Milloin Bruce Boudreau lopetti ammattilais uransa?
Bruce Boudreau
Bruce Allan Boudreau (s. 9. tammikuuta 1955 Toronto, Ontario) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja, joka valmentaa tällä hetkellä Minnesota Wildia. Keskushyökkääjänä pelannut Boudreau pelasi NHL:ssä 141 ottelua Toronto Maple Leafsissa ja Chicago Blackhawksissa. Pääosan urastaan hän pelasi AHL:ssä, jossa voitti kertaalleen sarjan pistetilaston. Hän lopetti keväällä 1992 ja jatkoi sen jälkeen uraansa valmentajana. Bruce Boudreau
Suurimman osan ammattilaisuraansa Boudreau pelasi kuitenkin alemman tason sarjoissa. Vuosien 1976 ja 1984 välillä hän pelasi ensin kaksi kautta Dallas Black Hawksissa CHL-ligassa, sitten kolme kautta New Brunswick Hawksissa AHL-liigassa, kauden Cincinnati Tigersissa CHL:ssä ja kaksi kautta St. Catharines Saintsissa AHL:ssä. Runkosarjakaudella 1976–1977 Boudreau oli CHL:n paras maalintekijä tehtyään 58:ssa pelaamassaan ottelussa 37 maalia. Vuonna 1984 Boudreau lähti pelaamaan ECD Iserlohniin Saksaan, mistä hän palasi keväällä 1985 AHL:ään, kun hän teki vapaana agenttina sopimuksen Baltimore Skipjacksin kanssa. Syksystä 1985 vuoteen 1987 hän pelasi AHL:ssä Nova Scotia Oilersissa, vuosina 1987–1989 Springfield Indiansissa ja keväällä 1989 Newmarket Saintsissa. Syksystä 1989 hän pelasi IHL-liigassa, yhden kauden Phoenix Roadrunnersissa ja vuosina 1990–1992 Fort Wayne Kometsissa. Keväällä 1992 Boudreau pelasi myös muutaman pudotuspeliottelun Adirondack Red Wingsissä AHL:ssä. Hän lopetti pelaajauransa tuohon vuoteen.
Angel Bust
Bust aloitti uransa stripparina ja myöhemmin teki ensiesiintymisensä pornoelokuvissa vuonna 1992, elokuvassa "Boobarella". Sittemmin hän esiintyi noin 50 elokuvassa ja lopetti näyttelemisen vuoden 1995 lopulla keskittyäkseen täysipäiväisesti strippaamiseen. Philippe Bergeroo
Bergeroo hankki jalkapallo-oppinsa Arin Luzienin juniorijoukkueessa, josta siirtyi Girondins Bordeaux'n organisaatioon vuonna 1971. Hän edusti joukkuetta seitsemän vuotta, kunnes siirtyi Lilleen. Hän oli Ranskan liigaan nousseen Lillen ykkösmaalivahti viiden vuoden ajan, kunnes siirtyi Toulouseen. Bergeroo sai paljon vastuuta myös Toulousen joukkueessa ja lopetti uransa vuonna 1988 pelattuaan yhteensä 485 liigaottelua. Henri Rousseau
Hän siirtyi kokopäiväiseksi taiteilijaksi vasta jäätyään eläkkeelle. Suosikkiaiheita olivat viidakkomaisemat, ja maisemat, joiden etualalla on ihminen. Viidakkoihinsa hän haki mallia sekä kasvitieteellisestä puutarhasta että kasviopin kirjoista – oikeassa viidakossa Rousseau ei koskaan käynyt. Teemu Selänne
Anaheim eteni runkosarjan päätyttyä pudotuspeleihin ja kohtasi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Dallas Starsin. Selänne joutui yllättäen pudotuspelien neljännessä ottelussa pelaavan kokoonpanon ulkopuolelle päävalmentaja Bruce Boudreaun päätöksestä. Boudreau perusteli päätöstään sillä, että hän tarvitsi Anaheimin pelaavaan kokoonpanoon pelitavaltaan Selännettä fyysisemmän pelaajan ja näin ollen hänen sijastaan Anaheimin kokoonpanossa pelasi Emerson Etem. Anaheim voitti lopulta Dallasin ottelusarjan kuudennessa kamppailussa jatkoajalla, ja kokoonpanoon paluun tehnyt Selänne keräsi ottelussa kaksi syöttöpistettä. Voitettuaan ottelusarjan Dallasia vastaan Anaheim eteni läntisen konferenssin välieriin, jossa se kohtasi Los Angeles Kingsin. Selänne pelasi ottelusarjan pirtein ottein ja onnistui maalinteossa ottelusarjan aikana kahdesti. Anaheimin ja Los Angelesin kolmannessa kohtaamisessa ylivoimamaalin viimeistellyt Selänne valittiin myös ottelun ykköstähdeksi. Ottelusarja venyi lopulta ratkaisevaan, seitsemänteen otteluun. Los Angeles voitti seitsemännen ottelun tylysti lukemin 2–6, ja näin ollen myös Selänteen ammattilaisura päättyi. Ottelun päätyttyä sekä Anaheimin kotiyleisö että Los Angelesin vieraskannattajat osoittivat Selänteelle suosiotaan seisoen, ja myös Los Angelesin pelaajat osoittivat Selänteelle kunnioitustaan ottelun päätyttyä. Muun muassa Los Angelesin maalivahti Jonathan Quick kiitti Selänettä ja sanoi, että häntä vastaan pelaaminen on ollut kunnia, ja Los Angelesin puolustaja Drew Doughty kertoi jäävänsä ikävöimään Selännettä. Pudotuspeleissä Selänteen tehopisteet olivat 12 ottelussa 2+4=6. Hiljainen huilu
Bruce Lee, Stirling Silliphant ja James Coburn laativat käsikirjoitusta vuonna 1969 nimellä "The Silent Flute". Bruce Leen oli tarkoitus itse näytellä elokuvan päärooli, mutta kuoli ennen elokuvan tuotannon alkua vuonna 1973. Leen kuoleman jälkeen Silliphant ja Stanley Mann laativat käsikirjoituksen loppuun ja Leen rooli annettiin "Kung Fu" -televisiosarjan tähdelle David Carradinelle. Barbara Kendall
Hän lopetti uransa uransa vuonna 2010. Doug Anderson
Anderson debytoi ammattilaistasolla vuonna 1947. Hän voitti Stanley Cupin vuonna 1953 Montreal Canadiensin paidassa. Anderson lopetti uransa WHL-kauden 1962-1963 jälkeen. George Foreman
Foreman aloitti ammattilaisuransa pian olympiavoittonsa jälkeen ja kohosi raskaansarjan maailmanmestariksi vuonna 1973 voitettuaan Joe Frazierin "Sunshine Showdown" -nimellä tunnetussa kamppailussa toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä. Hän puolusti mestaruuttaan kahdesti, ennen kuin menetti sen Muhammad Alille vuonna 1974 kuuluisassa "Rumble in the Jungle" -nimisessä ottelussa. Hän otteli tämän jälkeen vain muutaman kerran ja kärsi uransa toisen tappion Jimmy Youngille, ennen kuin lopetti uransa vuonna 1977. Foreman teki yllättäen paluun vuonna 1987, kymmenen vuotta viimeisimmän ottelunsa jälkeen, ja 1994 hän voitti toisen maailmanmestaruutensa tyrmättyään WBA:n ja IBF:n maailmanmestarin Michael Moorerin. Hän oli silloin 45-vuotias, joten samalla hänestä tuli kaikkien aikojen vanhin raskaansarjan maailmanmestari. Sen jälkeen hän puolusti mestaruuttaan muutamia kertoja, kunnes lopetti uransa toisen kerran vuonna 1997, kun hän oli kärsinyt tappion Shannon Briggsille puolustaessaan WBU:n maailmanmestaruutta. Bruce Dern
Bruce MacLeish Dern (s. 4. kesäkuuta 1936 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscar-ehdokkuuden saanut näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvissa "Vain unelmilla on siivet", "Hiljainen pako", "Katkera paluu", "Mestaruuskausi", "Julma maailma" ja "Monster – Aileen Wuornos". Elokuvasta "Katkera paluu" Dern sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa parhaasta miessivuosasta 1978. Vuonna 2013 hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta "Nebraska". Horst Bulau
