Minkä jumala Aton oli?
Aton
Aton (sanatarkasti "Aton-Ra") oli muinaisessa Egyptissä erityisesti Uuden valtakunnan 18. dynastian aikana palvottu auringonjumala ja universaali luojajumala.
Ptóo
Ptoion oli antiikin aikana Apollon Ptoioksen kulttipaikka, ja siellä toimi myös tämän oraakkeli. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori sai nimensä Ptoion-nimisestä heeroksesta, joka oli Athamas-nimisen boiotialaisen kuninkaan poika. An (jumala)
Ania on alettu palvoa jo noin 3000 eaa., ja jumalan palvonnan tärkeimmäksi keskukseksi kohosi Uruk. An oli Enkin ja Enlilin lisäksi yksi sumerien kolmesta pääjumalasta. Mutta vaikka An oli useiden muiden kulttuurien taivaan jumalten tavoin jumalista ylin, hänellä oli kuitenkin vähäinen rooli Mesopotamian mytologiassa, hartaushetkissä tai palvontamenoissa. Hän oli kaikkien jumalten kuningas ja isä, mutta hän oli myös pahojen henkien ja demonien isä. Ihmisiä kohtaan An oli ankara ja lähetti heidän vaivoikseen muun muassa demoni Lamaštun ja kuoleman jumalatar Mamitun. Aadam-Jumala-teoria
Opin mukaan Aadam on maapallon Jumala, joka on koko ihmiskunnan henkien isä jo ennen maailman luomista. Luotuaan maailman Aadam saapui maan päälle kuolemattomassa, taivaallisessa ja ylösnousseessa ruumiissaan ja otti mukaan Eevan, yhden vaimoistaan. Eedenin puutarhassa Aadam nautti kuolevaisuuden mukanaan tuovan hedelmän, mikä teki hänelle mahdolliseksi siittää ihmislapsia. Tämä mahdollisti henkilapsien syntymisen maan päälle koetusajaksi, jonka aikana heidän oli mahdollista valita hyvän ja pahan välillä sekä saada osakseen ne pyhät toimitukset, jotka ovat välttämättömiä henkimaailmassa edistymiseksi (vrt. pelastussuunnitelma). Kyseisen opin mukaan "Aadam" on "Kristuksen" kaltainen arvonimi, joka kuuluu kaikkien asuttujen planeettojen (joita tämän opin mukaan on luvuton määrä) ihmisten esi-isälle. Kuolevaisuutta edeltävänä aikanaan Aadam tunnettiin opin mukaan nimellä Mikael. Lilith
Kabbalan mukaan Lilith oli Aatamin ensimmäinen puoliso, demoni jonka Jumala oli luonut. Aatamin ja Lilithin yhtymisestä syntyivät demonit. Näistä merkittävin oli Asmodeus. Lilithin myöhempänä avopuolisona pidettiin Saatanaa, joka houkutteli Eevan syntiinlankeemukseen. Joskus oletettiin myös, että viettelijä olisi ollut käärmeen hahmon ottanut Lilith, joka Jumalan kirouksen takia ei pystynytkään enää vapautumaan ottamastaan käärmeen hahmosta. Lilithin hahmo ja nimi pohjautuvat nykykäsityksen mukaan mesopotamialaiseen demonien luokkaan nimeltään lilû (naispuolinen: lilītu). Nimi käännetään yleensä "yön hirviöksi". Lilithiä palvottiin joidenkin juutalaisten keskuudessa vielä 700-luvulla. Lilith uhkasi ennen kaikkea lapsia ja raskaana olevia naisia, ja uskottiin, että demonilta suojasi amuletti, johon oli kaiverrettu tiettyjen enkelien nimet. Ateena
Tarun mukaan Ateenan nimi on peräisin kreikkalaisten jumalten Athenen ja Poseidonin kilpailusta. Poseidon ja Athene kilpailivat siitä, kumpi saisi toimia kaupungin suojelusjumalana. He päättivät, että se kumpi antaisi kaupungille parhaimman lahjan voittaisi. Poseidon puhkaisi lähteen Akropoliille ja Athene loi oliivipuun, jonka öljyä voitiin käyttää moniin eri tarkoituksiin, kuten valaistukseen. Öljy oli kansalaisille arvokas lahja, joten Athene voitti ja kaupunki nimettiin hänen kunniakseen Ateenaksi. Ares
Ares oli Zeuksen ja Heran poika. Sisaruksia olivat Eris ja seppä Hefaistos. Ares kuvattiin usein pitkäksi ja komeaksi nuorukaiseksi, mutta luonteeltaan hän oli väkivaltainen ja raakalaismainen. Tämä jumala ei tarvinnut yhtään syytä sotaan, ja hän olikin hyvin epäsuosittu. Myös hänen oma isänsä Zeus julisti vihaansa poikaa kohtaan. Hänellä ei ollut vaimoa, mutta hän oli varsinkin kauneuden jumalattaren Afroditen lumoissa. Areella oli myös ystävä Alektryon, jonka Ares otti mukaansa aina kun hän lähti retkilleen Afroditen luokse. Monien muiden kreikkalaisten jumalten tavoin hän kuitenkin vietteli useita naisia ja sai heidän kauttaan jälkeläisiä. Antiikin roomalaisten mytologiassa Areen nimi oli Mars, mutta nämä kaksi jumalaa eroavat suuresti. Akhenatenin rajasteela
Akhenatenin tai Ekhnaton rajasteelat ovat farao Akhenatenin (hallitsi 1351-1334 eaa.) muinaisegyptiläisen Akhetatenin kaupungin rajoille Egyptin uuden valtakunnan aikaan hakkauttamia steeloja, jotka kertovat kaupungin perustamisesta. Ne ovat yksi maailmanhistorian vanhimmista kaupungin perustamista koskevista dokumenteista. Steeloissa julistetaan Akhetatenin olevan Akenatenin ainoaksi oikeaksi jumalaksi julistamalle Atonille pyhitetty monumentti. Azathoth
Azathoth on jumalolento H. P. Lovecraftin luomassa Cthulhu-mytologiassa. Azathoth, joka tunnetaan myös nimellä ”Demonisulttaani” ja ”Sokea Idiootti” kuvataan mielipuoliseksi ja mitään näkemättömäksi kaaokseksi äärettömyyden keskipisteessä. Azathoth on todellisuuden luoja ja herra. Ateismin historia
Antiikin aikana suoranainen ateismi oli käytännössä tuntematonta tai harvinaista: jumalattomuudesta syytetyt tai tuomitut ajattelijat esittivät yleensä jumalista uudenlaisia, perinteisistä poikkeavia näkemyksiä, sen sijaan että olisivat kieltäneet jumalten olemassaolon kokonaan. Esimerkiksi Anaksagoras tuomittiin vuonna 430 eaa. siksi, että tämä esitti, että maailmaa hallitsee jumalallinen "mieli"; Sokrates taas vuonna 399 eaa. siksi, että tämä puhui omasta jumalallisesta "merkistään" tai jumalhengestään, mikä saatettiin tulkita uhaksi perinteiselle uskonnolle. Nun
Nun tai Nu oli muinaisessa Egyptissä palvottu alkujumala, alkumeri. Hänen nimensä merkitsee "alkuvedet", ja hän edustaa ennen järjestäytynyttä kosmosta olleita kaaoksen vesiä, joista Re-Atum aloitti luomisen. Nunin ominaispiirteitä olivat rajattomuus, pimeys ja myrskyisten vesien pyörteet. Anhur
