Milloin valloitettiin Pohjoisnapa?
Pohjoisnapa
Maapallon viimeisimpiä valloitettuja seutuja ovat olleet napaseudut. Hankalien luonnonolosuhteiden takia pohjoisnapa valloitettiin vasta 1900-luvulla vaikka alueelle oli pyritty neljänsadan vuoden ajan.
Nepalin historia
Samoihin aikoihin Taiping-kapinan kanssa, puhkesi Nepalin eteläpuolella Pohjois-Intiassa sepoy-kapina vuonna 1857, missä joukko intialaissotilaita eli sepoyta vastusti Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian valta-asemaa. Monet Bengalin kaupungit joutuivat kapinallisten valtaan. Jang Bahadur liittoutui brittiläisten kanssa ja heti Nepalin-Tiibetin sodan päätyttyä Nepal lähetti 9000 sotilasta Pohjois-Intiaan avustamaan brittejä kapinan kukistamisessa. Kapinan kukistuttua Brittiläisen Intian hallinto siirrettiin kauppakomppanialta suoraan Iso-Britannian hallituksen alaisuuteen. Britit palkitsivat Nepalin uskollisuuden luovuttamalla Nepalille takaisin Terain alueen länsiosat, jotka oli luovutettu vuoden 1816 rauhansopimuksessa. Nepalista muodostui myös tärkeä sotilaiden rekrytointimaa Britannian armeijalle. Pohjoisnapa
Magneettinen pohjoisnapa ei sijaitse Pohjoisnavalla vaan pisteessä Kanadan arktisen saariston pohjoisosassa pohjoisella pallonpuoliskolla noin tuhannen kilometrin päässä maantieteellisestä pohjoisnavasta. Se liikkuu tällä hetkellä noin 40 kilometriä vuodessa pohjoiseen. Etelämanner
Englantilaiset tutkivat Etelä­mannerta voimaperäisesti "Discovery"-laivalla saapuneella retkikunnalla vuosina 1901–1904. Retkellä olivat mukana myöhemmin kuuluisaksi tulleet Robert Scott ja Ernest Shackleton. Perustetusta tukikohdasta tehtiin jäätikölle monta kauas ulottunutta retkeä. Scott ja Shackleton koettivat valloittaa etelänapaa vuonna 1902, mutta eivät päässeet pitkällekään, kun miehet sairastuivat ja vetokoirat kuolivat. Retken takia Shackleton ja Scott riitaantuivat ja erosivat, ja Shackleton yritti vuonna 1908 etelänavalle päästen vain 108 kilometrin päähän siitä. Pohjoisnapa
Pohjoisnapa kiinnosti lähinnä kaupallisista syistä. Kun kilpailu idän rikkauksista oli 1500-luvulla kiivaimmillaan, alettiin etsiä kolmatta merireittiä Afrikan ja Etelä-Amerikan kiertoreittien lisäksi. Englanti oli erityisen kiinnostunut luoteis- tai koillisväylän löytämisestä. Englannin kuningas Edvard VI houkutteli venetsialaisen Sebastian Cabotin lähtemään etsimään reittiä koillisesta itään. Cabotille varustettiin kolme alusta, jotka saatettiin matkaan vuonna 1533. Laivoista kaksi haaksirikkoutui, ja vain Richard Cancellorin luotsaama alus pelastui venäläisten kalastajien ansiosta ja pääsi turvallisesti Arkangelin satamaan. Koillisväylän löysi suomalaissyntyinen Adolf Erik Nordenskiöld, joka purjehti "Vega"-aluksella pohjoisilla merillä vuonna 1878. Suomen suuriruhtinaskunta
Ruotsin ja sen myötä Suomen kohtalo ratkaistiin, kuten niin usein historian aikana, Venäjän ja sen kanssa suurvalta-asemasta kilpailevien länsi- tai keskieurooppalaisten suurvaltojen välillä. Tällä kertaa Ranskan keisari Napoleon Bonaparten sota Britanniaa vastaan johti Venäjän, Tilsitin sopimuksen pohjalta, Suomen sotana tunnettuun pakotesotaan Ruotsia vastaan 21. helmikuuta 1808. Sodan päättyessä vuonna 1809 Suomi oli kokonaan miehitettynä, ja Venäjän armeija oli valloittanut myös osan nykyistä Ruotsin Lappia. Suomen sota päättyi 17. syyskuuta 1809 Haminan rauhaan Ruotsin ja Venäjän välillä. Napoleon I
Seuraavana vuonna hän löi myös Preussin Jenassa ja Auerstedtissa (14. syyskuuta 1806). Näin Napoleonista tuli myös Saksan tosiasiallinen hallitsija. Marssittuaan Puolan halki ja voitettuaan Venäjän armeijan Friedlandissa hän solmi Venäjän keisarin Aleksanteri I:n kanssa rauhan ja liiton, jolla nuo kaksi suurvaltaa jakoivat Euroopan keskenään. Venäjä hyökkäsi Ruotsiin ajatuksena pakottaa Ruotsi mukaan Britannian kauppasaartoon, sillä kovan diplomaattisen taivuttelun osoittauduttua tuloksettomaksi Aleksanteri joutui Napoleonin painostuksesta julistamaan vuonna 1808 Ruotsille sodan, joka tunnetaan Suomen sotana. Sen seurauksena Suomi liitettiin osaksi Venäjää. Suomesta tuli tällöin Venäjän vallan alainen ja 1809 perustettiin Suomen suuriruhtinaskunta. Ranskan osasta Puolaa tehtiin Varsovan suuriruhtinaskunta, jonka johtoon asetettiin saksilainen kuningas. Etelänaparetkien sankariaika
Vuosina 1911-1912 kaksi retkikuntaa kilpaili pääsystä ensimmäisenä Etelänavalle. Ammattinaparetkeilijä Roald Amundsenin retkikunta onnistui pääsemään ensiksi etelänavalle. Toisaalla Scottin huonosti toteutettu retkikunta tuli etelänavalle vasta norjalaisten jälkeen, ja päätyi tuskallisen taipaleen lopulla tuhoon melko lähellä pelastumista. Scott kuoli miehineen paleltumiin, ruoan loppumiseen ja uupumukseen. Scottin retkikunta epäonnistui, koska Scott käytti vetoeläiminä poneja ja traktoreita, jotka eivät kestäneet kylmää, ja tämän takia lipesi monta kertaa alkuperäisistä suunnitelmistaan. Jatkuva suunnitelmien muuttelu ja huonon sään aiheuttamat pitkät pysähdykset kuluttivat ruokatarvikkeita. Hidas eteneminen aiheutti sen, että napaylängöltä ei päästy pois ennen kylmän, palelluttavan etelän syksyn tuloa. Amundsen menestyi, koska käytti koiravaljakoita vetämään raskaita varusterekiä. Lisäksi Amundsen käytti ilmavia, lämpimiä eskimotyyppisiä vaatteita toisin kuin Scott. Muutenkin Amundsenin retken suunnittelu, varustelu ja toteutus olivat korkealuokkaisia verrattuna Scottin retkeen. Pohjois-Afrikka
Vanhalla ajalla Pohjois-Afrikassa sijaitsivat muinainen Egypti ja Karthago. Myöhemmin koko alue kuului Rooman valtakuntaan, jonka hajottua vandaalit valloittivat sieltä alueita. 640-luvulla arabit valloittivat Pohjois-Afrikan, ja he ovat siellä nykyäänkin valtaväestönä. Myöhemmin alue oli Osmanien valtakunnan alaisuudessa. 1800-luvulla sen valloittivat Ranska, Italia ja Espanja siirtomaikseen. Vuosina 1940–1943 Pohjois-Afrikassa sodittiin toisen maailmansodan taisteluja. Alueen maista Egypti itsenäistyi vuonna 1922, muut 1950- ja 1960-luvuilla. Pohjoisnapa
Pohjoisnapa on maapallon pohjoisin paikka, 90 astetta 0 minuuttia 0 sekuntia pohjoista leveyttä. Maapallon pyörimisakseli kulkee pohjoisnavan ja etelänavan läpi. Espanja
Vuonna 1805 Trafalgarin taistelussa Horatio Nelsonin johtama Englannin laivasto voitti Ranskan ja Espanjan laivastot. Napoléon asetti veljensä Joseph Bonaparten Espanjan valtaistuimelle 1808, mutta englantilaisten tukemina miehitysjoukot ajettiin pois Napoleonin joutuessa vaikeuksiin Venäjällä ja 1814 Bourbonit nousivat uudelleen valtaistuimelle. Ranskan miehityksen aikana siirtomaat Etelä-Amerikassa olivat itsenäistyneet ja taloudellinen tilanne oli heikko. Käytiin lukuisia sisällissotia eri kansallisuuksien ja monarkistien ja tasavaltalaisten välillä. Vuonna 1898 espanjalais-amerikkalaisessa sodassa Espanja menetti siirtomaansa Filippiinit, Kuuban, Puerto Ricon ja Guamin Yhdysvalloille. Tutkimusmatkat pohjoisnavalle
1800-luvulla siirryttiin Pohjoisnavan valloituksessa koiravaljakoihin. Tällöin oli jo käynnissä eräänlainen kilpajuoksu siitä, kuka onnistuisi pääsemään ensimmäisenä pohjoisnavalle. Monia retkikuntia lähti kohti napaa, monet eivät palanneet hengissä ja monet selvisivät vain hädin tuskin. Retkeilijöitä vastassa oli pakkanen, jääröykkiöt, äkisti avautuvat jäärailot ja pettävä jää sekä kyvyttömyys kuljettaa riittävästi varusteita mukana satojen kilometrien pituista matkaa varten. Merivirta kuljetti monesti jäätä yllättävän nopeasti ja vaikeutti osaltaan matkaa. Vietnam
Vietnam tulee sanasta Việt Nam, Nam Việt käännettynä toisin päin. Nam Việt (南越, ”eteläinen Việt") oli muinainen kuningaskunta, joka hallitsi suurta osaa nykyistä pohjoista Vietnamia ja eteläistä Kiinaa 200-luvulla eaa. Kiinan Han-dynastia valloitti Pohjois-Vietnamin Punaisenjoen suiston 111 eaa., ja tuhannen vuoden ajan Vietnam oli osa kiinalaisia valtioita. Tänä aikana Vietnamiin lainautui kiinan kirjoitusjärjestelmä ja vietnamin kieleen lukematon määrä sanoja kiinan kielestä. Kiinalaisesta kulttuurista lainautuivat myös konfutselaisuus sekä Kiinan poliittinen järjestelmä. Samaan aikaan Mekongin suistossa kehittyivät hindulais-buddhalaiset Funanin ja Champan kuningaskunnat. Khmerien ensimmäinen kuningaskunta Chenla valloitti Funanin 600-luvulla, mutta Champa säilyi 1800-luvulle saakka. Narvik
Narvikin satama ja sen kautta saatava rautamalmi olivat strategisesti erittäin tärkeitä natsi-Saksalle. Narvikin hallintaa voidaan pitää jopa tärkeimpänä syynä Saksan hyökkäykselle Tanskaan ja Norjaan vuonna 1940. Taisteluissa satama vaurioitui pahoin ja kaupunki paloi käytännössä maan tasalle. Norjalaiset joukot pitivät Narvikin lähistöllä puoliaan maihinnousseita saksalaisia vastaan ja jopa ajoivat nämä mottiin. He eivät kuitenkaan päässeet purkamaan mottia, ennen kuin maan eteläosa oli menetetty saksalaisille ja maan hallitus antautunut. Narvik vapautui miehityksestä vasta vuonna 1945. Nissilä
Nissilä ja koko pohjoisosa Ylä-Savosta kuului karjalaisen heimon nautinta-alueeseen. Muodollisesti se oli oikeutettua Ruotsin valtakunnan ja Novgorodin ruhtinaskunnan rauhansopimuksen v. 1323 mukaan. Vasta vuonna 1595 Täyssinän rauhan jälkeen Pohjois-Savon laskettiin kuuluvan Ruotsin valtakuntaan. Paitsi karjalaisia, Pohjois-Savossa liikkui myös savolaisia ja hämäläisiä erämiehiä ja alueilla asui myös lappalaisia. Lappalaisperäisiä nimiä ovat esimerkiksi Kotasaari, Nissilän Rotimojärvi, Hällämöjärvet, Valkeisten Poromäki ja Salahmi. Pax Britannica
Pax Britannica (”brittiläinen rauha”) on suhteellinen rauhan ajanjakso Euroopassa ja muualla maailmassa vuosina 1815–1914, jolloin Brittiläinen imperiumi kasvoi maailmanlaajuiseksi sotilaalliseksi sekä taloudelliseksi hegemoniaksi ja Britannia omaksui maailmanpoliisin roolin. Ajanjakson katsotaan alkaneen 1815, jolloin Napoleonin sodat päättyivät Ranskan keisari Napoleonin tappioon Waterloon taistelussa, jolloin britit vangitsivat hänet. Pax Britannica päättyi 1914, jolloin ensimmäinen maailmansota alkoi. Samaa ajanjaksoa pidetään myös Britannian imperialismin aikakautena. Etelänaparetkien sankariaika
1700-luvulla laivat purjehtivat Etelämantereen lähellä kartoittaen uuden jäisen mantereen reunaa. Etelänaparetki-innostus laantui 1840-luvulla. Ketään ei kiinnostanut jäävuorien ympäröimä kylmä maa. Etelänapamatkoja alettiin tehdä 1870-luvulla uudelleen, koska brittien maantieteellistä seuraa kiinnosti alueen tutkimus. 1890-luvun alussa alkoi purjehtijoita olla enemmän Antarktiksen vesillä. Magneettinen pohjoisnapa
Ensimmäisenä magneettiselle pohjoisnavalle saapui 31. touko­kuuta 1831 James Clark Ross, joka havaitsi sen sijaitsevan Boothian niemimaalla, Cape Adelaidessa (). Tämän jälkeen kesti yli 70 vuotta, ennen kuin paikalla seuraavana kävi Roald Amundsen vuonna 1903 purjehtiessaan ensimmäisenä Luoteisväylän läpi. Amundsen havaitsi magneettisen navan edelleen olleen lähellä Rossin ilmoittamaa paikkaa.
