Kuka Bernhard Fredrik Godenhjelm oli?
Bernhard Fredrik Godenhjelm
Bernhard Fredrik Godenhjelm (7. maaliskuuta 1840 Pietari – 30. syyskuuta 1912 Helsinki) oli suomalainen yliopiston lehtori, koulunjohtaja ja kirjallisuuden tutkija.
Herman Hallonblad
Hallonblad toimi Käkisalmen pormestarina 1852–1861 ja sen jälkeen hän oli tilanomistajana Sortavalan Myllykylässä. Hallonblad sai kollegiasessorin arvon 1861 ja valtioneuvoksen arvon 1888. Hallonbald toimi myös Yhdyspankin Sortavalan konttorin johtajana. Hallonblad omisti kolme maatilaa Karjalassa ja lisäksi vuosina 1869–1872 Laukon ja Tottijärven kartanot Vesilahdella. Berndt Grönblom
Berndt Grönblomin veli oli kauppaneuvos ja kauppatieteiden kunniatohtori (1953) Edgar Grönblom (1883–1960). Hän perusti 1901 koneliike Oy Grönblom Ab:n ja oli sen toimitusjohtaja 1919–1953. Hän oli Ruotsalaisen kauppakorkeakoulun valtuuskunnan puheenjohtaja. Alfred Edmund Brehm
Alfred Edmund Brehm (2. helmikuuta 1829, Unterrenthendorf (nykyisin Renthendorf)–11. marraskuuta 1884, Renthendorf) oli saksalainen luonnontutkija, Berliinin akvaarion perustaja ja tietokirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on "Tierleben". Berndt Godenhjelm
Godenhjelmin teoksia oli ensi kerran näyttelyssä 1847 Ateneumin ja Tampereen taidemuseoissa, Cygnaeuksen galleriassa sekä Kansallismuseossa. Mäntyharjun kirkossa on ensimmäinen hänen maalaamansa alttaritaulu. Liperin kirkossa on hänen maalaamansa alttaritaulu "Kristus ristillä", jonka hän maalasi Pietarissa ollessaan. Se tuotiin 1842 Liperiin. Muita hänen maalaamiaan alttaritauluja ovat muun muassa Ikaalisten Fredrika Sofian kirkon alttaritaulu vuodelta 1874 "Kristuksen kirkastuminen" sekä Jämsän kirkon kaksiosainen alttaritaulu vuodelta 1848. Godenhjelmin teoksia ovat myös "Galatean riemukulku", "Oikeus ja viattomuus", "Hirvenhiihtäjät", "Väinämöisen soitto" sekä "Oma kuva". Fredrik Lundelin
Fredrik Lundelin (1835– 17. toukokuuta 1918 Tampere) oli suomalainen kuoronjohtaja, joka 1800-luvun lopussa tunnettiin yhtenä Tampereen merkittävimmistä musiikkivaikuttajista. Johan Ulrik Sebastian Gripenberg
Johan Ulrik "Sebastian" Gripenberg (14. syyskuuta 1795 Sääksmäki – 12. lokakuuta 1869 Kirkkonummi) oli suomalainen vapaaherra, kartanonomistaja ja senaattori, joka tunnettiin varsinkin maanviljelyksen kehittäjänä. Hän oli Mustialan maanviljelyskoulun ensimmäinen johtaja vuosina 1838–1847, senaatin maanviljelystoimituskunnan ensimmäinen päällikkö vuosina 1861–1866 ja niin sanotun Tammikuun valiokunnan puheenjohtaja vuonna 1862. Robert Björkenheim
Lars Magnus Robert Björkenheim (28. elokuuta 1835 Eurajoki – 30. tammikuuta 1878 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja ja ruukinpatruuna. Vuojoen kartanossa syntynyt Björkenheim perusti Kaukaan lankarullatehtaan, josta myöhemmin kehittyi metsäteollisuusyhtiö Kaukas Oy. August Wilhelm Stiernstedt
August Wilhelm Stiernstedt (1812–1880) oli ruotsalainen numismaatikko ja vuodesta 1855 valtionheraldikko. Hänen pääteoksensa oli "Sveriges ridderskaps och adels vapenbok", joka ilmestyi 1857–1865. Sitä jatkoi C. A. Klingspor. Myöhemmin H. F. Antell osti Suomeen hänen suuren rahakokoelmansa. J. O. Söderhjelm
Söderhjelm oli OY Ikopal Ab:n johtokunnan jäsen (1930–1941), puheenjohtaja (1941–1969), Petsamon Nikkeli OY:n toimitusjohtaja (1934–1940 ja 1945–1958), OY Gulf Oil Ab:n johtokunnan jäsen (1937–1969) ja puheenjohtaja (1969), Oy Victor Ek Ab:n hallintoneuvoston varapuheenjohtaja (1943–1966) sekä OY Asea Ab:n johtokunnan puheenjohtaja (1950–1970). Bernhard Henrik Crusell
Bernhard Henrik (Berndt) Crusell (15. lokakuuta 1775 Uusikaupunki – 28. heinäkuuta 1838 Tukholma) oli suomalainen säveltäjä, klarinetisti ja soittokuntien johtaja. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Vuonna 1634 ruotsalaiset ja Habsburgien keisarilliset sotajoukot hävittivät yhä vuorotellen Brandenburgia. Kun yhteenotot kiihtyivät ja ruhtinaskunnassa levisi kulkutauteja, päätettiin 14-vuotias Fredrik Vilhelm siirtää sukulaistensa luo rauhaisaan Hollannin tasavaltaan, jossa hän vietti seuraavat neljä vuotta. Oppivuodet Alankomaissa vahvistivat Fredrik Vilhelmin kalvinistista uskonkäsitystä. Hän oli ensimmäinen Brandenburgin vaaliruhtinas, jonka molemmat vanhemmat olivat kalvinisteja. Hänen isoisänsä Juhana Sigismund oli kääntynyt luterilaisesta kalvinistiksi vuonna 1618. Bo Widerberg
Bo Gunnar Widerberg (8. kesäkuuta 1930 Malmö – 1. toukokuuta 1997 Båstad) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja ja sitä ennen kirjailija. Widerberg loi asemansa 1960-luvulla yhteiskunnallisten aiheiden palauttajana ruotsalaiseen elokuvaan yhdessä Jan Troellin kanssa. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat "Korppikortteli" ("Kvarteret Korpen", 1963), "Elvira Madigan" (1967), "Ådalen 31" (1969), "Komisario Beck tähtäimessä" ("Mannen på taket", 1976), "Mies Mallorcalta" (1984) ja viimeiseksi jäänyt "Jo joutui armas aika" ("Lust och fägring stor", 1995). Widerbergin ohjaamista elokuvista kolme on ollut ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoon. Berndt Godenhjelm
Godenhjelm toimi johtajaopettajana Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1848-1869. Hän oli Suomen Taiteilijaseuran kunniajäsen 1864 ja Suomen Taideyhdistyksen johtokunnan jäsen 1852–1868. Bernard Cornfeld
Bernard Cornfeld (s. 1927 Turkki - k. 1995 Lontoo) oli yhdysvaltalainen liikemies, sijoitusrahastojen perustaja ja sijoitushuijari. Cornfeld perusti jo 1960-luvun alussa rahastoihin sijoittavan rahaston (fund of funds, rahastojen rahasto) ja yhteensä lähes 20 sijoitusrahastoa, monet niistä veroparatiiseihin. Woldemar Söderhjelm
Woldemar Söderhjelm oli vuodesta 1858 naimisissa Olivia Cloubergin kanssa ja heidän lapsiaan olivat muun muassa historioitsija ja diplomaatti Werner Söderhjelm, historioitsija Alma Söderhjelm, hovioikeudenneuvos ja Helsingin pörssin johtaja Karl Harald Söderhjelm sekä kirjallisuudentutkija Torsten Söderhjelm. Aktivisti Konni Zilliacus oli Söderhjelmin sisarenpoika, prokuraattori Julius Grotenfelt hänen vävynsä ja ministeri J. O. Söderhjelm hänen pojanpoikansa. Werner Söderhjelm
Söderhjelmin vanhemmat olivat prokuraattori Woldemar Söderhjelm ja Amanda Olivia Clouberg. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1877, valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1882 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1885. Söderhjelm oli Helsingin yliopistossa uudemman kirjallisuuden dosenttina 1886–1889, romaanisen filologian dosenttina 1889–1894 sekä ylimääräisenä professorina 1894–1898. Hän toimi germaanisen ja romaanisen filologian professorina 1898–1908, romaanisen filologian professorina 1908–1913 ja viimeksi kotimaisen ja yleisen kirjallisuushistorian professorina 1913–1919. Bernhard Lichtenberg
