Mistä lähtien Egyptin aluetta on aloitettu asuttamaan?
Muinainen Egypti
Maanviljely saapui Egyptiin kivikaudella noin 5500 eaa. mennessä. Se pani alulle väestönkasvun ja lopulta suurten taajamien sekä kaupunkivaltioiden synnyn. Egypti syntyi paikallisten heimojen hallitsemien kaupunkivaltioiden, nomosten, yhdistyessä sodissa lopulta yhden hallitsijan vallan alle. Yhtenäinen Egyptin valtakunta syntyi Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin yhdistymisestä noin 3150 eaa. Vahvimmillaan Egypti oli suurvalta, jonka vaikutusvalta ulottui Syyriasta Libyaan ja Nubiaan. Egyptin historia jaetaan dynastioihin, hallitsijasukuihin, joiden kuninkaat eli faaraot hallitsivat maata noin 3000-luvulta eaa. aina vuoteen 30 eaa. saakka. Valtakunnan kolmetuhatvuotiseen historiaan sisältyi kolme kukoistuskautta: Vanha valtakunta, Keskivaltakunta ja Uusi valtakunta. Jokaista valtakuntaa seurasi yksi sekasorron ja anarkian leimaama välikausi. Lopuksi Egyptistä tuli osa Rooman valtakuntaa. Muinainen Egypti
Pohjois-Afrikan nykyistä kosteampi ilmasto alkoi kuivua noin 5000 eaa. Sen seurauksena alueen paimentolaiset hakeutuivat Niilin laaksoon, missä karja saattoi laiduntaa ja maata voitiin viljellä. Niilin laakson rantojen ja suiston sekä joen länsipuolen keitaiden muodostama vihreä vyöhyke mahdollisti ravinnon tuottamisen yli väestön tarpeiden, mikä teki Egyptin korkeakulttuurin synnyn mahdolliseksi. Egyptin Neoliittinen kausi alkoi noin 5000 eaa. ja kesti noin vuoteen 3500 eaa. saakka. Sen tärkeimpiä kulttuureja olivat Badari- ja Naqada-kulttuurit, joiden aikana siirryttiin kuparin käyttöön. Tulevaa järjestäytynyttä yhteiskuntaa ja kulttuuria ennakoivat jo nekropolit ja uskonnollinen esineistö. Kirjoitustaidon myötä Egyptissä alkoi historiallinen aika vuosien 3100−3000 eaa. tienoilla.
Juutalaisten historia
Raamatun mukaan Egyptissä syntynyt Mooses johti Israelin kansan pakoon Egyptistä heidän oltuaan siellä 430 vuotta. Tapahtumasta käytetään nimitystä exodus. Jumala auttoi israelilaisia muun muassa avaamalla aukon Punaiseen mereen, ja hukuttamalla egyptiläisten sotajoukon. Israelilaiset vaelsivat pitkään Siinain erämaassa kohti Israelia, luvattua maata. Tältä ajalta on Raamatun mukaan peräisin myös Mooseksen laki ja sen tärkein osa, kymmenen käskyä. Siwa (keidas)
Siwan keidasta on asutettu jo paleoliittiselta ja neoliittiselta kivikaudelta lähtien. Berberit asettuivat Siwan lähistölle noin 10 000 vuotta sitten liikkuen ensin rannikolla ja siirtyen lopulta sisämaahan Siwaan valloittajien tieltä. Ensimmäiset historialliset maininnat Siwasta ovat muinaisen Egyptin uuden- ja keskivaltakunnan ajoilta. Muinaisessa Egyptissä Siwa oli tärkeä kulttuurikeskus. Paikalle rakennettiin Amon-Ralle omistettu temppeli, jossa toimi Ammonin oraakkeli. Se oli 700-luvun eaa. paikkeilla hyvin tunnettu Välimeren itäosissa. Kreikkalaiset pitivät sitä Zeus Ammonin oraakkelina. Vuonna 524 eaa. Persian kuningas Kambyses II yritti tuhota oraakkelin epäsuotuisan ennustuksen jälkeen ja lähetti Siwaan 50 000:n miehen armeijan, joka kuitenkin katosi lopulta aavikolle jälkiä jättämättä. Gávdos
Gávdoksella on ollut asutusta neoliittiselta kaudelta lähtien. Läheiseltä Gavdopoúlan saarelta on löydetty merkkejä, jotka viittaavat minolaiseen asutukseen. Gávdos solmi ystävyyssopimuksen vuonna 300 eaa. Kreetan silloisen pääkaupungin Górtynin kanssa. Egyptiläiset veivät saarelta setriöljyä ja suolaa. Setriöljyä he tarvitsivat laivojensa huoltamiseen sekä muumiointiin.
Roomalaiset perustivat saarelle kauppa-aseman, sillä saari sijaitsi Aleksandrian ja Sisilian puolivälissä. He rakensivat saarelle myös malmikaivoksen ja vesisäiliöitä. Rooman vallan aikana Gávdoksen mäntymetsät hupenivat, sillä niitä käytettiin polttoaineena. Antiikin urheilu
Varhaisimmat todisteet urheilemisesta huvin tai uskonnon vuoksi on löydetty Lähi-Idästä ja muinaisesta Egyptistä eli hedelmällisen puolikuun alueelta. Todisteet sijoittuvat ajalle 3000 eaa. Egyptiläiset seinämaalaukset kertovat niin rahvaan kuin eliitinkin harrastaneen pelejä ja urheilua. Urheilu lienee levinneen Egyptistä Kyprokselle ja Kreetalle. Kuvakirjoitus
Egyptiläinen hieroglyfikirjoitus oli alkuaan ruukkuihin ja muualle piirrettyjä kuvia, joita alkoi ilmestyä viimeistään 3500 eaa. Varsinainen hieroglyfikirjoitus syntyi vuoteen 3100 eaa. mennessä. Hieroglyfejä saatettiin osata jo 3400–3300 eaa. Egyptin väestö
Urbaani kulttuuri on Egyptissä voimakasta; vuonna 2010 43 % väestöstä asui kaupungeissa. Myös perinteisest kylät ovats aamassa kaupunkimaisia piirteitä. Kairo ja etenkin sitä ympäröivät slummialueet kasvavat jatkuvasti. Kaupunkilaiset asuvat useimmiten vuokratuissa kerrostaloasunnoissa, ja vuokrasääntelyllä on pitkät perinteet. Aasian historia
Maanviljely on ollut ratkaiseva tekijä Lähi-idän sivilisaatioiden nousussa. Monet nykyisin tunnetut merkittävät viljelykasvit on otettu käyttöön Lähi-idässä, ja jalostettu paikallisista luonnonkasveista. Laajamittainen maanviljely kehitettiin Lähi-idässä itsenäisesti, ja kenties ensimmäisenä maailmassa. Maanviljely on tosin kehitetty itsenäisesti eräillä muillakin maapallon alueilla. Lähi-idän maanviljely lienee aloitettu niin sanotun hedelmällisen puolikuun alueella. Sieltä maanviljely ja viljellyt kasvit levisivät muun muassa Egyptiin ja Intiaan, ja saivat aikaan näiden korkeakulttuurit. Useat Lähi-idästä peräisin olevat viljelykasvit levisivät varhain myös Eurooppaan, jossa ne ovat edelleen merkittävimpiä viljelykasveja. Egyptin historia
Arabit valtasivat Egyptin Bysantin valtakunnalta vuonna 639. Egyptiä hallitsivat vuorollaan umaijadit, abbasidit, fatimidit, aijubidit ja mamelukit. Egyptin kirjallisuus
800-vuosisadalle mennessä islaminuskoiset arabit olivat valloittaneet Egyptin. Kirjallisuus ja kirjastot kukoistivat keskiaikaisessa Egyptissä. Kankaasta valmistettu paperi korvasi papyruksen ja kirjoitusjärjestelmäksi vakiintui kalligrafia. Teokset käsittelivät lähes yksinomaan islamia. Ensimmäinen Egyptissä kirjoitettu romaani oli Ibn al-Nasidin "Theologus Autodidactus", joka on myös ensimmäinen tieteisromaani ja teologinen romaani. Egyptin muslimivalloitus
Arabiankieliset lähteet kertovat Egyptin muslimivalloituksesta monella eri tavalla. 700- ja 800-luvuilla Egyptissä syntyi oma historiankirjoituksen koulukuntansa, joka oli itsenäinen Irakilaisesta koulukunnasta, jonka kautta tunnetaan nykyisen Iranin ja hedelmällisen puolikuun alueiden muslimivalloituksen historia. Esimerkiksi tunnettu bagdadilainen historioitsija Muhammad ibn Jarir al-Tabari käytti teoksissaan useita satoja sivuja Syyrian, Irakin ja Iranin valloituksen kuvailemiseen, mutta Egyptin valloitusta hän käsitteli vain alle kahdenkymmenen sivun verran. Egyptin valloituksesta kertoo paremmin paikallinen historioitsija Ibn Abd al-Hakam 800-luvulta. Al-Hakam kirjoitti aikana, jolloin maan muslimivalloituksen jälkeen valtaan noussut arabiylimystö menetti valtaansa turkkilaisille sotilaille ja koska al-Hakamin oma suku polveutui arabeista, hänen kirjoituksiinsa liittyy "vanhojen hyvien aikojen" ihannointia. Al-Hakim perusti kirjoituksensa useisiin eri lähteisiin jotka ovat sittemmin kadonneet, sekä paikalliseen suulliseen perinteeseen. Kreikan historia
Kreikan alue on ollut yksi Euroopan varhaisimpia asuttuja alueita. Asutus levisi Kreikkaan paleoliittisella eli vanhemmalla kivikaudella idästä tai pohjoisesta. Petrálonan luolasta Chalkidikílta on löydetty hominidin kallo, jonka iäksi on arvioitu yleisimmin noin – vuotta. Varhaisia merkkejä paleoliittisen ajan asutuksesta Kreikassa on löydetty myös Thessaliasta. Aikakaudella elettiin metsästäjä-keräilijöinä ja asuttiin luolissa. Asumuksia ei vielä rakennettu, eikä maanviljelystä tai keramiikkaa tunnettu. Paleoliittinen kausi kesti noin vuoteen 7000 eaa.
