä aiheuttaa myös happamoitumista. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan ei pysty estämään happamuustason laskua arvon pH 5,0 tasolle. Näin happamassa vedessä tulevat toimeen ja lisääntyvät vain eräät eliöt. Järven vedessä on ravinteita niin paljon, että se luokitellaan lievästi rehevöityneiden järvien luokkaan. Kun järvi on lämpötilakerrostunut, jää syvänteeseen vettä, joka ei joen virtauksesta huolimatta vaihdu. Tällöin on havaittu happipitoisuuksissa selvää laskua tai happikatoa. Tämä käynnistää sisäisen kuormituksen, joka nostaa fosforipitoisuudet järvessä kesän arvoja suuremmiksi. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön välttäväksi. Tuomiojärvi (Ylöjärvi)
Tuomiojärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1978 ja 2000 ja tämän perusteella sen vesi on selvästi heikompilaatuista kuin siihen laskevan Vehkoslammen vesi. Vesi on kirkasta, mutta väriltään hyvin ruskeaa. Veden humuspitoisuus on korkea ja happamuustaso on alhainen. Tuomiojärvi on lievsti rehevöitynyt järvi, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat fosforin ja typen osalta olleet tällä tasolla jo 1970-luvulta saakka. Järven happipitoisuudet ovat tyydyttävällä tasolla. Joskus, kuten esimerkiksi talvella 1978, järven alusvedet lähellä pohjaa muuttuvat hapettomiksi. Silloin ravinteet liukenevat sedimenteista takaisin veteen ja järven sisäinen kuormitus käynnistyy. Toisina vuosina, kuten esimerkiksi alkutalvesta vuonna 2000, happitilanne on parempi. Happi kuitenkin kuluu humuspitoisessa vedessä ja happikato saattaa talven loppupuolella yllättää. Silloin koko järven vesimassa on hapetonta. Tuomiojärvi soveltuu virkistyskäyttöön välttävästi. Sarapuujärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt. Jämijärvi (järvi)
Jämijärvi on Satakunnassa Jämijärvellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Jämijärven valuma-alueeseen. Jämijärvi on osa Jämijärven aluetta, jonka keskusjärvi sen on. Valuma-alueen laskujoen eli Jyllinjoen luusua sijaitsee järven itäpäässä Tervaselän lahdenpohjassa olevasta Teevalansalmessa, josta se laskee Kyrösjärveen. Hirsijärvi
Hirsijärvi on rehevä järvi, joka saa suuren osan ravinnekuormituksestaan ympäröiviltä peltoalueilta. Kasvillisuus järven rannoilla on runsasta ja satunnaiset leväkukinnot voivat kesäisin laskea järven virkistyskäyttöarvoa. Sekä kokonaisfosfori- että –typpipitoisuudet ovat suuria, ja vesi on sameaa ja jokseenkin humuspitoista. Järven syvännepaikat kärsivät happikadosta etenkin loppukesästä, jolloin pohjasedimentistä vapautuu fosforia yläpuoliseen vesimassaan lisäten rehevöitymiskierrettä. Lehijärvi
Lehijärvi on tyypiltään Suomessa harvinainen luontaisesti ravinteikas harjunlievejärvi. Luontotyyppi edustaa EU:n luontodirektiivissä määriteltyä järvityyppiä. Lehijärven luoteispäässä sijaitsee linnustollisesti arvokas Ihalemmenlahti, joka on rajattu Natura 2000 -alueeksi. Harvinaisia järvessä kasvavia vesikasveja ovat hentosätkin, uposvesitähti, kapeaosmankäämi, vaskivita, välkevita, hentovita ja sahalehti. Hirvijärvi (Vesilahti)
