Milloin viimeinen jääkausi loppui?
Jääkausijaksot
Jääkausijaksot ovat jääkausien vaihteluun liittyviä ajanjaksoja, jotka kestävät tavallisesti kymmeniä miljoonia vuosia. Viimeinen jääkausijakso alkoi noin 2,76 miljoonaa vuotta plioseenilla. Nyt on menossa pleistoseenin jääkausijakson kausien välinen lämmin aika, holoseenia, joka alkoi noin 11600 vuotta sitten, kun viime jääkausi päättyi. Seuraava jääkausi tulee ehkä tuhansien, kymmenien tuhansien vuosien päästä. Jääkausia tulee olemaan vielä kymmeniä miljoonia vuosia, jos ihmisen aiheuttama kasvihuoneilmiö ei estä niitä. Maan historiassa ovat vuosimiljoonien saatossa vuorotelleet lämmin tila ja kylmä tila. Atlantis
Viimeisin jääkausi, niin sanottu Veiksel-jääkausi, päättyi noin 11 600 vuotta sitten, jolloin alkoi ilmaston nopea lämpeneminen. Platonin tarinan mukaan Atlantiksen uppoaminen sijoittuu juuri tähän samaan aikaan. Otto Muck on esittänyt, että jääkauden yhtäkkisen loppumisen olisi aiheuttanut jokin luonnonmullistus, joka olisi muuttanut Golfvirran suuntaa. Jos Atlantilla olisi ollut noin 400 000 neliökilometrin kokoinen manner, se olisi estänyt Golfvirran kulkemisen pohjoiseen ja Skandinaviaan, ja siten ylläpitänyt näillä alueilla huomattavasti nykyistä kylmempää ilmastoa. Jääkausi
Viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi. Varhais-Veiksel 1 alkoi 115 000 vuotta sitten, ja nopea jäätiköityminen alkoi 75 000 vuotta sitten. Ilmasto lauhtui noin 60 000 vuotta sitten. Ensimmäistä huippua kylmempi aika alkoi 25 000 vuotta sitten, ja jäätikkö oli laajimmillaan noin 19 000–22 000 vuotta sitten. Ilmasto lämpeni nopeasti 19 000 vuotta sitten, ja muutamassa sadassa vuodessa jäätiköstä suli kymmenys. Sulaminen eteni nopeasti, mutta sen keskeytti kaksi kylmää kautta, varhainen dryaskausi ja 12 000 vuotta sitten alkanut laajempi nuorempi dryas, joka kesti 1000 vuotta. Viime jääkausi Suomessa
Viime jääkausi Suomessa viittaa tässä viimeisen suuren jääkausisyklin eli Veiksel-jääkauden aikaisiin tapahtumiin Suomessa ja lähialueilla. Veiksel-jääkausi alkoi noin 116 000 ja päättyi noin 11 500 kalenterivuotta sitten. Veiksel-jääkauden aikana mannerjäätikkö laajeni ja supistui useita kertoja, Suomi oli välillä kokonaan jään peitossa ja välillä ainakin suurimmaksi osaksi jäätön. Laajimmillaan mannerjäätikkö oli noin 25 000 vuotta sitten. Jääkauden lopussa ilmasto lämpeni nopeasti ja mannerjää vetäytyi; Suomen alue alkoi paljastua noin 13 000 vuotta sitten, ja jää hävisi lopullisesti Käsivarren Lapistakin noin 10 500 vuotta sitten. Jääkauden päättyessä Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Kuivalle maalle levittäytyi ensin tundramainen kasvillisuus, sitten tunturikoivikko ja lopulta metsiä, joissa kasvoi aluksi enimmäkseen mäntyä. Ennen Veiksel-jääkautta pleistoseenin varhaisemmissa vaiheissa Pohjolassa oli useita aiempia jääkausivaiheita, mutta niistä on säilynyt suhteellisen vähän tietoa.