Anhur (kreikaksi Onuris tai Onouris, muita kirjoitusasuja An-Her, Anhuret, Han-Her, Inhert) oli muinaisen Egyptin mytologiassa alun perin ulkomainen sodan jumala. Anhuria pidettiin auringonjumala Ran sotaisan puolen ilmentymänä. Häntä alettiin palvoa Egyptissä ensimmäisen kerran Abydoksen alueella, varsinkin Thiniksessä, Egyptin 11. dynastian aikaan. Myytit kertovat, että hän toi vaimonsa Menhitin, joka oli hänen naispuolinen vastakohtansa, Nubiasta. Anhurin nimi heijastaa tätä – vapaasti käännettynä se tarkoittaa: "Tuo takaisin kaukaisen". Triton (jumala)
Aikojen kuluessa Tritonin nimestä ja mielikuvasta on muotoutunut taru merenneitomaisesta kansasta nimeltä tritonit. Tritonit voivat olla sekä mies- että naispuolisia, ja ne kuvataan usein meren jumalten saattajina. Tavallisia tritoneja on kuvaillut maantieteilijä Pausanias. Tritonin muunnokselle kentauri-tritonille eli iktyokentaurille kuviteltiin ihmisen ylävartalon ja kalan pyrstön lisäksi vielä hevosen eturaajat. Triton on saanut ulkomuotonsa mahdollisesti foinikialaisilta kalajumalilta. Faarao
Myytti alkaa kuvauksella, jossa Thot-jumala johdattaa Amon-jumalan, jumalten kuninkaan, kuningattaren luokse (tässä tapauksessa kuningatar Ahmose Nefertari). Seuraavassa kohtauksessa kuvataan Amonin ja Ahmose Nefertarin yhdyntää. Amon ja Ahmose Nefertari istuvat puettuina sängyllä, jota kannattelee kaksi jumalatarta. Jumala ja kuningatar istuvat jalat ristikkäin ja Amon pitää ankh-symbolia (elämä) kuningattaren nenän edessä. Oannes
Oannes on mesopotamialainen jumala, puoliksi ihminen, puoliksi kala. Nimi Oannes on jumalan kreikankielinen nimi, mahdollisesti se on rappeutunut muoto akkadinkielisestä sanasta "ummânu", "mestari". Oannes mainitaan babylonialaisen papin Berossoksen kirjoituksissa. Oannes kuvataan kulttuuriheerokseksi, joka opetti ihmiskunnalle käsityön, rakennustaidon, tieteet ja tekniikan. Athos
Athos-vuori tunnettiin samalla nimellä jo antiikin aikana, kun taas koko niemi tunnettiin sen lisäksi myös nimellä "Akte". Vuori oli pyhitetty Zeukselle ja alueella oli tämän temppeli vielä 400-luvulla. Vuori mainitaan jopa Zeuksen ja Apollonin kotina ennen kuin nämä muuttivat Olymposvuorelle. Aiskhylos mainitsee vuoren ”Zeuksen suojelemana” luetellessaan "Oresteiassa" vuoria, joiden kautta tuliviesti Troijan tuhosta kulki Troijan Idavuorelta Mykeneen. Prometheus
Prometheus (myös Prometheas tai Prometeus) on kreikkalaisessa mytologiassa titaani, joka loi ihmiset ja varasti heille jumalilta tulen.
Prometheus oli Iapetoksen ja Klymenen poika sekä Atlaksen ja Epimetheuksen veli. Prometheus muovasi savesta ihmisen, jolla hän hieman toisistaan poikkeavien tarinoiden mukaisesti kansoitti maan. Zeus ei halunnut antaa Prometheuksen suojateille tulta, joten tämä varasti sen ja toi sen ihmisille fenkolin varressa. Prometheus huijasi myös Zeuksen valitsemaan huonoimman palan ihmisiltä vaaditusta härkäuhrista, täten auttaen ihmisiä. Mut
Mutin katsottiin olevan Theban jumaltriadissa Amonin vaimo ja Khonsun äiti. Hän oli taivaanjumalatar, jota palvottiin lähes yksinomaan Thebassa ja sen lähiseuduilla. Myöhempinä aikoina Mut yhdistettiin usein Bastetiin. Horus
Horus on yksi vanhimmista Egyptissa palvotuista jumalista. Alun perin Horusta pidettiin taivaanjumalana, joka kuvattiin haukkana. Auringon ja kuun katsottiin olevan Horuksen silmät. Taivaanjumalan roolista juontui luontevasti Horuksen rooli auringonjumalana, joka tunnetaan 1. dynastiasta alkaen. Jo vanhan valtakunnan pyramiditeksteissä esiintyy myös Horuksen nimi "Hor-akhty", "Kahden horisontin Horus", joka viittaa tähän auringonjumalana. Jo varhaisdynastisella kaudella Horus yhdistettiin hallitsijaan, ja ensimmäiset faraot käyttivätkin pelkästään kultainen Horus -nimeä, joka oli kirjoitettu suorakulmion muotoisen serekhin sisään kuin kartussiin. Thot
Thot (kirjaimellisesti "Djehuty") oli muinaisessa Egyptissä palvottu kuun, magian, viisauden ja kirjoitustaidon jumala. Thotia pidettiin auringonjumala Ran kielenä ja sydämenä. Kuunjumalana Thotin uskottiin öisin ottavan Ran paikan tämän laskeuduttua tuonelaan (Duat). Attis
Attis (, myös , "Attēs") oli kreikkalaisessa mytologiassa fryygialaisten kuvataiteessa haltia, joka muistutti Adonista. Legendojen mukaan Kybele kastroi hänet, kun ei saanut tätä kaunista hahmoa rakkaakseen, tai Attis kastroi itse itsensä. Gatsi ja Gaim
Keskiaikaisia georgialaisia kronikoita lukuun ottamatta arkeologisia todisteita tai aikalaiskertomuksia jumalista ei kuitenkaan ole. Molemmat jumalat, jotka puolimyyttisen hallitsijan Azon kerrotaan tuoneen alkuperäisestä kotimaastaan Arian-Kartlista, saattoivat olla versio anatolialaisista jumalista Attis ja Kybele. Anat
Anat on länsiseemiläinen jumalatar. Hänet tunnetaan etenkin ugaritilaisista teksteistä vuosilta 1500–1200 eaa. ja muinaisesta Egyptistä, ja hänet mainitaan vielä 400-luvulla eaa. Egyptin Elefantinen juutalaisyhteisössä kirjoitetuissa teksteissä ja epäsuorasti myös Vanhassa testamentissa. Anat kuvattiin yleensä nuoreksi ja väkivaltaiseksi soturijumalattareksi. Amon
Toisin kuin muut jumalat, jotka ennemminkin lisäsivät faraon valtaa kuin kilpailivat sen kanssa, Amonin valta nousi Uuden valtakunnan 18. dynastian lopun lähestyessä ennennäkemättömiin mittoihin. Egyptin uskonto alkoi jo lähestyä monoteismiä, kun lähes kaikki jumalten palvonta suunnattiin Amonia kohtaan, ja muiden jumalten uskottiin olevan vain ilmentymiä Amonin näkymättömästä voimasta. Amonin temppeli omisti valtavan määrän arvometalleja, karjaa, maata ja muuta omaisuutta. Sen sanottiin olevan "valtio valtiossa". Amonin papisto oli, ei ainoastaan uskonnollisesti vaan myös poliittisesti, varsin vaikutusvaltaista. Kuningatar Hatšepsut onnistui nousemaan faraoksi pääasiassa Amonin pappien tuen ansiosta. Uranos
Uranos () on kreikkalaisessa mytologiassa taivaan jumala sekä Gaian, Äiti maan, poika ja puoliso. Uranos ja Gaia olivat useimpien kreikkalaisen mytologian hahmojen ja maailman olentojen esivanhempia tai luojia tavalla tai toisella, mutta eivät kuitenkaan kaikkien (esimerkiksi Nyksin, yön, ja Ereboksen, pimeyden, synnytti Khaos). Aton