Bernhard Lichtenberg (3. joulukuuta 1875 Ohlau – 5. marraskuuta 1943 Hof) oli berliiniläinen katolinen pappi, joka vuoden 1938 kristalliyön jälkeen alkoi julkisesti rukoilla vainottujen juutalaisten puolesta. Hän osallistui myös protestointiin natsi-Saksan eutanasiaohjelmaa vastaan. Vedottuaan 1941 itään kuljetettujen juutalaisten puolesta hänet vangittiin kahdeksi vuodeksi. Vuonna 1943 Gestapo määräsi vasta vapautetun Lichtenbergin Dachaun keskitysleirille, mutta hän kuoli matkan aikana. Victor Furuhjelm
Harald Victor (Viktor) Wilhelm Furuhjelm (12. huhtikuuta 1810 Tenhola – 1. tammikuuta 1872 Helsinki) oli suomalainen senaattori. Hän valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta vuonna 1830, toimi hovioikeudenneuvoksena Turussa vuodesta 1851; vt. prokuraattori hän oli vuodesta 1854, senaatin talousosaston jäsen vuodesta 1855 ja kirkollisasiaintoimituskunnan päällikkö vuodesta 1858. Hän sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1855. Carl Fredrik Ehrensvärd
Carl Fredrik Ehrensvärd, myöhemmin Gyllenbourg (1767–1815) oli valtiollinen seikkailija ja kirjailija. Bernhard von Beskow
Bernhard von Beskow (1796-1868) oli ruotsalainen runoilija. Hän ihannoi runoissaan ("Sveriges anor" y. m.) mahtipontisin sanoin isänmaansa suuria muistoja. Hän on kirjoittanut muistopuheita runoilijoista. Hänet aateloitiin vuonna 1826 ja korotettiin vapaaherraksi vuonna 1843. Ida Godenhjelm
Vuonna 1867 hän meni naimisiin B. F. Godenhjelmin kanssa, omaksui suomalaiskansallisia ajatuksia ja suomen kielen sekä perusti miehensä kanssa Helsinkiin ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun 1869. Siihen liitettiin vuonna 1881 Suomalainen jatko-opisto ja toimi siellä vuoteen 1905. Godenhjelm toimi opettajana ja opettajaharjoittelijoiden ohjaajana näissä oppilaitoksissa. Hän toimitti sisarensa Minnan kanssa, joka oli Julius Krohnin toinen puoliso, vuodesta 1873 vuoteen 1880 saakka suosittua "Pääskynen"-nimistä lastenlehteä. Fredrik Lindström
Fredrik Wilhelm LIndström (s. 24. heinäkuuta 1989 Anundsjö, Örnsköldsvikin kunta, Ruotsi) on ruotsalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa kansallisella tasolla ampumahiihdossa Anundsjö SKF -seuraa ja maastohiihdossa Anundsjö IF:ää. Brandenburg
Fredrik Vilhelm (”suuri vaaliruhtinas”) sai Westfalenin rauhassa 1648 Taka-Pommerin ja neljä hiippakuntaa, muun muassa Magdeburgin, sekä vapautti Itä-Preussin Puolan yliherruudesta. Fredrik Vilhelm antoi Potsdamin edikti, joka takasi maahanmuuttajille useita oikeuksia, kuten uskonnonvapauden. Henning Söderhjelm
Henning Söderhjelmin vanhemmat olivat kielitieteilijä, kirjallisuushistorian tutkija Werner Söderhjelm ja Sigrid Wilhelmina Lönnblad. Hän opiskeli psykologiaa ja väitteli vuonna 1913 filosofian tohtoriksi; väitöskirja käsitteli vaistoa ja inhimillistä tunne-elämää. Työskennellessään Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston kirjastossa amanuenssina Söderhjelm julkaisi vuonna 1914 yhdessä Emil Hasselblattin ja Olaf Homénin kanssa salapoliisiromaanin "Herr Corpwieth gentleman-detektiv: Hans första äventyr framställda av tre herrar", jonka tapahtumat sijoittuivat yliopiston kirjastoon. Reinhold Felix von Willebrand
Vapaaherra Reinhold Felix von Willebrand (23. helmikuuta 1858 Helsinki – 6. toukokuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen kulttuuripersoona, toimittaja, Suomen Olympiakomitean perustajajäsen ja sen ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1907–1919. Hän edusti Suomea Kansainvälisessä olympiakomiteassa vuosina 1908–1920. Berndt Godenhjelm
Berndt Abraham Godenhjelm (30. maaliskuuta 1799 Mäntyharju – 14. joulukuuta 1881 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hän maalasi uransa aikana 25 alttaritaulua ja oli näin 1800-luvun keskeisiä alttaritauluja maalanneita taiteilijoita. Fritz Buttenhoff
Fredrik Georg Fritz Buttenhoff (23. marraskuuta 1874 Rautu – 6. syyskuuta 1955) oli tilanomistaja, johtaja ja tunnettu hevosmies, alkujaan viipurilainen. Buttenhoff oli saksalaista sukua, joka oli peräisin Itä-Preussin Pommerista. Hän isännöi myöhemmin Talissa Hämäläisen hovia, jonka kauppaa hän oli aiemmin rahoittanut. Jakob Bonsdorff
Jakob (Jacob) Bonsdorff (1763–1831) oli suomalainen teologi. Hän oli itämaisen kirjallisuuden dosentti Turun akatemiassa 1786, teologian dosentti 1788 ja professori 1807–1829. Hän oli vuoden 1817 virsikirja- ja kirkkokäsikirjakomiteoiden jäsen. Häntä on pidetty aikansa oppineimpana ja lahjakkaimpana teologina. Hän julkaisi myös käännöksiä ja huomautuksia raamatunkäännökseen. Hänen muunkielisiäkin runojaan on arvostettu. Gustaf Löwenhielm
Gustaf Carl Fredrik Löwenhielm, myös Löwenhjelm (6. lokakuuta 1771 – 29. heinäkuuta 1856), kreivi, oli ruotsalainen sotilas ja diplomaatti. Suomen sodan alkaessa hän oli Klingsporin esikuntapäällikkö. Haavoituttuaan huhtikuussa 1808 Pyhäjärvellä hän jäi venäläisten vangiksi. Hän kuului Kaarle Juhanan suosikkeihin. Hän osallistui Napoleonia vastaan käytyyn sotaan ja oli sen jälkeen Ruotsin Wienin-lähettiläs ja vuosina 1818–1856 Pariisin-lähettiläs. Fredrik VII
Fredrik VII (6. lokakuuta 1808 – 15. marraskuuta 1863) oli Tanskan kuningas. Hän oli vallassa vuodesta 1848 aina kuolemaansa asti. Hän oli Oldenburgin hallitsijasuvun alkuperäisen päähaaran viimeinen hallitsija ja myös Tanskan viimeinen absoluuttisena monarkkina hallinnut kuningas. Vuonna 1849 hän julkaisi itsevaltiuden kumonneen perustuslain. Perustuslaki oli vapaamielinen ja se loi Tanskalle muun muassa kaksikamarisen kansanedustuslaitoksen. Bernhard Meyer
Bernhard Meyer (1767 Hanau – 1836 Offenbach am Main) oli saksalainen lääkäri, kasvitieteilijä ja ornitologi. Otto Theodor von Manteuffel
Manteuffel nimitettiin vallankumousvuoden aikana 8. marraskuuta 1848 sisäministeriksi kenraali Friedrich Wilhelm von Brandenburgin johtamaan Preussin hallitukseen. Manteuffelilla oli keskeinen rooli vanhoillisen perustuslain säätämisessä joulukuussa 1848 ja sen muuttamisessa entistä vanhoillisemmaksi tammikuussa 1850. Marraskuussa 1850 hän siirtyi ulkoministeriksi ja solmi Itävallan kanssa Olmützin sopimuksen. Joulukuussa 1850 kuningas Fredrik Vilhelm IV nimitti Manteuffelin ministeripresidentiksi (pääministeriksi), ja hän jatkoi myös ulkoministerinä. Manteuffel kannatti itsevaltiutta ja pyrki jarruttamaan perustuslailliseen hallintoon siirtymistä. Ulkopolitiikassa hän kuunteli Preussin lähettiläänä Saksan liiton liittopäivillä toiminutta Otto von Bismarckia. Manteuffel joutui väistymään hallituksen johdosta, kun prinssi Vilhelm tuli veljensä sijaishallitsijaksi marraskuussa 1858. Pääministerikautensa jälkeen Manteuffel oli vuosina 1859–1860 maapäivien edustajainhuoneen jäsenenä ja vuodesta 1866 herrainhuoneen elinikäisenä jäsenenä. Norjan kirjallisuus