Maailmancup-menestyksestä huolimatta arvokisoissa Bulaun menestys jäi vaatimattomaksi, eikä hän voittanut niistä yhtään mitalia. Parhaiksi aikuisten arvokisasijoituksiksi jäivät lentomäen MM-kilpailujen 5. sija vuodelta 1981 Oberstdorfissa, Oslon vuoden 1982 MM-kisojen 6. sija normaalimäessä ja 10. sija Sarajevon talviolympialaisten 1984 suurmäestä. Bulau lopetti mäkihyppyuransa vuonna 1992 Albertvillen olympialaisten jälkeen. Cédric Vasseur
Vasseur edusti vuodesta 2006 lähtien Quick·Step - Innergetic-tallia. Debyyttivuonnaan belgialaistallissa hän voitti toistamiseen GP Isbergues -kilpailun. Seuraavan vuoden Ranskan ympäriajossa, uransa viimeisessä, hän voitti kymmenennen etapin oltuaan loppukirissä paras viiden miehen karkulaisryhmästä . Vasseur lopetti uransa kauden 2007 jälkeen. Bruce Boudreau
Vuodesta 1999 alkaen Boudreau valmensi kahdeksan vuotta AHL:ssä. Ensin hän valmensi Lowell Lock Monstersia kaksi kautta. Lock Monsters eteni kummallakin kaudella AHL:n pudotuspeleihin, 1999–2000 se putosi pudotuspelien toisella kierroksella ja 2000–2001 ensimmäisellä. Vuonna 2001 Boudreausta tuli Manchester Monarchsin ensimmäinen päävalmentaja. Hän valmensi Monarchsia neljä kautta, joista jokaisella seura pääsi AHL:n pudotuspeleihin. Monarchsin pudotuspelitaival katkesi Boudreaun päävalmentajavuosina joka vuosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Bruce Kessler
Vuonna 1959 Kessler joutui Pomonassa vakavaan onnettomuuteen ja vajosi koomaan muutamaksi päiväksi. Onnettomuus päätti hänen kilpa-ajajan uransa. Bruce Boudreau
Boudreau aloitti päävalmentajana Colonial Hockey Leaguessa 1993. Hän valmensi 1999–2007 AHL:ssä ja johdatti 2006 Hershey Bearsin AHL:n mestaruuteen, Calder Cupiin. Boudreausta tuli kesken kauden 2007–2008 Washington Capitalsin päävalmentaja. Hän sai ennätysnopeasti 200 NHL-voittoa valmentajana, mutta sai potkut marraskuussa 2011 Capitalsin huonon pudotuspelimenestyksen takia. Joulukuusta 2011 kauden 2015–2016 loppuun hän toimi NHL-seura Anaheim Ducksin päävalmentajana. Émile Bouchard
Uran jälkeen Bouchard piti suosittua ravintolaa. Vuonna 1957 hänet nimettiin baseballjoukkue Montreal Royalsin presidentiksi. Royals oli Brooklyn Dodgersin tärkein farmijoukkue. Royals voitti 1958 Governors’ Cupin sarjansa mestarina mutta lopetti toimintansa 1960, kun Dodgers siirsi farmijoukkueensa Syracuseen. Bouchard toimi 1960-luvulla myös Longeuilin kunnanvaltuustossa. Francois Botha
Francis Botha debytoi ammattinyrkkeilijänä vuonna 1990, ja oli voittamaton aina vuoteen 1995, jolloin hän otteli tasan Saksan Axel Sachultsin kanssa. Seuraavassa ottelussa Michael Moorer voitti Bothan 12-eräisessä ottelussa teknisellä tyrmäyksellä. Botha voitti urallaan IBF:n mestarin tittelin, mutta menetti sen pian ottelun jälkeen jäätyään kiinni dopingin käytöstä.
Botha pääsi haastamaan mestari Lennox Lewisin vuonna 2000, mutta oli ottelussa pahasti alakynnessä ja tuli tyrmätyksi toisessa erässä. Nykyisin Botha asuu Newport Beachillä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Bruno Bini
Binin pelaajaura jäi suhteellisen vaatimattomaksi. Hän pelasi ammattilaistasolla vuosina 1972–1976 edustaen muun muassa Toursia ja Nancya. Hän jatkoi uraansa vielä amatööritasolla vuoteen 1981 saakka. NHL-kausi 1955–1956
Runkosarjan piste- ja maalipörssin, Art Ross Trophyn sekä Hart Trophyn voitti Montreal Canadiensia edustanut Jean Béliveau. Hän keräsi pelaamissaan 70 ottelussa kaikkiaan 88 tehopistettä, joista 47 oli maaleja ja 41 syöttöpisteitä. Béliveau oli myös pudotuspelien pistepörssin ykkönen tehtyään 10 pudotuspeliottelussa 19 tehopistettä, joista 12 oli maaleja ja 7 maaliin johtaneita syöttöjä. Nick Boucher
Boucher pelasi kahden kauden ajan alempien sarjojen joukkueissa Pee Dee Pridessä, Elmira Jackalsissa ja Muskegon Lumberjacksissa ennen siirtymistään Eurooppaan. Kaudella 2006–2007 hän pelasi EIHL:ssä Basingstoke Bisonissa ja alankomaalaisen Eredivisie -liigan joukkueessa Tilburg Trappersissa, jossa hän voitti liigan mestaruuden. Kaudeksi 2007–2008 hän palasi Pohjois-Amerikkaan IHL-joukkue Fort Wayne Kometsiin. Boucher pelasi joukkueessa uransa loppuun asti lukuun ottamatta 18 ottelun vierailua AIHL-joukkue Sydney Bearsissa. Hänet valittiin joukkueensa parhaaksi pelaajaksi kaksi kertaa kausina 2008–2009 ja 2011–2012. Lisäksi kaudella 2008–2009 hänet valittiin IHL:n vuoden maalivahdiksi, hänet nimettiin ensimmäiseen tähdistöön ja hän oli ehdolla koko liigan parhaaksi pelaajaksi, joksi kuitenkin valittiin Todd Robinson. Hän voitti Kometsissa neljä mestaruutta, joista kolme IHL:ssä ja yhden CHL:ssä. Toisella CHL-kaudellaan Kometsissa Boucher nimettiin tähdistöottelun aloittavaksi maalivahdiksi. Boucherin ura päättyi, kun hänen molemmat lonkkansa leikattiin kesäkaudella. Boucherilla oli mahdollisuus paluuseen tammikuun lopulla vuonna 2013, mutta hän vetäytyi ammattilaisjääkiekosta vedoten toistuviin lonkkaongelmiinsa. 26. lokakuuta 2013 Fort Wayne Komets jäädytti Boucherin numeron 33 yhdessä Chuck Adamsonin numeron 1 kanssa. Boucherista tuli nuorin Kometsin pelaaja, jonka numero on jäädytetty. Bruce Driver
Ennen ammattilaisuraansa Bruce Driver pelasi vuosina 1979-1980 Royal York Royalsissa OPJHL:ssa. Vuodet 1980-1983 Driver pelasi NCAA:ssa University of Wisconsin joukkueessa. Colorado Rockies varasi Driver vuoden 1981 NHL:n varaustilaisuudessa 6. kierroksella. Colorado Rockies siirtyi seuraavana vuonna 1982 New Jerseyn East Rutherfordiin ja otti nimekseen New Jersey Devils. Kaudella 1983-1984 Driver pelasi kaksitoista ottelua Maine Marinersin joukkueessa AHL:ssa, mutta hänen kautensa kului pääasiassa Kanadan maajoukkueessa. Samalla kaudella Driver pääsi pelaamaan ensimmäiset NHL-ottelunsa New Jersey Devilsin joukkueessa. Seuraavalla kaudella Driver vakiinnutti paikkansa Devilsin joukkueessa. Ensimmäiset vuodet Devilsissä eivät tuoneet menetystä, vaan seuran kaudet päättyivät runkosarjaan. Kaudella 1987-1988 runkosarja sujui aiempaa paremmin ja seura pääsi ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin. Driver teki runkosarjassa koko uransa parhaat pisteet 15 maalia ja 40 maalisyöttöä. Pudotuspeleissä Devils eteni yllättäen itäisen konferenssin finaaleihin, joissa seura hävisi Boston Bruinsille otteluvoitoin 4-3. Pierre Turgeon