Atonin palvonta poikkesi huomattavasti vanhojen jumalien palvonnasta. Tavallinen ihminen ei saanut palvoa Atonia laisinkaan, vaan hänen tuli palvoa farao Akhenatenia, joka edelleen palvoi Atonia. Aton kuvataan usein pitelemässä ankh-symbolia auringonsäteinä kurottuvilla käsillään faraon kasvojen edessä. Atonin temppelit olivat vanhojen jumalten temppeleistä poiketen suuria kattamattomia alueita. Amunet
Amunet tai Amaunet (muinaisegyptin ""Kätketty (nainen)"") oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumalatar. Joidenkin egyptiläisten myyttien mukaan Amunet oli Horuksen ja Hathorin tytär. Amunet oli Amon-jumalan naispuolinen vastine ja kuului Hermopoliksen ogdoadiin, jumalkahdeksikkoon, jonka uskottiin hallineen maailmaa ennen luomista. 12. dynastian aikaan mennessä Mut oli syrjäyttänyt Amunetin Amon-jumalan puolisona. Hathor
Taivaanjumalana Hathor käsitettiin valtavana lehmänä, jonka neljä jalkaa kannattelivat taivasta, jonka lehmän muu ruho muodosti. Tässä myyttiversiossa Horus-jumala auringon ilmentymänä lensi joka ilta haukan hahmossa Hathorin suuhun syntyäkseen aamulla uudestaan, ollen näin yhtä aikaa Hathorin puoliso ja poika. Hathor kuvataan usein imettämässä Horusta lehmänhahmossaan. Myöhemmin Isis osittain korvasi Hathorin Horuksen äitinä. Aton
Akhenatenin kuoltua Atonin kultista tuli hyvin epäsuosittu ja sen kannattajia mahdollisesti jopa vainottiin. Amonin papisto myös hävitti enimmät todisteet Akhenatenin valtakaudesta. Atonin palvonta jatkui kuitenkin satoja vuosia tämänkin jälkeen, mutta huomattavasti pienemmässä mittakaavassa. Waset
Waset, usein Wosret (muinaisegyptin ""Vallatar"") oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumalatar. Waset oli Theban kaupungin jumalatar, ja kaupunki kantoi egyptiksi tämän nimeä. Alun perin Waset oli egyptiläisessä mytologiassa Amon-jumalan varhaisin puoliso ennen kuin Mut-syrjäytti tämän. Adyton
Adyton (, , ”luoksepääsemätön”) oli antiikin kreikkalaisissa temppeleissä cellan takana sijaitseva kaikkein pyhin. Atai
Atai on Nigerian efikien mytologiassa taivaan jumala Abassin vaimo. Abassi loi Atain pyynnöstä ensimmäiset ihmiset, miehen ja naisen, ja asetti heidät maan päälle. Abassi kielsi ihmisiä tekemästä työtä ja hankkimasta lapsia. Pian pariskunta kuitenkin rikkoi kieltoja, jolloin Abassi rankaisi luomuksiaan lähettämällä Atain tuomaan heidän keskuuteensa kuoleman ja aiheuttamaan epäsopua heidän lastensa välille. Agathos Daimon
Agathos Daimon () tai Agathodaimon () eli ”Hyvä henki”, joskus myös Agathos Deos () eli ”Hyvä jumala”, oli antiikin kreikkalaisessa uskonnossa hyvä suojelushenki, joka esiintyy vain vähän mytologiassa, mutta jolla oli tärkeä asema kansanuskossa. Agathos Daimon esitetään usein yhdessä Agathe Tykhen (”Hyvä onni”) kanssa tai muiden suojelushenkien tavoin käärmeenä. Boann
Boann, jota kutsuttiin myös nimellä Boyne, oli Irlannin kelttiläisessä mytologiassa pyhän Boyne-joen jumalatar. Boann oli rakkauden jumala Aengusin äiti. Aengusin isä puolestaan oli Dagda. Boann, Dagda ja Aengus muodostivat yhden version kelttiläisen mytologian jumalaisesta kolminaisuudesta. Hike
Hike tai Heka oli muinaisen Egyptin mytologiassa jumalten maagisten ominaisuuksien henkilöitymä. On oletettu, että Hike olisi ollut alkujumala Atumin poika, ja Hike yhdistettiin erityisesti Atumin luoviin elimiin – sydämeen ja kieleen. Toisaalta Hike mainittiin myös Khnumin ja Menhitin poikana. Hikellä oli temppelit Onissa ja lähellä Memfisiä. Muinaisen Egyptin lääkärit kutsuivat mielelellään itseään Hiken papeiksi, toisin sanoen he tahtoivat herättää jumalan voimat hoitaessaan potilaitaan. Antiikin Kreikan uskonto
Kreikkalaisilla ei ollut yhtä kosmogoniaa tai luomismyyttiä. Eri uskonnolliset ryhmät uskoivat maailman saaneen alkunsa eri tavalla. Erään luomismyytin kertoo Hesiodos eepoksessaan "Jumalten synty". Sen mukaan alussa oli vain yksi alkujumaluus, Khaos (Kaaos), joka antoi synnyn muille alkujumaluuksille, kuten Gaia, Tartaros ja Eros. Eros synnytti titaanit, jotka synnyttivät edelleen ensimmäiset olympolaiset jumalat. Thor
Thor (myös Tor, Thorr, Thór tai Þórr) on skandinaavisessa mytologiassa ukkosen jumala. Koska hän suojelee maanviljelijöitä tarujen jättiläisiltä, hän oli kansan keskuudessa hyvin suosittu jumala. Thor oli myös viikinkien suosituimpia jumalia ja monet viikingit käyttivät kaulakorua, johon oli kuvattu Thorin käyttämä Mjölner-vasara. Thorin kaltaisia, usein vasaralla tai nuijalla aseistautuneita ukkosenjumalia esiintyy laajalti Euroopan ja Lähi-idän mytologioissa. Thoriin verrattavia hahmoja ovat esimerkiksi mannergermaaninen Donar, kelttiläinen Taranis, slaavilainen Perun, suomalainen Ukko, kreikkalainen Zeus ja roomalainen Juppiter. Proteus
Proteus oli antiikin mytologiassa tulevaisuuteen näkevä jumala, joka huolehti Poseidonin (room. Neptunus) karjasta (valaat) ja osasi muuttaa muotoaan. Proteuksen ennustajantaidot ovat niiden käytettävissä, jotka saavat tämän kiinni pettävästä muodonmuuttajan kyvystä huolimatta. Tiukasti pideltynä Proteus palaa normaaliin vanhan miehen muotoonsa ja suostuu kertomaan tulevaisuudesta. Kreikkalainen mytologia
Ylimmät jumalat asuivat Olympos-vuorella. Jumalista ylin oli Zeus ja yhteensä olympolaisia jumalia oli kerrallaan 12. Pääjumalten lisäksi lähes joka toiminnolla oli oma jumalansa. Varsinaisten jumalten lisäksi tunnettiin nimeltä suuri määrä erilaisia taruolentoja, kuten kyklooppeja, harpyijoita, titaaneja, seireenejä, kentaureja, nymfejä ja satyyreja. Jumalat eivät ole kreikkalaisessa mytologiassa pelkästään ihailtavia hahmoja, he kykenevät myös vihaan, kostoon ja petoksiin, eli ovat näin hyvin inhimillisiä hahmoja. Varhaisin ja täydellisin kuvaus jumalten ja titaanien alkuvaiheista löytyy Hesiodoksen teoksesta "Jumalten synty" 700-luvulta eaa. Eetteri (alkuaine)
