Onko Jaakobin kirjeen tunnetuin opetus "usko ilman tekoja on kuollutta"?
Jaakobin kirje
Jaakobin kirje () on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjeen kirjoittajaa ei tiedetä. Kirjeen itsensä mukaan sen on kirjoittanut "Jaakob", mikä saattaa viitata apostoli Jaakobiin, "Herran veljeen", tai mahdollisesti johonkuhun muuhun Jaakobiin. Nykytutkimuksen mukaan Jaakobin kirjettä ei pidetä Jeesuksen aikalaisen kirjoittamana, vaan se ajoitetaan ensimmäisen vuosisadan loppuun. Kirjeen tunnetuin opetus on "usko ilman tekoja on kuollutta".
Jaakobin protoevankeliumi
Evankeliumin kirjoittajaksi on mainittu Jeesuksen veli Jaakob, mikä ei todennäköisesti kuitenkaan pidä paikkaansa. Evankeliumi on todennäköisesti syntynyt kuitenkin ennen vuotta 165, sillä jo Justinus Marttyyri tunsi sen. Jaakobin protoevankeliumista on säilynyt 150 kreikankielistä käsikirjoitusta, joista vanhin on 200- tai 300-luvulta. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Tämän esipuheen jälkeen kerronta alkaa jakeesta 6, ja koostuu kahdesta osasta. Ensimmäinen osa (Joh. 1:6-12:50) sisältää Jeesuksen julkisen toiminnan ajan alkaen Johannes Kastajan antamasta kasteesta. Toinen osa (Joh 13:1-21:25) esittää Jeesuksen yksityiselämässä lähimpien opetuslastensa keskuudessa (luvut 13-17), ja hänen kärsimyksensä ja ristiinnaulitsemisensa sekä ilmestymisensä kuoleman jälkeen (luvut 18-20).
Luvun 20 viimeiset kaksi jaetta vaikuttavat olleen alkuperäinen lopetus evankeliumille. Se sekä luku 21, "liite", kertovat enemmän Jeesuksen ylösnousemusta seuranneista kohtaamisista opetuslasten kanssa kuin muut evankeliumit, sekä "rakastetusta opetuslapsesta" ja siitä että juuri hän on kirjoittanut evankeliumin. Luvun 21 viimeisessä jakeessa alkuperäinen lopetus toistetaan. Tiedän uskovani, uskon tietäväni
Kirjoittajat käsittelevät kirjeissään muun muassa uskoa ja tietoa, moraalin perusteita, kristillistä kirkkoa sekä uskontojen merkitystä yleisesti. Siinä missä emerituspiispa Pihkala puhuu uskon ja näkymättömän maailman puolesta, tähtitieteen professori Valtaoja nojautuu tieteelliseen maailmankatsomukseen. Käsikirja Laurentiukselle
Käsikirja Laurentiukselle eli uskosta, toivosta ja rakkaudesta ("Enchiridion ad Laurentium sive de fide, spe et charitate") eli Usko, toivo, rakkaus on kirkkoisä Augustinuksen merkittävimpiä teoksia. Se on melko lyhytmuotoinen esitys kristinuskon pääkohdista ja laupeudesta. Kirja on kirjoitettu vastauksena muutoin tuntemattoman Laurentius-nimisen henkilön pyynnölle saada pieni opaskirja kristinuskon keskeisimmästä sisällöstä. Kirja muistuttaa siis katekismusta. Kirja on kirjoitettu Hieronymuksen kuoleman jälkeen, todennäköisesti vuosien 421 ja 423 välillä. David Wilkerson
Wilkersonin mukaan voitokkaan elämän salaisuus on Jumalan rakkaus. Hyvin monet tulevat hänen mukaansa hengellisesti kylmiksi ja laiskoiksi, koska heillä ei ole tietoa Jumalan rakkaudesta heitä kohtaan. He eivät tiedä, että heidän suurin aseensa saatanan hyökkäyksiä vastaan on olla täysin vakuuttunut Jumalan rakkaudesta heitä kohtaan Pyhän Hengen ilmoituksen kautta. Wilkerson listaa kolme kohtaa, jotka hän kokee Pyhän Hengen näyttäneen hänelle rakkaudestaan omiaan kohtaan: Wilkerson varoitti useamman vuosikymmenen ajan maailmanlaajuisesta talouden romahtamisesta. Vuonna 1974 ilmestyi Wilkersonilta kirja nimeltä "Näky", joka kuvaa näkyä ja ennustaa maailmantalouden romahdusta. Tästä aiheesta uudempi kirja, vuodelta 1998 on nimeltään "Taloudellisen tuhon jyrkänteellä - viimeinen varoitus". Aasiasta alkavasta globaaliksi muotoutuvasta talouskaaoksesta. Se olisi osa prosessia, jossa päämääränä on pedonmerkkijärjestelmän läpiajo. Wilkerson tähdensi "Näky"-kirjassaan näkyään seuraavasti: "Oikeastaan en näe tulevan mitään varsinaista lamakautta, vaan niin laajamittaisen taloudellisen taantuman, että se vaikuttaa lähes jokaisen palkansaajan elämäntyyliin niin Amerikassa kuin muuallakin maailmassa". Juudaksen evankeliumi
Kuten monet gnostilaiset kirjoitukset, myös "Juudaksen evankeliumi" oli tarkoitettu vain niille, jotka oli initioitu mysteereihin, väittäen olevansa: ""Salainen kirjoitus, jossa paljastetaan, mitä Jeesus puhui Juudas Iskariotin kanssa"" (s. 33). Evankeliumin kertomus Jeesuksesta ja Juudaksesta on ensisijaisesti kehyskertomus gnostilaisille opetuksille sielun alkuperästä ja päämäärästä. Evankeliumin gnostilaisesta taustasta kertovat erityisesti selkeät viittaukset setiläisen gnostilaisuuden luomismyytteihin, kuten Barbeloon (Juudas sanoo Jeesuksen olevan Barbelon kuolemattomasta maailmasta, s. 35), Sofiaan (s. 44) ja Jaldabaothiin (s. 51), sekä Setin sukupolveen (s. 49). Kristuksen kirkko, jolla on Elian sanoma
Ennen kuolemaansa 1933 Fetting kertoi saaneensa yhteensä 30 sanomaa Johannes kastajalta. Jotkut hänen seuraajistaan katsovat, että Johannes kastajan vierailut päättyivät hänen kuollessaan. Neljä vuotta myöhemmin, 4. lokakuuta 1937 eräs kirkon nuori vanhin, W. A. Draves kertoi Johannes kastajan ilmestyneen hänellekin. Suurin osa Fettingin seuraajista tunnusti tämän aidoksi ilmestykseksi. Hän kertoi saaneensa 87 sanomaa ennen kuolemaansa 1994. Osa liikkeen kannattijista ei hyväksynyt Dravesin saamia uusia ilmoituksia. he jatkoivat toimintaa Kristuksen kirkon nimellä Independencessä, Missourissa. Fettingiläisten ryhmä toimii siellä vielä nykyäänkin. Barmenin teologinen julistus
"Jeesus Kristus sanoo: 'Katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät aina maailman loppuun asti.'" (Matteus 28:20). 
"Jumalan sana ei ole kahleissa." (2. Timoteuksen kirje 2:9) 
Kirkon tehtävä, jolle myös sen vapaus perustuu, on julistaa kaikille kansoille sanomaa Jumalan vapaasta armosta Sanan ja sakramenttien kautta. Näin toimiessaan se toimii Kristuksen puolesta ja Hänen sanansa palveluksessa.
