Mikä oli Hitchcockin viimeinen elokuva?
Alfred Hitchcock
Vuonna 1976 valmistunut "Perintö" jäi Hitchcockin viimeiseksi elokuvaksi. Se oli komediallinen jännityselokuva, jonka vastaanotto oli suopeahko, ja varsinkin sen humoristisuutta arvostettiin.
Psyko (elokuvasarja)
Psyko on yhdysvaltalainen kauhuelokuvasarja, joka pohjautuu Robert Blochin romaaniin "Psyko". Sarjan ensimmäisen elokuvan ohjasi Alfred Hitchcock vuonna 1960. Elokuva sai kolme jatko-osaa, "Psyko II" (1982), "Psyko III" (1986) ja "Psyko IV" (1990). Lisäksi sarjan ensimmäinen elokuva uudelleenfilmatisoitiin vuonna 1998. The Pleasure Garden
Britannian filmi-instituutti aloitti 2010 rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan – mukaan lukien "The Pleasure Garden" – restauroimiseksi. Kaikkien yhdeksän elokuvan restauroinnin arvioidaan maksavan 1,8 miljoonaa euroa. BFI uskoo myös, että kampanjan ansiosta Hitchcockin ainut kadonnut ohjaustyö "The Mountain Eagle" (1926) saattaisi löytyä. BFI:n mukaan nämä Hitchcockin yhdeksän ensimmäistä elokuvaa ovat Britannian elokuvahistorian kannalta erittäin merkittäviä. Kauriin merkeissä
Kauriin merkeissä ("Under Capricorn") on Alfred Hitchcockn ohjaama elokuva vuodelta 1949. Se perustuu Helen Simpsoniin romaaniin "Under Capricorn" (1937). Elokuva kuuluu Hitchcockin erikoisuuksiin, sillä se on epookkielokuva. Tapahtumien aikakausi on 1830-luku ja paikka Australia. Alfred Hitchcock
Romanttinen jännityselokuva "Kohtalon avain" (1946) on Hitchcockin arvostetuimpia elokuvia. Se oli valtava yleisö- ja arvostelumenestys, ja varsinkin elokuvan pääosassa esiintynyt Ingrid Bergman sai ylistäviä arvosteluja. Hitchcockin ohjaus on kuin oppitunti elokuvan teosta: tapahtumien kulku ja jännityksen rakentaminen on moitteetonta. Elokuvan vaikuttavimpia kohtauksia ovat pitkä kamera-ajo juhlavieraiden yleiskuvasta erikoislähikuvaan Bergmanin kädessä olevaan avaimeen ja Cary Grantin ja Bergmanin pitkä suutelukohtaus. Alfred Hitchcock
"Topaz" oli Hitchcockin uran kallein elokuva ja samalla myös tappiollisin. "Frenzy" (1972) oli monin tavoin paluu juurille. Se kuvattiin Englannissa, ja budjetti oli vaatimaton. Monet kohtaukset tuovat mieleen "Vuokralaisen" (1926), ja elokuvan alkukohtaus on kuin suoraan "Nuoresta ja viattomasta" (1937). "Frenzystä" tuli suuri arvostelu- ja yleisömenestys. Se tuotti yhtä paljon kuin "Psyko" kaksitoista vuotta aikaisemmin. Nihkeimmät arvostelut tulivat Britanniasta, jossa ei pidetty elokuvan vanhanaikaisesta Lontoo-kuvasta. Bob Hoskins
Hoskinsin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Lumikki ja metsästäjä" (2012), jossa hän oli yksi kääpiöistä. Hän ilmoitti vuonna 2012 lopettavansa uransa Parkinsonin taudin takia. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1934 elokuva)
Mies joka tiesi liikaa ("The Man Who Knew Too Much") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1934. Se oli Hitchcockin ensimmäinen menestyselokuva myös ulkomailla ja yhdessä sitä seuranneen "39 askelta" -elokuvan kanssa se loi vankan pohjan Hitchcockin tulevalle uralle. Puhtauden lunnaat
Myöhemmin Bennettillä oli suuri vaikutus Hitchcockin uraan, sillä hän käsikirjoitti Hitchcock-elokuvat "Mies joka tiesi liikaa", "39 askelta", "Salainen asiamies", "Sabotaasi", "Nuori ja viaton" ja "Ulkomaankirjeenvaihtaja". Alfred Hitchcock
"Mutta kuka murhasi Harryn?" (1955) oli Hitchcockin omien sanojen mukaan hänen yhdysvaltalaisista elokuvistaan englantilaisin. Elokuvan brittiläinen musta huumori ei kuitenkaan purrut yhdysvaltalaiseen yleisöön ja arvostelijakaartiin, mutta sitä paremmin elokuva menestyi Britanniassa ja Ranskassa. Hitchcockin kuuluisuuden kannalta paljon merkittävämpi oli vuoden 1955 toinen projekti: televisiosarja "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1965). Hitchcockia edustanut agentuuri oli ajautunut viihdekonserni MCA:n omistukseen, ja sitä kautta Hitchcockilta kysyttiin kiinnostusta televisiosarjan tekemiseen. Hitchcock suostui ja perusti sitä varten Shamley Productions -yhtiön. Sarjan tuottajaksi hän kutsui entisen luottotyöntekijänsä Joan Harrisonin. Hitchcock itse esitteli jokaisen jakson omalla sarkastisella, mustan huumorin höystämällä tyylillään. Televisioesiintymiset tekivät Hitchcockista etenkin Yhdysvalloissa ennennäkemättömän kuuluisan. Televisiosarjan suosio poiki myös lukuisia oheistuotteita, kuten taskukirjoja, joiden nimet olivat tyyliin ”Tarinoita, joita en saanut tehdä televisiossa”, sekä jännityslukemisto Alfred Hitchcock Magazinen (1956–). Televisiotuotannon ansiosta Hitchcockin varallisuus kasvoi huomattavasti, ja vuonna 1964 hän oli jo MCA:n (ja sitä kautta myös Universalin) viidenneksi suurin omistaja. The Mountain Eagle
Hitchcockia itseään "The Mountain Eaglen" katoaminen ei koskaan harmittanut, sillä hän oli vakaasti sitä mieltä, että se oli ”erittäin huono elokuva”. Psyko II
Psyko II ("Psycho II") on Richard Franklinin ohjaama yhdysvaltalainen jännitys- ja kauhuelokuva vuodelta 1983. Elokuva on jatko-osa Alfred Hitchcockin ohjaamalle klassikkoelokuvalle "Psyko", ja sen pääosassa Norman Batesina esiintyy sarjan muiden osien tavoin Anthony Perkins. Nimestään huolimatta "Psyko II" ei perustu Robert Blochin kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Vuokralainen ("The Lodger: A Story of the London Fog") on Alfred Hitchcockin ohjaama mykkä brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin kolmas ohjaus ja ensimmäinen, jota voidaan pitää aitona ”Hitchcock-elokuvana”. Sabotaasi (elokuva)
Tätä tehokeinoa hän käytti "Sabotaasin" kuuluisimmassa kohtauksessa. Siinä poika lähetetään viemään pakettia, jossa on aikapommi. Hän myöhästyy, mutta pommi ei räjähdäkään silloin kun se pitäisi, ja katsojat huokaisevat helpotuksesta. Seuraavalla hetkellä pommi kuitenkin räjähtää ja poika kuolee. Niin yleisö kuin arvostelijatkin olivat tuolloin sitä mieltä, että Hitchcock meni kohtauksessa liian pitkälle. Hitchcock sanoikin François Truffaut'n haastattelussa, että se oli vakava erehdys, koska pojasta oli tullut liian sympaattinen. Joidenkin kriitikoiden mielestä Hitchcockin suurin virhe ei suinkaan ollut se, että hän antoi pojan kuolla, vaan se että pojan mukana kuoli erittäin hellyttävä koira ja bussilastillinen ihmisiä. Hitchcock (elokuva)
