Montako papukaija lajia elää Australiassa?
Australian eläimistö
Australiassa ja sen territorioissa asuu yli 800 lintulajia; näistä noin 350 kuuluu Australian, Uuden-Guinean ja Uuden-Seelannin eläinmaatieteellisen alueen kotoperäiseen eläimistöön. Aikaisimmat löydetyt nykyisten lintujen esi-isien fossiilit ovat peräisin myöhäiseltä oligoseenikaudelta. Gondwananilta lähtöisin olevia lintuja ovat muun muassa lentokyvyttömät strutsilinnut, isojalkakanat ja suuri joukko kotoperäisiä papukaijoja. Australiassa elää 56 maailman noin 300 papukaijalajista, mukaan lukien monia kakaduja ja ruusukakaduja. Ihmisen naurua muistuttavasta laulustaan tunnettu isonauraja on kuningaskalastajien suurikokoisin lintu.
Kaijat
Kaijat (Psittaculidae) on papukaijalintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit on luokiteltu kuuluviksi papukaijojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu siitä omaksi heimokseen. Kaijojen heimoon kuuluu BirdLife Suomen käyttämän luokituksen mukaan 45 sukua ja 184 lajia. Johdatus evoluutioon
Australiassa elää pussieläimiä edelleen, ja ne ovat sopeutuneet vastaaviin ekologisiin lokeroihin kuin nisäkkäät muussa maailmassa. Esim. siinä missä muussa maailmassa on susia, hiiriä ja maamyyriä, on Australiassa pussihukka, pussihiiri ja pussimaamyyrä. Tämä on myös esimerkki konvergenssista. Austrothelphusa
Austrothelphusa on Australian ja Oseanian alueella makeassa vedessä elävien taskurapujen suku, josta tunnetaan seitsemän lajia. Australiassa lajisto on keskittynyt Queenslandiin, mutta "Austrothelphusa transversa" esiintyy laajalti muuallakin. Aikuisten taskurapujen selkäkilpi on korkeintaan viiden sentin levyinen. Papukaijapeippo
Papukaijapeippo ("Pseudonestor xanthophrys") on äärimmäisen uhanalainen Mauin saarella Havaijilla elävä varpuslintu . Papukaijalinnut
Taksonomista riippuen papukaijalinnut jaetaan heimoihin. Aikaisemmin kaikki papukaijalinnut luettiin kuuluviksi papukaijojen (Psittacidae) heimoon. Sittemmin papukaijoista on erotettu omiksi heimoikseen kakadut (Cacatuidae) ja uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae), eräissä luokituksissa heimoja on enemmän, esimerkiksi BirdLife Suomen käyttämässä luokituksessa on lisäksi heimo kaijat. Kaikkiaan papukaijalintuja tunnetaan noin 350 lajia. Costaricanaratti
Costaricanaratti ("Psittacara finschi") on keskiamerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö käsittää Kaakkois-Nicaraguan, Costa Rican ja Länsi-Panaman. Osbert Salvin kuvaili lajin holotyypin Bugabasta Chiriquista Panamasta 1871. Laji on nimetty Otto Finschin kunniaksi. Punapyrstökakadu
Punapyrstökakadu ("Calyptorhynchus banksii", aiemmin "C. magnificus") on kakadujen heimoon kuuluva, Australiassa elävä suurehko papukaijalintu. Laji on elinvoimainen. Punapystökakadu jaetaan viiteen alalajiin. Neitokakadu
Neitokakadu ("Nymphicus hollandicus") on luonnonvaraisena Australiassa elävä kakadujen heimoon ("Cacatuidae") kuuluva lintu, jota pidetään yleisesti lemmikkinä kaikkialla maailmassa. Neitokakadusta käytetään hyvin usein myös nimeä nymfipapukaija tai nymfiparakiitti, joka on vanha nimitys. Neitokakadut ovat keskimäärin 30 senttimetrin mittaisia josta n. puolet on pyrstöä. Ne ovat suosittuja häkkilintuja ja niitä pidetään helppohoitoisina. Araukaria-aratti
Araukaria-aratti ("Pyrrhura frontalis") eli aiemmalta nimeltään riograndenaratti on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Itä-Brasilian Bahiasta Kaakkois-Paraguayhin ja Pohjois-Argentiinaan. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Espírito Santosta 1985. Avoparikaija
Avoparikaija ("Eclectus roratus") on pääasiassa Uudessa-Guineassa elävä papukaijalintu. Avoparikaijoja elää myös Afrikan sademetsissä Guineassa. Avoparikaijojen sukuun kuuluu ainoastaan yksi laji ja sen lähin sukulainen on punanaamiokaija. Avoparikaijoja pidetään myös lemmikkieläiminä. Se on lemmikkinä leikkisä, aktiivinen ja oppivainen, eivätkä sen puhelahjatkaan ole huonoimmasta päästä. Keltasiipiaratti
Keltasiipiaratti ("Pyrrhura hoffmanni") on Costa Ricassa ja Länsi-Panamassa elävä papukaija. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Jean Cabanis Costa Ricasta 1861. Pikkukaijaset
Vaikka pikkukaijaset ovat paikoitellen sangen yleisiä, niitä on kirjallisuudessa usein käsitelty niin kuin ne olisivat myyttisiä olentoja. Viime vuosikymmeninä maasto-ornitologit ovat oppineet paljon uutta näiden pikkuruisten lintujen elämästä, mutta salaperäisyys verhoaa yhä niiden elämää, johtuen varmaankin siitä, että niitä on hankala tutkia luonnossa, koska ne ovat niin pieniä ja niillä on hyvä suojaväri. Kuudesta lajista viisi elää alavilla mailla ja yksi vuoristossa. Kaikki lajit elävät Papua-Uusi-Guineassa ja sen lähisaarilla. Uudenseelanninpapukaijat
Uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae) on papukaijalintuihin kuuluva heimo. Aikaisemmin heimon lajit luettiin kuuluviksi papukaijojen heimoon, mutta on sittemmin erotettu omaksi heimokseen. BirdLife Suomen käyttämän luokituksen mukaan uudenseelanninpapukaijoihin kuuluu 2 sukua ja 4 lajia. Jyrsijät