Homeerisessa kreikassa sana "aithēr" tarkoittaa ”puhdasta ilmaa” tai ”kirkasta taivasta”. Sana on etymologisesti sukua verbille "aithō" (), joka tarkoittaa ”palamista” tai ”polttamista”. Kreikkalaisessa mytologiassa eetterin kuviteltiin olevan puhdasta olemusta, jossa jumalat elivät ja jota ne hengittivät. Näin se vertautui kuolevaisten hengittämään ilmaan. Se myös henkilöitiin jumaluudeksi nimeltä Aither, joka oli Ereboksen ja Nyxin poika. Kifisós (Attika)
Attikassa oli myös toinen Kefissos-niminen joki, joka virtasi Kithaironin vuorelta ja laski mereen Eleusiissa. Kreikkalaisessa mytologiassa nämä joet yhdistettiin joenjumala Kefissokseen. Sama tai saman niminen jumala yhdistettiin myös Boiotian suurempaan Kefissosjokeen. Ares
Ares () oli kreikkalaisessa mytologiassa sodan ja taistelun jumala. Ares oli mahdollisesti alun perin traakialainen jumala. Ra
Ihmiskunnan tuhon myytin kerrotaan sijoittuvaan aikaan, jolloin Ra oli sekä jumalten että ihmisten maan kuninkaana. Koska Ra oli maan päällä ihmisen muodossa, hänen kehonsa oli myös vanheneva. Hallittuaan tuhansia vuosia maan päällä hän tuli vanhaksi, ja ihmiset alkoivat nauraa hänelle. He pilkkasivat ja solvasivat Rata ja vaativat uutta hallitsijaa, joka olisi ollut Ran suurin vihollinen käärmemäinen jumala Apep. Kuultuaan ihmiskunnan suunnittelevan kapinaa häntä vastaan Ran ensimmäinen ajatus oli tuhota kaikki ihmiset, mutta hän päätti kuitenkin kysyä ensin neuvoa. Ra kutsui koolle muita jumaluuksia, joiden joukossa tuli olla Shu, Tefnut, Geb, Nut, Nun ja etenkin jumalatar, jota hän kutsui silmäkseen (jumalatar Hathor lempeässä muodossaan tai Sekhmet raivoisassa muodossaan). Antiikin Kreikan uskonto
Kultit olivat usein hyvin paikallisia. Jotkut jumalat liitettiin johonkin tiettyyn kaupunkiin tai paikkaan. Esimerkiksi Athene yhdistettiin Ateenan kaupunkiin, Apollon Delfoihin ja Delokseen, Zeus Olympiaan ja Afrodite Korinttiin. Jotkut jumalat liitettiin Kreikan ulkopuolisiin maihin, kuten esimerkiksi Poseidon Etiopiaan ja Troijaan, ja Ares Traakiaan. Vaikka merkittävimpiä jumalia palvottiin eri puolilla Kreikkaa ja vaikka suurimmissa kaupungeissa oli temppeleitä kaikille merkittävimmille jumalille, monien jumalten kohdalla kytkennät tiettyihin paikkoihin säilyivät vahvoina loppuun asti. Atum
Atumin katsottiin olevan Heliopoliksen enneadin ensimmäinen jumala, jonka lapsia kaikki muut jumalat olivat. Hänen uskottiin nousseen alkumerestä, jota edusti Nun, ja luoneen Shun ja Tefnutin sylkemällä. Atumin katsottiin edustavan molempia sukupuolia yhtä aikaa eli hän oli intersukupuolinen. Myöhempinä aikoina hänen katsottiin pariutuneen varjonsa kanssa. Aither
Aither () on antiikin Kreikan mytologiassa yksi ensimmäisistä jumaluuksista. Hän on "ylemmän taivaan", avaruuden ja taivaan henkilöitymä, ja "kirkkauden, hehkun ja ylemmän ilman" alkuperäinen/luonnollinen jumala. Hän on puhdas, ylempi ilma, jota jumalat hengittävät, vastakohtana tavalliselle ilmalle, jota kuolevaiset maan päällä hengittävät. Odin (sarjakuvahahmo)
Odin on Marvel-kustantamon luoma sarjakuvahahmo, ukkosenjumala Thorin isä. Skandinaavisessa mytologiassa Odin on aasojen hallitsija ja kaikkien jumalten ylijumala Asgardissa. Avgó (Kythera)
Avgón kerrotaan muistuttavan muodoltaan Uranoksen sukuelimiä, jotka titaani Kronos leikkasi irti kreikkalaisen mytologian mukaan ja heitti mereen. Merestä nousi rakkauden jumalatar Afrodite. Kytheran asukkaat kertovat rakkauden jumalatar Afroditeen syntyneen Avgólla. Aleksanteri Suuri
Ollessaan Egyptissä Aleksanteri kävi keskellä autiomaata sijaitsevassa Amon-jumalan temppelissä (kreikkalaiset yhdistivät Amonin Zeus-jumalaan). Arrianoksen mukaan hän halusi jäljitellä sankariaan ja myyttistä esi-isäänsä Heraklesta, joka myös tarun mukaan oli käynyt temppelissä. Kertomuksen mukaan temppelin oraakkeli olisi tervehtinyt Aleksanteria "Amonin poikana". Tästä ei kuitenkaan ole mitään varmuutta. Plutarkhoksen mukaan papit olisivat kutsuneet häntä lapseksi ("paidie"), mutta käyttäneet vahingossa väärää sijamuotoa ("paidios"), jonka Aleksanteri oli ymmärtänyt vahingossa jumalan pojaksi ("pai Dios"). Varmaa on kuitenkin, että tämän jälkeen Aleksanteri alkoi uhrata Amonille ja halusi itseään kutsuttavan "Amonin pojaksi" tai "Zeuksen pojaksi". Aleksanterin koppava käytös oli tässä vaiheessa alkanut jo hiertää hänen esikuntaansa. Puolijumalan elkeet eivät aina sopineet makedonialaiseen käsitykseen kuninkuudesta, joka perustui kuninkaan ja sotapäälliköiden toveruudelle. Tämä ristiriita oli yhä kärjistymään päin. Antiikin Kreikan uskonto
Kreikkalaiseen uskontoon ei kuulunut mitään dogmaattisia tai teologisia oppirakennelmia. Uskonnollisen elämän painopiste oli kultissa. Ihmiset saivat ajatella jumalista mitä halusivat, kunhan valtion suojeluksessa olevaa jumalten kulttia ei loukattu. Monet kreikkalaiset tunnustivat merkittävimmät, niin kutsutut olympolaiset jumalat: Zeus, Poseidon, Haades, Hera, Apollon, Artemis, Afrodite, Ares, Hefaistos, Athene, Hermes ja Hestia; lisäksi joukkoon voitiin lukea myös Hebe sekä Dionysos ja Demeter. Merkittävimpiä jumalia palvottiin eri kaupunkivaltioissa, mutta jumalten nimiin saatettiin lisätä epiteettejä, jotka ilmaisivat niiden erillistä ja paikallista luonnetta. Lisäksi monilla kaupungeilla oli omat suojelijajumalansa, kuten esimerkiksi Ateenalla Athene. Jotkut kreikkalaisen filosofian koulukunnat, kuten stoalaisuus ja platonismin eräät muodot, käyttivät kieltä, joka vaikuttaa viittaavan yhteen transsendenttiin jumaluuteen. Atea (mytologia)
Atea on Polynesian mytologiassa alkujumala, tila tai valo, joka oli alussa sukupuoleton, mutta joka sitten jakoi itsensä taivaan jumala Rangiksi ja jumalatar Papaksi. Näistä kahdesta tuli kaikkien muiden jumalien vanhemmat. Joissakin myyteissä Atea on yksi Rangin nimistä, joka merkitsee valoa. Etna