Elokuva alkaa elokuvan Vaarallinen romanssi ensi-illassa, jossa Alfred Hitchcock antaa haastattelua toimittajalle, puhuen kuin maailman huipulla. Haastattelu kuitenkin loppuu kun toimittaja kysyy 60-vuotiaalta Hitchcockilta, olisiko tämän aika jo lopettaa elokuvien teko ja siirtyä eläkkeelle. Alfred Hitchcock
Alfred Hitchcock oli ollut jo useita vuosia tyytymätön Selznickin kanssa tekemäänsä sopimukseen. Toisaalta kyse oli ollut rahasta, toisaalta valinnanvapauden puutteesta. Ajatus omasta tuotantoyhtiöstä alkoi konkretisoitua Hitchcockin Lontoon-matkalla 1944, kun hän keskusteli asiasta vanhan ystävänsä Sidney Bernsteinin kanssa. Neuvottelut jatkuivat kesällä 1945 ja Transatlantic Pictures -yhtiön perustamisesta kerrottiin julkisuudessa huhtikuussa 1946, kun "2 pisaraa viiniä" oli vielä tuotannossa ja Hitchcockin välinpitämättömyys koko elokuvaa kohtaan oli julkinen salaisuus Hollywoodissa. Transatlantic Picturesin ensimmäinen elokuva oli jännityselokuva "Köysi" (1948), joka oli samalla Hitchcockin ensimmäinen värielokuva. Elokuvan vastaanotto oli laimeaa, mutta se onnistui kuitenkin tuottamaan voittoa. Transatlanticin toinen elokuva, Britanniassa valmistunut historiallinen pukudraama "Kauriin merkeissä" (1949), epäonnistui kuitenkin niin täydellisesti, että yhtiö ajautui konkurssiin. Alfred Hitchcock
"Titanic"-elokuva peruttiin, ja Hitchcockien muutto Yhdysvaltoihin siirtyi alkuvuoteen 1939. Väliaikana Hitchcock suostui ohjaamaan elokuvan "Jamaica Innin rannikkorosvot" (1939). Vaikka se oli yleisömenestys, kritiikki oli nuivaa niin ensi-illan jälkeen kuin myöhemminkin. Maaliskuussa 1939 Hitchcockit lähtivät Yhdysvaltoihin. Mukaan lähti, kokin ja palvelijan lisäksi, myös Joan Harrison, joka oli ollut Hitchcockin sihteeri vuodesta 1933 alkaen. Mies joka tiesi liikaa (vuoden 1934 elokuva)
Hitchcock oli tuonut BIP:ltä mukanaan Charles Bennettin ja yhdessä Ivor Montagun kanssa, joka myös työskenteli Gaumontille ja jolla oli ollut merkittävä osuus Hitchcockin "Vuokralaisessa" (1926), he ryhtyivät muokkaamaan käsikirjoitusta. Uudelleenkirjoituksen myötä kaikki viittaukset Bulldog Drummondiin häipyivät. Sama tapahtui myös idealle, että kidnapatun lapsen äiti tekisi lopussa olevan salamurhan. Uutena kohtauksena tuli mukaan parturikohtaus, joka kuitenkin viime hetkellä korvattiin hammaslääkärikohtauksella, sillä Hitchcock oli sattumalta nähnyt "Olen vainottu kahlekarkuri" -elokuvan, jossa oli hyvin samantapainen parturikohtaus. Hammaslääkärikohtauksesta onkin sittemmin tullut klassikko. Daphne du Maurier
Maurier julkaisi useita romaaneja, novellikokoelmia, kolme näytelmää ja varsinkin myöhemmällä iällään elämäkertoja. Usein hänen mainitaan olleen biseksuaali.Alfred Hitchcock ohjasi romaanin pohjalta ensimmäisen yhdysvaltalaisen elokuvansa "Rebekka" vuonna 1940. Hitchcockin elokuvista se oli ainoa, joka voitti parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. "Rebekka" oli Hitchcockin toinen ohjaus du Maurierin teoksen pohjalta. Hänen edellinen ohjaustyönsä "Jamaica Innin rannikkorosvot" perustui niin ikään du Maurierin romaaniin. Hitchcockin kolmas du Maurier -filmatisointi oli "Linnut" vuonna 1960. Daphne Du Maurierin isä, näyttelijä, tuottaja ja kirjailija, Gerald du Maurier oli Hitchcockin ystävä. Siksi Daphne Du Maurierin lienee ollut yksi Hitchcockin suosikkikirjailijoista. Hitchcock ei näet ole tehnyt kenenkään muun kirjailijan teoksista näin monta elokuvasovitusta. Alfred Hitchcock
"Nainen katoaa" -elokuvan myötä Hitchcockin sopimus Gaumont-Britishin kanssa umpeutui. Hitchcock oli jo neuvotellut 1937 RKO:n ja Metro-Goldwyn-Mayerin kanssa, mutta neuvottelut kariutuivat Hitchcockin palkkapyyntöihin. "Nainen katoaa" -elokuvan kuvausten aikana David O. Selznick teki Hitchcockille tarjouksen "Titanic"-aiheisesta elokuvasta. Hitchcock lensi heinäkuussa 1938 Yhdysvaltoihin neuvottelemaan sopimuksesta, joka loppujen lopuksi takasi hänelle 40 000 dollaria elokuvasta. Palkka oli lisäksi säännöllinen, eli Hitchcock sai palkkansa riippumatta siitä, kuvasiko hän elokuvaa vai ei. Lisätäkynä neuvotteluissa Selznickillä oli ollut Hitchcockia kiinnostaneet elokuvaoikeudet "Rebekkaan", josta tulisi Hitchcockin toinen Hollywood-elokuva. Susi lammasten vaatteissa
"Susi lammasten vaatteissa" oli viimeinen elokuva, jonka Chaplin teki First Nationalille. Se oli myös hänen viimeinen lyhytelokuvansa, vaikkakin elokuva olikin teknisesti liian pitkä lyhytelokuvaksi. Chaplin ajautui elokuvan levittämisestä erimielisyyksiin First Nationalin kanssa. Chaplin muun muassa raivostui First Nationalin väitteestä, joka esitettiin "Susi lammasten vaatteissa" elokuvan leikkausvaiheessa, ettei hän olisi täyttänyt sopimustaan "Chaplinin pojan" kohdalla. The Pleasure Garden
1924 Hitchcock lähti Saksaan elokuvan "Die Prinzessin und der Geiger" kuvauksia varten. Sen kuvaukset eivät kuitenkaan sujuneet hyvin. Naimisissa olevalla ohjaaja Graham Cuttsilla oli suhde virolaiseen tanssijattareen ja kuvausten loppupuolella he karkasivat. Hitchcock ja Alma Reville joutuivat ohjaamaan elokuvan loppuun. Elokuvan jälkituotanto tehtiin Englannissa (paluumatkalla Hitchcock oli kosinut Alma Revilleä ja saanut myöntävän vastauksen). Seuraavan elokuvan "The Prude's Fall" kuvausten aikana Hitchcock oli huomannut, että ohjaaja Cuttsin suhtautuminen häneen oli muuttunut pahansuopaiseksi. Cutts ilmoittikin, ettei hän halunnut Hitchcockia seuraavaan elokuvaansa. Alfred Hitchcock
"Ulkomaankirjeenvaihtajan" jälkeen Selznick lainasi Hitchcockin RKO Picturesille kahta elokuvaa varten. Ensimmäinen oli Hitchcockille epätavallinen perinteinen komediaelokuva "Herra ja rouva Smith" (1941), joka menestyi taloudellisesti hyvin, mutta sen saamat arvostelut olivat vaihtelevia. Toinen oli romanttinen jännityselokuva "Vaarallisia valheita", joka oli Hitchcockin ensimmäinen yhteinen elokuva Cary Grantin kanssa. Elokuva oli suuri yleisömenestys, mutta arvostelijat kritisoivat etenkin elokuvan vesitettyä loppua. Alfred Hitchcock
Hitchcockin ensimmäinen ohjaustyö oli brittiläis-saksalainen yhteistuotanto "The Pleasure Garden" 1925. Ulkokuvaukset tehtiin Italiassa ja studiokuvaukset Saksassa. Sen vastaanotto oli myönteinen, mutta se ei ollut arvostelu- tai yleisömenestys. Kunnolliseen levitykseen se pääsi vasta, kun Hitchcockin "Vuokralaisesta" (ensi-ilta syyskuussa 1926) oli tullut menestys. Seuraavaksi valmistunut melodraama "The Mountain Eagle" (1926) on ainoa Hitchcockin ohjaamista elokuvista, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä elokuvaa "Number 13").