Turgeon lopetti 1 294 NHL-runkosarjaottelua käsittäneen uransa syyskuussa 2007. Hän piti uransa kohokohtina tilaisuutta, jossa Montreal Forum suljettiin 1996 ja 500 maalin saavuttamista. Mickaël Landreau
Joulun alla 2012 Landreau allekirjoitti puolivuotisen sopimuksen korsikalaisseura SC Bastian kanssa. Landreau edusti Bastiaa 50 ottelussa. Joulukuussa 2013 hän rikkoi Jean-Luc Ettorin ennätyksen eniten Ligue 1 -otteluita pelanneena pelaajana esiinnyttyäänb 603. kerran Ranskan pääsarjatasolla. Landreau lopetti pitkän pelaajauransa vuonna 2014 pelattuaan urallaan 618 pääsarjaottelua. Donovan Ruddock
Ruddockin viimeinen kansainvälisesti noteerattu ottelu oli Tommy Morrisonia vastaan vuonna 1995. Ottelusta kehkeytyi kaikin puolin viihdyttävä. Ruddock iski Morrisonin mattoon jo heti ensimmäisessä erässä, onnistumatta kuitenkaan tyrmäämään häntä. Kuudennessa erässä Ruddock sai iskuillaan Morrisonin polvet notkahtelemaan useaan otteeseen. Tästä rohkaistuneena Ruddock sortui yltiöpäiseen tyrmäyksen hakuun ja päätyi itse luvunottoon juoksemalla Morrisonin täydellisesti ajoittamaan oikeaan koukkuun. Ruddock onnistui pääsemään jaloilleen, mutta kehätuomari Ron Lipton joutui keskeyttämään ottelun vielä samassa erässä, koska kanadalainen ei selvästikään enää kyennyt puolustautumaan kehässä. Kyseisen ottelun jälkeen Ruddock piti taukoa nyrkkeilystä vajaat kolme vuotta, mutta jatkoi sen jälkeen uraansa vielä vuoteen 2001 asti, häviämättä yhtään ottelua paluunsa jälkeen. Hän lopetti uransa hallitsevana Kanadan raskaansarjan mestarina. Bruce Boudreau
IHL:ssä Boudreau pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 240 runkosarjaottelua ja 26 pudotuspeliottelua ja CHL:ssä kolmen kauden aikana 145 runkosarjaottelua ja viisi pudotuspeliottelua. Fabio Baldato
Baldaton 18 kautta kestänyt ammattilaisura päättyi vuonna 2008 hieman epäonnisesti elokuisen Eneco Tourin viimeisellä etapilla sattuneeseen kaatumiseen, jossa hän mursi solisluunsa ja lonkkansa. Hänen oli tarkoitus lopettaa uransa joka tapauksessa kauden 2008 jälkeen, mutta hieman tyylikkäämmällä tavalla. Mickey Rourke
Rourken ura lähti laskuun 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa. Elokuvat, joissa hän tuolloin näytteli, eivät menestyneet, kun taas monet niistä elokuvista, joissa esiintymisestä hänen kerrotaan kieltäytyneen, menestyivät. Vuonna 1991 Rourke, joka oli kilpaillut ennen elokuvanäyttelijän uraansa amatöörinä, siirtyi ammattilaisnyrkkeilijäksi. Hän lopetti nyrkkeilyuransa vuonna 1995 ja palasi elokuvien pariin. Hän esitti 1990-luvun lopulla sivuosarooleja muun muassa elokuvissa "Double Team – kova kaksikko", "Sateentekijä" ja "Buffalo ’66". Mötley Crüe
Mötley Crüe päätti uransa vuonna 2015 jäähyväiskiertueen jälkeen. Yhtye soitti viimeisen konserttinsa uudenvuodenaattona 2015 Los Angelesissa, ja se julkaistiin vuonna 2016 Blu-rayna. Carlos Barredo
Barredo lopetti uransa vuonna 2012 kun häntä epäiltiin dopingin käytöstä. Myöhemmin hän sai kahden vuoden kilpailukiellon biologisen dopingpassin perusteella ja kaikki hänen tuloksensa aikavälillä 26.10.2007–24.9.2011 hylättiin. Richard Bango
Bango siirtyi ammattilaisuralle vuonna 1994. Hän sai kohtalaisen nopeasti 19—0 listan, mutta lopetti nyrkkeilyn kolmeksi vuodeksi 1996–1999. Boston Bruins
Alkuvuodesta 2017 Bruins sanoi pitkäaikaisen päävalmentajan Claude Julienin irti tehtävästään ja tilalle siirtyi apuvalmentaja Bruce Cassidy. Bruce Boudreau
Boudreau pelasi AHL:ssä 634 runkosarjaottelua, joissa hän teki yhteensä 799 tehopistettä, 316 maalia ja 383 syöttöpistettä. Hän on AHL:n historian yhdenneksitoista paras pistemies ja maalintekijä sekä neljänneksitoista eniten syöttöpisteitä kerännyt pelaaja runkosarjassa. Kaudella 1987–1988 hän voitti AHL:n runkosarjan piste- ja syöttöpörssit, kun hän teki 116 tehopistettä, 42 maalia ja 74 syöttöpistettä, 80:ssä ottelussa. Hän ylitti sadan runkosarjapisteen rajan myös kahdella muulla AHL-kaudella, 1982–1983 ja 1983–1984, ja AHL-joukkueidensa paras pistemies hän oli kauden 1987–1988 lisäksi neljällä muulla kaudella, kahdesti Nova Scotia Oilersissa ja kertaalleen New Brunswick Hawksissa ja St. Catharines Saintsissa. Pudotuspeliotteluita Boudreau pelasi AHL:ssä 65, joissa hän sai kokoon 52 tehopistettä, 20 maalia ja 32 syöttöpistettä. Hän on AHL:n Hall of Famen jäsen. Bruce Lee
Elokuussa 1972 Bruce Lee aloitti uuden "Game of Death" -elokuvan kuvaukset, ja hän kuvasi muun muassa sen loppukohtauksen, jossa oli mukana NBA-tähti Kareem Abdul-Jabbar. Lokakuussa kuvaukset kuitenkin keskeytettiin, kun Lee sai Warner Brothersilta tarjouksen elokuvaan "Enter the Dragon", jota hän kuvasi lokakuusta 1972 huhtikuuhun 1973, ja ohjaajana oli sittemmin kuollut Robert Clouse. James Douglas
Douglas kuitenkin päätti tulla takaisin. Lähes kuuden vuoden tauon jälkeen, 22. kesäkuuta 1996, hän voitti Tony LaRosan teknisellä tyrmäyksellä ennen neljättä erää. Douglasin ura sujui muutoinkin hyvin mallikkaasti ja hän eteni pienen "International Boxing Association" -liiton mestaruusotteluun, missä hän kohtasi 25. kesäkuuta 1998 Lou Savaresen. Savarese kuitenkin tyrmäsi hänet heti ensimmäisessä erässä. Douglas lopetti uransa lopullisesti seuraavana vuonna. Sébastien Bourdais
Bourdais aloitti uransa vuonna 1996 Ranskan Formula Renault -sarjassa. Jo toisella kaudellaan sarjassa hän kipusi 11 kertaa palkintokorokkeelle. Kaudeksi 1998 hän siirtyi Ranskan Formula 3 -sarjaan, jossa hän voitti neljä osakilpailua ja saavutti viisi paalupaikkaa. Hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Seuraavalla kaudella hän voittikin sarjan mestaruuden kahdeksan voiton turvin. Oliver-Sven Buder
Ennen vuotta 1991 Buder edusti Itä-Saksaa. Buder oli 1990-luvun parhaita kuulantyöntäjiä, sijoittuen muun muassa kahdesti MM-hopealle. Hän päätti urheilu-uransa vuonna 2003 pitkän loukkaantumisesta johtuneen tauon jälkeen. Jack Bruce
Brucen maine yhtenä bassokitaran suurista mestareista säilyi vielä 2000-luvulla. Bruce kävi lähellä kuolemaa saatuaan ensin maksasyöpädiagnoosin ja sitten vuonna 2003 maksansiirron vuoksi, jota elimistö aluksi hylki. Brucen pitkäaikainen toive Creamin paluusta toteutui hetkellisesti keväällä 2005, jolloin yhtye esitti sarjan reunion-konsertteja. Vuonna 2008 Bruce palasi yhteistyöhön Robin Trowerin kanssa, ja he julkaisivat albumin "Several Moons". Jason Botterill
Botterillin ura loppui yhtäkkiä, kun hän sai Rochester Americansin pelaajana aivotärähdyksen ottelussa Syracuse Crunchia vastaan 31. lokakuuta 2004. 49 sivussa ollun ottelun jälkeen Botterill ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Nick Kypreos