Me hylkäämme väärän opin, jonka mukaan kirkolla olisi oikeus käyttää Jumalan Sanaa ja Hänen virkaansa joihinkin itse valittuihin tarkoituksiin, toiveisiin ja suunnitelmiin oman inhimillisen järkeilynsä mukaan. Jaakobin kirje
Kirjeen myöhäinen huomiointi kirkossa, erityisesti lännessä, saattaa selittyä sillä, että se oli kirjoitettu juutalaiskristityille. Näin se ei ollut levinnyt laajalle pakanakristittyjen parissa. On myös merkkejä siitä, että tietyt ryhmät vastustivat kirjeen esittämää oppia. Joka tapauksessa kirje luettiin niiden 27 Uuden testamentin kirjan joukkoon, jotka ensimmäisenä luetteli Athanasios Aleksandrialainen, ja jotka useat kirkolliskokoukset myöhemmin neljännellä vuosisadalla hyväksyivät. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Tämä eräänlainen esipuhe linkittää evankeliumin selvästi kahteen Vanhan testamentin kohtaan: toisaalta luomiskertomukseen, jossa Jumala luo valkeuden sanallaan (Moos. 1:1 ), ja toisaalta Sananlaskujen kirjaan, jossa mainitaan kuinka Viisaus ensimmäisenä Jumalan teoista on ollut seuraamassa hänen luomistyötään (Sananl. 8). Evankeliumi opettaa, että tämä sana, valkeus ja viisaus on Jeesus. Buddhalaisuus
Buddhalaisuuden tärkein opetus on, että elämässä on kärsimystä (paal. dukkha) tai se on epätyydyttävää, eivätkä ohimenevät asiat voi tuottaa todellista onnea. Tästä huolimatta buddhalaisuus ei ole pessimistinen uskonto, sillä kärsimyksestä voi myös vapautua. Buddhan neljän jalon totuuden mukaan kärsimystä on (ensimmäinen totuus), mutta sillä on syy eli janoaminen sekä tietämättömyys (toinen totuus), se voidaan lopettaa pääsemällä irti sen syistä ja valaistumalla (kolmas totuus), ja on olemassa tapa saada se loppumaan: jalo kahdeksanosainen polku (neljäs totuus). Juutalaisuus
Lakien noudattamisesta tai noudattamatta jättämisestä ei määritellä mitään konkreettista palkkiota tai rangaistusta kuten paratiisia tai kadotusta. Yksi juutalaisen uskon keskeisistä ajatuksista on se, että käskyjen noudattamisesta palkitaan ja niiden rikkomisesta rangaistaan. Maimonideksen juutalaisen uskon määritelmän mukaan tämä on yksi juutalaisuuden 13 uskonkappaleesta. Palkkion tai rangaistuksen luonteesta on erilaisia näkemyksiä, monissa teksteissä kuten Tanakissa puhutaan elämän aikana tapahtuvista seuraamuksista ja erityisesti monien rabbiinisten lähteiden mukaan ihminen saa palkkioita ja rangaistuksia kuolemanjälkeisessä elämässä. Rabbiinisissa teksteissä kuten Talmudissa puhutaan esimerkiksi paikasta nimeltä Gehinnom, jossa pahat saavat rangaistuksen pahoista teoistaan, kun taas hyvät ihmiset pääsevät Eedenin puutarhaan.Talmudissa puhutaan myös useasti käsitteestä nimeltä "mida keneged mida", joka tarkoittaa sitä, että ihmisen pahoista teoista tulee aina niitä vastaava rangaistus ihmiselle itselleen, esimerkiksi toisen ihmisen hukuttanut hukutetaan itse. Löytyy myös näkemyksiä kuten rabbi Simon Ben Azain näkemys: "Hyvän teon palkka on hyvä teko, ja synnin palkka on synti." Kuoleman jälkeinen pelastus tai kadotus nähdään ihmiselle liian abstrakteina käsitteinä, joten ne kuuluvat niin sanottuun tulevaan maailmaan ja ovat Jumalan käsissä. Uskonnollinen väkivalta
Richard Dawkins kertoo kirjassaan "Jumalharha" tutkimuksesta, jossa israelilaiset lapset lukivat, kuinka Raamatun kertomuksessa israelilaiset Joosuan johdolla hyökkäsivät Jerikoon ja tappoivat kaikki kaupungin asukkaat. Yli 65 prosenttia hyväksyi kansanmurhan ja perusteli sitä uskonnollisilla syillä (Jumala käski tehdä niin, uhrit elivät juutalaisille luvatulla maalla ja niin edelleen). 26 prosenttia ei hyväksynyt murhaamista ja perusteli tätä muilla syillä: esimerkiksi eläimet, jotka tapettiin kaikkien ihmisten mukana, olisi pitänyt jättää sotasaaliiksi. Toinen oppilas totesi samaa omaisuudesta. Kolmas totesi että arabit ovat epäpuhtaita, joten epäpuhtaalle maalle meneminen tekee epäpuhtaaksi ja langettaa saman kirouksen israelilaisten päälle. Sama teksti esitettiin uudelleen, mutta nimet muutettiin kiinalaisiksi ja 3 000 vuotta vanhaksi tapahtumaksi. Tällöin vain seitsemän prosenttia hyväksyi kansanmurhan, mutta jopa 75 ei hyväksynyt sitä. Didakhe
Osa lainaa Vanhaa testamenttia usein. Lainaukset ovat yhteneviä evankeliumeissa olevien kanssa ja niissä on teologisia yhtäläisyyksiä, mutta Jeesusta ei mainita koskaan nimeltä. Elämän tielle annetaan ohjeeksi suuri käsky "rakasta Jumalaa, joka on sinut luonut, toiseksi lähimmäistäsi niin kuin itseäsi" ("šema"), sekä kultainen sääntö negatiivisessa muodossa: "mitään, mitä et tahdo itsellesi tehtävän, älä sinäkään toiselle tee". Uusi testamentti
Oppi Jeesuksesta koottiin vähitellen kirjalliseen muotoon erilaisiksi evankeliumeiksi. Kirjeiden ja evankeliumeiden lisäksi syntyi uskonnollisia tutkielmia ja saarnakirjallisuutta. Uuteen testamentin kaanoniin eli ohjeelliseen tekstikokoelmaan päässeistä kirjoituksista vanhimmat ovat Paavalin kirjeet 50-luvulta. Evankeliumit laadittiin 70–100-lukujen välissä ja myöhäisin kirja, Toinen Pietarin kirje, kirjoitettiin toisen vuosisadan puolivälissä. Jeesuksen historiallisuus
Apostoli Paavalin aidot kirjeet ovat Uuden testamentin vanhimpia tekstejä. Paavali ei ollut omien kirjeidensä eikä Apostolien tekojen perusteella koskaan tavannut Jeesusta henkilökohtaisesti. Hän tunsi Jeesuksen ainoastaan näkemiensä näkyjen ja Jeesuksen opetuslapsien kanssa käymiensä keskustelujen kautta. Paavali viittaa historialliseen Jeesukseen puhuessaan tästä "naisesta syntyneenä" ja Daavidin jälkeläisenä sekä mainitessaan tämän veljen Jaakobin. Paavalin kirjeissä on lisäksi viittauksia sekä Jeesuksen lausumiin, joita ei löydy kanonisista evankeliumeista, että Jeesusta koskevaan perimätietoon. Kanadalainen Earl Doherty on esittänyt tulkinnan, että Paavali uskoi Jeesukseen vain hengellisenä hahmona. Jaakobin kirje
Nykyään useimmat kristilliset kirkot lukevat Jaakobin kirjeen Uuden testamentin kaanoniin kuuluvaksi. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Johanneksen evankeliumin jae 3:16 eli niin sanottu "pienoisevankeliumi" on Uuden testamentin tunnetuin lause: Ensimmäinen Jaakobin ilmestys
Kirjoituksen alku kuvaa Jaakobin huolta siitä, että hän tulisi ristiinnaulituksi. Loppuosa kuvaa salaisia "tunnussanoja", jotka annetaan Jaakobille, jotta hän voisi nousta korkeimpaan Taivaaseen (taivaiden lukumäärä on 72) kuoleman jälkeen, ilman että pahan demiurgin voimat voisivat pysäyttää hänen kohoamisensa. Jaakobin kirje
Kirkon ensimmäisinä vuosisatoina jotkut epäilivät kirjeen autenttisuutta, näihin kuuluivat muun muassa Theodoros Mopsuestialainen, Kilikialaisen Mopsuestian piispa. Siksi kirja on deuterokanoninen. Kirjettä ei mainita Muratorin kaanonissa. Myös useimmat läntiset kirkot ovat siitä hiljaa, joten Eusebius luokitteli sen kiistanalaisiin kirjoihin ("Kirkkohistoria", 3.25; 2.23). Hieronymus antaa kirjeestä samanlaisen arvioinnin, mutta lisää, että hänen aikanaan se oli yleisesti hyväksytty. Kristillinen mystiikka
Raamatussa mystiikan kannalta keskeisiä ovat erityisesti sellaiset kohdat, joissa kuvataan mystisiä kokemuksia, jotka käsittelevät niitä tai liittyvät kristilliseen valo- tai rakkaus-teemaan. Paavalin kirjeet Uudessa testamentissa ovat rakkausteeman kannalta keskeisiä ja niissä tulee esiin muitakin kristillisen mystiikan kannalta keskeisiä teemoja. Hän kirjoittaa esimerkiksi: ""Rakkaus ei koskaan katoa. Mutta profetoiminen vaikenee, kielillä puhuminen lakkaa, tieto käy turhaksi"" (1. Kor. 13:8). Mystiikan opin, jonka mukaan ihmisen sielun on tyhjennyttävä tehdäkseen tilaa Jumalalle, voi katsoa kiteytyvän lauseeseen: ""Enää en elä minä, vaan Kristus elää minussa""(Gal. 2:20). Johanneksen evankeliumia, sen logos-teemaa ja Johanneksen ilmestystä voidaan pitää myös merkittävinä kristillisen mystiikan kannalta. Lisäksi helluntain tapahtumat (Ap.t. 2) "kertautuvat" monilla mystikoilla läpi kristinuskon historian: joko niin, että Pyhä henki koetaan tulena tai liekkeinä uskonnollisessa kokemuksessa tai sitten ns. armolahjoina. Vanhassa testamentissa profeetat kuten Daniel ja Hesekiel, "Laulujen laulu" ja muutamat sanalaskut (esim. Sananl. 8) ovat merkittäviä kristillisen mystiikan kannalta. Jeesuksen historiallisuus
Robert M. Pricen mukaan Jeesuksen kuolemasta on syntynyt monta erilaista versiota, jotka eroavat toisistaan niin merkittävällä tavalla, että ne ovat todennäköisesti fiktiota. Hän väittää evankeliumien vanhimman ristiinnaulitsemiskertomuksen lainaavan koko lyhyen tekstin Vanhan testamentin kirjasta, psalmista numero 22, mutta ei kuitenkaan käytä lähdeviittausta. Price olettaa Matteuksen täydentävän Markuksen kertomusta uusilla lainauksilla Vanhan testamentin Sakarjan kirjasta sekä Viisauden kirjasta. Uuden testamentin kaanon
Tämäkään kokous ei kuitenkaan lopettanut keskustelua kokonaan. Jotkut tahot jatkoivat muutamien kirjojen kyseenalaistamista. Kyseenalaistettuihin kirjoihin kuuluivat erityisesti Jaakobin kirje ja Johanneksen ilmestys. Vielä 1500-luvulla teologi ja uskonpuhdistaja Martti Luther kyseenalaisti mutta ei hylännyt, Jaakobin kirjeen, Juudaksen kirjeen, Kirjeen heprealaisille ja Johanneksen ilmestyksen. Yhä edelleen Lutherin saksankieliset Raamatut painetaan niin, että nämä kirjat ovat kaanonissa viimeisinä. Koska jotkut protestantit kyseenalaistivat Raamatun kirjojen kaanonin tällä tavoin, Trenton kirkolliskokous vahvisti katolisen kirkon käyttämän kaanonin uudelleen osana kirkon dogmia vuosina 1545–1563.Kaanonin ulkopuolelle jäi suuri määrä kirjallisuutta, jota luettiin ensimmäisinä vuosisatoina varhaiskristillisissä seurakunnissa. Kristinusko ei ollut yhtenäinen vielä ensimmäisten vuosisatojen aikana. Merkittäväksi uskonnolliseksi liikkeeksi nousi salattua tietoa korostanut gnostilaisuus, joka loi runsaasti kirjallisuutta toisen ja neljännen vuosisadan välillä. Kaanonin ulkopuolelle jääneitä eli apokryfisiä kirjoituksia on nykypäivään asti säilynyt vaihtelevasti. Joistakin tiedetään pelkkä nimi, toisista on löytynyt lyhyitä katkealmia ja näiden lisäksi on olemassa kokonaisia käsikirjoituksia – vieläpä useita eri versioita. Sijaistoimitukset (mormonismi)
Sijaistoimitusten ensimmäisenä perusteenä pidetään Raamatun mainintaa 1. Korinttilaiskirjeessä: "Mitä varten sitten jotkut antavat kastaa itsensä kuolleiden puolesta? Ellei kuolleita lainkaan herätetä, miksi he kastattavat itsensä näiden puolesta?" (1. Kor. 15:29). Tämän kohdan perusteella katsotaan, että varhainen kristillisyys olisi harjoittanut sijaistoimituksia kuolleiden puolesta. Toinen peruste on "Oppi ja liitot" -kirjassa oleva ilmoitus (124.luku, jakeet 29-30): Vanhurskaus
Ortodoksinen kirkko ei vastusta protestanttista uskonvanhurskauttamisesta sinällään, mutta se korostaa, että Jaakobin kirjeen mukaan "usko ilman tekoja on kuollut. Kristillinen etiikka
Kymmenen käskyä on ehkä vielä edellisiä periaatteita tunnetumpi Raamatun moraaliopetus. Käskyt edustavat alkuperäisessä kontekstissaan sekä lakia että moraalia. Jeesus vahvistaa evankeliumeissa kymmenen käskyä, ja esimerkiksi tästä syystä alun perin juutalaisille annetut käskyt katsotaan osoitetuksi myös kristityille. Sen sijaan useimmat muista Vanhan testamentin laeista ja säädöksistä, joita Mooseksen kirjoissa annetaan, eivät yleisimmän kristillisen tulkinnan mukaan koske kristittyjä, koska Jumalan katsotaan tehneen ”uuden liiton” maailman ihmisten kanssa Jeesuksen kautta. Säädöksiin kuuluu muun muassa paljon juutalaisia kulttisäädöksiä, jotka ei useinkaan katsota nykymaailmassa olevan enää ajankohtaisia tai niitä tulkitaan vertauskuvallisesti. Raamatun tutkijoiden kesken on kuitenkin erimielisyyksiä siitä, vastustiko historiallinen Jeesus todella Mooseksen kirjojen lakeja ja säädöksiä. Johannes Kastaja
Historioitsija Josephus mainitsee Johannes Kastajan teoksessaan "Juutalaisten muinaisajat" ("Antiquitates Iudaicae"). Vaikka Josephus oli varsin hyvin tietoinen Johannes Kastajan toiminnasta, hän ei millään tavoin yhdistä Johannesta Jeesukseen. Näin siitä huolimatta, että Josefuksen teksteissä on maininta Jeesuksen veljen Jaakobin kuolemasta ja kiistanlainen maininta myös Jeesuksesta. Josephus korostaa nimenomaan, ettei Johanneksen kastetta tullut käyttää ”joidenkin syntien anteeksisaamiseksi, vaan ruumiin pyhittämiseksi”. Tästä voisi päätellä, että Josephus olisi ollut tietoinen kristittyjen piirissä olleista käsityksistä Johanneksen kastetoiminnan syistä ja hän haluaa oikaista tämän väärän käsityksen. Apostoli
Barnabasta kutsutaan apostoliksi Apostolien teoissa (Apt. 14:14).