Noin 7000 eaa. Pohjois-Kreikassa tiedetään olleen neoliittisen eli myöhäisemmän kivikauden maanviljelystä. Ensimmäisenä maanviljelyksen käytössä olivat erityisesti Thessalian hedelmälliset tasangot. Neoliittisella kaudella alkoi myös asumusten rakentaminen ja hieman myöhemmin keramiikan valmistus. Merkittävimmät tunnetut neoliittisen ajan asuinpaikat Kreikassa ovat Sésklo (n. 7500–6200 eaa. alkaen) ja Dimíni (n. 5000–4000 eaa. alkaen), jotka kummatkin sijaitsevat Thessaliassa lähellä Vólosta. Varhaisimmat merkit hautauksista ovat Fránchthin luolasta Argoliin niemimaalta noin ajalta 7250 eaa. Niili
Niilin laakson varhaiset ihmisasukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä, ensin Pohjois-Afrikasta ja Itä-Sudanista, myöhemmin myös Siinailta ja Punaisenmeren seudulta. Maanviljely aloitettiin Niilin laakson pohjoisosissa noin 5000 eaa. Kun viljaa viljeltiin ja säilöttiin, kulttuuri kehittyi ja alettiin siirtyä alkeellisista yhteiskunnista kohti korkeakulttuuria. Joen varrelle syntyneet Ylä- ja Ala-Egyptin valtakunnat yhdistyivät noin 3100 eaa., jolloin muinaisen Egyptin historia alkoi. Lähi-idän historia
Merikansat alkavat hyökkäillä Egyptiin Ramses II:n kaudella ja maan talous heikkenee. Egypti jakautuu kahtia ja menettää suurvalta-asemansa. Vuonna 671 eaa. Assyria valloittaa Egyptin. Egypti saavuttaa itsenäisyyden vielä hetkeksi, kunnes joutuu Persian alaisuuteen. Raamatun historiallisuus
Varhaisin arkeologinen todistusaineisto joka viittaa siihen, että nimenomaan israelilaiset ovat olleet seudulla, ajoittuu 1200-luvulle eaa. Todennäköisenä pidetään, että Israelin heimot levittäytyivät alueelle vähitellen ja että vain osa heistä oli missään vaiheessa ollut orjina Egyptissä. Kypros
Varhaisimmat merkit neoliittisen kauden asutuksesta Kyproksella ovat noin ajalta 8000 eaa. Varhaisin löydetty kiinteä asutuspaikka tunnetaan nykyisin nimellä Choirokoitía. Sen talot olivat pyöreäpohjaisia, ja sen asukkaat elivät maanviljelyllä ja karjan kasvatuksella. Kypros siirtyi khalkoliittiselle kaudelle 3000-luvulla eaa. ja alkoi myös viedä kuparia viimeistään vuosituhannen lopulla. Kupari onkin saanut nimensä juuri Kyproksesta. Kypros kävi laajaa kauppaa itäisen Välimeren alueella, muun muassa Egyptiin ja Lähi-itään. Esidynastinen Egypti
Egyptissä alettiin viljellä maata noin 6000–5500 eaa.. Ensimmäisiä piirteitä, joita voidaan kutsua egyptiläiseksi kulttuuriksi, alkoi ilmestyä 5000-luvulla eaa. Egyptin kulttuurin tyypilliset piirteet ilmestyivät 4000–3000 eaa. Egypti yhdistyi ehkä 3150–3110 eaa. Bedžat
Bedžat ovat asuttaneet perinteistä asuinseutuaan ainakin 5 000 vuotta. Heistä on mainintoja historiallisissa egyptiläisissä, roomalaisissa ja kreikkalaisissa kirjallisissa lähteissä. 5 000 - 3 000 vuotta sitten heidän alueensa olivat tärkeä kullan lähde egyptiläisille. 100-luvulla jaa. eteläiset bedžat joutuivat Aksumin kuningaskunnan alaisuuteen. Tällöin osa eteläisistä bedžoista omaksui tigrinjan kielen. 600-luvulla he kääntyivät kristinuskoon, mutta islamin vaikutus alueella alkoi jo 640-luvulla. Suurin osa bedžoista kääntyi islamiin 1300-lukuun mennessä. Osa bedžoista ja etenkin "hadendowat" osallistuivat vuonna 1882 alkaneeseen mahdistikapinaan mahdistien puolella. Osa bedžoista, "amararit" ja "bisharit", osallistuivat sotaan brittien ja egyptiläisten joukkojen puolella. Nämä kärsivät tappion mahdisteille Tofrekin taistelussa vuonna 1885. Brittien ja egyptiläisten onnistui kuitenkin kukistaa mahdistit vuoteen 1898 mennessä. Sudan itsenäistyi vuonna 1956 ja vuonna 1978 aloitettiin bedžojen alueella sijainneen Port Sudanin suuret modernisointi- ja laajentamistyöt. Eritrea itsenäistyi vuonna 1993. Egyptin bedžat ovat arabilaistuneet voimakkaasti. Sittemmin bedžat ovat osallistuneet Sudanin sisällissotaan etelän puolella. Bedžojen sissiryhmät ovat muun muassa tehneet iskuja öljyputkia vastaan. Bedžojen mielestä heidän alueensa on jätetty köyhyyteen ja Sudanin hallitus on ajanut omaa näkemystään islamista väkivaltaisesti tehden hyökkäyksiä bedžojen moskeijoita ja uskonnollisia kouluja vastaan. Egypti
Egypti oli ensimmäinen arabimaa, joka solmi Israelin valtioon diplomaattisuhteet. Tämä tapahtui maiden allekirjoitettua Egyptin-Israelin rauhansopimuksen Camp Davidin neuvottelujen tuloksena vuonna 1978. Egyptillä on ollut merkittävä vaikutus muihin arabimaihin, ja se on toiminut usein välittäjänä näiden välisissä kiistoissa sekä Israelin-Palestiinan konfliktissa. Monet arabimaat luottavat yhä Egyptin rooliin jälkimmäisessä, vaikka sen vaikutus onkin ollut rajoitettua. Diplomaattiset suhteet naapurimaahan Sudaniin ovat olleet kireät kiistellyn Hala’ibin alueen vuoksi. Sumerin historia
Sumerin historia liittyy yleiseen maanviljelyn syntyyn Lähi-idässä. Villejä kasveja kerättiin Lähi-idässä hyvin varhain, jo noin 21 000 eaa. suurriistan metsästäjien kaudella. Viljely alkoi joskus välillä 11 000–9500 eaa.
ehkä Levantissa, Kaakkois-Turkissa tai Mesopotamian pohjoispuolisilla kukkuloilla. Tällöin ihmiset asettuivat asumaan paikoilleen. Jeriko oli varhainen linnoitettu viljan viljelyllä tai keräilyllä elänyt kylä. Siellä asui muurin ympäröimänä pyöreäpohjaisissa taloissa PPNA-kaudella noin 2000 asukasta. Viljely yleistyi Lähi-idässä voimakkaasti välillä 9500–8000 eaa. Noin 9200–8500 eaa. siirryttiin Lähi-idässä kiinteästä kyläasutuksesta kertoviin neliömäisiin, hyvin tehtyihin taloihin. Samoihin aikoihin karjanhoito alkoi. Pian viljelyn jälkeen alettiin Kaakkois-Turkin Cayonussa työstää kuparia, ja muualla valmistaa saviastioita. Egyptin väestö
Antiikin ajasta lähtien, erityisesti ennen Ala- ja Ylä-Egyptin yhdistymistä, pohjoisafrikkalaiset ja välimerelliset vaikutteet ovat saapuneet maan pohjoisosiin kun taas eteläosan väestöllä on ollut paljon yhteistä nubialaisten ja etiopialaisten kanssa. Eroista huolimatta suuri enemmistö nykyisestä väestöstä on suhteellisen läheistä sukua keskenään ja muinaisten egyptiläisten jälkeläisiä. Egyptiläiset ovat myös puhuneet vain afroaasialaisia kieliä koko historiansa ajan aina muinaisesta Egyptistä arabiaan. Jaffa (kaupunki)
Nykyisen Jaffan alueen ensimmäiset ihmiset asuttivat seudun tiettävästi neoliittisella kaudella 5 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Ensimmäiset tunnetut jänteet rakennuksista ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta (4 000–3 150 eaa.) ja 2 000 vuotta ennen ajan laskun alkua paikalle oli kehittynyt maavallin suojaama kanaanilainen kaupunki, jonka kanaanilainen nimi "Yafi" tarkoittaa kaunista. Kaupunki oli yhteyksissä muualle maailmaan kauppareittien kautta, mistä kertovat esimerkiksi Kyprokselta peräisin olevat ruukkujen jäänteet. Ensimmäinen maininta kaupungista historiallisissa lähteissä on kuitenkin vuodelta 1468 eaa. Karnakin temppeliin seinään kirjoitettiin Egyptin faarao Thutmosis III:n valloittaneen sen tuona vuonna. Sittemmin Jaffa oli Egyptin alaisen hallinnollisen alueen keskus, kunnes ulkopuoliset hyökkääjät tuhosivat sen vuoden 1230 eaa. paikkeilla. Tuhon jälkeen filistealaiset siirtolaiset asettuivat kaupunkiin, josta tuli heidän pohjoisin keskuksensa. Filistealaisten harjoittamalle leijonakultille rakennettiin pyhättöjä, joista on jäänyt merkkejä näihin päiviin saakka. Kásos
Varhaisimmat merkit saaren asutuksesta ovat myöhäisneoliittiselta kaudelta ja varhaiselta pronssikaudelta. Ensimmäisenä Kásosta asuttivat foinikialaiset, jonka jälkeen saarta hallitsivat vuoroin muun muassa mykeneläiset, Rodos, Makedonia, roomalaiset, Bysantti, venetsialaiset, genovalaiset, Johanniittain ritarikunta, osmanit, Venäjän keisarikunta, italialaiset ja britit, ennen kuin se vuonna 1948 liitettiin Kreikkaan. Egyptiläisten ja osmanien yhdistynyt laivasto rantautui vuonna 1824 Kásokselle polttaen saaren ja surmaten noin 7 000 saarelaista. Muinainen Egypti
Persian kuningas Kambyses II valtasi Egyptin ja maata alkoi vuonna 525 eaa. hallita persialainen 27. dynastia. Vuonna 404 eaa. Amyrtaios kapinoi persialaisia vastaan ja perusti 28. dynastian. Tällöin Egypti sai vielä joksikin ajaksi itsenäisyytensä takaisin. Vuonna 398 eaa. Nefaarud I perusti 29. dynastian. Vuonna 380 eaa. Nektanebo I kaappasi vallan ja perusti 30. dynastian, joka jäi myös viimeiseksi egyptiläissyntyiseksi dynastiaksi. Vuonna 343 eaa. Persian kuningas Artakserkses III valtasi Egyptin uudestaan ja perusti 31. dynastian, joka oli viimeinen numeroitu dynastia. Egyptin historia Persian vallan alla
Persian valtakunta hallitsi Egyptiä kahteen otteeseen 525 eaa. – 402 eaa. ja 343 eaa. – 332 eaa. Ensimmäinen kausi lasketaan Egyptin 27. dynastiaksi ja toinen kausi lasketaan 31. dynastia. Sudanin historia
Varhaisdynastisella Egyptillä lienee ollut yhteys sudanilaisiin, mutta heitä erottanut kuiva ylänkö saattoi estää aluksi egyptiläisiä levittäytymästä Sudaniin. Egyptiläiset valloittivat kuitenkin ennen 2300-lukua eaa. pohjoisen Sudanin ja liittivät sen osaksi egyptiläistä valtakuntaa Nubian provinssina. Sudan oli tärkeä alue Egyptin faraoille, sillä sieltä tuotiin runsaasti arvomateriaalia norsunluusta kultaan. Pohjois-Sudan oli myös kauttakulkumaa Puntmaan maustekaupalle. Monet sudanilaiset joutuivat orjuutetuiksi, mutta se vain vahvisti afrikkalaisvaikutusta Vanhan valtakunnan Egyptin kulttuuriin. Nouakchott