Etnan tavanomaiset ja usein dramaatiset purkaukset ovat tehneet siitä yhden klassisten mytologistien ja heidän seuraajiensa kiinnostuksen kohteista. Vuoren käyttäytymistä onkin selitetty useilla kreikkalaisen ja roomalaisen mytologian jumalista ja jättiläisistä. Aioloksen, tuulten kuninkaan sanottiin vanginneen tuulet Etnan alaisiin luoliin. Runoilija Aiskhyloksen mukaan Tyfon oli kahlittu Etnan alle ja aiheutti vuoren purkaukset. Toinen jättiläinen, Enkelados kapinoi jumalia vastaan, jolloin hänet surmattiin ja haudattiin Etnan alle. Tulen ja pajan jumalan Hefaistoksen (Vulkanuksen) kerrotaan rakentaneen pajansa Etnan alle ja ajaneen tulidemoni Adranoksen pois vuorelta sillä välin, kun kyklooppi ylläpiti pajaa siellä missä Zeuksen salamat taottiin. Kreikan manalan, Tartaroksen, sanottiin sijaitsevan Etnan alapuolella. Umi no Triton
Vaikeuksien täyttämän matkan jälkeen Triton saapuu poseidonien tukikohtaan, mutta saa tietää yllättävän totuuden: Poseidonit olivat henkiinjääneitä ihmisuhreja, jotka atlantislaiset olivat tarjonneet Poseidon-jumalalleen. Tritonit taas olivat atlantislaisten luoma uusi ihmisrotu, jonka he olivat luoneet antaakseen luomustensa käyttöön orihalcon-tikarin, jonka atlantislaiset valmistivat heidät tuhon partaalle ajaneille poseidoneille. Poseidonit olivat tuhonneet tritonit vain suojellakseen itseään. Ptah
Ptah oli yksi muinaisessa Egyptissä palvotuista jumalista. Ptahin palvonta keskittyi Memfikseen. Ptah oli käsityön jumala, ja sen vuoksi hän sai pian luojajumalan aseman. Ptahin luomisen välineitä olivat hänen sydämensä ja kielensä, ja sanan voimalla hän loi maailman. Hän oli ikivanha alkujumala, jonka perusolemukseen sisältyi sekä maskuliininen Nun että feminiininen Naunet. Hathor
Hathor ("hat-hor" eli "Horuksen talo") oli muinaisessa Egyptissä palvottu lehmäjumalatar. Hathoria palvottiin koko maassa ja hän oli yksi tärkeimmistä ja vanhimmista jumalattarista. Atea (mytologia)
Erään tahitilaisen myytin mukaan Atea oli sen sijaan Tangaroan luoma jumalatar. Mykeneläinen kulttuuri
Erityinen asema vaikuttaa olleen Poseidonilla, joka oli mykeneläisenä aikana ennen kaikkea ktooninen jumaluus ja maanjärisyttäjä, maanjäristysten aiheuttaja, ennemmin kuin myöhemmän uskonnon meren jumala. Selvästi merkittävä oli myös joukko Potnia ("po-ti-ni-ja", ”Valtiatar”) -nimisiä jumalattaria. Teksteistä voidaan erottaa muun muassa viljan valtiatar, hevosten valtiatar, labyrintin valtiatar sekä Athenen nimitys Athana Potnia ("a-ta-na po-ti-ni-ja"). Teksteissä esiintyy myös jonkinlainen ”Jumalten äiti” tai ”Äitijumalatar” "Mater Theia" ("ma-te-re te-i-ja") sekä Zeuksen ja Poseidonin naispuoliset vastineet "Diwia" ("di-u-ja", "di-wi-ja") ja "Posidaeia" ("po-si-da-e-ja"). Erityisesti suurten naisjumalatarten merkittävä rooli saattaa olla minolaista lainaa. Sinuhe egyptiläinen
Ekhnaton – Pohjautuu samannimiseen historialliseen henkilöön. Sinuhe tutustuu Ekhnatoniin jo nuorena, ja heistä tulee ystäviä. Edellisistä faaraoista poiketen Ekhnaton ei ole lainkaan sotainen vaan pasifisti. Ekhnaton hylkää Egyptin vanhat jumalat ja perustaa uuden yksijumalaisen uskonnon, Aton-kultin. Aton on ainoa jumala ja farao on hänen poikansa, jumalan edustaja maan päällä. Ekhnatonin opin mukaan kaikki ihmiset ovat tasa-arvoisia, eikä uudessa maailmanjärjestyksessä tule enää olla orjia ja herroja. Ekhnaton julistaa vanhan Amon-jumalan vääräksi. Nälänhädän vaivaama kansa alkaa ikävöidä Amon-jumalaansa ja mellakoi. Lopulta pappi Eje ja sotapäällikkö Horemheb päättävät surmata Ekhnatonin, jolloin Ejestä tulee uusi farao. Lääkäri Sinuhe päätyy tarjoilemaan tappavan myrkkyjuoman ystävälleen Ekhnatonille, jotta faraon aivoitusten aiheuttama hävitys saadaan viimein pysäytettyä. Anu (jumala)
Anun sumerilainen vastine An on peräisin vanhimmalta sumerien kulttuurikaudelta, ja vanhimmat kertomukset hänestä ajoittuvat vähintään vuodelle 3000 eaa. Alun perin hänet on kenties kuvattu valtavana härkänä. Myöhemmin tämä hahmo erkani omaksi jumaluudekseen, Gugalannaksi eli Taivaan Sonniksi. Anun pyhä kaupunki oli Uruk. Fobos
Fobos ( ’pelko’) on kreikkalaisessa mytologiassa taistelukentillä syttyvän pakokauhun jumala. Fobos on Areen ja Afroditen poika ja isänsä seuraaja. Hän ja hänen veljensä Deimos, joka on kauhun jumala, seurasivat isäänsä taisteluun, samoin kuin Areen naispuolinen seuralainen Enyo. Foboksen roomalainen vastine on Timor. Astarte
Astarte (alk. kreikkalainen Ἀστάρτη, Astarte, Ishtar tai Ashtart) oli seemiläinen hedelmällisyyden jumalatar, jota sidonilaiset palvoivat, ja joka oli myös taivaan kuningatar ja Kuun- ja sodan jumalatar. Hän samaistuu babylonialaisten Ištariin, heprealaisten As´tarotiin (עשתרת, translitteroituna Ashtoreth) ja assyrialaisten ja syyrialaisten Atargatisin. Astarten muita nimiä olivat Istar Babyloniassa, Inanna sumerilaisilla ja Baalat Kanaanissa. Astarte-jumala mainitaan Raamatussa useita kertoja. Astarten ja Ištarin vertauskuvana oli Venus. Anat
Anat kuvattiin ainakin pääjumala Ēlin tyttäreksi, Baalin sisareksi ja Dagonin tyttäreksi. Jotkut tutkijat tulkitsevat Anatin olevan Baalin puoliso, sillä Anatin ja Baalin suhde on hyvin läheinen ja erityinen. Anatin ei kuitenkaan koskaan mainittu olevan seksuaalisessa kanssakäymisessä. Elefantinessa Anatia, tai kahta erillistä jumalatarta, palvottiin nimillä Anat-Jahu ("Jahven Anat") ja Anat-Betel ("Betelin Anat"), mikä saattaa viitata siihen, että hänet nähtiin Jahven ja Betelin puolisona. Amarna-kausi
Amarna-kausi oli faaraoiden Egyptin historiassa kausi, jonka aloitti faarao Akhenaten eli Amenofis IV siirtymällä palvomaan jumala Atenia jumala Amonin sijasta. Amarna-kaudella Egypti menetti otteensa Syyriasta, sillä Akhenaten laiminlöi sotaretket.