Jaakobia, Jeesuksen veljeä, taas ei koskaan kutsuta apostoliksi, vaikka hänen sanottiin olevan yksi ”seurakunnan pylväistä”
(Gal. 2:9). Paavali kuitenkin mainitsee Jaakobin ylösnousemuksen todistajana (1.Kor.15:7). Siksipä jakeen Gal.1:19 ”ketään muuta apostolia en tavannut, ainoastaan Herran veljen Jaakobin” ei ole yksiselitteinen eikä siitä vallitse tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. On siis mahdollista, että Jaakobista ei puhuttu apostolina, koska tämä ei ilmeisestikään tehnyt lähetystyötä. Ylösnousseen kohdanneena Jaakob olisi kuitenkin siltä osin täyttänyt apostolin kriteerit. Jeesuksen kadonnut hauta
Historioitsija James Taborin mukaan samasta haudasta olisi peräisin aiemmin julkisuuteen tullut niin sanottu Jaakobin luuarkku, jossa luki "Jaakob, Joosefin poika, Jeesuksen veli". Kirjoituksen alkuosa todettiin aidoksi, mutta loppuosaa "Jeesuksen veli" väitetään väärennökseksi. Israelissa käytävä oikeudenkäynti asian suhteen on vielä kesken Myös dokumentin tekijöiden mukaan eri teillä kulkenut Jaakobin luuarkku olisi haudasta puuttuva kymmenes arkku. Raamattu
Uuden testamentin evankeliumeissa (Matteus, Markus, Luukas, Johannes) kerrotaan, miten Jeesus eli ja opetti ja miten hänet lopulta tuomittiin, koska hän ilmoitti olevansa Jumalan poika. Evankeliumien lopussa kerrotaan hänen vihamiestensä saattaneen hänet tuomiolle ja ristinkuolemaan ja siitä, miten hänet herätettiin eloon kolme päivää kuolemansa jälkeen. Evankeliumeissa kerrotaan myös, miten Jeesus lähetti opetuslapsensa viemään hyvää sanomaa hänestä kaikkialle maailmaan. Pietari (apostoli)
Kolmas mahdollinen vihje Raamatussa löytyy Johanneksen evankeliumista, jossa Jeesus sanoo Pietarille: "Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: kun olit nuori, sinä vyötit itsesi ja kuljit, minne tahdoit; mutta kun vanhenet, niin sinä ojennat kätesi, ja sinut vyöttää toinen ja vie sinut, minne et tahdo." Tätä voidaan pitää ennustuksena Pietarin tulevasta marttyyrikuolemasta. Helvetti
Kristinuskon helvetti perustuu lähes kokonaan Uuteen testamenttiin. Vanhassa Testamentissa helvettiä ei juuri mainita Danielin kirjaa lukuun ottamatta, ja kysymys kuolemanjälkeisen elämän olemassaolosta on tulkinnanvarainen. Uudesta testamentista löytyvät tuhoutuminen olemattomiin, sielujen rappeutuminen varjomaisiksi haamuiksi, ikuinen piinahelvetti ja oppi pelastautumisesta. Jeesuksen puheissa lähetetään syntiset ikuiseen tuleen itkemään ja kiristelemään hampaitaan. Paavalin mukaan taas pelastuksen ja ikuisen elämän vastakohta oli kuolema ja häviäminen olemattomiin. Jaakobin kirje
Jaakobin opettama "vanhurskautus teoilla" voidaan katsoa vastakkaiseksi Paavalin kirjeissään opettamalle "vanhurskauttamiselle uskosta". Yksi tapa joilla kristityt voivat yhdistää nämä kaksi ensinäkemältä ristiriitaista opetusta on se, että Jaakobin voidaan katsoa opettaneen oikeudenmukaisuutta toisten ihmisten edessä, niin että kristityn tuli elää johdonmukaista elämää uskossa; kun taas Paavali painottaa oikeidenmukaisuutta Jumalan edessä, joka voidaan saavuttaa ainoastaan hyväksymällä Kristuksen vanhurskaus ja ottamalla se vastaan uskomalla. Biblialla on perusteltu tätä Jaakobin yllättävää näkemystä vastaan, sillä siinä ei puhuta teoilla vanhurskaaksi tulemisesta, vaan siitä, että ihminen tulee myös tekojensa avulla vanhurskaaksi tunnetuksi. Sen sijaan vanha kirkkoraamattu puhuu vanhurskaaksi tulemisesta uskon lisäksi tekojen kautta kuten alkutekstikin. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Evankeliumin ajoitus on tärkeä, koska se on kirjoitettu evankeliumeista viimeisenä, ja sen kirjoitusajankohta määrittää siksi myös kaikkien Uuteen testamenttiin hyväksyttyjen evankeliumien kirjoittamisen päättymisajankohdan. Lähes kaikki tutkijat määrittävät evankeliumin kirjoitusajankohdaksi ensimmäisen lopun tai toisen vuosisadan alun.