Järven vedenlaatua on esitetty käyttäen vuosina 2000, 2002, 2007 ja 2013 tutkittua tietoa. Järven pintavesi on ollut sameahkoa (keskimäärin 8,3 FNU), veden näkösyvyys on ollut keskimäärin 0,7 metriä ja vedenväri on ruskea (väriluku 100–200 mg(Pt)/l, keskiarvolla 142 mg(Pt)/l). Veden sähkönjohtavuus on keskimmäärin 5,1 mS/m, mikä on suomalaisessa järvessä normaali taso. Humuksen liukeneminen järven valumisvesiin on pääasiallinen syypää vedenväriin ja se myös muuttaa veden lievästi happamaksi. Järven pintaveden happamuustaso on ollut keskimäärin pH 6,6. Talvella happamuustaso on pH 6,4, mutta kesällä se kohoaa arvoon pH 6,8. Veden puskurikyky happamoitumista vastaan on tyydyttävä (keskimäärin 0,19 mmol/l). Silloin järvi ei ole välittömässä vaarassa happamoitua. Järven vesi ei lämpötilakerrostu selvästi kesäisin ja talvisin. Veden happipitoisuus on ollut kesäisin 7,2 mg/l, jolloin hapen kylläisyys oli 79%. Talvisin se on ollut 11,7 mg/l (kylläisyys 77%). Näiden arvojen perusteella voidaan järven happitilanne kokonaisuudessaan luokitella hyväksi. Päällysvedessä fosforipitoisuudet ovat olleet keskimäärin 33 µg/l ja kesällä pitoisuudet ovat olleet keskimäärin 47 µg/l ja talvisin 18 µg/l. Typpipitoisuudet ovat olleet päällisvedessä keskimäärin 803 µg/l (vaihteluvälillä 610–1160 µg/l). Hirvijärvi on siten rehevöitynyt järvi.
Vuonna 1855-1856 julkaistussa Kalmbergin kartastossa Hirvijärvi oli hyvin samanalinen kuin nykyäänkin. Sitä ei silloin viljelty, mutta sen rantasoilta niitettiin heinää. Eteläpuolelta sen ohitti polku, jonka varrella sijaitsi jonkunlainen talo. Järveen laski oja Lamminjärvestä, johon oli tuolloin merkitty avovettä. Lamminjärvi on nykyään kuivatettu suoksi. Jämijärvi (järvi)
Läntisessä altaassa sijaitsee 25 suurempaa saarta ja muutamia pienempiä luotoja. Osa pienistä saarista ovat uusia ja ne ovat syntyneet järvenlaskun yhteydessä. Huomattavimmat saaret ovat Palosaari, Huopansaari ja Juminsaari. Palosaari on 2,4 kilometriä pitkä ja jakaa järven selvästi kahteen osaan. Huopansaari on kilometrin pituinen ja Juminsaari on 800 metriä pitkä ja siihen johtaa keskustasta pengertie. Läntisen altaan syvin kohta on yhdeksän metriä ja se sijaitsee Juminsaaren edustalla. Siihen päättyy 2,8 kilometriä pitkä ja kapea syvänne, joka jatkuu matalampana Palolahden perukalle saakka. Toinen vastavanlainen kahdekasanmetriä syvä ja 1,3 kilometriä pitkä syvänne sijaitsee etelärannan tuntumassa. Jämijärvi
Muita kirkkokuntia edustaa helluntaiherätykseen lukeutuva Jämijärven Helluntaiseurakunta. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Jämijärven alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Jämijärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla saunapalvi ja rasvaperunat. Jämijärvi (järvi)
Itäisessä altaassa on yhdeksän saarta ja luotoa. Niistä suurimmat ovat Uimaluoto, Lehtisaari, Majasaari ja Niittusaari. Järvialtaan syvänteet mutkittelevat järven pohjassa. Yli kahdeksanmetrinen syvänne sijaitsee Majasaaren, Korkeasaaren ja Uimaluodon välissä ja näiden saarten väliköissä. Uimaluodon eteläpuolelta sen ohittaa Syväsalmi, jossa monin paikoin 15 metriä syvää. Pyydönniemen edustalla sijaitsee 1,5 kilometriä pitkä yli 20 metriä syvä syvänne. Sieltä löytyy Karilannokan edustalta myös järven syvin kohta, joka on 26 metriä syvä. Loimijoki