Vuonna 1927 ensi-iltansa saanut "Vuokralainen" oli Hitchcockin ensimmäinen jännityselokuva. Se oli myös Hitchcockin ensimmäinen yleisö- ja arvostelumenestys. Sitä pidettiin jopa kaikkien aikojen parhaana brittielokuvana, ja teknisten innovaatioidensa ansiosta Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ensimmäinen ”Hitchcock-elokuva”. Siinä Hitchcock käytti myös ensimmäisen kerran syyttömänä syytteeseen joutuvan miehen teemaa, jota hän muunteli lukuisissa myöhemmissä elokuvissaan. "Vuokralaisessa" on myös Hitchcockin ensimmäinen cameorooli. Richard Franklin
Alfred Hitchcockin tyyliä jäljitelleen Franklinin uran seuraava ohjaus oli Hitchcockin vuonna 1960 ohjaaman "Psyko"-kauhuelokuvan jatko-osa, "Psyko II" (1983). Elokuva oli kassamenestys, mutta jäi kauas Hitchcockin alkuperäisestä taiteellisesta saavutuksesta. The Pleasure Garden
The Pleasure Garden (saksankielinen versio: "Irrgarten der Leidenschaft") on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen rikosdraamaelokuva vuodelta 1925. "The Pleasure Garden" oli Alfred Hitchcockin esikoisohjaus. Hitchcockilla oli tosin jo ohjauskokemusta keskeneräiseksi jääneestä "Number 13" -elokuvasta 1922 ja kahdesta muusta elokuvasta, jotka hän oli ohjannut loppuun, koska ohjaaja ei ollut enää käytettävissä. Pirulliset (vuoden 1955 elokuva)
"Pirulliset" perustuu Pierre Boileaun ja Thomas Narcejacin romaaniin "Celle qui n’était plus", joka oli saanut vaikutteita James M. Cainin rikosromaaneista. Alfred Hitchcock olisi halunnut romaanin oikeudet, mutta Clouzot voitti kilpailun teoksen oikeuksista. Myöhemmin Boileau ja Narcejac kirjoitti romaanin "D’Entre les morts" Hitchockille, kun he olivat kuulleet Hitchcockin olleen kiinnostuneen myös "Celle qui n'était plusista". Hitchcock sovitti "D’Entre les mortsista" elokuvansa "Vertigo – punainen kyynel". Alfred Hitchcock esittää
Alfred Hitchcock esittää () on antologiamuotoinen televisiosarja, jonka isäntänä toimi Alfred Hitchcock. Sarja sisältää draamaa ja jännitystä. Ohjelman ensiesitys oli 2. lokakuuta 1955, jolloin Hitchcock oli ohjannut elokuvia jo yli 30 vuotta. Sarja päättyi 1962, jolloin sitä oli esitetty 268 osaa. Hitchcock ohjasi sarjaan vain 17 jaksoa. Butterfly McQueen
McQueenin roolit olivat pääasiassa pieniä ja hän esitti usein sisäkköä tai palvelustyttöä. Afrikkalais-amerikkalaisen McQueenin hahmot olivat myös hyvin stereotyyppisiä kuvauksia kyseisestä rodusta. Tähän hän pian kyllästyikin ja lopetti elokuvauransa vuonna 1947. Hän esitti kuitenkin vielä kerran tällaista stereotyyppistä sivuroolia tv-sarjassa "Beulah", joka oli ensimmäinen afrikkalais-amerikkalaisen tähdittämä tilannekomedia. "Beulahin" jälkeen McQueen ei onnistunut enää saamaan montaakaan roolia ja jättikin näyttelemisen opiskellakseen valtio-oppia. McQueenin viimeinen elokuva oli Harrison Fordin ja Helen Mirrenin tähdittämä "Moskiittorannikko" vuodelta 1986. Puhtauden lunnaat
"Puhtauden lunnaissa" esiintyy ensimmäisen kerran ”syyllisen naisen” teema Hitchcockin elokuvassa. Sama teema toistui myöhemmin monissa merkittävissä Hitchcock-elokuvissa: "Rebekka" (1940), "Kohtalon avain" (1946), "Vertigo – punainen kyynel" (1958), "Psyko" (1960), "Linnut" (1963) ja "Marnie – vaarallisella tiellä" (1964). Alfred Hitchcock
Alkuvuonna 1978 Hitchcock aloitti "The Short Night" -elokuvan valmistelut. Käsikirjoittajana oli aluksi Ernest Lehman mutta hänen tilalleen palkattiin loppuvuodesta David Freeman, joka sai käsikirjoituksen valmiiksi toukokuussa 1979. Käsikirjoituksen ohella myös esituotanto oli käynnissä: storyboardin tekeminen alkoi kuten myös sopivien näyttelijöiden etsintä. Koko projekti peruttiin kuitenkin, kun Hitchcock erosi 9. toukokuuta 1979. Universal ei haikaillut, sillä Hitchcockin toimisto tyhjennettiin parissa päivässä. Hitchcockille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1979. Takaikkuna
Takaikkuna ("Rear Window") on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen jännityselokuva vuodelta 1954. John Michael Hayes kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen Cornell Woolrichin novellin "It Had to be Murder" pohjalta. Pääosia näyttelivät James Stewart ja Grace Kelly, joille kummallekin se oli toinen elokuva Hitchcockin kanssa. Nainen katoaa
"Nainen katoaa" oli Britanniassa ja Yhdysvalloissa Hitchcockin siihen astisista elokuvista menestynein. Sen ansiosta hän sai neuvotelluksi David O. Selznickin kanssa hyvän sopimuksen ja muutti Yhdysvaltoihin. Herra ja rouva Smith
Herra ja rouva Smith on Alfred Hitchcockin ohjaama elokuva vuodelta 1941. Se on komedia, joka kertoo avioparista: lakimies David Smith (Robert Montgomery) ja hänen vaimonsa Ann Smith (Carole Lombard) ovat olleet naimisissa kolme vuotta, ja sopineet tarkoista säännöistä, joiden tarkka noudattaminen on viemäisillään koko avioliiton tolaltaan. Viimeinen pari ulos
Joan Crawford sanoi aina, että hän olisi toivonut Alfred Hitchcockin ohjaavan "Viimeinen pari ulos" -elokuvan. Elokuva sisältää kuitenkin monia hitchcockimaisia piirteitä. Hitchcock (elokuva)
Haastattelusta loukkaantuneena Hitchcock alkaa painimaan uuden projektin parissa, mutta mikään hänelle tarjotuista kirjoista, johon seuraava elokuva perustuisi, ei iske häneen. Kukaan ei ymmärrä mitä Hitchcock etsii, mutta hän kuitenkin torjuu kaiken mitä sanotaan "hänen tyylisekseen". Pian Hitchcock kuitenkin sattumalta kuulee, että kirjailija Robert Blochin uusin kauhuromaani Psyko on erittäin järkyttävää luettavaa. Hitchcock alkaa lukemaan kirjaa, ja tajuaa kirjan olevan sitä mitä hän oli etsinyt. Mutta kun Hitchcock saapuu Paramount studiolle ilmoittamaan että Psyko on hänen seuraava elokuvansa, kukaan ei innostu siitä maailmankuuluisa ohjaaja Hitchcock tahtoo tehdä raa'an kauhuelokuvan. Tämän vuoksi he kieltäytyvät rahoittamasta elokuvaa, jonka vuoksi Hitchcock päättää rahoittaa elokuvan itse, joka johtaa heidän talonsa panttaukseen. Alfred Hitchcock