Evankeliumi itsessään kertoo vain, että sen on kirjoittanut Jeesuksen seuraaja, johon viitataan aina sanoilla "se opetuslapsi, joka oli Jeesukselle rakkain". Perinteisesti kristityt ovat yhdistäneet kirjoittajan apostoli Johannekseen. Eräs peruste väittämälle on ollut, että Lyonin piispa Irenaeus väitti toisen vuosisadan lopulla kuulleensa nuorena, mahdollisesti Polykarpokselta, että kirjoittaja oli apostoli Johannes. Johanneksen on kristillisessä perinteessä sanottu olleen opetuslapsista nuorin, eläneen pisimpään, ja olleen ainoa opetuslapsista joka ei kärsinyt marttyyrikuolemaa. Näin hän olisi voinut olla elossa myös ensimmäisen vuosisadan loppupuolella. Hänen väitetään eläneen tuolloin Efesoksessa. Karl Barth
"Kirkon dogmatiikka" () on yksi suurimmista teologisista kirjoista, joita on koskaan kirjoitettu. Se on yhteensä 13 kirjaa käsittävä teos. Barthin teologinen perusta käy ilmi tästä teoksesta. Yleisesti teos mainitaan hänen tärkeimmäksi teologiseksi työkseen. Barth julkaisi ensimmäisen osan Dogmatiikan painoksen 1932 ja jatkoi työtään kuolemaansa 1968 asti, jolloin teos oli kuuden miljoonan sanan pituinen 13-osainen kirjateos. Kristosofia
Kristosofien mukaan viisautta on ollut ihmiskunnassa tarjolla kautta aikojen. Ihmiset ovat kuitenkin madalluttaneet saamansa viisauden poikkeuksetta sen alkuperäisestä puhtaudestaan jopa vastakohdakseen. Tästä kristosofit ottavat esimerkiksi Vanhan testamentin Mooseksen kirjojen käskyn: Älä tapa. Tätä käskyä ihmiset rikkovat toistuvasti sodissaan, samoin Jeesuksen vuorisaarnassaan antamia elämänohjeita. Viidennessä käskyssään hän kehottaa rakastamaan vihollisiakin – toisin sanoen: ihmisellä joka rakastaa ei ole vihollisia, rakkaus ja viha eivät sovi yhteen. Jaakobin kirje
Toinen tapa, jolla kirkkoisät ovat yhdistäneet nämä kaksi näkemystä, on sellainen, jonka mukaan todellinen pelastava usko antaa ihmiselle rakkauden, joka näkyy myös hyvinä tekoina elämässä. Tämä on vastakohta uskolle, joka on ainoastaan joidenkin uskomusten hyväksymistä järjen varassa. Tämä sopii yhteen Apostolien teoissa kuvatun Paavalin opetuksen kanssa: "[...] minä olen julistanut, että kaikkien tulee katua syntejään, kääntyä Jumalan puoleen ja tehdä tekoja, joissa heidän parannuksensa näkyy" (Ap.t. 26:20). Jotkut katsovat, että tämän mukaan Paavali oli yhtä mieltä Jaakobin kanssa siitä, että hyvät teot seuraavat todellisesta ja elävästä uskosta. Jehovan todistajien raamatuntulkinta
Jehovan todistajat ovat protestanttisten kirkkojen kanssa yhtä mieltä siitä, että Raamattu on uskon ja opin ylin ohje. Heidän mukaansa Raamattu on kaikilta osin erehtymätön ja ristiriidaton. Raamattua tutkii ”uskollinen ja ymmärtäväinen orja”, jolla viitataan Raamatun Matteuksen kirjan 24. luvun jakeeseen 45. ”Orjaluokan” päätösvaltaa käyttää New Yorkissa oleva Jehovan todistajien hallintoelin. Vuonna 2012 ”uskollinen ja ymmärtäväinen orja” samaistettiin virallisestikin hallintoelimen kanssa. Siihen asti oli tulkittu kaikkien vajaat 11 000 ”hengestä siinneiksi” tunnustautuvan liikkeen jäsenen muodostavan tämän ”orjaluokan”. Hengestä siinneiden jäsenten määrä lähti kasvuun sen jälkeen, kun Jehovan todistajat luopuivat vuonna 2007 siitä pitkäaikaisesta opetuksestaan, että tuon ryhmän kokonaismäärä 144 000 täyttyi jo vuonna 1935 ja että sen jälkeen orjaluokan jäseniksi tunnustautuneet olisivat langenneiden tilalle valittuja korvaajia. Vuodesta 2007 vuoteen 2009 ”orjaluokkaan” tunnustautuvien määrä on noussut 19 prosenttia. Katoliset kirjeet
Katoliset kirjeet on Raamatun Uuden testamentin seitsemän viimeisen kirjeen yhteisnimitys. Nimeäminen perustuu siihen, ettei kirjeitä ole osoitettu tietylle vastaanottajalle, vaan yleisesti seurakunnalle (, yleinen) Kirjeet on yksilöity lähettäjän perusteella. Katolisia kirjeitä ovat kaksi Pietarin (1 ja 2) ja kolme Johanneksen (1, 2 ja 3) kirjettä sekä Jaakobin ja Juudaksen kirjeet. Ne eivät ole syntyneet apostoli Paavalin kirjeiden tavoin johonkin konkreettiseen tilanteeseen, vaan useimmat pyrkivät antamaan yleistä kristillistä opetusta. Ensimmäinen Jaakobin ilmestys
Ensimmäinen Jaakobin ilmestys tai usein vain Jaakobin ilmestys on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan sekä Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi V, kirja 3) että Codex Tchacoksesta. Kirjoitus on muodoltaan ilmestysmuotoinen keskustelu Jaakob Vanhurskaan ja Jeesuksen välillä. Kirjoituksen loppuun on lisätty Jaakobin marttyyrikuolemaa käsittelevä katkelmallinen selonteko, joka on liitetty muuhun osaan epäsuoralla viittauksella ristiinnaulitsemiseen. Abel
Uudessa testamentissa Heprealaiskirjeessä mainitaan Abelin uhrin olleen Kainin uhria arvokkaampi, koska Abel uskoi ja oli vanhurskas. Lisäksi Jeesus opettaa Matteuksen evankeliumin mukaan Abelin olleen ensimmäinen viattomasti kärsinyt ihminen. Jaakob vanhempi
Apostolien tekojen mukaan Herodes Agrippa mestautti Jaakobin, joka täten ensimmäisenä apostoleista kärsi marttyyrikuoleman. Job
Bosrassa asuvalle Serahille syntyi mitä luultavimmin Aabrahamin aikaan poika nimeltä Job, joka nousi Edomin kuninkaaksi valtakunnan ensimmäisen kuninkaan, Belan, kuoltua. Jumala sanoi Jobista: ” Ei ole maan päällä toista hänen kaltaistaan, niin vilpitöntä ja nuhteetonta ja jumalaapelkäävää, ei ketään, joka niin karttaisi kaikkea pahaa”. Job asui tämän mukaan Usissa suunnilleen niihin aikoihin kun hänen kaukaiset serkkunsa, Israelin 12 heimoa, olivat orjuudessa Egyptin maassa. Jaakobin (Israelin) poika Joosef oli jo kuollut kestettyään paljon epäoikeudenmukaisia kärsimyksiä pysyen nuhteettomana Jumalaa kohtaan. Mooses ei ollut vielä ilmaantunut Jumalan profeettana johtamaan Israelin 12:ta heimoa pois Egyptin orjuudesta. Aikavälillä, joka kului Joosefin kuolemasta siihen, kun Mooses oli käytöksellään osoittanut olevansa moitteeton ja oikeamielinen mies, ei ollut ketään ihmistä, joka olisi ollut yhtä nuhteeton kuin Job. Jobia koskevat keskustelut Jumalan ja Saatanan välillä käytiin todennäköisesti juuri näihin aikoihin. Jobin parhaiten tunnettu elämänvaihe on Jobin itsensä nimeä kantavassa kirjassa. Jobin kirja alkaa prologilla, joka kertoo Jobin olleen hurskas, varakas ja Jumalan mielen mukainen mies, jolla oli seitsemän poikaa ja kolme tytärtä. Lisäksi Jobin käytös miellytti Jumalaa, koska Job oli tuomitessaan puolueeton ja hän huolehti vähäosaisista. Totuuden evankeliumi
Evankeliumi kuvaa gnostilaisen ajatuksen luomisesta ja pahan alkuperästä Sofian lankeamisen seurauksena, koska tietämättömyys synnyttää pelkoa ja pelko on sumu jossa virhe saa vallan. Tämän vuoksi Sofiasta tuli Norea. Tämän jälkeen Jumala lähetti Jeesuksen alas poistamaan tietämättömyyden, mutta Virhe (henkilöitynä) suuttuu ja naulaa Jeesuksen puuhun. Johanneksen evankeliumin 5. luku
Sitten seuraa kaksi sanontaa kumpikin kommentoiden kaksinkertaisella "aamenella" (, käännetty "totisesti, totisesti", King James Version-raamatunkäännöksessä "Verily, verily", English Standard Version-raamatunkäännöksessä "Truly, truly" tai New International Version-raamatunkäännöksessä "Very truly I tell you"):Reformoitu evankelinen teologi D. A. Carson näkee Johanneksen evankeliumin luvun 5:24 "Neljännen evankeliumin eskatologian vahvimman todistuksen" antamisena... ei ole välttämätöntä uskovalle "odottaa viimeiseen päivään saakka, jotta voisi kokea ylösnousemuksen elämää." Luterilainen teologi Heinrich Meyer viittaa "aikaan, jolloin kuollut kuulee Jumalan Pojan äänen", "ylösnousemuskutsuna". Meyer väittää, että tämä "aika" ulottuu  sen alusta, kun "Kristus astuu Hänen elämän antavaan pappeuteensa", "toiseen tulemiseen asti - se oli jo alkanut läsnäolevana, mutta, täyteydessään nähtynä, se vielä kuului tulevaisuuteen". Helvetti
Juutalaisuuden pyhästä kirjasta käytetään nimitystä Tanak. Kristinuskossa kirja on Vanha testamentti. Tanakin vanhimmat osat on ajoitettu 1000-luvun eaa. alkupuolelle ja nuorimmat 160-luvulle eaa. Tanakiin ei kuulu ajatusta kuolemanjälkeisestä elämästä, jossa oikeamieliset saisivat palkkion ja vastaavasti pahantekijät saisivat rangaistuksen. Kun ihminen kuolee, hän haihtuu pois. Jumala palkitsee ja rankaisee vain eläviä. Helvetti tuli mukaan vasta nuorempien juutalaisuuden tekstien syntyessä, eivätkä ne päätyneet Tanakin ohjeelliseen tekstikokoelmaan. Uusi testamentti
Uusi testamentti sisältää 27 kirjaa. Sen evankeliumeissa (kreikaksi "euangelion", suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) keskitytään Jeesuksen opetuksiin, elämään, kuolemaan ja ylösnousemukseen. Evankeliumien lisäksi Uusi testamentti sisältää ensimmäisen kristillisen historiateoksen, kolmetoista apostoli Paavalin kirjoittamaa kirjettä, kahdeksan niin sanottua yleistä kirjettä sekä yhden apokalypsin eli ilmestyksen. Uusi testamentti
Evankeliumit ovat Jeesuksen opetuksista, teoista, kuolemasta ja tyhjän haudan löytymisestä kertovia kirjoja. Evankeliumikirjat koottiin jälkikäteen suullisen ja osittain kirjallisen perimätiedon pohjalta, ei silminnäkijöiden laatimina. Jeesuksen Kristuksen kirkko (bickertonilaiset)
Jeesuksen Kristuksen kirkon mukaan kaikki, mitä ihmisen pitää tietää pelastuksesta, on kirjoitettuna Raamattuun ja Mormonin kirjaan. Kirkko kiistää opin perisynnistä, sen mukaan ihminen kärsii omien syntiensä eikä Aadamin ja Eevan syntien takia. Pieninä kuolleet lapset pääsevät kaikki taivaallisen Isän luo. Pelastuakseen ihmisen tulee katua syntejään ja tehdä niistä parannus, uskoa Jeesuksen sovitustyöhön sekä ottaa vastaan vesikaste (joka kirkon opin mukaan pitää suorittaa "elävässä" vedessä, siis järvessä, joessa tai purossa, ei kastealtaassa). Tämän jälkeen henkilö kastetaan "tulella" eli hänelle annetaan Pyhän Hengen lahja kätten päälle panemisella. Kirkkohistoria (Eusebios)