Nouakchottin alueella on ollut ihmisiä jo pitkään. 5000 vuotta eaa. Nouakchottin ilmasto oli nykyistä kosteampi ja lähistöltä löydettyjen luolamaalausten mukaan alueella oli runsaasti myös eläimistöä. 2500 eaa. ilmasto kuivui, mutta alueella asui edelleen pieniä metsästäjä-keräilijä yhteisöjä. 300-luvun jälkeen alueelle saapuivat berberit, joita seurasivat arabit 1200-luvulla. Arabit perustivat vuoden 1630 jälkeen Trarzan emiirikunnan nykyisen Nouakchottin käsittäneelle rannikkoalueelle. Kaupunkina sitä ei vielä tuolloin ollut olemassa. 1900-luvun puoliväliin Mauretanian tärkeimmät kaupunkikeskukset olivat Rosso Senegaljoella ja Atar nykyisestä kaupungista luoteeseen. Ranska oli vallannut suuren osan Länsi-Afrikkaa siirtomaavaltansa alle mutta Mauretaniasta tuli siirtomaa vasta 1900-luvun puolella. Ranskalaiset perustivat nykyisen kaupungin paikalle vuonna 1903 pienen sotilasaseman, joka hylättiin vuonna 1908 ja otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1929. Vielä tuolloin Mauretaniaa hallittiin Saint-Louisin kaupungista nykyisestä Senegalista. Muinaisen Egyptin arkkitehtuuri
Noin 3000 eaa. I dynastian farao Narmer tai Menes yhdisti Ylä- ja Ala-Egyptin yhdeksi valtioksi ja määräsi pääkaupungiksi Memfiksen. Näin luotiin tehokas keskitetty valtio faraon vallan alle, joka on Jumalan Poika Pa, ja joka saneli perusmallin arkkitehtoniseen rakentamiseen – hautojen ja rakennuksien tuli välittää ajatus hänen jumaluudestaan. Egypti oli mahtavimmillaan III ja IV dynastioiden aikana. Tällöin rakennettiin suurimmat kuninkaalliset hautapyramidit, joiden rakentamiseen meni vuosikymmeniä ja rakennustyömailla työskenteli orjien lisäksi myös talonpoikia. Tätä historiallista ajanjaksoa Egyptin historiassa usein kutsutaan "pyramidien aikakaudeksi" ja näitä suurenmoisia monumentteja ei olisi luotu ilman loistavaa matematiikan ja rakentamisen taitoja. Muinaisen Egyptin väestö
Maan väkiluku oli pyramidin rakentamisen aikoihin välillä 1,5–5 miljoonaa, luultavimmin lähellä kahta miljoonaa noin 2500 eaa. Keskivaltakunnassa ja uudessa valtakunnassa oli ehkä 2, ehkä 3–4 miljoonaa tai ehkä 5 miljoonaa asukasta. Rooman aikoina asukkaita oli noin 3–4 miljoonaa, tai jopa 7,5 miljoonaa, kun Rooma valtasi maan 30 eaa.Vuotuinen väestönkasvu oli 0,1%, mikä tarkoittaa väestömäärän kaksinkartaistumusta noin 700 vuodessa. Erään toisen arvion mukaan väestö kaksinkartaistui 30-60 sukupolvessa. Egyptin historia
Egyptin historia on maailman pisimpiä. Niilin laakso on luonnollisesti rajattu idässä ja lännessä aavikkoihin ja pohjoisessa Välimereen. Egyptistä tuli maailman ensimmäisiä valtioita noin vuoden 3000 eaa. tienoilla. Kuolleiden kirja
Kuolleiden kirjan tekstit laadittiin Egyptissä noin 1600-luvulta eaa. alkaen, ja kirjaa käytettiin 1500 vuoden ajan. Varhaisimmat sen sisältämistä teksteistä ovat peräisin Vanhan valtakunnan (noin 2686–2181 eaa.) pyramideista, ja ne oli tarkoitettu kuninkaille. Faaraot rakennuttivat silloin itselleen ja puolisoilleen pyramidihautoja, joiden sisäseinät koristeltiin uskonnollisin hieroglyfitekstein, joita kutsutaan nykyisin pyramiditeksteiksi. Ne sisälsivät suojaavia loitsuja, ylistyksiä, rituaaleja sekä viittauksia mytologiaan. Tekstit takasivat vainajalle ikuisen kuolemanjälkeisen elämän taivaassa tähtien joukossa. Afrikan historia
Afrikan esihistoria alkaa aiemmin kuin minkään muun mantereen, koska ihmislajin kehitys sai alkunsa Afrikassa. Fossiililöydöt osoittavat nykyisen kaltaisen ihmisen eli homo sapiensin eläneen Itä-Afrikassa noin 120 tuhatta vuotta sitten.
Aluksi ihmiset harjoittivat metsästystä ja keräilyä elinpitimikseen, joka on säilynyt eräiden kansojen kuten sanien elinkeinona näihin aikoihin saakka. Maanviljely ja karjanhoito alkoi Egyptissä noin 10 000 eaa. Niitä harjoitettiin myös Saharassa ennen kuin se aavikoitui. Afrikassa kehittyi kolme erilaista viljelyskulttuuria, jotka perustuivat eri kasvien käyttöön: Niilin laaksossa viljeltiin muun muassa vehnää, Etiopian ylängöillä viljeltiin muun muassa kahvia ja durraa, ja Saharan eteläpuolisilla trooppisilla seuduilla viljeltiin muun muassa maniokkia ja jamssia. Port Sudan
Punaisenmeren rannikko on ollut satamien sijaintipaikka jo pitkään. Muinaisen Egyptin aikaisissa lähteissä mainitaan Puntamaana tunnetulle alueelle tehdyistä retkistä ja myöhemmin kreikkalainen historioitsija Herodotos mainitsi faaraoiden aikanaan myös valloittaneen alueen satamia. Alueen alkuperäisasukkaita ovat bedžat, joiden esi-isät saapuivat paikalle joskus vuosien 4000 ja 2500 eaa. välillä. Osmanit valtasivat Sawakinin ja alueen rannikon vuonna 1517 ja vuonna 1865 se päätyi Egyptin vallan alle. Britit kiinnostuivat alueesta Ranskan otettua haltuunsa Djiboutin 1850-luvulla ja he valtasivat Sawakinin vuonna 1879 ja vain hieman myöhemmin myös koko Egyptin. Sudan oli tämän jälkeen brittien ja heidän alaistensa egyptiläisten yhteisesti hallitsema alue. Idean Punaisenmeren sataman rakentamisesta sai British Cotton Growing Association, joka tarvitsi sitä puuvillan vientiä varten. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1904. Rakentamista varten haluttiin halpaa työvoimaa, mutta orjuus oli lakkautettu Sudanissa vuonna 1899. Niinpä satamaa rakentamaan tuotiin työläisiä Jemenistä, Hijazista ja Intiasta. Monet heistä jäivät alueelle sen jälkeen, kun satama avattiin vuonna 1909. Dinkat
Niloottiset kansat saapuivat 1000-luvun alussa Bahr al Ghazaljoesta lounaaseen sijaitseville alueille. 1500-luvulla he levittäytyivät dinkojen nykyisille asuinalueille. Tällöin alkoi myös eri dinkaryhmien eriytyminen. 1820-luvulla Etelä-Sudanin väestö pieneni tuntuvasti orjakaupan ja kulkutautien takia. Orjakauppiaat saapuivat dinkojen alueelle 1840- ja 1850-luvuilla. Vuodesta 1882 Sudania hallitsivat Iso-Britannia ja tämän alusmaa Egypti. Ensimmäinen Sudanin sisällissota alkoi vuonna 1955. Sen syyt juontuivat arabien hallitsevasta asemasta Sudanin yhteiskunnassa. Ensimmäinen sisällissota loppui vuonna 1972, kun Etelä-Sudanille annettiin autonomia. Vuonna 1983 Sudanin hallitus yritti vähentää dinkojen vaikutusvaltaa Etelä-Sudanissa jakamalla alueen kolmeen hallintoalueeseen. Tämä ja šarialain käyttöönotto samana vuonna johtivat uuteen sisällissotaan. Etelä-Sudanin sissiliikkeet toimivat paljolti dinkojen tuella. Etelän sissiliikkeet syyttivät vuonna 1988 Sudanin hallitusta dinkojen kansanmurhan yrityksestä. Myöhemmin Etelä-Sudanista tuli autonominen osa Sudania ja kansanäänestyksen myötä myös itsenäinen valtio 9.7.2011. Egyptin mau
Egyptiläisen maun arvellaan olevan Lähi-idän Kairon paikkeilla syntynyt alkuperäisrotu. Maun arvellaan olevan Egyptin pyhien kissojen jälkeläinen, ja se on ainoa luonnollisesti syntynyt täplikäs kotikissarotu. Useiden pyramidien seinämaalauksissa on kuvattuna täplikkäitä kissoja osallisena ankkojen metsästyksessä yhdessä ihmisten kanssa. Egyptinmaun juuret ulottuvat siis yli 3 500 vuoden taakse. Mau on arkeologisten löytöjen valossa maailman vanhin kesykissarotu. Mau tuli Roomaan 1950-luvulla ja Amerikkaan 1953. Vuonna 1978 CFA hyväksyi egyptinmaun ja 14 vuotta myöhemmin vuonna 1992 sen hyväksyi myös FIFé. Ensimmäinen mau tuli Suomeen 1993, ja vuonna 2013 yksilöitä on hieman päälle sata. Kasvatuksen seurauksena määrä on kasvussa. Suomessa ensimmäinen pentue syntyi vuonna 2006. Esihistoriallinen arkeologia
Esihistoriallinen ajanjakso voi vaihdella paikasta riippuen. Esimerkiksi vuonna 3000 eaa. nykyisen Suomen alueella elettiin esihistoriaa ja kivikautta. Samaan aikaan Egyptissä kuitenkin osatiin kirjoittaa. Arkeologian osa-alueiden rajoja on siis mahdoton vetää ottamatta huomioon sitä, mistä ajanjaksosta ja maantieteellisestä alueesta puhutaan. Egyptin juutalaiset
Egyptin juutalaiset ovat nimensä mukaan Egyptissä asuvia juutalaisia. Juutalaiset asuivat Egyptissä Tooran ja Vanhan testamentin mukaan ennen lähtöään Israeliin. Heitä on sittemmin asunut Egyptin alueella 500-luvulta eaa. Vuonna 2007 maassa arvioitiin kuitenkin olevan enää vähemmän kuin 30 juutalaista. Assyria
Pohjois-Mesopotamian alueella oli ollut asutusta jo vuosituhansia. Assyrian ydinalue on suunnilleen myöhempien Niniven ja Assurin sekä Arbilin kohdalla. Paikalta on löydetty merkittävä Hassunan neoliittinen maatalouskylä. Tigrisin jokilaaksossa sijaitsevat Ninive ja Assur on perustettu kumpikin noin 5000 eaa. pieninä kylinä. Alueen Tepe Gawra -niminen paikka oli asuttu jo 5000 eaa. ja oli merkittävimmillään 3500–2900 eaa. niin sanotulla Tepe Gawra-ajalla. Kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Ennen vuotta 332 eaa Egypti oli osa Persian valtakuntaa. Egyptiläiset olivat kapinoineet persialaisia vastaan monta kertaa. Kun Aleksanteri Suuren joukot saapuivat Egyptiin vuonna 332 eaa, kukistettuaan kuningas Dareios III:n, ottivat egyptiläiset heidät vastaan vapauttajina. Egyptissä Aleksanteri Suuri vieraili Memfiissä ja Amon-jumalan temppelissä, joka sijaitsi keskellä autiomaata. Aleksanteri perusti Egyptiin uuden kaupungin Aleksandrian. Aleksanteri nimitti useita kreikkalaisia ja makedonialaisia korkeisiin virkoihin ennen kuin hän itse lähti Egyptistä vuonna 331 eaa. Egyptin käskynhaltijaksi jätettiin Kleomenes. Egyptin keskiaika
Aluksi Egypti oli yksi umaijadien ja myöhemmin abbasidien provinssi. Ajan myötä arabiasutus lisääntyi ja islamilaisen valtakunnan huomio suuntautui enemmän Ifriqiyahiin (nyk. Tunisia). Abbasidien keskusvalta heikentyi ja etenkin Harun al-Rašidin valtakaudella (786–809) kuvernööri vaihtui usein. Kuvernöörin poikapuoli Ahmad bin Tulun teki Egyptistä riippumattoman vuoteen 877 mennessä. Abbasidit saivat maan jälleen hallintaansa vuonna 905, mutta menettivät sen taas vuonna 935. Fatimidit valtasivat Egyptin ja tekivät siitä valtakuntansa keskuksen. He hallitsivat Egyptiä 969–1171. Egypti
Egyptin laaja ja rikas kirjallisuus muodostaa tärkeän alueen niin maan kuin koko arabimaailmankin kulttuurielämässä. Egyptiläiset kirjailijat ja runoilijat olivat ensimmäisiä modernilla tyylillä arabiaksi kirjoittaneita, ja heidän kehittämiään muotoja on imitoitu laajalti. Egyptiläinen romaanikirjailija Naguib Mahfouz oli ensimmäinen Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittanut arabi. Monia egyptiläisiä kirjoja myydään kautta Lähi-idän.