Varsinaisesti norjalaisista klassismin ajan tekijöistä merkittävimpiä olivat Kööpenhaminan norjalaisopiskelijoiden keskuudessa perustettu "Norjalainen seura" ("Norske Selskab"), joka oli kirjallisesti konservatiivinen ja halusi puolustaa klassismin ja antiikin ihanteita, kun tanskalaiset ja muu Eurooppa olivat jo siirtymässä kohti modernimpaa kirjallisuusnäkemystä, esiromantiikkaa. Ryhmän merkittävin jäsen oli Johan Herman Wessel (1742–1785), jota on sanottu Norjan kirjallisuushistorian ensimmäiseksi boheemiksi. Hän oli tyyliltään humoristi, ja hänen tunnetuin teoksensa on komedia "Kierlighed uden Stromper" ("Rakkautta ilman sukkia", 1772). Näytelmä parodisoi klassisia komedioita sisällöllään ja liioitellulla muotosääntöjen pilkuntarkalla noudattamisellaan, mutta samalla se on muodoltaan täydellinen klassisten ihanteiden edustaja. Georg Henrik Theslöf
Georg Henrik Theslöf () oli suomenruotsalainen sanomalehtimies, diplomaatti ja pakinoitsija. Hän toimi 1908–1914 Suomen Uutistoimiston päällikkönä, 1920–1926 Suomen ulkoasiainministeriön sanomalehtitoimiston päällikkönä, 1926–1950 lähetystösihteerinä Suomen Moskovan-lähetystössä ja 1927–1950 Hufvudstadsbladetin toimittajana. Hän sai 1921 lähetystöneuvoksen avonimen. Theslöf julkaisi 1920-luvulla useita humoristisia etikettioppaita. Pakinoitsijana ja kirjailijana hän käytti nimimerkkiä Brummell & Co. Ferdinand Boberg
Ferdinand Boberg (11. huhtikuuta 1860 Falun – 7. toukokuuta 1946 Tukholma) oli ruotsalainen arkkitehti. Boberg oli yksi näkyvimmistä ja tuotteliaimmista arkkitehdeista Ruotsissa 1800-luvun ja 1900-luvun vaihteessa. Hänen läpimurtonsa arkkitehtina tapahtui vuonna 1890, kun hänen suunnittelemansa kaasulaitos Värtegasvärketin rakennustyöt alkoivat Hjorthagenin kaupunginosassa Tukholman keskustassa.
Muita hänen suunnittelemiaan tunnettuja rakennuksia on muun muassa Tukholmassa Södermalmilla sijaitseva sähkölaitos, joka nykyisin toimii Tukholman moskeijana. Hän on myös suunnitellut Nordiska Kompanietin, joka on yksi huomattavimmista tavarataloista sekä Tukholmassa että koko Ruotsissa. Bernhard Zondek
Bernhard Zondek (29. heinäkuuta 1891 – 8. marraskuuta 1966) oli saksalaissyntyinen gynekologi ja endokrinologi, joka kehitti Selmar Aschheimin kanssa ensimmäisen luotettavan raskaustestin vuonna 1928. Zondek ja Aschheim havaitsivat, että raskaana olevan naisen virtsaan erittyy istukkagonadotropiinia (hCG). Raskaustestin toiminta perustuu tämän hormonin pitoisuuteen virtsassa. Fredrik Vilhelm III
Fredrik Vilhelm III (, 3. elokuuta 1770 Potsdam – 7. kesäkuuta 1840 Berliini) oli Preussin kuningas vuodesta 1797 kuolemaansa saakka. Brandenburgin vaaliruhtinaana ja rajakreivinä hän kantoi nimeä "Fredrik Vilhelm IV". Fredrik Vilhelm oli Brandenburgin viimeinen vaaliruhtinas, sillä arvonimestä luovuttiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan loppuessa vuonna 1806. Fredrik Wilhelm Edelheim
Fredrik Vilhelm Krogius, aateloituna vuodesta 1817 Edelheim (23. heinäkuuta 1770 Porvoo – 25. toukokuuta 1833 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja todellinen valtioneuvos. Bobi Sivén
Aktivisteille toinen paha takaisku monarkiahankkeen ja Itä-Karjalan retkien epäonnistumisen lisäksi oli Mannerheimin Ståhlbergille kärsimä tappio ensimmäisissä presidentinvaaleissa valitsijamiesäänin 143–50. Sivén oli poikkeuksellinen aktivisti, koska hän kannatti Ståhlbergiä, vaikka tämä olikin pitänyt jääkäreitä maanpettureina, eikä ollut suosiollinen Suomen itsenäisyydelle. Sivénin mielestä Mannerheim ei olisi auttanut kansallista eheytymistä sisällissodan jälkeen, koska punaiset vihasivat häntä punakapinan kukistajana. Sivén ei myöskään luottanut Mannerheimiin, koska tämä oli ruotsinkielinen aatelinen ja Venäjän armeijan upseeri. Sivén ei ollut varma oliko Mannerheim varmasti suomalaisten asialla. Bobi Sivén oli siis isänsä tapaan epäluuloinen Mannerheimiä kohtaan. Sivén levittikin kesä-heinäkuussa 1919 Kailan aktivistipiirissä kiertokirjettä "Mannerheimikö presidentiksi?", jossa piti sisällissodan tärkeimpänä tehtävänä kansallisen yhtenäisyyden palauttamista, eikä Mannerheim olisi Sivénin mukaan tämän tehtävän mikään paras toteuttaja. Bernhard Fredrik Godenhjelm
Godenhjelm perusti yhdessä vaimonsa kanssa Helsinkiin ensimmäisen suomenkielisen tyttökoulun ja toimi sen johtajana 1869–1886 sekä koulun suomenkielen opettajana 1870–1885. Hän perusti myös Suomalaisen jatko-opiston ja oli sen johtajana 1881–1886, suomen ja saksan kielen opettajana 1881–1905 sekä psykologian opettajana 1885–1905. Godenhjelm sai professorin arvonimen 1901. Godfred
Godfred (k. 810) oli Tanskan kuningas, joka pysäytti frankkien etenemisen pohjoiseen. Hän on saattanut hallita koko Tanskaa, mutta hänen valtansa keskittyi lähinnä Jyllannin eteläisimpiin osiin. Siellä sijainnut Hedeby kehittyi tärkeäksi frankkien kauppareitin tukikohdaksi. Reitti kulki Itämeren ja Venäjän suurten jokien kautta Lähi-Itään. Bernhard Reinhold
Bernhard Reinhold (23. huhtikuuta 1824 Schönberg, Mecklenburg, Saksa – 27. marraskuuta 1892 Dresden, Saksa) oli saksalainen taidemaalari, joka asui jonkin aikaa Suomessa. Bernhard Clairvauxlainen
Pyhä Bernhard Clairvauxlainen O. Cist (myös "Bernard", 1090 ehkä Fontaine-les-Dijon – 20. elokuuta 1153 Clairvaux) oli roomalaiskatolinen ranskalainen ja sisterssiläinen munkki, apotti, pyhimys, mystikko ja kirkonopettaja. Häntä kunnioitetaan mehiläisten kasvattajien, kynttilöiden valmistajien, vahan sulattajien, Gibraltarin ja Cambridgen Queens' Collegen suojeluspyhimyksenä. Pyhimyksen tunnuksia ovat esimerkiksi mehiläispesä, mehiläiset, kolme mitraa kirjan päällä, valkoinen koira, kahlehdittu paha henki, sekä kirja. Mies kuvataan usein Neitsyt Mariasta näyn saavana sisterssiläisenä, sisterssiläisenä mehiläispesän kanssa, sisterssiläisenä kahlitun pahan hengen kanssa, sisterssiläisenä mitra luonaan maassa, sisterssiläisenä parveilevien mehiläisten kanssa, sisterssiläisenä valkoisen koiran kanssa ja sisterssiläisenä kirjoittaen ja katsoen Neitsyt Mariaa. Paavi Aleksanteri III kanonisoi miehen 18. tammikuuta 1174, paavi Pius VIII julisti miehen kirkonopettajaksi vuonna 1830 ja paavi Pius XII ylisti häntä nimityksellä "doctor mellifluus" ensyklikassa vuodelta 1953. Katolinen kirkko viettää hänen muistopäiväänsä 20. elokuuta eli päivänä jona hän kuoli 63-vuotiaana. Nikolai Frederik Severin Grundtvig
Nikolai Frederik Severin Grundtvig [ˈneɡolaɪ̯ ˈfʁæðʁæɡ ˈsɛʋəʁin ˈɡʁɔndʋi] () oli tanskalainen teologi ja kirjailija. Hän oli kansanopistoliikkeen perustaja ja uskonnollinen uudistajanimensä mukaisesti kutsutun grundtvig’laisuuden perustaja. Dietrich Bonhoeffer