"Kirkkohistoria" on Eusebioksen tunnetuin teos, ja se kuuluu koko kristikunnan luetuimpiin kirjoihin. Teos on edelleen yksi merkittävimpiä lähteitä kristinuskon varhaisiin vuosisatoihin. Yleisestä historiasta Eusebios kirjoitti teoksen "Kronikka". "Kirkkohistoria" voidaan nähdä sen laajennoksena kirkon historian suhteen. Lisäksi Eusebios kirjoitti useita teoksia, jotka voidaan nähdä "Kirkkohistorian" esitöinä. Näihin kuuluvat "Kokoelma vanhoja marttyyrikertomuksia", "Origeneen puolustus" ja "Pamfiluksen elämä". Teos "Palestiinan marttyyreista" puolestaan on eräänlainen "Kirkkohistorian" täydennys. Jumalan laki
Jeesus opetti, että Jumalan laki ja jokainen sen käskyistä on voimassa ikuisesti ja että mikään käskyistä ei muutu. Jumalan laki ilmaisee miten Jumala haluaisi ihmisten elävän ja kohtelevan toisiaan. Sen tutkiminen paljastaa myös synnin, jota ei saisi tehdä. Apostoli Johannes kirjoittaa synnin olevan Jumalan lain rikkomista. Jeesuksen historiallisuus
Merkittävin ei-kristillinen todistus tulee Josephukselta. Jeesuksen lisäksi hänen kirjoituksensa mainitsevat myös Johannes Kastajan ja Jaakob Vanhurskaan, tosin jotkut ovat kyseenalaistaneet sen, onko Jaakobin yhteydessä oleva viittaus "Kristuksen veljeen" alkuperäinen vai myöhempi lisäys. Ainut selonteko, joka mainitsee Jeesuksen kiistämättömästi, on Josephuksen nimellä Testimonium Flavianum tunnettu kohta. Sen aitoudesta on kuitenkin myös käyty paljon väittelyitä, koska vaikuttaa oudolta, että Josephus olisi elinikäisenä juutalaisena kutsunut Jeesusta messiaaksi. Monet tutkijat katsovat, että Josephuksen todistuksen runkoteksti olisi aito, mutta kristityt olisivat myöhemmin tehneet siihen lisäyksiä. Paavalin kirjeet
Paavalin kuoleman jälkeen hänen perinteensä säilyi seurakunnissa, ja hänen kirjeensä saivat jatkuvasti uusia lukijoita. Ajan kuluessa huomattiin, että Paavalin kirjeiden sisällöt eivät enää vastanneet seurakuntien uusiin ajankohtaisiin kysymyksiin. Paavalin kuoleman jälkeen seurakunnat olivat vakiinnuttaneet asemansa ja kristinusko oli etääntynyt yhä enemmän juutalaisista juuristaan. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Evankeliumi Johanneksen mukaan eli Johanneksen evankeliumi () on neljäs ja nuorin Uuden testamentin evankeliumeista. Se poikkeaa tyyliltään ja sisällöltään huomattavasti kolmesta muusta evankeliumista eli niin sanotuista synoptisista evankeliumeista, ja on todennäköisesti kirjoitettu niistä itsenäisesti, ja myös viimeisenä. Perinteisesti evankeliumin kirjoittajana on pidetty evankelista Johannesta. Da Vinci -koodi
"Da Vinci -koodissa" mainitaan sensuroimattomana tietolähteenä gnostilainen "Filippuksen evankeliumi", jossa Jeesus suutelee Mariaa. Gnostilaisuuden asiantuntijat pitävät kirjan väitteitä usealta osin väärinä. Gnostilaisessa kirjallisuudessa suudelma on vertauskuva muun muassa salaisen, pelastavan tiedon välittämiselle. Eräässä toisessa gnostilaisessa evankeliumissa Jeesus suutelee veljeään Jaakobia, ja Jaakob vastaanottaa ja ymmärtää pelastavan tiedon. Jaakobin salainen kirja
Jaakobin salainen kirja on Uuden testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen kuuluva kirjoitus. Se ilmoittaa kuvaavansa Jeesuksen ylösnousemuksensa ja taivaaseenastumisensa välisenä aikana Pietarille ja Jaakobille antamia salaisia opetuksia. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Koska sekä kaste että konfirmaatio ovat pelastukseen välttämättömiä, MAP-kirkko opettaa, ettei Jumala jätä ketään ilman mahdollisuutta ottaa niitä vastaan. Jos ihminen on kuollut saamatta tätä mahdollisuutta, hänelle tarjotaan se tämän elämän jälkeen henkimaailmassa. Kirkon käsityksen mukaan Jeesus Kristus saarnasi kuolemansa jälkeen parannusta ja syntien anteeksiantamusta henkimaailmassa, ja hänen apostolinsa jatkavat tätä työtä. Täten kuolleilla on mahdollisuus kuulla evankeliumi, he voivat ottaa sen vastaan, tehdä parannuksen ja uskoa. Henkimaailmassa ei kuitenkaan ole mahdollista kastaa ja konfirmoida. Tämän takia MAP-kirkon jäsenet suorittavat temppeleissään sijaiskasteita ja -konfirmaatioita kuolleiden, yleensä omien edesmenneiden sukulaistensa, puolesta. Tällainen sijaisen välityksellä suoritettu pyhä toimitus lasketaan edesmenneen hyväksi. Myös endaumenttitoimitus voidaan suorittaa sijaisen välityksellä. Tehdyillä toimituksilla ei katsota olevan merkitystä, mikäli edesmennyt ei henkimaailmassa ole ottanut evankeliumia vastaan. Joseph Smith
Smith antoi varsin monimuotoisia ilmoituksia. Jotkin olivat maallisia, toisten ollessa hengellisiä ja opillisia; toiset oli tarkoitettu jollekulle tietylle henkilölle ja jotkut koko kirkolle. Huomattavia ilmoituksia ovat 1831 annettu laiksi kutsuttu ilmoitus, joka sisälsi ohjeita lähetystyölle, säännöt Zionin järjestämiseksi, kymmenen käskyä, määräyksen pitää huolta köyhistä ja raamit pyhityksen laille. 1832 näyksi kutsuttu ilmoitus toi mukanaan perusperiaatteet synnistä ja sovituksesta, opin kuoleman jälkeisesti elämästä sekä teeman korotuksesta ja taivaan kolmesta kirkkausasteesta. "Pappeudesta" ilmoitus vuonna 1832 oli ensimmäinen, joka selitti pappeutta. Kolme kuukautta myöhemmin Smith antoi pitkähkön ilmoituksen, "Oliivin lehti", jossa oli teemoja kosmologiasta ja eskatologiasta sekä joka puhui valosta, totuudesta, älystä ja pyhittämisestä. Samaan aiheeseen liittyy myös 1833 annettu ilmoitus, joka asetti Kristuksen pelastuksen ytimeen. Toinen 1833 annettu "Viisauden sanaksi" kutsuttu ilmoitus ei ollut muotoilultaan käsky vaan suositus. Tullen voimakkaan raittiusliikehdinnän aikaan se ohjeisti kasvisruokavalioon, säästeliääseen lihan syömiseen ja suositteli mormonien välttävän väkeviä alkoholijuomia, tupakkaa sekä kuumia juomia (jonka myöhemmin tulkittiin tarkoittava kahvia ja teetä). Smith ja muut mormonit eivät tiukasti seuranneet näitä ohjeita, vaikkakin myöhemmät sukupolvet tekivät siitä kuuliaisuuden mittatikun. 1835 Smith antoi "suuren ilmoituksen", joka organisoi pappeuden koorumeihin ja neuvostoihin, mistä tulikin selkeä pohja kirkon organisaatiorakenteeksi. Smithin viimeinen ilmoitus "Uusi ja ikuinen liitto" kirjattiin 1843 ja se käsitteli perheteologiaa, oppia sinetöinneistä sekä moniavioisuudesta. Ensimmäinen Pietarin kirje
Kirje sisältää huomionarvoisen maininnan: "Sitä varten niillekin, jotka ovat kuolleet, on julistettu evankeliumi, että he eläisivät hengessä, niin kuin Jumala elää, vaikka ruumiissaan ovat saaneet saman tuomion kuin kaikki ihmiset" (4:6). Tällaista opetusta ei löydy mistään muualta Uudesta testamentista. Se sai aikaan myöhemmin apostoliseen uskontunnustukseen tehdyn lisäyksen "laskeutui alas tuonelaan" (ennen vuotta 1977 "laskeutui alas helvettiin"), jota ei ollut missään aiemmassa Tertullianuksen mainitsemassa versiossa. Tästä syntyi myöhemmin kristittyyn mytologiaan kuuluva ajatus siitä, kuinka Jeesus kolmena päivänä kuolemansa ja ylösnousemuksensa välillä oli tuonelassa tai helvetissä saarnaamassa evankeliumia jo aiemmin kuolleille. Ignatios
Ignatioksen pääteemana on, että kussakin seurakunnassa tulee olla piispa, jolle kaikkien tulee olla uskollisia. Hänen apunaan ovat seurakunnan vanhimmat eli presbyteerit, toisin sanoen papit ja diakonit. Kristillisyyttä tulee katsoa hänen mukaansa vahvan hierarkian kannalta, jossa näillä työtehtävillä on tarkat erilliset toimensa. Ignatioksen kirjeiden aitous kyseenalaistettiin pitkään, sillä seurakunnan vallan kolmijaon ajateltiin olevan vanhempaa perua. Vaikka Ignatios antaa selkeän kuvan seurakunnan johtajuudelle, ovat piispa ja presbyteeri vanhempia käsitteitä. Ignatios myös painottaa ehtoollisen merkitystä, kutsuen sitä ”kuolemattomuuden lääkkeeksi”. Pietari (apostoli)
Apostolien tekojen mukaan Pietari johti Jerusalemin seurakuntaa Jeesuksen kuoleman jälkeen. Kristillinen perimätieto olettaa hänen kuolleen marttyyrinä Roomassa vuoden 63 tai 64 tienoilla. Uudessa Testamentissa on kaksi Pietarin nimissä laadittua kirjettä, mutta nykytutkimuksen yleisen käsityksen mukaan kirjeet eivät ole Pietarin kirjoittamia. Rakkaus
Kristinuskon mukaan rakkaus on uskon tärkein perusta. Matteuksen evankeliumin ja Markuksen evankeliumin mukaan Jeesus opetti rakkauden kaksoiskäskyn. Käskyssä kehotetaan rakastamaan Jumalaa kaikesta sydämestä, kaikesta mielestä ja kaikesta hengestä ja lähimmäistään niin kuin itseään. Paavali kertoo rakkaudesta ensimmäisessä korinttilaiskirjeessä. Kirjeen tunnettuja kohtia ovat muun muassa: Uskonto ja moraali
Richard Dawkins kertoo kirjassaan "Jumalharha" tutkimuksesta, jossa israelilaiset lapset lukivat, kuinka Raamatun kertomuksessa israelilaiset Joosuan johdolla hyökkäsivät Jerikoon ja tappoivat kaikki kaupungin asukkaat. Yli 65 prosenttia hyväksyi kansanmurhan ja perusteli sitä uskonnollisilla syillä (Jumala käski tehdä niin, uhrit elivät juutalaisille luvatulla maalla ja niin edelleen). 26 % ei hyväksynyt murhaamista ja perusteli tätä muilla syillä: esimerkiksi eläimet, jotka tapettiin kaikkien ihmisten mukana, olisi pitänyt jättää sotasaaliiksi. Toinen oppilas totesi samaa omaisuudesta. Kolmas totesi että arabit ovat epäpuhtaita, joten epäpuhtaalle maalle meneminen tekee epäpuhtaaksi ja langettaa saman kirouksen israelilaisten päälle. Sama teksti esitettiin uudelleen, mutta nimet muutettiin kiinalaisiksi ja 3000 vuotta vanhaksi tapahtumaksi. Tällöin vain seitsemän prosenttia hyväksyi kansanmurhan, mutta jopa 75 ei hyväksynyt sitä. Virkateologia
Uudessa Testamentissa kerrotaan kuinka ensimmäinen kristillinen seurakunta syntyi helluntaina, jolloin Pyhä Henki vuodatettiin.