Vain Etelä-Amerikassa tavattaviin kuuluvat "Sigmodontinae"-alaheimon hamsterimaiset jyrsijät. Kapybarat ovat myös olennainen osa Etelä-Amerikan jyrsijäfaunaa. Australian 59 endeemistä jyrsijälajia muodostavat 25 % sen maanisäkäsfaunasta. Papukaija (Pirates of the Caribbean)
Cottonin Papukaija on papukaija, jonka merirosvo Cotton on opettanut puhumaan itsenään, koska tältä on katkaisu kieli Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Se esiintyy elokuvasarjan elokuvissa , , ja , joissa sitä näyttelee Chip & Salsa, sekä ääninäyttelee Christopher S. Capp. Kongonkaija
Kongonkaija ("Poicephalus gulielmi") on afrikkalainen papukaija, joka elää päiväntasaajan seudulla Liberiasta Kamerunin ja Pohjois-Angolan kautta Keniaan ja Tansaniaan ulottuvalla alueella. Sen holotyypin kuvaili William Jardine Kongojoelta vuonna 1849. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Valkokurkkurosella
Valkokurkkurosella elää Australian kaakkoisosassa, Tasmaniassa ja Uudessa-Seelannissa. Sen elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaation koko vähintään 500 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista "eximius" on siirretty Uuteen-Seelantiin Aucklandin ympäristöön ja Dunedinin seudulle. Talvella linnut kerääntyvät pieniksi, tai joskus jopa sadan yksilön, parviksi. George Shaw kuvaili lajin holotyypin Uudesta Etelä-Walesista. Laji on hyvin suosittu häkkilintu. Puertoriconamatsoni
Puertoriconamatsoni ("Amazona vittata") on äärimmäisen uhanalainen amerikkalainen papukaija. Vuonna 2006 luonnossa laskettiin elävän 44 yksilöä. Lajia on aiemmin pyydystetty sekä ravinnoksi että lemmikkieläimiksi. Drosophila
Drosophila on mahlakärpäsiin kuuluva suku, johon lasketaan kuuluvaksi noin 1 500 – 2 000 lajia, joista pelkästään Havaijin saaristossa elää 800. Sukuun kuuluu myös perinöllisyystieteessä paljon tutkittu banaanikärpänen. Suvun lajeista 14 ei ole luokiteltu mihinkään suvun kuuteen sektioon. Suvulle ei ole toistaiseksi annettu virallista suomenkielistä nimeä. Pussikiipijät
Pussikiipijät ("Phalangeridae") on pussieläinheimo, johon kuuluu noin 25 lajia kuskuksia ja kusuja. Pussikiipijöitä esiintyy Australiassa, Uudessa-Guineassa ja Indonesian itäosissa Sulawesiille ja Timorille asti. Kettukusua on lisäksi istutettu Uuteen-Seelantiin ja harmaakuskusta muun muassa Salomonsaarille. Pikkuara
Pikkuara ("Diopsittaca nobilis") on eteläamerikkalainen papukaija. Se on sukunsa ainoa laji, mutta siitä tunnetaan kolme alalajia. Sen laaja levinneisyysalue käsittää mantereen koillisosaa Venezuelan itäosista Ranskan Guayanaan, Brasiliaan sekä Perun ja Bolivian itäisiin osiin. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Surinamesta 1758. Eväjalkaiset
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton (IUCN) listalla on 35 eväjalkaislajia (2013). Kaksi lajia, japaninmerileijona ja floridanhylje, on kuollut sukupuuttoon. Kymmenen muuta lajia luetaan uhanalaisiksi eri tasoilla, osa näistä on äärimmäisen uhanalaisia (munkkihylje ja floridanhylje), erittäin uhanalaisia (galapagosinhylje, australianmerileijona, kaspianhylje ja galapagosinmerileijona) ja vaarantuneita (pohjanmerikarhu, kuplahylje ja uudenseelanninmerileijona). Kolmen lajin luokitus on "puutteellisesti tunnettu" (merileijona, juovahylje ja täplähylje). Napa-alueilla elävät lajit ovat alttiita ilmastonmuutoksen vaikutuksille, erityisesti merijään vetäytymiselle. Kiistaa on ollut Alaskan stellerinmerileijonan 1970-luvulla alkaneen vähenemisen syistä. Papukaijat
Papukaijoihin kuuluu 36 sukua ja 161 lajia. Suuri osa niistä elää tropiikissa. Aikaisemmin heimoon kuului enemmän lajeja, mutta heimosta on sittemmin erotettu omikseen kakadut, kaijat ja uudenseelanninpapukaijat. Kakapo
Kakapo eli pöllöpapukaija ("Strigops habroptila") on Uudessa-Seelannissa tavattava äärimmäisen uhanalainen uudenseelanninpapukaijalaji. Papukaijalinnuista se on painavin ja ainoa lentokyvytön laji. Punaruohokaija
Punaruohokaijat elävät sisämaassa Australian eteläosassa. Kannan suuruus on noin 10 000 yksilöä. Ne ovat vaelluslintuja, jotka eräinä vuosina voivat esiintyä yli sadan yksilön parvina, vaikka tavallisesti elävät pareittain tai perhekunnittain. John Gould kuvaili lajin holotyypin Länsi-Australiasta. Emusota
Australian emua suojellaan nykyään vuonna 1999 säädetyllä "Enviroment Protection and Biodiversity Conservation Act 1999" -luonnonsuojelulailla. IUCN:n uhanalaisuusluokituksen mukaan emu on elinvoimainen, ja niiden määräksi on arvioitu noin 680 000 yksilöä. Australian emu on kuitenkin ainoa elossa oleva emulaji, ja esimerkiksi Tasmanian, Kangaroo Islandin ja King Islandin emut ovat kuolleet sukupuuttoon ihmisasutuksen takia tai metsästyksen seurauksena. Australian eläimistö
Australiassa elää maailman suurin ja monipuolisin valikoima pussieläimiä. Pussipetojen lahkosta on jäljellä kaksi heimoa: pussipedot ("Dasyuridae"), johon kuuluu noin 50 jäsentä, ja "Myrmecobiidae", jonka ainoa hengissä oleva jäsen on pussimuurahaiskarhu. Australian eläimistö
Hait asuttavat Australian rannikkovesiä ja rannikoiden vuorovesialueita. Australiassa elää arviolta 166 hailajia, joihin sisältyy 30 tiikerihailajia ("Carcharhinidae"), 32 kissahaita ("Scyliorhinidae"), kuusi partahaita ja 40 piikkihaita. Sarvihaikaloista ("Heterodontiformes") Australiassa elävät australiansarvihai, töyhtösarvihai ja seeprasarvihai. Savannikaijanen