Kypreosin ura päättyi vakavaan aivotärähdykseen, jonka hän sai tapellessaan harjoitusottelussa New York Rangersin pelaajan Ryan VandenBusschen kanssa syyskuussa 1997. Uransa jälkeen hän on toiminut jääkiekkoasiantuntijana Rogers Sportsnet -sivustolla. Kypreos toimii myös apujuontajana Bill Bergin kanssa suositussa "Hockey Central" -radio-ohjelmassa, jota isännöi Darren Millard. Jean Béliveau
Béliveau perusti uransa jälkeen nimeänsä kantaneen säätiön ja oli muutenkin aktiivinen hyväntekeväisyystapahtumissa ympäri Kanadaa. Jean Beliveau Foundation siirtyi vuonna 1993 Society for Disabled Children -järjestön hallintaan. Hänelle myönnettiin tunnustuksia myös jääkiekkokenttien ulkopuolelta: hän sai 1988 Ordre national du Québec -kunniamerkin ja 1998 Order of Canada -kunniamerkin ja hänet valittiin 2001 Canada’s Walk of Famelle. Kanadan pääministeri Brian Mulroney tarjosi 1990-luvun alussa Béliveaulle kahdesti avointa paikkaa senaatissa. Pääministeri Jean Chrétien puolestaan kysyi häntä ehdolle Kanadan kenraalikuvernööriksi. Hän kieltäytyi kuitenkin paikasta, koska koki, että hänen leskeksi jäänyt tyttärensä tarvitsi hänen apuaan. Michael Bublé
Bublé lopetti laulajauransa vuonna 2016 ja ilmoitti syksyllä 2018 vetäytyvänsä kokonaan kaikesta julkisuudesta antaessaan "viimeisen haastattelunsa" Daily Mail -lehdelle. Hän ilmoitti myös lopettavansa sosiaalisen median käytön kokonaan. Bublé julkaisee kuitenkin vielä marraskuussa 2018 albumin nimeltään "Love". Hän palasi kuitenkin esiintymislavalle Britannian X Factorissa marraskuussa 2018. Henry Boucha
Bouchan näkö ei ikinä palautunut ennalleen, joten hänen jääkiekkouransa kärsi. Hän yritti palata kaukaloon ensiksi WHA:n Minnesota Fighting Saintsin paidassa seuraavalla kaudella, mutta seura lopetti toimintansa kesken kauden helmikuussa 1976. Boucha siiryi NHL:n Kansas City Scoutsin riveihin, jossa pelasi loppukauden. Kansas Citykin oli vaikeuksissa ja muutti ennen seuraavan kauden alkua Denveriin, jossa Boucha pelasi vielä 9 peliä, ennen kuin lopetti uransa. Thierry Boutsen
Alkukaudesta 1993 Boutsen oli ilman kuljettajan paikkaa, kunnes hänet palkattiin Jordanille. Hän sijoittui kauden aikana parhaimmillaan yhdeksänneksi eikä siten päässyt pistesijoille. Hän päätti Formula 1 -uransa keskeytykseen Belgian GP:ssä. Andreas Bauer
Bauer lopetti uransa vuonna 1992. Jean Béliveau
Canadiensin valmentaja Dick Irvin laittoi Béliveaun viimeistä kauttaan pelaavan keskushyökkääjän Elmer Lachin ohjaukseen. Lach opasti Béliveauta aloituksissa ja syötöissä; kummastakin tuli Béliveaun tavaramerkkejä. Tulokaskaudellaan 1953–1954 Béliveau kärsi loukkaantumisista ja pelasi vain 44 ottelua. Toisella kaudellaan hän teki peräti 37 maalia. ja hänet valittiin ensimmäisen kerran keskushyökkääjäksi. Häntä kuitenkin kritisoitiin pehmeästä pelityylistään, ja hän päätti hieman muutta tyyliään. Kaudella 1955–1956 Béliveau saikin 143 jäähyminuuttia ja teki silti tehopisteet 47+41. Hän voitti NHL:n maali- ja pistepörssin sekä sai eniten jäähyminuutteja joukkueestaan. Kauden jälkeen Béliveau palkittiin ensimmäisellä Hart Trophyllään sarjan arvokkaimpana pelaajana. Hän sai lisäksi pistepörssivoitostaan Art Ross Trophyn, hänet valittiin toisen kerran ykköstähdistökentälliseen, ja oli voittamassa uransa ensimmäistä Stanley Cupia. Jack Bruce
1980-luvun alussa Bruce teki kitaristi Robin Trowerin kanssa kohtalaisesti menestyneet albumit "BLT" (1981) ja "Truce" (1981). Tämän jälkeen hän julkaisi myönteiset arvostelut saaneet sooloalbumit "Automatic" (1983) ja "A Question of Time" (1989). Vuonna 1993 Bruce esiintyi Cream-rumpali Ginger Bakerin ja kitaristi Gary Mooren kanssa 50-vuotisjuhlakonsertissaan, joka julkaistiin nimellä "Cities of the Heart". Tämän jälkeen Bruce, Baker ja Moore muodostivat BBM-nimisen yhtyeen, jonka ainoaksi jäänyt albumi "Around the Next Dream" (1994) nousi Britannian albumilistalla 9. sijalle. Tämän jälkeen Bruce palasi soolouralle. Bruce Nauman
Vuonna 1960 Bruce Nauman lähti Wisconsinin yliopistoon opiskelemaan matematiikkaa, fysiikkaa ja taidetta. Vuonna 1964 Nauman siirtyi opiskelemaan taidetta Kalifornian yliopistoon, jossa hän opiskeli muun muassa William T. Wileyn ja Robert Arnesonin alaisuudessa. Maalaamisesta aloittanut Nauman keskittyi Kalifornian yliopistossa opiskellessaan kuvanveistoon, performanssitaiteeseen ja elokuvaan. Vuosien 1965–1966 välillä hän teki yhdeksän elokuvaa, joista kuusi yhteistyönä. Näistä kuuluisin on vuonna 1966 valmistunut "Fishing for Asian Carp", jossa hän kuvasi taidemaalari William Allenia pyydystämässä kalaa. Teos parodioi perinteistä käsitettä kerronnasta ja tarinan kestosta. Bruce Boudreau
Boudreaun päävalmentajaura alkoi vuonna 1992 Muskegon Fury -joukkueessa silloisessa Colonial Hockey Leaguessa. Hän valmensi joukkueen pudotuspeleihin, joissa se putosi ensimmäisellä kierroksella. Vuonna 1993 hän siirtyi valmentamaan IHL-seura Fort Wayne Kometsia, jota hän edusti aiemmin pelaajana. Boudreau valmensi Kometsin pudotuspeleihin ja IHL:n loppuotteluihin keväällä 1994, mutta Atlanta Knights vei Turner Cupin mestaruuden otteluvoitoin 4–2. Boudreau nimettiin kauden jälkeen IHL:n vuoden valmentajaksi. Hän valmensi Kometsia runkosarjakauden 1994–1995 puoliväliin. Bruce Driver
Devilsin Stanley Cup-voiton jälkeen Bruce Driver teki vapaana agenttina sopimuksen Devilsin paikallisvastustaja New York Rangersiin. Rangersissa Driver ei kuitenkaan enää noussut yhtä suureen rooliin ja hänet pistemääränsä alkoivat laskea. Bruce Driver pelasi kolme kautta Rangersissa. Driver lopetti uransa kauden 1997-1998 jälkeen. Bruce Arena
Maajoukkuepestin jälkeen Arena palkattiin Red Bull New Yorkin päävalmentajaksi. Hän ehti valmentaa newyorkilaisseuraa puolitoista vuotta, kunnes hän erosi loppusyksystä 2007. Arena ilmoitti lopettamisestaan New Yorkin hävittyä välierissä New England Revolutionille. Bruce Arena
Bruce Arena (s. 21. syyskuuta 1951 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Marraskuusta 2016 lähtien hän on toiminut Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Steve Bruce
Vuonna 1996 Bruce siirtyi Birmingham Cityyn, jossa hän pelasi kaksi kautta ennen kuin siirtyi pelaaja-manageriksi Sheffield Unitediin, missä hän lopetti pelaajauransa vuonna 1999.Kauden 1997–1998 Sheffield Unitedin pelaaja-managerina toiminut Bruce palkattiin vuonna 2001 Huddersfield Townin peräsimeen. Ensimmäisellä kaudella "terrierit" jäivät täpärästi ulos ykkösliigan playoffseista, sijoittuen kahdeksanneksi. Aaron Rodgers