Faarao Tutankhamon päätti Amarna-kauden, mutta kuoli nuorena. An (jumala)
Anin uskottiin luoneen tähdet sotilaiksi, joilla hän tuhosi vihollisensa, ja näin hän oli tähtikuvioidenkin jumala. Lisäksi hänellä uskottiin olevan voima tuomita rikollisia. Kahdentoista jumalan alttari
Kahdentoista jumalan alttari () oli Ateenan antiikin aikaisella Agoralla sijainnut alttari, joka oli omistettu kahdelletoista olympolaiselle jumalalle. Eenokin kieli
Deen päiväkirjojen mukaan Jumalan tarkoituksena oli käyttää eenokkia luodessaan maailman, ja kieltä käytti myöhemmin Aadam kommunikoidessaan Jumalan ja enkeleiden kanssa sekä nimetessään kaikki luodut asiat. Kieli unohtui Aadamilta hänen jouduttuaan karkotetuksi paratiisista, jolloin hän kehitti eräänlaisen kantaheprean muodon, joka perustui hänen hämäriin muistoihinsa eenokista. Tämä kantaheprean muoto oli ihmiskunnan maailmanlaajuinen kieli siihen asti, kunnes Jumala sekoitti ihmisten kielet Babylonin tornilla. Sitä vastoin eenokin kieli pysyi salattuna kaikilta ihmisiltä lukuun ottamatta patriarkka Eenokkia, joka enkeleiden mukaan teki kielellä "Loagaethin (Jumalan puheen) kirjan" ihmiskuntaa varten. Tämä kirja katosi vedenpaisumuksen aikana. Muinainen Egypti
Muinaiset egyptiläiset uskoivat maailman syntyneen maanalaisesta Nun-alkumerestä, joskin itse luomistapahtuman kuvaamisessa maan papistossa oli useampia koulukuntia. Egyptiläisten uskomuksen mukaan heidän yläpuolellaan avaruuden jumala Šu piteli taivasta. Auringon he uskoivat nousevan aamulla merestä ja laskevan illalla Manalaan. Egyptiläisten jumalat hallitsivat makrokosmosta ja faarao mikrokosmosta. Näiden maailmojen välillä oli ihmisten ja jumalien välinen avunantosopimus, jossa jumalat soivat ihmisille hyvän sadon palkintona heidän palevelmisestaan. Jumalia egyptiläisillä oli satoja, joista jokaisella egyptiläisellä tai usein koko kaupungilla oli oma suosikkijumalansa. Tällaisia paikallisia suosikkijumalia olivat muun muassa luojajumala Ptah, viisauden jumala Thoth, manalan jumala Osiris ja auringonjumala Amon. Kaikkien yhteisenä jumalana oli faarao, välittäjä jumalten ja ihmisten välillä. Egyptiläisten jumalilla oli kullakin oma eläimellinen ilmenemismuotonsa, kuten lehmä, krokotiili, leijona, ibis-lintu tai haukka. Marvel-universumin jumalat
Jumalat Marvel-universumissa perustuvat mytologisiin jumalpantheoneihin ja ne on jaettu eri ryhmittymiin (yleensä mytologisen taustansa mukaisesti). Nämä jumalat syntyivät, kun voimallinen Atum syntyi ja tuhosi demoneiksi muuttuneet Vanhat Jumalat. Puhdistustyönsä jälkeen Atum puhdisti Vanhojen Jumalien energian ja loi siitä uusien jumalien rodun. Akhenaten
Atonin symboli oli esiintynyt jo Amenhotep III:n hallituskauden kaiverruksissa, mutta hän oli silloin vain yksi Egyptin monista kulteista. Amonin palvonta sen sijaan oli laajemmalle levinnyttä kuin yhdenkään toisen jumalan, Rata ja Osirista lukuun ottamatta, ja Amonin kultti omisti jopa enemmän maata kuin kuningas. Adonis
Adonis () oli kreikkalaisessa mytologiassa luonnon vuosittaista elpymistä ja lakastumista kuvaava haltia, joka tavallisesti ajateltiin ihanaksi, Afroditen hehkuvasti rakastamaksi, aikaisin kuolleeksi nuorukaiseksi. Teutates
Teutates oli kelttien sodan, heimoyhteyden ja vaurauden jumala. Nimi lienee merkinnyt suunnilleen "heimon jumala", sillä Gallian kelttien kielessä "touta" tarkoitti kansaa. Teutates tunnettiin myös nimillä Albiorix ("maailman kuningas") ja Caturix ("taistelun kuningas"). Teutatekselle uhrattiin myös ihmisiä. Roomalaisen runoilija Lucanuksen mukaan Teutatesta lepyteltiin hukuttamalla ihmisiä. Gundestrupin kattilan erään kuvalevyn oletetaan esittävän Teutatesta. Siinä jumala hukuttaa uhrattavaa sammioon. Jumalan rinnalle on kuvattu ratsuväkeä ja sotureita, mikä korostaisi Teutateksen roolia sodanjumalana. Pontos (mytologia)
Pontos (, ) oli kreikkalaisessa mytologiassa muinainen, Olymposta edeltävän ajan meren jumala, Gaian ja Aitherin poika. Hesiodos tosin kertoo Gaian synnyttäneen Pontoksen itsestään ilman rakkauden liittoa antaen siten kuvan, että kysymyksessä olisi pelkästään meren henkilöitymä. Anat
Anatia palvottiin sodan jumalattarena Lähi-idässä ja 1400-luvulta eaa. alkaen myös Egyptissä, missä hänet yhdistettiin hevosiin ja sotavaunuihin ja missä hän toimi faraon suojelijana varusteinaan miekka ja kilpi. Ugaritissa Anatin tehtävät olivat maskuliinisia, kuten sodankäynti, metsästys ja politiikka. Hän oli myös eläinten suojelija, "eläinten valtiatar". Anat on väkivaltainen ja uhitteleva, ja hänen kerrotaan tappaneen ainakin sankari Aqhatin ja kuolemanjumala Motin. Toisaalta hän suri kuollutta Baal-jumalaa ja näki vaivaa haudatakseen tämän. Anat kuvataan Ugaritin ja Egyptin teksteissä myös Taivaan valtiattarena. Leto
Leto () on antiikin Kreikan mytologiassa esiintynyt jumalatar. Hän on titaani Koioksen ja Foiben tytär, ja Zeus on hänen kaksostensa, Apollonin ja Artemiksen, isä. Roomalaisessa mytologiassa Letoa vastaa Apollon ja Dianan äiti Latona. Atalante
Avioliitto näytti olevan Atalantelle mieluinen, vaikka hän oli alkuun ollut vastahakoinen. Melanion (Hippomenes) puolestaan oli niin onnen ja autuuden vallassa, että ei muistanutkaan kiittää Afroditea, jonka avulla hän oli kisan voittanut. Jumalattaren kosto oli ankara. Afrodite odotti, että pari kulkisi jonkun temppelin ohitse, ja sitten hän vihoissaan langetti heille vastustamattoman intohimon toisiaan kohtaan. Melanion vei Atalanten temppeliin ja rakasteli siellä vaimonsa kanssa. Tarinan eri versioiden mukaan temppeli kuului joko Zeukselle tai sitten Kybelelle – joka tapauksessa jumala(tar) suuttui temppelinsä pyhyyden turmelemisesta. Tästä seurasi kova rangaistus: rakastavaiset muutettiin leijoniksi. Tuohon aikaan uskottiin, ettei leijona voi paritella oman lajinsa kanssa. Kybele-version mukaan hän aikoi ensin surmata rakastavaiset, mutta päätyi muuttamaan heidät leijoniksi, koska piti kuolemaa liian lempeänä rangaistuksena. Leijonat valjastettiin vetämään Kybelen vaunuja. Joissain tarinan versioissa pari ehti olla jo jonkin aikaa aviossa ennen kuin heistä tuli leijonia. Akhnaton, auringosta syntynyt
Prologissa kruununprinssi Amenhotep on lähtenyt yöllä palatsistaan kävelylle Theban portin ulkopuolelle. Hän tapaa siellä Hebin ja esittelee uuden oppinsa: hän ei usko rohkeuteen, valtaan eikä rikkauteen vaan tahtoo elää totuudessa. Hänen uusi jumalansa on nousevan auringon säteissä esiintyvä Aton. Heb kyseenalaistaa totuuden käsitteen. Hovin saattojoukko tulee Amenhotepin luokse ja vie hänet kruunattavaksi, sillä vanha farao on kuollut. Amenhotep käskee Hebin mukaansa. Hekate
Hekate () on yön, tienhaarojen ja magian jumalatar antiikin Kreikan mytologiassa. Muinaisten kreikkalaisten mielestä Hekate oli erittäin vaikutusvaltainen jumalatar. Hän saattoi suoda vaurautta, onnea sekä menestystä mutta toisaalta saattoi näyttää vähemmän suotuisan puolensa. 