Dietrich Bonhoeffer (4. helmikuuta 1906, Breslau – 9. huhtikuuta 1945 Flossenbürgin keskitysleiri) oli saksalainen evankelis-luterilainen pappi ja teologi sekä natseja vastustavan Tunnustuskirkon perustajajäsen ja sekä vastarintataistelija. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Vaaliruhtinas oli monarkin itsevaltiuden kannattaja, joka taisteli säätyjen valtaa vastaan ja keskitti Brandenburg-Preussin hallinnon. Hän oli harras kalvinisti, joka uskoi saaneensa valtansa Jumalalta. Fredrik Vilhelm halusi tehdä maastaan ”suurenmoisen” (), mikä vaati maantieteellisesti hajanaisen personaaliunionin valtioelämän keskeisten osasten yhdenmukaistamista. Johan Mannerheim
Johan Mannerheim oli Ruotsissa toimineen Föreningen Finlands vänner -yhdistyksen puheenjohtaja. Tämä yhdistys organisoi ja rahoitti valkoisten puolella Suomen sisällissodassa taistelleen ruotsalaisten vapaaehtoisprikaatin (Svenska Brigaden). Johan Mannerheim itse oli sodan aikana vilkkaassa kirjeenvaihdossa veljensä Carl Gustaf Emil Mannerheimin kanssa ja avusti taloudellisesti muun muassa valkoisten asehankintoja. Hän sai sodan jälkeen Suomen 1. luokan vapaudenristin tunnustuksena palveluksistaan. Pohjoismainen filosofia
Ruotsin suurvaltakaudella ruotsalaisten filosofien joukosta erottuvat kaksi mystikkoa, George Stiernhielm (1598–1672) ja Emanuel Swedenborg (1688–1772). Stiernhierlmin filosofiassa yhdistyivät uusplatonismi ja hermeettinen traditio. Swedenborg aloitti luonnontieteilijänä, mutta kääntyi myöhemmin teologisiin spekulaatioihin. Kant torjui Swedenborgin ”unet” jyrkästi, mutta hän innoitti saksalaisia romantikkoja. Aadolf Fredrik (Mecklenburgin herttua)
Adolf Friedrich Albrecht Heinrich Mecklenburg (10. lokakuuta 1873 Schwerin – 5. elokuuta 1969) oli saksalainen tutkimusmatkailija, Togomaan kuvernööri ja Baltian herttuakunnan herttua 5.11.–28.11.1918. Alexander Tunzelman von Adlerflug
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tunzelman von Adlerflug erosi Venäjän armeijasta ja liittyi tammikuussa 1918 Suomen valkoiseen armeijaan, jossa hän käytti salanimeä Örnflykt. "Örnflykt" tarkoittaa ruotsiksi samaa kuin "Adlerflug" saksaksi, eli "kotkanlentoa". Suomen sisällissodassa Tunzelman von Adlerflug toimi everstinä. Aivan sodan alussa hän sai tehtäväkseen vallata punaisten hallussaan pitämän Oulun, jossa paikallinen suojeluskunta oli piiritettynä. Hän saapui 750 miehen avustusjoukkojen kanssa läheiseen Ruukkiin 31. tammikuuta ja valtasi Raahen seuraavana päivänä. Kun Tunzelman von Adlerflug oli kuluttanut pari päivää hyödyttömiin antautumisneuvotteluihin Oulun punaisia edustaneen Yrjö Kallisen kanssa, ylipäällikkö Mannerheim korvasi hänet ratsumestari Hannes Ignatiuksella, joka sai johtaa Oulun valtausta 3. helmikuuta 1918. Bernhard Estlander
Bernhard Estlander oli naimisissa vuodesta 1912 filosofian maisteri Sanny Olivia Söderhjelmin (1868–1933) kanssa. Nils Grotenfelt
Nils Gustaf Maximilian Grotenfelt (1846–1902) oli Maanviljelyshallituksen ensimmäinen ylijohtaja, maanviljelysneuvos. Hän oli viraston johdossa 1892–1902 ja oli Suomen uudenaikaisen meijeritalouden luoja ja maatiaiskarjan jalostuksen alkuunpanija. Hän oli valtiopäivillä edustajana aatelissäädyssä 1872–1899. Hän julkaisi alan oppikirjoja.
Hänen veljensä oli Karl Gustaf Johannes (Gösta) Grotenfelt. Fredrik Alexander Andersin
Fredrik Alexander Andersin (1. lokakuuta 1824 Taipalsaari – 4. syyskuuta 1889 Säkkijärvi) oli suomalainen upseeri, joka toimi Postihallituksen pääjohtajana eli ”postitirehtöörinä” vuosina 1872–1887. Bernhard von Gudden
Johann Bernhard Aloys von Gudden (7. kesäkuuta 1824 – 13. kesäkuuta 1886) oli saksalainen neuroanatomi ja psykiatri. Gudden valmistui Wittenbergin yliopistosta vuonna 1848 ja sai harjoituspaikan Siegburgista. Vuosina 1851–1855 hän toimi psykiatriharjoittelijana Illenaussa Badenissa. Luettelo Suomen työväenliikkeen varhaisvuosien vaikuttajista
Johan Bernhardsson (John Bernhard) Mannerstam (s. 25. marraskuuta 1883 Helsinki), suoritti oikeustieteellisen tutkinnon Helsingin yliopistossa 1906. Mukana työläisaktivistien toiminnassa kannattaen vallankumouksellista linjaa. Vuoden 1906 Viaporin kapinan aikana kuului punakaartin johtoon yhdessä Johan Kockin ja Jean Boldtin kanssa. Lähti maanpakoon Kanadaan ja työskenteli toimittajana Ontarion Port Arthurissa ainakin vuonna 1909. Avioitui tammisaarelaisen Elin Emilia Hagströmin (s. 1880) kanssa 1905, pariskunnalle syntyi myöhemmin kahdeksan lasta. Adolf von Auersperg
Adolf von Auersperg kuului vanhaan, jo 1000-luvulta tunnettuun Auerspergin aatelissukuun. Hänen vanhempi veljensä oli Karl von Auersperg, joka toimi vuonna 1868 lyhyen aikaa pääministerinä. Adolf von Auersperg palveli aluksi ratsuväenupseerina, kunnes hänet vuonna 1860 valittiin Böömin maapäiville niin sanotun perustuslaillisen puolueen edustajana. Vuonna 1867 hänet nimitettiin Böömin ylimaamarsalkaksi ("oberstlandmarschall") ja 1870 Salzburgin paikallishallinnon johtajaksi ("landespräsident"). Kun Karl Siegmund von Hohenwartin hallitus kaatui 1871 epäonnistuneeseen yritykseen luoda Böömille itsehallinto, keskitettyä hallintoa kannattanut Auersperg tuli uudeksi pääministeriksi. Hän kokosi professoreista ja juristeista hallituksen, joka keskittyi hallinnollisiin uudistuksiin. Böömin suhteen se vetäytyi täydellisesti Hohenwartin linjasta, joten tšekit alkoivat protestina boikotoida parlamenttia ja Böömin maapäiviä. Auerspergin hallitus toteutti vuonna 1873 vaalijärjestelmän uudistamisen ja vähensi kirkon vaikutusvaltaa, mutta se kärsi poliittisista skandaaleista ja puolueiden sisäisistä riidoista. Vuoden 1878 Berliinin kongressin jälkeen Itävalta ryhtyi miehittämään Bosnia-Hertsegovinaa Balkanilla. Valtakunnan slaavilaisen väestön lisääntymistä pelännyt saksalaisten liberaalien puolue veti tämän seurauksena tukensa pois hallitukselta, minkä jälkeen Auersperg erosi helmikuussa 1879. Myöhemmin samana vuonna pääministeriksi tullut Eduard Taaffe sai suostuteltua tšekkiedustajat palaamaan valtiopäivätyöhön. Pääministerikautensa jälkeen Auersperg oli kuolemaansa asti valtakunnan tilintarkastustuomioistuimen presidentti. Oldenburg (suku)
Suvun varhaisin tunnettu kantaisä oli vuoden 1100 tienoilla elänyt kreivi Egilmar I, jonka ”vanhasta linnasta” ("Olde borg") koko Oldenburgin alueen kerrotaan saaneen nimensä. Oldenburgin kreivi Dietrich eli Didrik Onnekkaan (k. 1440) vanhimmasta pojasta Kristian I:stä tuli 1448 Tanskan, 1450 Norjan ja 1457 Ruotsin kuningas. Kristian I:n poika Hannu I ja tämän poika Kristian II toimivat myös pohjoismaisina unionikuninkaina, ja Kalmarin unionin purkautumisen jälkeen suku jatkoi vallassa Tanska-Norjassa. Oldenburgin kreivin arvo periytyi Kristian I:n nuoremman veljen Gerhard VI:n jälkeläisille, kunnes tämän sukuhaaran sammuttua vuonna 1667 se siirtyi myös Tanskan kuninkaille. Elias Lönnqvist