Maaliskuussa 2008 Brett Favre ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa ja Rodgers nostettiin Packersin ykköspelinrakentajaksi. Muutama kuukausi myöhemmin Favre pyörsi lopettamispäätöksensä, mutta joukkue piti päätöksensä antaa Rodgersille mahdollisuus aloittaa ykköspelinrakentajana ja Favre siirtyi elokuussa 2008 New York Jetsiin. Lokakuussa 2008 Rodgers teki Packersin kanssa jatkosopimuksen kauteen 2014. Ivano Brugnetti
Brugnetti lopetti uransa vuonna 2011. Ace Bailey
Baileyn jääkiekkoura katkesi ottelussa Boston Bruinsia vastaan vuonna 1933, jolloin Bruinsin Eddie Shore taklasi Baileya selkään. Hän löi päänsä jäähän, menetti tajuntansa ja oli vähällä menehtyä. Bailey kuitenkin selvisi ja kuntoutui loukkaantumisesta, mutta ei pystynyt enää jatkamaan uraansa pelaajana. Aktiiviuransa jälkeen Bailey jatkoi kuitenkin Maple Leafs -organisaatiossa toimien muun muassa valmentajana. Bruce Springsteen
Keväällä 1974 musiikkikriitikko Jon Landau kirjoitti bostonilaiseen The Real Paper -lehteen kuuluisaksi tulleet sanansa: ”Olen nähnyt rokin tulevaisuuden, ja sen nimi on Bruce Springsteen.” Joe Frazier
Tappionsa jälkeen Frazier päätti uransa. Hän teki paluun neljä ja puoli vuotta myöhemmin 3. joulukuuta 1981, jolloin hän kohtasi Jumbo Cummingsin ratkaisemattomana päättyneessä ottelussa, joka jäi hänen uransa viimeiseksi. Vielä vuonna 1985 Frazier suunnitteli palaavansa kehään otellakseen näytösottelun kanadalaista Robert Cleroux’ta vastaan. Viranomaisten vastustelun vuoksi ottelu ei kuitenkaan koskaan toteutunut. Steve Bruce
Kesäkuussa 2012 Bruce allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen Englannin Mestaruussarjassa pelaavan Hull Cityn kanssa. Brucen johdolla Hull taisteli noususta Englannin Valioliigaan. Tiukassa kärkikamppailussa Hull oli lopulta sarjakakkonen ja nousi kauden päätteeksi Valioliigaan. Kausi 2013/14 oli Hullin osalta menestyksekäs, sillä joukkue säilytti taistelun jälkeen sarjapaikkansa ja eteni FA Cupissa aina loppuotteluun saakka. Brucen suojatit taistelivat jopa mestaruudesta, mutta lopulta Arsenal oli vahvempi jatkoajan jälkeen 3–2. Kaudella 2014/15 Hull ei kyennyt enää säilyttämään sarjapaikkaansa, vaan putosi liigasta. Bruce sai kuitenkin jatkaa seuran valmentajana ja kaudella 2015/16 hän johdatti joukkueen jälleen takaisin liigaan, tällä kertaa nousukarsintojen kautta voittamalla finaalissa Sheffield Wednesdayn. Bruce erosi tehtävistään kesäkuussa 2016. Taustalla olivat erimielisyydet seuran varapuheenjohtajan kanssa. Bret Hedican
Hedican teki lokakuussa 2008 vapaana pelaajana sopimuksen NHL-seura Anaheim Ducksin kanssa. Hän edusti Ducksia 51:ssä runkosarjaottelussa kaudella . Luotettavaksi puolustavaksi puolustajaksi kuvailtu Hedican ilmoitti pelaajauransa päättymisestä syyskuussa 2009. Hän pelasi seitsemäntoista vuotta käsittäneellä NHL-urallaan yhteensä 1039 runkosarjaottelua, joissa hän teki 294 tehopistettä, 55 maalia ja 239 syöttöpistettä, ja 108 pudotuspeliottelua, joissa hän teki 26 tehopistettä, neljä maalia ja 22 syöttöpistettä. Hän saavutti plusmiinustilastossa parhaimmillaan lukeman +17, mikä tapahtui kaudella .
Hedican edusti Yhdysvaltoja kaksissa talviolympialaisissa, Albertvillessä 1992 ja Torinossa 2006, ja kolmissa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa, 1997, 1999 ja 2001. Hän ei voittanut maajoukkueurallaan arvokilpailumitaleja. Badou Jack
Jack aloitti ammattilaisuransa vuonna 2009. Hän voitti avausottelussaan Maksim Nikonorovin. Suomessa Jack on otellut ammattilaisurallaan kahdesti, elokuussa 2009 Ulvilan pesäpallostadionilla ja saman vuoden lokakuussa Vaasan Maapohjahallissa. Huhtikuussa 2015 Jack saavutti WBC-liiton maailmanmestaruuden voitettuaan Anthony Dirrellin. Jack on voittanut ammattilaisuransa 21 ottelusta 19, joista 12 tyrmäyksellä. Nykyisin Jack edustaa Ruotsia. Juan Manuel Bordeu
Bordeu lopetti uransa vuonna 1973 ja siirtyi Argentiinan urheilun hallinnon puolelle. Hän toimi myös FISA Maailman moottoriurheilujärjestön Argentiinan delegaattina kuolemaansa 1990 saakka. Jean Béliveau
Kausi 1970–1971 oli Béliveaun uran viimeinen. Hän ylitti helmikuussa neljäntenä pelaajana 500 NHL-maalin rajan. Hänen uransa viimeinen peli käytiin 18. toukokuuta Chicago Black Hawksia vastaan. Canadiens voitti Black Hawksin 3–2 seitsemännessä Stanley Cup -finaalissa, ja Béliveau päätti uransa kymmenenteen Stanley Cupin mestaruuteensa. Patrick Bordeleau
16. kesäkuuta 2012 Bordeleau ja Avalanche solmivat vuoden jatkosopimuksen. Työsulkukaudella 2012-2013 pelatessaan viidennellä kaudella putkeen Lake Eriessä, Bordeleausta tuli joukkueen seurahistorian pitkäaikaisin pelaaja. Pelattuaan 29 peliä Lake Eriessä, Bordeleau sai kutsun Coloradoon. Hän teki NHL-debyyttinsä 19. tammikuuta 2013 hänet varannutta Minnesota Wildia vastan. Chris Boardman
Vuoden 1998 Ranskan ympäriajo alkoi Dublinista Irlannista ja Boardman vei jälleen prologin voiton, mutta kaatui 2. etapilla. Boardman lopetti uransa vuonna 1999. Randy Carlyle
Valmennusuransa Carlyle aloitti vuonna 1995 Winnipegin apuvalmentajana. Vuonna 2005 hän aloitti Anaheimin päävalmentajana. Hän valmensi Ducksin Stanley Cup -mestaruuteen keväällä 2007. Carlyle oli Ducksin päävalmentajana joulukuulle 2011, jolloin hänelle annettiin potkut, kun joukkue oli aloittanut kauden huonosti. Ducks palkkasi hänen korvaajakseen kaksi päivää aiemmin Washington Capitalsista erotetun Bruce Boudreaun. Julius Francis
Hän lopetti uransa vuonna 2006 ollessaan 41-vuotias. Uransa aikana Julius Francis nyrkkeili 48 ammattilaisottelua, hän voitti niistä 23 (12 KO), hävisi 24 (8 KO) ja nyrkkeili yhden tuloksettoman ottelun. Francisin valmentajana toimi Gary Inniss ja managerina Jonathan Feld. Marie-Laure Brunet
Brunet ilmoitti uransa lopettamisesta kesäkuussa 2014. Brock Lesnar