Kolmantena magneettisen pohjois­navan saavuttivat vuonna 1947 kanadalaiset tutkimus­matkailijat Paul Serson ja Jack Clark, jotka totesivat sen siirtyneen Allen Lakeen, Walesin prinssin saarelle (), noin 400 kilometriä luoteeseen siitä paikasta, josta Ross ja Amundsen olivat sen löytäneet. Edeltä­jis­tään poiketen he saapuivat paikalle lento­teitse, minkä vuoksi matka kävi paljon nopeammin, ja he saattoivat määrittää magneetti­navan paikan varsin tarkasti Sersonin keksimän elektronisen magnetometrin avulla Naxit
Antropologien mukaan naxien edeltäjät asuttivat alueita Itä-Tiibetissä ja Länsi-Sichuanissa, tai Qinghain maakunnassa noin 1 000 vuotta sitten. Osa tutkijoista pitää heidän esi-isiään samoina qiangien kanssa. 500-luvulta 1100-luvulle naxit olivat osa Nanzhaon ja Dalin kuningaskuntaa, jotka hallitsivat alueita Yunnanissa, Sichuanissa, pohjoisessa Burmassa ja Tiibetissä. Mongolit valloittivat Kublai-kaanin johdolla naxien alueet vuonna 1252. Sittemmin Kiinaa hallinneet han-kiinalaiset dynastiat hallitsivat naxeja paikallisten päälliköiden kautta. Vuorovaikutus kiinalaisten kanssa johti pitkälle edenneeseen kiinalaistumiseen tapojen omaksumisen kautta. Nautsi
Talvisodassa Neuvostorykmentti valtasi Nautsin Petsamoa puolustaneelta osasto Pennaselta 7.3.1940. Neuvostoliiton sotatiedotuksessa mainittiin Nautsin kaupungin tulleen valloitetuksi. Todellisuudessa Nautsissa oli vain kestikievari ja muutama talo. Talvisodan viimeisenä päivänä 13. maaliskuuta 1940 neuvostoliittolainen pommikone joutui tekemään pakkolaskun Nautsiin. Lentäjä räjäytti koneen ennen kuin suomalaiset ehtivät paikalle. Nadir Šah
Pääkaupungin kukistuttua Persialla oli edelleen kaksi suurta ulkoista vihollista. Osmanien valtakunta oli vallannut Persian kaoksen aikana alueita Länsi-Persiasta, kuten Kermanšahin ja Hamadanin. Lisäksi Venäjän keisarikunta oli lähettänyt joukkoja Persian luoteisiin maakuntiin estääkseen osmaneja valtaamasta aluetta. Vuonna 1730 Nadir löi osmanien joukot ja valtasi takaisin lähes kaikki Länsi-Persian aiemmin menetetyt alueet. Osmanit pakotettiin tunnustamaan ennen sotaa vallinnut raja. Venäjän keisarikunnan kanssa päästiin puolestaan neuvoteltuun ratkaisuun ilman sotaa ja he palauttivat Persialle maalta vallatut alueet. Nadir rakennutti myös maalleen laivaston, jonka avulla he valtasivat arabien hallitseman Bahrainin ja Omanin. Vuonna 1732 Nadir löi jälleen kapinoineet abdalit ja Herat vallattiin. Vuonna 1736 Nadir kutsui kokoon ylimystön ja uskonoppineiden neuvoston, joka julisti hänet Persian šaahiksi. Sittemmin Nadir tunnettiinkin paremmin nimellä Nadir Šah. Hotak-dynastian viimeinen tukikohta Kandahar kukistui vuoden piirityksen jälkeen maaliskuussa 1738, minkä jälkeen Nadir hallitsi jälleen yhtenäistä Persiaa. Tytärsaari
Neuvostoliitto aloitti hyökkäyksensä aamulla 30. marraskuuta 1939 ja valtasi samana päivänä ulkosaarista Seiskarin, Peninsaaren ja Lavansaaren Seuraavana päivänä neuvostojoukot miehittivät Somerin ja Narvin luodot, nousivat maihin Suursaarelle 3. joulukuuta ja viimeiseksi valtasivat sotilaallisesti vähemmän tärkeän Tytärsaaren 4. joulukuuta. Saari jäi Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940. Talvisodassa kaatui yksi tytärsaarelainen. Madeiran historia
Vuonna 1803 Madeiralla nousi ennennäkemättömän suuri tulva, joka aiheutti suurta hävitystä varsinkin Funchalissa. Tulvavesi tuhosi siltoja ja taloja, ja ainakin 600 ihmistä kuoli. Britit miehittivät Madeiran kahdesti 1800-luvun alussa Napoleonin sotien aikana. Ensimmäinen miehitys kesti vuodesta 1801 vuoteen 1802. Britit miehittivät saaren uudestaan vuonna 1807 jääden sinne vuoteen 1814 asti, jonka jälkeen monet saarella asemissa olleista 4 000 brittisotilaasta jäi asumaan saarelle pysyvästi ja meni naimisiin paikallisten naisten kanssa. Monia englantilaisia oli muuttanut Madeiralle jo 1700-luvulla lähinnä viininviljelijöiksi ja Napoleonin sotien aikana ja niiden jälkeen heitä saapui lisää. Napoleonia Saint Helenan saarelle kuljettanut alus kävi vuonna 1815 Funchalin satamassa. Ainoa henkilö joka sai luvan vierailla laivassa oli englantilainen konsuli Henry Veitch. Veitch kuitenkin erotettiin tapaamisen johdosta hetkeksi virastaan, sillä hän oli erehdyksissään kutsunut Napoleonia tittelillä ""Your Majesty"". Jotkut sotien jälkeen Madeiralle saapuneista brittikauppiaista perustivat merkittäviä kauppiassukuja, kuten alkujaan liikekumppaneita olleet Charles Blandy ja Thomas Slap Leacock. Roald Amundsenin etelänaparetkikunta
Norjalaiset onnistuivat voittamaan matkan vaikeudet ja rasitukset ja palaamaan ehjinä takaisin, vaikkakin uupuneina ja hieman paleltuneina. Norjalaisten menestys perustui pääosin Amundsenin kokemuksiin aiemmilta naparetkiltä, suunnittelukykyyn ja kykyyn valita miehet, vetokoirat ja varusteet oikein, ja korjata virheitään. Samana vuonna etelänavan valloituksesta kilpaillut Robert Falcon Scottin johtaman etelänaparetkikunnan jäsenet kuolivat paluumatkalla navalta. Etelänapa
Yleensä etelänavalla tarkoitetaan paikkaa, jossa Maan pyörimisakseli ja Maan pinta kohtaavat pohjoisnapaa vastapäätä. Ensimmäinen ihminen, joka kävi etelänavalla, oli Roald Amundsen 14. joulukuuta 1911. Toisena ihmisenä etelänavalle saapui vain hieman myöhemmin Robert Falcon Scott retkikuntineen. Scottin retkikunta tuhoutui paluumatkalla, miehet kuolivat kylmään, uupumukseen ja nälkään. Latinalaisen Amerikan itsenäisyyssodat
Espanjan hallitsemassa osassa Amerikkaa itsenäistymisprosessi oli toisenlainen. Espanja oli kärsinyt laajasti Napoleonin sodissa: Ranska miehitti maan vuonna 1808 ja sitä seurasi pitkä ja verinen sisällissota, Pyreneiden niemimaan sota. Espanjalla ei ollut mahdollisuuksia pitää Etelä-Amerikan siirtomaita hallussaan. Toisin kuin Haitilla, Espanjan siirtomaissa itsenäistymistaistelut käytiin kreolieliitin johdolla ja ehdoilla. Merkittävimpiä itsenäistymistaistelujen johtajia oli Simón Bolívar, joka haaveili Etelä-Amerikan yhdysvalloista, mutta joutui pettymään. Etelänavan valloitus 1911
Norjalainen Roald Amundsen oli lapsesta asti ollut kiinnostunut napa-alueista. Hän oli norjalaisen merenkulkijasuvun vesa ja ollut nuoruudestaan asti runsaasti tekemisissä Pohjois-Amerikan inuitien kanssa. Heiltä Amundsen oli oppinut paljon napa-alueella selviytymisen kannalta hyödyllisiä taitoja, jotka myöhemmin vaikuttivat olennaisesti hänen retkikuntansa menestykseen. Fridtjof Nansenin hiihto Grönlannin poikki vuonna 1888 innoitti nuorta Amundsenia ryhtymään tutkimusmatkailijaksi. Vuosien 1903–1906 aikana Amundsen miehistöineen teki sillilaiva "Gjøalla" ensimmäisen onnistuneen luoteisväylän läpipurjehduksen. Amundsen asetti tavoitteekseen pohjoisnavan valloituksen, mutta kun yhdysvaltalainen Robert Peary retkikuntineen saavutti maailman pohjoisimman pisteen vuonna 1909, joutui hän muuttamaan suunnitelmiaan ja valitsi kohteekseen vielä valloittamattoman etelänavan. Vielä maaliskuussa 1910 Scott soitti Amundsenille ja ehdotti yhteistyötä, josta Amundsen kieltäytyi. Nepalin historia
Nepalin valtio syntyi 1700-luvun puolivälissä, kun Gurkhan kuningas Prithvi Narayan Shah valtasi Malla-hallitsijoiden kuningaskunnat ja perusti Nepalin kuningaskunnan. Shah-dynastia laajensi valtakuntaansa Kathmandun laaksosta itään ja länteen, kunnes lopulta Intiaa hallinneet britit pysäyttivät Nepalin laajenemisen vuosina 1814-1916 käytyjen taistelujen jälkeen. Tällöin muodostuivat myös ne rajat jotka Nepalilla nykyisinkin on. Napolin kuningaskunta
Ranskalaiset karkottivat 1799 kuningas Ferdinand IV:n Sisiliaan ja tekivät Napolista tasavallan. Se sortui jo muutaman kuukauden jälkeen kardinaali Ruffon johtamaan vastavallankumoukseen, jota tuki brittiamiraali Horatio Nelsonin merioperaatio. Ferdinand palasi tämän jälkeen uudelleen koko valtakunnan hallitsijaksi vuosiksi 1801–1806, minkä jälkeen vallankumoukselliset saivat mantereen puoleisen osan itselleen ja sitä hallitsivat Joseph Bonaparte (1806–1808) ja Joachim Murat (1808–1815). Vuonna 1815 Ferdinand sai takaisin valtakuntansa ja julistautui Molempain Sisiliain kuninkaaksi. Hän ja hänen seuraajansa hallitsivat taantumuksellisen aatteen mukaisesti, kunnes Giuseppe Garibaldi vapautti Sisilian ja valloitti Napolin 1860, jolloin kuningaskunta liittyi yhtyneeseen Italiaan. Yrjö Nahi