Savannikaijanen, aikaisemmalta nimeltään oranssipääpapukaija ("Agapornis pullarius") on päiväntasaajan seudulla Afrikassa elävä kaijalaji. Sen ruumis on vihreä, mutta sen otsa on koiraalla punainen, naaraalla oranssi ja nuorella linnulla keltainen. Savannikaijasen elinalue ulottuu lännessä Sierra Leonesta ja Guineasta aina Sudanin eteläosiin, Länsi-Etiopiaan, Länsi-Keniaan ja Luoteis-Tansaniaan, Zaireen, Angolaan ja São Tomélle. Sen holotyypin kuvaili Carl von Linné Ghanasta 1758. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista "ugandae" on esiintymiseltään itäisempi. Papukaijat
Papukaijoja elää luonnonvaraisina useimmissa lämpimissä maissa, muun muassa Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Länsi-Afrikassa. Suurin osa lajeista on kotoisin Australiasta ja Keski- ja Etelä-Amerikasta. Australiasta kotoisin olevilla pienillä linnuilla on usein miellyttävämpi ääni kuin muilla papukaijoilla. Pussihukka
Luulöydöistä ja kalliomaalauksista päätellen pussihukka eli vielä 3 000–2 000 vuotta sitten Australian mantereella ja mahdollisesti myös Uudessa-Guineassa. Se alkoi kuitenkin menettää elintilaansa dingolle, joka ilmestyi mantereelle noin 3 500 vuotta sitten. Laumaeläimenä dingo oli lähinnä yksin elänyttä pussihukkaa vahvempi saalistaja etenkin silloin, kun ravinto oli vähissä. Dingot saattoivat myös ryövätä pussihukalta sen kaatamia saaliita. Australiassa ei vielä tuolloin elänyt kaneja, joita heikompi kilpailija olisi voinut syödä niukkoina aikoina. Aboriginaalien harjoittamalla metsästykselläkin saattoi olla vaikutusta kannan pienentymiseen. On myös mahdollista, että dingojen mukana levisi jokin tauti tai loinen, joka tappoi Australiasta sekä pussihukat että pussiahmat. Pussihukka säilyi kuitenkin Tasmaniassa, minne dingo ei koskaan levinnyt. Vaikka pussihukan elinalue on ollut laaja, laji ei ilmeisesti ollut koskaan kovin runsaslukuinen, mikä johtui osaksi sen asemasta ravintoketjun huipulla.
Eurooppalaiset joutuivat tekemisiin pussihukan kanssa, kun ensimmäiset sotilaat ja uudisasukkaat asettuivat Tasmaniaan 1803 ja toivat mukanaan lampaita. Koska pussihukkaa pidettiin uhkana lampaille, sekä viranomaiset että yksityiset maksoivat siitä tapporahaa. Eläimiä metsästettiin, pyydystettiin ansoilla ja myrkytettiin. Metsästyksen lisäksi elinympäristön muuttuminen, koirien yleistyminen ja sairaudet ovat voineet vaikuttaa lajin häviämiseen. Vuosina 1888–1909 viranomaiset maksoivat palkkion yhteensä 2 184 tapetusta yksilöstä. Vuonna 1910 pussihukkiin levisi eurooppalaisten myötä penikkatautia muistuttanut epidemia, joka harvensi voimakkaasti ennestäänkin uhanalaista lajia. Kiiltokakadu
Kiiltokakadu ("Calyptorhynchus lathami") on suurikokoinen australialainen papukaijalaji. Laji on nimetty John Lathamin kunniaksi. Sinipingviini
Sinipingviinejä tavataan Uuden-Seelannin pääsaarten, Pohjois- ja Eteläsaaren, rannikoilla sekä Stewartinsaarelta ja Chathamsaarilla. Lisäksi niillä on yhdyskuntia myös Tasmaniassa sekä Australian etelärannikolla. Noin 60 % lajin koko kannasta pesii Tasmanian Australiasta erottavan Bassinsalmen alueella. Maailman pesimäpopulaation koko on 350 000–600 000 yksilöä, mihin ei ole laskettu mukaan pesimättömiä nuoria lintuja, joita on ainakin saman verran, jolloin kokonaisyksilömäärä on yli miljoonan. Sinipingviineistä noin 90 % elää Australiassa ja noin 10 % Uudessa-Seelannissa. Toisen lähteen mukaan niitä on yli miljoona paria. Tarkkaa määrää ei tiedetä, koska uusia yhdyskuntia löytyy aina silloin tällöin ja toisinaan jokin yhdyskunta kuolee pois. Lajin kanta uhanalaisuusluokituksessa on elinvoimainen. Australian maantiede
Australiassa on arvioitu elävän 300 000 eläinlajia, joista tunnetaan vasta kolmannes. Nisäkkäitä tunnetaan 280 lajia, lintuja yli 700 lajia, matelijoita 380 lajia, sammakkoeläimiä 120 lajia ja makeanveden kaloja noin 200 lajia. Loput lajit ovat selkärangattomia. Papukaijat
Papukaijat ovat pääasiassa siementen syöjiä. Ne syövät myös pähkinöitä, hedelmiä ja marjoja, mutta kelpuuttavat ruokalistalleen eläinkunnastakin peräisin olevia tarpeita. Papukaijat ovat evoluution myötä mukautuneet elämään tietyltä alueelta löytyvällä ruoalla. Ihanne­ruokavalio pyrkiikin jäljittelemään tätä luonnosta löytyvää ruokaa. Vankeudessa elävät papukaijat eivät kuitenkaan kuluta niin suurta määriä energiaa kuin luonnossa elävät. Esimer­kiksi amatsonit ovat latvustoruokailijoita, joten niiden ruokavalio painottuu enemmän lehtiin, vihanneksiin ja hedelmiin, sekä osittain hedelmien siemeniin. Neitokakadut taas ruokailevat paljon myös maassa, josta ne etsivät siemeniä. Molemmat lajit tarvitsevat sekä tuoreruokaa että siemeniä, mutta niiden osuus ruokavaliossa on erilainen. Papukaijat
Papukaijojen koot vaihtelevat paljon. Pienimmät papukaijat ovat jopa alle kymmenen senttimetrin pituisia (esimerkiksi ecuadorinaranen), suurimmat taas lähestulkoon metrin pituisia ja painavat yli kilon (esimerkiksi hyasinttiara). Somaliankaija