Järviä on Loimijoen alajuoksun ja sen sivujokien valuma-alueilla vähän. Kojonjokeen laskevat Koijärven ohella Valijärvi (87,3 ha) Tammelan ja Forssan rajalta ja Kiipunjärvi (60,7 ha) Humppilan ja Jokioisten rajalta. Jänhijokeen laskevat Rehtijärvi (39 ha) Jokioisissa sekä muun muassa Jänijärvi (81,7 ha), Heinijärvi (126,5 ha), Särkijärvi (117,8 ha) ja Saloistenjärvi (185,8 ha) Tammelan luoteisosista. Loimijoen lähdejärven Pyhäjärven Tammelan ylänköön rajoittuva valuma-alue sen sijaan on järvisempää. Järvisyys Forssan Kuhalankosken yläpuolisella alueella on 10,52 % kun koko Loimijoen valuma-alueen järvisyys on vain 2,74 %. Meelva järv
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) () luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (). Prästvike
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Kiidjärv
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehemeävetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, PE). Silloin veden kalkkipitoisuus on vähäinen, mutta järvi on rehevöitynyt. Ullavanjärvi
Järven vedenlaatua kuvaa hyvin runsashumuisuus ja rehevöityneisyys. Koska järven vesitilavuus on pieni ja sen veden vaihtuvuusväli on pitkä, vaikuttaa maatalouden hajakuormitus siihen tavallista voimakkaammin. Rehevöityminen alkoi jo 1970-luvulla, mutta se näyttää tasaantuneen 2000-luvulla. Järven yleistilaa ja kalaston tilaa pidetään tyydyttävänä ja sen levätilannetta pidetään hyvänä. Kuten rehevöityneissä järvissä on tavallista, on kalojen ikäjakauma painottunut lukumääräisesti nuoriin yksilöihin, mutta täällä ei särjellä ole ylivaltaa muihin lajeihin nähden. Veden ravinnepitoisuuksia on tutkittu vuosien 2006–2012 välisellä ajalla. Niiden tulosten mukaan veden kokonaisfosforipitoisuus oli keskimäärin 57 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), kokonaistypen pitoisuudet 1030 μg/l ja klorofyllipitoisuudet 27,4 μg/l. Veden näkösyvyys on vain 0,6 metriä, joten vesi on sameaa. Veden happipitoisuus voi laskea tasolle 0,5 milligrammaa litrassa vettä (mg/l), mikä ei aina riitä kaikille eliöille. Järven vedenpinnan nostoa pohditaan parhaillaan. Ruila järv
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Rehtijärvi
Kylän maisemaa hallitsevat pelto- ja niittyaukeat, joiden keskeltä kohoavat metsäiset Myllyorko ja Yökönmäki. Rehtijärven pohjoisrannalla sijaitsee pidempään harjujaksoon kuuluva Kirmunharju, jonka päällä kulkee vanha kirkkotie. Sitä pitkin väki kulki Humppilasta Tammelaan kirkkoon. Kirmunharjun alueelle on vuonna 1992 perustettu noin 10 hehtaarin suuruinen luonnonsuojelualue, jota metsähallitus ylläpitää. Metsäalueet sekä asutus ovat pääasiassa keskittymeet kylän yläville alueille, alavempien maiden ollessa maanviljelys- ja laidunmaina. Rehtijärven länsirajaa pitkin virtaa kapea Jänhijoki, joka laajenee matalaksi Setälänlammeksi Kiipun rajan tuntumassa. Jänhijoki on Rehtijärven ja Jänhijoen kylän rajana. Rehtijärven naapurikyliä ovat Jänhijoen ja Kiipun lisäksi Minkiön, Lamminkylän ja Latovainion kylät sekä Forssan puolella sijaitsevat Vieremän ja Kalsun kylät. Koivistonjärvi