Oikeussalidraama "2 pisaraa viiniä" (1947) oli Hitchcockin viimeinen Selznickille tekemä elokuva, ja se epäonnistui lähes täydellisesti. Elokuvan valtavat tappiot vaikuttivat osaltaan siihen, että Selznickin itsenäinen levitysyhtiö joutuu lopettamaan toimintansa. Alfred Hitchcock
Hitchcock on yksi maailman tunnetuimmista ja arvostetuimmista elokuvaohjaajista. Hän julkaisi kaikkiaan yli 50 elokuvaa, joista huomattava osa on saanut klassikkomaineen. Hän tuli tutuksi myös menestyneiden televisiosarjojen "Alfred Hitchcock esittää" (1955–1962) ja "The Alfred Hitchcock Hour" (1962–1965) isäntänä. Edellistä on jopa pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaista televisiosarjoista. Vuonna 2002 "MovieMaker"-lehti nimesi Hitchcockin kaikkien aikojen vaikutusvaltaisimmaksi elokuvaohjaajaksi. Hitchcockia on sanottu ”kaikkien aikojen kuuluisimmaksi elokuvaohjaajaksi”. Vertigo – punainen kyynel
Vertigo – Punainen kyynel ("Vertigo") on Alfred Hitchcockin ohjaama jännityselokuva vuodelta 1958. Sitä pidetään yleisesti Hitchcockin parhaana elokuvana, jonka maine on vain kasvanut sen uusintaensi-illan jälkeen 1983. Sitä pidetään myös yhtenä kaikkien aikojen parhaista elokuvista: "Sight & Sound" -lehden kaikkien aikojen kymmenen parhaan elokuvan listalle se kipusi ensimmäisen kerran 1982, ja vuoden 2002 listalla "Vertigo" oli jo toisella sijalla heti "Citizen Kanen" jälkeen. Vuoden 2012 äänestyksessä Vertigo oli ensimmäisellä sijalla. Alfred Hitchcock
Alfred Hitchcock kuoli munuaisten vajaatoimintaan ja sydänvaivoihin Los Angelesin kodissaan 29. huhtikuuta 1980. Hänen vaimonsa kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Vapaudenpatsas
Vapaudenpatsas on ollut monessa elokuvassa näkyvässä osassa. Alfred Hitchcockin elokuvan "Viidennen kolonnan mies" (1942) loppukohtaus tapahtuu patsaan soihdun näköalatasanteella, josta sabotööri putoaa. Elokuvaa varten rakennettiin patsaan yläosan ja soihdun kopiot studioon. Elokuvan "Apinoiden planeetta" (1968) loppukohtauksessa päähenkilö ratsastaessaan meren rannalla lopulta löytää hiekkaan puolittain hautautuneen Vapaudenpatsaan. Elokuvassa "Remo – aseeton ja vaarallinen" (1985) patsas on kiedottu rakennustelineisiin kuvausten aikana tapahtuneen restauroinnin takia, ja elokuvan henkilöt seikkailevat niillä. Alma Reville
Alma Reville kuoli 82-vuotiaana, kaksi vuotta Hitchcockin jälkeen. 39 askelta
"39 askelta" on tavallaan synteesi Hitchcockin aikaisemmista elokuvista. Allmovien Bruce Eder toteaa, että "39 askelta" kokoaa kaikki Hitchcockin aikaisempien elokuvien parhaimmat oivallukset ja yhdistää ne nerokkaasti yhdeksi ainoaksi elokuvaksi. Monet näistä teemoista – kuten väärä mies, viileä blondi ja englantilainen huumori – tulisivat toistumaan lukuisissa muissa Hitchcockin elokuvissa. Alfred Hitchcock
"Rebekka" oli suuri yleisö- ja arvostelumenestys ja toi Selznickille toisen parhaan elokuvan Oscar-palkinnon (edellisenä vuonna hän sai saman palkinnon elokuvasta "Tuulen viemää"). Hitchcock oli ehdolla ensimmäistä kertaa parhaasta ohjauksesta mutta hävisi John Fordille. "Tuulen viemän" ja "Rebekan" suurten tuottojen vuoksi Selznick joutui verojen välttämiseksi tekemään monimutkaisia pääomatulojen siirtoja, ja niiden takia hän joutui keskeyttämään elokuvien tuottamisen kolmeksi vuodeksi. Siksi Selznick lainasi Hitchcockin muille studioille seuraavien vuosien aikana. Alfred Hitchcock
"Nuori ja viaton" (1937) menestyi yhtä vaatimattomasti kuin sitä edeltäneet kaksi elokuvaa, ja varsinkin jälkikäteen elokuvatutkimus on pitänyt sitä elokuvan "Nainen katoaa" (1938) sormiharjoituksena. "Nainen katoaa" oli ennennäkemätön menestys. Siitä tuli pian Britannian menestynein elokuva, ja menestys Yhdysvalloissa oli samaa luokkaa. Aikalaiskriitikot olivat lähes hurmostilassa, ja elokuvaa verrattiin jopa Paul Cézannen ja Igor Stravinskyn töihin. Myöhemmissä arvioissa elokuvaa on pidetty Hitchcockin parhaana brittielokuvana ja ylipäätään yhtenä hänen parhaista elokuvistaan. Nuori ja viaton
"Nuori ja viaton" perustuu hyvin löyhästi Josephine Teyn romaanin "A Shilling for Candles" kahteen ensimmäiseen lukuun. Käsikirjoittaja Charles Bennett oli hieman aikaisemmin hyväksynyt Universalin työtarjouksen, ja elokuva jäikin Hitchcockin ja Bennettin viimeiseksi yhteiseksi elokuvaksi Britanniassa. He kirjoittivat käsikirjoituksen ensimmäisen version Sveitsissä, josta palattuaan Hitchcock joutuu viimeistelemään sen muiden kanssa. Alfred Hitchcock
Kesällä 1953 Hitchcock solmi sopimuksen Paramountin kanssa yhdeksästä elokuvasta. Viiden elokuvan tekijänoikeudet siirtyisivät Hitchcockille ja neljän elokuvan oikeudet jäisivät Paramountille. Loppujen lopuksi Hitchcock teki Paramountille vain kuusi elokuvaa, ja Paramountille jäivät vain elokuvan "Varkaitten paratiisi" oikeudet. Diana Lewis
Jotkut hänen vähäisistä elokuvistaan menestyi hyvin ja Lewis sai suosiota. Lewisin viimeiseksi elokuvaksi jäi "Cry ‘Havoc’" vuodelta 1943, jossa hän näytteli yhdessä Joan Blondellin, Ann Sothernin ja Ella Rainesin kanssa. "Cry ‘Havoc’" -elokuvan jälkeen 24-vuotias Lewis päätti yhdeksän vuotta kestäneen uransa ja jäi eläkkeelle näyttelemisestä. Hän teki uransa aikana yhteensä 19 elokuvaa, joista kolme oli lyhytelokuvia. Epäilyksen varjo (vuoden 1943 elokuva)
"Epäilyksen varjo" on elokuva jota Hitchcock itse sanoi aina omaksi suosikikseen, yksi monista syistä tähän on että se toi murhan ja väkivallan takaisin koteihin. Sillä murha voi hyvinkin johtaa esimerkiksi petoksiin, juopotteluun tai tupakointiin. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin synkimmistä elokuvista, sillä kyynisyys ja pahuus väijyvät kaikkien henkilöiden taustalla. Alfred Hitchcock