Venäjän vallankumous oli vapauttava Spalernajan vangit 12. maaliskuuta 1917. Vankilasta vapauduttuaan Yrjö Nahi yritti uudemman kerran lähtöä Saksaan jääkärioppiin. Tällä kertaa hän käytti ns. Nurmeksen etappia. Matka eteni Hyrynsalmelle "Hallan Ukon" luokse, josta hän sai matkakaverikseen Aarne Sihvon, joka johdatti hänet jääkäripataljoona 27:ään Lockstedtin leirille, missä hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 13. toukokuuta 1917. Täydennysjoukosta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917. Norjan historia
Suuressa Pohjan sodassa Tanska liittoutui useiden muiden Itämeren alueen maiden kanssa Ruotsia vastaan. Parikymmentä vuotta kestäneen sodan loppuvaiheessa Ruotsi pyrki parantamaan asemaansa valloittamalla Tanskalta Norjan. Tämä vuosien 1716–1718 operaatio tunnetaan nimellä . Se päättyi Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n kaatumiseen Fredrikshaldin piirityksessä marraskuussa 1718. Frederick Cook
Frederick Cook () oli yhdysvaltalainen naparetkeilijä ja tutkimusmatkailija, joka muistetaan perättömistä väitteistään, joiden mukaan hän olisi valloittanut ensimmäisenä Pohjoisnavan sekä Pohjois-Amerikan korkeimman vuoren Mount McKinleyn. Vaikka paljastuneet huijaukset mustasivatkin Cookin mainetta, häntä on myös arvostettu tutkimusmatkailijana. Nara
Nara oli Japanin pääkaupunki suurimman osan Nara-kaudesta vuosina 710–784 nimellä "Heijō-kyō" (平城京). Naran kuuluisimmat temppelit ovat suurimmaksi osaksi peräisin tältä ajalta. Kaupunkia laiminlyötiin pääkaupungin siirryttyä lyhyeksi ajaksi Nagaokaan ja myöhemmin vuonna 794 Kiotoon (silloiseen "Heian-kyōhon"). Nykyinen Naran kaupunki perustettiin 1. helmikuuta 1898, ja siitä on kehittynyt paikallinen hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Nara on nähtävyyksiensä takia myös tärkeä matkailukohde. Mytologian mukaan Japanin ensimmäinen keisari Jimmu laskeutui taivaasta ja ratsasti kaupunkiin peuralla (japaninpeura "Cervus nippon", japaniksi "shika"). Narassa asuvien, kaduilla ja temppelialueilla vaeltavien peurojen sanotaan olevan sen jälkeläisiä. Matkailijat voivat ostaa peuroille ruokaa. Viron vapaussota
Neuvostovenäläiset hyökkäsivät 22. marraskuuta 1918 Narvaan, jota saksalaiset pitivät hallussaan. Saksalaiset kuitenkin ryhtyivät puolustustaiteluun ja löivät neuvostovenäläiset joukot. 28. marraskuuta 1918 Narvan valtauksessa onnistuttiin, sillä saksalaiset olivat poistuneet ja jäljelle oli jäänyt vain heikkoja virolaisjoukkoja. Tämän jälkeen neuvostovenäläiset etenivät nopeasti joulukuussa kohti Tallinnaa päätyen 35 kilometrin päähän Tallinnasta. Tämän jälkeen työläisten ja talonpoikien puna-armeijan päähyökkäyssuunnaksi vaihtui Riika, mikä helpotti painetta Viron suunnalla. Brittiläisen laivasto-osaston tuoman aseavun sekä niiden tarjoaman tykkitulen turvin kuin myös suomalaisten, ruotsalaisten ja tanskalaisten vapaaehtoisten avulla Puna-armeija saatiin työnnettyä Viron alueilta tammikuussa 1919. Etelänavan valloitus 1911
Retkikunnat olivat valmiina lähtöön lähes yhtäaikaisesti. Ensimmäisenä matkaan ennätti lähteä Amundsenin luotsaama norjalaisjoukko, joka aloitti koiravaljakkoineen matkan kohti napaa 19. lokakuuta 1911. Osa Scottin retkikunnasta otti käyttöönsä kolme moottorirekeä ja alkoi 23. lokakuuta kuljettaa niiden avulla varusteita suunnitellun matkareitin varrelle. Scott ja retkikunnan loput jäsenet aloittivat taivalluksen kohti etelänapaa kuitenkin vasta 1. marraskuuta, kun Amundsen seurueineen oli ehtinyt olla tien päällä jo pari viikkoa. Namibia
Berliinissä vuonna 1884 pidetyssä Euroopan mahtimaiden konferenssissa nykyisen Namibian alue annettiin Saksan hallintaan, ja vähitellen saksalaiset ottivat koko maan haltuunsa, lukuun ottamatta Britannialle kuuluvaa Walvis Bayn aluetta rannikolla. Alueen rajat määriteltiin nykyiseen muotoonsa vuonna 1890. Namibiasta tuli virallisesti Saksan siirtomaa. Siirtomaa sai näin nimekseen Saksan Lounais-Afrikka (). Napoli
Myöhemmin Neapolis vaikuttaa säästyneen pahimmilta goottien ja vandaalien aiheuttamilta tuhoilta, ja sen kuvataan kukoistaneen edelleen ostrogoottien kuninkaan Teoderikin aikana. Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle pitkän piirityksen jälkeen vuonna 536. Totila valtasi kaupungin takaisin gooteille vuonna 542, ja Narses puolestaan takaisin Bysantille. Tämän jälkeen se säilyi Ravennan eksarkaatin vallassa, mutta omien herttuoidensa hallitsemana ainakin 700-luvulle saakka. Brittiläinen Pohjois-Amerikka
Brittiläinen Pohjois-Amerikka () oli 1700- ja 1800-luvuilla käytetty nimitys Britannian hallitsemille alueille Pohjois-Amerikan mantereella. Alueet muodostavat nykyisen Kanadan sekä osia nykyisistä Yhdysvalloista. Nimitys oli yleisessä käytössä Yhdysvaltain vapaussodan jälkeen vuodesta 1783 vuoteen 1867 asti, jolloin Kanadan dominio muodostettiin. Tutkimusmatkat pohjoisnavalle
1800-luvun lopulla Fridtjof Nansen yhdisti aikaisempien naparetkien tekniikat ja rakennutti erikoisvahvan Fram-laivan, joka ajelehti pitkään jäissä. Sitten Nansen lähti koirarekien avulla kohti pohjoisnapaa, muttei päässyt sinne. Nansen ja Johansen selvisivät hengissä kylmästä napayöstä ja tämän jälkeisestä vaelluksesta. Vuonna 1897 ruotsalainen Salomon Andrée yritti pohjoisnavalle ilmapallolla, mutta ilmapallo vajosi jään tasolle pian lähdön jälkeen, ja Andrée miehineen kuoli rekiretken jälkeen Huippuvuorten lähellä, luultavasti jääkarhun hyökkäykseen tai myrkytykseen. Vuonna 1908 amerikkalainen Robert Peary väitti käyneensä pohjoisnavalla, mutta tätä on jälkikäteen laajalti epäilty. 1920-luvulla ilmalaivat ja lentokoneet lensivät pohjoisnavan yli, ensimmäisenä Roald Amundsen Norge-ilmalaivallaan. Etelänavan valloitus 1911
Amundsen oli perustanut talvileirinsä Valaslahden rannalle Framheimiin. Tukikohdasta oli navalle noin 1 300 kilometrin matka linnuntietä. Scottin retkikunnan talvitukikohta sijaitsi noin 100 kilometriä kauempana määränpäästä kuin norjalaisten kanta-asema. Se oli perustettu McMurdon salmen lähettyville. Brittien ja norjalaisten leirit sijaitsivat eri puolilla Rossin jäähyllyn, eivätkä retkikuntien reitit kohdanneet missään matkan vaiheessa. Etelä-Afrikan siirtomaahistoria
Vuonna 1795 britit valloittivat Kapmaan strategiseksi tukikohdaksi ranskalaisia vastaan hallitakseen meritietä itään. Napoleonin sotien aikana se palautui lyhyeksi aikaa hollantilaisille, mutta jo vuonna 1806 britit valtasivat sen uudelleen. Hollantilaisten merkantilistinen talousjärjestelmä uudistettiin ja Kapmaan siirtokunta integroitiin brittiläisen imperiumin talousjärjestelmään. Constantine John Phipps
4. heinäkuuta 1773 kapteeni Phipps lähti Deptfordista matkalle kohti Pohjoisnapaa. Hänellä oli 2 laivaa, "Racehorse" ja "Carcass". Luonnontieteilijänä ja lääkärinä matkalla oli tohtori Irving ja Israel Lyons tähtitieteilijänä. Yksi "Carcass"in miehistön jäsenistä oli nuori Horatio Nelson. He purjehtivat Huippuvuorten pohjoispuolelle, mutta joutuivat jäiden vuoksi kääntymään takaisin ja saapuivat Orfordnessiin, Kaakkois-Englantiin, 17. syyskuuta. Matkan aikana Phipps ensimmäisenä eurooppalaisena kuvaili jääkarhun ja jäälokin, jotka esiintyvät hänen kirjassaan "A Voyage towards the North Pole undertaken... 1773" (1774). Pohjoiset ristiretket
Pohjoiset ristiretket olivat sotaretkiä, joita etupäässä ritarikunnat ja myös tanskalaiset ja ruotsalaiset tekivät Itämeren rannoilla asuneita pakanoita vastaan. Osat retkistä oli paavin hyväksymiä virallisia ristiretkiä ja osa tavanomaisia ryöstö- ja valloitusretkiä, jotka saivat vasta myöhemmin ristiretki-nimityksen. Ensimmäinen virallinen ristiretki Pohjolassa käytiin vuonna 1147 nykyisessä Pohjois-Saksassa asuneita vendejä vastaan. Myöhemmät retket suuntautuivat Baltiaan. Nepalin historia