Myös Hekate harjoitti mustaa magiaa kuten Kirke, joka mainitaan yhdessä lähteessä tämän tyttäreksi – useimmiten Kirken vanhempien kuitenkin kerrotaan olleen Helios ja Perse. Myöhemmin kreikkalaisten jumaltarustossa Hekatesta tuli kuun jumalatar. Kuun jumalattarena hänet kuvattiin yleensä kolmipäiseksi. Hekaten vanhemmista ei ole varmaa tietoa, mutta kreikkalainen runoilija Hesiodos kertoo runossaan "Jumalten synty" Hekaten olevan titaani Perseksen sekä amatsoni Asterian tytär. Zeus kohteli häntä erittäin kunnioittavasti, josta voidaan olettaa Hekaten olevan korkealla jumalten valtajärjestelmässä. Hekate liitetään myös usein myyteissä ja taruissa risteyksiin, joiden uskottiin olevan tärkeitä taikuuden erilaisissa rituaaleissa. Baal
Baal, myös Adoni (; ”herra", "hallitsija”), "Baal-Peor", "Baal-Sebub" (omistaja, aviomies) tai Ras Šamra oli länsiseemiläisten kansojen (muun muassa kanaanilaisten ja foinikialaisten) palvoma korkein jumala, jumalten kuningas sekä kasvillisuuden ja hedelmällisyyden jumala. Myöhemmin itäseemiläiset käyttivät nimeä Beel (Asbel), jota nimitystä alun perin käytettiin Enlil-jumalasta, ja babylonialaiset taas käyttivät Beel-nimeä Mardukista. Foinikialais-kreikkalaisen Adoni-jumalan tunnetumpi nimi oli Baal. Ugaritista löytyneen savitaulusarjan mukaan Baal oli Ašeran ja viljan jumala Dagonin poika, josta tuli pääjumala sankaritekojensa vuoksi. Toisen lähteen mukaan Baalin isä oli luojajumala Ēl ja puoliso rakkauden ja sodan jumala Anat. Notos
Notos () oli kreikkalaisessa mytologiassa etelätuulen henkilöitymä ja jumaluus, yksi kahdeksasta anemoksesta. Hänen vastineensa roomalaisessa mytologiassa oli "Auster", sirokkotuuli, joka toi mukanaan tiiviin pilvipeitteen, sumun ja kuumankostean sään. Triton (jumala)
Triton esiintyy myös roomalaisissa taruissa ja eepoksissa. Aeneis-eepoksessa Aeneaan torvensoittaja Misenus haastaa Tritonin kilpasoittoon. Tällöin Triton lennättää ylimielisen Minesuksen mereen. Ate
Aten sanottiin olevan kevyt askeliltaan, koska hän ei kulkenut maata vaan ihmisten päitä pitkin. Hän sai ihmiset ja jumalat sokeiksi tosiasioille, joka johti heidät onnettomuuksiin. Erään kerran hän sai Heran aloitteesta Zeuksen vannomaan, että seuraavaksi syntyvä hänen maallinen jälkeläisensä olisi suuri hallitsija. Sen sijaan, että seuraavaksi olisi syntynyt Zeuksen tarkoittama Herakles, Hera myöhästyttikin tämän syntymää, ja vastaavasti sai oman suosikkinsa Eurystheuksen syntymään ennenaikaisesti. Huomattuaan tulleekseen huijatuksi Zeus heitti Aten alas maahan Olympos-vuorelta kieltäen tätä enää ikinä palaamasta. Siitä alkaen Ate kulki ihmisten keskuudessa tuoden sekasortoa kaikkialle mukanaan. Tiamat
Tiamat on sekä babylonialaisessa että sumerilaisessa mytologiassa meren jumalatar, kuten myös alkukantaisen kaaoksen hirviömäinen ruumiillistuma. Hänen puolisonsa oli makeanvedenjumala Apsû. Babylonian luomiseepoksessa, Enûma Elishessä, hän synnyttää ensimmäisen sukupolven jumalat. Myöhemmin Tiamat käy sotaa heitä vastaan, ja synnyttää Kingun armeijansa johtajaksi. Myrskyjumala Marduk jakaa hänet kahtia. Marduk käyttää Tiamatin ruumista luodakseen taivaan ja maan. Tiamat tunnettiin nimellä Thalattē (kreikan kielen sanasta "meri") Berossoksen hellenistisen Babylonian historian kirjoituksissa. An (jumala)
Alun perin An kuvattiin usein suureksi häräksi, mutta myöhemmin tämä ilmentymä erotettiin omaksi hahmokseen, Taivaan sonniksi Gugalannaksi, jonka An omisti. An lieneekin ollut alkujaan nimenomaan paimenten suojelusjumala. Tuomas Akvinolainen
Tuomas esitti vastaväitteitä useille aiemmille ja samaan aikaan eläneille teologeille, joiden näkemys Kristuksesta oli erilainen. Fotinokselle hän vastasi, että Jeesus oli todella jumalallinen eikä pelkästään ihminen. Nestoriokselle, joka katsoi Jumalan vain vallanneen Jeesuksen ruumiin, hän vastasi, että Jumalan täyteys oli oleellinen osa Jeesuksen olemassaoloa. Apollinarikselle hän vastasi, että Jeesuksella oli samanaikaisesti myös todella inhimillinen (rationaalinen) sielu. Näin Jeesuksen luonto oli duaalinen, päinvastoin kuin Areios oli väittänyt. Tuomas esitti Eutykhestä vastaan, että tämä duaalisuus säilyi myös inkarnaation jälkeen. Nämä kaksi luontoa olivat olemassa samanaikaisesti mutta erottamattomina yhdessä todellisessa inhimillisessä ruumiissa, päinvastoin kuin Mani ja Valentinos olivat opettaneet. 2062 Aten
2062 Aten on Maan lähelle tuleva pikkuplaneetta, joka kuuluu Aten-asteroideihin. Atenien ryhmä on saanut nimensä tämän asteroidin mukaan. Atenin löysi E. F. Helin vuonna 1976. Nimensä pikkuplaneetta sai egyptiläisen mytologian Aton-jumalan mukaan. Ennen nimeämistään kohde tunnettiin tunnuksella 1976 AA. Amon
Alun perin Amon oli osa Hermopoliin ogdoadia, jossa hän edusti salattua voimaa yhdessä naispuolisen vastineensa Amaunetin kanssa. 11. dynastian aikana, kun Thebasta lähtöisin olevat hallitsijat tekivät paikallisjumalastaan oman suojelijansa, keskittyi Amonin palvonta Thebaan ja hänen nimensä yhdistettiin faraoon. Samalla Amon syrjäytti myös alueen aikaisemman pääjumalan Montun. Amonin vaimoksi alettiin mieltää Mut Amaunetin sijaan. Valta-asemaan noustuaan Theban papit liittivät Amoniin auringonjumalten ominaisuuksia ja lopulta julistivat tämän suurimmaksi aurinkojumalaksi, minkä johdosta Amon alettiin kuvata myös auringonjumala Ran kanssa yhdistettynä Amon-Ra-jumaluutena. Atlantis
Kritiaan kertomuksen mukaan aikojen alussa jumalat arpoivat, mikä osa maailmasta kuuluisi kenellekin. Poseidon, meren jumala, sai osakseen Atlantiksen saaren. Se sijaitsi Atlantin valtamerellä Herakleen pylväiden eli nykyisen Gibraltarin salmen takana. Saaren varhaisia asukkaita olivat "Euenor" ja hänen vaimonsa "Leukippe", joilla oli tytär nimeltä Kleito. Poseidon sai Kleiton kanssa viisi paria kaksospoikia, jotka kukin vuorollaan hallitsivat Atlantista. Vanhimman kaksosparin vanhin poika oli nimeltään Atlas, josta sai nimensä sekä Atlantis-saari että sitä ympäröivä valtameri. Marvel-universumin jumalat
Atum vapautti energiat, jotka oli syönyt ja palasi Demiurgista alkuperäiseen muotoonsa. Tämän jälkeen hän muutti asumaan aurinkoon. Mesopotamian muinaisusko ja Raamattu
Sumerilainen An oli alkujaan Urukin kaupungin jumala, taivaan henkilöitymä, korkein jumala, jonka luku oli 60. Babylonialaisella ajalla hänen seemilläistä vastinettaan Anua palvottiin melko harvoin, koska häntä ei pidetty ystävällisenä. Toisaalta korkea jumala oli myös Nippurissa alkujaan palvottu Enlil, joka kytkettiin kaikkeuteen, taivaaseen, kaikkivaltiuteen, herraksi, myrskyn ja tulvan kuninkaaksi ja vuorenjumalaksi. Enlil oli sotaisa ja kohtalon jumala. Enlil kuvattiin vuorikauriiksi tai villisonniksi. Enlil oli muiden jumalten isä, niin kuin Anu Hammurabin aikoina. Enlilin tunnus oli sarvilakki niin kuin Anunkin. Antiikin Kreikan uskonto
Jumalat muodostivat hierarkian, jossa Zeuksella, jumalten kuninkaalla, oli usein asema muiden yläpuolella, vaikkakaan hänkään ei ollut kaikkivaltias. Joillakin jumaluuksilla oli täysi hallintavalta luonnon tiettyihin puoliin; esimerkiksi Zeus oli taivaan jumala, joka lähetti ukkosia ja salamoita; Poseidon hallitsi merta ja maanjäristyksiä; ja Helios hallitsi Aurinkoa. Toiset jumalat hallitsivat abstrakteja käsitteitä, kuten esimerkiksi Afrodite rakkautta.