"Vertigon" tuotantovaiheessa Hitchcock teki sopimuksen MGM:n kanssa Hammond Innesin romaanin "S/S Mary Dearen haaksirikko" filmatisoinnista. Innesin romaanin aihe osoittautui kuitenkin epäkiitolliseksi, ja siksi Hitchcock ja käsikirjoittaja Ernest Lehman ryhtyivät laatimaan studion tietämättä käsikirjoitusta, johon kuuluisi takaa-ajo Mount Rushmorella. Lopputuloksena syntyi "Vaarallinen romanssi" (1959). "Vertigon" vaimean vastaanoton jälkeen "Vaarallinen romanssi" sai haltioituneen vastaanoton. Elokuva tuotti erittäin hyvin, ja arvostelut olivat ylistäviä. Alfred Hitchcock
BIP:n jälkeen Hitchcock siirtyi Gaumont Britishille, joka oli BIP:n ohella Britannian johtava elokuvatuotantoyhtiö. Hitchcockin ura Gaumontilla ei kuitenkaan alkanut hyvin, sillä hän sai ohjattavakseen "Waltzes from Vienna" -musiikkielokuvan (1933), jota hän itse piti uransa pohjanoteerauksena. Alfred Hitchcock
Ranskalaiset elokuvateoreetikot nostivat vain viihdeohjaajana pitkään pidetyn Hitchcockin 1960-luvulla suureksi "auteuriksi". Hitchcockin ainoa Oscar-palkinto on vuonna 1967 myönnetty Irving G. Thalbergin muistopalkinto. Doris Day
Vuonna 1956 valmistui Alfred Hitchcockin trilleri "Mies joka tiesi liikaa", jossa Day osoitti näyttelijänlahjansa. Hän lauloi siinä myös ikivihreän "Que Sera, Seran". Hänen loistavat komediennen kykynsä pääsivät oikeuksiinsa kolmessa aikanaan rohkeina pidetyssä komediassa "Kaikki alkoi puhelimesta" (The Pillow Talk, 1959), "Rakkaani, tule takaisin" (Lover Come Back, 1961) ja "Älä lähetä kukkia" (Send Me No Flowers, 1964), joissa miespääosaa esitti Rock Hudson. Vuonna 1962 hän loisti Cary Grantin kanssa komediassa "Minkin kosketus". Day teki viimeiset elokuvansa 1968. Grace Kelly
"Varkaitten paratiisi" oli viimeinen Kellyn elokuva Hitchcockin ohjauksessa. Ikääntynyt Cary Grant esitti herrasmiestä, joka oli aikaisemmin varastanut huomattavan määrän timantteja ja joutuu epäilyksen alaiseksi uuden rikosaallon puhjettua. Kelly esittää salaperäistä naista, jonka kanssa Grantin John-hahmo aloittaa suhteen. Elokuva sai kaksi Oscar-ehdokkuutta ja voitti yhden. Elokuva kuvattiin Ranskan Rivieralla ja Kelly tapasi kuvausten aikana myös Monacon ruhtinaan Rainierin. Sabotaasi (elokuva)
"Sabotaasi" kuuluu Hitchcockin Englannin kauden parhaimmistoon, vaikka se ei ylläkään elokuvien "39 askelta" ja "Nainen katoaa" tasolle. Se muistetaan ennen muuta pommikohtauksesta, jota pidetään visuaalisena taidonnäytteenä Hitchcockin kyvystä luoda jännitystä taitavan montaasin avulla. Alfred Hitchcockin filmografia
Alfred Hitchcock ohjasi myös jaksoa. Nainen katoaa
Launder ja Gilliat saivat todeta, että heidän käsikirjoituksestaan oli tullut Hitchcock-elokuva eikä heidän osuuttaan noteerattu. He aloittivat sittemmin yhdessä menestyksekkään uran tuottajina, ohjaajina ja käsikirjoittajina. Heidän elokuvansa "Vihreä vaara" ("Green for Danger", 1947) sanotaan olevan parhaita niistä "Hitchcock-elokuvista", joita Hitchcock itse ei itse tehnyt. Alfred Hitchcock
"Mutta kuka murhasin Harryn?" jälkeen Hitchcockin seuraava elokuva oli uudelleenfilmatisointi "Mies joka tiesi liikaa", joka perustui Hitchcockin omaan elokuvaan vuodelta 1934. François Truffaut’n haastattelussa Hitchcock sanoi ensimmäisen version olleen lahjakkaan amatöörin tekemä, kun taas toinen oli ammattilaisen. Elokuva oli kassamenestys: parissa viikossa siitä tuli vuoden tuottoisin elokuva Yhdysvalloissa. Vuonna 1957 ensi-iltansa saanut "Väärä mies" käsittelee Hitchcockin suosikkiteemaa väärin perustein syytetystä miehestä. Erikoista on kuitenkin, että elokuva perustui tositapahtumiin ja että Hitchcock jopa säilytti tosielämän repliikit, vaikka ne heikensivät elokuvan draamallista rakennetta. John Russell Taylor pitääkin elokuvaa nopeasti tehtynä mustavalkoisena välityönä, Hitchcockin ystävänpalveluksena Warner Brothersille. Heath Ledger
Ledgerin viimeiseksi kokonaiseksi roolisuoritukseksi jäi Jokeri Christopher Nolanin toisessa Batman-elokuvassa "Yön ritari" (2008). Ledger sai roolistaan useita palkintoja, mukaan lukien parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon ja Golden Globen. Alfred Hitchcock
Elokuvauksen tekniset haasteet olivat Hitchcockille henkilökohtaisesti kaikkein mielenkiintoisimpia. Ensimmäisessä menestyselokuvassaan "Vuokralainen" Hitchcock käytti eräässä kohtauksessa lasilevyä kattona kuvatakseen yläkerrassa asuvan salaperäisen vuokralaisen salamyhkäisyyttä. "Puhtauden lunnaissa" (1929) Hitchcock käytti Schüfftanin menetelmää luomaan mielikuvaa, että elokuva olisi tosiasiassa kuvattu British Museumissa. Hitchcockin uran kuuluisimmat kohtaukset ovat "Psykoa" lukuun ottamatta pitkiä kamera-ajoja. "Nuoressa ja viattomassa" elokuvan päähenkilöt etsivät rikollista, jolla on elohiiri. Elokuvan loppukohtauksessa kamera lähtee katonrajasta yleiskuvasta ja etenee 45 metriä, kunnes kuvassa näkyy vain elohiiren nykimä silmä. Amerikan-kaudelta vaikuttavin kamera-ajo on elokuvasta "Kohtalon avain" (1946), jossa kamera-ajo alkaa yleiskuvasta ja päätyy lähikuvaan Ingrid Bergmanin kädessä olevasta avaimesta. Robert Bloch
"Psyko" (1959) on Alfred Hitchcockin ohjaaman elokuvaversion vuoksi se teos, josta Bloch tuli kuuluisaksi. "Psyko II" (1982) on edeltäjäänsä heikompana pidetty jatko-osa. Nainen katoaa
"Nainen katoaa" -elokuvaa pidetään yleisesti Hitchcockin Englannin kauden parhaimpana elokuvana ja ylipäätään yhtenä Hitchcockin parhaimmista elokuvista. Psyko (vuoden 1960 elokuva)
Psyko () on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhu- ja psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut Alfred Hitchcock. Sen pääosissa esiintyvät Anthony Perkins, Janet Leigh, John Gavin, Vera Miles ja Martin Balsam. Sen on käsikirjoittanut Joseph Stefano Robert Blochin samannimisen romaanin pohjalta. Alfred Hitchcock
Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor pitää "Noiduttua" (1945) Hitchcockin ensimmäisenä todellisena amerikkalaisena elokuvana. Sitä edeltäneet yhdysvaltalaiset elokuvat olivat olleet periaatteessa joko englantilaisia elokuvia tai propagandaelokuvia. Myös amerikkalaiseen pikkukaupunkiin sijoittuva "Epäilyksen varjo" on Taylorin mielestä elokuva, jonka vain ulkomaalainen saattoi tehdä. "Noiduttu" oli välitön yleisö- ja arvostelumenestys, ja se oli myös ensimmäinen psykoanalyysia popularisoiva menestyselokuva. Topaz
Topaz on Alfred Hitchcockin ohjaama yhdysvaltalainen vakoiluelokuva vuodelta 1969. Elokuva perustuu Leon Urisin menestysromaaniin, jonka Hitchcock valitsi paremman puutteessa, jotta voisi aloittaa jälleen elokuvan tekemisen. Käsikirjoituksen elokuvaan teki Samuel A. Taylor, joka oli aiemmin käsikirjoittanut Hitchcockin "Vertigon". Alfred Hitchcock
"Die Prinzessin und der Geiger" -elokuvan kuvaukset eivät kuitenkaan sujuneet hyvin. Naimisissa olleella ohjaaja Graham Cuttsilla oli suhde virolaiseen tanssijattareen, ja kuvausten loppupuolella he karkasivat. Hitchcock ja Alma Reville joutuivat ohjaamaan elokuvan loppuun. Elokuvan jälkituotanto tehtiin Englannissa (paluumatkalla Hitchcock oli kosinut Alma Revilleä ja saanut myöntävän vastauksen). Seuraavan elokuvan "The Prude’s Fall" kuvausten aikana Hitchcock oli huomannut, että ohjaaja Cuttsin suhtautuminen häneen oli muuttunut pahansuovaksi. Cutts ilmoittikin, ettei hän halunnut Hitchcockia seuraavaan elokuvaansa. Perintö (vuoden 1976 elokuva)
"Video-oppaassa" vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Hitchcockin viimeisen elokuvan jäävän ”lupsakkaaksi konnastelukomediaksi” ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Alfred Hitchcock
Hitchcock näyttäytyi elokuvissaan lyhyissä cameo-rooleissa 37 kertaa. Royal Albert Hall
Alfred Hitchcockin jännityselokuvan "Mies joka tiesi liikaa" (sekä vuoden 1934 että 1956 versioissa) loppuhuipennus tapahtuu Royal Albert Hallissa. Jack Higginsin jännityskirja "Soolon" (1980) loppuhuipennus tapahtuu Royal Albert Hallissa. Rebekka (elokuva)
"Rebekka" on ainoa Hitchcockin elokuvista, joka on saanut parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Hitchcock ei kuitenkaan itse saanut palkintoa, sillä parhaan elokuvan Oscarin saa aina tuottaja. 39 askelta
Tässä suhteessa "39 askelta" muistuttaa hyvin paljon Hitchcockin yhdysvaltalaista "Vaarallista romanssia" (1959). Monet kriitikot, joiden mielestä "39 askelta" on Hitchcockin paras brittielokuva, pitävätkin "Vaarallista romanssia" hänen parhaana yhdysvaltalaisena elokuvanaan. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Hitchcockin omasta mielestä "Vuokralainen" oli ”Alfred Hitchcockin” alku – ensimmäinen todellinen Hitchcock-elokuva. Vuosikymmeniä myöhemmin Hitchcock alkoi suhtautua elokuvaan kriittisemmin ja piti monia ratkaisujaan – muun muassa kuuluisaa lasikattokohtausta – turhina ja ylimääräisinä. Kuitenkin juuri nämä tekniset innovaatiot vaikuttivat katselijoihin ja kriitikoihin kaikkein tehokkaimmin 1926 – ja vaikuttivat siihen, että Hitchcock sai ”ihmepojan” maineen. 39 askelta
39 askelta () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1935. Sitä pidetään yhtenä Hitchcockin parhaimmista elokuvista, jonka ansiosta hänet huomattiin toden teolla myös Britannian ulkopuolella – ja varsinkin Yhdysvalloissa. "39 askelta" oli yksi Hitchcockin omia suosikkielokuvia, sillä hänen mielestään sen tempo oli täydellinen eikä siinä ollut kuolleita hetkiä. Ingrid Bergman
Hänen tunnetuimpiin elokuviinsa kuuluvat myös Alfred Hitchcockin trillerit "Noiduttu" (1945), "Kohtalon avain" (1946) ja "Kauriin merkeissä" (1949). Hitchcock ja Bergman olivatkin hyviä ystäviä aina Hitchcockin kuolemaan asti. Alfred Hitchcock
Sir Alfred Joseph Hitchcock, KBE (13. elokuuta 1899 Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta – 29. huhtikuuta 1980 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän siirtyi 1939 Hollywoodiin, jossa hän teki useimmat merkittävimmistä elokuvistaan. Salainen asiamies
Salainen asiamies () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1936. Se oli Hitchcockin toinen vakoiluaiheeseen perustuva elokuva. Sitä oli edeltänyt "39 askelta" (1935) ja sitä seurasi niin ikään vakoiluaiheinen "Sabotaasi" vielä samana vuonna. Nainen katoaa
Kanadalainen elokuvakriitikko Robin Wood, joka kirjoitti tutkielman Hitchcockista 1965, on kuvannut elokuvaa ehkä osuvimmin:
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä "Nainen katoaa" äänestettiin kaikkien aikojen 35. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista. Sabotaasi (elokuva)
"Sabotaasi" on Hitchcockin yksityiskohtaisin elokuva Lontoon East Endistä, jossa Hitchcock vietti lapsuutensa ja nuoruutensa. Elokuvan vihanneskauppa muistuttaa Hitchcockin vanhempien taloa ja East Endin elokuvateatteri on kuin se, jossa Hitchcock näki ensimmäiset elokuvansa. Vilkkaat katumarkkinat, puodit sivukujilla ja vuokralaisista koskevat sivujuonet ovat kaikki sellaista, mitä Hitchcock oli nuorena nähnyt Lontoossa. Charles Chaplin
Poliittisen tilanteen muututtua 1960- ja 1970-luvuilla Chaplinin maine alkoi kuitenkin kohentua ja hänelle myönnettiin urastaan erilaisia tunnustuksia, kuten Oxfordin yliopiston kunniatohtorius ja Cannesin elokuvajuhlien elämäntyöpalkinto. Hän varusti suurimman osan pitkistä elokuvistaan uusilla sävellyksillä ja sai myös 1940- ja 1950-luvun elokuvansa elokuvateattereihin Yhdysvalloissa. Esitykset saivat paljon myönteistä palautetta ja kiinnittivät uuden sukupolven huomion Chapliniin elokuvantekijänä. Chaplin julkaisi muistelmansa "Oma elämäkertani" vuonna 1964. Elämäkerta ei ollut arvostelumenestys mutta myi hyvin, ja se käännettiin useille kielille.
