Kuinka monta vuotta antiikin aika kesti?
Antiikin Kreikka
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen kauteen (noin 700–500 eaa.), klassiseen kauteen (480–330 eaa.) ja hellenistiseen kauteen (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa (roomalainen kausi), samalla leviten yhä laajempien ihmisryhmien ulottuville. Kulttuurin ja etenkin kreikan kielen elinvoimaisuudesta kertoo Bysantin kreikankielisyys puoli vuosituhatta myöhemmin.
Kivikausi
Kivikauden ajanjakso on pisin ihmisen kulttuurievoluution ajanjakso. Se alkaa ensimmäisen hominidin ilmaantumisesta Afrikkaan seitsemän miljoonaa vuotta sitten ja päättyy metallityövälineiden tullessa yleiseen käyttöön. Kivikausi päättyi siten eri puolilla maailmaa eri aikoina. Vieläkin on olemassa muutamia harvoja heimoja, jotka eivät käytä metalleja . Se, elävätkö he kivikautta, onkin enää määrittelykysymys. Ardan aikajana
— 1050 vuotta Antiikin kirjallisuus
Antiikin Rooman kirjallisuus voidaan jakaa erilaisiin kehitysvaiheisiin. Perusteltuja jaottelutapoja on monia, mutta seuraavassa esitetty jaottelu on melko perinteinen:Roomalainen kirjallisuus sai alkunsa noin vuonna 240 eaa. Sen syntyyn vaikutti ratkaisevasti Kreikan kirjallisuus: lukuun ottamatta hävinneitä kansanrunouden tuotteita Rooman kirjallisuus alkaa vasta silloin, kun roomalaiset tulivat kosketuksiin Etelä-Italian kreikkalaisten kanssa. Kreikkalaisesta kirjallisuudesta omaksuttujen tyylilajien ja teemojen rinnalla roomalaisten omat uudistukset jäivät suhteellisen vähäisiksi. Koska antiikin kulttuuriperintö on kuitenkin välittynyt myöhemmille Länsi-Euroopan kansoille juuri roomalaisten kautta, roomalaisen kirjallisuuden jälkivaikutus on ollut huomattava. Kreikan historia
Mykeneläisen kulttuurin romahdettua noin 1100 eaa. Kreikassa alkoivat niin kutsutut pimeät vuosisadat, jotka kestivät noin vuoteen 900–800 eaa. Ne olivat levottomampaa ja huonommin tunnettua aikaa, jolloin kulttuuri taantui, yhteisöt köyhtyivät ja kirjoitustaito katosi. Samaan aikaan Kreikka siirtyi pronssikaudelta rautakaudelle. Pohjoisempaa tulleiden doorilaisten katsotaan perinteisesti valloittaneen suuren osan Länsi-Kreikasta, Peloponnesoksen niemimaasta sekä muun muassa Kreetasta noin 1000–900 eaa. Tätä kutsutaan doorilaisvaellukseksi. Aikakaudella alueella tapahtui paljon muitakin kreikkalaisten kansojen kansainvaelluksia. Noin 1000–850 eaa. kehittyivät homeerisen ajan kuningaskunnat. Armeijan painopiste siirtyi jalkaväen sotilaisiin eli hopliitteihin. Muinaisen Egyptin tekniikka
Muinaisen Egyptin tekniikka tarkoittaa tekniikkaa, jota käytettiin muinaisessa Egyptissä ajanjaksolla alkaen noin 4000 vuotta ennen ajanlaskun alkua ja päättyen ajanlaskun hellenistiseen kauteen. Neoliittinen kausi
Neoliittinen kausi eli nuorempi kivikausi (kreikan "neos" uusi, "lithos" kivi) oli kausi esihistoriassa. Se ajoittuu noin vuosiin 6000–3500 eaa., mutta ajoitus vaihtelee paljon alueesta ja kulttuurista riippuen. Neoliittisen ajan alkuna on pidetty yleensä kotieläinten ja viljelykasvien käyttööntuloa sekä kyläasutuksen ja -kulttuurin kehittymistä. Aikakausi päättyi, kun metalleja alettiin käyttää aseiden ja työkalujen valmistukseen. Esihistoria
Esihistoria päättyi Mesopotamiassa ja Egyptissä noin vuonna 3000 eaa. Muualla maailmassa siirtyminen esihistoriasta varhaishistoriaan tapahtui huomattavasti myöhemmin. Suomessa katsotaan historian alkavan 1100- ja 1200-lukujen mittaan. Jotkin Amazonin sademetsien ja Papua-Uuden-Guinean eristäytyneet alkuperäiskansat elivät esihistoriallista aikaa ainakin 1950- tai 1960-luvulle saakka. Maan historia
Maan historia alkoi 4,6 miljardia vuotta sitten maapallon syntyessä. Maan historian merkittävimpiä vaiheita ovat olleet suuren kappaleen törmäys 4,5 miljardia vuotta sitten, mikä synnytti maan kiertolaisen Kuun; mannerten, ilmakehän ja merten synty 3,5–4 miljardia vuotta sitten; sekä elämän synty 3,5–4,1 miljardia vuotta sitten. Paleotsooinen maailmankausi
Paleotsooinen maailmankausi eli elämän vanha aika oli geologinen ajanjakso noin 542–250 miljoonaa vuotta sitten. Maailmankausi käsittää ajanjakson, jolla elämä kehittyi voimakkaasti merissä ja nousi maalle. Merkittävästi fossiileja alkaa esiintyä vasta paleotsooisen maailmankauden alusta lähtien. Paleotsooisen maailmankauden alussa olivat nilviäiset ja trilobiitit vallalla, keskivaiheilla kalat ja lopulta matelijat.Paleotsooista maailmankautta edelsi Ediacarakausi Esihistoriallinen elämä
Esihistoriallinen elämä tarkoittaa organismeja, jotka elivät maapallolla elämän alusta noin 3,8 miljardia vuotta sitten historiallisen ajan alkuun (noin vuoteen 3500 eaa). Euroopan historia
Luonnontieteessä vallitsi erilaisia käsityksiä. Thales piti vettä elämän perusaineena ja että maa kelluu suunnattomassa meressä, Anaksimenes ilmaa ja Herakleitos tulta. Länsimaisen tieteen synty ajoittuu antiikin Kreikkaan. Luonnontiede nousi hellenistisenä aikana ennennäkemättömälle tasolle Aleksandriassa. Toinen vuosituhat
Toinen vuosituhat oli tuhannen vuoden ajanjakso, joka kesti vuoden 1000 alusta vuoden 1999 loppuun. Matemaattisesti ajatellen vuosituhat alkaa ja päättyy vuotta myöhemmin. Geometrinen kausi
Geometrisen kauden edeltäjää tai varhaisvaihetta pimeinä vuosisatoina noin 1050–900 eaa. kutsutaan protogeometriseksi kaudeksi (myös "esigeometrinen kausi"). Varsinainen geometrinen kausi voidaan jakaa "varhaisgeometriseen" (n. 900–850 eaa.), "keskigeometriseen" (n. 850–760 eaa.) ja "myöhäisgeometriseen kauteen" (n. 760–725/700 eaa.). Protogeometrisen kauden ohella myös varhaisgeometrinen kausi luetaan joskus vielä osaksi pimeitä vuosisatoja. Myöhempi geometrinen kausi oli aikaa, jolloin esihistoriallinen aika vaihtui Kreikassa historialliseksi ajaksi. Geometrista kautta seurasi Kreikan arkaainen kausi noin 700–480 eaa., tarkemmin sanottuna sen alkuvaiheen niin kutsuttu orientalisoiva kausi (n. 700–600 eaa.). Uusi antiikin historia
Uusi antiikin historia on Paavo Castrénin kirjoittama antiikin aikakautta käsittelevä tietokirja vuodelta 2011. Kirjoittaja on alan asiantuntija, klassisen filologian emeritusprofessori ja keskeinen Pompejin tuntija. Kyseessä on ensimmäinen suomeksi kirjoitettu kreikkalais-roomalaisen antiikin historian kokonaisesitys. Castrénin vuonna 2000 Leena Pietilä-Castrénin kanssa julkaisema "Antiikin käsikirja" on hakuteos, kun taas "Uusi antiikin historia" on proosamuotoinen. Antiikin Kreikka