Järven rehevyystaso on Keskisenjärveen ja Pulkajärveen verrattuna huonompi. Vuonna 2015 veden fosforipitoisuus ylitti 50 mikrogrammaa litrassa vettä (µg/l), minkä perusteella järvi on erittäin rehevöitynyt. Tämä näkyi levätilanteessa, joka oli klorofyllimittauksen perusteella erittäin rehevöityneille järville ominainen. Veden hygieniassa on toivomisen varaa, sillä vedestä löytyi suolistoperäisiä bakteereja. Vesi kelpaa kuitenkin uimiseen. Järven virkistysarvo on välttävä. Nurmijärvi (Kiiminki)
Nurmijärvi on järvi Oulun Alakylässä, entisen Kiimingin kunnan alueella. Järven pituus luode-kaakkoisuunnassa on noin 1,9 kilometriä ja leveimmillään järvi on noin kilometrin levyinen. Järvi kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen, sen laskujoki Nurmioja virtaa luoteeseen. Järvelle on tieyhteys Alakyläntieltä sekä pohjois- että eteläpuolelle. Järvessä on yksi nimetty saari, Kuusisaari, kaakkoispuolella lähellä Hautaniemeä, ja kaksi nimettyä lahtea: Alapää luoteessa ja Ylipää kaakossa. Koillisesta siihen laskee oja Vähäjärvi-nimisestä lammesta. Järven rannoilla on kesäasumuksia. Vesijärvi (Päijät-Häme)
Vesijärvi on tunnettu jätevesipäästöjen aiheuttamasta rehevöitymisestään. Iso Lehmijärvi
Aiemmin kirkasvetinen järvi on sameutunut ravinteiden ja leväskasvuston seurauksena 1990-luvun alkupuolelta alkaen. Tällöin järvestä katosi rapukanta. Vuonna 1994 tutkimuksissa todettiin ravinteista fosforin ja typen määrien olevan korkeat. Veden fosforipitoisuus vaihteli syvyyden mukaan 10 mikrogrammasta litraa kohti (μg/l) pintavesissä ja 17 μg/l 13 metrin syvyydessä. Typen korkeat määrät johtuivat sinilevien kyvystä yhteyttää typpeä ilmasta. Pohjalla on havaittu happipitoisuuden alenemista. Veden väriluku on 45−50 ja veden näkösyvyys oli vuonna 2005 2,2 metriä. Soitsjärv
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Salmijärvi (Jämsä, Rasi)
Salmijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä sijaitseva lampi. Papijärv
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia. Hirvijärvi (Ylöjärvi, Hirvilahti)
Järven vedenlaatua on tutkittu alkutalvella vuonna 1990. Vesi on lievästi ruskean väristä ja siinä on runsaasti humusta. Veden happamuustason on maatalousvaltaiselle alueella olevalle järvelle normaali ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan hyvä. Tavella 1990 järven ravinnetaso oli rehevien järvien tasolla. Fosforin pitoisuudet saavuttivat rehevien järvien pitoisuuden alarajan, mutta typpipitoisuudet ylittivät järvien luonnollisen tason 1,5-kertaisesti. Koska kesäisin ravinnepitoisuudet kasvavat hieman, on järven ravinnepitoisuudet todennäköisesti selvemmin reheville järville ominainen. Järven happitilanne oli talvella 1990 varsin hyvä. Pintavesissä happipitoisuus normaalilla tasolla, vaikka hapen kylläisyys olikin laskenut johtuen humuksen kuluttavasta vaikutuksesta. Alusvedessä pohjan lähellä happipitoisuus oli laskenut arvoon 4,4 mg/l, mitä voidaan pitää hyvänä arvona. Lopputalvesta arvot vielä alenivat, mutta kokonaisuudessaan ne ovat todennäköisesti jääneet hyviksi. Kesän tilanteesta ei ole tehty tutkimuksia. Hirvijärvi soveltuu virkistyskäyttöön melko hyvin. Jämijärvi (järvi)