Chaplinin viimeiseksi elokuvaksi jäi Universalin tuottama värielokuva "Hongkongin kreivitär" (1967), jonka pääosissa olivat Marlon Brando ja Sophia Loren. Kriitikot pitivät elokuvaa vanhanaikaisena, ja se menestyi myös taloudellisesti huonosti, tosin sen tunnuslaulusta, Petula Clarkin esittämästä kappaleesta ”This Is My Song” tuli kaupallinen menestys. Hitchcock (elokuva)
Elokuva loppuu kun Hitchcockin aviopari poistuu Psykon ensi-ilta näytöksestä, ja Alfred kertoo vaimolleen tämän olevan edelleen se kaunein Hitchcock blondi. Seuraavaksi Hitchcock seisoo takapihallaan, kertoen katsojalle että hänen mielensä tekee taas kerran palata elokuvantekoon, muttei taaskaan keksi aihetta seuraavalle elokuvalleen. Yhtäkkiä lintu laskeutuu hänen olkapäälleen hetkeksi, joka antaa hänelle inspiraation seuraavalle elokuvalleen. Bert E. Friedlob
Friedlob ei ehtinyt tuottaa kuin seitsemän elokuvaa ennen kuolemaansa. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Fritz Langin ohjaama "Sähkötuoli odottaa", joka oli myös Langin viimeinen työ Yhdysvalloissa. Friedlob kuoli pian, sen jälkeen kun "Sähkötuoli odottaa" sai ensi-iltansa. Richard Attenborough
Attenborough'n 1990-luvulla ohjaamia elokuvia olivat myös nuoresta Ernest Hemingwaystä kertonut "Sodassa ja rakkaudessa" (1996) ja luonnonsuojelija Archie Belaneystä kertonut "Rakkaudesta erämaahan" (1999). Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi joulukuussa 2007 julkaistu rakkaustarina "Closing the Ring". Alfred Hitchcock
"Linnuissa" (1963) Hitchcock jatkoi kauhuelokuvalinjalla. Se oli Hitchcockin siihenastisen uran kallein elokuva ja elokuvan mainoskampanja oli myös poikkeuksellisen suuri. Elokuvassa ei ollut lainkaan musiikkia. Hitchcockin vakiosäveltäjä Bernard Herrmann vastasi kuitenkin koko elokuvan äänimaailmasta, joka suunniteltiin äärimmäisen tarkasti. Arvostelijoiden reaktio oli laimeahko, ja vaikka lintuja ja erikoistehosteita kehuttiin, henkilöitä pidettiin latteina ja elokuvan alkua hidastempoisena. Katsojia tämä ei kuitenkaan haitannut, vaan "Linnuista" muodostui suuri yleisömenestys. Harold Lloyd
Lloydin viimeinen mykkäelokuva oli "Täällä ei pelätä" vuodelta 1929, joka kuitenkin myöhemmin kuvattiin uudestaan äänen kanssa. Elokuva tuotti vähemmän kuin hänen aikaisemmat elokuvansa, ja tarkkojen suunnittelujen ja tuottamisten jälkeen hän julkaisi vielä muutamia äänielokuvia aina vuoteen 1947 asti. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
"Vuokralainen" oli myös ensimmäinen Hitchcock-elokuva, jossa hän teki cameoroolin. Eräissä kohtauksissa tarvittiin extra-näyttelijöitä, joten Hitchcockin voi nähdä elokuvan alussa postihuoneessa ja lopussa ajojahtia katsovien ihmisten joukossa. Myös Hitchcockin tuleva puoliso Alma Reville nähdään cameoroolissa radiota kuuntelevana naisena. Vuokralainen (vuoden 1926 elokuva)
Gainsborough’n suurin tähti oli tuolloin Ivor Novello, joka oli etenkin naisten palvoma ja ihailema elokuvatähti. Hitchcock ei ollut tästä valinnasta lainkaan mielissään, sillä Novellon tasoinen tähti ei voisi koskaan olla patologinen murhaaja. Koska Hitchcockin oli pakko käyttää Novelloa, loppua olisi muutettava siten, että Novellon esittämä mies osoittautuisi syyttömäksi. Loppujen lopuksi sillä ei kuitenkaan ollut suurta merkitystä, sillä romaani keskittyi kuvaamaan ennemminkin pelkoa ja sen seurauksia kuin vuokralaisen sielunelämää. Hitchcock ja käsikirjoittaja Eliot Stannard muokkasivatkin romaania hyvin vapaasti. Alfred Hitchcock
Hitchcockin kolmas sota-aikaan sijoittuva elokuva on "Pelastusvene" (1944), jonka kaikki tapahtumat sijoittuvat pelastusveneeseen. Perinteisen cameoroolinsa Hitchcock ratkaisi esiintymällä laihdutustuotteen mainoksessa lehdessä, jota eräs pelastusveneessä oleva luki. "Pelastusvene" sai jokseenkin murskaavat arvostelut, sillä sen katsottiin ihannoivan natseja. Muutamaa yhdysvaltalaista suurkaupunkia lukuun ottamatta se ei innostanut myöskään katsojia. "Pelastusveneen" kuvausten päätyttyä Hitchcock vietti 1944 kahdeksan kuukautta Englannissa. Siellä hän ohjasi Britannian tiedotusministeriölle ranskankieliset propagandalyhytelokuvat "Aventure Malgachen" ja "Bon Voyagen". Matkan tärkein anti oli kuitenkin yhteistyön tiivistyminen vanhan ystävän Sidney Bernsteinin kanssa, joka oli erittäin kiinnostunut yhteisestä, itsenäisestä tuotantoyhtiöstä Hitchcockin kanssa. Alfred Hitchcock
Hitchcockia pidetään jännityselokuvan mestarina ("The Master of Suspense"), jonka juonenkuljetus oli taidokasta. Hänen katsottiin olleen aikansa muodikkaimpia ja kokeilunhaluisimpia elokuvantekijöitä. Hitchcock ohjasi useita klassikkomaineen saaneita elokuvia, joiden tunnuspiirre on musta huumori. Sabotaasi (elokuva)
Sabotaasi () on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuva vuodelta 1936. Se perustuu Joseph Conradin romaaniin "Anarkistit" ja kertoo sabotööristä, joka aikoo räjäyttää pommin Lontoossa. Elokuvan pommikohtaus on yksi Hitchcockin uran kuuluisimmista ja kiistellyimmistä kohtauksista. Psyko II (romaani)
Psyko II on vuonna 1982 ilmestynyt Robert Blochin kirjoittama rikos-, toiminta-, kauhu- ja jännitysromaani, joka on jatkoa hänen vuonna 1959 ilmestyneelle 
psykologiselle trillerilleen "Psyko", johon pohjautuvan samannimisen elokuvan Alfred Hitchcock ohjasi vuonna 1960. Samannimisyydestään huolimatta vuonna 1983 julkaistu Richard Franklinin ohjaama elokuva elokuva Psyko II, joka on jatko-osa Hitchcockin elokuvalle, ei pohjaudu tähän romaaniin. Alfred Hitchcock
Kriitikot repivät Hitchcockin seuraavan elokuvan "Revitty esirippu" (1966) täysin riekaleiksi, ja yleisö oli samaa mieltä. Vuonna 1969 ensi-iltansa saanut "Topaz" sai murhaavan vastaanoton niin kriitikoilta kuin katsojiltakin. Hitchcockin ura ja maine olivat vaakalaudalla. Kolmen toinen toistaan huonomman elokuvan jälkeen Hitchcockin ura oli vuonna 1969 pohjalukemissa. Katsojat ja kriitikot alkoivat jo arvella Hitchcockin olevan vanhuudenhöperö. Psyko (vuoden 1960 elokuva)
"Psykoa" pidetään yhtenä Hitchcockin parhaista elokuvista, ja elokuvakriitikot ja -tutkijat kehuvat sitä elokuvataiteen työnä. Elokuva asetti uuden hyväksyttävyyden tason väkivallalle, poikkeavalle käytökselle ja seksuaalisuudelle amerikkalaisissa elokuvissa, ja sitä pidetään laajalti yhtenä ensimmäisistä esimerkeistä slasher-genressä. Hitchcockin kuoleman jälkeen vuonna 1980 Universal Studios alkoi tuottaa tarinalle jatkoa: kolme jatko-osaa, uudelleenfilmatisointi ja televisiosarja. William Powell
Powell piti jälleen vuoden tauon elokuvista. Hän päätti tehdä vielä yhden elokuvan Warner Brosille ennen eläkkeelle siirtymistään. Hänen viimeiseksi elokuvaksi jäi draamakomedia "Yöloma paratiisisaarella", joka sai ensi-iltansa vuonna 1955. Hänellä oli yksi pääosista; muissa pääosissa oli Henry Fonda, James Cagney ja Jack Lemmon. Naispääosassa oli Betsy Palmer. "Yöloma paratiisisaarella" oli vuoden 1955 toiseksi menestynein elokuva The Walt Disney Companyn "Kaunotar ja Kulkurin" jälkeen tuottaen 21,2 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa. "Yöloma paratiisisaarella" sai kolme Oscar-ehdokkuutta, joista se voitti yhden; Jack Lemmon voitti suorituksestaan parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon. Elokuva oli myös ehdolla myös parhaan elokuvan Oscar-palkintoon.