Vähäisempiä jumaluuksia, jotka olivat enemmän tai vähemmän kytköksissä olympolaisiin jumaliin, oli lukuisia. Suosituimpiin kuului viinin ja ekstaattisen hurmion jumala Dionysos, jota kutsuttiin usein myös Bakkhokseksi. Muita suosittuja jumalia olivat Pan, sarvipäinen paimenten ja kansanmusiikin jumala, sekä Hekate, joka oli noituuden ja tienristeysten jumala. Muinainen Egypti
Amarnan kaudella faarao Akhenaton nosti Aton-jumalan lyhyeksi aikaa korkeimmaksi jumalaksi, Egyptin papiston tyrmistykseksi. Egyptin uskonnolla, mahdollisesti juuri Akhenatonin kultilla, on katsottu voineen olla vaikutuksensa yksijumalaisen juutalaisuuden syntyyn, ja se on voinut antaa innoitusta myös joihinkin kristinuskon myytteihin. Moni muinaisegyptiläisen uskonnon piirre on säilynyt nykyaikaan asti maan koptikristittyjen kirkossa.. Antiikin Kreikan uskonto
Myöhemmin pohjoisesta saapuneet indoeurooppalaiset soturiheimot toivat mukanaan omia jumaliaan. Näistä keskeisin oli taivaan jumala Zeus, joka korvasi aiemmat suuret jumalattaret ylimpänä jumalana. Zeus asettui hallitsemaan Olymposvuorelta käsin, ja hänen ympärilleen muodostui eräänlainen muiden jumalten hierarkia. Samalla muun muassa Athene, jolla oli aiemmin ollut kenties samanlainen rooli kuin muilla jumalattarilla, muuntui hänkin sodanjumalaksi. Monet pronssikautiset kulttipaikat säilyivät käytössä, vaikka kulteissa tapahtui usein muutoksia. Samoin monet varhaiset antiikin aikana käytetyt kulttikuvat olivat minolaisia tai mykeneläisiä kulttiesineitä. Akhenaten
Akhenaten yritti käännyttää Egyptiä yksijumalaisuuteen kieltämällä vanhat jumalat ja asettamalla oman Aton-jumalansa ainoaksi jumalaksi. Akhenatenin kuoltua vanhat uskonnolliset tavat palasivat ja Akhenatenin nimi pyyhittiin julkisista kirjoituksista. Antiikin Kreikan uskonto
Antiikin kreikkalainen teologia perustui polyteismiin eli monijumalaisuuteen, toisin sanoen oletukseen siitä, että jumalia ja jumalattaria oli useita. Merkittävimpiä jumalia olivat niin kutsutut olympolaiset jumalat. Näitä oli kerrallaan aina 12, mikä oli peräisin Vähästä-Aasiasta. Joukkoon luetut nimet kuitenkin vaihtelivat osittain; usein olympolaisiin luettiin Zeus, Poseidon, Haades, Hera, Apollon, Artemis, Afrodite, Ares, Hefaistos, Athene, Hermes ja Hestia; joskus taas Olymposvuoren sijasta manalassa asuneen Haadeen paikalla on Demeter ja Hestian paikalla Dionysos. Yhteensä erilaisia jumalia, paikallisia heeroksia ja henkiä oli tuhansia; Hesiodos mainitsee jumaluuksia olevan kolmekymmentätuhatta. Suurin osa näistä oli erilaisia luonnonhenkiä, kuten nymfejä. Anu (jumala)
Anu, sumerien An, oli Mesopotamian uskonnossa taivaan jumala. Athamas
Athamas oli kreikkalaisessa mytologiassa Orkhomenoksen kuningas. Ensimmäisestä avioliitostaan Nefele-jumalattaren kanssa hänellä oli kaksoset Friksos ja Helle. Myöhemmin tästä erottuaan hän nai Inon, Kadmoksen tyttären. Inon kanssa hänellä oli kaksi lasta, Learkhos ja Melikertes. Athamaksella oli myös veli Salmoneus, joka puolestaan oli Tyron isä. Triton (jumala)
Triton () on kreikkalainen jumala, syvyyksien viestinviejä. Hän on meren jumalan Poseidonin ja Amfitriten poika. Hänet kuvataan usein ihmisenä, jolla on kalan alavartalo. Antiikin Kreikan uskonto
Kreikkalaisella uskonnolla oli laaja mytologia. Se koostui enimmäkseen tarinoista, jotka kertoivat jumalista ja siitä, kuinka he vaikuttivat maanpäällä eläviin ihmisiin. Myyttien keskiössä olivat usein sankarit ja heidän tekonsa, kuten Herakles ja hänen kaksitoista urotyötään, Odysseus ja hänen kotimatkansa, Iason ja kultaisen taljan etsintä, sekä Theseus ja Minotauros. Mykeneläinen uskonto
Erityinen asema vaikuttaa olleen Poseidonilla, joka oli mykeneläisenä aikana ennen kaikkea ktooninen jumaluus ja maanjärisyttäjä, maanjäristysten aiheuttaja, ennemmin kuin myöhemmän uskonnon meren jumala. Selvästi merkittävä oli myös joukko Potnia ("po-ti-ni-ja", ”Valtiatar”) -nimisiä jumalattaria. Nimi oli antiikin aikana useiden jumalatarten epiteettinä, ja vaikuttaa esiintyvän mykeneläisissä teksteissä sekä yhden jumalattaren nimenä että useiden epiteetteinä. Teksteistä voidaan erottaa muun muassa viljan valtiatar, hevosten valtiatar, labyrintin valtiatar sekä Athenen nimitys Athana Potnia ("a-ta-na po-ti-ni-ja"). Teksteissä esiintyy myös jonkinlainen ”Jumalten äiti” tai ”Äitijumalatar” "Mater Theia" ("ma-te-re te-i-ja") sekä Zeuksen ja Poseidonin naispuoliset vastineet "Diwia" ("di-u-ja", "di-wi-ja") ja "Posidaeia" ("po-si-da-e-ja"). Erityisesti suurten naisjumalatarten merkittävä rooli saattaa olla minolaista lainaa. Min (jumala)
Min oli muinaisessa Egyptissä palvottu hedelmällisyyden jumala ja Theban pääjumala Amonin eräs aspekti. Hänet kuvattiin yleensä mieheksi, jolla oli kahden sulan somistama pääkoriste, ruoskan muotoinen valtikka ja erektioon jäykistynyt siitin. Min oli hyvin suosittu jumala. Min yhdistetään usein Amonin kanssa, jolloin syntyy Amon-Min. Mawu
Mawu on luojajumalatar Dahomeyn fon-kansan luomiskertomuksessa. Ensin Mawu synnytti jumalat ja jumalattaret. Heihin kuuluivat Maan jumalat, joita hallitsi Mawun esikoispoika Da Zodji, ukkosen jumalat johtajanaan toinen poika Sogbo, ja meren jumalat, joita johti kolmas poika Agbè. Tämän jälkeen Mawu muovaili ihmiskunnan savesta. Oikeastaan Mawu on yhdistetty jumalolento: hänen toinen puoliskonsa on Lisa, ja kun heidät mainitaan yhdessä, he ovat kaksikasvoinen Mawu-Lisa. Mawu on Maan ja kuun jumalatar, Lisa taivaan ja auringon. Mawun silmät hohtavat heikkoa valoa ja saavat kuun loistamaan. Mawu huomasi, että ihmiset tarvitsivat paikan jossa elää, joten hän päätti luoda Maan kosmisen käärmeen, Aido-Hwedon avulla.