Muinaisen Egyptin kirjallisuuden perinne ulottuu kolmannelle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua, ja ensimmäinen kirjallisuuden muoto oli ”pyramiditekstit”, hallitsijoiden haudoille kaiverretut mytologiset ja rituaaliset tekstit. Myöhempi muinaisen Egyptin kirjallisuus sisältää ”viisauden tekstit”, jotka olivat filosofisen opetuksen muoto. Uuden kuningaskunnan aikana syntyi egyptiläisen kirjallisuuden mestariteos, "Kuolleiden kirja". Kreikkalais-roomalaisella kaudella (332 eaa.–639) egyptiläistä kirjallisuutta käännettiin muille kielille, ja kreikkalais-roomalainen kirjallisuus sulautui yhteen egyptiläisen kanssa. Tältä ajalta on peräisin Rosettan kivi, josta tuli avain muinaisen Egyptin kirjoituksen tulkitsemiseen. Kolmannella vuosisadalla eaa. Aleksandrian kaupunki sai ylpeillä yli puolen miljoonan käsin kirjoitetun kirjan kirjastollaan. Kristityn kauden ensimmäisinä vuosisatoina Egyptissä tuotettiin runsaasti askeettista kirjallisuutta koptin kielellä, ja egyptiläisissä luostareissa käännettiin kreikan- ja syyriankielisiä teoksia, joita on nykyään jäljellä vain koptiksi. Islamin saavuttua maahan Egypti säilyi kirjallisuuden keskuksena, nyt arabian kielellä, ja vuonna 970 Kairoon perustetusta Al-Azharin yliopistosta tuli sunnalaisuuden tärkeimpiä opinkeskuksia. 1100-luvulla juutalainen oppinut Maimonides tuotti tärkeimmän teoksensa "Mishneh Torahin" asuessaan Egyptissä. Minolainen kulttuuri
Kreetan saari on varmuudella asutettu viimeistään neoliittisen kauden alussa vuosien 7000–6000 eaa. välisenä aikana, jolloin Knossoksen asutus syntyi. Varhaiset asukkaat olivat mahdollisesti eteläisestä Anatoliasta tulleita Sésklon kulttuurin edustajia, jotka toivat muun muassa maanviljelyn Balkanille. Noin 6500 eaa. Kreetan maanviljelijäasutus keskittyi Messarán tasangolle eteläiselle Kreetalle. Näihin aikoihin oli alettu rakentaa suuria puulaivoja, joilla voitiin tehdä pitkiä merimatkoja. Myöhemmin uusia, joskus pelasgeiksi sanottuja minolaisia saapui saarelle noin vuosien 5500/4500–4000 eaa. välisenä aikana. Arkeologia
Mesopotamian, Anatolian, Syyrian, Palestiinan ja Persian esihelleenisistä kulttuureista ei ollut jäänyt paljonkaan jälkiä, toisin kuin Egyptin sivilisaatiosta. Babylonia, Niniveä ja muiden entisajan suurkaupunkien raunioita peitti maa. Kun ranskalaiset alkoivat tutkia Egyptiä 1800-luvun alussa, myös muu Lähi-itä alkoi houkutella tutkijoita. Osa tuli paikalle selvittelemään Raamatun tapahtumien todenperäisyyttä. Muinainen Egypti
Jo ennen vuotta 3200 eaa. oli yläegyptiläinen kulttuuri levinnyt Ala-Egyptiin, mahdollisesti väestönkasvun, kauppapolitiikan tai ilmastonmuutoksen seurauksena. Egypti yhdistyi noin vuosien 3100 ja 3000 eaa. välillä. Todennäköisesti naapuriaan kehittyneempi Ylä-Egypti valtasi Ala-Egyptin, mutta tästä ei ole varmaa tietoa. Egyptin yhdistäjinä mainitaan faaraot Menes, Narmer ja Hor-Aha. Historiantutkimus ei kuitenkaan pysty kertomaan, oliko kyseessä kolme eri faaraota, vai viittasiko nimi Menes joko Narmeriin tai Hor-Ahaan.. Egyptin yhdistymisajasta säilyneissä paleteissa on kuvia muun muassa yhdistymistä edeltäneiden yläegyptiläisten kuninkaiden hävitysretkistä Ala-Egyptiin. Hargeisa
Nykyisen Hargeisan alue on historiallisesti ollut Habar Awal -klaanin käyttämää laidunaluetta. Kiinteää asutusta alueelle syntyi suufilaisen Qadiriyya-veljeskunnan jäsenten aloitettua viljellä maata 1800-luvun puolivälin paikkeilla. Asutuksen perustajana pidetään šeikki Maddaria (Habar Awal, Huseyn Abokor, Rer Hosh, 1825-1918) joka tuli tunnetuksi hurskaudesta ja toteuttamistaan ihmeistä. Tärkein viljelykasvi oli durra ja paikka sijaitsi karavaanireittien varrella Harariin ja Ogadeniin. Asutus houkutteli ajan kuluessa asukkaita useista eri somaliklaaneista. Hargeisassa 1800-luvun lopulla vieraillut H. G. C. Swayne kuvaili Hargeisan käsittävän muutaman sata muta- ja ruokohökkeliä, joita ympäröi korkea aita. Egyptin hallitessa alueen rannikkoa Hargeisan šeikki sai aseita heiltä ja brittien tullessa alueelle rahaa. Sotavaunut Egyptissä
Sotavaunut tulivat Egyptiin hyksojen mukana 1700-luvulla eaa. Egyptiläiset eivät pystyneet vastustamaan pronssiaseita ja sotavaunuja käyttäneiden hyksojen Ala- ja Keski-Egyptin valloitusta, mutta koko maata hyksot eivät koskaan onnistuneet valloittamaan. Hyksojen alkuperä on epävarma, mutta joka tapauksessa he tulivat Egyptiin idästä, Siinain niemimaan kautta. He käyttivät taisteluissa sotavaunuja, jotka oli miehitetty nopeasti ampuvilla jousimiehillä. Egyptiläiset oppivat sotavaunujen käytön, ja ne olivat laajasti käytossä kun he karkottivat hyksot valtakunnastaan 1500-luvulla eaa. Samalla egyptiläisten aikaisempi puolustava strategia vaihtui hyökkääväksi, tavoitteena valtakunnan laajentuminen. Aasian historia
Lähi-idän korkeakulttuurin historia alkoi noin 3000 eaa. Gazan alueelta ja Egyptistä. Seuraava alueen varhainen korkeakulttuuri kehittyi Mesopotamiaan. Sumerit, Babylon, Assyria Israel ja Persia hallitsivat vuorollaan aluetta, samoin Aleksanteri Suuri. Kreikkalaisten, foinikialaisten ja Rooman valtakausilla Euroopan ja Lähi-idän välillä ei ollut selvää eroa, vaan melko yhtenäinen kulttuuri kiersi Välimerta. Jemen
Jemen on yksi Lähi-idän vanhimmista asutuskeskuksista. Sen alueelle kehittyi seemiläisten kansojen maata viljeleviä yhdyskuntia arviolta 2000 eaa. Jemen sijaitsi jo varhain merkittävien kauppareittien varrella, minkä ansiosta alueelle syntyi vauraita kaupunkeja.