Jämijärven rantojen ilmeeseen vaikuttavat monet maatilat toiminnallaan. Rannat ovatkin pääasiassa peltomaata. Rannoille on myös rakennettu runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Suurin vaikutus lienee kuitenkin kirkonkylällä, joka sijaitsee läntisen altaan itäpäässä pohjoisrannalla. Taajama-alue rajautuu järveen kahden kilometrin matkalla. Jämijärven kirkko sijaitsee 200 metrin päässä rannasta mäen päällä. Kirkkojärvi (Kisko)
Järvi on biotyypiltään matala humusjärvi, jonka ekologinen tila on enää välttävä. Sen vedenlaatua tarkkailaa säännöllisesti kesäisin Pappilannokan, Mussalon ja Kajalan mittauspisteistä käsin. Järven levätilannetta seurataan myös säännöllisesti. Pitkällä aikavälillä ovat sekä veden fosforipitoisuudet että sen typpipitoisuudet kohonneet huomattavasti. Veden sisältämän planktonin a-klorofyllipitoisuudet ovat suuret, mikä viittaa voimakkaaseen rehevöitymiseen. Tämä on aiheuttanut järven päällysvedessä happipitoisuuden ylikylläisyyttä, mutta samaan aikaan on alusvedessä ravinteista ja eliötoiminnasta johtuvaa hapettomuutta. Järveä luonnehditaankin reheväksi tai erittäin reheväksi järveksi. Jämijärvi (järvi)
Järven ympäri pääsee ajamaan kyläteitä pitkin. Järvialtaiden välissä sijaitsevan Jämijärven kirkonkylän läpi kulkee seututie 261. Järvikierros alkaa kirkonkylältä ja kulkee itään Palokoskelle, josta käännytään Vihuun. Vihussa käännytään itään yhdystielle 13231 ja matkataan Poljan kylän kautta Kauppilankylälle. Itäinen järviallas kierretään Kauppilankylältä etelään yhdystietä 2613 pitkin ja käännytään Soininharjulta itään. Koivistonharjun kohdalla käännytään pohjoiseen Pitkäniemelle ja jatketaan yhdystietä 13251 pitkin takaisin seututielle, josta käännytään ensin pohjoiseen ja sitten länteen kohti kirkonkylää. Jämijärvi (järvi)
Järvenlaskun vaikutukset olivat moninaiset. Järven kokonaistilavuus pieneni selvästi, koska keskisyvyys pieneni 5,6 metristä 4,3 metriin. Pinnan alenemisesta johtuu monet ”levä”-nimiset saarelmat, joiden ympärillä on matalaa ja ruohottunutta rantaa. Monet saaret myös maatuivat toisiinsa. Esimerkiksi Palosaari oli vielä vuonna 1785 noin 1,7 kilometriä pitkä saari. Järvenlaskujen seurauksena siihen maatuivat kiinni "Wittanen", ”Lambisaari” ja ”Pätäjäsaari”. Pieni Otajan saari maatui kiinni Uimaluotoon ja ”Korkiasaari” kiinni mantereeseen. Monet saaret kasvoivat luonnollisesti suuremmiksi. Mertiöjärven suu kapeni niin pieneksi, että nykyistä uomaa voidaan kutsua ojaksi. Myös Pitkälahden suu kapeni merkittävästi. Tihu järv
Järvi luokitellaan limnologisesti kasvillisuudeltaan rehevöityneeksi (, MF), jolloin sekä pohja- ja rantakasvillisuus että kelluvalehtinen kasvillisuus kukoistaa. Tällaiset järvet ovat yleensä myös matalia.