Lesnar kuitenkin palasi ottelemaan Mark Huntia vastaan UFC 200 -tapahtumassa heinäkuussa 2016. Lesnar voitti ottelun tuomariäänin. Ottelun jälkeen heinäkuussa Yhdysvaltain antidopingtoimikunta kertoi hänen jääneen kiinni dopingista 28. kesäkuuta 2016 ennen ottelua tehdyssä testissä. Lesnar määrättiin joulukuussa 2016 menettämään voittonsa, kärsimään vuoden kilpailukiellon ja maksamaan 250 000 dollarin sakot. Lesnar antoi myös toisen positiivsen dopingnäytteen UFC 200 -tapahtumassa heinäkuussa 2016. Vaikka Lesnar ilmoittikin 14. helmikuuta 2017 lopettavansa uudelleen vapaaottelu-uransa, niin kuitenkin hän haastoi UFC 226:ssa Daniel Cormierin, ja ottelu heidän välillään järjestetään luultavasti alkuvuodesta 2019, vaikka tarkkaa päivämäärää ei ole vielä tiedossa. Silloin kun Lesnar lopetti uudelleen uransa, hänen kilpailukiellostaan oli kulunut vasta alle puolet ja se jäi tilanteeseen jossa kärsittävänä oli vielä yli kuusi kuukautta ottelukieltoa. Kun hän palasi taas USADA:n testauksen pariin heinäkuussa ja kieltoa jatkettiin siitä mihin se oli jäänyt, niin hän pystyi ottelemaan seuraavan kerran alkuvuodesta 2019. Alberto Contador
Ranskan ympäriajon jälkeen Contador ei ajanut vuonna 2007 isoissa kilpailuissa. Mies jätti mm. Espanjan ympäriajon väliin ja keskittyi syksyn aikana puntaroimaan saamiaan tarjouksia muilta talleilta, sillä Discovery Channel päätti lopettaa ammattilaispyöräilyn tukemisen tuohon kauteen. Tallin kaikki ajajat joutuivat etsimään työpaikan seuraaviksi kausiksi muualta. Contador teki 23. lokakuuta sopimuksen Astanan kanssa. Pesti on pituudeltaan kaksivuotinen. Dopingskandaalien ryvettämä talli palkkasi uudeksi urheilupäällikökseen Discovery Channelin entisen johtajan Johan Bruyneelin. Bruyneelin lisäksi Discovery Channelista siirtyi Astanaan runsaasti muutakin henkilökuntaa johtotasolta mekaanikkoihin. Bruyneel on kaikkien aikojen menestyksekkäin tallipäällikkö Ranskan ympäriajossa, sillä Contadorin vuoden 2007 voitto oli belgialaisjohtajalle peräti uran kahdeksas. Bruce Fairbairn
Fairbairn oppi soittamaan trumpettia jo pienenä ja soitti teini-ikäisenä paikallisissa R&B-yhtyeissä. 1970-luvun lopulla hän oli perustamassa kanadalaista Prism-yhtyettä. Loverboyn esikoisalbumi lanseerasi kansainvälisiä hittejä, kuten ”Turn Me Loose” ja ”The Kid Is Hot Tonite”. "The Revölution by Night" (1983) ja "The Blitz" (1984) tekivät Fairbairnista tunnetun hard rock -tuottajan. Vuonna 1986 hän tuotti Bon Jovin albumin "Slippery When Wet", joka myi yli 12 miljoonaa kappaletta. Fairbairnin viimeiseksi tuotannoksi jäi Yesin albumi "The Ladder". Chris Bourque
Kaudeksi 2005–2006 Bourquen oli tarkoitus siirtyä juniorisarja QMJHL:ään, mutta hän jatkoi kuitenkin uraansa Washington Capitalsin organisaatiossa tehtyään kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Capitalsin farmijoukkueeksi vaihtui Hershey Bears, jossa AHL:n tulokaskausi toi 52 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 8+28=36. Bourque voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Kaudella 2006–2007 hän oli Bearsin neljänneksi paras pistemies tehoilla 24+33=58. Kolmannella sopimuskaudellaan 2007–2008 Bourque oli joukkueen paras pistemies tehoilla 28+35=63. Hänet valittiin kauden päätteeksi Bearsin parhaaksi pelaajaksi. Bourque debytoi kauden aikana myös Capitalsin NHL-joukkueessa, jossa hän pelasi neljä ottelua ilman tehopisteitä. Bourque teki NHL-debyyttinsä marraskuussa 2007. Bruce Boudreau
Boudreau valmensi Capitalsia lopulta marraskuulle 2011, jolloin hän sai potkut. Capitals oli hänen alaisuudessaan pelannut loistavasti runkosarjassa, mutta ollut aina pettymys pudotuspeleissä. Kauden 2010–2011 alkupuoliskolla Boudreau sai 200:nnen voittonsa valmentajana – nopeammin kuin kukaan muu aiemmin. Hänet erotettiin kuitenkin tehtävästään, kun hyvän alun jälkeen Capitals oli onnistunut voittamaan kymmenestä viimeisestä pelistään vain kolme. Boudreaun tilalle Capitals palkkasi Dale Hunterin. Ryan VandenBussche
Syyskuussa 2006 Jokerit ilmoitti VandenBusschen kuukauden mittaisesta koeaikasopimuksesta. Koeaika päättyi Jokerit-Blues otteluun 5. marraskuuta. Ottelun jälkeen Jokerit ilmoitti, että VandenBussche ei jatka joukkueessa. Samana päivänä VandenBussche solmi uuden sopimuksen CHL:n New Mexico Scorpionsin kanssa, mutta pelasi seurassa vain yhdeksän ottelua ja lopetti uransa jääkiekkoilijana 17. tammikuuta 2007. Jean Béliveau
Béliveau äänestettiin ennen kauden 1961–1962 alkua Canadiensin kapteeniksi joukkueesta kaupatun Doug Harveyn tilalle. Seuraavan kauden aikana hän teki uransa 325:nnen runkosarjamaalinsa ja ohitti Nels Stewartin NHL-historian eniten maaleja tehneenä keskushyökkääjänä. Béliveau teki tuon kauden aikana 78 pistettä runkosarjassa, ja hänet valittiin toistamiseen urallaan NHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi. Kaudella 1963–1964 Béliveau oli keskeisessä roolissa johdattamassa Canadiensin jälleen Stanley Cupin mestaruuteen. Hän teki muun muassa viimeisen seitsemännen finaalin avausmaalin. Loppuottelusarjan toisessa ottelussa hän oli tehnyt jo uransa sadannen pudotuspelipisteen. Kevään pudotuspelien aikana Béliveau keräsi 16 pistettä 13 ottelussa, ja hän sai ensimmäisen kerran jaetun Conn Smythe Trophyn pudotuspelien parhaimpana pelaajana. Lisäksi hänet valittiin kauden päätteeksi NHL:n kakkostähdistökentälliseen. Brigitte Bardot
Bardot lopetti näyttelemisen 39-vuotiaana 1973 ja muutti Saint-Tropeziin. Émile Bouchard
Canadiensin kapteeni Toe Blake joutui lopettamaan tammikuussa 1948 uransa jalkavammaan, ja maalivahti Bill Durnan toimi joukkueen kapteenina loppukauden. Ennen kauden 1948–1949 alkua Bouchard nimettiin Canadiensin uudeksi kapteeniksi. Hän oli tuolloin pelannut joukkueessa seitsemän kautta, eli pisimpään joukkueen puolustajista. Canadiens hävisi keväällä 1951 Stanley Cup -finaalin Toronto Maple Leafsille ja 1952 Detroit Red Wingsille. Kaudella 1952–1953 Bouchard voitti ensimmäisen Stanley Cupinsa joukkueen kapteenina. Seuraavien kahden kauden aikana Canadiens oli jälleen finaaleissa mutta hävisi molemmilla kerroilla Red Wingsille. Chris Amon
F1-uransa ohella Amon ajoi urheiluautoluokissa ja onnistui muun muassa pääsemään Le Mansin 24 tunnin ajon voittajien joukkoon (1966 yhdessä Bruce McLarenin kanssa). Amon lopetti kilpa-autoilijan uransa vuonna 1977, kun hän luovutti paikkansa USA:n CanAm -sarjassa lupaavalle kanadalaiselle Gilles Villeneuvelle. Tämä puolestaan siirtyi Formula ykkösiin vielä saman kauden lopulla. Lindell Holmes
Vuonna 1986 hän otteli IBF-liiton mestaruudesta silloista mestaria, Chong Pal Parkia vastaan. Ottelu päättyi tasatulokseen. Myöhemmin käydyssä uusintaottelussa Holmes hävisi. Vuonna 1990 Holmes kanppaili IBF-liiton väliaikaisesta mestaruudesta Frank Tatea vastaan, ja voitti kamppailun. Hän puolusti titteliään kolmesti ennen kuin hävisi sen Darrin Van Hornille teknisellä tyrmäyksellä. Vuonna 1993 hän kamppaili WBO-liiton silloisen mestarin Cris Eubankin kanssa, mutta hävisi kamppailun. Hän lopetti uransa ottelun jälkeen. Tarmo Uusivirta