Suurin Nepaliin kohdistuva valta tuli edelleen etelästä, nykyisen Intian Biharin osavaltion alueella sijainneelta Mithilan alueelta. Nykyisen Intian Karnatakan osavaltion alueelta lähtöisin olevan Chalukya-dynastian sotapäälliköt ottivat Mithilan hallintaansa. Yksi heidän sotapäälliköistään perusti Terain alueelle pääkaupungin vuonna 1097, mistä käsin käynnistettiin hyökkäyksiä Nepaliin, joiden ansiosta Chalukya-dynastia väitti hallitsevansa Nepalia. Tällä ei kuitenkaan ole ollut huomattavaa vaikutusta Nepalin historiaan. 1100-luvun lopulla Nepalin kuningasta kutsuttiin nimellä Somesvaradeva, mikä oli Chalukya-kuninkaiden nimi, mikä viittaisi poliittiseen yhteyteen intialaishallitsijoiden kanssa. Ennen hänen kautensa loppua on näyttöä poliittisesta kaaoksesta ja valtaistuintaistelusta. Pohjoisnapa
Arktisella alueella on perinteisesti eletty metsästyksellä ja kalastuksella. Lähellä itse pohjoisnapaa ei ole koskaan asunut ihmisiä, koska pohjoisnapa sijaitsee meren keskellä kaukana mantereista. Napapiirin pohjoispuolista aluetta sanotaan pohjoiskalotiksi. Pohjoiskalotti on ollut asevarustelun aikana strategisesti tärkeätä aluetta, ja Yhdysvalloilla on lentotukikohta Thulessa Pohjois-Grönlannissa. Napa-alueen yli lennetään nykyään päivittäin reittilentoja. Ruotsi
Ruotsi ulotti valtaansa Länsi-Suomeen hämäläisiä vastaan vuosina 1249-1250 tehdyn niin sanotun toisen ristiretken myötä ja Itä-Suomeen Karjalaan vuonna 1293 tehdyn kolmannen ristiretken myötä. Itäraja Novgorodia vastaan sovittiin Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323. Pohjois-Suomi ja Lappi jäivät vielä pitkiksi ajoiksi varsinaisen hallinnon ulkopuolelle. Ristiretkien yhteydessä ruotsalaiset kolonisoivat Suomen rannikkoalueita 1200- ja 1300-luvuilla. Ruotsi hivutti valtaansa myös Pohjanmaalle, mistä saatiin arvokasta suolalohta. Napoleon I
Liittoutuneiden riidellessä keskenään päätti Ruotsin kuningas Kaarle XIV Juhana, aikaisempi Napoleonin liittolainen Bernadotte, iskeä. Hän halusi Norjan itselleen jo nyt, jottei joutuisi käymään siitä pitkiä neuvotteluita liittoutuneiden kanssa sodan ollessa ohi. Hän hyökkäsi Tanskaan ja kukisti sen nopeasti. Rauhanteossa Tanska luovutti Ruotsille Norjan. Samalla Tanskan oli sitouduttava mukaan sotaan Napoleonia vastaan ja liittoutuneiden voimavarat vain kasvoivat. Napoleonin sodat
Ensimmäinen Napoleonin sodista Ranskan keisarina oli Yhdistyneen kuningaskunnan vuonna 1803 julistama sota. 1804 Britannia muodosti liiton kolmannen liittokunnan Itävallan, Venäjän ja Ruotsin kanssa. Napoleon voitti Itävallan Ulmissa sekä Venäjän ja Itävallan Austerlitzissä kolmen keisarin taistelussa 1805 (Napoleon I, Aleksanteri I ja Frans I), mutta amiraali Horatio Nelson voitti Ranskan ja Espanjan laivastot Trafalgarilla ja varmisti Britannialle merten herruuden. Napoleon kruunautti itsensä myös Italian kuninkaaksi 1805 ja veljensä Louis Bonaparten Hollannin kuningaskunnan kuninkaaksi. Pohjois-Pohjanmaan historia
Pohjois-Pohjanmaan asutus vakiintui n. 1500-luvulla, jolloin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa kiinnostui Pähkinäsaaren rauhan pohjoispuolisista alueista. Hänen suosituksestaan varsinkin Savosta muutti uudisasukkaita vanhan rajan taakse. Uudistaloja nousi pian Kala- ja Pyhäjokilaaksoihin samoin kuin pohjoisten jokien varsille. Seudulle muuttaneet saivat kohta huomata, ettei elämä ollut helppoa pohjoisissa erämaissa. Idästä saapui joukoittain venäläisiä ja kohta roihusivat uudistalot liekeissä. Täyssinän rauhan solmimisen jälkeen 1595 pohjoisten jokilaaksojen ja erämaiden olot vakiintuivat ja asutus vankistui.
Hallinnollisesti alue jaettiin 1600-luvun alussa viiteen kirkkopitäjään: Iin, Limingan, Saloisten, Pyhäjoen ja Kalajoen pitäjiin. Kuusamo kuului vielä tuolloin Kemin suur-pitäjään. Noihin aikoihin Pohjois-Pohjanmaalle perustettiin myös ensimmäinen kaupunki. Kaarle-herttua esitti jo 1599, että Perämeren merkittävimpiin kauppapaikkoihin oli muodostettava kaupunkeja. Kuninkaaksi tultuaan Kaarle IX antoi 1605 määräyksen Oulun kaupungin perustamisesta. Samoihin aikoihin Oulujokisuulle rakennettiin Oulun linna, jonka turvin muutti etelästä jatkuvasti uusia asukkaita. Muuttoa edisti myös se, että 1606 kuningas myönsi 10 vuoden verovapauden niille, jotka muuttivat uuteen kaupunkiin. Varsinaiset privilegionsa Oulu sai 1610, jolloin sen porvareille myönnettiin mm. oikeus vapaaseen kauppaan kaikkialla valtakunnassa. Vähitellen Oulujoen suuhun muodostui vauras ja elinvoimainen pohjoisten erämaiden pääkaupunki, jossa jo 1695 oli hieman yli 1000 asukasta.
Oulun kilpailijaksi merikaupunkina kohosi virkeä Raahe, jonka kreivi Pietari Brahe perusti 1649. Kaupunkia ryhdyttiin aluksi rakentamaan Saloisten ikivanhalle kauppapaikalle, mutta Brahe siirsi 1652 kaupungin nykyiselle paikalleen ja sitä ryhdyttiin kutsumaan perustajansa mukaan Brahestadiksi. Brahen kaupungiksi. Myöhemmin nimi lyheni kansan suussa pelkäksi Raaheksi.
Pohjois-Pohjanmaa on joutunut kokemaan usein sotien kirot ja nälkävuosien kurjuudet. Ilmeisesti ankarin koskaan koettu väestönkato koettiin 1690-luvulla, jolloin alueella riehuneessa nälänhädässä kuoli tuhansia ihmisiä. Suuren pohjan sodan ja Isovihan aikana 1700-luvun alussa maakunnan alue joutui sotatoimialueeksi, jossa niin omat kuin vihollisen sotilaatkin temmelsivät. Venäläiset joukot miehittivät Oulun marraskuussa 1714 ja tuhosivat siellä olleen linnan. Isonvihan aikaisina vuosina surmattiin maakunnassa jälleen tuhansia ihmisiä. Lisäksi tuhannet ihmiset joutuivat lähtemään sotavankeuteen. Suomen sodan tapahtumiin vuosina 1808–1809 liittyvät Revonlahden, Siikajoen ja Pulkkilan taistelut.
1830-luvun alkupuolella Pohjois-Pohjanmaalla riehui ankara lavantauti ja koleraepidemia, joka teki selvää jälkeä nälän riuduttaman väestön keskuudessa. Epidemiaa koetti lievittää noihin aikoihin Oulussa ja Kajaanissa työskennellyt piirilääkäri Elias Lönnrot. Uudelleen nälänhätä riehui vuosina 1867–1868, jolloin koko maakunnan alueella koettiin lähes täydelliset kadot poikkeuksellisen ankarien luonnonolojen vuoksi. Aikalaisten todistusten mukaan jäät peittivät järvenselät vielä juhannuksena 1867. Nepalin historia
Gorkha-valtio saavutti merkittäviä voittoja laajetessaan itään ja länteen, mutta se pyrki laajenemaan myös pohjoiseen kohti Tiibetiä. Nepalilla ja Tiibetillä oli erimielisyyttä Tiibetin vuoristoseutujen hallinnasta. 1780-luvulla Nepal vaati Tiibetiltä aluetta Lhasan ja Kathmandun väliseltä kauppareitiltä, mihin tiibetiläiset eivät suostuneet. Tämän johdosta Nepal sulki liikenneväylät Kathmandun ja Lhasan välillä. Vuonna 1788 nepalilaiset tunkeutuivat ryöstöretkelle Tiibetiin uhaten Shigatsessa olevaa Panchen Lamaa, mikä oli askel kohti Kiinan ja Nepalin välistä sotaa. Nepalilaiset saivat Tiibetiltä ja näin ollen Kiinan paikallisilta viranomaisilta vuosittaisen vakuusmaksun, mutta koska sopimusta ei kunnioitettu, nepalilaiset hyökkäsivät uudestaan vuonna 1791 ja ryöstivät Shigatsen munkkiluostarin. Nämä toimet saivat vihdoin Pekingissä olevan keisarin reagoimaan ja lähettämään armeijan Tiibetiin. Nepalilaiset tekivät kauppasopimuksen Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian kanssa toivoen että britit tukisivat heitä, mutta britit eivät halunneet ärsyttää Kiinaa, missä oli suuret kaupankäynnin mahdollisuudet. Neapolis (Italia)
Myöhemmin Neapolis vaikuttaa säästyneen goottien ja vandaalien aiheuttamilta tuhoilta ainakin paremmin kuin esimerkiksi Capua ja Nola, ja sen kuvataan kukoistaneen edelleen ostrogoottien kuninkaan Teoderikin aikana. Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle pitkän piirityksen jälkeen vuonna 536, ja suuri osa asukkaista surmattiin. Totila valtasi kaupungin takaisin gooteille vuonna 542. Narses valtasi sen takaisin Bysantille, ja se säilyi Ravennan eksarkaatin vallassa, mutta omien herttuoidensa hallitsemana ainakin 700-luvulle saakka. Tämän jälkeen se vaikuttaa nauttineen suhteellisen itsenäisestä asemasta, kunnes normannit valtasivat sen vuonna 1137. Tämän jälkeen siitä tuli pitkäksi aikaa Napolin kuningaskunnan keskus. Pohjoisnapa
Luoteisväylää tutki ensimmäisenä englantilainen Martin Frobisher. Hän matkusti vuonna 1576 Labradorin rannikkoa pitkin, päätyen Baffininsaarelle. Eskimoiden mongoliset kasvonpiirteet osoittivat hänen mielestään, että hän oli käynyt Aasiassa saakka. John Davis pääsi lähimmäksi pohjoisnapaa vuonna 1585: hän oli 1 200 kilometrin etäisyydellä pohjoisnavasta ja antoi nimensä Davisinsalmelle. Henry Hudson yritti niin ikään päästä vesiteitse pohjoisnavalle vuonna 1610. Samaa yritti myös vuonna 1773 Constantine Phippsin johtama retkikunta. Mukana oli tuolloin muun muassa 14-vuotias Horatio Nelson. Vaikka retkikunta pääsikin edeltäjiään lähemmäs, joutui myös Phipps luopumaan valloitusyrityksestä. Cisalppinen tasavalta