Aleksanterin valloitusten myötä alkoi hellenistiseksi ajaksi kutsuttu aika. Valloitetuille alueille perustettiin kreikkalaisia siirtokuntia, joiden ansiosta kreikkalainen kulttuuri levisi aina Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Perinteisessä historiankäsityksessä hellenististä aikaa on pidetty jonkinlaisena rappiokautena, vaikka esimerkiksi luonnontiede nousi tänä aikakautena ennennäkemättömälle tasolle Aleksandriassa. Hellenistinen aika päättyi roomalaisvalloituksiin. Uusi aika
Uusi aika on Euroopan historian periodisoinnissa käytetty käsite, jolla tarkoitetaan useimmiten ajanjaksoa, joka kattaa ajan 1400–1500-luvuilta nykypäiviin saakka. Se on yksi kolmesta perinteisestä eurooppalaisen historiankirjoituksen käyttämästä aikakaudesta antiikin ja keskiajan ohella. Rajapyykkinä keskiaikaan esitetään usein esimerkiksi Kristoffer Kolumbuksen ensimmäinen löytöretki (1492) sekä uskonpuhdistus. Muinainen Egypti
Muinaiset egyptiläiset jakoivat vuoden 12 kuukauteen, joista jokaisessa oli 30 päivää kolmena 10 päivän jaksona. Ylimääräiset viisi päivää sijoitettiin vuoden loppuun. Karkausvuotta ei tunnettu. Vuodenaikoja oli kolme: "tulva", "kylvö" ja "sadonkorjuu", ja vuosi alkoi 19. heinäkuuta. Egyptiläiset numeroivat vuodet kulloisenkin faaraon hallituskauden alusta lukien aina ykkösestä aloittaen. Vuorokaudessa oli 24 tuntia. Aikaa mitattiin aurinkokelloilla ja vesikelloilla. Itävaltalais-amerikkalainen matemaatikko ja tiedehistorioitsija Otto Neugebauer on kutsunut egyptiläisten kalenteria "järkevimmäksi koskaan kehitetyksi kalenteriksi". Aika
Muinaiset kansat ovat jakaneet vuoden 365 päivää eri tavoin kuukausiin. Kuukalenteri on ollut helppo ja yleinen tapa ryhmitellä päivät samanmittaisiin jaksoihin jo ennen kuin vuoden pituus tunnettiin. Kuukalenterin kuukaudet ja auringon mukaan lasketut vuodet voidaan yhdistää 19 vuoden mittaisella niin sanotulla Metonin jaksolla, jossa on lähes tasan 235 kuukautta. Muinaisessa Egyptissä vuotta jaksotti useimmille ihmisille Niilin säännöllinen tulviminen, mutta papisto kehitti myös 12 kuukauden ja 30 vuorokauden kalenterin, johon lisättiin viisi ylimääräistä juhlapäivää. Omat kalenterinsa ovat olleet esimerkiksi muslimeilla, juutalaisilla, mesoamerikkalaisilla ja kiinalaisilla. Islamilaista kuukalenteria käytetään yhä monessa islamilaisessa maassa. Vanhempi roomalainen rautakausi
Vanhempi roomalainen rautakausi, jota tutkimuskirjallisuudessa kutsutaan myös rautakauden B-periodiksi, on Keski-Euroopan ja Pohjoismaiden esihistoriaan liittyvä ajanjakso, joka vallitsi noin vuosina 0–150/200 jaa. Rooman valtakunta on tällöin työntänyt rajansa Reinille ja Tonavalle saakka. Voimakkaat roomalaisvaikutteet ulottuvat pohjoismaihin asti. Antiikin Attika
Arkaaisella ja klassisella kaudella Attika tunnettiin muun muassa attikalaisesta keramiikasta ja vaasimaalauksesta. Protoattikalainen keramiikka kehittyi heti geometrisen kauden jälkeen 700–600 eaa. Varsinaisen attikalaisen keramiikan kautta oli noin aika 600–350 eaa. Keramiikka levisi kaupankäynnin kautta laajalle koko kreikkalaiselle alueelle. Muinainen Egypti
Muinainen Egypti eli faaraoiden Egypti oli Koillis-Afrikassa, pääasiassa nykyisten Egyptin ja Sudanin alueella suunnilleen vuosina 3150–30 eaa. kukoistanut historiallinen sivilisaatio. Se oli yksi maailman vanhimmista korkeakulttuureista. Suurimman osan historiastaan muinaista Egyptiä hallitsivat kuninkaat eli faaraot. Keskiajan filosofia
Ymmärrystä keskiajasta on leimannut renessanssihumanistien näkemys, jonka mukaan keskiaika oli puolibarbaarinen ajanjakso, joka sijoittui Kreikan ja Rooman kulttuurien ”klassisen” ajan ja tuon kulttuurin ”uudelleensyntymän” eli ”renessanssin” väliin. Keskiaika sisältää kuitenkin lähes tuhat vuotta kestäneen ajanjakson, johon sijoittuu paljon erilaisia filosofisia kehityskulkuja, jotka loivat pohjaa uuden ajan ajattelulle. Uudet filosofiset ajatukset kukoistivat erityisesti 1200-luvulla. Kirjallisuuden historia
Antiikin kirjallisuus viittaa yleensä antiikin Kreikan ja Rooman kirjallisuuteen, joka oli kirjoitettu pääosin muinaiskreikaksi tai latinaksi. Monet teokset oli tarkoitettu suullisesti esitettäviksi. Antiikin kirjallisuuden aika kattaa noin vuodet 800 eaa. – 500 jaa. Esimerkkejä antiikin ajan teoksista ovat Homeroksen runoelmat "Ilias" ja "Odysseia". Maailmanhistoria
Antiikin Kreikan kulta-aikana on pidetty klassista aikaa, joka alkoi persialaissodista noin vuonna 480 eaa. Se päättyi Aleksanteri Suuren kuolemaan vuonna 323 eaa. Hänen kuolemaan jälkeen alkoi hellenistinen aika. Hellenistisenä aikana Kreikkalainen kulttuuri levisi Keski-Aasiaan ja Intiaan asti. Hellenistin aika päättyi roomalaisvalloituksiin. Arkeeinen aioni
Arkeeinen aioni on geologinen ajanjakso 4,0–2,5 miljardia vuotta sitten. Arkeeista aionia on kutsuttu myös arkeotsooiseksi aioniksi. Arkeeista aionia edelsi eloton hadeeinen aioni. Arkeeisen kauden alussa alkoi elämä, joka oli bakteerien kaltaisia alkeistumaisia. Niistä on jäänyt jäljelle kerrostuneita bakteerimattoja, stromatoliitteja. Viimeistään kauden lopulla sinibakteerit alkoivat yhteyttää. Monet tutkijat sanovat Maan olleen kaudella huomattavasti nykyistä lämpimämpi, minkä toiset tutkijat kiistävät. Aurinko oli nykyistä himmeämpi, ja paksu hiilidioksidikasukehä lämmitti Maata. Kreikan pimeät vuosisadat
Varhaisimmat kaupunkivaltiot syntyivät Vähän-Aasian länsirannikolle joonialaisten ja aiolilaisten piiriin. Samoihin aikoihin Kreikan manneralue oli vielä epäjärjestyksessä, mutta alkoi sekin vaiheittain elpyä. Noin 900-luvulla eaa. Kreetalle syntyivät ensimmäiset kaupunkivaltiot, kuten Dreros, ja Kreikan mantereelle muun muassa Ateena, Argos, Korintti ja Sparta. Smyrnaan rakennettiin suojavalli jo 850 eaa. Joskus pimeän kauden loppu ajoitetaan noin vuoteen 800 eaa. Lopullisesti pimeät vuosisadat päättyivät viimeistään kreikkalaisen aakkoskirjoituksen syntyyn noin 750 eaa. Geometrinen kausi jatkui vielä tämän jälkeenkin noin vuoteen 725/700 eaa., ja paikoin geometrista keramiikkaa valmistettiin myöhemminkin. Maailmanhistoria
Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa.–500 jaa. Ajanjaksoa on pidetty merkittävänä koska on katsottu että länsimainen sivistys ja yhteiskunta juontavat juurensa tuosta ajasta. Monet keksinnöt, tavat, arvostukset ja tyylit ovat joko antiikin kreikkalaisten tai roomalaisten luomia tai heidän kauttaan länsimaiseen kulttuuriin omaksuttuja. Myös latinalaiset aakkoset ovat antiikista. Foinikialaisilta peräisin oleva kirjaimisto kehittyi kreikkalaisten ja roomalaisten muokkaamana ns. latinalaiseksi kirjaimistoksi. Paleoarkeeinen maailmankausi
Paleoarkeeinen kausi oli 3,6–3,2 miljardia (3 600–3 200 miljoonaa) vuotta sitten. 