800 eaa. – 500 jaa. välisenä aikana Jemenissä vaikuttivat Minaeanin, Saban, Himyarin, Qatabanin, Hadramautin ja Ausanin kuningaskunnat, jotka ylläpitivät tuottoisaa maustekauppaa. Roomalaiset kutsuivat aluetta nimellä ”Arabia Felix” (”Onnellinen Arabia”) maustekaupan tuottaman vaurauden vuoksi. Rooman keisari Augustus lähetti vuonna 26 eaa. retkikunnan valtaamaan Arabia Felixin ja turvaamaan alueen kaupan Roomalle. Egyptin prefektin Aelius Galluksen komentama retkikunta kuitenkin epäonnistui. Maanviljelyn synty Lähi-idässä
Noin 8000 eaa. ilmestyivät tetraploidiset ja heksaploidiset vehnät joihin nykyinen leipävehnä ja spelttivehnä kuuluvat. Ohrakin oli alussa kaksirivistä, myöhemmin kuusirivistä. Hernettä, papuja ja muita palkokasveja alettiin viljellä noin 8000 eaa. Pohjois-Syyrian- Kaakois-Anatolian seuduilla. Domestikoidut ohra, emmervehnä ja venhä levisivät laajalle vuoteen 7500 eaa. mennessä, mutta domestikoidun viljan rinnalla oli vielä tuhansia vuosia villejä kantamuotoja. Egyptin keskiaika
Egyptin keskiaika on Egyptin historian ajanjakso, joka alkoi 600-luvulla ja päättyi 1400- ja 1500-luvun taitteessa. Sinä aikana Egypti vähitellen muuttui pitkälti islamilaiseksi. Muinainen Egypti
Tärkeässä osassa egyptologian tieteen synnyssä oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten sotaretki Egyptiin vuonna 1798. Napoleon vei maahan suuren joukon tiedemiehiä, jotka alkoivat tutkia egyptiläisiä monumentteja johdonmukaisesti.. Hieroglyfejä oli yritetty tulkita jo 1400-luvulta lähtien, mutta vasta ranskalainen Jean-François Champollion onnistui ratkaisemaan niiden arvoituksen 1820-luvulla Rosettan kiven avulla. Kun egyptiläisten kirjoituksia pystyttiin näin lukemaan, heräsi heidän historiansa ja kulttuurinsa jälleen eloon. Kiinnostus maan kulttuuriin kasvoi, ja Egyptin rakennelmia ja aarteita ostettiin ja ryövättiin lukemattomin määrin eri puolille maailmaa tai käytettiin rakennusmateriaaliksi. Ensimmäiset tieteelliset hautatutkimukset aloitettiin 1800-luvun lopulla, ja merkittäviä löytöjä on tehty nykyaikaan saakka. Yksi tunnetuimpia löytöjä oli Howard Carterin vuonna 1922 löytämä Tutankhamonin hauta. Egyptin muslimivalloitus
Egyptin muslimivalloitus käytiin vuosina 639–642 Rashidunin kalifaatin ja Bysantin valtakunnan välillä. Sisäisesti hajanainen Egypti vallattiin nopeasti ja Bysantti vetäytyi alueelta vuonna 642. Muinainen Egypti
Ensimmäisen välikauden ongelmia kärjisti ilmaston kuivuminen, joka oli alkanut 2200-luvulla eaa. Muinaiset savannit aavikoituivat ja maanviljelyn turvaamiseksi egyptiläiset joutuivat luomaan monipuolisen kanavajärjestelmän. Kanavajärjestelmän hallinta antoi lääniruhtinaille entistä enemmän valtaa. Samalla he ryhtyivät myös verottamaan satoa. Lähi-idän historia
Maanviljely syntyy Kaksoisvirran maassa noin 8000 eaa. Myöhemmin myös Niilin rannoilla aletaan viljellä maata ja sinne syntyy alueen toinen napa, Egyptin valtakunta. Lähi-idän ilmasto on nykyistä paljon suotuisampi viljelyyn, joten maanviljely leviää koko hedelmälliseksi puolikuuksi nimetylle alueelle Mesopotamiasta Levantin kautta Egyptiin. Lähi-itä
Maanviljelys sai alkunsa ensimmäiseksi Lähi-idässä noin kymmenentuhatta vuotta sitten. Jo ennen vuotta 3000 eaa. kehittyivät sekä Mesopotamiassa että Egyptissä ensimmäiset varhaiset korkeakulttuurit ja varsinaiset valtiot, ja kummassakin maassa tunnettiin jo kirjoitustaito. Mesopotamiassa valtaväestönä olivat ensin sumerit, myöhemmin babylonialaiset ja assyrialaiset. Maanviljely
Täysin riippuvaisiksi viljelykasveista ja eläimistä tultiin vasta pronssikaudella. Sumerit aloittivat aiempaa järjestelmällisemmän maanviljelyn noin 5500 eaa. Järjestelmällinen maanviljely mahdollisti suuremman väestömäärän kuin metsästys ja keräily, sekä elintarvikkeiden ylijäämän, joka voitiin säilyttää talven varalle, ja jolla voitiin käydä kauppaa. Maatalousyhteiskunnan kyky elättää ihmisiä, jotka eivät itse tuottaneet ruokaa, oli edellytys vakinaisten sotajoukkojen synnylle. Niinpä sumerit kykenivät ennennäkemättömään alueiden valloittamiseen luoden historian ensimmäisen imperiumin. Myöhemmin egyptiläiset rakensivat Niilin ympäristön maanviljelyn avulla vielä laajemman valtakunnan. Levantti
Koska Levantti sijaitsee Afrikan ja Aasian välisen maakaistaleen lähellä, se on esihistoriallisina aikoina toiminut tärkeänä alkuihmislajien kulkureittinä. Viimeisen jääkauden loputtua syntynyt kulttuuri oli seudulla hyvin varhaista: se muodostaa ns. pienemmän hedelmällisen puolikuun länsiosan (Mesopotamia on sen itäosa), ja alueella sijaitsee yksi ensimmäisistä tunnetuista kaupungeista Jeriko. Maanviljelys tuli Levanttiin idästä jo ennen vuotta 8000 eaa. ja levisi sieltä edelleen Egyptiin. Toisin kuin ympäröivissä Egyptissä ja Kaksoisvirtainmaassa sekä myöhemmin myös Anatoliassa, Levantissa ei historiallisen ajan alussa syntynyt suuria yhtenäisiä valtioita. Alueen kansat kuten kanaanilaiset olivat jakautuneet pieniin heimoihin. Noin vuoden 2000 eaa. paikkeilla seudulle muutti myös muita seemiläisiä kieliä puhuneita kansoja idästä ja Arabiasta. Muinainen Egypti
Muinaisen Egyptin ilmasto oli kuiva ja subtrooppinen; pohjoisella deltalla saatiin talvella jonkin verran sateita. Viljelykelpoista aluetta oli 34 000 neliökilometriä. Niilin laaksoa ympäröivän aavikon ilmasto oli myöhäisellä kivikaudella kuitenkin huomattavasti nykyistä kosteampi, ja savannimainen luonto tarjosi hyvän elinympäristön villieläimille. Muinaisen Egyptin savanneilla ja Niilissä esiintyi taiteessa usein kuvattuja kasvi- ja eläinlajeja, joita ei esiinny nykyisessä Egyptissä, kuten virtahepo, leijona, paviaani, pyhäiibis ja genetti. Niilinkrokotiilia esiintyy nykyisin enää maan eteläosissa. Muinaisen Egyptin tekniikka
Vanhat nimitykset kivikausi, kuparikausi, pronssikausi ja rautakausi perustuvat kultakin aikakaudelta löydettyihin parhaisiin terämateriaaleihin. Siirtyminen eri kaudesta toiseen tapahtui vaiheittain. Vanhimmat korkeakulttuurit kuten Egypti syntyivät kivikaudella ja siirtyivät pronssikauteen jo kukoistaessaan. Varhaiset kupariesineet oli tehty takomalla löydetyistä kuparimetallisulkeutumista. Vuoden 4000 eaa. tienoilla opittiin kuparin erottaminen malmista kuumentamalla, ja vuodelta 3500 eaa. ajoilta löytyy jo valumuotteja. Vuoden 3000 eaa. aikaan Kaksoisvirranmaassa keksittiin sekoittaa kupariin sulatusprosessiin tinakiveä ja saatiin aikaiseksi käyttökelpoisempi materiaali, pronssi. Kaivostoimintaa ja metalliteollisuutta harjoitettiin asutuilla alueilla 3000 luvulla eaa. jo runsaasti. Egyptin maaperästä ei löydy kuparia tai tinaa, ja egyptiläisten tiedätään valloittaneen jo varhaisdynastisella ajalla alueita niin Siinailta kuin etelästä Ala-Nubiasta, jossa esiintyy kuparia. 
Rauta tunnettiin yhtä varhain varhain kuin kulta ja kupari. egyptiläisistä haudoista on löydetty meteoriittiraudasta tehtyjä helmiä. Raudan valmistuksen keksivät heettiläiset noin 1500 eaa. Raudan valmistus oli vaikeampaa korkeamman lämpötilavaatimuksen vuoksi. Kun opittiin valuraudan lisäksi takoraudan valmistus sekä lämpökäsittelyt kuten karkaisu ja päästöhehkutus, joilla raudasta saatiin sitkeää ja kovaa, raudasta tuli ylivoimainen materiaali aseisiin ja erilaisiin työkaluihin. Raudan yleisyys maaperässä auttoi sen käytön leviämistä. Heettiläiset pystyivät joitakin vuosisatoja pitämään raudan valmistuksen monopolia. Tutankhamonin (1336 eaa.–1327 eaa.) haudasta on löydetty on löydetty rautatikari, joka on aikoinaan ollut hyvin arvokas. Metallien valmistuksen 7 000 vuoden historian tulokset ovat nykyaikaisen tekniikan perusta. Muinaisen Egyptin väestö
Egypti kaupungistui esihistoriallisella ajalla. Läntisessä jokisuistossa Merimdessä noin 5000–4100 eaa. oli jopa 20 ha:n keskuksia, joiden koot olivat välillä 1 300–2 000 as. Badarissa oli myöhäistä Ubaidin kulttuuria vastaava kulttuuri ja 5 000 asukkaan keskus 4500 eaa. Nubialaiset
Egypti ja Sudan itsenäistyivät vuosina 1952 ja 1956. Vuonna 1952 Egyptissä päätettiin rakentaa suurempi Assuanin pato, jonka muodostama tekojärvi tulisi peittämään suuren osan Nubiasta. Niinpä nubialaisia siirrettiin jälleen padon tieltä. Padon tieltä siirrettiin lopulta 120 000 nubialaista. Egyptin puolella nubialaiset asutettiin Komombon alueelle ja Sudanissa tuolloin Khashm el-Girbana tunnetulle alueelle, eli nykyiseen Wadi Halfaan. Muutamat nubialaiset kieltäytyivät uudelleenasutuksesta ja muuttivat sen sijaan historiallisten alueidensa lähistön korkeammille alueille. Maanviljelyn synty Lähi-idässä
Eräiden arvioiden mukaan maanviljely alkoi ilmaston kuivuessa nuoremmalla dryaskaudella 12800 vuotta sitten.. Nämä johtivat jollain tavoin maanviljelyn omaksumiseen Hedelmällisen puolikuun alueella. Ruista saatettiin viljellä Tell Abu Hureyrassa jo noin 11 000 eaa., mutta laajemmalle maanviljely levisi vasta joskus 9000–7500 eaa.. Esihistoria
Esihistoria päättyi Mesopotamiassa ja Egyptissä noin vuonna 3000 eaa. Muualla maailmassa siirtyminen esihistoriasta varhaishistoriaan tapahtui huomattavasti myöhemmin. Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka. Esidynastinen Egypti