Cisalppinen tasavalta (italiaksi: "Repubblica Cisalpina") oli Napoleonin vuonna 1797 Pohjois-Italiaan perustama vasallivaltio, johon yhdistettiin Cispadaaninen tasavalta ja Transpadaaninen tasavalta. Sen pääkaupunki oli Milano. Siihen kuului koko Lombardia, Romagna, osia Venetsiasta, Modenasta ja Kirkkovaltiosta. Se muutettiin 1802 Italian tasavallaksi Napoleon presidenttinä ja 1805 Italian kuningaskunnaksi Napoleon kuninkaana. Valtio hajotettiin Wienin kongressissa 1815. Roald Amundsenin etelänaparetkikunta
Lopulta 14. joulukuuta 1911 viisi miestä ja 16 koiraa saapuivat Etelänavalle ja pystyttivät Polheimiksi eli Napakodiksi ristimänsä teltan. Miehet olivat Etelänavalle saapuessaan muuten hyvässä kunnossa, mutta kasvoissa oli pahaa, kauan retken jälkeen kestänyttä tuulen kuljettamien jäähitusten aiheuttamaa kirvellystä. Navarran kuningaskunta
Kastilia valloitti kuningaskunnan Pyreneiden eteläpuolisen osan vuonna 1513, joten Navarrasta tuli osa juuri yhdistynyttä Espanjan kuningaskuntaa. Pyreneiden pohjoispuolinen osa säilytti itsenäisyyden, mutta liittyi personaaliunioniin Ranskan kanssa vuonna 1589, kun Navarran kuningas Henrik III peri Ranskan kruunun saaden nimekseen Henrik IV. Vuonna 1620 Navarra liitettiin lopullisesti Ranskan kuningaskuntaan. Kaarle XIV Juhana
Kaarle XIV Juhana (Ruotsissa: "Karl XIV Johan", Norjassa: "Karl III Johan"; 26. tammikuuta 1763 – 8. maaliskuuta 1844) oli Ruotsin ja Norjan kuningas vuosina 1818–1844 (Norjan kuninkaana hallitsijanimellä Kaarle III Juhana). Hän oli Napoleonin marsalkka ja alkuperäiseltä nimeltään Jean-Baptiste Jules Bernadotte. Vuonna 1810 ruotsalainen paroni Karl Otto Mörner tarjosi Bernadottelle Ruotsin kruunua. Bernadotte tiedusteli Napoleonin mielipidettä ja suostui. Hänet valittiin kruununperijäksi 21. elokuuta 1810 ja kruunattiin 1818. Nanda-dynastia
Nanda-dynastia on Intian historian aikakausi vuosina 424–321 eaa., jolloin Magadhan alueella Pohjois-Intiassa valtaa piti Nanda-suku. Nantes
Namnetit-niminen kelttiläinen heimo perusti kaupungin nykyisen Nantesin lähistölle noin vuonna 70 eaa., kunnes Julius Caesar valloitti sen vuonna 56 eaa. ja antoi sille nimen "Portus Namnetus". Ensimmäisen vuosituhannen aikana kaupungin valloittivat saksit noin vuonna 285, frankit noin vuonna 500, britit 500- ja 600-luvulla sekä normannit vuonna 843. Pohjoiset dynastiat
Pohjoiset dynastiat (北朝 [běi cháo]) hallitsivat osia Kiinasta 386–581. Ajanjaksoa kutsutaan Pohjoisten ja eteläisten dynastioiden kaudeksi, sillä samaan aikaan Kiinan eteläosia hallitsivat Eteläiset dynastiat. Nenana
Nenana on läntisintä athabascoihin kuuluvien tanana-intiaanien aluetta. Alun perin kylä tunnettiin nimellä Tortella, joka oli muunnos intiaanikielisestä sanasta "toghotthele", "vuori, joka on samansuuntainen joen kanssa". Varhaiset löytöretkeilijät kuten Allen, Harper ja Bates vierailivat Tananan laaksossa vuosina 1875 ja 1885. Tananat olivat kuitenkin tavanneet eurooppalaisia jo aiemmin: Tananan kylässä venäläisillä oli tapana vaihtaa länsimaisia hyödykkeitä turkiksiin. Kun Fairbanksista löydettiin kultaa vuonna 1902, kanssakäyminen alueella vilkaistui. Jim Duke avasi ensimmäisen kauppahuoneen Nenanaan vuonna 1903. Lähetysasema ja koulu avattiin joen yläjuoksulle vuonna 1905 ja postikonttori vuonna 1908. Vuonna 1915 rautatien rakentaminen kaksinkertaisti väkimäärän. Kaupunkioikeudet Nenana sai vuonna 1921. Navassa
Kristoffer Kolumbus lähetti vuonna 1504 muutamia miehiään Jamaikalta Hispaniolan saarelle (nyk. Haitin saari). Matkalla nämä rantautuivat Navassalle, mutta sieltä ei löytynyt vettä. He kutsuivat saarta nimellä Navaza ja 350 vuoteen merimiehet eivät käyneet saarella. Amerikkalainen merikapteeni Peter Duncan otti saaren haltuunsa 1857 guano-saarten lakiin vedoten. Guano-varoja kaivettiin aktiivisesti vuosien 1865–1898 välillä. Haiti protestoi Yhdysvaltojen miehitystä vastaan ja vaati Navassaa itselleen, mutta Yhdysvallat kieltäytyi ja piti saaren hallussaan. Umberto Cagni
Vaikeuksista huolimatta Cagni saavutti 25. huhtikuuta 1900 uuden pohjoisnavan läheisyysennätyksen 86° 34'. Matka oli vienyt 45 päivää. Pohjoisnapa jäi 381 kilometrin päähän, mutta aiempi Nansenin tekemä ennätys oli rikottu 21 kaariminuutilla, eli 35–40 kilometrillä. Paluu oli vielä vaikeampi kuin menomatka. Miehet nälkiintyivät ruokatarvikkeiden loputtua ja söivät koiriaan. Cagni pääsi kuitenkin 23. kesäkuuta elävänä retkeltään takaisin. Paluumatkalla haittasi kesän aiheuttama jäiden osittainen sulaminen ja ajautuminen merivirran mukana länteen. Paluu Frans Josefin maalle vei 60 päivää, vauhdilla noin 10 km/päivä Cagnin matka oli 1 400 km, 104 päivässä. Frederick Cook
Cook työskenteli ensin lääkärinä New Yorkissa. Kun hänen vaimonsa kuoli synnytyksessä, hän siirtyi tutkimusmatkailijaksi ja naparetkeilijäksi. Syyskuussa 1906 Cook teki tutkimusmatkan Alaskaan ja väitti kiivenneensä Edward Barrillin kanssa Mount McKinley -vuorelle. Hän esitti todisteeksi valloituksesta valokuvan, jonka kuvauspaikka kuitenkin tunnistettiin myöhemmin toiseksi, paljon matalammaksi vuorenhuipuksi. Vuonna 1908 Cook kilpaili Pohjoisnavan valloituksesta maanmiehensä Robert Pearyn kanssa. Hän oli aiemmin ollut erään Pearyn retkikunnan lääkärinä Grönlannissa. Cook lähti Ellesmerensaarelta kahden inuitin kanssa kohti napaa 20. maaliskuuta 1908. Hän palasi sivistyksen pariin seuraavana vuonna ja väitti käyneensä navalla 21. huhtikuuta 1908. Peary kiisti hänen väitteensä. Cook tuomittiin julkisuudessa huijariksi, kun asiaa tutkinut tieteellinen toimikunta totesi joulukuussa 1909, ettei hänellä ollut tarjota minkäänlaista näyttöä väitteidensä tueksi. Cookin kertomusta ei ole sittemmin pidetty vakavasti otettavana. Mukana olleiden inuitien mukaan hän oli todellisuudessa luovuttanut jo kahden päivän jälkeen. Cook kuitenkin väitti kuolemaansa asti puhuneensa totta. Myöhemmin myös Pearyn pääsy Pohjoisnavalle on asetettu kyseenalaiseksi. Nam Việt
Nam Việt hallitsi suurta osaa nykyistä pohjoista Vietnamia ja eteläistä Kiinaa vuosien 258 ja 111 eaa. välillä. Kuningaskunta sai alkunsa Au Loc -nimisestä kuningaskunnasta, jonka pääkaupunki Phuc An oli nykyisen Hanoin länsipuolella. Vuonna 208 eaa. kiinalainen kenraali Zhao Tuo, vietnamilaiselta nimeltään Triệu Đà, valloitti Au Locin ja yhdisti siihen alueita Kiinan puolelta, ja kutsui uutta valtiota nimellä Nam Việt. Vietnamin historian lasketaan perinteisesti alkavan tästä tapahtumasta. Kiinan Han-dynastia valloitti Nam Việtin vuonna 111 eaa., mistä alkoi kiinalaisten tuhannen vuoden valtakausi alueella. Narvan taistelu (1944)
Narvan taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu Narvan kaupungista Virossa toisessa maailmansodassa vuonna 1944. Saksa oli aiemmin vallannut Baltian maat itselleen vuonna 1941 operaatio Barbarossan aikana. Taistelu alkoi 2. helmikuuta 1944 ja päättyi Saksan torjuntavoittoon 10. elokuuta 1944. Itse kaupungin puna-armeija sai vallattua 26. heinäkuuta 1944. Saksalaiset vetäytyivät kaupungista Sinimägein kukkuloille ja onnistuivat torjumaan puna-armeijan hyökkäyksen Tannenbergin Linjan taistelussa. Myöhemmin seuranneissa Riian ja Tallinnan offensiiveissä Neuvostoliitto sai vallattua Viron itselleen 26. syyskuuta 1944 mennessä. Riika saatiin vallattua 24. lokakuuta 1944 mennessä ja Liettua Memelin taistelussa 28. tammikuuta 1945 mennessä. Loput Baltian maista ja siellä olevista saksalaisjoukoista antautuivat lopullisesti 8.–10. toukokuuta 1945 Neuvostoliiton valloitettua Berliinin ja Saksan antauduttua. Pohjoisnapa
Pohjoisnavalla vallitsee kevätpäiväntasauksesta syyspäiväntasaukseen puolen vuoden mittainen ”päivä”, jona aikana aurinko pysyy horisontin yläpuolella. Vastaavasti syyspäiväntasauksesta kevätpäiväntasaukseen on puolen vuoden mittainen ”yö”, kaamos. Napoli