Tältä kaudelta on löydetty ensimmäiset varmat todisteet bakteereita muistuttavasta alkeistumallisesta yksisoluisesta elämästä. Väitetään, että tällä kaudella olisi elänyt happea tuottavia bakteereita, päätellen kivikerrostumissa olevasta hapettuneesta raudasta. Antiikin kreikkalainen kalenteri
Kaikissa kalentereissa kuukausi alkaa uudestakuusta ja kestää seuraavaan uuteenkuuhun. Kuukaudessa oli joko 30 (täysi kuukausi eli ) tai 29 päivää (vajaa kuukausi eli ). Tämä teki kuuvuoden pituudeksi 354 päivää, mikä oli noin 11 päivää vähemmän kuin aurinkovuoden pituus, noin 365 päivää. Synkronointi aurinkovuoteen ja vuodenaikoihin saatiin lisäämällä ylimääräisiä kuukausia eri tavoin: eräs tapa oli tehdä tämä kahden vuoden jaksoissa (niin kutsuttu eli "annus magnus") niin, että toinen vuosista sisälsi 12 kuukautta ja toinen 13 kuukautta. Näin joka toisessa vuodessa oli 354 ja joka toisessa 384 päivää. Ylijääneistä päivistä muodostettiin lisää kuukausia neljän () ja kahdeksan vuoden jaksoissa (, "enneaetēris"). Ylimääräinen kuukausi saatiin toistamalla joku kalenterin kuukausista; esimerkiksi attikalaisessa kalenterissa toistettiin vuoden puolivälissä ollut Poseideon-kuukausi, epeiroslaisessa kalenterissa Eukleios-kuukausi ja sisilialaisen Tauromenionin kalenterissa Apellaios-kuukausi. Länsimaisen musiikin historia
Länsimaisen musiikin historia luetaan laajimmassa merkityksessä alkavaksi noin 800 eaa. Tämä 1200-vuotinen periodi käsittää antiikin ajan. Sitä seuraavat musiikinhistoriassa keskiaika (400–1420), renessanssi (1420–1600), barokki (1600–1750), klassismi (1750–1800), romantiikka ja realismi (1800–1910) ja lopulta 1910 alkanut modernin jakso. Tekniikan historia
Jääkauden päättyminen yli 10 000 vuotta sitten aiheutti Lähi-Idän ilmaston muuttumisen kuivemmaksi. Näihin aikoihin alkoivat ensimmäiset ihmisryhmät harjoittaa maanviljelystä, mistä kertoo Tall Abu Hurairan kylän arkeologiset löydöt. Maanviljelijät pysyivät pidempään paikoillaan ja asumuksista tehtiin pitkäikäisempiä. Uusi elämäntapa edellytti parempia ruuan säilytysmenetelmiä. Tämä tarve synnytti savenvalannan taidon, josta vanhimmat merkit ovat 12 000 vanhoja. Alkeellisilla kangaspuilla on tehty kankaita jo 8 000 vuotta sitten. Vanhin säilynyt kalaverkko on Antrean verkko, joka on ajoitettu ajalle noin 8 300 eaa. Kuparimetallin käytöstä on arkeologisia merkkejä ajalta 8 000 eaa. ja aluksi siitä taottiin pieniä koruja. Yhtä vanhoja pieniä kulta- ja hopeaesineitä tunnetaan. Esihistoriallisen ajan loppuvaiheessa syntyi joitakin pysyvämpiä rakennuksia. Ötzin, Alpeilta löytyneen jäätyneen muumion, varusteet ovat hyvä esimerkki yli 5 000 vuotta sitten eläneiden ihmisten taitavuudesta. Esihistoriallisella ajalla kehittyi tekninen perusta varhaisille korkeakulttuureille. Ajanlasku
Antiikin Kreikan eri kaupunki­valtioissa oli käytössä useita toisistaan poikkeavia kalentereita. Kiinalaisen ja juutalaisen kalenterin tavoin useimmat niistäkin olivat kuu-aurinko­kalentereita, joissa vuoden pituus oli 354 päivää eli 12 kuukautta, mutta määrä­ajoin vuoteen lisättiin kolmas­toista kuukausi, jotta kuukauden pysyivät suunnilleen samana vuoden­aikana. Vuosilukujen sijasta kreikkalaiset käyttivät neli­vuotisia olympiadeja ja niiden järjestyslukuja. Olympiadit laskettiin vuodesta 776 eaa, ensimmäisen olympiadin ensimmäisestä vuodesta, jolloin pidettiin ensimmäiset antiikin olympialaiset, joista on säilynyt kirjoitettuja tietoja. Uusin aika
Uusin aika on varsinkin poliittisen historian tutkimuksessa käytetty periodisaatiokäsite, joka rajaa osan uudesta ajasta omaksi aikakaudekseen. Raja asetetaan usein 1700–1800-lukujen taitteeseen. Uusin aika jatkuu nykyaikaan saakka.
Perinteisesti yhtenä rajapyykkinä on pidetty Ranskan suurta vallankumousta (1789). Sosiologisesta – tai yleisemmin yhteiskuntatieteellisesti suuntautuneesta – näkökulmasta taas puhutaan mieluummin siirtymisestä esimodernista moderniin maailmaan. Keskiaika
Keskiaika on Euroopan historian ajanjakso niin sanottujen ”vanhan ajan” ja ”uuden ajan” välissä, karkeasti 500-luvun alusta 1400-luvulle. Kuvan keskiajasta ”pimeänä” kautena loivat uuden ajan alun oppineet, jotka halusivat siten korostaa renessanssina tunnetun oman aikakautensa merkitystä. Fysiikan historia
Antiikissa tutkittiin samoja asioita kuin nykyäänkin: mitä aika on ja voiko tyhjästä syntyä jotakin olevaa? Antiikissa ajateltiin ajan olevan ikuista. Maailma nähtiin ikuisesti samanlaisena. Italialaisen Parmenides esitti, että ajan muutos on vain näennäistä. Herakleitos näki maailman toisin. Hänen mukaansa mikään ei voi olla pysyvää ja asiat ovat jatkuvassa muutoksessa. Tästä hän päätteli, että muutos on todellista ja pysyväisyys vain harhaa. Kreikka
Varhaisten kulttuurien romahtamista seurasivat Kreikan pimeät vuosisadat, jotka kestivät noin 1200–800 eaa. Tuona aikana alueella tapahtui paljon kreikkalaisten kansojen kansainvaelluksia, ja Kreikka siirtyi pronssikaudelta rautakaudelle, joka alkoi noin 1000 eaa. Levottomana aikana kulttuuri taantui ja yhteisöt köyhtyivät. Noin 1000–850 eaa. kehittyivät homeerisen ajan kuningaskunnat. Noin 900 eaa. alkoi geometrinen kausi, joka merkitsi suurta kehitystä keramiikassa, ja osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Noin 800 eaa. lähtien syntyivät polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot, joissa kehittyi uusi ja kukoistava kulttuuri. Tämän aikakauden Kreikasta käytetään termiä antiikin Kreikka ja sen varhaisvaiheesta noin 700–500 eaa. nimitystä Kreikan arkaainen kausi.
Ensimmäiset historiallisesti tunnetut Olympian kisat pidettiin vuonna 776 eaa., mistä alkaa historiallinen aika Kreikassa. Antiikin Kreikan kirjallisuus ja samalla koko länsimainen kirjallisuus sai alkunsa Homeroksen teosten "Ilias" ja "Odysseia" myötä noin 750–700 eaa. Antiikin Kreikan arkkitehtuuri alkoi saada muotonsa, kun ensimmäinen doorilainen temppeli, Olympian Heran temppeli rakennettiin noin 600 eaa. Ajan ja avaruuden filosofia
Aika ja sen virtaaminen oli ongelma jo muinaisessa ajattelussa. Antiikin Kreikassa esisokraattiset filosofit, kuten Parmenides ja Herakleitos, kirjoittivat ajan luonteesta. Intialaisessa, hindulaisessa filosofiassa kuvataan kosmologiaa, jossa kaikkeus käy läpi useita syntymisen, tuhoutumisen ja jälleensyntymisen syklejä, jokaisen syklin kestäessä 4 320 000 vuotta. Auringonpimennys
Sekä auringon- että kuunpimennykset toistuvat suunnilleen samanlaisina nk. Saros-jakson välein, jonka kesto on 18 vuotta ja 10,3 päivää. Jakson pituus johtuu Kuun ratatason kaltevuussuunnan jaksollisista vaihteluista. Alue, jossa pimennys näkyy täydellisenä, ei kuitenkaan tämän jakson kuluttua satu samalle pituuspiirille. Saros-jakson löysivät jo muinaiset kaldealaiset, ja sen avulla myös Thales ennusti täydellisen auringonpimennyksen, jonka nykyiset tähtitieteilijät ovat laskeneet tapahtuneen 28. toukokuuta 585 eaa. Ajanlasku
Roomalaiset aloittivat jossakin vaiheessa ajanlaskun arvioidusta Rooman synnystä (n. 753 eaa.) Roomalaisten vuoden pituus oli alkujaan 304 päivää ja se muutettiin kalenteriuudistuksessa vuonna 700 eaa. 355 päiväksi. Julius Caesar uudistutti roomalaisten ajanlaskun Egyptistä saatujen tietojen pohjalta Juliaaniseksi ajanlaskuksi 1. tammikuuta 45 eaa. Muutoksen jälkeen vuoden pituus oli keskimäärin 365 1/4 päivää. Caesarin muutoksen vuoksi vuotta 46 eaa. kutsuttiin "sekaannuksen vuodeksi", koska sen vuoden pituus oli ajoittamisen vuoksi 445 päivää (vuoteen lisättiin 80 päivää). Antiikin tiede
Euktemon ja Meton havaitsivat 400-luvulla eaa., ettei tasauspäivän ja seisauspäivän sekä seisauspäivän ja tasauspäivänpituudet ole yhtä pitkiä, vaan aika kesäpäivänseisauksesta talvipäivänseisaukseen (90+90 d) on viisi päivää pienempi kuin aika talvipäivänseisauksesta kesäpäivänseisaukseen (92+93 d). Hipparkhos selitti tämän siten, että Auringon ympyränmuotoisen radan keskipiste ei suinkaan ollut Maan sisässä, vaan sen ulkopuolella. Myöhemmin Johannes Kepler pystyi selittämään ilmiön elliptisten ratojen ansiosta. Aristoteles ja Kallippos jatkoivat Eudoksoksen mallin muokkaamista tehden siitä entistä monimutkaisemman. Kukaan ei kyseenalaistanut maakeskisen mallia, varsinkaan Aristoteleen painovoimateorian jälkeen, Aristarkhosta lukuun ottamatta.