Somaliankaija ("Poicephalus rufiventris") on itäafrikkalainen papukaija, joka elää Somaliassa, Etiopiassa ja Pohjois-Tansaniassa. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Eduard Rüppell Shewasta Etiopiasta 1845. Australiankelpie
Australiassa kelpieitä on eräiden arvioiden mukaan noin 80 000. Koko kelpiekannan kokoa on hankala määritellä, koska kaikkia koiria ei rekisteröidä. Arat
Arat ("Ara") on suku Etelä-Amerikassa ja Keski-Amerikassa eläviä papukaijoja. Seeprapeippo
Seeprapeiposta tunnetaan 2 alalajia. Nimialalaji "guttata" pesii Indonesian saaristossa ja "castanotis" lähes koko Australiassa. Maailman seeprapeippopopulaation koko on kymmeniä miljoonia yksilöitä. Häkkilintuina niitä on kaikkialla. Valtaosa häkkilinnuista on nykyisin vankeudessa syntyneitä. Australian eläimistö
Pussihukka oli Australian pussipedoista suurin ja pussihukkien ("Thylacinidae") heimon viimeinen laji. Viimeinen tunnettu pussihukka kuoli vankeudessa vuonna 1936. Nykyisin maailman suurin elävä pussipeto on pussiahma. Se on kooltaan pienen koiran kokoinen ja osaa myös metsästää, vaikka onkin pääasiassa raadonsyöjä. Pussiahma kuoli mantereelta sukupuuttoon 600 vuotta sitten ja elää nykyään ainoastaan Tasmaniassa. Pussinäätiä on neljä lajia, jotka ovat kaikki uhanalaisia. Muita "Dasyuridae"-heimon pussipetoja kutsutaan toisinaan pussihiiriksi, ja monet niistä painavat alle sata grammaa. Länsi-Australian aavikolla elää kaksi lajia pussikontiaisia. Ne ovat harvinaisia, sokeita ja korvattomia lihansyöjiä, jotka viettävät valtaosan ajasta maan alla. Pussikontiaisista tiedetäänkin hyvin vähän. Parvipenkojat
Parvipenkojat (Pomatostomidae) eli aikaisemmalta nimeltään australiantimalit on varsin pieni pienenkokoisten varpuslintujen heimo. Ne elävät luonnonvaraisina ainoastaan Oseaniassa. Kaikki viisi lajia ovat maassa syöviä, kaikkiruokaisia ja sosiaalisia lintuja. Ne elävät pieninä ryhminä ja huutavat toisilleen äänekkäästi koko päivän ajan. Papukaijakalat
Papukaijakalat ("Scaridae") on ahvenkalojen heimo. Heimoon kuuluu 9 sukua ja noin 83 lajia, joita tavataan trooppisilla koralliriutoilla Atlantilla, Intian valtamerellä ja Tyynellämerellä. Kaijaset
Kaijaset, aikaisemmalta nimeltään viherpapukaijat ("Agapornis") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Lajeja on 8 tai 9, jotka kaikki ovat lyhytpyrstöisiä ja pienikokoisia, noin 10-senttisiä. Niitä tavataan Kongon ja Etiopian välisellä alueella Afrikan mantereella sekä Madagaskarilla. Australian eläimistö
Macropodiformes-alalahko jakautuu kolmeen heimon, joita tapaa alppi-ilmastoa lukuun ottamatta kaikissa Australian ympäristöissä. Heimot ovat "Hypsiprymnodontidae", jonka ainoa jäsen on myskikenguru, rottakengurut ("Potoroidae"), jossa on kymmenen lajia, sekä "Macropodidae", johon kuuluu 40 lajia. Rottakenguruihin kuuluvat kaniinikengurut ("Bettongia"), päästäiskengurut ("Potorous") ja punarottakenguru ("Aepyprymnus rufescens"), jotka ovat pieniä lajeja, joiden jäsenet rakentavat pesän ja kantavat rakennusmateriaaleja hännällään. Varsinaiset kengurut ja vallabit muodostavat "Macropodidae"-heimon. Tämän heimon lajien koko vaihtelee suuresti. Suurin osa "Macropodidae"-heimon jäsenistä liikkuu kahdella jalalla, energiaa säästävästi hyppimällä. Niillä on voimakas ja jäntevä häntä ja suuret takaraajat, joissa on pitkät, kapeat takajalat. Takajaloissa on tunnusomaisesti neljä varvasta ja lyhyissä etujaloissa viisi. Myskikenguru on "Macropodiformes"-alalahkon lajeista pienin, ja jopa kaksimetrisistä ja 95-kiloisista uroksista tunnettu punajättikenguru on suurin. Hopeajalohaukka
Hopeajalohaukat elävät Itä- ja Pohjois-Australiassa ja ovat eräs mantereen harvinaisimmista petolinnuista. Lajin populaatio on kooltaan noin tuhat pesivää paria eli noin 5 000 yksilöä. Australian eläimistö
Australiassa elää yli sata "Parastacidae"-heimoon kuuluvaa makean veden rapulajia. Niihin kuuluu maailman pienin rapu "Tenuibranchiurus glypticus", joka täysikasvuisenakin on alle kolmen sentin pituinen, sekä maailman suurin rapu "Astacopsis gouldi", joka voi olla 76 cm pitkä ja painaa 4,5 kiloa. "Cherax"-rapusukuun kuuluu vesiviljelyssä kasvatettujen lajien "Cherax tenuimanus" ja "Cherax quadricarinatus" lisäksi myös "Cherax destructor". "Engaeus"-suvun ravut, jotka tunnetaan yleisesti maarapuina, ovat Australiassa myös yleisiä. Ne ovat vain osittain vesieläimiä ja viettävät suurimman osan elämästään kaivamissaan koloissa. Australiassa elää myös seitsemän "Austrothelphusa"-suvun taskurapulajia. Nämä taskuravut elävät kaivautuneina jokitörmiin, ja kolonsa suuaukon tukkimalla ne voivat säilyä hengissä usean vuoden kuivuuskauden yli. Vain Tasmaniassa esiintyvää primitiivistä Syncarida-ylälahkoon kuuluvaa makean veden "Anaspididae"-äyriäisheimoa pidetään elävänä fossiilina. Bolivianara
Bolivianara ("Ara rubrogenys") on Bolivian keskiosissa elävä äärimmäisen uhanalainen papukaija. Frédéric de Lafresnaye kuvaili lajin holotyypin Boliviasta saadusta näytteestä. Huppuparatiisikaija
Huppuparatiisikaijat elävät Australian Pohjoisterritoriossa. Sen populaation koko noin 20 000 yksilöä. Robert Collett kuvaili lajin holotyypin Mary Riveriltä. Australiankurki