Napoli oli itsenäinen Napolin herttuakunta vuosien 840–1137 välisenä aikana. Vuonna 1137 kaupungin valtasivat normannit. Myöhemmin kaupunkia hallitsivat Anjoun herttuat eli Angevinit (1266–1442), Aragonit (1442–1501), ranskalaiset (1501–1504) ja Habsburgit (1501–1713). Vuodesta 1284 kaupunki oli Napolin kuningaskunnan keskus. Sisilian kuningaskunta erosi alueesta, ja sen keskuksena toimi Palermo, jolloin Napoli jäi pienemmän Napolin kuningaskunnan keskukseksi. Wienin kongressissa Napolista tuli Molempain Sisiliain kuningaskunnan pääkaupunki. Tämän asemansa se menetti Italian yhdistymisen myötä 1800-luvulla. Lipara
Ensimmäisessä puunilaissodassa 264–241 eaa. Liparasta tuli karthagolaisten tukikohta, koska siellä oli hyvä satama ja se mahdollisti sijaintinsa puolesta Sisilian pohjoisrannikon hallinnan. Konsuli Gnaeus Cornelius epäonnistui saaren valtaamisessa Roomalle vuonna 260 eaa., ja jäi vangiksi koko laivasto-osastonsa kanssa. Vuonna 257 eaa. Rooman ja Karthagon laivastot ottivat jälleen yhteen saaren lähistöllä. Roomalaiset valtasivat Liparan lopulta Gaius Aureliuksen johdolla vuonna 252/251 eaa. Amundsen–Scott
Aurinko nousi 23. syyskuuta ja talvi päättyi. Näihin aikoihin ensimmäinen lentokone saapui Etelänavalle. Tammikuussa 1958 Edmund Hillaryn ja Vivian Fuchsin mantereen ylitysretkikunta saapui lumitraktoreilla etelänapa-asemalle. Adolf Erik Nordenskiöld
Ensimmäisellä Huippuvuorten retkellään Nordenskiöld havaitsi ajojäämassojen hankaloittavan vaikutuksen. Hän spekuloi, että kesäisin Grönlannin ja Huippuvuorten välillä etelään kulkevien merivirtojen vaikutuksesta pohjoisimmat merialueet saattaisivat myöhäissyksyllä olla jäästä vapaat. Noihin aikoihin tiedeyhteisön keskustelussa esitettiin teorioita, joiden mukaan Jäämeri saattaisi olla avoin pohjoisnavalle saakka, ja Nordenskiöld halusi selvittää, kuinka pohjoiseen olisi mahdollista purjehtia. Hän sai tuttaviensa avulla kerätyksi seuraavalle retkelleen yksityisen rahoituksen, jonka merkittävimmästä osasta vastasi ruotsalainen liikemies Oskar Dickson. Tämän taloudellinen tuki oli ratkaiseva Nordenskiöldin myöhempienkin retkien toteutumisessa. Myös maan kuningashuone tuki Nordenskiöldin retkeä, sillä naparetkeily valtakuntaan kuuluville Huippuvuorille nähtiin kansallisena ylpeydenaiheena. Uusi tutkimusmatka Huippuvuorten luoteiskulmalle ja edelleen niiden pohjoispuoliselle merialueelle alkoi merivoimien kapteeni Fredrik von Otterin komentamalla höyrylaiva "Sofialla" 7. heinäkuuta 1868, ja sen aikana Nordenskiöldin retkikunta eteni pohjoisemmaksi kuin kukaan ennen heitä, 81°42' pohjoista leveyttä. Kerran "Sofia" oli vähällä upota jäälohkareen puhkaistua aluksen kylkeen reiän, mutta se saatiin pumppujen avulla pidettyä täpärästi pinnalla maihin pääsyyn asti. Tämä matka kuitenkin osoitti, että napajää ulottui uskottua etelämmäs eikä pohjoisnavalle ollut mahdollista päästä meritse. Nordenskiöld toivoi kuitenkin voivansa päästä sinne myöhemmin jäitä myöten. Etelä-Afrikan historia
Vuonna 1795 britit valloittivat Kapmaan strategiseksi tukikohdaksi ranskalaisia vastaan. Tukikohdan tarkoitus oli hallita meritietä itään. Napoleonin sotien aikana siirtokunta palautui lyhyeksi aikaa hollantilaisille, mutta jo vuonna 1806 britit valtasivat sen uudelleen. Britit uudistivat hollantilaisten merkantilistisen talousjärjestelmän ja Kapmaan siirtokunta integroitiin brittiläisen imperiumin talouteen. Vuonna 1828 siirtokunnan värilliselle väestölle taattiin täydet kansalaisoikeudet ja lakiin perustunut syrjintä kiellettiin. Vuonna 1834 voimaan tulleella lailla alueella lakkautettiin myös orjuus neljän vuoden siirtymäkauden jälkeen. Entisten orjien asema ei kuitenkaan oleellisesti parantunut vapauttamisen jälkeen ja värillisiä syrjittiin edelleen heidän sosiaalisen asemansa sekä rotunsa vuoksi. Scottin etelänaparetkikunta 1911–1912
Scott kirjoitti pari päivää ennen navalle saapumista pitävänsä kauheana, jos norjalaiset olisivat ehtineet ennen häntä navalle. Ensimmäinen merkki norjalaisten retkestä oli 16. tammikuuta nähty 18 kilometrin päässä navasta ollut tumma täplä, joka lähempää katsoen oli rekeen sidottu musta lippu sekä suksien, rekien ja koirien jälkiä lumessa. Scott kuvautti itsensä miehineen kameran automaattivalotuksella navalla 17. tammikuuta 1912. Scott näyttää etelänavalla otetuissa kuvissa selvästi pettyneeltä. Erityisesti Scottia masensi se, että norjalaiset olivat ehtineet ensin ja tehneet heidän ponnistelunsa turhiksi. Scottin itseluottamus heikkeni nopeasti tämän jälkeen. Norjalaisten jättämässä kirjeessä luki, että he olivat käyneet navalla yli kuukautta aikaisemmin. Scottin retkikunta sai Amundsenin kirjeen mukaan käyttää vapaasti leirin tarvikkeita, ja Amundsen toivotti englantilaisille turvallista paluumatkaa. Lisäksi Amundsen kehotti Scottia toimittamaan Norjan kuninkaalle Haakon VII:lle osoitetun kirjeen perille. Näin Scottin retkikunta oli tahtomattaan varmistanut Amundsenin ensimmäisen käynnin etelänavalla. Ivrea
26. toukokuuta 1800 Napoleon Bonaparte saapui joukkoineen Ivreaan ja otti alueen hallintaansa. Napoleonin kukistumisen jälkeen vuonna 1814 Ivrea palasi Savoijin ja Viktor Emanuel I:n alaisuuteen. Tutkimusmatkat pohjoisnavalle
Ilmalaiva "Italia" lähti Milanosta 15. huhtikuuta 1928, ja noin kuukautta myöhemmin ilmalaiva saapui Kongsfjordiin, josta "Norgenkin" oli lähtenyt. 23. toukokuuta "Italia" lähti tutkimaan pohjoisnapaa. Jää ja lumi lisäsivät ilmalaivan painoa ja se syöksyi alas. Kun ilmalaiva lähestyi maan pintaa, kymmenen miestä hyppäsi jäälle. Ilmalaivan gondoli murskaantui suureksi osaksi jään pintaan ja suuret määrät tarvikkeita putosi jäälle. Ilmalaiva keveni ja alkoi nousta. Kuusi miestä jäi nousevaan ilmalaivaan, josta ei tämän jälkeen kuultu mitään. Jäälle jäänyt osa miehistöstä selvisi hengissä, päätyi jäälautalle ja onnistui sähköttämään apua itse kyhätyllä lähettimellä. Amundsen katosi Atlantin yllä, kun oli kuullut Nobilen ilmalaivan tuhosta ja lähti etsimään häntä lentäen. Mahdollisesti Amundensenin kuolema johtui lentokoneen moottoriviasta. Jäälle jääneitä "Italia"-ilmalaivan miehiä ei saatu ensin noudettua jäälautalta, mutta heitä kyettiin huoltamaan lentokoneilla. Eräs ruotsalainen kykeni hakemaan Nobilen paljon ennen kuin muut saatiin lautalta pois. Mukana ollut ruotsalainen Finn Malmgren oli aivan uupunut, ja italialaiset jättivät hänet jäälle, kunnes hän kuoli.Nykyään pohjoisnavalle vaellellaan usein. Naparetkeilystä on tullut huippu-urheilua. Matkoilla on yhä monia vaaroja, koska useimmiten matkat tehdään ilman suksia kummempia kulkuvälineitä. Tällöin railoihin putoaminen, pettävä jää, myrskyt, ja paleltumat uhkaavat. Myös rahoittajien löytäminen on joskus vaikeaa. Norjalaiset
Norjalaisten esi-isät asuttivat nykyistä norjaa jo kivikaudella 10 000 vuotta eaa. Kivikaudella Etelä-Norjassa harjoitettiin niin metsästystä ja keräilyä, kuin maatalouttakin. Pronssi- (1500-500 eaa.) ja rautakausien (500 eaa.-400 jaa.) maatalouden harjoittaminen lisääntyi ja väestömäärä kasvoi. Germaanisten kansojen edustajia muutti Norjan rannikoille 500-800-luvuilla niin sanotun kansainvallusaikana. Viikinkiaikana 800-1100-luvuilla Norja yhtenäistyi poliittisesti ja maahan saapui kristinusko. 1300-luvulla Norjaa hävitti musta surma ja myöhemmin maa liitettiin Tanskan kuningaskuntaan vuonna 1280. Norja säilyi osana Tanskaa vuoteen 1814, jolloin se liitettiin Ruotsiin. Norja itsenäistyi vuonna 1905. 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa suuri joukko norjalaisia muutti Pohjois-Amerikkaan. Nepalin historia
Koska laajenemismahdollisuuksia ei ollut pohjoiseen Kiinan hallitsemaan Tiibetiin, eikä etelään brittiläisten hallitsemaan Intiaan, gorkhat käänsivät tavoitteensa länteen. Nepalin länsipuolella nykyisen Intian osavaltion Uttarakhandin alueella sijaitsi Garhwalin kuningaskunta. Garhwal oli enimmäkseen vuoristoista seutua, mutta siellä sijaitsi Dehradunin rikas laakso. Garhwal oli aiemmin kokenut valloituksia afgaanien, Punjabin sikhien ja marathien taholta. Nepalilaiset pyrkivät valloittamaan Garhwalin jo 1700-luvun lopulla, mutta voimavarat oli suunnattu Tiibetiin ja valloitussuunnitelmia piti lykätä. Vuonna 1803 Garhwal tuhoutui maanjäristyksessä, jolloin nepalilaiset valloittivat gorkhakenraali Amar Singh Thapan johdolla jo valmiiksi tuhoutuneen maan. Nepalilaiset laajensivat vähitellen valtaansa yhä lännemmäs ja osti tai valloitti paikallisten ruhtinaiden suosion. Nepalilaisten vaikutus kasvoi aina Kangraan, nykyisen Himachal Pradeshin osavaltioon asti, jossa sijaitseva Kangran linnoitus oli alueen vahvin linnake. Nepalilaiset yrittivät piirittää linnoituksen 1809, mutta Punjabissa sijainneen Sikhivaltion hallitsija Ranjit Singh puuttui peliin ja Nepalin armeija ajettiin Sutlej-joen itäpuolelle. Etelänavan valloitus 1911