Antiikin maailmassa maailmankaikkeus jaettiin ympäröivään maalliseen ja ylempään avaruudelliseen luontoon. Tämän vuoksi oli luontevaa, että molemmille luonnoille oli oma tieteensä, koska näillä kahdella valtakunnalla ei uskottu olevan yhteisiä luonnonlakeja. Ympäröivää maailmasta tuli fysiikan tutkimuskenttä ja tähtitieteilijät keskittyivät suuntaamaan katseensa taivaalle. Jako on peräisin esisokraatikoilta ja se säilyi elinvoimaisena erittäin pitkään. Uusi kronologia
Uusi kronologia on merkittävästi lyhyempi kuin tavanomainen kronologia, sillä antiikin Kreikan, Rooman ja Egyptin historia on sulautettu keskiajalle. Uuden kronologian mukaan ihmiskunnan historia ulottuu ajassa taaksepäin ainoastaan vuoteen 800 jaa., eikä tapahtumista vuosien 800–1000 jaa. välillä ole juurikaan tietoa, ja useimmat tunnetut historialliset tapahtumat ajoittuvat vuosille 1000–1500. Maailmanhistoria
Maailmanhistoria käsittää ihmiskunnan historian tapahtumat nykyihmisen ilmestymisestä tähän päivään. Historiallinen aikakausi on alkanut eri kulttuureissa eri aikoihin kirjoitustaidon käyttöön ottamisen myötä. Varhaisimmat kirjoitusjärjestelmät kehitettiin noin 5000 vuotta sitten Egyptissä ja Mesopotamiassa. Kirjoitusta edeltävä aika oli esihistoriaa, joka yhdistyy yleensä kivikauteen ja joskus myös pronssi- ja rautakauteen. Maailmanhistorian joitain merkittävimpiä ajanjaksoja olivat varhaishistorian aika, antiikin aika, keskiaika, renessanssi ja uusi aika. Jōmon-kausi
Pysyvämpi asutus antoi sysäyksen noin vuoden 10 000 eaa. mesoliittiselle tai neoliittiselle kulttuurille. Nykyisten ainujen kaukaiset esi-isät – jotka kuuluivat monimuotoisen Jōmon-kulttuurin piiriin (10 000 eaa. – 300 eaa.), jättivät selkeimmät jäljet historiaan. Heidän kulttuurinsa oli olemassa suurin piirtein samaan aikaan kuin Mesopotamian, Niilin ja Indus-virran kulttuurien kanssa. Maan historia
Elämä maapallolle syntyi 3,5–4,1 miljardia vuotta sitten. Elämän alkuperästä ja synnystä on esitetty useita teorioita. Kolme nykyään eniten kannatusta tiedeyhteisössä saavaa teoriaa ovat salamanisku, merenpohjan kuumat lähteet, ja komeetta. Viimeinen universaali esivanhempi, josta kaikki elämä maapallolla on polveutunut, eli arviolta noin 3,8 miljardia vuotta sitten. Sitä on kuvattu "puoliksi eläväksi", sillä se saattoi olla vielä riippuvainen merenpohjan purkausaukkojen elottomista reaktioista tuottaakseen tarvitsemiansa kemikaaleja. Aluksi elämää oli vain veden alla. Ensimmäiset eliöt olivat bakteereita, ja syanobakteerit olivat todennäköisesti Maan pääasiallisia elämänmuotoja ensimmäiset kaksi miljardia vuotta. Niiden tuottama happi edisti monimutkaisempien solujen kehitystä, ja 1,5 miljardia vuotta sitten tumallisten solujen kehittyminen mahdollisti suvullisen lisääntymisen ja siten myös uusien eliölajien kehittymisen. Näitä olivat akritarkit, kelluvat, yksisoluiset eliöt. Jotkut akritarkeista on liitetty viherleviin, mutta suurinta osaa ei ole kyetty ryhmittelemään. Maan historia
Permikaudella 280–245 miljoonaa vuotta sitten vallitsevia olivat havupuut. Matelijoiden luurangoissa oli jo samantapaisia piirteitä kuin nisäkkäillä. Permikauden päätti maailmanhistorian suurin joukkotuho.
Triaskaudella 245–200 miljoonaa vuotta sitten ilmestyivät nisäkkäät, sisiliskot, dinosaurukset, kilpikonnat ja krokotiilit. Dinosaurusten valtakausi kesti 160 miljoonaa vuotta. Nisäkkäät kehittyivät dinosauruksia muistuttaneista matelijoista, ja ne olivat aluksi pieniä yöeläimiä. Ankkojen maailmanhistoria: Antiikin aika
Antiikin aika on Ankkojen maailmanhistoria-kirjasarjan toinen osa, jossa seikkaillaan antiikissa. Matematiikan historia
300-luvun lopulla eaa. Aleksanteri Suuri oli yhdistänyt Kreikan, Egyptin ja koko Lähi-idän valtansa alle. Helleenisen ja itäisen kulttuurin sulautuessa toisiinsa syntyi uusi hellenistinen kulttuuri. Matematiikan kehitykseen tämä vaikutti siten, että matematiikan keskus siirtyi Kreikasta Aleksandriaan. Hellenististä kautta sanotaan myös aleksandrialaiseksi kaudeksi, ja sitä pidetään kreikkalaisen matematiikan huipentumana. Tänä aikana elivät kuuluisat matemaatikot Eukleides (325–265 eaa.), Arkhimedes (287–212 eaa.) ja Apollonios Pergalainen (noin 262–190 eaa.). Antiikin kirjallisuus
Antiikin kirjallisuus viittaa yleensä antiikin Kreikan ja Rooman kirjallisuuteen, joka oli kirjoitettu pääosin muinaiskreikaksi tai latinaksi. Antiikin kirjallisuuden aika kattaa noin vuodet 800 eaa. – 500 jaa. Antiikki
Antiikin kirjallisuuden alkuvaihetta aina hellenistisen kauden alkuun saakka kuvaa vahva suullinen perinne ja se, että kirjallisuus oli tarkoitettu pitkälti esitettäväksi. Antiikin varhaisinta kirjallisuutta ja samoin länsimaisen kirjallisuuden alkua edustavat Homeroksen runoelmat, jotka kirjoitettiin ylös suhteellisen varhain kreikkalaisen kirjaimiston kehittämisen jälkeen, todennäköisesti 700-luvulla eaa. Kreikan klassisella ajalla (n. 508–323 eaa.) ja Rooman klassisella ajalla (n. 80 eaa. – 14 jaa.) syntyivät monet suuret teokset, jotka ovat edelleen homeerisen kirjallisuuden ohella länsimaisen kirjallisen kulttuurin ytimessä. Kreikkalainen kirjallisuus vaikutti merkittävästi roomalaisen kirjallisuuden syntyyn. Esihistoriallinen sodankäynti
Kuparilla alettiin tehdä kokeita Anatoliassa 6 000 eaa., mutta pronssikausi alkoi Lähi-idässä vasta noin 3 500 eaa. Tuolloin keksitty pronssi mahdollisti terävämmät, kovemmat ja kestävämmät aseet. Samoihin aikoihin syntyivät Lähi-idän ensimmäiset Korkeakulttuurit ja ensimmäiset kirjoitusjärjestelmät kehittyivät vuoden 3 000 eaa. paikkeilla. Esihistoriallinen aika loppui Lähi-idässä, mutta ei suurimassa osassa maailmaa. Kemia
Antiikin Kreikan filosofit kehittivät teorioita aineiden rakenteista. Empedokles (noin 490-luku eaa.–430 eaa.) väitti, että maailma koostuu neljästä perusaineesta: tulesta, vedestä, maasta ja ilmasta. Leukippoksen oppilas Demokritos (noin 460-luku eaa.–370 eaa.) esitti aineen koostuvan atomeista, joita ei voi jakaa pienempiin osiin. Hänen mukaansa uudet aineet syntyvät, kun atomit järjestyvät uudelleen. Aristoteles (384 eaa.–322 eaa.) rakensi oman teoriansa neljän alkuaineen pohjalle, mutta hän ei hyväksynyt atomioppia. Aristoteleen näkemyksiä pidettiin valtaosin oikeina 1500-luvulle saakka. Geometrinen kausi
Geometrinen kausi seurasi sitä pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttua siirtymäkautta, joka seurasi pronssikautisen mykeneläisen kulttuurin romahdusta noin 1100 eaa. Pimeiden vuosisatojen aikana niin kutsutulla protogeometrisella kaudella noin 1050–900 eaa. alkoi nousta uudenlainen antiikin kreikkalaista kulttuuria ounasteleva kulttuuri, joka tunnetaan ennen kaikkea sen keramiikan kehityksen kautta. Aika oli Kreikan varhaista rautakautta.