Lönnqvist oli 1911–1912 kirjeenvaihdossa kielitieteeseen liittyvistä asioista kirjailija August Strindbergin kanssa. Strindberg oli väittänyt 1908 julkaistussa kirjassaan "En ny blå bok" suomen kielen saaneen kaikki sanansa lainoina muilta kieliltä ja maailman kaikkien kultturikielien polveutuvan hebrean kielestä. Suomalaiset kielitieteen harrastajat taiteilija Sigurd Wettenhovi-Aspa, vaasalainen kapteeni ja liikemies Axel Theodor (Teddi) Finnilä (1868–1920) ja Kuurilassa asemapäällikkönä toiminut Elias Lönnqvist taas kannattivat teoriaa jonka mukaan kaikki maailman kielet polveutuivat suomen kielestä. Vilkas kirjeenvaihto Strindbergin ja suomalaisten väliillä alkoi joulukuussa 1911 ja se jatkui aina Strindbergin kuolemaan saakka toukokuussa 1912. Buddenbrookit
Mann aloitti Buddenbrookien kirjoittamisen lokakuussa 1897 ollessaan vain 22-vuotias. Se valmistui kolme vuotta myöhemmin heinäkuussa 1900 ja julkaistiin lokakuussa 1901. Mannin tavoitteena oli kirjoittaa yhteiskunnallinen romaani perhesaagan muotoon ja jatkaa Stendhalin Punainen ja musta -tyyppisten 1800-luvun realististen romaanien traditiota. Henkilökohtaisempana motiivina oli saavuttaa sellainen kirjailijan status, jonka hänen vanhempi veljensä Heinrich Mann oli saanut suhteellisen menestyneellä vuoden 1894 romaanillaan "In einer Familie". Thomas Mannin molempien tavoitteiden voidaan katsoa täyttyneen Buddenbrookeissa. Romaani on yhä hänen suosituimpiaan ja monet pitävät sitä parhaana kuvauksena 1800-luvun saksalaisporvaristosta. Johan Mannerheim
Johan Mannerheim oli kiinnostunut myös luonnontieteistä ja kansatieteestä. Hän avusti rahallisesti serkkunsa Erland Nordenskiöldin (1877–1932) Etelä-Amerikkaan tekemiä tutkimusretkiä. Johan Mannerheimin Tukholmassa "Villagatan 21":ssä sijainnut kaupunkiasuintalo on nykyisin Tšekin tasavallan suurlähetystön käytössä. Herman Wedel-Jarlsberg
Johan Caspar Herman Wedel-Jarlsberg (21. syyskuuta 1779 Montpellier, Ranska – 27. elokuuta 1840 Wiesbaden, Saksa) oli norjalainen kreivi, poliitikko ja valtiomies. Carl Reinhold Sahlberg
Sahlberg hoiti professorin virkaa vuoteen 1841 ja häntä seurasi siinä Johan Magnus af Tengström. Mainitusta vuodesta lähtien Sahlberg asui Yläneellä Uudenkartanon alueella, jonne hän perusti Huvitus-nimisen tilan. Siellä oli 1200–1300 puuta käsittävä hedelmätarha, jossa Sahlberg teki hedelmänviljelykokeita. Tilansa alustalaisille hän piti suomenkielistä koulua ja perusti lainakirjaston. Sahlbergin intohimona olivat hyönteiset, hänellä itsellään oli huomattava kovakuoriaiskokoelma, jota oli kartutettu ulkomailtakin saaduilla näytteillä. Unter den Linden
Unter den Lindenin loi Brandenburgin hallitsija, "Suuri vaaliruhtinas" Fredrik Vilhelm. Hän antoi 16. huhtikuuta 1647 hovipuutarhureille kirjallisen käskyn muuttaa Berliinin linnasta länteen johtaneen ratsastustien alkupää puistokujaksi, jonka varrelle istutettaisiin lehmuksia ja pähkinäpuita. Puut antaisivat ratsastajille ja heidän hevosilleen vilvoittavan varjon. Puutarhanhoidosta kiinnostunut Suuri vaaliruhtinas antoi puutarhureille tarkat istutusohjeet: jokaiselle istutettavalle lehmukselle tuli valmistaa suuri, ravinteikkaalla mullalla täytettävä kuoppa, sillä jalot lehtipuut eivät viihtyisi Brandenburgin karussa hiekkamaassa. Fredrik Vilhelm oli Hollannissa vieraillessaan innostunut alankomaalaisista puistokaduista, ja halusi vastaavan omaan residenssikaupunkiinsa. Sten Knut Johan Furuhjelm
Sten Knut Johan Furuhjelm (1813–1892) oli suomalainen kuvernööri, senaattori. Hän jäi englantilaisten vangiksi everstinä 1854, kun Bomarsund antautui. Hän oli Kuopion läänin väliaikainen maaherra 1855, vakinainen vuodesta 1858 ja senaatin sotilstoimituskunnan päällikkö 1862–1882. Ida Godenhjelm
Godenhjelmin vanhemmat olivat tullipäällysmies Abraham Lindroos ja Gustafva Laurén. Hän kävi Helsingissä yksityistä tyttöoppilaitosta. Häntä ei voitu ottaa Helsingin ruotsalaiseen tyttökouluun, koska hänellä ei ollut säätyläistaustaa. Hän opiskeli myös itsekseen, valmistuen opettajaksi ja työskennellen Aurora Karamzinin ylläpitämässä lastenkodissa. Karamzin kustansi hänelle opintomatkan Saksaan 1861-1862. Sieltä palattuaan hän perusti lastentarhan ja pienten lasten koulun Friedrich Fröbelin järjestelmän mukaisesti. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Fredrik Vilhelm (, 16. helmikuuta 1620 Cölln – 9. toukokuuta 1688 Potsdam) oli Branden­burgin raja­kreivi­kunnan vaaliruhtinas ja Preussin herttua vuodesta 1640 kuolemaansa asti. Hän oli vaaliruhtinas Yrjö Vilhelmin ja pfalzilaisen prinsessan Elisabeth Charlotten poika ja kuului Hohenzollernin sukuun. Fredrik Vilhelm tunnettiin jo elinaikanaan nimellä "Suuri vaaliruhtinas" (), koska hänen uudistuksensa mullistivat kolmikymmenvuotisen sodan raunioittaman Brandenburgin perusteellisesti ja mahdollistivat Preussin nousun suurvallaksi seuraavalla vuosisadalla. Bergenhjelm
Bergenhjelm oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 794 ja vapaaherrallinen suku numero 154. Suku on lähtöisin Länsigötanmaalta ja Nils Svensson (1600-1669) toimi Uppsalan pormestarina vuonna 1650. Hänen poikansa kanslianeuvos Göran Berg toimi valtakunnankanslian aktuaarina ja aateloitiin 1719. Hänen veljensä valtiosihteeri Johan Berg (1629-1704) toimi mm lähettiläänä Venäjällä vuonna 1699. Hänet korotettiin vapaaherraksi vuonna 1694. Hän oli naimisissa arkkipiispa Stigzeliuksen tyttären kanssa. Eidsvollin kansalliskokous
Helmikuussa Kristian Frederik kutsui Eidsvolliin koolle niin sanotun ”suurmieskokouksen”. Kokouksessa muun muassa professori Georg Sverdrup sai hänet vakuuttuneeksi, että kansan tuli valita hänet hallitsijaksi. Ennen tätä hän oli ajatellut julistautuvansa Norjan kuninkaaksi vain perintöoikeuteensa nojautuen. Kokouksen jälkeen tuolloin sijaishallitsijan () titteliä käyttänyt Kristian Fredrik kutsui koolle perustuslainsäätämiskokouksen Eidsvolliin. Edustajavaaleja kokouksiin pidettiin ympäri maan ja samalla vannottiin valoja Norjan itsenäisyystaistelua varten. Maan pohjoisosissa vaaleja ei ehditty pitää ajoissa. Kansalliskokous pidettiin Carsten Ankerin omistamassa kartanossa, jonka päärakennus on nykyisin museona ja tunnetaan nimellä "Eidsvollbygningen". Kokouksen ajan Kristian Frederik asui kartanossa ja piti illallisia joka ilta 12 kokousedustajalle. Edvard Furuhjelm
Knut Elis Gustaf Edvard Furuhjelm (6. maaliskuuta 1845 Helsinki – 13. helmikuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja Oulun läänin kuvernööri. Eduard Kainberger
Eduard "Edi" Kainberger (20. marraskuuta 1911 Salzburg – 7. maaliskuuta 1974 Salzburg) oli itävaltalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1936 kesolympialaisissa Berliinissä hopeaa voittaneessa Itävallan jalkapallomaajoukkueessa. Kainberger edusti SAK 1914:aa. Gardner Fox