Australiankurki ("Grus rubicunda") on oseanialainen kurkilintu. Sen esiintymisalue käsittää Australian pohjois- ja itäosat. Uudessa-Guineassa elää pieni populaatio Sepik- ja Flyjokien laaksoissa. George Perry kuvaili lajin holotyypin Botany Bayn lahdelta Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1810. Elisabeth Höfling
Höfling on ollut nimeämässä kahta uutta papukaijalajia, "Pionopsitta aurantiocephala" vuonna 2002 ja "Aratinga pintoi" vuonna 2005. Punaotsa-amatsoni
Punaotsa-amatsoni ("Amazona autumnalis") on keski- ja eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Keski-Amerikan Karibianmeren puoleisen rannikon Itä-Meksikosta Kolumbiaan, sekä Etelä-Amerikan luoteisosan. Siitä tunnetaan neljä alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné eteläisestä Meksikosta 1758. Arokakadu
Arokakadu, vanhalta nimeltään inkakakadu, ("Cacatua leadbeateri") on kakaduihin kuuluva keskikokoinen papukaija, joka elää Australian sisäosissa. Kultaparatiisikaija
Kultaparatiisikaijat elävät kahdella suppealla alueella Australian Cape Yorkin niemimaan sisämaassa. Sen elinympäristön ala on 2 900 neliökilometriä ja populaation koko noin 2 000 yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt voimakkaasti viime vuosikymmeninä. Australianhyyppä
Australianhyyppä ("Vanellus tricolor") on Australian kotoperäinen kahlaajalaji. Se elää Etelä-Australiassa ja Tasmaniassa. Lajin holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Uudesta Etelä-Walesista vuonna 1818. Madagaskarinkaijanen
Madagaskarinkaijanen, aikaisemmalta nimeltään harmaapääpapukaija ("Agapornis canus") on Madagaskarin kotoperäinen kaija. Sen holotyypin kuvaili Johann Friedrich Gmelin Madagaskarilta ja Mauritiukselta 1788. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "canus" elää saaren itä- ja länsiosissa ja "ablectanea" eteäosassa. Picrodendraceae
2. Caletieae Müller Argoviensis. Sukuja 14, lajeja 68 enimmäkseen Australiassa ja Uudessa-Kaledoniassa, joitakin lajeja Malaijien saaristossa. Runsaslajisin suku on "Austrobuxus", jossa on 20 lajia. Lännenkoukkukakadu
Lännenkoukkukakadu ("Cacatua pastinator") on länsiaustralialainen papukaijalaji. Linnut
Papukaijoja, undulaatteja, kanarialintuja ja monia muita lintulajeja pidetään häkissä lemmikkeinä. Erityisesti papukaija-, kyyhky- ja fasaanilajien kauppaa käydään sekä laillisesti että laittomasti. Joidenkin lajien kauppa on aiheuttanut uhanalaisuutta. Vuonna 2017 luonnonvaraisia lintuja myydään vuosittain noin 130 000 yksilöä, ja Latinalainen Amerikka on ohittanut Länsi-Afrikan suurimpana myyjänä. Luonnonvaraisten lintujen kauppa on pudonnut kymmenesosaan Euroopan unionin vuonna 2005 asettaman lintujen maahantuonnin kiellon jälkeen. Andienamatsoni
Andienamatsoni ("Amazona mercenarius") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Andien rinteet Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Boliviassa. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Jakob von Tschudi Perusta 1844. Epolettikaija
Epolettikaijasta tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji "erythropterus" elää Australian keskiosissa, "coccineopterus" Australian pohjois- ja luoteisosissa sekä "papua" Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Elinympäristön ala on 1 000 000–10 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on yli 100 000 yksilöä. Australian eläimistö
Australiassa elää enemmän liskoja kuin millään muulla mantereella, ja ne kuuluvat viiteen lahkoon. Gekkoja esiintyy ympäri Australian mannerta yhteensä 114 lajia 18 suvusta. Eväjalkaliskot on raajattomista liskoista koostuva kotoperäinen australialainen suku. Sen 34 lajista vain yksi ei elä Australiassa. Agamia, mukaan lukien piikkipiru, pogona ja kauluslisko, on 13 suvusta yhteensä 66 lajia. Varaaneja Australiassa asuu 26 lajia, joista suurin varaanilaji on jopa kaksimetriseksi kasvava suurvaraani. Skinkkejä Australiassa asuu 38 suvusta yhteensä 389 lajia, ja ne muodostavat noin puolet Australian liskoista. Tasmanianruohokaija
Tasmanianruohokaija ("Neophema chrysogaster") on äärimmäisen uhanalainen Australiassa elävä papukaijalintu. Pikkupussikaniini
Pikkupussikaniini ("Macrotis leucura") on Australiassa elänyt, mutta todennäköisesti jo sukupuuttoon kuollut nisäkäs. Se eli mantereen sisäosien aavikoilla, mutta hävisi 1900-luvun puolivälissä. Laji löydettiin vasta vuonna 1887. Valko-otsa-amatsoni
Valko-otsa-amatsoni ("Amazona albifrons") on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikosta läntiseen Costa Ricaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Sen holotyypin kuvaili Anders Sparrman Lounais-Meksikosta 1788. Lymykaija
Lymykaijaa tavataan hajanaisesti Australian itäosan rannikkoalueilla Queenslandin kaakkoisosissa, Uuden Etelä-Walesin koillis- ja itäosista, Victorian rannikkoalueilta, Bassinsalmen saarilta ja Tasmaniassa, jossa elää vankin populaatio. Lisäksi Lounais-Australiassa elää kaksi uhanalaista populaatiota. Etelä-Australian osavaltiosta laji on hävinnyt. Lymykaijasta erotetaan kolme alalajia. Itäinen alalaji ("Pezoporus wallicus wallicus") elää Manner-Australian kaakkoisosissa Queenslandissä, Uudessa-Etelä-Walesissä ja Victoriassa. Sen vankimmat elinpaikat ovat Uuden-Etelä-Walesin etelärannikolla. Sen kanta käsittää arviolta 2000 pesivää paria. Tasmanian alalaji ("P. w. leachi") on vähiten vaarassa ja on yleisin saaren lounaisosissa. Läntinen alalaji ("P. w. flavirostris") on sen sijaan uhanalainen ja kanta käsittää alle 450 yksilöä. Tepuiaratti