Protogeometrista kautta seuranneella varsinaisella geometrisella kaudella, joka sai alkunsa noin 900 eaa., kreikkalainen yhteiskunta koki vielä suurempia muutoksia ja kehitysaskeleita. Kreikkalaiset kaupunkivaltiot eli "polikset" syntyivät, kreikkalainen kirjaimisto kehitettiin ja siirtokuntien perustaminen eri puolille Välimeren aluetta alkoi. Kaupunkivaltioiden uskonto kehittyi, yhteiskreikkalainen jumalperhe muotoutui ja rakennettiin paljon pyhäköitä. Pimeiksi vuosisadoiksi kutsuttu aika päättyi vähitellen. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan päättyneen protogeometrisen kauden ja varsinaisen geometrisen kauden vaihteeseen noin 900 eaa. Joskus taas geometrisen kauden alku eli varhainen geometrinen kausi, tai jopa koko geometrinen kausi ainakin kreikkalaisen kirjaimiston kehittämiseen saakka noin 750 eaa., luetaan vielä kuuluvaksi pimeisiin vuosisatoihin. Arkkienkeli
Länsimaisessa okkulttisessa perinteessä on katsottu olevan neljä arkkienkeliä jotka ovat erityisesti tekemisissä Maan ja ihmisten kanssa. Näitä vastaavat tietyt elementit:Näitä neljää täydentää kolme muuta arkkienkeliä, joten heitä on yhteensä seitsemän. Johannes Trithemiuksen mukaan jokainen enkeleistä hallitsee yhtä 354:n vuoden pituista ajanjaksoa ihmiskunnan historiassa. Arkkienkeli Mikaelin ajan katsotaan alkaneen noin vuonna 1881. Bysanttilainen ajanlasku
Bysanttilainen ajanlasku oli kalenterijärjestelmä, joka oli käytössä Bysantin valtakunnassa. Basileios II otti sen käyttöön vuonna 988. Bysanttilainen ajanlasku päättyi vuonna 1453, kun Bysantti valloitettiin, mutta kalenteria käytettiin myös Kiovan Venäjällä vuodesta 988 alkaen ja sittemmin Venäjällä aina Pietari I:n uudistuksiin vuoteen 1700. Bysanttilainen ajanlasku oli yhtenevä juliaanisen ajanlaskun kanssa, mutta kuukausien nimet oli käännetty latinasta kreikaksi. Vuoden ensimmäinen päivä on 1. syyskuuta. Vuosia ei laskettu Kristuksen syntymästä vaan maailman luomisesta. Bysanttilaisen kalenterin ensimmäinen vuosi alkoi siis 1.9.5509 eaa. Kreikan historia
Kreikan alue on ollut yksi Euroopan varhaisimpia asuttuja alueita. Asutus levisi Kreikkaan paleoliittisella eli vanhemmalla kivikaudella idästä tai pohjoisesta. Petrálonan luolasta Chalkidikílta on löydetty hominidin kallo, jonka iäksi on arvioitu yleisimmin noin – vuotta. Varhaisia merkkejä paleoliittisen ajan asutuksesta Kreikassa on löydetty myös Thessaliasta. Aikakaudella elettiin metsästäjä-keräilijöinä ja asuttiin luolissa. Asumuksia ei vielä rakennettu, eikä maanviljelystä tai keramiikkaa tunnettu. Paleoliittinen kausi kesti noin vuoteen 7000 eaa.
Noin 7000 eaa. Pohjois-Kreikassa tiedetään olleen neoliittisen eli myöhäisemmän kivikauden maanviljelystä. Ensimmäisenä maanviljelyksen käytössä olivat erityisesti Thessalian hedelmälliset tasangot. Neoliittisella kaudella alkoi myös asumusten rakentaminen ja hieman myöhemmin keramiikan valmistus. Merkittävimmät tunnetut neoliittisen ajan asuinpaikat Kreikassa ovat Sésklo (n. 7500–6200 eaa. alkaen) ja Dimíni (n. 5000–4000 eaa. alkaen), jotka kummatkin sijaitsevat Thessaliassa lähellä Vólosta. Varhaisimmat merkit hautauksista ovat Fránchthin luolasta Argoliin niemimaalta noin ajalta 7250 eaa. Empire Earth
Esihistoriasta pimeään aikaanPimeästä ajasta teollistumisen aikaan Ensimmäisestä maailmansodasta NanoaikaanDigitaaliajasta avaruusaikaan"Empire Earth" sisältää 14 eri aikakautta, jotka kattavat 500 000 vuotta ihmiskunnan historiasta. Aikakaudelta toiselle siirtymiseen tarvitaan yleensä ruokaa, kultaa ja rautaa sekä kaksi uutta rakennusta (settlement tai jokin military-rakennuksista), Settlementin päivittäminen Town Centeriksi tai Town Centerin päivittäminen Capitoliksi. Antiikintutkimus
Antiikintutkimus on tieteidenvälinen tutkimusala, jonka kohteena ovat antiikin historia ja kulttuuri niiden kaikissa ilmenemismuodoissa. Antiikilla tarkoitetaan tässä yhteydessä yleensä niin sanottua klassista antiikkia eli antiikin Kreikkaa ja Roomaa sekä näiden kulttuurien vaikutuspiiriin joutuneita alueita keskiajan kynnykselle asti. Kykladinen kulttuuri
Pronssikauden katsotaan alkaneen alueella noin 3200 eaa., mihin sijoitetaan myös kykladisen kulttuurin varhaisimman vaiheen eli varhaiskykladisen kauden alku. Kulttuuri säilyi kuitenkin käytännössä pitkään edelleen kuparikautisena, ja varsinaisen pronssin käyttö alkoi vasta noin 2300 eaa. Kykladinen kulttuuri oli Egeanmeren pronssikautisista kulttuureista varhaisin. Kulttuuri jaetaan kolmeen kauteen muiden Egeanmeren kulttuurien tavoin. Varhaiskykladinen kausi käsittää noin vuodet 3200–2100 eaa., keskikykladinen kausi noin vuodet 2100–1700 eaa. ja myöhäiskykladinen kausi noin vuodet 1700–1050 eaa. Campania-vaihe
Campania-vaihe (engl. "Campanian") oli myöhäisliitukauden keskivaihe, joka kesti noin 13 miljoonaa vuotta. Se oli 83,5 ± 0,7 – 70,6 ± 0,6 miljoonaa vuotta sitten. Kautta luonnehti ilmaston yleinen viileneminen ja merien pinnan yleinen lasku. Sekä lämpötila että meren pinta vaihtelivat kuitenkin melkoisesti. Kausi on nimetty lounaisranskalaisen Charenten alueen Champagnen kylän ympäristön ( Campania) mukaan. Evoluution todisteet
Nuo ajoitusmenetelmät, joita nykyisin on yli 40, todistavat yhtäpitävästi lukuisista näytteistä, että Maa on noin 4,54 miljardia vuotta vanha ja että ensimmäiset varmat alkeellisen elämän jäänteet ovat jonkin verran alle 4 miljardin vuoden ikäisiä. Ensimmäinen elämä oli fossiiliaineistossa alkeellista ja miljardien vuosien aikana se kehittyi monimutkaisemmaksi, mm. ensimmäiset aitotumaiset kehittyivät reilut 2 miljardia vuotta sitten ja vaikka monisoluisuus kehittyi mahdollisesti jo reilut miljardi vuotta sitten, vasta noin 600-700 miljoonaa vuotta sitten monisoluisuutta alkoi esiintyä laajamittaisesti. Kambrikaudella elämän monimuotoisuus kehittyi huimasti ja silloin syntyi useita nykyisinkin eläviä pääryhmiä, vaikka useimmat kambrikaudella syntyneet pääryhmät katosivatkin sukupuuttoon. Esim. myöhäiskambrin aikana kehittyivät ensimmäiset selkäjänteiset, joista myöhemmin kehittyivät kaikki selkärankaiset, ensin rustokalat, sitten luukalat, joista ovat peräisin kaikki myöhemmin kehittyneet selkärankaiset. Arkeologia