Uusivirta aloitti nyrkkeilyn ammattilaisuransa vuonna 1982. Ammattilaisura alkoi hyvin Uusivirran voittaessa neljä ensimmäistä otteluaan. Vuosina 1983–1984 hän kärsi kolme tappiota, mutta tämän jälkeen ura kääntyi parempaan suuntaan. 23. maaliskuuta 1986 hän taisteli tasapelin alankomaalaista hallitsevaa Euroopan mestaria Alex Blanchardia vastaan. Uusivirta jatkoi hyviä otteita voittaen tulevan Euroopan mestarin James Cookin ja taisteli jälleen tasapelin 12. joulukuuta 1988 Euroopan mestaria Alex Blachardia vastaan, mutta maaliskuussa 1989 hän ei astunut kehään ottelussa Yhdysvaltojen Vincent Boulwarea vastaan. Uusivirta lopetti nyrkkeilyn tähän puoleksitoista vuodeksi. Uusivirta sanoikin parissakin haastattelussa, että nyt sai riittää – hän sammuttaisi tulipaloja lopun ikäänsä eli aikoi vakavissaan palata alkuperäiseen siviiliammattiinsa palomieheksi. Ray Ferraro
Ferraro ilmoitti elokuussa 2002 lopettavansa pelaajauransa. Hän pelasi 18-vuotisella NHL-urallaan 1258 runkosarjaottelua tehden 898 pistettä, 408 maalia ja 490 syöttöä. Pudotuspeleissä hän esiintyi 68:ssa ottelussa, joissa hän teki 21 maalia ja 22 syöttöpistettä. Ferraro ei voittanut urallaan Stanley Cupin mestaruutta. Lähimmäksi loppuottelupaikkaa hän pääsi kaudella 1992-93, jolloin New York Islanders eteni itäisen konferenssin konferenssifinaaleihin. Lajin maailmanmestaruuskisoissa hän pelasi kolmesti, vuosina 1989, 1992 ja 1996; vuosina 1989 ja 1996 hän oli voittamassa Kanadan paidassa MM-hopeaa. Raouf Bouzaiene
Bouzaienen ura alkoi Ranskassa, jossa hän pelasi vuosien 1990–1997 aikana Ligue 2 sarjatasolla ja viimeisellä kaudellaan Ligue 1:ssä Châteaurouxin paidassa. Bouzaiene palasi kotimaahansa Tunisiaan vuonna 1998, jolloin hän edusti Club Africainia kolmen kauden verran ennen paluutaan Eurooppaan. Tällä kertaa Bouzaiene matkasi Italiaan Serie B:ssä pelanneeseen Genoaan. Kahden kauden jälkeen Bouzaiene päätti lopettaa uransa kotimaassaan ja synnyinkaupunkinsa joukkueessa ES Sahelissa. Martin Brodeur
Brodeur pelasi viimeiset ottelunsa St. Louis Bluesin organisaatiossa, jossa hänelle kertyi 3 voittoa, 3 tappiota. Hän ilmoitti uransa lopettamisesta 2015 vuoden tammikuussa ja hän siirtyi St. Louis Bluesin varatoimitusjohtajaksi. Jean Béliveau
Béliveau hylkäsi useita Canadiensin tarjousehdotuksia, koska omien sanojensa mukaan tunsi lojaalisuutta quebecilaiskannattajia kohtaan. Canadiensin GM Frank Selke suostutteli joukkueen ostamaan koko QSHL-liigan ja muuttamaan sen ammattilaissarjaksi, jotta Canadiens voisi hankkia Béliveaun lopulta joukkueeseensa. Béliveau teki lokakuussa 1953 Canadiensin kanssa viisivuotisen sopimuksen, jonka kokonaisarvo oli 105 000 dollaria. Se oli aikansa suurin NHL-sopimus. Direct Énergie
Vuonna 1992 Guimard nousi tallipäälliköksi ja Bernard Quilfen urheilupäälliköksi. Vuonna 1995 tallipäälliköksi valittiin entinen ammattipyöräilijä Jean-René Bernaudeau. Vuosiksi 1996–1999 talli vetäytyi ammattilaistasolta ja keskittyi kasvattamaan uusia ajajia. Bernaudeau ryhtyi luomaan Vendéen alueelle tasokasta amatööritason pyöräilytallia Vendée U'ta. Anders Bardal
Bardal lopetti uransa keväällä 2015. Bruno Metsu
Metsu pelasi urallaan Ranskassa ja Belgiassa. 17 vuotta kestäneellä ammattilaisurallaan Metsu pelasi 250 ottelua Ranskan pääsarjassa ja 152 ottelua toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Garry Trudeau
Trudeau syntyi varakkaaseen perheeseen ja opiskeli taideaineita Yalen yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1970. Hän piirsi opiskelijalehti "Yale Daily Newsissä" ilmestynyttä "Bull Tales" -nimistä sarjakuvaa, josta tuli "Doonesburyn" varhainen muoto. Trudeaun esikuvia olivat sarjakuvapiirtäjät Jules Feiffer ja Walt Kelly, jotka tunnettiin myös poliittisesta kannanotostaan liberaalien näkemysten puolesta. "Bull Tales" saavutti opiskelijapiireissä kulttimaineen, joten vuonna 1970 Universal Press Syndicate otti sen levitykseensä ja se alkoi ilmestyä valtakunnallisesti nimellä "Doonesbury". Sarjasta tuli suosittu ja kriitikkojen kehuma. Trudeau sai vuonna 1975 Pulitzer-palkinnon pilapiirtäjien sarjassa, ensimmäisenä sarjakuvapiirtäjänä. Trudeau piti 1980-luvun alussa kaksi vuotta kestäneen tauon eli niin sanotun sapattivapaan "Doonesburyn" piirtämisestä, minä aikana hän työsti muun muassa sarjaansa pohjautunutta Broadway-musikaalia. Palattuaan piirtämään "Doonesburya" vuonna 1984 hän muutti tyyliään, siirsi sarjansa hahmot opiskelijamaailmasta työ- ja perhe-elämään, ja antoi heidän tästä alkaen vanheta luonnollisesti ajan kuluessa. Bruce Lee
Isänsä kuoleman jälkeen Brandon Lee jatkoi jo hyvin nuorena aloittamaansa kamppailulajien harjoittelua, ja aikuisena hän alkoi opettaa niitä. Hän näytteli useissa elokuvissa, kunnes kuoli vuonna 1993 "The Crow"n kuvauksissa häneen osuneeseen luotiin. Antoine Rigaudeau
Hän lopetti uransa vuonna 2006. Bruce Boudreau
Boudreaun päävalmentajaura jatkui vuonna 1996, kun hänet palkattiin ECHL-seura Mississippi Sea Wolvesin päävalmentajaksi. Boudreau, seuran historian ensimmäinen päävalmentaja, valmensi Sea Wolvesia kolme täyttä kautta. Ensimmäisellä seura pääsi pudotuspeleihin, mutta putosi ensimmäisellä kierroksella, toisella se jäi pudotuspelien ulkopuolella ja kolmannella Boudreau valmensi Sea Wolvesin ECHL:n mestaruuteen. Sea Wolves voitti kevään 1999 pudotuspeleissä South Carolina Stingraysin, Florida Everbladesin, Pee Dee Priden ja Richmond Renegadesin. Renegadesin seura voitti ECHL:n loppuotteluissa otteluvoitoin 4–3. Bruce Driver
Driver valittiin Devilsin kapteeniksi vuonna 1991 ja toimi joukkueen kapteenina kauden 1991-1992. Driver kuitenkin luopui kapteenin asemasta Devilsin hankkiessa seuraavalla kaudella joukkueeseen kokeneen puolustaja Scott Stevensin St. Louis Bluesista. Bruce Driver jatkoi New Jersey Devilsissä vuoteen 1995 saakka. Kaudella 1993-1994 Devils eteni aina itäisen konferenssin finaaliin, jossa Stanley Cup-voittoon asti edennyt New York Rangers oli kuitenkin parempi otteluvoitoin 4-3. Seuraava kausi 1994-1995 alkoi työsululla, joka kesti 103 päivää ja päättyi vasta 11. tammikuuta 1995. Tynkäkaudella New Jersey Devils eteni pudotuspeleissä aina Stanley Cup-finaaleihin. Bruce Driver pääsi näin ensimmäisen ja ainoan kerran pelaamaan NHL:n finaalisarjassa. Finaalissa Devilsin vastustajaksi asettui Detroit Red Wings. Runkosarjan voittanut Detroit lähti finaaleihin ennakkosuosikkina, mutta Devils murskasi Detroitin suoraan neljässä ottelussa voittaen seuran historian ensimmäisen Stanley Cupin otteluvoitoin 4-0. Boris Rousson