Schalkholz-stadiaali
Schalkholtz-jäätiköityminen oli hyvin kylmä kausi noin 74 000 – 59 000 vuotta sitten Veiksel-jääkaudella, joka oli toistaiseksi viimeisin jääkausi. Jään uskotaan ulottuneen Baltiaankin ja luultavasti peittäneen koko Suomen. Tuona aikana jäätiköt kasvoivat melkein yhtä suuriksi kuin myöhemmin Veiksel-jääkauden varsinaisen huippukohdan eli LGM:n aikaan. Alankomaissa heinäkuun keskilämpö laski luultavasti noin neljään asteeseen. Saale-jääkausi
Illinois-jäätiköityminen (Illinoian) 310 000–128 000 vuotta sitten, laajimmillaan n. 160–128 000 vuotta sitten, huippu 140 000 vuotta sitten, ulottui Illinoisin osavaltion eteläosiin. Tämä vastaa Euroopan Saalea ja Rissiä. Jää peitti nykyisen Illinoisin osavaltion alasta 85 %. Kalliovuorilla oli yksittäisiä, suuria vuoristojäätiköitä. Kaudella syntyivät jään vetäytyessä mm Monican ja Jubileean-moreenit. Eteläisin Laurentidin jääkentän kohta sijaitsi Illinoisissa St. Louisin kaupungin lähistöillä. Tarkemmin sanoen, Saale-jääkautta vastaavalla toiseksi viimeisellä jääkaudella jääkenttä ulottui jopa Marionin kaupungin lähettyville leveyspiirille 37,5 °N. Ensimmäiset isot reunamuodostumat tavataan St. Louisin kaupungin läheltä. Lännempänä Saalea vastaava jäätikkö ulottui Kansas Cityyn ja viime jääkautta vastaava Sioux Cityyn. Maan historia
Ensimmäisen jäätiköitymisen loputtua elämän kehitys jatkui jälleen lämpimissä oloissa. Jäätiköitymisvaiheita eli aikakausia, jolloin maapallolla esiintyy mannerjäätiköitä, on kuitenkin ollut senkin jälkeen. Viimeisten 50 miljoonan vuoden aikana maapallon ilmasto on kylmentynyt, etenkin eteläisillä napa-alueilla, joiden ympärille muodostui kylmä merivirta. Lähes koko Etelämanner jäi jään alle 10–20 miljoonaa vuotta sitten. Maapallolla esiintyy joidenkin kymmenien tuhansien vuosien välein jääkausia, jolloin mannerjäätiköt laajenevat maan kiertoradan ja pyörimisakselin kallistuskulman vaihtelun seurauksena. Nykyisin maapallolla eletään jääkausien välistä aikaa, ja seuraavan jääkauden huippu tullee muutaman kymmenen tuhannen vuoden kuluttua. Viime jääkauden loppuvaihe
Eri lähteissä esitetään erilaisia arvioita siitä milloin viime jääkausi olisi päättynyt. Monesti väitetään päättymisen alkaneen silloin kun huippujäätiköityminen LGM päättyi. Tällöin "jääkauden lopun alku" olisi alkanut noin 18000 radiohiilivuotta sitten. Eräät toiset taas pitävät jääkauden lopun alkuna Meiendorf-interstadiaalin (Monesti "Bölling-Alleröd") alkua noin 14700 kalenterivuotta sitten. Joidenkin mukaan taas jääkausi olisi alkanut päättyä joskus 16000 radiohiilivuotta sitten. Eräiden mukaan myöhäisjääkausi alkoi Virossa ja Belgiassa 13500 BP sekä Ranskassa ja Siperiassa. Jääkäripataljoona 27
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen monet jääkärit saivat lisäkoulutusta ulkomaisissa sotilasakatemioissa ja syrjäyttivät lähes kaikki vanhan Venäjän armeijan upseerit johtopaikoilta 1930-luvun alkuun mennessä, vaikkakaan eivät ilman katkeria kiistoja. Talvi- ja jatkosodassa suuri osa kenraalikunnasta oli entisiä jääkäreitä. Viimeisenä puolustusvoimia palveli jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskanen, puolustusvoimain komentajana vuosina 1953–1959. Viime jääkauden loppuvaihe