Vaikka kivityökalut olikin tunnustettu ihmisen tekemäksi, niitä pidettiin yhä paljon todellista uudempina. Kivisten esineiden samoin kuin Englannin Stonehenge-monumentinkin arveltiin olevan peräisin Rooman valtakunnan ajoilta. Eurooppalaisten ainoat historianlähteet olivat Raamattu ja antiikin kirjallisuus, eikä niitä vanhemmista ajoista tiedetty mitään. Maailman uskottiinkin aina 1800-luvun puoliväliin saakka olevan vain 6 000 vuoden ikäinen. Sen ajan tutkijat eivät nähneet työssään mitään, mikä olisi ollut ristiriidassa Raamatun kanssa. Ihmiskunnan todellisesta iästä päästiin selville vasta geologian kehittymisen ansiosta. Fossiileille annettiin pitkään erilaisia virheellisiä selityksiä. Robert Hooke ja Nicholas Steno havaitsivat 1600-luvulla, että erilaiset fossiilit esiintyivät eri kerroksissa, mikä kertoi, että ne olivat eläneet eri aikoina ja hyvinkin varhain. Samoihin aikoihin havaittiin, että ihminenkin oli elänyt jo joidenkin sittemmin sukupuuttoon kuolleiden eläinten aikana, joskin nämä löydöt selitettiin yhä usein väärin. 1700-luvun alkupuolella havaittiin, että maapallon täytyi olla hyvin vanha, sillä sen kuoren oli täytynyt ehtiä jäähtyä. Tämän löydön myötä luomiskertomuksen tarkkuutta alettiin epäillä, ja ranskalainen Georges Louis Leclerc ehdotti, että luomiskertomuksen ”päivät” olivatkin pidempiä ajanjaksoja. Geologi James Hutton kuvaili vuosina 1788 ja 1795 ilmestyneessä teoksessaan "Theory of Earth", kuinka valtavan kauan Maan muodostuminen geologisten prosessien kautta on täytynyt kestää. Britannian esihistoria
Britannian rautakausi kesti noin 800 eaa. – 43 jaa. Raudan käyttö levisi vähitellen ja yleistyi vasta 500-400 eaa. Rautakauden kuluessa väestö ryhmittyi eri alueilla, ja sinne tänne syntyi jonkinlaisia heimovaltioita tai alkeellisia kuningaskuntia. Aiemmin ajateltiin, että muutokset tulivat ulkopuolelta valloittajien myötä, mutta nykykäsityksen mukaan valtaosa kehityksestä oli paikallista. Britannian yhteydet ulkomaailmaan kuitenkin voimistuivat. Väkiluku kasvoi ja saattoi ylittää jo miljoonan. Väestönkasvua tuki maanviljelyn tehostuminen, kun uudet viljalajikkeet ja muut viljelyskasvit otettiin laajemmin käyttöön. Teknologian uutuuksia olivat dreija saviastioiden valmistukseen ja pyöritettävä mylly viljan jauhamiseen. Kreikan pimeät vuosisadat
Arkeologiassa aika tunnistetaan ennen kaikkea (proto)geometrisesta keramiikasta, jonka saviastiat on kuvioitu yksinkertaisin kuvioin. Mykeneläisen kulttuurin piirteet hävisivät keramiikasta noin 1050 eaa. mennessä. Uusi geometrinen keramiikka tuli käyttöön asteittain ja sitä valmistettiin vielä pimeiden vuosisatojen jälkeenkin aina noin 700 eaa. saakka. Rauta tuli käyttöön noin 1050 eaa. ja oli hyvin yleistä viimeistään 900 eaa. mennessä. Ratsuväki korvasi sotavaunut. Sankarikulttiin liittyvää polttohautausta alettiin harrastaa, uusia vaatetyylejä ilmeni. Kreikka jakautui joonialaiseen, aiolialaiseen ja doorilaiseen murrealueeseen. Mykeneläisen johtajan "(w)anaksin" paikalla oli nyt "basileus", joka johti ylimystöä. Ylimystön valta perustui maa-alueiden hankintaan muun muassa sotilaiden avulla ja myös taloudelliseen omistukseen. Sumer
Sumerit selittivät oman kulttuurinsa syntymisen viisaan kalaihmisen Oannesin luomistyönä. Babylonialaisen historioitsijan Berossoksen mukaan Oannes nousi merestä ja opetti ihmisille kirjoitus- ja käsityötaidot sekä tieteen ja muun kulttuurin. Ennen tätä ihmiset olivat kuljeksineet maan päällä villieläinten tavoin. Oannesin opetusten jälkeen Berossoksen mukaan mitään uutta ei keksitty. Kulta-aikaa kesti lähes 250 000 vuotta, kunnes jumalat päättivät tuhota maailman vedenpaisumuksella. Hallitsija Ubar-Tatun poika Ziusudra, Raamatun kertomusten Nooaa vastaava hahmo, sai kuitenkin ennakkovaroituksen jumala Enkiltä. Ziusudra pelasti ihmiskunnan henkiset saavutukset hautaamalla käsikirjoitukset maahan. Perheensä ja itsensä hän pelasti astumalla laivaan, jossa he elivät kunnes vedenpaisumus alkoi hellittää. Vedenpaisumuksen jälkeen alkoivat sumerilaisten varhaisdynastiset kaudet. Kreikkalainen filosofia
Antiikin filosofiset perinteet säilyivät edelleen Bysantissa harjoitetussa filosofiassa, sillä idässä antiikin kreikkalaista kirjallisuutta ei tarvinnut "löytää uudelleen" niin kuin lännessä, vaan antiikin perintö oli koko ajan läsnä. Bysantin aika kattaa käytännössä koko Kreikan keskiajan, päättyen Konstantinopolin valtaukseen vuonna 1453. Raamatun historiallisuus
Jos ensimmäinen Mooseksen kirja tulkitaan kirjaimellisesti, niin Maan iäksi saadaan kuusi tuhatta vuotta. Geologit päätyivät kuitenkin jo 1700-luvulla käsitykseen, että Maa on paljon vanhempi, ja kiista kärjistyi myöhemmin kehitysopin tultua tunnetuksi. 
Runsaasti todisteita Maan ja maailmankaikkeuden pitkästä iästä tarjoaa myös tähtitiede ja kosmologia. Nykyään useimmat teologitkin pitävät Raamatun alkukertomuksia luonteeltaan myyttisinä, eivät 
historiallisina. Juliaaninen kalenteri
Juliaaninen kalenteri, vanhojen suomalaisten kielessä vanha luku, on ollut käytössä Euroopassa antiikin ajoista saakka. Sitä tarkentamaan kehitettiin 1500-luvulla gregoriaaninen kalenteri eli "uusi luku". Kalenteri perustuu laskelmaan, jonka mukaan vuodessa on 365,25 vuorokautta. Juliaaninen kalenteri on tällä hetkellä (vuodesta 1900 alkaen) 13 vuorokautta gregoriaanista kalenteria jäljessä. Vuonna 2100 ero kasvaa 14 vuorokaudeksi. Hadeeinen aioni
Hadeeinen aioni on geologisessa ajanlaskussa ajanjakso 4,567–3,8 miljardia vuotta sitten. Ajanjakso alkaa Maan muodostumisesta, jolloin Maan edeltäjään törmäsi Marsin kokoinen protoplaneetta. Törmäys sinkosi Kuun syntymiseen tarvittavat ainesosat maata kiertävälle radalle. Maahan syöksyi alussa suuria meteoriitteja ja valtavia asteroideja tuhkatiheään, mutta pommitus harveni vähitellen. Alussa oli voimakasta tulivuoritoimintaa ja luultavasti koko Maan pinta oli sula. On väitetty Maan pysyneen kasvihuoneilmiön takia kuumana ja vedettömänä koko hadeeisen jakson ajan. Toiset tutkijat ovat sitä mieltä, että Maa jäähtyi suunnilleen nykyiselleen pian syntymänsä jälkeen ja alkumeri syntyi ehkä viimeistään 4,4 miljardia vuotta sitten, kun aikaisemman kuuman ilmakehän vesihöyry satoi Maahan. Tältä ajalta on vanhin tunnettu zirkonimineraali. Viikingit
Viikinkiaika kesti 700-luvun lopulta noin 1000-luvun puoliväliin saakka. Ajan symbolisena aloituksena pidetään joskus Lindisfarnen luostarin ryöstöä vuonna 793 ja päätöksenä Stamford Bridgen taistelua vuonna 1066. Antiikin Kreikan kulttuuri
Antiikin Kreikan kirjallisuuden alkuajat ja klassillinen kirjallisuuskausi kestivät noin vuoteen 300 eaa. Tuohon aikaan kirjallisuudessa oli hallitsevana eeppinen runous, jota edustivat muun muassa Homeros ja Hesiodos. Merkittävimmät teokset olivat Homeroksen "Ilias" ja "Odysseia", joihin koko myöhempi kreikkalainen kulttuuri ja mytologia suurelta osin perustuivat. Indus-vaihe
Indus-vaihe (lyhenne "Trias t1") oli maapallon historian ajanjakso, joka aloitti triaskauden ja samalla mesotsooisen maailmankauden. Kausi oli noin 251 ± 0,4 - 249,7 ± 0,7 miljoonaa vuotta sitten. Maapallo oli silloin kuuma, aavikoitunut, varsin eloton. Ilmakehässä oli vähän happea, ja meri ja suurin osa makeasta vedestä hapettomia. Silloin maapallon eliölajisto oli harventunut permikauden suuren joukkotuhon jäljiltä, ja maa pysyi pitkään miltei elinkelvottoman kuumana vielä Industa seuranneen Olenjok-vaiheenkin aikana, joka päättyi vasta 247 miljoonaa vuotta sitten.