Tepuiaratti ("Pyrrhura egregia") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristöä on Etelä- ja Kaakkois-Venezuela, Lounais-Guyana ja Brasilian koilliskolkka. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater mahdollisesti Demerarasta Guyanasta 1881. Sateenkaarikaija
Sateenkaarikaijat elävät Australian lounaisosassa Perthin lähellä, Moore-joen eteläpuolella. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja populaation koko on yli 20 000 yksilöä. Loistokaija
Loistokaijat elävät Australian kaakkoisosassa Uudessa Etelä-Walesissa ja Victoriassa. Kanta on keskittynyt Murrumbidgee- ja Castlereaghjokien valuma-alueille. Lajin populaation koko on noin 6 500 aikuista yksilöä. Se on uhanalainen elinympäristöjen tuhoutumisen takia, sillä metsiä on hakattu muun muassa maanviljelyn, polttopuiden keräilyn ja vieraiden puulajien kasvattamisen tieltä. Australia
Australiassa on arvioitu elävän 300 000 eläinlajia, joista tunnetaan vasta kolmannes. Nisäkkäitä tunnetaan 280 lajia, lintuja yli 700 lajia, matelijoita 380 lajia, sammakkoeläimiä 120 lajia ja makeanveden kaloja noin 200 lajia. Loput lajit ovat selkärangattomia. Punaposkiaratti
Punaposkiaratti ("Pyrrhura pfrimeri") on Brasilian keskiosissa Goiásin ja Tocantinsin caatinga-alueella elävä uhanalainen papukaija. Lajin holotyypin kuvaili Alípio de Miranda Ribeiro 1985. Se luokitellaan toisinaan myös raitasuomuaratin alalajiksi. Uusi-Guinea
Lintulajistoa edustaa 79 heimoa, joihin kuuluu kaikkiaan yli 700 lajia. Näistä lajeista 320 on saarella endeemisiä. Lajistosta tunnetuimpia ovat näyttävät paratiisilinnut. Saaren kookkaimpia lintuja ovat lentokyvyttömät kasuaarit, joita saarella on kolme lajia. Muihin linnuston erikoisuuksiin kuuluvat isoviheltäjät ("Pitohui") ja kiipijätimalit, jotka ovat maailman ainoita tunnettuja myrkyllisiä lintuja. Maailman papukaijalajeista yksi seitsemäsosa elää Uudessa-Guineassa. Suurten maapetojen puuttuessa papuanharpyija ("Harpyopsis novaguineae") on saaren ravintoketjun huipulla. Ruusukaijanen
Ruusukaijanen, aikaisemmilta nimiltään persikkakaijanen tai ruusupapukaija ("Agapornis roseicollis") on kaijojen heimoon kuuluva suosittu häkkilintu. Se on runsaslukuisin niin sanotuista rakkauspapukaijoista, jotka ovat saaneet nimensä erottamattomista pareista, jotka usein sukivat ja siistivät hellästi toisiaan. Se elää kuivilla, avoimilla mailla Lounais-Afrikassa (lähinnä Angolassa, Namibiassa ja Etelä-Afrikassa). Se on äänekäs ja todella aktiivinen papukaija, joka lentelee joskus jopa sadan linnun parvissa puiden ja pensaiden välillä pysyen aina veden läheisyydessä. Lajista on kaksi alalajia: "Agapornis roseicollis roseicollis" ja "Agapornis roseicollis catumbella". Kaka (lintu)
Kaka ("Nestor meridionalis") on Uudessa-Seelannissa elävä uudenseelanninpapukaijalaji. Emu
Emuja tavataan luonnonvaraisina vain Australiassa. Ne ovat levittäytyneet koko Australiaan, lukuun ottamatta Tasmaniaa. Australian emukanta on noin 625 000–725 000 yksilöä. Tasmanianemu ("D. n. diemensis") kuoli sukupuuttoon vuoden 1865 aikoihin. Emu on hyvin sosiaalinen laji ja kerääntyy usein valtaviksi parviksi, jotka vaeltavat pitkiäkin matkoja, jopa tuhat kilometriä, hyville ruokapaikoille. Mosambikinkaija
Mosambikinkaija ("Poicephalus cryptoxanthus") on itäafrikkalainen papukaija, joka elää Kaakkois-Keniasta Malawiin, Zimbabween, Mosambikiin ja Etelä-Afrikkaan ulottuvalla alueella. Sen holotyypin kuvaili Wilhelm Peters Inhambanesta Mosambikista 1854. Lajiutuminen
Eräs esimerkki maantieteellisestä eristäytymisestä on Australian alkuperäinen eläimistö, joka poikkeaa erittäin paljon muiden mantereiden eläimistöstä. Australia on ollut noin 70 miljoonan vuoden ajan erityksistä muista mantereista. Australiassa elää runsaasti alkeellisia nisäkkäitä, pussieläimiä. Fossiililöytöjen perusteella on katsottu, että myös kaikilla muilla mantereilla on elänyt pussieläimiä, mutta ne ovat nykyaikaan tultaessa kuolleet sukupuuttoon kehittyneempien istukallisten nisäkkäiden tieltä, jotka kaikki ovat nykytiedon mukaan kehittyneet samasta pussieläinkantamuodosta. Sen sijaan Australiassa pussieläimet pääsivät kehittymään ilman kilpailua istukkanisäkkäitä vastaan monimuotoiseksi joukoksi. Harmaapapukaija
Harmaapapukaija eli jako ("Psittacus erithacus") on papukaijalaji, joka esiintyy Keski-Afrikan länsirannikolta Keniaan ja Tansanian luoteisosiin ulottuvalla alueella. Siitä erotettiin 2010-luvulla omaksi lajikseen "Psittacus timneh". Häkkioloissa harmaapapukaija oppii helposti matkimaan puhumista. Vankeudessa laji saattaa elää yli 60-vuotiaaksi. Koimaiset
Koimaisten heimoista suurin on aitokoit ("Tineidae"), johon kuuluu yli kolmetuhatta lajia. Lajeista tunnetuin lienee vaatekoi eli koiperhonen. Toinen suuri heimo on pussikkaat, ("Psychidae"), johon kuuluu noin 800 lajia ja joista lähes puolet elää Australiassa. Koko ryhmää yhdistävänä tuntomerkkinä ovat naaraan teleskooppimaiseen munanasettimeen liittyvä kitiinirakenne. Perhosen päässä sen pintaa peittävät suomut ovat pystyjä, ohuita ja karvamaisia. Myös huulirihmat ovat tunnusomaiset. Imukärsä on surkastunut tai puuttuu kokonaan ja sen puoliskot, galeat, ovat lähes kaikista muista perhosista poiketen erillään. Savanniparatiisikaija