Naqada III-kaudella (protodynastinen, yhdistymiskausi, semainien kausi, palettikansa) noin 3200–3000 eaa. lisääntyi sotien määrä ja Mesopotamian vaikutus. Egyptissä oli ihmisiä ainakin miljoona. Hieroglyfikirjoitus syntyi tällä kaudella. Joidenkin ajoitusten mukaan mukaan vanhin hieroglyfikirjoitus olisi ollut Skorpioni I-nimisen kuninkaan haudassa Naqada IIIa-kaudella Abydoksen haudassa U-j jo 3300–3200 eaa., ja joitain ruukunsirpaleita joissa kuvamerkkejä 3400–3300 eaa. Kaupungistuminen
Varhaisimmat sellaiset yhteisöt, joita yleisesti luonnehditaan kaupungeiksi, syntyivät 3000-luvulla eaa. Egyptissä ja Mesopotamiassa. Kaikkein ensimmäisenä miljoonakaupunkina pidetään antiikin Roomaa. Antiikin sivilisaatio, keskiajan islamilainen sivilisaatio ja esimerkiksi Kiina voidaan mainita esimerkkeinä varhain kaupungistuneista kulttuureista, joissa niissäkin tosin valtaosa väestöstä asui maaseudulla. Euroopassa kaupunkiasutus taantui Rooman valtakunnan hajottua, mutta alkoi hitaasti taas voimistua 700- ja 800-luvuilla, laajemmassa määrin sydänkeskiajalta lähtien. Merkittäviä kaupunkiyhteisöjä syntyi myös Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan sekä Etelä- ja Väli-Amerikkaan jo ennen eurooppalaisten saapumista näille alueille. Myöhemmin kaupungistuminen levisi napaseutuja lukuun ottamatta kaikkialle maailmaan. Ennen teollistumisen aikakautta ja 1800-lukua yli 100 000 asukkaan kaupungit olivat kuitenkin poikkeuksellisia. Egyptin protodynastinen kausi
Egyptin protodynastinen kausi (semainien kausi, yhdistymiskausi, Naqada III) tarkoittaa aikaa, jolloin muinainen Egypti yhdistyi pienemmistä kaupunkivaltioista yhtenäiseksi valtioksi. Kausi on ajoitettu vuosille 3200-3050 eaa. tai 3100-3000 eaa. Egypti
Egyptin kulttuurilla on viisituhatvuotinen historia. Muinainen Egypti oli maailman vanhimpien sivilisaatioiden joukossa ja tuhansien vuosien ajan maassa pysyi yllä monimutkainen ja yllättävän vakaa kulttuuri, joka on vaikuttanut myöhempiin sivilisaatioihin Euroopassa, Lähi-idässä ja Afrikassa. Faaraoiden kauden jälkeen Egypti on itse joutunut ensin hellenismin, sitten kristinuskon ja myöhemmin arabikulttuurin ja islamin vaikutuksen kohteeksi. Egyptin historia
Ennen kuin Egypti yhdistyi, maassa tapahtui kehitystä maanviljelyn alkamisesta kaupunkivaltioiden syntyyn. Tunnetuin Egyptin esidynastinen kulttuuri oli Naqada-kulttuuri. Aivan kauden lopulla maa ilmeisesti yhdistyi Ylä- ja Ala-Egyptiksi ennen yhdistymistään Egyptiksi. Ennen Egyptin yhdistymistä maassa kukoisti viimeistään 5200 eaa. alkaen monia paikallisia kulttuureita, jotka liittyivät eri kansoihin ja heimoihin. Tunnettuja kulttuureja ovat Faijumin, Badarin ja Naqadan kulttuurit. Egyptin historian eteneminen esihistoriallisella ajalla päätellään mm. saviastioiden muodoista. Ruukut kehittyivät Naqada-kaudella asteittain pyöreästä lieriömäiseksi. Korvat saviastioihin saapuivat Syyriasta. Muinainen Lähi-itä
Muinainen Lähi-itä käsittää Lähi-idän valtiot ja kulttuurit ajalta ennen ajanlaskua. Muinaisessa Lähi-idässä alkoi maanviljely noin 10 000-8500 eaa.Samoihin aikoihin alettiin pitää lampaita ja vuohia, myöhemmin noin 7000 eaa. nautoja kotieläiminä. Maanviljelyn kehitys vei Lähi-idän kehittymään viimeistään noin vuonna 6000 eaa. kohti sivilisaatiota. Ihmiset asettuivat asumaan jokilaaksoihin, minne syntyi tuottoisan kasteluviljelyn avulla suuria kaupunkeja. Kirjoitustaitoa pidetään sivistyksen merkkinä. Se keksittiin Uruk-kaudella. Varhainen sivistys nähtiin mm. Etelä-Mesopotamian Sumerissa, Elamissa ja faaraoiden Egyptissä. Alueelle vaelsi monia kansoja, jotka muodostivat enemmän tai vähemmän lyhytikäisiä pikkuvaltioita ja suurvaltoja. Sumerin jälkeen tuli Babylonia ja Assyria. Muinaisessa Egyptissä oli oma kulttuurinsa koko vanhan ajan. Assyrian mahti oli voimakkain n. välillä 1300-720 eaa. Uus-Babylonian valtakunta, jonka kuningas Nebukadnesar valloitti Israelin, kukistui noin 539 eaa. Persian vallatessa sen. Lähi-idän muinaisen ajan voidaan katsoa päättyneen noin 330 eaa. tapahtuneeseen Aleksanteri Suuren valloitusretkeen. Tämän jälkeen hellenismi levisi alueelle. Muinaisen Egyptin arkkitehtuuri
Kun muut kansat elivät vielä esihistoriallista aikaa, egyptiläiset olivat jo kehittäneet korkealaatuista ja monipuolista taidetta. Arkkitehtuurin historia alkaa Egyptistä. Monumenttien tarkkaa rakennusaikaa on mahdotonta selvittää, joten monumentit luokitellaan Egyptiä hallinneiden faaraoiden dynastioiden mukaan. Neoliittinen Lähi-itä
Noin 12500 eaa. alkoi Palestiinassa niin sanottu Natuf-kausi, johon liittyi muun muassa pienistä piikiviteristä tehtyjen sirppien valmistusta. Tämä liittyi kasvien keräilyyn, mutta metsästys ja kalastus luonnehtivat tätä aikakautta enemmän. Gaselli oli tärkeä riista. Joidenkin mukaan kiinteä asutus syntyi Natufin aikoihin. Joka tapauksessa samoja leiripaikkoja käytettiin huomattavasti useammin, ja rakennettiin pyöreäpohjaisia savimajoja. Ihmiset asuivat noin 10000 eaa. tiheimmin Palestiinan ja Syyrian alueella, sekä Itä-Irakin ja Lounais-Iranin Zagros-vuorten länsirinteillä. Keski-Eufratissa ja Jordanin laaksossa oli tiheämpää asutusta. Egyptologia
Egyptiläiset itse alkoivat osallistua egyptologiseen tutkimukseen 1950-luvulla, ja ensimmäinen kansainvälinen egyptologian kogressi kokoontui Kairossa 1976. 1960-luvulla egyptologian painopiste alkoi siirtyä hauta- ja temppelikirjoitusten tutkimisesta rakennusten ja kaupunkien tutkimiseen, mikä on laajentanut käsitystä maan historiasta ja tuonut tutkimuksen tavoitteeksi laajemman kulttuurihistoriallisen analyysin. Egyptissä on vuosittain käynnissä parisen sataa kansainvälistä ja kansallista arkeologista kaivaushanketta, jotka kohdistuvat kaikkiin muinaisegyptiläisen kulttuurin kausiin. Kaivauksia auttaa se, että Egyptin ilmasto on ihanteellinen kaikenlaisen aineksen säilymisen kannalta, sekä se, että tutkittava alue on melko kapea ja sisältää useita kerrostumia. Egyptin arkeologian tekniikka on myös viime aikoina kehittynyt huomattavasti. Muinainen Egypti
Maan nykyinen nimi "Egypti" tulee sen kreikankielisestä nimestä "Aigyptos". Se juontuu Memfiin kaupungin egyptinkielisestä nimestä "hat-ka-ptah", joka tarkoittaa luojajumala Ptahin ka-sielun taloa. Varhaiset korkeakulttuurit
Varhaisin korkeakulttuuri syntyi Etelä-Mesopotamiassa Sumerissa, nykyisessä Etelä-Irakissa noin 3500 eaa. missä alettiin käyttää kuvakirjoitusta. Samoihin aikoihin asutuskeskukset kasvoivat kymmenien tuhansien asukkaiden kaupungeiksi. Korkeakulttuuria edeltävä kehitys oli vienyt Sumerissa parituhatta vuotta. Sen edellytyksenä oli kastelukanavien avulla toteutettu maanviljely. Muita tunnettuja varhaisia korkeakulttuureja ovat faaraoiden Egypti, Indus-kulttuuri, Kiina sekä Amerikan mantereella Perun ja Mesoamerikan intiaanikulttuurit. Näitä varhaisia korkeakulttuureja on sanottu myös varhaisvaltioiksi. Korkeakulttuurille on ominaista keskitetty valtiomainen hallinto, kaupungit, eriytyminen ammattiryhmiin, kalenteri ja kirjoitus sekä kehittynyt sotalaitos ja virkamiehistö ja suuret rakennelmat. Varhaisille korkeakulttuureille oli ominaista uskonnon, temppelin ja papiston suuri mahti. Tämän uskotaan johtuvan siitä, että temppeli varastoi esimerkiksi elintarvikkeita monesti toistuvien nälänhätien varalle. Sittemmin korkeakulttuurin katsotaan siirtyneen Mesopotamiasta muualle Euraasiaan noin 2000–1500 eaa. Varhaisten korkeakulttuurien syntyalueet olivat kaikki kuivien tai puolikuivien alueiden ympäröimiä jokilaaksoja, joissa kasteluviljelyllä on merkittävä osuus. Kairo
Kairon alueella oli asutusta jo 6 000 vuotta sitten. Nykyinen kaupunki perustettiin kuitenkin vasta vuonna 969, kun seutu joutui šiialaisten fatimidien haltuun. Heidän valtakaudellaan Kairoon rakennettiin Al Ahzarin moskeija islamin keskukseksi. Vuonna 1171 Egyptin sulttaaniksi nousi Saladin, joka muutti Al Ahzarin moskeijan sunnalaiseksi ja rakensi Muqattamvuorille linnakkeen, Kairon sitadellin. Hänen perustamansa hallitsijasuku aijubidit hallitsi Kairoa seuraavat sata vuotta ja laajensi kaupunkia, kunnes mamelukit syrjäyttivät heidät 1250. Beerseba
Beerseba palaa historiankirjoihin vasta Osmanien valtakunnan vallattua alueen Egyptin mamelukeilta vuonna 1514. Osmanien valta aavikolla oli lähinnä muodollinen ja Negevin todellisia hallitsijoita ovat alueen beduiiniheimot, joille Beerseban alueella oli ilmeisesti jonkinlaista merkitystä. Vuonna 1841 Egyptin Ibrahim pašša ja osmanit sopivat Egyptin hallitsevan eteläistä pyhiinvaellusreittiä Siinain niemimaan läpi ja he hallitsivat näin Aqabaa ja Rafahia. Beersebasta tuli osmanien hallitsema raja-aluetta. Sen strateginen merkitys lisääntyi brittien vallattua Egyptin vuonna 1882. Osmanit pyrkivät nyt takaamaan paikallisten beduiinien uskollisuuden ja Beerseban piirikunta eli "qada" perustettiin vuonna 1900. Alkuperäisen kaupunkisuunnitelman loivat insinöörit Sa’id Effendi al-Nashashibi ja Effendi al-Nashashibi apunaan kaksi ulkomaalaista insinööriä. Vuosina 1900–1903 Beersebaan rakennettiin esimerkiksi parakit ja vuoden 1904 jälkeen valmistui moskeija ja koulu. Vuonna 1902 kaupungissa oli 300 asukasta. Vuonna 1906 valmistui puolestaan mylly ja suurmoskeija ja vuonna 1914 saksalaisten rakentama kapearaiteinen rautatie Jerusalemiin ja Jaffaan. Beduiineja kannustettiin asettumaan aloilleen esimerkiksi myöntämällä heille maata. Neoliittinen Lähi-itä