Indus-vaihe aloitti maapallon historiassa suuren permikauden joukkotuhon jälkeen triaskauden ja mesotsooisen maailmankauden, joka oli matelijoiden valta-aikaa. Se oli alatriaskauden ensimmäinen vaihe. Euroopan kerrostumiassa kauden alkupuolelle osuu Griesbach-alavaihe, ja loppujaksolle Diener-vaihe. Ardan aikajana
— 450 vuotta Vanha valtakunta
Vanha valtakunta on muinaisen Egyptin historiallinen kausi, joka kesti yli viisisataa vuotta, 2686–2160 eaa. tai 2655−2155 eaa. Vanha valtakunta käsitti dynastiat 3−6. Antiikin Kreikan kirjallisuus
Antiikin Kreikan kirjallisuus viittaa antiikin aikana kreikan kielellä kirjoitettuihin kirjallisiin tuotteisiin. Ne sijoittuvat ajallisesti yli tuhannen vuoden ajanjaksolle, Kreikan kirjallisen kulttuurin alkuhämäristä 700-luvulta eaa. Bysantin valtakunnan syntyyn 300-luvulle jaa. Maantieteellisesti kreikankielistä kirjallisuutta on kirjoitettu koko itäisen Välimeren alueella. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeän kauden päättymistä seurasi antiikin Kreikan kulttuurin nousu ja sen ensimmäinen kausi, Kreikan arkaainen kausi (noin 725/700 eaa. alkaen). Taidehistoriassa geometrista kautta seurasi orientalisoiva kausi (noin 725/700–600 eaa.). Antiikin tiede
Antiikin Kreikan tiede ei alkanut manner-Kreikasta, vaan Vähästä-Aasiasta, nykyisen Turkin länsirannikolta, joka tuolloin tunnettiin Jooniana, joonialaisen luonnonfilosofian myötä. Jooniassa oli runsasravinteinen maa ja sateet sattuivat sinne useammin, kuin manner-Kreikkaan, jossa oli kehnot edellytykset maanviljelykselle. Tämän vuoksi Joonia oli rikkaampi ja kaupungistuminen oli pidemmällä kuin muut ympäristön kaupunkivaltiot 600-luvulla eaa. Joonia syntyi kun manner-Kreikan kuiva maa ei kyennyt enää ruokkimaa kasvavaa väestöä ja siirtokuntia perustettiin ympäri Välimerta. Syynä oli myös doorialaisten vaeltaminen Makedoniasta etelämmäksi kohti Peloponnesosta, mikä sai alun perin Itä-Kreikasta kotoisin olevat joonialaiset muuttamaan Vähään-Aasiaan ja muita kreikkalaisia ympäri Välimerta. Samalla doorialaiset syrjäyttivät aiemmin kukoistaneen mykeneläisen kulttuurin. Etuna heillä oli raudasta valmistetut välineet, kun mykeneläiset elivät vielä pronssikaudella. Doorialaisten sanotaan aiheuttaneen pimeinä vuosisatoina tunnetun (1100–800 eaa.) ajanjakson Kreikan historiassa, joka yleisemmin liittyy pronssikauden romahduksena tunnettuun ilmiöön, ja jolta peräisin olevaa kirjoitettua tekstiä ei tunneta juurikaan. Doorialaiset toivat mukanaan myös sotilastaitoja, ja myöhemmin muodostunut Sparta kaupunkivaltio väitti olevansa doorialaisten perillisiä. Kreikan pimeät vuosisadat
Pimeään kauteen liittyvät subminolainen ja submykeneläinen keramiikka (noin 1100–1050/1000 eaa.), sekä varhaisrautakautinen protogeometrinen keramiikka (noin 1050–900 eaa.) ja ainakin varhaisvaiheen geometrinen keramiikka. Hautoihin pantiin runsaasti esineitä. Merirosvot ryöstelivät rannikkoa, ja yhdyskunnat taistelivat keskenään pelloista, laitumista jne. Maaseutuasutukset olivat omavaraisia ja kauppaa vähän. Pimeinä vuosisatoina maassa oli monia aristokraattisia perheklaaneja, jotka taistelivat keskenään. Antiikki
Antiikki eli vanha aika on aikakausi erityisesti kreikkalaisessa ja roomalaisessa historiassa, noin 800 eaa. – 500 jaa. Alkuräjähdyksen aikajana
Paras arvio kaikkeuden iäksi eli ajaksi, joka on kulunut varsinaisesta alkuräjähdyksestä, on 13,82 miljardia vuotta. Koska kaikkeuden laajeneminen vaikuttaa kiihtyvän, superklusterit jäänevät suurimmiksi koskaan muodostuneiksi rakenteiksi. Hawkingin säteily
eli 2,098 · 10 vuotta. Tämä on paljon pidempi kuin maailman­kaikkeuden ikä, joka nykyisten tietojen mukaan on noin (13,798 ± 0,037) × 10 vuotta.
Jos sitä vastoin mustan aukon massa on 10 kg, sen höyrystymisaika on 2,667 miljardia vuotta. Tämän vuoksi jotkut tähti­tieteilijät etsivätkin merkkejä räjähtävistä "primordiaalisista" mustista aukoista. Ensimmäinen vuosituhat
Ensimmäinen vuosituhat on tuhannen vuoden ajanjakso ajanlaskumme alusta vuoteen 1000. Kyseisen vuosituhannen aikana antiikin katsotaan päättyneen ja keskiajan alkaneen 400-luvulla. Suomen esihistoria
Suomen esihistoria on Suomen historiallista aikaa edeltänyt aika, jolta ei ole kirjoitettuja lähteitä. Se käsittää Suomen alueen menneisyyden noin 1300-lukuun asti. Suomen esihistoriallinen aika alkoi, kun ensimmäiset asukkaat tulivat Suomeen viime jääkauden jälkeen noin vuonna 8850 eaa. Jääkausi tuhosi merkit mahdollisesta senaikaisesta ja sitä edeltäneestä asutuksesta Suomessa. Suomen esihistoria jaetaan kivikauteen (–1900/1700 eaa.), pronssikauteen (1700 eaa. – 500 eaa.) ja rautakauteen (500 eaa. – 1200/1300 jaa.). Eläinkunta
Vanhimmat elämään viittaavat löydöt (sinibakteerien muodostamat stromatoliitit) ovat peräisin eoarkeeiselta kaudelta eli noin 3,5–3,8 miljardin vuoden takaa ja ensimmäiset happea tuottavat solut kehittyivät geologisessa mielessä erittäin nopeasti, vain muutama sata miljoonaa vuotta myöhemmin. Maapallo oli tuolloin noin yhden miljardin vuoden ikäinen. Ennen kuin Maa oli täyttänyt kolme miljardia vuotta, kaikki elävät organismit olivat prokaryootteja eli esitumallisia. Niiden solurakenne on hyvin alkeellinen, sillä niiltä puuttuvat monimutkaiset soluelimet eikä niillä ole kotelon ympäröimää tumaa, vaan sen genomi on hajallaan solulimassa. Ajanlasku
Muinaisessa Egyptissä oli jo varhain käytössä aurinkokalenteri. Egyptiläisen kalenterin mukaan vuodessa oli 365 päivää. Egyptin vanhin tunnettu päivämäärä on vuodelta 4236 eaa. Sen ajanlasku alkoi kyseisestä vuodesta. Egyptiläiseen kalenteriin pohjautuvat nykyisinkin käytössä olevat koptilainen ja etiopialainen kalenteri. Ardan aikajana
— 583 vuotta Proterotsooinen aioni
Proterotsooinen aioni on geologinen ajanjakso 2 500–542 miljoonaa vuotta sitten. Proterotsooisella ajalla mantereista tuli vakaita, happi lisääntyi ilmakehässä ja syntyi supermantereita monien mantereiden törmätessä toisiinsa. Edellisellä arkeeisella eonilla syntynyt elämä kehittyi bakteerien ja sinilevien kaltaisista alkeistumallisista ensin aitotumaisiksi 2,5–1,5 miljardia vuotta sitten. Monisoluiset syntyivät ehkä 1,5–1,0 miljardia vuotta sitten, viimeistään niitä oli noin 800 miljoonaa vuotta sitten, jolloin useimmat bakteerimatot, stromatoliitit oli syöty. Ajalta noin 2,0–1,8 miljardia vuotta sitten on rautaraitoja, niitä lienee syntynyt eniten noin 2,5–2,0 miljardia vuotta sitten raudan hapettuessa ilmakehässä olleen vapaan hapen takia. Ilmakehän vapaa happi lienee ollut fotosynteesin ja bakteerien kemiallisen toiminnan aikaansaamaa. Babylonin vankeus
Koska ajanjakso kesti perimätiedon tai Raamatun mukaan vain 58 vuotta, mikä aika on hyvin inhimillisesti muistettavissa, on Babylonin vankeudella mahdollisesti keskeinen merkitys juutalaisuuden ja siitä kehittyneen kristinuskonkin nostalgiselle kaipaukselle "Pyhään maahan". Tätä metaforaa esiintyy myöhemminkin rajansiirtojen yhteydessä esimerkiksi Balkanilla, luovutetun Karjalan kysymyksen yhteydessä sekä Neuvostoliiton sisäisiä kansojen pakkosiirtoja käsiteltäessä. Atlantis