Elokuvan ensi-illan jälkeen heinäkuussa Powell jäi eläkkeelle 63-vuotiaana päättäen näin 44 vuotta kestäneen uransa. Powellilla oli kuvauksien aikana vaikeuksia muistaa enää vuorosanojaan, mitä ei ollut tapahtunut hänelle aikaisemmin. Tämä oli yksi syy siihen miksi "Yöloma paratiisisaarella" jäi hänen viimeiseksi näyttelijätyöksi. Koko uransa ajan hän pystyi näyttelemään mitä tahansa pääroolia niin komediassa, romantiikassa, trillerissä kuin draamassakin. Köysi (elokuva)
"Köysi" oli Hitchcockin uran käännekohta: ensimmäinen värielokuva (Technicolor), ensimmäinen itsenäisenä tuottajana, ensimmäinen Warnerille ja ensimmäinen James Stewartin kanssa. Lisäksi se oli tekninen haaste, jollaisista Hitchcock oli aina pitänyt. Alma Reville
Reville meni naimisiin Alfred Hitchcockin kanssa 2. joulukuuta 1926 Brompton Oratoryssa Lontoossa. Avioliitto kesti Hitchcokin kuolemaan (1980) asti. Reville oli kääntynyt katolilaisuuteen ennen heidän avioliittoaan. Alma oli yhden päivän puolisoaan nuorempi. Heillä oli yksi lapsi, tytär Patricia Hitchcock. Sidney Streetin piiritys
Piiritys tallennettiin osittain filmille. Piiritys oli esikuvana Alfred Hitchcockin vuonna 1934 ohjaaman elokuvan "Mies joka tiesi liikaa" loppukohtaukselle ja vuonna 1960 piirityksestä tehtiin myös oma elokuvansa, "The Siege of Sidney Street". François Truffaut
Uskottomuudesta kertonutta "Pehmeää ihoa" (1964) pidettiin aikanaan epäonnistuneena, mutta sen arvostus on noussut 2000-luvulla tehdyn restauroinnin jälkeen. Ray Bradburyn romaaniin perustunut englanninkielinen "Fahrenheit 451" (1966) ajautui vaikeaan ja pitkittyneeseen tuotantoprosessiin. Samana vuonna 1966 ilmestyi Truffaut’n tekemä kirja "Hitchcock", joka perustui hänen vuonna 1962 tekemäänsä pitkään Alfred Hitchcock -haastatteluun. Kirja ja Truffaut’n aiemmat artikkelit Hitchcockista olivat vaikuttamassa brittiohjaajan maailmanlaajuiseen maineeseen auteurina. Samoihin aikoihin Truffaut viimeisteli seuraavaa Antoine Doinel -elokuvaa "Varastettuja suudelmia" (1968). Tässä elokuvassa elokuvaketju on Jean-Pierre Léaudin kumppanina naispuolinen näyttelijä: Claude Jade on nyt Léaudin kumppanina Christine Darbonin roolissa. Hänestä tuli myöhemmin Doinelin vaimo: "Varastettuja suudelmia" (1968), "Nuori pari" (1970), "Rakkaus karkuteillä" (1979). Alfred Hitchcock
Hitchcockin ura ennen vuotta 1934 oli ollut hyvin epätasainen. "Vuokralainen" ja "Puhtauden lunnaat" olivat olleet suuria yleisö- ja arvostelumenestyksiä, mutta niiden vastapainona oli ollut runsaasti epäonnistuneita elokuvia. "Waltzes of Vienna" -elokuvan kuvausten aikana Gaumont Britishin johtaja Michael Balcon – jonka Gainsborough Pictures oli nyt osa Gaumontia – tarjosi Hitchcockille mahdollisuuden ohjata haluamansa elokuva heti, kun Hitchcock vain löytäisi sopivaa materiaalia. Hitchcockilla oli jo sellainen tiedossa, ja hän osti BIP:ltä Sapperin "Bulldog Drummondin" elokuvaoikeudet ja ohjasi siitä vuonna 1934 elokuvan "Mies joka tiesi liikaa". Siitä alkanutta ja vuoteen 1939 kestänyttä ajanjaksoa Hitchcockin elämäkertoja John Russell Taylor nimittää Hitchcockin Englannin-kauden suuruuden ajaksi. Robert A. Harris ja Michael S. Lasky puolestaan puhuvat ”jännityksen mestarin synnystä”. Alfred Hitchcock
Hitchcockin elokuvallisen kerrontatavan perusperiaatetta voi ehkä parhaiten kuvata Hitchcockin omalla määritelmällä šokista ("shock") ja jännityksestä ("suspense"). Šokki on Hitchcockin mukaan kohtaus, jossa miehet pelaavat korttia huoneessa, jossa tapahtuu yllättäen räjähdys – Hitchcockilla pitkäveteinen kohtaus, jonka lopussa on paljon melua. Jännitystä on sen sijaan sama kohtaus, jossa katsoja tietää, että pöydän alla on aikapommi. Hitchcock myönsi tosin, että tällaisessa jännitystilanteessa pommi ei saisi räjähtää. Hitchcock rikkoi kuitenkin omaa "sääntöään" useasti (esimerkiksi "Sabotaasi" ja "Psyko"). Parhaita esimerkkejä tästä lienee "Vertigo – punainen kyynel", jossa Hitchcock paljastaa elokuvan keskeisen yllätyksen jo puolivälissä elokuvaa. "Vertigon" tekovaiheessa Hitchcock joutui puolustelemaan tätä poikkeuksellista juonenkäännettä. Hitchcockin mukaan oli tärkeää, että katsoja tietää enemmän kuin sankari, sillä silloin katsoja ymmärtää kumpaakin osapuolta ja myös tajuaa, mitä kumpikin ajattelee ja miksi he toimivat niin kuin toimivat. Hitchcockille juuri tämä oli elokuvan todellista draamaa – ei šokeeraava yllätysloppu. The Mountain Eagle
The Mountain Eagle on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläis-saksalainen melodraamaelokuva vuodelta 1926. Se oli Hitchcockin toinen ohjaustyö ja ainut, joka on kadonnut. Fritz Lang
Lang oli taloudellisesti ahtaalla vuoden 1953 alkupuoliskolla, kun Columbia Picturesin johtaja Harry Cohn tarjosi hänelle sopimusta. Lang pysyi yllättäen väleissä temperamenttisen Cohnin kanssa. Langin ensimmäinen ohjaus Columbialle oli "Gangsterikuningas". Elokuva oli Langin kansainvälisesti menestyneimpiä elokuvia, vaikka Yhdysvalloissa se menestyi vain keskinkertaisesti. Langin toinen ja viimeinen elokuva Columbialle oli film noir -draama "Ihmispeto". Vuonna 1954 Lang palasi MGM:lle ohjaamaan seikkailudraaman "Kätketty aarre". Langin kaksi viimeistä elokuvaa Yhdysvalloissa olivat "Huulipunamurhaaja" ja "Sähkötuoli odottaa", jotka tuotti RKO Pictures. Lang ajautui kuvausten aikana ristiriitoihin tuottaja Bert E. Friedlobin kanssa. Lang purki tämän jälkeen vihansa Hollywood-koneistoon ja sanoi, ettei halua tehdä enää ainuttakaan elokuvaa Hollywoodissa. Hän kirjoitti muutamia tarinoita, mutta kukaan merkittävistä tuottajista ei enää halunnut olla hänen kanssaan tekemisissä.