Tätä ennen Jeesus oli kutsunut kaksitoista apostolia. Matt. 10:1-4, joiden tehtävä oli julistaa evankeliumia eli hoitaa saarnavirkaa.
Pappisvirka eli julkinen saarnavirka on kirkon korkein virka Lutherin mukaan. Hän selittää asian niin että kaiken on Kirkossa tapahduttava Jumalan sanan mukaan. Jos nyt jollekulle kristillisessä seurakunnassa annetaan sanan virka, hän saa näin opetusviran ja siis kaikkein korkeimman ja tärkeimmän viran, mitä Kirkossa voi olla. Luther sanoo: " Jos jollekulle uskotaan sanan virka, uskotaan hänelle myös kaikki virat, joita Kirkossa suoritetaan sanan kautta, nimittäin valta kastaa, jakaa ehtollinen, siunata, sitoa tai päästää, rukoilla sekä tuomita. Evankeliumin saarnaamisen virka on näet kaikista korkein; se on oikea apostolinen virka, joka on kaikkien muiden virkojen perustus ja jonka varaan niiden tulee rakentua.
Julkinen saarnavirka perustuu Jumalan säätämykseen, joka ilmenee alkuseurakunnassa apostolien antamissa ohjeissa asettaa uusiin seurakuntiin vanhimmat eli piispat, joiden virkaan kuului huolehtia seurakunnista julkisesti ja yksityisesti Jumalan sanalla. Heidän tulee olla mallikristittyjä, esikuvaksi laumalle ( 1.Piet. 5:3) ja maailmankin silmissä heidän tulee olla hyvämaineisia ( 1.Tim.3:7). Kristinoppituntemuksen ja opetuskykynsä kannalta heidän täytyy omata terve, eli oikea oppi ja kyetä sekä esittämään väitteitä että kumoamaan vastaansanojien väitteet, toisin sanoen oikein opettaman seurakuntaa ja kumoamaan kaikki harhaopettajat ( Tiit. 1:9-11) Heidän ei tule olla kykeneviä ainoastaan hallitsemaan omaa perhettään, vaan myös Jumalan seurakuntaa ( 1 Tim. 3:5), paimentamaan Jumalan seurakuntaa (Apt. 20:28), kaitsemaan laumaa, joka on heidän haltuunsa uskottu (1.Piet. 5:1 ss.), ottamaan huostaansa yksityiset sielut ( Apt.20:31) ja valvomaan sieluja niin kuin ne, joiden on tehtävä siitä tili ( Hepr.13:17).
Kutsuminen julkiseen saarnavirkaan (vocatio). Kirkossa ei kukaan saa julkisesti opettaa eikä hoitaa sakramentteja ilman asianmukaista kutsumista. ( 14 uskonkappale). Jumalan tahto ja säätämys on,että julkiset sananpalvelijat saavat kutsunsa välillisesti kristillisten seurakuntien kautta. Ensimmäinen Jaakobin ilmestys
Tutkijat katsovat joidenkin kehyskertomuksen Jaakobia koskevien yksityiskohtien heijastelevan varhaista perimätietoa. Kirjoituksen mukaan Jaakob oli varhaisen kirkon johtaja ja apostoleista vanhin. Hänen kerrotaan paenneen Pellaan, kun roomalaiset valtasivat Jerusalemin vuonna 70. Jeesuksen ihmeteot
Apostoli Johannes kuvailee evankeliuminsa lopussa Jeesuksen teot sanoen, "On paljon muutakin, mitä Jeesus teki; ja jos se kohta kohdalta kirjoitettaisiin. luulen, etteivät koko maailmaan mahtuisi ne kirjat, jotka pitäisi kirjoittaa." Yhtenä ihmeellisenä asiana voidaan pitää Jeesuksen synnitöntä elämää, johon Heprealaiskirje viittaa ja kristinuskossa sillä on tärkeä rooli uskon kautta(sola fide) saatavassa vanhurskaudessa. Raamattu
Evankeliumien lisäksi Uusi testamentti sisältää ensimmäisen kristillisen historiateoksen (Apostolien teot), kolmetoista apostoli Paavalin tai hänen koulukuntansa kirjoittamaa kirjettä, kahdeksan niin sanottua kirkollista kirjettä sekä yhden apokalyptisen profetian (Johanneksen ilmestys). Jaakobin kirje
Kirjoittajan tavoitteena oli painottaa kristityn elämän käytännöllisiä velvollisuuksia. Hän varoittaa seuraavista asioista: kaavamaisuudesta, joka tekee Jumalan palvelemisesta pelkkiä ulkokohtaisia seremonioita aktiivisen rakkauden ja puhtauden sijaan; fatalismista, jossa synneistä syytetään Jumalaa; halpamaisuudesta, kuten rikkaiden edessä nöyristelystä; kielen synneistä, kuten pahan puhumisesta, valehtelusta ja kerskaamisesta; puolueellisuudesta; ja sortamisesta. Kirje haluaa opettaa, että kristityn suurimpia hyveitä on kärsivällisyys, kärsivällisyys syytettynä, hyvissä teoissa, provosoituna, sekä sorron ja vainon alla. Kärsivällisyys puolestaan perustuu siihen, että Herran paluu on lähellä ja tulee muuttamaan kärsityn vääryyden hyväksi. Uusi testamentti
Johanneksen evankeliumin tyyli poikkeaa synoptisista evankeliumeista. Se sisältää pitkiä Jeesuksen opetuspuheita, jotka ovat paikoitellen vaikeaselkoisia. Johanneksen evankeliumi jaetaan karkeasti kahteen osaan: Luvuissa 1–12 (niin sanottu tunnustekojen kirja) Jeesus tekee ihmeitä ja pitää julkisia puheita. Luvuissa 13–21 (niin sanottu kirkkauden kirja) Jeesus valmistaa opetuslapset kohtaloonsa, hänet surmataan ja lopulta ilmestykset todistavat ylösnousemuksesta. Evankeliumi Johanneksen mukaan
Johanneksen evankeliumi eroaa selvästi synoptisista evankeliumeista, jotka jakavat paljon yhteistä materiaalia ja kuvaavat enemmän Jeesuksen elämää ja opetuksia. Johanneksen evankeliumissa ei esimerkiksi kerrota yhtään Jumalan valtakuntaa koskevaa vertausta, jotka synoptisissa evankeliumeissa muodostavat Jeesuksen opetuksen keskeisen sisällön. Ruokkimisihmettä ("viisi leipää ja kaksi kalaa") lukuun ottamatta Johannes ei myöskään kerro yhtään samaa ihmetekoa kuin synoptiset evankeliumit. Sen sijaan Johannes esittää omia suuria tunnustekoja, joista synoptiset evankeliumit eivät kerro, muun muassa veden muuttaminen viiniksi, syntymästään sokean parantaminen ja Lasaruksen herättäminen kuolleista. Lisäksi Johanneksen evankeliumi on ainoa evankeliumi, joka kertoo roomalaisten sotilaiden pidättäneen Jeesuksen. Johanneksen evankeliumissa myös selitetään motiivi Jeesuksen teloittamiselle: ”Ettekö te käsitä, että jos yksi mies kuolee kansan puolesta, se on teille parempi kuin että koko kansa joutuu tuhoon?”