Rousson siirtyi kaudeksi 1998–1999 Saksan DEL-liigan Kölner Haieen. Seuraavat kolme kautta hän torjui München Baronsissa. Rousson torjui Baronsille Saksan mestaruuden keväällä 2000. Hän pelasi Saksassa koko loppu-uransa ajan ja on hankkinut myös maan kansallisuuden. Vuodet 2002–2007 Rousson pelasi Hamburg Freezersissä ja kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi sarjatasoa alemmas 2. Bundesligaan Kassel Huskiesin maalinsuulle. Roussonilla oli sarjan paras päästettyjen maalien keskiarvo (1.90) ja hän torjui Huskiesin keväällä 2008 takaisin DEL:ään, josta joukkue oli kaksi kautta aiemmin pudonnut 2. Bundesligaan. Rousson pelasi vielä kauden 2008–2009 DEL:ää Huskiesissa, mutta hän jäi kakkosmaalivahdiksi Adam Hauserille. Rousson lopetti pelaajauransa keväällä 2009. Roxy Beaudro
Beaudro pelasi Kenora Thistlesin edeltäjä Rat Portage Thistlesissä vuodet 1896–1907, pelaten tuona aikana viidesti Stanley Cupista vuosina 1903, 1905 ja kolmesti vuonna 1907. Vuonna 1907 Beaudro lopetti uransa mutta palasi yhdeksän vuoden tauon jälkeen pelaten kahdeksan ottelua puolustajana National Hockey Associationin Toronto 228th Battalionissa ennen liittymistään Yhdysvaltojen armeijaan ensimmäisessä maailmansodassa. Beaudro kuoli Ontarion Barriessa 10. helmikuuta 1960. Jean Béliveau
Virallisesti Béliveau kertoi lopettamisestaan 9. heinäkuuta 1971 Montrealin Queen Elizabeth Hotelissa. Béliveau edusti koko uransa ajan Canadiensia. Hän pelasi 1 125 runkosarjaottelua, teki niissä 507 maalia ja antoi 712 maalisyöttöä. Yhteensä pisteitä oli 1 219. Hän oli Canadiensin kapteeni kymmenen kauden ajan. Vain Saku Koivu on myöhemmin toiminut Canadiensin kapteenina yhtä pitkään. Teemu Selänne
Vuoden 2013 elokuussa Selänne kertoi jatkavansa NHL-uraansa, ja hän solmi Anaheimin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen kaudeksi 2013–2014. Hän vahvisti ennen kauden alkua, että tuleva kausi olisi hänen uransa viimeinen. Anaheimin päävalmentaja Bruce Boudreau kertoi ennen kauden alkua, ettei hän aio vaatia 43-vuotiaalta Selänteeltä enää täyttä 82 ottelun runkosarjaa, koska edellinen työsulun lyhentämä ja ottelutahdiltaan tiivis kausi oli ollut Selänteelle ajoittain vaikea ja kuluttava. Max Baer
Max Baer tuli suuren yleisön tietoisuuteen vuonna 1933 voittamalla saksalaisnyrkkeilijä Max Schmelingin. Kesäkuussa 1934 hän nousi raskaansarjan maailmanmestariksi voittamalla Primo Carneran, joka putosi ottelussa 11 kertaa kanveesille. Baer piti maailmanmestaruutta hallussaan yhtä päivää vaille vuoden, kunnes hän hävisi altavastaajana otteluun lähteneelle James J. Braddockille eräässä nyrkkeilyhistorian tunnetuimmista mestaruusotteluista. Saman vuoden syyskuussa Baer otteli New Yorkin Yankee Stadiumilla nousevaa tähteä Joe Louisia vastaan ja kärsi uransa ainoan tyrmäystappion. Tuo ottelu oli kaikkien aikojen toinen yli miljoonan dollarin tulot kerännyt nyrkkeilyottelu, joka ei koskenut mestaruutta. Baer päätti nyrkkeilyuransa vuonna 1941. Émile Bouchard
Kauden 1954–1955 jälkeen Canadiensin valmentaja Dick Irvin jätti joukkueen ja Bouchard ajatteli, että nyt olisi sopiva aika lopettaa, sillä Irvin oli ainoa valmentaja, jonka alaisuudessa oli pelannut NHL:ssä. Bouchardia harkittiin myös Irvinin korvaajaksi, mutta valmentajan paikka meni Toe Blakelle, joka onnistui suostuttelemaan Bouchardin jatkamaan vielä pelaajauraansa. Bouchard ei saanut paljoakaan peliaikaa viimeisellä kaudellaan ja ainoan pudotuspelinsä hän pelasi viimeisessä finaalissa, jonka Canadiens voitti. Bouchard voitti näin uransa neljännen Stanley Cupin. Hän pelasi NHL:ssä kaikkiaan 785 runkosarjaottelua ja teki niissä 193 pistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 113 ottelua ja sai 32 pistettä. Jean Béliveau
Béliveau siirtyi 15-vuotiaana Victoriaville Panthers -nimiseen juniorijoukkueeseen. Hän teki kaudeksi 1949–1950 sopimuksen juniorijoukkue Quebec Citadellesin kanssa. Hän pelasi Citadellesissa kaksi kautta. Kauden 1950–1951 aikana Béliveau pelasi myös ensimmäisen NHL-pelinsä Montreal Canadiensissa. Hän teki Canadiensin kanssa kahden ottelun mittaisen amatöörisopimuksen. Jälkimmäisessä ottelussa hän teki myös uransa ensimmäisen NHL-maalinsa. Guy Carbonneau
Lopetettuaan uransa Carbonneau toimi vuosina 2000–2002 kahden kauden ajan Montreal Canadiensin apuvalmentajana Michel Therrienin alaisuudessa. Apuvalmentajan pestinsä jälkeen hän siirtyi Dallas Starsin organisaatioon apulais-GM:ksi ja toimi tehtävässä tammikuuhun 2006 asti, jolloin hänet palkattiin toistamiseen Canadiensin apuvalmentajaksi, tällä kertaa Claude Julienin irtisanomisen jälkeen päävalmentajan tehtävät ottaneen GM Bob Gaineyn alaisuuteen. Kaudeksi 2006–2007 Carbonneau nimettiin Canadiensin päävalmentajaksi apulaisinaan Kirk Muller, Doug Jarvis ja Roland Melanson. Bruce Arians
Arians opiskeli Virginia teknillisessä yliopistossa ja pelasi yliopiston joukkueessa pelinrakentajana. Ennen suuntautumista valmentajan uralle hänellä oli suunnitelmana ryhtyä liikunnanopettajaksi. Arians jatkoi valmistumisensa jälkeen valmentajana Virginian teknillisessä yliopistossa. Sieltä hän päätyi Mississippin osavaltionyliopiston ja Alabaman yliopiston kautta Templen yliopiston päävalmentajaksi vuonna 1983. Arians oli tuolloin vain 30-vuotias ja samalla yliopistosarjojen nuorin päävalmentaja. Hän toimi Templen päävalmentajana kuusi kautta. Bruce Boudreau
Boudreau aloitti myös kauden 2007–2008 Hershey Bearsin valmentajana, mutta 22. marraskuuta, Glen Hanlonin irtisanomisen jälkeen, NHL-seura Washington Capitals nosti AHL-yhteistyökumppaninsa päävalmentajan väliaikaiseksi päävalmentajakseen. 26. joulukuuta Boudreaun pesti vakinaistettiin. Boudreaun tulo Capitalsin valmentajaksi muutti joukkueen kurssia. Kun Hanlonin irtisanomisen aikaan joukkue oli konferenssinsa ja liigan viimeisenä, Boudreaun valmennuksessa Capitals nousi runkosarjakauden lopussa divisioonansa mestariksi ja siten itäisen konferenssin kolmanneksi. Kevään 2008 pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Capitals kohtasi Philadelphia Flyersin, jolle se hävisi ottelusarjan niukasti voitoin 3–4. Boudreau palkittiin kauden jälkeen Jack Adams Awardilla NHL:n vuoden valmentajana.