Nauta lienee kesytetty hieman noin 7000 eaa. jälkeen., sika samoihin aikoihin. Etelä-Turkissa tai Kreikassa. Tällöin maanviljelyä esiintyi jo laajalti ja varmasti. Noin 7000 eaa. eli varhainen maanviljelykylä Ain Ghazal. Samoihin aikoihin Tell Abu Hureyrassa siirryttiin gasellinmetsästyksestä ehkä alle 100 vuodessa lampaiden ja vuohien hoitoon ja viljakasvien viljelyyn. Maatalous levisi tälle alueella viimeistään 7000 eaa. mennessä. Varsinkin Iranin vuorenrinteillä oli riittävästi sadetta villiviljalle. Tässä vielä melko varhaisessa vaiheessa vielä noin 7000 eaa. maanviljely ja karjanhoito olivat vasta toissijaisia elannon hankkimiskeinoja metsästyksen rinnalla. Egyptin historia Persian vallan alla
Dareios I antoi kirjoittaa ylös Egyptin lait ja antoi rakennuttaa kanavan Niilin ja Punaisenmeren välille. Vähän ennen Dareioksen kuolemaa vuonna 486 eaa. Egyptissä puhkesi kapina, mutta Kserkses I kukisti sen. Vuonna 460 eaa. tapahtui uusi kapina, jota muun muassa ateenalaiset avustivat 200 laivalla. Artakserkses II:n aikana egyptiläiset nousivat uudelleen kapinaan ja Amyrtaioksesta tuli uusi faarao. Persian vallan alla Egyptiä hallitsi persialainen satraappi, jonka hallituspaikka oli Memfis. Kaikkien satraappien nimiä ei tunneta.Vuonna 343 eaa. Artakserkses III:n ollessa kuningas Persia valtasi taas Egyptin. Kun Aleksanteri Suuren joukot saapuivat Egyptiin vuonna 332 eaa., kukistettuaan kuningas Dareios III:n, ottivat egyptiläiset heidät vastaan vapauttajina. Oksyrhynkhos
Egypti joutui vuonna 1882 brittiläisen vallan alle, vaikka säilyikin edelleen nimellisesti osana Ottomaanien valtakuntaa. Brittiarkeologit aloittivat järjestelmälliset arkeologiset tutkimukset maassa. Koska Oksyrhynkhos ei ollut yhtä merkittävä kuin muut paikat, se jäi syrjään vuoteen 1896 saakka. Tällöin Bernard Grenfell ja Arthur Hunt Oxfordin yliopistosta aloittivat kaivaukset siellä. Aluksi he pitivät kaatopaikan sisältöä vain merkityksettömänä jätteenä, mutta he huomasivat pian, että se suorastaan pursusi papyruksia. Arkeologia
Muinaisen Egyptin arkeologiset tutkimukset aloitettiin 1800-luvun taitteessa. Sitä ennen kyvyttömyys tulkita egyptiläisten kirjoitusta sekä muinaisen perinteen katkeaminen olivat estäneet historiallisesti todenmukaisen kuvan luomisen Egyptistä. Neoliittinen Kreikka
Neoliittinen kausi alkoi Kreikassa eri ajoitusten mukaan noin 7000–6800 eaa., jolloin koillisessa Kreikassa tiedetään olleen maanviljelystä. Samalta ajalta ovat peräisin varhaisimmat merkit asumusten rakentamisesta sekä merenkulusta. Koillinen Kreikka oli Euroopan ensimmäinen tai ensimmäisiä alueita, minne maanviljely levisi Lähi-idästä Anatolian kautta. Jo noin 6000 eaa. maanviljely oli levinnyt läntiseenkin Kreikkaan. Ehkä Kreikassa maanviljely jakautui Välimeren ja Tonavan levittäytymishaaroihin. Joidenkin näkemysten mukaan maanviljelijät olisivat tulleet Anatoliasta Kreikkaan ainakin kahdessa aallossa, niin sanotussa sésklolaisessa aallossa vuosien 8800–7900 eaa. välillä ja pelasgien aallossa noin 5500–4000 eaa. Maanviljelijät toivat mukanaan myös lampaat, vuohet, naudat ja siat. Tel Megiddo
Megiddo oli asuttu jo todennäköisesti kalkoliittisellä kaudella. Se nousi merkittävään asemaan jo 3000-luvulla eaa. Megiddo oli huomattava kaupunki Kanaaninmaassa muutaman vuosituhannen ajan. Yhdessä muun Kanaanin kanssa Megiddo kuului Egyptiin 1400-luvulla eaa. Uuden valtakunnan faarao Thutmosis III:n aikana. Thutmosis kukisti kaananilaiset kapinat Megiddon edustalla käydyssä taistelussa. Taistelun piiritysvaihe kesti seitsemän kuukautta, ja se on ensimmäisiä suuria taisteluita, joista on olemassa selostusta. Megiddo oli muutaman vuosisadan ajan Egyptin alaisuudessa, ja kaupunki oli merkittävä hallintokeskus ja tukikohta pohjoiseen johtavan tien varrella. Megiddo mainitaan useasti egyptiläisissä kirjoituksissa 1400-luvulta 1200-luvulle eaa. Lisäksi tuolta ajalta on löytynyt Megiddon kuninkaan Biridiyan kirjeitä Egyptin kuninkaille.
Kaivauksista on löytynyt mm. kaiverrettuja norsunluuesineitä todisteina Megiddon vauraudesta, mikä kuitenkin tuli väliaikaisesti päätökseensä 1100-luvulla eaa., jolloin merikansa tuhosi sen. Israelin kuningas Daavid valloitti Megiddon seuraavaksi ja teki kaupungista paikallisen keskuksen. Salomon aikana 900-luvulla eaa. kaupunki nousi jälleen uuteen vaurauden aikaan kuninkaallisena kaupunkina ja valtakunnan pohjoisosien hallintokeskuksena. Egyptiläiset valloittivat Megiddon kuitenkin uudelleen 925 eaa. Faarao Shoshenk I tuhosikin kaupungin. Omri tai Ahab rakennutti Megiddon uudelleen 800-luvun eaa. puolivälissä. Israelin kuningaskunnan keskeisimpiä kaupunkeja Megiddo oli 800- ja 700-luvuilla eaa., jolloin kaupunki oli myös kukoistuksensa huipulla. Ahabin aikana kaupunkiin rakennettiin mm. uusi 3,5 metriä paksu kaupunginmuuri ja suuret tallit, joita pidettiin aiemmin Salomon aikaisina. Talleissa on todennäköisesti voitu majoittaa noin 450 hevosta. Merkittävä rakennusurakka oli myös vedenottojärjestelmän rakentaminen. Tunnelijärjestelmän ansiosta päästiin jatkossa kukkulan juurella sijainneille lähteille ilman, että vihollinen olisi voinut tätä havaita. Keskivaltakunta
Keskivaltakunta eli keskimmäinen valtakunta oli muinaisen Egyptin kausi 2055–1650 eaa., tai noin 2055-1786 eaa.) jolloin maa oli yhtenäinen ja kukoisti. Keskivaltakunnan perusti eteläisen Ylä-Egyptin Theban faarao Mentuhetep (Mentuhotep) II, joka valtasi Herakleiopoliin hallitseman Ala-Egyptin. Keskivaltakunnan aikana oli useita Amenemhat- ja Sesostris-nimisiä kuninkaita. Kultakaivoksia sisältävä Nubia vallattiin 2. kataraktille asti. Egyptin joukot kävivät sotia Palestiinassa, ja egyptiläiset vaihtoivat lahjoja esimerkiksi Syyrian hovien kanssa. Kauden lopulla kuivatettiin Faijumin alue, jolloin saatiin runsaasti uutta viljelymaata. Muinainen Lähi-itä
Kehitys kohti sivilisaatiota alkoi. Noin 5400 eaa. keinokastelu aloitettiin Keski-Mesopotamiassa, mahdollisesti Sawwanissa. Asutus siirtyi Etelä-Mesopotamian tulvatasangoille. Varhaisin sumerilainen sivilisaatio on tältä ajalta. Niilin laaksossa aloitettiin maanviljely. Mesopotamiassa otettiin käyttöön pyörä ja aura. Noin 5100 eaa. rakennettiin Ericin temppeli Etelä-Mesopotamiassa. Tepe Sialkiin, nykyisen Iranin alueelle, tuli asutusta ja Kaksoisvirtainmaassa alkoi Ubaid-kulttuuri. Kreeta
Kreetan ensimmäiset asukkaat saapuivat noin vuosien 9000–6000 eaa. aikana mahdollisesti Afrikasta tai Vähästä-Aasiasta. Tulijat toivat mukanaan saarelle kivikauden kulttuurin. He asuivat luolissa ja osasivat valmistaa yksinkertaisia astioita ja työkaluja. Kreetan asukkaat olivat paimentolaisia ja perustivat laitumia ja maatiloja etelärannikon Messarán tasangolle. Vähitellen he alkoivat valmistaa savesta edistyneempiä tavaroita, rakentaa kyliä sekä viljellä maata. Aluksi asumuksia oli ainoastaan saaren itä- ja keskiosissa, mutta vuosisatojen kuluessa ne levisivät kaikkialle saarelle. Tekniikan historia
Kastelujärjestelmä kehittyi jokivarsikulttuureissa ja lisäsi viljelymaanalaa. Tulvavettä opittiin varastoimaan altaisiin ja käyttämään vielä tulvan jälkeen. Egyptiläisten kehittämällä shadufin, vedennoston tarkoitetun vivun avulla vettä pystyttiin nostamaan ylemmille pelloille. Kastelujärjestelmät kehittyivät laajoiksi, ja Mesopotamiassa pisin kanava oli noin 100 kilometriä ja 100 metriä leveä. Kastelujärjestelmien tarvetta Mesopotamiassa lisäsi ilmastonmuutoksesta aiheutunut joidenkin Persianlahteen laskevien jokien kuivuminen noin 3500 eaa. Egyptissä arvioidaan asuneen vuonna 5000 eaa. primitiivisen maatalouden alkaessa noin 100 000 ihmistä. Väkiluku kasvoi nopeasti, ja vuonna 3000 eaa. asukkaita oli jo noin miljoona. Roomalaisaikana asukkaita oli noin 4 miljoonaa, ja väkiluku alkoi kasvaa vasta uudella ajalla. Egyptin keskiaika
Egyptin keskiajan katsotaan yleensä alkavan, kun kenraali Amr ibn al-Asin hyökkäsi maahan vuonna 639. Siihen asti Egypti oli kuulunut Bysantin valtakuntaan ja sen luostarilaitos ja koptilaisuus olivat olleet tärkeitä ja vaikutusvaltaisia. Bysantilla oli kuitenkin ollut vaikeuksia valtansa säilyttämisessä, koska persialaiset olivat edenneet 600-luvun alussa. Vuonna 628 Bysantti oli vakiinnuttanut valtansa alueella uudestaan. Amr ibn al-Asinin joukot hyökkäsivät maahan vuonna 639 ja vuoteen 642 mennessä he olivat karkottaneet Itä-Rooman armeijan. Vallanvaihto ei kuitenkaan suuresti vaikuttanut egyptiläisten arkeen. Kristittyjen käännyttämistä ei vakavasti yritetty ja kreikka pysyi hallintokielenä. Uuteen al-Fustatin kaupunkiin rakennettiin moskeija, mutta Aleksandria säilytti asemansa Välimeren johtavana satamana. Muinainen Lähi-itä
Egyptissä jatkui Naqada-kulttuuri ja myöhemmin alkoi nolladynastia. Ajan merkittäviä valtakuntia olivat Elam, Lagaš, Sumer, missä syntyi sivilisaatio ja kaupunkivaltioita hieman ennen 3600 eaa.. Ajan merkittäviä kaupunkeja olivat Ur Mesopotamiassa noin 3900, Uruk, Kiš ja Susa. Urukin kaupungista saivat nimensä Uruk-kausi ja Uruk-kulttuuri.Noin 3200 eaa. kuningas Narmer yhdisti Ylä- ja Ala-Egyptin. Noin 3500 eaa. Sahara alkaa aavikoitua. Noin 3400–3300 astui valtaan Ur-Nina, ensimmäinen Lagašin kuningas, ensimmäinen yleisesti tunnettu historian henkilö. Mesopotamia alkaa kaupungistua ja Egypti alkoi kaupungistua noin 3500–3400 eaa. Tällä vuosituhannella ilmestyvät Urukin ja Susan savitaulut, ensimmäinen kirjoitus sekä keksittiin dreija ja purje. Egypti