Myös opillisissa painotuksissa Johanneksen evankeliumi poikkeaa muista. Johanneksen evankeliumissa annetaan erityisen paljon painoa Isän ja Pojan suhteelle. Evankeliumin kirjoittaja painottaa Isän ja Pojan ykseyttä, kun taas synoptiset evankeliumit keskittyvät lähinnä Jeesukseen Jumalan poikana. Juuri Johanneksen kirjoituksilla on ollut huomattava merkitys kristinuskon myöhemmissä kirkolliskokouksissa vahvistettuihin tulkintoihin muun muassa Pyhästä Kolminaisuudesta. Johannes esittää paljon selvemmin väitteitä siitä, että Jeesus on Jumalan ainoa poika, sen sijaan että hän olisi vain Ihmisen Poika. Evankeliumi keskittyy myös Lunastajan ja uskovaisten väliseen suhteeseen, esittää Pyhän Hengen Lohduttajana (kreik. "paraklete"), sekä asettaa rakkauden etualalle kristillisenä luonteenpiirteenä. Johanneksen evankeliumi painottaa uskon merkitystä ihmisen pelastuksessa, siinä mistä synoptisista evankeliumeista on löydetty enemmän teoille painoarvoa antavaa julistusta. Bahai-usko
Bahá’ullahin kirjallinen tuotanto käsittää yli sata teosta ja muistiota. Hänen julkaisuistaan tärkeimmäksi osoittautui Akkon vankila-aikana kirjoitettu maailmansiviilisaation peruskirja Kaikkein pyhin kirja ("al-Kitab al-aqdas"). Bahá’ullah vietti elämänsä viimeiset vuodet kotiarestissa ja kuoli 1892. Tuomas (apostoli)
Tuomaan parhaiten tunnettu esiintyminen Uudessa testamentissa on Joh. 20:24–29. Siinä hän epäilee Jeesuksen ylösnousemusta ja vaatii uskokseen saada koskettaa Jeesuksen haavoja. Samasta aiheesta on myös kuvituksena oleva Gerard van Honthorstin maalaus 1600-luvulta. Tämä tarina on taustana sanonnalle ""epäilevä Tuomas"". Nähtyään Jeesuksen elävän – Raamatusta ei ilmene, koskiko Tuomas todella Kristuksen haavoja – Tuomas tunnusti uskonsa Jeesukseen: "Minun Herrani ja minun Jumalani" (Joh. 20:24–29). Tämän johdosta häntä kutsutaan myös nimellä ""uskova Tuomas"". Anders Björkqvist
Postillassa on 69 saarnaa, joissa selitetään kirkkovuoden ensimmäisen vuosikerran evankeliumitekstit. Jokaisessa saarnassa on esipuhe, joista 29:n aiheena on Vanhan testamentin teksti. Saarnan pääaiheen esitys on yleensä kaksi- tai kolmiosainen. Uskonnollisista kirjailijoista Björkqvist mainitsee muun muassa Lutherin, Nohrborgin, Freseniuksen ja Arndtin. Myös Erik Pontoppidanin teos "Collegium pastorale" oli Björkqvistin käytössä. Saarnoissa ei käsitellä yleisluontoisia kysymyksiä, kuten kirkko-oppia, esivaltaa ja kasvatusta, vaan lähinnä käytännöllisiä uskonelämän kysymyksiä, kuten sanan ja ihmisen kokemusten yhteensovittamista. Postillan nimessä "uskon harjoitus" viittaa juuri tähän. Vilpittömät askeleet autuuden tiellä, kuten Björkqvist niitä kuvasi, edellyttivät ”uskon elävätä hartautta ja harjoitusta”, jatkuvaa kilvoittelua, puhtaan omantunnon vaalimista, itsekieltäymystä, nöyryyttä ja sitä, ettei ”anna kieldäns wääryden, turhuden ja - - kelwottamain puheitten” välikappaleeksi. Jaakobin salainen kirja
Jeesuksen opetukset ovat epätavanomaisia ja näennäisesti ristiriitaisia. Osa opetuksista on vertauksia. Hän kutsuu Pietarin ja Jaakobin Taivasten valtakuntaan kanssaan, mutta toisten oppilaiden kysymykset kääntävät heidän ajatuksensa muualle, ja he menettävät tilaisuutensa. Myöhemmin Jaakob esitetään lähettämässä muut apostolit pois, mikä antaa ymmärtää, että hän olisi toiminut Jeesuksen seuraajana liikkeen johdossa. Jeesuksen Kristuksen viisaus
Kirjoitus koostuu kolmestatoista kysymyksestä, joihin Jeesus vastaa lyhyesti:""Täydellinen Vapahtaja vastasi: "Lähtekää liikkeelle siitä, mikä ei näy, ja pyrkikää löytämään näkyvän päämäärä. Silloin ajatus virtaa esiin ja paljastaa teille, kuinka usko näkymättömiin on ollut niissä, jotka ovat näkyviä, mutta kuuluvat syntymättömälle Isälle. Jolla on korvat, se kuulkoon!""" Evankeliumi Markuksen mukaan
Markuksen evankeliumi on kanonisista evankeliumeista lyhin. Käsin kirjoitetuilla papyrusrullilla ja koodekseilla on taipumus hukata tekstiä alusta tai lopusta, samoin kuin kannettomasta pokkarista saattaa irrota sivuja. Tässä hävikissä ei ole kyse tarkoituksellisista poistoista. Esimerkiksi Markuksen evankeliumin aloitusjae 1:1  tunnetaan kahdessa eri muodossa. Puolet ennen 100-lukua tunnetuista teksteistä sisältää sanat ”Jumalan Pojasta”, puolet taas ei. Esimerkiksi Westcott-Hort-laitoksessa sanat ovat suluissa. Jane Jacobs
Hänen tunnetuin teoksensa on vuonna 1961 ilmestynyt "The Death and Life of Great American Cities", jossa kritisoidaan Yhdysvaltain 1950-luvun kaupunkiuudistuspolitiikkaa. Teoksessa käsitellään yksityiskohtaisesti katutilan ja julkisen tilan toimintaa sekä argumentoidaan sen puolesta, että elävyys edellyttää diversiteettiä. Hän arvostelee myös Le Corbusierin Ville Radieuse- ja Ebenezer Howardin Garden City -malleja. Evankeliumit
Kanonisoitujen evankeliumien perusrakenne on sama. Alussa kerrotaan Jeesuksen toiminnan aloittamisesta ja opetuslapsien kutsumisesta. Tämän jälkeen käydään läpi Jeesuksen teot ja opetukset. Tätä seuraa kertomus Jeesuksen viimeisistä päivistä. Lopuksi kerrotaan tyhjästä haudasta. Evankeliumien erot johtuvat eri lähteistä, kirjoittajan tyylistä sekä teologisista painotuksista.
Monista antiikin aikana kirjoitetuista evankeliumeista neljä hyväksyttiin osaksi Raamatun Uutta testamenttia, ehkä jo Ireneuksen aikana n. vuonna 185. Lopullisesti Uuden testamentin kirjojen kaanon hyväksyttiin Karthagon kirkolliskokouksessa vuonna 397. Jacobus de Voragine
Autuas Jacobus de Varagine tai Voragine (italiaksi Giacomo da Varazze, Jacopo da Varazze; n. 1230 – 13. tai 16. heinäkuuta 1298) oli italialainen kronikoitsija ja Genovan arkkipiispa. Jacobus tunnetaan parhaiten "Kultaisen legendan" kirjoittajana. Pyhimystarinoita sisältävä teos oli yksi keskiajan suosituimmista kirjoista. Jacobus itse julistettiin autuaaksi vuonna 1816. Tiibetiläinen kirja elämästä ja kuolemasta
“Sairaanhoitajat, lääkärit ja kuolevien kanssa työskentelevät ovat soveltaneet kirjan oppeja heidän työhönsä. Lisäksi monet tavalliset ihmiset ovat käyttäneet kirjan oppeja auttaessaan läheisiään kuoleman lähestyessä. Erityisen liikuttavaan on se, että eri spiritualististen oppejen harjoittajat ovat lukeneet kirjan ja sanoneet, että se on vahvistanut heidän omaa uskoaan. He näyttävät ymmärtäneet kirjan universaalin viestin; ikivanhan Buddhalaisen viisauden tarjoamisen kaikkien hyödyksi eikä kenenkään uskojen muuttaminen.” Evankeliumi Matteuksen mukaan
Evankeliumi Matteuksen mukaan eli Matteuksen evankeliumi () on järjestykseltään ensimmäinen Uuden testamentin neljästä evankeliumista. Perinteisesti sen kirjoittajana on pidetty evankelista Matteusta. Evankeliumi oli vanhan kirkon pääevankeliumi. Kirjan tunnetuimpia osuuksia on vuorisaarna, joka sisältää Jeesuksen keskeisimmät moraaliopetukset. Kristuksen kärsimyskertomus
Jeesuksen kärsimyskertomus on kerrottu kaikissa Raamatun neljässä evankeliumissa. Paavali kirjoittaa roomalaisille kirjeessään kärsimyksestä, "Henki(Pyhä Henki) itse todistaa yhdessä meidän henkemme kanssa, että olemme Jumalan lapsia. Mutta jos olemme lapsia, olemme myös perillisiä, Jumalan perillisiä yhdessä Kristuksen kanssa; jos kerran kärsimme yhdessä Kristuksen kanssa, pääsemme myös osallisiksi samasta kirkkaudesta kuin hän. Minä päättelen, etteivät nykyisen ajan kärsimykset ole mitään sen kirkkauden rinnalla, joka vielä on ilmestyvä ja tuleva osaksemme." Ensimmäinen kirje korinttilaisille kertoo Kristuksen kuolleen ihmisten syntien vuoksi, niin kuin oli kirjoitettu jo ennen Jeesuksen elämää Jesajan kirjassa. Jeesuksen ilmestymiset
Jeesuksen läheisimmät opetuslapset, 11 apostolia, sekä Paavali (entinen Saulus) todistivat kansalle Jeesuksen elämästä hänen kuolemansa jälkeen. Tärkeäksi osaksi heidän sanomaansa muodostui myös Jeesuksen henkilökohtainen ilmestyminen heille. Pietari hurmoksellisessa tilassa julisti kansalle, että Jumala oli valinnut heidät todistamaan Jeesuksen nousseen kuolleista merkkinä siitä, että Jeesuksella olisi valta kuoleman jälkeiseen elämään ja että Jeesus olisi Vanhan Testamentin kirjoissa luvattu Messias."Ja me olemme kaiken sen todistajat, mitä hän teki juutalaisten maassa ja Jerusalemissa; ja hänet he ripustivat puuhun ja tappoivat. Hänet Jumala herätti kolmantena päivänä ja antoi hänen ilmestyä, ei kaikelle kansalle, vaan Jumalan ennen valitsemille todistajille, meille, jotka söimme ja joimme hänen kanssaan sen jälkeen, kun hän oli kuolleista noussut. Ja hän käski meidän saarnata kansalle ja todistaa, että hän on se, jonka Jumala on asettanut elävien ja kuolleitten tuomariksi. Hänestä kaikki profeetat todistavat, että jokainen, joka uskoo häneen, saa synnit anteeksi hänen nimensä kautta." Raamatun apostolien tehtävä oli ihme- ja kertomusperinteen muistaminen ja säilyttäminen sellaisena kuin he olivat sen nähneet ja kuulleet. Seurakunnan kasvaessa tuli ajankohtaiseksi kirjoittaa tämä apostolien muistitieto evankeliumiksi. Evankeliumien syntymäaika on epävarma, mutta sisällön katsotaan kristittyjen keskuudessa koostuvan yhä tänä päivänä Jeesuksen omista sanoista ja teoista, jonka apostolit säilyttivät. Jeesuksen ilmestymistä lihassa eli ihmisenä on kuvattu Uuden testamentin kirjallisuudessa mm. valkeuden ilmestymisenä pakanoille (Luuk. 2:32), poistaakseen synnin oman uhrautumisensa kautta häneen uskovista (Hepr. 9:26) ja perkeleen tekojen tyhjäksi tekemisenä (1. Joh. 3:8). Uusi testamentti