Britanniassa 1800-luvun merkittävät tutkimusmatkat olivat nostaneet saarivaltion asukkaiden kansallisylpeyttä ja vuosisadan vaihteen jälkeenkin maassa oltiin yleisesti sitä mieltä, että brittiläiset maailmanmatkaajat olivat ylivertaisia. Kuningaskunta lähetti yhä 1900-luvun alussa monia uusia tutkimusretkikuntia maailman eri kolkkiin. Yksi näistä retkikunnista oli Ison-Britannian laivaston kommodorin, Robert Falcon Scottin johtama ryhmä, jonka tavoite oli valloittaa yksi maailman vaikeakulkuisimmista ja olosuhteiltaan ankarimmista paikoista, etelänapa. Scott oli kokenut tutkimusretkeilijä, joka oli saavuttanut Britanniassa sankarin maineen jo edellisen, vuosina 1901–1904 järjestetyn Antarktiksen tutkimusretkensä ansiosta. Scott oli hyvin toiveikas myös Etelämantereelle suuntautuvan tutkimusretkensä suhteen. Vuonna 1908 Shackletonin johtama retkikunta oli joutunut kääntymään takaisin vain 180 km päässä etelänavalta. Shackleton oli käyttänyt retkellään poneja muttei suksia. Norna-Gestrin tarina
"Norna-Gestrin tarinaa" ei voida pitää lähteenä ajasta ja henkilöistä, joita se kuvaa. Suurvalta-ajan Ruotsissa kyseistä tarinaa käsiteltiin kuitenkin historiallisena lähteenä. Norna-Gestrin kertomat tarinat myyttisestä menneisyydestä sijoittuivat pääosin Itä-Skandinavian alueelle, nykyisen Tanskan ja Ruotsin alueelle, mikä aikaansai kiinnostuksen heräämisen. Tarinalla on sisältönsä puolesta myös yhteyksiä muihin ruotsalaisten oman historiansa kannalta merkittävinä pitämiin muinaissaagoihin, kuten "Ragnarr Karvahousun saagaan" sekä "Völsungain saagaan". Koska ruotsalaiset eivät tuolloin enää ymmärtäneet muinaissaagojen kieltä, ilmestyi "Norna-Gestrin tarina" ruotsiksi käännettynä Eric Julius Björnerin teoksessa "Nordiska Kämpa Dater" vuonna 1737 (Stockholm). Etelänaparetkien sankariaika
Etelänaparetkien sankariaika 1897–1922 oli aikaa, jolloin etelänaparetkeily oli hyvin vaarallista. Tältä ajalta tunnetaan muiden joukossa nimet Robert Scott, Ernest Shackleton, Roald Amundsen ja Douglas Mawson. Retkien tarkoituksena oli kartoittaa tuntematonta maata, tehdä tieteellisiä tutkimuksia ja saavuttaa ennätyksiä, muun muassa käydä ensi kertaa maantieteellisellä ja etelänavalla. Tälle ajalle olivat tyypillisiä uhkarohkeat retket kauas luonnoltaan ankaraan kylmään, myrskyiseen maahan, jossa paleltiin, kärsittiin tuskaa, nähtiin nälkää ja kuoltiin, mutta myös raivattiin perustuksia tulevalle mantereen tutkimukselle. Retkien tarkoitus oli muun muassa tehdä geologisia tutkimuksia, säähavaintoja sekä valloittaa Etelänapa. Koska tiedot sopivasta vaatetuksesta tai vitamiineista olivat huonot ja kulku- ja yhteydenpitovälineet alkeellisia, sattui epäonnistumisia. Vaikka Guglielmo Marconi oli keksinyt radion jo 1895, ensimmäiset radiolaitteet olivat raskaita ja paljon virtaa vaativia, eikä niitä voitu ottaa mukaan rekiretkille. Senaikaisilla ajoneuvoilla lentokoneista puhumattakaan ei ollut vielä käyttöä mantereen vaativissa olosuhteissa. Sankariajan jälkeen lentokoneet ja todella toimivat moottoriajoneuvot helpottivat elämää etelämantereella, ja uhkarohkea retkeily vakiintui tutkimusasemilla tehtyyn rutiinityöhön. Ruotsin vallan aika Suomessa
Juhana III:n kuningaskaudella rajakahakat Käkisalmen läänin rajalla johtivat jälleen uuteen sotaan (1570–1595), joka tunnetaan pohjoismaisena viisikolmattavuotisena sotana. Pääosin kyse oli raa’asta, molemminpuolisesta sissisodasta. Alkuvaiheissa sodankäynti oli kuitenkin organisoitua ja vuosina 1573–1577 Suomen rintamalla elettiin aselevon aikaa. Vuosikymmenen puolessa välissä alkoivat kuitenkin talonpoikaiset kahinoinnit: karjalaiset hyökkäsivät Oulujärven ja Iijoen suunalle, Etelä-Suomesta lähdettiin Suomenlahden tuolle puolen. Vuosikymmenen taitteessa organisoitunut sodankäynti käynnistyi jälleen hyökkäyksellä Narvaan (1579) ja Käkisalmen valloituksella vuonna 1580. Narva vallattiin seuraavana vuonna, minkä jälkeiset neuvottelut johtivat vuoteen 1590 kestäneeseen välirauhaan. Välirauhasta huolimatta sissisota jatkui itärajan molemmin puolin, mikä johti Kainuun ja Pohjois-Pohjanmaan laajamittaiseen autioitumiseen 1580-luvulla. Pekka Vesaisen johdolla pohjalaiset tekivät kostoretkiä Vienan Karjalaan. Sota päättyi Täyssinän rauhansopimukseen vuonna 1595. Kaakkois-Aasian historia
Funanin ja Chenlan naapurikuningaskuntana nykyisen Etelä-Vietnamin alueella oli Champan kuningaskunta. Ensimmäiset maininnat siitä löytyvät vuodelta 192 jaa. Se eli voimakkainta kukoistuskauttaan 500-luvulta 700-luvulta. Se oli kuitenkin koko olemassaolonsa aikana puolustuskannalla: ensin tulivat kiinalaiset, sitten khmerit, mongolit ja lopulta vietnamilaiset. Champa joutui siirtämään pääkaupunkiaan kolme kertaa ennen kuin vietnamilaiset lopulta valloittivat viimeisen pääkaupungin 1472. Champan eteläiset alueet säilyivät kuitenkin champojen hallussa aina vuoteen 1832 asti, jolloin Vietnam valloitti viimeisetkin rippeet Champan alueista. Maltan historia
Arabit hallitsivat Maltaa yli kahdensadan vuoden ajan, 870–1090. Vuonna 1090 normannit valloittivat Maltan. Normannien jälkeen Sisiliaa, ja samalla myös Maltaa hallitsivat Hohenstaufenin (1194–1266) ja Angevinin (1266–1282) hallitsijasuvut. Pohjoisnapa
Luoteis- ja koillisväylän huomattiin olevan kelvottomia kauppareittejä, joten niiden tutkimisesta luovuttiin. Reiteistä kuitenkin kiinnostuttiin tieteellisessä mielessä. Fridtjof Nansenin retkikunta pääsi vuonna 1895 vain 350 kilometrin päähän pohjoisnavasta. Ankara sää ja kylmyys pakottivat hänet kuitenkin palaamaan takaisin. Pohjoisnapa valloitettiin vihdoin vuonna 1909, kun yhdysvaltalainen Robert Peary lähti 133 koiran ja 19 reen turvin Ellesmerensaaren pohjoiskärjestä. Hän oli aiemmin yrittänyt samaa kahdesti, mutta tällä kertaa sääolot olivat suotuisat. Peary ja hänen matkakumppaninsa saapuivat 6. huhtikuuta vuonna 1909 ensimmäisinä ihmisinä pohjoisnavalle. Maltan historia
Napoleon valtasi saaret vuonna 1798, ja britit valtasivat ne 1800. Vuonna 1814 saarista tuli virallisesti osa Brittiläistä imperiumia. Karjalaiset
Karjala joutui Novgorodin valtaan ilmeisesti 1280-luvulla, jolloin se muodosti Käkisalmesta (Korelasta) käsin hallitun alueen. Ruotsi valtasi jalansijan Karjalankannakselta vuonna 1293 valloittamalla karjalaisten kauppapaikana toimineen Viipurin. Pähkinäsaaren rauhassa vuonna 1323 Novgorod luovutti Ruotsille Äyräpään, Jääsken ja Savilahden. Navarra
Navarran kuningaskunta yhdistyi 1500–1600-luvuilla Ranskaan ensin personaaliunionina ja sitten kiinteästi. Navarran eteläinen osa, jota tämä artikkeli käsittelee, oli jo aiemmin liitetty Espanjaan. Pyreneiden pohjoispuolella olevaa Navarran osaa kutsutaan (Ranskan) Navarraksi, mutta alue on osa ranskalaista departementtijärjestelmää eikä hallinnollisesti käytä Navarran nimeä. Molemmat alueet kuuluvat niin sanottuihin historiallisiin baskialueisiin eli alueisiin, joilla on historiallisesti puhuttu baskin kieltä. Baski on nykyisin espanjan ohella toinen virallinen kieli Espanjaan kuuluvan Navarran pohjoisosissa. Ranskan puolella sillä ei ole virallista asemaa. Arktisten alueiden historia
Pohjoista Jäämerta tutkivat myös norjalainen Roald Amundsen, grönlantilainen Knud Rasmussen ja suomalaissyntyinen, sittemmin Ruotsiin muuttanut Adolf Erik Nordenskiöld 1900-luvun alussa. Amundsen lensi pohjoisnavan yli lentokoneella 1926. Aiemmin hän oli käynyt Etelänavalla 1911 ja näin ollen hän oli ensimmäinen ihminen, joka oli käynyt molemmilla navoilla. Shackletonin vuoden 1908 etelänaparetkikunta
Shackleton määräsi Edgeworth Davidin johtamaan Victorianmaalle suuntautuvan retken kartoittamaan Discoveryn retkellä löytyneen kuivien laaksojen alueen ja yrittämään magneettiselle etelänavalle parhaan kykynsä mukaan. Davidin seuraksi lähtivät mukaan Douglas Mawson ja Alistair Mackay.