Savanniparatiisikaijat elävät Australian kaakkoisosan sisämaassa. Sen elinympäristön ala on 1,49 miljoonaa neliökilometriä ja populaation koko noin 200 000 yksilöä. John Gould kuvaili lajin holotyypin Uudesta Etelä-Walesista. Sepelkaijanen
Sepelkaijanen, aikaisemmalta nimeltään sademetsäpapukaija ("Agapornis swindernianus") on päiväntasaajan seudulla Afrikassa elävä kaijalaji, josta tunnetaan kolme alalajia. Läntisin nimialalaji "swindernianus" elää laikuittain Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Ghanassa, alalaji "zenkeri" Kamerunissa, Gabonissa, Keski-Afrikan tasavallassa ja läntisessä Zairessa, sekä alalaji "emini" Zairen keski- ja itäosista Ugandan länsiosiin. Sen holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Liberiasta 1820. Sepelkaijanen syö pääasiassa hedelmiä ja hyönteisiä. Epolettiaratti
Epolettiaratti ("Brotogeris jugularis") on amerikkalainen papukaija, jonka elinympäristö ulottuu Meksikon lounaisosista läpi Keski-Amerikan aina Kolumbian itäosiin ja Venezuelan länsiosiin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Bondasta Santa Martasta Kolumbiasta 1776. Australian eläimistö
Australian vesissä elää yli 4 400 kalalajia, joista 90 % on kotoperäisiä australialaisia lajeja. Sisävesien vähyydestä johtuen vain 265 lajia on makean veden kaloja. Kaksi makean veden kalaryhmää, arapaimat ja australiankeuhkokala, ovat muinaista alkuperää. Australiankeuhkokala on keuhkokaloista kaikkein alkukantaisin, ja se on kehittynyt jo ennen kuin Australia erkani Gondwanasta. Yksi pienimmistä sisävesikaloista, Länsi-Australian lounaisosissa asuva salamanterikuore ("Lepidogalaxias salamandroides"), voi selviytyä kuivista kausista kaivautumalla mutaan. Muita mahdollisesti Gondwanalta peräisin olevia heimoja ovat kuorekaloihin kuuluvat talkameltit ja meltit. Muista kuin muinaisista makean veden kaloista 70 prosentilla on yhteneväisyyksiä trooppisten Intian valtameren ja Tyynenmeren makeaan veteen sopeutuneiden merikalojen kanssa. Löydetyt fossiilit osoittavat kuitenkin, että monet niistä, kuten nahkiaiset, sillit, korallimonnit, sateenkaarikalat ja torkkujat, ovat muinaista alkuperää. Alkuperäisiin makeanvedenkaloihin kuuluvat barramundi, "Maccullochella peelii"-etelänbassi ja kultabassi. Pohjoisterritoriossa elää myös kaksi erittäin uhanalaista "Glyphis"-sukuun kuuluvaa makeanveden tiikerihailajia. Aasiansatulahaikara
Aasiansatulahaikara ("Ephippiorhynchus asiaticus") on ainoa haikaralaji, joka esiintyy Australiassa. Pohjois-Australiassa lajia kutsutaan perinteisesti "Jabiruksi", mutta tämä ei ole alkuperäiskansan nimi, kuten usein oletetaan, vaan se on brasilialainen nimi, joka viittaa täysin eri lajeihin, jotka esiintyvät Etelä- ja Keski-Amerikassa. Karppikalat
Runsaslukuisin karppikalojen heimo on särkien heimo ("Cyprinidae"), johon kuuluu noin 2700 lajia. Muita heimoja ovat levänuoliaiset ("Gyrinocheilidae"), johon kuuluu neljä lajia, imukarpit ("Catostomidae") noin 70 lajeineen, piikkinuoliaiset ("Cobitidae") yli sadan lajin voimin, kivennuoliaiset ("Nemacheilidae", n. 340), imunuoliaiset ("Balitoridae", 140) sekä koskibarbit ("Psilorhynchidae"). 
Karppikalojen alkukotina pidetään Etelä-Aasiaa, jossa edelleen valtaosa lajeista elää. Sieltä ne ovat levinneet ympäri maailmaa lukuun ottamatta Australiaa ja Etelä-Amerikkaa. Australiankurmitsa
Australiankurmitsa ("Peltohyas australis") on Australian kotoperäinen kahlaaja. Se elää mantereen lounais-, etelä- ja itäosien sisämaassa. Lajin holotyypin kuvaili John Gould Australian sisäosista 1841. Patagonianaratti
Patagonianaratti ("Cyanoliseus patagonus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Argentiinan, jossa tavataan kolme alalajia, sekä Keski-Chilen, jossa elää alalaji "bloxami". Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Buenos Airesista 1818. Papaijat
Papaijat ("Carica") on kasvisuku papaijakasvien heimossa ja papaijakasvien tyyppisuku. Siihen kuuluu noin 20 lajia. Lajeista tunnetuimpia on taloudellisesti tärkeä tarhapapaija ("Carica papaya"), joka on kotoisin Väli-Amerikasta, mutta kasvia viljellään hedelmäpuuna ympäri trooppisen vyöhykkeen. Papaijakasvit
Papaijakasvit (Caricaceae) on lahkoon Brassicales kuuluva koppisiemenisheimo. Siinä on kuusi sukua ja 32 lajia. Ne kasvavat pääasiassa trooppisessa Amerikassa. Meksikossa tavataan kolmen suvun edustajia, Afrikassa vain yhden ("Cylicomorpha"). Eniten lajeja on suvussa "Vasconcellea", jossa on 21 lajia. Tunnetuin heimon lajeista on ravintokasvina käytetty tarhapapaija eli papaija ("Carica papaya"). Palmukaija