Viimeisen jääkauden päättyminen kesti tuhansia vuosia. Tuona aikana ilmasto aaltoili kylmästä lämpimään ja takaisin. Kun mannerjäätikkö suli ja vetäytyi, Suomen ilmasto lämpeni alun jääaavikko- ja tundrailmastosta jopa nykyistä lämpimämmäksi. Jäätikön sulaessa ja maan kohotessa Itämeri kävi läpi useita vaiheita. Alueelle josta jää vetäytyi, kasvoi ensin tundraa, sitten pensastundraa (marunaa, kanervaa) ja lopuksi koivua ja myöhemmin mäntyä ja muita puita. Ihminen pystyi asumaan vaivaiskoivuvyöhykkeessä, mutta vakinaisemmin vasta mäntyvyöhykkeessä. Jääkauden kylmän vaiheen päätyttyä, ennen metsän tuloa, syntyi laajoille alueille aroa muistuttava kasvillisuus, jossa mm. ruohot yleistyivät. Viime jääkauden loppuvaihe
Noin 20000-16000 kalenterivuotta sitten jää vetäytyi hitaasti. Sen reuna värähteli ja nyki.Luultavasti 17000-16000 kalenterivuotta sitten jää vetäytyi Pohjois-Saksasta. Samoihin aikoihin jäätikkö vetäytyi melko nopeasti Itä-Euroopassa. Viime jääkausi Suomessa
Jään reuna vetäytyi Pohjois-Saksasta viimeisen kerran noin 15 200–14 700 vuotta sitten.
Näihin aikoihin Tanskan ja Ruotsin välillä oli kuivaa maata. Jää oli siis vielä noin 14 000 radiohiilivuotta sitten hieman Saksan ja Puolan pohjoisrannikon eteläpuolella ja Etelä-Ruotsin länsirannikon tasalla Malmön lähellä. Jää oli Äänisen eteläreunalla noin 14 250 vuotta sitten, ja pohjoisreunalla 12 750 vuotta sitten. Viime jääkausi Suomessa
Tämän jälkeen tuli pienempien viilenemisten ja lämpenemisten kausi. Keski-Veikselin interstadiaalit olivat huomattavasti kylmempiä kuin Varhais-Veikselin. Suomessa oli melko kylmää koko ajan ja jäätikkö saattoi levittäytyä osaan Lappia. Mutta Soklissa Itä-Lapissa tehtyjen löytöjen mukaan löytöjen mukaan lämpötila saattoi Keski-Veikselin lämpimänä aikana kohota kesällä melko korkeaksi, vähintään 7, jopa 11–14 asteeseen. Kvartäärikausi
Noin 870 000 vuotta sitten alkoivat 100 000 vuoden välein toistuvat suuret jääkaudet. Näiden uskotaan jatkuvan kymmeniä miljoonia vuosia. Toistaiseksi viimeisin jääkausi oli Veiksel-jääkausi, jonka päättymiseen luetaan pleistoseenin ja holoseenin raja. Muita perinteisesti tunnettuja kvartäärin jääkausia olivat (nuorimmasta vanhimpaan) Saale, Elster ja Günz. Veiksel-jääkauden aikana kasvanut mannerjäätikkö ja sen sulamisen aiheuttamat virrat muovasivat kivennäismaalajeja, jotka jäivät osittain holoseenin aikana muodostuneiden eloperäisten maalajien peittoon. Pommeri-stadiaali
Pommeri-stadiaali (engl. "Pomeranian stadial", saksaksi "Pommerische stadium") oli kylmä kausi noin 16 500-14 700 vuotta sitten viimeisen jääkauden jo ohitettua kylmimmän kautensa. Jää oli vetäytynyt jonkin matkaa jääkauden kylmimmän noin 25 000-22 000 vuotta sitten vallinneen kauden jälkeen.
Jään reuna kulki suunnilleen Berliinin ja Stettinin puolivälissä. Pleistoseenin ja holoseenin raja
Pleistoseenin ja holoseenin raja oli noin 11500 vuotta sitten vallinnut ajanjakso, jolloin ilmasto lämpeni kylmästä nuoremmaasta dryaskaudesta holoseeniin.