Miehet vetivät itse raskaat varusteensa Discoveryn retken kokemuksen pohjalta, koiria käytettiin vain tukikohdassa varastojen teossa ja muussa vakiokuljetuksessa. Muutaman kilometrin alkumatka kuljettiin mukana olevalla autolla, joka lakkasi pian toimimasta. Eteneminen oli alussa hidasta huonon sään takia. Nordenskjöldin jääkieleke ja Drygalskin jäätikkö olivat vaikeakulkuisia. Retkikunta nousi napaylängölle labyrinttimaisen Reevesin jäätikön kautta. 27. joulukuuta lumi alkoi olla alla kovaa, oltiin napaylängöllä. Ylängöllä kuljettin 19 km päivässä tehden magneettisia havaintoja. Miehillä oli tällä retkellä jatkuva nälkä. 17. tammikuuta David, Mackay ja Mawson saapuivat magneettiselle etelänavalle, joka oli silloin paikassa 72°15'S, 155°16'E. Korkeus merenpinnasta oli 2210 m. David julisti alueen brittiläisen imperiumin osaksi. Paluumatka oli 460 km ja vei 15 päivää. Miehet uupuivat ja nälkiintyivät. Silti kolme miestä palasi ehjänä takaisin taivallettuaan 1600 km neljässä kuukaudessa. Nimrod haki miehet sovitusta paikasta helmikuussa 1909. Tämän retken aikoihin Priestley, Brocklehurst ja Bertram Armytage kävivät tutkimassa Discoveryn retkellä löydettyä Ferrarin jäätikköä. Najran
Najranin kukoistus päättyi 500-luvun toisella puoliskolla. Persialaiset valtasivat Etelä-Arabian vuoden 570 paikkeilla ja koska Persia oli kristityn Bysantin vihollinen, siitä kärsivät myös paikalliset kristityt. Lopullisesti Najranin kristitty yhteisö katosi islamin leviämisen myötä. Profeetta Muhammad salli Najranilaisten jatkaa uskonsa harjoittamista suojelurahaa vastaan. Kalifi Umar ibn al-Khattab kuitenkin karkotti kaupungin kristityt ja suurin osa paikallisista muutti Irakiin lähelle Kufan kaupunkia. Ilmeisesti aivan kaikki kristityt eivät lähteneet, sillä kristittyjä piispoja mainitaan olleen kaupungissa vieä 800- ja 900-luvuilla. Osa paikallisista kääntyi puolestaan islamiin. He hylkäsivät kaupungin alkuperäisen paikan ja kaupunki muutettiin muutaman kilometrin päähän pohjoiseen. Alkuperäisen kaupungin rauniot tunnetaan nykyisin nimellä "Ukhdud". Islamilainen Najran menestyi alueen taloudellisena keskuksena. Paikallisilla päälliköillä oli vaikutusvaltaa islamin varhaisen historian aikana. Pohjois-Amerikan lounaisalueen intiaanit
1800-luvulla lounaan ympäristö mahdollisti intiaanien ja maahan tunkeutuvien valkoisten Yhdysvaltain kansalaisten välisen pitkän sissisodan. Yhdysvallat otti navajojen asuinseudun valtansa alle 1849. Navajot alkoivat hyökätä uudisasukkaiden kimppuun vain vuoden kuluttua heidän tulostaan. Valkoiset kostivat tämän, ja ensimmäinen rauhansopimus intiaanien kanssa särkyi nopeasti. Amerikkalaisten ensimmäinen sotaretki navajoja, apacheja ja uteja vastaan alkoi 1851, tarkoituksena estää uudisasukkaisiin kohdistuva häirintä. 1858 syttyi sota navajoja vastaan, kun raivokohtauksen saanut intiaanikauppias tappoi orjapojan Fort Defiancessa. Nyt alkoi sodan ja rauhan vuorottelu. Apassit olivat erityisen hyökkääviä Yhdysvaltain sisällissodan vuosina 1861-1865, jolloin pohjoisvaltiot ja etelävaltiot taistelivat keskenään ja apasseilla oli vastassa vain paikallinen miliisi. Fridtjof Nansen
Fridtjof Wedel-Jarlsberg Nansen (10. lokakuuta 1861 Oslo – 13. toukokuuta 1930 Oslo) oli norjalainen naparetkeilijä, tutkimusmatkailija, diplomaatti ja tieteilijä. Hän ylitti ensimmäisenä ihmisenä Grönlannin vuonna 1888 ja yritti Pohjoisnavalle siinä kuitenkaan onnistumatta vuosina 1893–1896. Naparetkeilijän uransa jälkeen Nansen toimi muun muassa Kansainliiton pakolaisasiain päävaltuutettuna. Nansen sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1922. Alankomaiden Kapmaa
Britit valloittivat Kapmaan vuonna 1795 Muizenbergin taistelun yhteydessä. Amiensin rauhassa hollantilaiset saivat alueen takaisin hallintaansa. Britit valloittivat alueen uudelleen Napoleonin sotien aikana tammikuussa 1806. Tämän jälkeen Kapmaasta tuli brittiläinen siirtomaa. Nabatealaiset
Josefus mainitsee Juutalaisten muinaisajat -teoksessaan että Gazan kaupungin asukkaat pyysivät nabatealaisten kuningasta Aretas II:a apuun, kun he joutuivat Aleksander Jannaioksen hyökkäyksen kohteeksi noin 100-luvuen eaa. lopulla. Gaza oli yksi tärkeimmistä satamakaupungeista jonne nabatealaiset toimittivat kauppatavaroitaan. Aretas II oli ilmeisesti ensimmäinen nabatealaisten kuningas joka antoi lyöttää kolikkoja. Junianus Justinuksen epitomi Pompeius Troguksen teoksesta mainitsee tälle ajalle arabialaisen kuninkaan nimellä Herotimos, joka viittaa luultavasti Aretas II:n aramealaiseen nimeen "Hāritat". Aretas II epäonnistui kuoitenkin puolustamaan Gazaa ja pian tämän jälkeen hänen tilalleen nousi kuninkaaksi Oboda I. Noin vuonna 93 eaa. Aleksander Jannaioksen ja Obodan joukot kohtasivat jossain nabatealaiseten kuningaskunnan pohjoisosassa. Aleksander Jannaios hävisi taistelun ja oli menettää henkensä. Josefus kertoo että hän luovutti Obodalle alueita Transjordaniasta. Baskit
Baskien ainoa kuningaskunta, Navarran kuningaskunta syntyi vuonna 818, ja baskien alueet oli liitetty siihen 900-lukuun mennessä. Navarrasta tuli 1000-luvulla Pohjois-Espanjan vahvin kuningaskunta ja se laajensi alueitaan. Sen jälkeen se heikkeni, ja vuodesta 1234 alkaen sitä hallitsi ranskalainen Champagnen kuningassuku. Kuningaskunta kesti vuoteen 1512, jolloin Ferdinand Katolilainen valloitti sen. Pyreneiden pohjoispuolelle paenneet Navarren monarkit perustivat sinne vielä oman kuningaskuntansa. Vaikka Alavan, Biskajan ja Guipuzcoan provinssit oli yhdistetty Kastiliaan ja Aragoniaan, baskeilla oli yhä laaja autonomia ja etuoikeuksia kaupassa, verotuksessa ja asepalveluksessa. Tutkimusmatkat Etelämantereelle
Myöhemmin 1890-luvulla luvun lopuilla tutkijat – erityisesti maantieteilijät – kiinnostuivat Etelämantereesta. Yleisön kiinnostuksen myötä syntyi Etelänaparetkien sankariaika, jolloin erityisesti kilpailtiin Etelänavan valloituksesta. Tutkimusretket vaativat lukuisia kuolonuhreja, mutta etelänapa valloitettiin vuonna 1911.
1930-luvulla useiden maiden kiinnostus Etelämannerta kohtaan heräsi ja eri maat vaativat itselleen alueita mantereelta. Etelämantereelle perustettiin useita tutkimusasemia ja mantereella liikuttiin koirien, traktorien ja lentokoneiden avulla. Tutkimus voimistui 1950-luvulla, jolloin muun muassa Ranska ja Neuvostoliitto perustivat omat asemansa. Geofysiikan vuosi 1957 johti yhdysvaltalaisen etelänapa-aseman perustamiseen. Nykyään manner on rauhoitettu tutkimukselle vuonna 1961 tehdyn kansainvälisen sopimuksen mukaan. Suomen sota
Maaliskuussa 1809 Tukholmassa tapahtui vallankaappaus, kun Ruotsin länsiarmeijan upseerit syrjäyttivät Ruotsin kuningas Kustaa IV Adolfin. Kapinalliset vangitsivat kuninkaan 13. maaliskuuta ja pakottivat hänet eroamaan. Keväällä käytiin rauhanneuvotteluja, mutta ne kariutuivat ja toukokuun alussa venäläiset lähtivät etenemään Länsipohjassa etelään kohti Uumajaa. Taisteluita käytiin muun muassa Skellefteåssa ja venäläiset miehittivät Uumajan toukokuun lopussa. Kesäkuun alkupäivinä solmittiin jälleen aselepo, mutta pian taistelut jatkuivat. Venäläisten lisäksi Pohjois-Ruotsiin tunkeutui heinäkuun alussa myös norjalainen divisioona. Norjalaiset lyötiin takaisin, mutta venäläisiä vastaan ruotsalaiset kärsivät tappion Hörneforsin taistelussa. Elokuussa 1809 ruotsalaiset tekivät maihinnousun Uumajan pohjoispuolelle Rataniin. Maihinnousu epäonnistui ja se jäi Ruotsin armeijan viimeiseksi merkittäväksi sotaoperaatioksi. Lähi-idän PPNA-kausi
Lähi-idän PPNA-kausi 10300 - 8800 cal. eaa. oli aikaa, jolloin maanviljely otti ensi askeleitaan Lähi-idässä. Asutuskeskukset olivat suurempia kuin Natuf-kaudella. Kaudella kerättiin tehostetusti villiviljaa tai viljeltiin viimeistään kauden loppuun mennessä. Viljely ei ollut ainoa elinkeino. Mutatiilitalot olivat yleensä pyöreitä, mutta neliömäiset ilmestyivät kaudella. Saviastioita ei tunnettu. Anatoliasta tuotiin obsidiaania kivityökalujen raaka-aineeksi. Ajalta on peräisin muun muassa Jerikon linnoitettu esihistoriallinen kylä Pohjoisnapa
Pohjoisnavan ympärillä olevaa aluetta sanotaan arktiseksi alueeksi, ja napa-alueen reuna-aluetta subarktiseksi alueeksi. Pohjoisnavan ympärillä sijaitsevat Alaska, Kanadan arktiset saaret, Grönlanti, Huippuvuoret, Frans Joosefin maa, Novaja Zemlja, Sevarnaja Zemlja, Pohjois-Siperia ja muutamat muut tunnetut saaret. Navarra
Navarra on keskiaikainen kuningaskunta, jonka juuret olivat baskijohtaja Eneko Aritzan valitsemisessa Pamplonan alueen kuninkaaksi (perimätiedon mukaan vuonna 824). Hän johti kapinaa frankkeja vastaan. Kuningas Sancho II hallitsi vuosina 970–994. Nämä ovat maan historian ensimmäiset tarkat vuosiluvut, ja ajalta on säilynyt myös kirjallista aikalaisaineistoa. Pamplonan kuningaskunnan nimeksi vakiintui vähitellen 1100-luvulle mennessä Navarra. Nepalin historia
Yhdeksi Nepalin historian merkittävimmistä henkilöistä nousi Gorkhan kuningaskuntaa vuosina 1743-1775 hallinnut Prithvi Narayan Shah. Hänen tavoitteenaan oli yhdistää koko Kathmandun laakso ja luoda alueesta yksi valtio. Ennen suunnitelmien toteuttamista hän matkusti Varanasiin etsimään taloudellista apua ja ostamaan aseita, saaden näin myös näkemyksen erityisesti Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian asemasta. Kun hän palasi Gorkhaan, hän koulutti joukkonsa käyttämään nykyaiaisempia aseita, joita hän oli onnistunut saamaan Intiasta. Hän myös järjesti liittoumia naapurivaltioiden kanssa tai huolehti näiden puolueettomuudesta. Prithvi Narayan Shahin johtamat joukot yrittivät aluksi tuloksetta alistaa laakson kuningaskunnat valtaansa piirittämällä laakson. Myös Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania lähetti 2400 miehen armeijan suojelemaan laakson perinteikkäitä kuninkaita, mutta britit joutuivat vetäytymään takaisin Intiaan sotilaiden kärsiessä malariasta, ja lopulta he onnistuivat vain viivyttämään gorkhajoukkoja. Shackletonin vuoden 1908 etelänaparetkikunta
Lopulta 4. tammikuuta oli selvää, etteivät palelevat, nälkiintyneet miehet pääsisi navalle asti. Shackleton päätti luopua päätavoitteestaan päästä etelänavalle. 8. tammikuuta lumimyrsky raivosi jo toista päivää. Shackleton päätti yrittää rynnäkköä navalle kevein varustein. Raskaat tavarat jätettiin leiriin ja mukaan otettiin vain kamera, kaukoputki, kompassi, asiapaperilieriö ja Englannin lippu. Nyt käveltiin ja juostiin mahdollisimman pitkälle kohti etelänapaa. Shackleton saavutti 9. tammikuuta 1909. leveysasteen 88°23', ennen kuin joutui kääntymään takaisin ruokatarvikkeiden alkaessa loppua. Tällöin oltiin käyty 178 km päässä etelänavasta. Jälkikäteen on kyselty, kävikö Shackletonin retkikunta aivan niin etelässä eli oliko mittauksissa virhe. Joka tapauksessa matkakuvauksen perusteella on selvää, että miehet nousivat napaylängölle ja kulkivat siellä ainakin jonkin matkaa, ja silloin Shackletonin retki oli epäilyistäkin huolimatta siihen aikaan pisimmälle etelään ulottunut tutkimusretki.