Gardner Francis Cooper Fox (20. toukokuuta 1911 – 24. joulukuuta 1986) oli yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, joka muistetaan lukuisten DC Comicsin sarjakuvahahmojen luomisesta, kuten Sandman, Salama, Haukkamies, Doctor Fate, Atomi, Zatanna ja Amazo. Lisäksi hän loi DC:n tunnetuimman ryhmän Oikeuden Puolustajat. Sarjakuvien historioitsijat ovat arvioineet Foxin kirjoittaneen yli 4000 sarjakuvaa. Friedrich Wilhelm von Brandenburg
Brandenburg oli kuningas Fredrik Vilhelm II:n poika tämän morganaattisesta avioliitosta kreivitär Sophie von Dönhoffin kanssa. Hän kunnostautui sotilaana vuoden 1813 sodassa Napoleonia vastaan. Hänet ylennettiin 1839 komentajakenraaliksi ja 1848 ratsuväenkenraaliksi. Fredrik Vilhelm nimitti kenraali Brandenburgin Preussin pääministeriksi 2. marraskuuta 1848 ja hän muodosti niin sanotun Brandenburgin–Manteuffelin hallituksen. Brandenburg hajotti kansalliskokouksen sekä allekirjoitti kuninkaan 5. joulukuuta saneleman uuden perustuslain. Brandenburg kieltäytyi hyväksymästä Frankfurtin kansalliskokouksen säätämää Saksan perustuslakia. Syksyllä 1850 hän neuvotteli Preussin edustajana Venäjän keisari Nikolai I:n kanssa Varsovassa, kun sota näytti uhkaavaan Preussin ja Itävallan välillä. Sota vältettiin, mutta hintana oli niin sanotun Olmützin sopimuksen hyväksyminen. Brandenburg sairastui ja kuoli vain muutamaa päivää Varsovasta paluunsa jälkeen. Legendan mukaan hänen kuolinsyynään olisi ollut järkytys Preussin kärsimästä nöyryytyksestä. Fredrik Granatenhjelm
Fredrik Granatenhjelm (alk. Granatenhielm; 1. toukokuuta 1708 Odensjö, Barnaps, Smoolanti – 13. joulukuuta 1784 Helsinki) oli ruotsalaissyntyinen majuri, joka palveli Viaporin varuskunnassa. Hän oli filantrooppi, ja harrasti ”puhdasta elämää” ja hyväntekeväisyyttä. Hänen hautansa, niin sanottu vapaamuurarin hauta, sijaitsee Helsingin Kaisaniemen puistossa. Bernhard zur Lippe-Biesterfeld
Bernhard liittyi 1930-luvun alussa Adolf Hitlerin natsipuolueen jäseneksi sekä kansallissosialistisiin puolisotilaallisiin SA- ja SS-iskujoukkoihin. Valmistuttuaan lakimieheksi hän työskenteli IG Farbenin edustajana Pariisissa. Tavattuaan tulevan vaimonsa prinsessa Julianan Bernhardista tuli Alankomaiden kansalainen, mutta vielä kuninkaallisissa häissä vuonna 1937 soitettiin myös natsipuolueen tunnuslaulu Horst-Wessel-Lied Saksan valtakunnan kunniaksi. Toisen maailmansodan Bernhard vietti vaimonsa mukana maanpaossa Lontoossa, sodan jälkeen hän oli perustamassa vaikutusvaltaisten henkilöiden Bilderberg-ryhmää yhdessä Joseph Retingerin kanssa. Johan Henrik Långhjelm
Länghjelm oli naimisissa vuodesta 1779 Maria Elisabet Tuderuksen (1761–1798) kanssa. Heidän poikansa Johan Georg Långhjelm (1786–1820) toimi myös apteekkarina Tampereella 1813–1820. Bernhard Ericsson
Bernhard Ericsson (24. huhtikuuta 1864 Rautu – 5. helmikuuta 1927 Lahti) oli suomalainen metsänhoidon asiantuntija. Ida Godenhjelm
Ida Gustava Godenhjelm (o.s. Lindroos; 1. heinäkuuta 1837 Helsinki – 26. kesäkuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen opettaja. Karl Harald Söderhjelm
Söderhjelm oli lakimiehenä Viipurin hovioikeudessa 1898–1903 ja toimi vt. oikeusneuvosmiehenä ja kunnallispormestarina Viipurissa 1903. Hän oli poliittisista syistä maastakarkotettuna 1905–1905. Suomeen palattuaan Söderhjelm perusti "pankkiiriliike Söderhjelm & Thesleffin" ja oli sen osakkaana 1905–1907. Hän toimi sitten Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1907–1909, notaarina 1909–1911, viskaalina 1911–1913 ja hovioikeudenneuvoksena 1917. Söderhjelm oli muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa 8 kuukautta vankina Krestyn vankilassa Pietarissa 1913–1914 ja oli sen jälkeen estettynä viranhoidosta vuoteen 1917 saakka. Egon Friedell
Jo opiskeluaikanaan Friedell heittäytyi innokkaasti mukaan wieniläiseen kahvila- ja kabareemaailmaan. Hänestä tuli kirjailija Peter Altenbergin ympärille muodostuneen piirin jäsen ja monien kirjallisuuslehtien vakituinen avustaja. Hän hankki kokemusta esiintyjänä kabaree Höllessä (suom. Horna) ja toimi vuosina 1908–1910 Kabaree Ledermausin (suom. Kabaree Lepakko) taiteellisena johtajana. Myös vakavampi teatteriharrastus veti Friedelliä puoleensa. Ensimmäisiä teatterirooleja oli poliisikomentaja Frank Wedekindin näytelmässä "Die Büchse der Pandora" (suom. "Pandoran lipas") vuonna 1905. Näyttelijäntyön kohokohtia olivat esiintymiset Berliinissä 1913–1914 Max Reinhardtin ohjaamissa Leo Tolstoin ja Bernard Shawn näytelmissä. Wieniläisintellektuellien ystäväpiirissä, johon kuuluivat Altenbergin ohella muun muassa Hermann Bahr, Hugo von Hofmannsthal, Arthur Schnitzler, Karl Kraus, Oskar Kokoschka ja Adolf Loos, Friedell sai varhain mainetta sanavalmiina originellina ja "nauravana filosofina". Hildegard Bingeniläinen
Hildegard oli yhteydessä paaveihin, esimerkiksi Eugenius III:nteen ja Anastasius IV:nteen, sekä valtiomiehiin, esimerkiksi Apotti Sugeriin ja Saksan keisariin Fredrik I Barbarossaan. Hän piti yhteyttä moniin muihinkin aikansa merkittäviin henkilöihin, kuten Bernard Clairvauxlaiseen, joka edisti hänen työtään apotti Kunon pyynnöstä Trierin kirkolliskokouksessa 1147 ja 1148. Hänestä tuli ”prophetissa teutonica”, saksalainen naisprofeetta, jota sanottiin myös ”Reinin Sibyllaksi”. Hildegard Bingeniläisen laaja kirjeenvaihto on merkittävä osa hänen kirjallista tuotantoaan, sillä kirjeissään hän puhuu jälkipolville kaikkein välittömimmin. Gabriel von Bonsdorff (jääkäri)
Gabriel von Bonsdorff (16. tammikuuta 1893 Helsinki – 12. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen jääkärieversti, metsänhoitaja, vapaaherra ja von Bonsdorff aatelisuvun vapaaherrallisen haaran päämies. Hänen vanhempansa olivat professori, lääkintäkenraalimajuri ja vapaaherra Hjalmar Gabriel von Bonsdorff ja Julia Maria Sofia Hirn. Hänet vihittiin avioliittoon Marianne Ida Augusta Wärnhjelmin kanssa 1928. Bernhard Fredrik Godenhjelm
Godenhjelm toimitti Aleksis Kiven valitut teokset ja hän osallistui myös "Vänrikki Stoolin tarinoiden" suomentamiseen. Dietrich Bonhoeffer
Palattuaan takaisin kotimaahansa 1931 Bonhoeffer opetti systemaattista teologiaa Berliinin yliopistossa. Samalla hän aloitti Berliinin teknillisen yliopiston ensimmäisenä opiskelijapappina. Hänellä oli myös tehtävänä antaa rippikouluopetusta Zionskirchessä Weddingessä, yhdessä Berliinin köyhimmistä kaupunginosista. Tässä tehtävässä hän joutui kohtaamaan kysymyksen, miten välittää kristinuskon totuuksia nykyajan kielellä uskosta vieraantuneille nuorille suurkaupunkilaisille. Kesällä 1931 hän kirjoitti yhdessä Franz Hildebrandtin uudenlaisen katekismuksen otsikolla ”Glaubst du, so hast du” (jos uskot, niin sinulla on). Bonhoeffer vihittiin papiksi 15. marraskuuta 1931 St. Matthäikirchessä Berliinissä. Samana vuonna Cambridgessä pidetyssä kokouksessa hän otti vastaan Ekumeenisen maailmanliiton Keski- ja Pohjois-Euroopan nuorisosihteerin viran. 