Johanneksen evankeliumin erityispiirteenä on jako hyvään ja pahaan tai oikeaan ja väärän. Tämä kahtiajako huipentuu ihmisten jakamiseen pimeyden vallassa oleviin ja Jumalan omiin. Myös uskon kohde on poikkeava. Synoptisissa evankeliumeissa usko kohdistuu Jumalaan ja Jeesuksen sanomaan, kun vastaavasti Johanneksen evankeliumissa uskon kohde on Jeesus itse. Kysymys ensimmäisestä paavista
Kolmas mahdollinen vihje raamatussa löytyy Johanneksen evankeliumista, jossa Jeesus sanoo Pietarille: "Totisesti, totisesti minä sanon sinulle: kun olit nuori, sinä vyötit itsesi ja kuljit, minne tahdoit; mutta kun vanhenet, niin sinä ojennat kätesi, ja sinut vyöttää toinen ja vie sinut, minne et tahdo." Tätä voidaan pitää ennustuksena Pietarin tulevasta marttyyrikuolemasta. Uusi testamentti
Paavalin kuoleman jälkeen hänen perinteensä säilyi seurakunnissa ja hänen kirjeensä saivat jatkuvasti uusia lukijoita. Ajan kuluessa huomattiin, että Paavalin kirjeiden sisällöt eivät enää vastanneet seurakuntien uusiin ajankohtaisiin kysymyksiin. Paavalin kuoleman jälkeen seurakunnat olivat vakiinnuttaneet asemansa ja kristinusko oli etääntynyt yhä enemmän juutalaisista juuristaan. Ortodoksisen uskon tarkka esitys
Johannes Damaskolainen eli ja kirjoitti Bysantin valtakunnassa 600- ja 700-lukujen taitteessa. "Ortodoksisen uskon tarkka esitys" on hänen merkittävin teoḱsensa ja myös koko varhaisen kristikunnan merkittävimpiä teoksia. Teos julkaistaan usein erillisenä. Alun perin se oli kuitenkin kolmas osa laajemmassa dogmatiikkaa käsittelevässä teoksessa "Tiedon lähde" ("Pēgē gnōseōs"), joka käsitteli myös yleistä dogmatiikkaa sekä erilaisia harhaoppeja. Ensimmäinen Johanneksen kirje
Kirjoittaja kirjoitti kirjeen "teille, Jumalan Poikaan uskoville, jotta tietäisitte, että teillä on iankaikkinen elämä" (5:13). Vaikuttaa siltä, että kirjoittaja oli huolissaan harhaoppisten opettajien opetuksista. Sellaiset opettajat tuomittiin antikristuksiksi (2:18-19). He olivat aiemmin olleet kirkon johtajia, mutta heidän opetuksestaan oli sittemmin tullut heterodoksista. Vaikuttaa siltä, että nämä opettajat opettivat, että Kristus olisi ollut henki vailla ruumista (4:2), että hänen kuolemansa ristillä ei ollut syntien sovitukseksi (1:7), ja että he eivät enää voineet tehdä syntiä (1:8-10). Elävät Kivet -seurakunta
Jämsän Elävät Kivet -seurakunta (Jämsän seudun Elävät kivet ry) on itsenäinen kristillinen seurakunta, joka on perinteisiin tunnustuskuntiin sitoutumaton yhteisö. Seurakunnan nimi viittaa raamatulliseen vertauskuvaan Jeesuksesta ensimmäisenä elävänä kivenä sekä uskoville osoitettuun kehotukseen rakentua itsekin elävinä kivinä hengellisesti. Tämä löytyy Raamatusta 1. Pietarin kirjeen luvusta 2 jakeista 4-5. Seurakunnan toimintamuotoina ovat pääasiassa jumalanpalvelukset ja rukouskokoukset. Usko
Uskonnonfilosofi James Swindalin mukaan erilaisille lähestymistavoille uskon luonteesta löytyy esikuva apostoli Paavalin kirjoituksista. Roomalaiskirjeissä Paavali toteaa, että ”Sen, mitä Jumalasta voidaan tietää, he kyllä voivat nähdä. Onhan Jumala ilmaissut sen heille. Hänen näkymättömät ominaisuutensa, hänen ikuinen voimansa ja jumaluutensa, ovat maailman luomisesta asti olleet nähtävissä ja havaittavissa hänen teoissaan.”. Toisaalta ensimmäisessä korinttolaiskirjeessä Paavali katsoo, että Jumalan ilmoitus on hulluutta viisautta etsiville kreikkalaisille ja maailma ei oppinut tuntemaan Jumalaa järjen avulla vaan ”Hän paljastaa itsensä puhtaan uskon kautta”. Tutkielma totuudesta
Kirjoitus poikkeaa muista varhaiskristillisistä kirjoituksista esimerkiksi siinä, että sen mukaan marttyyrikuolema ei ole arvokas asia. Kirjoituksen mukaan se oli joidenkin mukaan elämän haaskaamista, eikä sillä ollut vaikutusta syntien anteeksiantoon tai pelastukseen. Samoin uskon julkinen tunnustaminen ei ollut tärkeää, jos se saattoi johtaa marttyyrikuolemaan: Korinttolaisten kirje Paavalille
Korinttolaisten kirje Paavalille on Uuden testamentin apokryfikirja, joka oli alun perin osa Paavalin tekoja, mutta sitä levitettiin myös erikseen. Kirje on suunnattu Simon Maguksen harhaoppeja vastaan. Simon opetti, että Jumala ei ollut kaikkivoipa, ylösnousemusta ei tapahtunut ja kielsi Jeesuksen jumaluuden. Vastaus Paavalilta tähän kirjeeseen on myös sisällytetty Paavalin tekoihin ja se tunnetaan nimellä Paavalin kolmas kirje korinttolaisille. Apokryfiset kirjat
Tunnetuimmat Uuden testamentin apokryfisistä kirjoista ovat Jaakobin, Nikodeemuksen, Pietarin ja Tuomaan evankeliumit, Paavalin ja Johanneksen teot sekä pienet kertomukset Jeesuksen lapsuudesta (muun muassa Tuomaan lapsuusevankeliumi) ja monet apokalyptisista kirjoista (muun muassa Pietarin ilmestys).
Teot, joiden kirjoittajana pidetään Leukiosta:Muita tekoja: Lähetystyö (mormonismi)
MAP-kirkon lähetystyön tarkoituksena on kutsua kaikkia tutkimaan kirkon opetuksia, erityisesti Mormonin kirjaa, ja rukoilemaan siitä saadakseen hengellisen vahvistuksen palautetun evankeliumin ja kirkon totuudesta. Niitä, jotka saavat vastauksen rukoukseen tai uskovat opetukseen, kehotetaan elämään pyhien kirjoitusten käskyjen mukaan sekä liittymään kirkkoon menemällä kasteelle. 
Kirkko edellyttää kirkkoon liittyviltä mm. uskoa Jeesukseen Kristukseen maailman vapahtajana ja lunastajana ja MAP-kirkkoon Jeesuksen Kristuksen tosi kirkkona sekä sitoutumista elää kirkon moraalisääntöjen mukaan. Kirkko pitää oikealla valtuudella ja upottamalla suoritettua kastetta pyhänä liittona Jumalan kanssa, jota tulee edeltää parannus eli luopuminen synneistä. Kristinuskon historia
Paavalin Kirje galatalaisille on tarmokas kirjoitus niitä vastaan, jotka halusivat pakottaa pakanoita elämään juutalaisten tapojen mukaan. 
Paavali kirjoitti, että jos pakanat vaaditaan omaksumaan nämä tavat ja heidät ympärileikataan, silloin Kristuksesta ei ole kenellekään enää mitään hyötyä sillä hän oli kuollut turhan takia, jos vanhurskaus voidaan saavuttaa yhtä hyvin tekojen kautta. Jaakobin kirje
Kirjeen kirjoittaja sanoo avausjakeessa olevansa "Jaakob, Jumalan ja Herran Jeesuksen Kristuksen palvelija". Lukuisista Uuden testamentin Jaakobeista kyseessä voi olla joku kolmesta:Monet modernit, kriittiset oppineet katsovat, että kirje on pseudepigrafinen ja niin sen kirjoittaja voisi olla kuka tahansa. He kuitenkin myöntävät, että kyseisellä Jaakobilla on haluttu viitata juuri Jaakobiin, "Herran veljeen", juutalaiskristittyjen Jerusalemissa vaikuttaneeseen patriarkkaan. Uusi testamentti
Heprealaiskirje on tunnettu kristologiansa ansiosta. Teoksen mukaan Vanha testamentti edusti ”vanhaa liittoa” Jumalan kanssa. Se jäi puutteelliseksi eikä lopullisesti vapauttanut ihmisiä synneistä. Sen sijaan Kristus on tullut ”uuden liiton” välittäjäksi kuolemansa kautta. Myöhempi kristillinen teologia on omaksunut heprealaiskirjeen ajatuksen. Heprealaiskirjeen päätyminen kaanoniin oli epävarmaa. Sen pelasti aikoinaan uskomus, että kirje oli Paavalin kirjoittama, vaikka tekstissä itsessään ei ole tällaista väitettä. Tämän jälkeen kirje hyväksyttiin yleisesti eri koodekseihin, mutta se jäi pois esimerkiksi 800-luvulle ajoitetusta Codex Boernerianuksesta. Uskon Sana
Haginin tarkoitus ei alun perin ollut perustaa yhdistystä raamattukoulunsa ohelle eikä kerätä varsinaisesti rahaa. Myöhemmin kuitenkin Haginin seuraajat alkoivat ymmärtää väärin hänen sanojaan ja väärinymmärsivät Haginin opetukset menestymisestä ja rikkauksien tavoittelusta. Haginin opetus pääkohtana opetuksessa oli Raamatun ilmoittama sana, missä luvataan Jeesuksen Kristuksen seuraajille menestymistä, kun he noudattavat käskyjä, Paavalin evankeliumin totuuksia, eläen vanhurskaudessa ja totuudessa. Synnissä eläville ei tosin tälläistä menestymistä luvata, vaan he joutuvat ikuiseen kadotukseen eli helvettiin. Job
Hesekieli mainitsi Jobin olevan vanhurskauden esimerkki. Jaakob mainitsee Jobin kestävyyden kärsimyksessä olevan esimerkki uskovalle. Jaakob korostaa myös kuinka Jumala palkitsee ne, jotka ovat uskollisia häntä kohtaan. Tie (uskonnollinen yhteisö)
Kuolemasta Tie opettaa, että kuolleet nukkuvat tiedottomassa tilassa, kunnes Jumala viimeisenä päivänä herättää heidät ylösnousemuksessa. Ajatus helvetistä torjutaan, Tien mukaan Jumala rankaisee väärintekijöitä tuhoamalla heidät lopullisesti, ilman ylösnousemuksen ja uuden elämän toivoa.