Vuonna 525 eaa. Egyptin viimeinen kotimainen, 26. dynastia menetti valtansa, koska Persian kuningas Kambyses II valloitti maan. Persialaiset rakensivat Suezin kanavan esiasteen yhdistäen Välimeren ja Punaisenmeren toisiinsa. Egypti oli eräitä lyhyitä välivaiheita lukuun ottamatta Persian alaisuudessa, kunnes Makedonian Aleksanteri Suuri valloitti maan. Hänen jälkeensä maata hallitsi makedonialaissyntyinen Ptolemaiosten hallitsijasuku, kunnes roomalaiset valloittivat maan vuonna 30 eaa. Rooman valtakunnan hajottua maa joutui Bysantille, ja samoihin aikoihin kristinusko tuli maassa vallitsevaksi uskonnoksi noin kolmen vuosisadan ajaksi. Maanviljelyn synty Lähi-idässä
Noin vuoden 7500–6000 eaa. tienoilla maanviljely alkoi levitä Vähästä-Aasiasta Balkanille ja Kreikkaan sekä muualle Eurooppaan. Maanviljely levisi Kreikan seuduille noin 7500–7000 eaa. ja Keski-Eurooppaan noin 6500 eaa. Eurooppaan leviävä maanviljely oli kaskiviljelyä, joka oli metsille tuhoisaa. Noin 6400 5000 vuotta eaa. maanviljely levisi laajalle alueelle Keski- ja Etelä-Euroopassa, Ranskan pohjoisosia, Britteinsaaria ja Tanskaa lukuun ottamatta. Kalliohauta
Kalliohauta on kallioon louhittu hautarakennelma, jollaisia tehtiin yleisesti Välimeren ympäristössä esihistoriallisella ajalla. Ne olivat usein monihuoneisia asumusta muistuttavia arkkitehtonisia luomuksia, joissa yleensä oli runsas koristelu. Tällainen asumiseen liittyvä muoto perustui käsitykseen vainajien kuoleman jälkeisestä elämästä. Loistokkaimpia kalliohautoja tehtiin Egyptissä Keskimmäisen valtakunnan (noin 2000–1780 eaa.) ja Uuden valtakunnan (noin 1580–700 eaa.) aikana. Egyptin vanhimmat kalliohaudat ovat vuoden 2450 eaa. tienoilta. Kreikassa tällaiset haudat olivat yleisiä pronssikaudella ja niitä tekivät myös etruskit ja foinikialaiset. Neoliittinen Lähi-itä
Maanviljely ilmestyi Tell Mureybatin IVA-kerrostumaan noin 8700-8200 eaa. Pian sen jälkeen paikalla alettiin tehdä neliömäisiä taloja. Neliömäiset talot liitetään yleensä paikalla pysyvään maanviljelyasutukseen. Maanviljely levisi PPNA-kaudella ja varhaisella PPNB-lähinnä Syyriaan ja Israeliin. Tätä vaihetta luonnehtivat Mureybat, hureyra j< Tell Halula eli Jarf Ahmer. Keskisellä ja myöhäisellä PPNB-kaudella, syntyi suuria keskuksia ja viljely levisi Turkkiin asti, ainakin Cayonuun ja mahdollisesti Turkin etelärannikolle, Tällöin obsidiaanikauppa Keski-Turkin kanssa kukoisti. PPNB-kautta luonnehti Zagros-vuorilla mm. asutuskeskukset Jarmo, Tepe Guran Ali Kosh ja Chogha Bonut. Israelilaisten pako Egyptistä
Jos exodus on historiallinen tapahtuma, se saattoi joidenkin tutkijoiden mukaan tapahtua joskus vuoden 1300 eaa. jälkeen. Sen olisi täytynyt tapahtua viimeistään 1200-luvulla eaa., sillä sen vuosisadan lopulta tunnetaan egyptiläinen steela, jossa Israelin kerrotaan jo olleen olemassa Kanaaninmaalla. Uskonnolliset oppineet suosivat varhaisempaa ajoitusta Amenhotep II:n aikana noin vuonna 1444 eaa. Maallisemmat oppineet uskovat exoduksen tapahtuneen noin vuonna 1290 eaa. Ramses II:n hallintokaudella. On myös esitetty teorioita, joiden mukaan kertomus israelilaisten Egyptistä lähdöstä viittaisi jo 1500-luvulla Ahmosen hallituskauden alussa tapahtuneeseen hyksojen karkotukseen. Egyptologia
Tärkeässä osassa egyptologian synnyssä oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten sotaretki Egyptiin vuonna 1798. Napoleon vei maahan suuren joukon tiedemiehiä, jotka alkoivat tutkia egyptiläisiä monumentteja johdonmukaisesti. Hieroglyfejä eli egyptiläistä kirjoitusta oli yritetty tulkita jo 1400-luvulta lähtien, mutta vasta 1820-luvulla ranskalainen Jean-François Champollion onnistui ratkaisemaan Rosettan kiven avulla niiden arvoituksen. Kun egyptiläisten kirjoituksia pystyttiin näin lukemaan, heräsi heidän historiansa ja kulttuurinsa jälleen eloon. Kiinnostus maan kulttuuriin kasvoi, ja Egyptin rakennelmia ja aarteita ostettiin ja ryövättiin lukemattomin määrin eri puolille maailmaa tai käytettiin rakennusmateriaaliksi. Egyptologian tieteenalana perustivat 1800-luvulla Emmanuel de Rougé Ranskassa, Samuel Birch Englannissa ja Heinrich Brugsch Saksassa. Yhdysvaltoihin perustettiin University of Chicago Oriental Institute -instituutti. Vuonna 1880 brittiläinen egyptologi William Flinders Petrie (1853–1942) kehitti egyptologisen tutkimuksen tieteellistä metodia, minkä myötä Egyptin historiaa pystyttiin ajoittamaan entistä tarkemmin. Ensimmäiset tieteelliset hautatutkimukset aloitettiin 1800-luvun lopulla, ja merkittäviä löytöjä on tehty nykyaikaan saakka. Yksi tunnetuimpia löytöjä oli Howard Carterin vuonna 1922 löytämä Tutankhamonin hauta. Egypti
Valtio on perustanut 1980-luvulta alkaen suojelualueita, joita on jo yli kaksikymmentä. Vanhin niistä on sukeltajien tuntema Ras Mohamedin luonnonsuojelualue Siinain niemimaan eteläkärjessä. Tuhannen kalalajin ja kahdensadan korallilajin lisäksi siellä tavataan mangrovepuita ja harvinaisia lintuja kuten kalasääskiä. Pyhän Katariinan luonnonsuojelualue puolestaan kattaa Etelä-Siinain keskiosien rikkonaisia vuorimaisemia. Siellä elää monia matelijoita ja harvinaisia nisäkkäitä. Egyptin mannerosan suojelualueisiin kuuluvat Kivettyneen metsän suojelualue erikoisine dyyneineen sekä Ashtum el Gamilin luonnonsuojelualue deltan itäosassa, joka tunnetaan rehevästä Välimeren kasvillisuudesta ja monipuolisesta linnustosta. Mesopotamia
Rooman valtakunta valloitti Mesopotamian vuonna 116 jaa. Alue oli silloin hyvin epäyhtenäinen, eikä vanhoja jumalia tai vanhoja tapoja enää muistettu. Roomalaiset paransivat alueen infrastruktuuria rakentamalla teitä ja salaojaverkkoja, ja he toivat roomalaisen lain alueelle. Mesopotamian kulttuurinen alue lakkasi lopullisesti olemasta kun arabien muslimiarmeijat valloittivat alueen 600-luvulla ja toivat sinne omat lakinsa, kielensä, uskontonsa ja kulttuurinsa. Nykyisin Mesopotamian suurista kaupungeista on jäljellä vain kumpuja ja rikkinäisiä tiiliä. Hedelmälliset alueet ovat tuhoutuneet maan liikakäytön, kaupungistumisen ja ilmaston huononemisen johdosta. Kasteluviljely oli aiheuttanut kuumassa ja kuivassa maan suolaantumista, koska viljelykasvit haihduttivat vettä mikä imi suolamineraalit maan pintaan. Maan suolaantuminen pilasi lopulta Etelä-Mesopotamian viljavat maat.Mesopotamiassa oli aikanaan hyvin erilaisia kulttuureja. Niitä yhdistäviä tekijöitä olivat kirjoitusjärjestelmä, lukutaidon merkitys, jumalat ja naisen asema. Kulttuurien yhteiskunnalliset tavat, lait ja kielet sen sijaan erosivat toisistaan, minkä johdosta Mesopotamiaa ei voi pitää yksittäisenä korkeakulttuurina vaan alueena, jossa syntyi useita valtakuntia ja korkeakulttuureja. Mesopotamiaa kutsutaan ”sivistyksen kehdoksi”, koska siellä keksittiin kaupungit ja kirjoitus, luultavasti myös pyörä. Mesopotamiassa kehitettiin myös maatalous, kotieläinten domestikaatio, yleisiä työkaluja, tuulivoima, keinokastelu, edistyneet aseet ja sodankäynti, sotavaunut, purjelaivat, viini, olut, vuorokauden jako tunteihin, minuutteihin ja sekunteihin sekä uskonnolliset riitit. Siellä syntyivät myös kertomukset, joihin Vanha testamentti perustuu. Egypti
Egypti on asukasluvultaan maailman neljänneksitoista suurin valtio ja arabimaiden suurin. Suuri enemmistö maan 97 miljoonasta asukkaasta elää Niilin rannoilla, sillä sinne on keskittynyt Egyptin kaikki maanviljelykelpoinen maa-alue. Suuret osat Egyptiä ovat Saharan autiomaata ja harvaan asuttuja. Noin puolet egyptiläisistä asuu nykyään kaupungeissa, kuten koko Lähi-idän ja Afrikan suurimmassa kaupungissa Kairossa, sekä Aleksandriassa. Muinainen Egypti
Hieroglyfien käyttö väheni viimeistään Ptolemaiosten ja roomalaisvallan kauteen mennessä. Lopullisesti niiden käytöstä luovuttiin 300 jaa., jolloin egyptiä alettiin kirjoittaa kreikkalaisin kirjaimin, joihin lisättiin seitsemän demoottista merkkiä. Vanhasta kirjoituksesta luopumisen syy oli luultavasti se, että Egyptistä oli jo tullut kristitty maa, ja hieroglyfejä pidettiin pakanallisina. Merenkulun historia
Egyptiläiset alkoivat purjehtia Niilillä ja merellä 3500 eaa. He hallitsivat Välimeren alueen meriliikennettä 3500-1000 eaa.-luvuilla. Veneet alkoivat muistuttaa laivoja itäisellä Välimerellä 2500 eaa. Foinikialaiset alkoivat hallita merta 900 eaa. Kreikkalaiset kehittivät ensimmäiset varsinaiset sotalaivat noin 1000 eaa. Hellenistisellä aikakudella Kreikassa yleistyivät kauppalaivat. Roomalaiset ottivat mallia kreikkalaisten sotalaivoista. Afrikan talous
Ennen Rooman valtakuntaa muinainen Egypti oli yksi maapallon menestyksekkäimmistä ja edistyneimmistä sivilisaatioista. Aleksanteri Suuren vuonna 334 eaa. perustama Aleksandria oli vuosisatojen ajan eräs tärkeimmistä Välimeren kaupan keskuksista. Egypti säilyi yhtenä edistyneimmistä Euroopan ulkopuolisista maista aina 1800-luvulle asti. Israelin historia
Toisella vuosituhannella eaa. Kanaanin maata, josta osa tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä Israel, hallitsi Egypti noin vuodesta 1550 eaa. vuoteen 1180 eaa.