Kansallissosialistien noustua valtaan ja tilanteen kiristyttyä muutenkin hankalana kannanottajana jo mainetta niittänyt Bonhoeffer otti aikalisän ja matkusti 17. lokakuuta 1933 Lontooseen, jossa hänestä tuli kahden saksankielisen seurakunnan pastori lontoolaiseen Forest Hillin esikaupunkiin. Englannissa oleskellessaan Bonhoeffer tutustui myös Chichesterin anglikaaniseen piispaan George Kennedy Allen Belliin. Tämä oli eräs kirkkojen välisen ekumeenisen liikkeen keskeisiä hahmoja. Myöhemmin hän toimi yhtenä Bonhoefferin tärkeimmistä kontaktihenkilöistä Britanniassa. Vuonna 1934 Bonhoeffer piti kuuluisan rauhanpuheensa Tanskan Fanössä pidetyssä ekumeenisessa konferenssissa. Siinä hän vetosi kirkkoja ottamaan yhdessä kantaa rauhan puolesta ennakoiden suursodan olevan ovella. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Ranskan–Hollannin sodassa (1672–1679) Brandenburg soti ensin Ranskaa vastaan, mutta siirtyi tukemaan Ludvig XIV:ää turvatakseen maaomistuksensa Klevessä. Fredrik Vilhelm saavutti sodassa sotilaallista mainetta, kun brandenburgilaiset löivät ruotsalaiset joukot Fehrbellinin taistelussa (1675). Jo aikalaiset ylistivät taistelua legendaariseksi − Fredrik Vilhelm itse piti sen lopputulosta Jumalan tahtona. Fehrbellinin jälkeen Fredrik Vilhelmiä alettiin kutsua ”Suureksi vaaliruhtinaaksi”. Carl Fredrik Fredenheim
Carl Fredrik Fredenheim alk. Mennander (1748–1803) oli suomalainen yli-intendentti, seremoniamestari ja arkeologi. Fredenheim loi uran Ruotsissa 1700-luvun lopulla. Hän edisti antiikin taideteosten tunnetuksi tuloa Ruotsissa ja Suomessa. Ruotsin museolaitos syntyi hänen ansiostaan. Hän jäljennytti Vatikaanin arkistolähteitä ja oli tekemässä kaivauksia Rooman Forumilla. Bilderberg-ryhmä
Bilderbergin alkuunpanija oli puolalaissyntyinen Joseph Retinger, joka oli toisessa maailmansodassa Britannian SOE:n agentti ja kiertävä diplomaatti. Sodassa Retinger toimi linjojen takana Puolassa. Sodan jälkeen hän paneutui kamppailuun yhtenäisen Euroopan puolesta CIA:n tuella. Hänen toimintansa seurauksena 29. toukokuuta 1954 Alankomaiden Oosterbeekin Hotel de Bilderbergissä järjestettiin kolmipäiväinen huippusalainen kokous, jossa 75 eri alojen merkittävää henkilöä 14 maasta pyrki keskustelemalla yksimielisyyteen maailmanpoliittisista aiheista. Tunnetuin osallistujista oli liikemies David Rockefeller. Osallistujajoukon toivottivat tervetulleiksi Retinger itse ja toinen Bilderbergin perustajahahmoista Alankomaiden prinssi Bernhard. Pohjan sota
Loppuvuodesta 1655 Brandenburgin vaaliruhtinas Fredrik Vilhelm uhkasi Ruotsia sodalla. Kaarle kääntyi pohjoiseen ja pakotti Fredrikin solmimaan 7. tammikuuta 1656 Königsbergin sopimuksen, jolla Ruotsi sai puolet Preussin satamien tulleista ja oikeuden käyttää Libaun ja Memelin satamia. Lisäksi Fredrikin hallitseman Preussin herttuakunnan tuli siirtyä Puolan alaisuudesta Ruotsin alaisuuteen.
Kaarle haki tukea Brandenburgilta ja lupasi Fredrik Vilhelmille lisäalueita Preussista. Vastineeksi Fredrik lupasi koko armeijansa Ruotsin käyttöön 12 kuukaudeksi ja sen jälkeen vielä 4 000 jalkamiestä pitemmäksi aikaa. Kaarle pääsi taas etenemään ja yhtynyt brandenburgilais-ruotsalainen armeija löi puolalaiset Varsovan taistelussa 18.–20. heinäkuuta 1656. Taistelun jälkeen Fredrik kuitenkin vetäytyi yhteistyöstä Kaarlen kanssa, eivätkä ruotsalaiset pystyneet hyödyntämään voittoa. Gabriel Wilhelm Sohlberg
Gabriel Wilhelm Sohlberg (30. lokakuuta 1851 Kisko – 2. toukokuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen läkkiseppä ja tehtailija jonka 1876 perustamasta peltisepänverstaasta sai alkunsa monialayritys Oy G. W. Sohlberg Ab. Henrik Magnus von Buddenbrock
Henrik Magnus von Buddenbrock (22. heinäkuuta 1685 – 16. heinäkuuta 1743) oli ruotsalainen vapaaherra ja kenraaliluutnantti sekä Suomessa olleiden ruotsalaisjoukkojen ylipäällikkö. Hänet teloitettiin hattujen sodan jälkiselvittelyissä. Oldenburg (suku)
Kristian III:n nuoremmasta pojasta, Slesvig-Holsten-Sønderborgin herttua Hannu nuoremmasta polveutui kuusi sukuhaaraa, joista neljä sammui jo 1700-luvun alussa. Kaksi jäljelle jäänyttä sukuhaaraa olivat Augustenburg (koko nimi Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburg tai Sönderborg-Augustenburg) ja Sönderborg-Beck, joka vuodesta 1825 on tunnettu nimellä Glücksburg (koko nimi Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg tai Sönderborg-Glücksburg). Oldenburgien alkuperäinen päähaara sammui vuonna 1863 Tanskan kuningas Fredrik VII:n kuollessa pojattomana, jolloin Tanskan kruunu siirtyi Glücksburgin sukuhaaraan kuuluneelle kuningas Kristian IX:lle. Suku on pysynyt vallassa Tanskassa ja hallinnut vuodesta 1905 myös Norjaa, jonka ensimmäiseksi kuninkaaksi valittiin Kristian IX:n pojanpoika Carl, hallitsijana Haakon VII. Kristian IX:n eräästä pojasta tuli puolestaan Kreikan kuningas Yrjö I. Suku hallitsi Kreikkaa vuosina 1863–1924 ja 1935–1973. Eidsvollin kansalliskokous
Samaan aikaan Norjan käskynhaltijana toimi prinssi Kristian Frederik, Tanskan kuninkaan Fredrik VI:n serkku ja tätä edeltäneen kuningas Kristian VII:n velipuolen poika. Ystävänsä, norjalaisen liikemies ja virkamies Carsten Ankerin rohkaisemana hän pani alulle norjalaista vastarintaa estääkseen Ruotsin ylivaltaa alueella ja edistääkseen Tanskan ja Norjan mahdollista uudelleenyhdistymistä tulevaisuudessa. Fredrik VI oli heti rauhansopimuksen solmimisen jälkeen käynnistänyt ison operaation lähettääkseen viljaa kauan emämaastaan eristyksissä olleeseen Norjaan. Fredrik VI:n aloitteesta Kristian Frederik käynnisti myös maanlaajuisen propagandakampanjan Norjan itsenäisyyden puolesta sekä harrasti aktiivista diplomatiaa suurvaltoihin päin edistääkseen Norjan mahdollisimman suurta riippumattomuutta Ruotsista. Pavel Sudoplatov