Useimmiten Atlantis on yhdistetty Santorínin tulivuorenpurkaukseen, joka runteli Egeanmeren minolaista kulttuuria pronssikaudella. Muun muassa Theran saaren kaivauksissa on löydetty tulivuorenpurkauksen raunioittama minolainen kaupunki. Arkeologisten löytöjen perusteella oletusta Atlantis-tarun ja Santorínin purkauksen yhteydestä ei kuitenkaan voi sen enempää kumota kuin todistaakaan. Teoria edellyttäisi, että useat Platonin ilmoittamat luvut ovat liian suuria. Tämä koskee sekä saaren kokoa että myös sen tuhosta kuluneen ajan pituutta, sillä Santorínin purkauksesta Solonin aikaan kului vain noin 900, ei 9 000 vuotta. Maailmanhistoria
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen aikaan (n. 700–480 eaa.), klassiseen aikaan (480–330 eaa.) ja hellenistiseen aikaan (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa. Antiikin Kreikkaa on pidetty eurooppalaisen sivistyksen kehtona. Kreikkalainen kulttuuri perustui monilta osin aikaisempien korkeakulttuurien, esimerkiksi egyptiläisten ja foinikialaisten perinnölle. Santoríni
Useat tutkijat ovat arvelleet, että Platonin kertomukset mereen vajonneesta Atlantiksesta tämän dialogeissa "Timaios" ja "Kritias" viittaisivat minolaisen kulttuurin tuhoon ja Thíran purkaukseen. Platonin mukaan egyptiläinen pappi oli kertonut Solonille Atlantiksen tuhoutuneen 9 000 vuotta aikaisemmin. Tällainen teoria edellyttää kuitenkin, että Atlantis olisi ollut paljon pienempi kuin Platonin teokset antavat ymmärtää ja että myös sen tuhosta Soloniin kulunut aika olisi ollut vain noin 900 eikä 9 000 vuotta. Antiikin Kreikka
Klassista aikaa on pidetty kreikkalaisen kulttuurin kultakautena. Sen on katsottu alkavan persialaissodista noin vuonna 480 eaa. ja päättyvän hellenistiseen aikaan, jonka katsotaan alkaneen Aleksanteri Suuren kuolemasta vuonna 323 eaa. Kreikan historia
Geometrisella kaudella noin 800 eaa. lähtien syntyivät polikset eli kreikkalaiset kaupunkivaltiot. Niissä alkoi kehittyä uusi ja kukoistava kulttuuri, joka muotoutui antiikin kreikkalaiseksi kulttuuriksi. Sen varhaisvaihe noin 700–480 eaa. tunnetaan Kreikan arkaaisena kautena. Kreikan historia
Varhaisella rautakaudella pimeiden vuosisatojen aikana alkoi nousta uusi, antiikin kreikkaa ounastellut kulttuuri, joka tunnetaan geometrisin aihein koristellusta keramiikastaan. Se osoittaa samalla kulttuurin ja talouden elpymistä ja kaupankäynnin lisääntymistä. Niin kutsuttu protogeometrinen kausi käsittää pimeiden vuosisatojen alkuajat noin 1050–900 eaa. Varsinainen geometrinen kausi noin vuosina 900–700 eaa. ulottuu seuranneelle antiikin ajalle saakka. Homeros
Homeroksen ajoitus oli kiistelty jo antiikin aikana ja se on sitä edelleen. Herodotos katsoi Homeroksen eläneen 400 vuotta ennen hänen omaa aikaansa, mikä sijoittaisi tämän noin vuoteen 850 eaa. Toiset antiikin ajan lähteet ajoittavat hänet lähemmäksi oletettua Troijan sotaa. Eratostheneen käyttämällä ajoituksella Troijan sota sijoittuisi noin vuosiin 1194–1184 eaa., ja arkeologisten tutkimusten perusteella tämä vaikuttaa mahdolliselta. Vedenpaisumus
Vedenpaisumus kesti yli vuoden, josta suurin osa ajasta kului vesien laskeutumiseen. Syvyyden lähteet puhkesivat ja vettä satoi rankasti neljäkymmentä päivää ja neljäkymmentä yötä. Kaikki korkeat vuoret peittyivät ja kaikki, jotka olivat kuivalla maalla, kuolivat. Viisi kuukautta rankkasateen alkamisen jälkeen arkki pysähtyi Araratin vuorille. Kesti lähes kaksi ja puoli kuukautta, ennen kuin vuorten huiput tulivat näkyviin. Sen jälkeen kesti kolme kuukautta, ennen kuin Nooa poisti arkin katon ja havaitsi maan käytännöllisesti katsoen kuivuneen, ja vielä lähes kaksi kuukautta, ennen kuin ovi avattiin ja eloon jääneet astuivat kuivalle maalle. Nooa ja hänen perheensä olivat arkissa yhteensä 370 päivää. Vedenpaisumuksen jälkeen Jumala asetti sateenkaaren merkiksi siitä, ettei maata enää koskaan tuhottaisi tuhotulvalla. Vihan ja ahdistuksen aika
Vihan ja ahdistuksen aika eli Vaivanaika eli Suuri ahdistus on Raamatun ennustama ajanjakso, joka liittyy lopun ajan tapahtumiin. Siihen viitataan mm. Danielin kirjassa, Matteuksen evankeliumissa ja Ilmestyskirjassa. Ajanjakso kestää Raamatun tulkinnasta riippuen joko seitsemän vuotta tai kolme ja puoli vuotta. Muinainen Egypti
Pohjois-Afrikan nykyistä kosteampi ilmasto alkoi kuivua noin 5000 eaa. Sen seurauksena alueen paimentolaiset hakeutuivat Niilin laaksoon, missä karja saattoi laiduntaa ja maata voitiin viljellä. Niilin laakson rantojen ja suiston sekä joen länsipuolen keitaiden muodostama vihreä vyöhyke mahdollisti ravinnon tuottamisen yli väestön tarpeiden, mikä teki Egyptin korkeakulttuurin synnyn mahdolliseksi. Egyptin Neoliittinen kausi alkoi noin 5000 eaa. ja kesti noin vuoteen 3500 eaa. saakka. Sen tärkeimpiä kulttuureja olivat Badari- ja Naqada-kulttuurit, joiden aikana siirryttiin kuparin käyttöön. Tulevaa järjestäytynyttä yhteiskuntaa ja kulttuuria ennakoivat jo nekropolit ja uskonnollinen esineistö. Kirjoitustaidon myötä Egyptissä alkoi historiallinen aika vuosien 3100−3000 eaa. tienoilla. Maailmankaikkeuden ikä
Maailmankaikkeuden ikä on alkuräjähdysteorian mukaan alkuräjähdyksen ja nykyhetken välillä kulunut aika. Nykyisen tietämyksen mukaan se on noin 13,82 miljardia vuotta eli 13,82 gigavuotta (Ga). Kreikka
Antiikin Kreikan kulttuurilla (700 eaa. – 400 jaa.) on ollut suuri vaikutus Euroopan historiassa. Antiikin Kreikkaa kutsutaan usein länsimaisen sivistyksen kehdoksi. Kreikassa ovat kehittyneet muun muassa demokratia, filosofia, esittävä kuvanveisto, länsimainen kirjallisuus ja teatteri sekä historiankirjoitus. Kirjallisuudessa oli pitkään hallitsevana eepillinen runous, jota edusti muun muassa "Iliaan" ja "Odysseian" kirjoittajana pidetty Homeros. Myöhemmin kehittyivät lyyrinen runous ja antiikin Kreikan teatteri. Kreikkalaisen tragedian suuret nimet ovat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides, komedian puolestaan Aristofanes ja Menandros. Antiikin Kreikan uskonto oli monijumalinen. Siihen liittyy laaja kreikkalainen mytologia, joka oli usein kirjallisuuden ja kuvanveiston aiheena ja on vaikuttanut paljon myöhempäänkin taiteeseen. Soittimina kithara ja aulos olivat yleisimmät ja arvostetuimmat. Subminolainen ja submykeneläinen kausi
Subminolainen kausi ("aliminolainen kausi") ja submykeneläinen kausi ("alimykeneläinen kausi") ovat pronssikautisen Kreikan korkeakulttuurien minolaisen ja mykeneläisen kulttuurin romahdusta välittömästi seuranneen ajanjakson nimityksiä. Kaudet kestivät noin vuodet 1100–1050/1000 eaa. Ne ovat Kreikan varhaisen rautakauden ja niin kutsuttujen ”pimeiden vuosisatojen” ensimmäisiä vuosikymmeniä. Termejä käytetään ennen kaikkea arkeologiassa ajan keramiikasta puhuttaessa.