Palmukaija on noin 18 cm pitkä ja painaa noin 85 g. Lajista tunnetaan kolme alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Koiraan höyhenpuku on selkäpuolelta lähes musta, alaselkä, yläperä ja pyrstön yläpeitinhöyhenet sinimustat vihrein ja harmain reunoin, siipisulat ja peitinhöyhenet tummanvihreät keltaisin reunuksin, kupeet ja siiven alapeitinhöyhenet punaiset, reidet ja alaperä kellanvihreät, pyrstö päältä kellanvihreä ja alta keltainen. Koiraan pää on siniharmaa, kurkku ja alapuoli vaalean oliivinharmaat. Nokka on tukeva, ylänokka punainen ja alanokka harmaanruskea, iiris vaalean keltainen ja jalat vihertävänharmaat. Naaraan pää on ruskea, yläpuoli vihertävä ja alapuoli kellanvihreä. Nuoret linnut muistuttavat naarasta ja niiden pää on vihreä. Pyrstö on hyvin lyhyt ja pyöreäkärkinen. Puuvillat
Kaiken kaikkiaan sukuun kuuluu nelisenkymmentä lajia varpuja ja pieniä pensaita, joita elää luonnonvaraisina subtrooppisilla ja trooppisilla alueilla maapallon eri puolilla. Australiassa luonnonvaraisia lajeja on 17. Panamanara
Panamanara ("Ara ambiguus") on uhanalainen Keski- ja Etelä-Amerikassa elävä papukaija. Sen nimialalajin elinalue ulottuu Nicaraguasta ja Itä-Hondurasista Luoteis-Kolumbiaan, alalaji "guayaquilensis" elää Ecuadorin länsiosissa. Johann Matthäus Bechstein kuvaili lajin holotyypin Luoteis-Kolumbiasta saadusta näytteestä. Ulappakeiju
Se pesii Australiassa Heard ja McDonaldinsaarilla, Uudessa-Seelannissa, Saint Helenalla, Uruguayssa, Espanjassa ja Portugalissa Selvagenssaarilla satojentuhansien yksilöiden voimin. Kap Verdellä laji pesii kolmella saarella, joiden kannan koko on 5 000–10 000 paria. Kanariansaarilla pesii pieni 24–30 parin populaatio. Australiankehrääjät
Australiankehrääjät ("Aegothelidae") on Australaasiassa elävä kehrääjälintuheimo. Heimoon kuuluu BirdLifen mukaan yksi suku ja kymmenen lajia. Ne ovat harvoin nähtyjä lintuja, eikä useimpien lajien elintavoista tiedetä paljoakaan. Useimmat tästä linturyhmästä saadut tiedot on kerätty tunnetuimmasta ja laajimmalle levinneestä lajista, australiankehrääjästä ("Aegotheles cristatus"). Se on heimon ainoa laji jota tavataan avoimissa metsissä ja pensaikkoalueilla, muut elävät yksinomaan kosteissa trooppisissa metsissä. Kaikki lajit ovat yöaktiivisia hyönteissyöjiä, jotka viettävät päivänsä yleensä puunonkaloissa tai lehvästön suojissa. Pesäkin on yleensä puunonkalossa, johon naaras munii yhdellä kerralla 1-5 valkoista munaa. Lähdekakadu
Lähdekakadu elää laajalla alueella Australiassa ja suppealla alueella Meraukessa Papua-Uusi-Guinean eteläosassa. Lajista tunnetaan viisi alalajia: "sanguinea", "normantoni", "transfeta", "gymnopis" ja "westralensis". Lajin elinympäristön laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja sen kokonaispopulaatio on yli miljoona yksilöä. Monin paikoin kaupunkien ympäristöihin on muodostunut karanneista häkkilinnuista syntyneitä populaatioita. Carolinanaratti
Carolinanaratti eli vanhalta nimeltään carolinanpapukaija ("Conuropsis carolinensis") oli pohjoisamerikkalainen papukaijalaji, joka on kuollut sukupuuttoon. Se oli Conuropsis-suvun ainoa edustaja. Laji oli Yhdysvalloissa ainoa alkuperäinen papukaijalaji. Se esiintyi siellä erittäin runsaina parvina ja saattoi tuhota satoa maanviljelyksillä. Muuttokyyhkyn tapaan carolinanaratti kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa. Australian eläimistö
Australian kotoperäiset istukkanisäkkäät kuuluvat kahteen lahkoon: lepakoihin ("Chiroptera"), joita esiintyy kuusi heimoa, ja jyrsijöiden lahkon "Muridae"-heimoon, johon Australiassa kuuluvat hiiret ja rotat. Lepakot ja jyrsijät ovat verrattain uusia tulokkaita Australiassa. Lepakot saapuivat todennäköisesti Aasiasta, ja löydetyt lepakonfossiilit ovat vain 15 miljoonaa vuotta vanhoja. Vaikka maailman lepakkolajeista 7 % asuu Australiassa, vain kaksi lajia on maan kotoperäisiä sukuja. Jyrsijät saapuivat Australiaan ensimmäisen kerran 5–10 miljoonaa vuotta sitten ja levittäytyivät laajalle alueelle tuottaen joukon lajeja, joita kutsutaan yhdessä "vanhoiksi kotoperäisiksi" jyrsijöiksi. Nämä muodostuvat 14:stä jäljellä olevasta suvusta. Rotta saapui Uuden-Guinean kautta Australiaan noin kaksi miljoonaa vuotta sitten ja kehittyi seitsemäksi rottalajiksi ("Rattus"), joita yhdessä kutsutaan "uusiksi kotoperäisiksi" jyrsijöiksi. Australiankääpiöpussiliitäjä
Australiankääpiöpussiliitäjä eli kääpiöpussiakrobaatti ("Acrobates pygmaeus") on Australiassa elävä maailman pienin liitävä nisäkäs. Sen häntä on pitkän höyhenen muotoinen, jonka perusteella se on saanut myös englanninkielisen nimensä (). Pienestä koostaan huolimatta australiankääpiöpussiliitäjä voi loikata ja liitää pitkiäkin matkoja puusta puuhun, aina 25 metriin asti. Viirulurikki
Viirulurikki ("Charmosyna multistriata") on harvinainen Papua-Uudella-Guinealla elävä papukaijalaji. Australian eläimistö
Australian eläimistöön on vaikuttanut huomattavasti myös Australian alkuperäiskansojen saapuminen mantereelle yli 40 000 vuotta sitten ja vuodesta 1788 eteenpäin eurooppalaisten uudisasutus. Metsästys, ulkopuolisten lajien saapuminen maahan sekä eläimistön asuinalueita muokkaavat ja tuhoavat maanhallintamenetelmät ovat aiheuttaneet useiden lajien, kuten paratiisikaijan, pussisian ja leveäotsapäästäiskengurun, sukupuuton. Harkitsematon maankäyttö uhkaa edelleen useita lajeja. Suojellakseen eläimistöään siihen kohdistuvilta uhilta Australian valtiolla on laaja luonnonsuojelulainsäädäntö ja lukuisia suojelualueita.