Fyysikko Oppenheimerin lähellä palveli kuitenkin sellaisia henkilöitä, jotka salaista tietoutta vuosivat eteenpäin. Sudoplatov oli kertonut Neuvostoliiton ydinsalaisuuksien eräänä merkittävimmistä lähteistä, olleen tanskalaisen ydinfyysikko Niels Bohrin. Bohr oli suhtautunut joviaalisti tiedonjakoon Yhdysvaltain ja Ison Britannian ulkopuolelle, tarkoittaen lähinnä itäistä liittolaista NL:oa. Tätä tapaamaan kotimaahansa Tanskaan lähetettiin akateemisessa peitetehtävässä esiintynyt NKVD:n agentti Elizaveta Zarubina, jolle Bohr auliisti oli pyydetyt tiedot kertonut. Bohrin panos oli niin merkittävä, että tämän antamien tietojen pohjalta kyettiin käynnistämään Neuvostoliiton ensimmäinen ydinvoimala. Tätä ennen venäläisille oli jo päässyt tapahtumaan ydinonnettomuus, mikä oli johtunut plutoniumin virheellisestä käsittelystä. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Fredrik Vilhelm seurasi isäänsä Brandenburgin hallitsijana vuonna 1640. Valtakaudellaan hän ryhtyi aktiiviseen ja opportunistiseen ulkopolitiikkaan ja uudisti maansa armeijan ja talouden perusteellisesti. Edvard Furuhjelm
Furuhjelmin vanhemmat olivat Kuopion läänin kuvernööri, senaattori, salaneuvos Sten Knut Johan Furuhjelm ja Alexandra Hjärne. Hän kävi 1856–1865 Haminan kadettikoulun ja palveli sitten Pietarissa "Preussin kuningas Friedrich Wilhelm III:n krenatöörirykmentissä" 1865–1868 ja "Henkivartioväen Liettuan rykmentissä" 1868–1872. Furuhjelm oli komppaniaupseerina Haminan kadettikoulussa 1872–1880 yleten luutnantiksi 1872, alikapteeniksi 1876 ja kapteeniksi 1878. Axel Olof Freudenthal
Freudenthal toimi monissa luottamustehtävissä kansalaisjärjestöissä. Hän oli 1874 perustamassa Svenska Landsmålsföreningen -seuraa ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1900. Vuonna 1882 hän osallistui Svenska Folkskolans Vänner -yhdistyksen perustamiseen ja toimi kolme vuotta johtokunnan jäsenenä. Vuonna 1885 hän oli vuorostaan yksi Svenska Litteratursällskapet i Finlandin perustajista ja toimi sen ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuoteen 1894 sekä hallituksen jäsenenä vuoteen 1904. Freudenthal nimitettiin 1876 Suomen Tiedeseuran jäseneksi ja hän toimi sen puheenjohtajana 1888–1889. Hän oli myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen varapuheenjohtajana 1876–1878 sekä arkeologisen komission jäsenenä 1887–1902. Lisäksi Freudenthal kuului Helsingin kansakoulujohtokuntaan ja ruotsinkielisen normaalilyseon kouluneuvostoon. Hän oli myös 1882 yksi Nya svenska läroverket -oppikoulun perustajista. Freudenthal toimi vielä viimeisinä vuosinaan 1908–1911 Svenska folkakademin hallituksen jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Svenska Landsmålsföreningen nimesi hänet kunniajäsenekseen vuonna 1900 ja Svenska Litteratursällskapet vuonna 1909. Lisäksi Freudenthal vihittiin Uppsalan yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 1877.
Freudenthal avioitui vuonna 1886 Edla Lovisa Winbergin kanssa, jonka vanhemmat olivat talollinen Fredrik Winbergin ja Lovisa Holmström. Edla Freudenthal (1854–1925) oli tunnettu kieltenopettaja, ja hän perusti 1895 Helsinkiin Saksalainen iltakoulu -nimisen opiston, jonka johtajana hän toimi kuolemaansa saakka. He saivat kaksi lasta. Freudenthal harrasti kalastusta ja vietti kesiään Itä-Uudenmaan saaristossa, Ruotsinpyhtään Bullersissa sekä Pernajan Sarvisalon Kuggaksella. Vanhemmilla päivillään 110-kiloisen ja tuuheapartaisen Freudenthalin on sanottu vastanneen stereotyyppistä mielikuvaa suomenruotsalaisesta "viikinkipäälliköstä". Ihailijat korostivat mielleyhtymää, sillä svekomaanit käyttivät runsaasti muinaisskandinaavista mytologiaa ja viikinkiromantiikkaa ruotsinkielisten uusmaalaisten identiteetin rakentamisessa. Bernhard von Köhne
Bernhard Karl von Köhne (myös muodossa von Koehne, , "Boris Vasiljevitš Kjone"; 16. heinäkuuta 1817 Berliini, Preussi – 5. helmikuuta 1886 Würzburg, Saksan keisarikunta) oli Venäjällä vaikuttanut saksalainen heraldikko ja numismaatikko, joka uudisti Venäjän heraldiikan 1800-luvun puolivälissä. August Heinrich Hoffmann von Fallersleben
August Heinrich Hoffmann von Fallersleben (2. huhtikuuta 1798 Fallersleben – 19. tammikuuta 1874 Corvey) oli saksalainen germanistiikan korkeakouluopettaja ja runoilija. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1841 kirjoittamastaan laulusta Deutschlandlied, josta tuli myöhemmin Saksan kansallislaulu (nykyisin virallisena hymninä toimii vain kolmas säkeistö). Hildegard Bingeniläinen
Hildegard Bingeniläinen (saks. Hildegard von Bingen, lat. Hildegardis Bingensis; noin 16. syyskuuta 1098 Bermersheim vor der Höhe tai Niederhosenbach, Rheinland-Pfalz, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 17. syyskuuta 1179 Rupertsbergin luostari, Bingen am Rhein, Rheinland-Pfalz) oli saksalainen abbedissa, kirjailija, mystikko ja kirkkomusiikin säveltäjä. Häneltä on säilynyt laaja kirjallinen tuotanto muun muassa teologian, kosmologian, luonnonhistorian ja lääketieteen aloilta. Historioitsijoiden huomio on kohdistunut Hildegardiin vasta aivan viime aikoina. Tutkimus oli aiemmin laiminlyönyt sekä hänet että Elisabet Schönaulaisen. Saksalaiset historioitsijat pitivät heitä merkittävinä vain saksan kielen kehityksen ilmentäjinä. Tuon ajan naismystikkojen kirjoituksia vähäteltiin, ja usein niiden tekijöiksi on epäilty miehiä. Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Talousuudistuksissaan Fredrik Vilhelm sovelsi Alankomaissa oppimaansa esimerkkiä. Valtio otti talouselämän suojelukseensa: ammattitaitoisia työläisiä houkuteltiin ulkomailta ja tuotantoa tuettiin valtionavustuksin. Armeijan varustelu vaati teollisuutta ja tarjosi sen tuotteille markkinat. Brandenburgissa ei ollut nimeksikään porvaristoa, mitä epäkohtaa paikkasivat vierasmaalaiset siirtolaiset. Merkittävä ryhmä olivat Ranskan hugenotit, joita muutti Nantesin ediktin peruuttamisen jälkeen Berliiniin useita tuhansia, mahdollisesti 20 000–30 000. Hugenotit perustivat Brandenburgin tekstiiliteollisuuden. Myös juutalaisia käsityöläisiä ja kauppiaita siirtyi Brandenburgiin, minkä mahdollisti Fredrik Vilhelmin uskonnollinen suvaitsevaisuus. Suuren vaaliruhtinaan kuollessa (1688) Brandenburgin väkiluku oli jälleen kasvanut noin 1,5 miljoonaan. Woldemar Söderhjelm
Werner Woldemar Söderhjelm (3. toukokuuta 1832 Muolaa – 14. elokuuta 1904 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi Suomen prokuraattorina 1897–1900.