Monesti tämän katsotaan merkitsevän jääkauden päättymistä vaikka oli yhä laajoja mannerjäätiköitä. Eem-interglasiaali
Eem-interglasiaali oli viime jääkautta edeltänyt lämmin kausi noin 131 000–114 000 vuotta sitten. Se oli pleistoseenin viimeinen interglasiaali. Kausi oli laajalti nykyistä lämpimämpi ja kosteampi. Jäätiköt ja tundrat olivat nykyistä suppeampia. Jaloja lehtipuita kasvoi Oulun korkeudella. Etelä-Englannissa oli subtropiikin eläimistöä. Merenpinta oli nykyistä korkeammalla. Etelä-Suomi oli suurelta osin veden peitossa. Euroopassa eli neandertalinihmisiä. Veiksel-jääkausi
Jää eteni noin 27 000–23 000 kalenterivuotta sitten syvälle Pohjois-Saksaan ja Puolaan, jonne syntyi Brandenburgin päätemoreeni. Jää peitti koko Suomen noin 25 000 kalenterivuotta sitten. Tätä aikaa kutsutaan nimellä viime jääkauden huippukohta, LGM. Eri seuduilla jäätiköt olivat laajimmillaan eri aikoina, koska jäätikön eri kielekkeet syntyivät ja kutistuivat eri tahtiin. Jää virtasi itäiseen ja pohjoiseen Tanskaan koillisesta Itämeren suunnasta, kun se oli aiemmin virrannut Norjasta ja Ruotsista. Jääkausijaksot
Keski-Aasian ja Itä-Siperian vuoristot jäätiköityivät ensin, vasta myöhemmin läntisemmät Euraasian jäätiköt. Viime jääkausijakson alussa yli 40-50 tuhatta vuotta sitten jäätiköt olivat laajimmillaan Siperiassa, Uralin ja Novaja Zemljan alueella myöhemmin yli 40-30 tuhatta vuotta sitten ja Itä-Euroopan jäätiköt 20 - 18 tuhatta vuotta sitten sekä viimeisenä lännemmän alueen jäätiköt noin 16000 vuotta sitten. Jääkausi Alpeilla
Kuklan ja muiden tekemä korrelaatio Alppien jääkausille, mm. Tonavan lössikerrostumien mukaan. Viimeisen miljoonan vuoden aikana on toistunut noin kymmenen 100 000 vuoden mittaista jäätiköitymis-interglasiaalikiertoa. Monesti nämä jakautuvat pariin osiin jäätiköitymiseen. Lössikerrostumia onkin löydetty Tonavalta 22. Euroopan Villaflanca-Biharian-kausien raja vastaa lössivyöhykettä K, ja 780000 vuoden takainen magneettikäännös B/M Euroopan lössivaihetta I..Perinteisesti luetellaan neljä viimeistä jääkautta Günz-Mindel-Riss-Würm. Pleistoseenin lopun joukkotuho
Amerikassa joukkotuho tapahtui aivan jääkauden lopuilla melko nopeasti, ehkä 500 vuodessa. Euroopassa joukkotuho alkoi hitaasti ja kiihtyi nopeaksi jääkauden lopulla. Euraasian mammutin häviäminen näyttää olleen asteittainen tapahtuma tuhansien vuosien kuluessa. Viimeiseksi mammutit hävisivät Itä-Siperiassa, jonne ihminen levittäytyi viimeiseksi. Wrangelinsaarelle jääneet kääpiömammutit metsästettiin sukupuuttoon noin 1 700 eaa. Viime jääkausi Suomessa
Lapin dyynikentät olivat aktiivisia suunnilleen 9800-8000 kalenterivuotta sitten. Ne asettuivat paikoilleen, kun ilmastonmuutos toi uuden kasvillisuuden. Keski-Lappiin tuli mänty 8000 vuotta sitten, Käsivarren Lappiin vasta 7500 vuotta sitten. Viime jääkausi Suomessa
Viime jääkausi alkoi noin 115 000 vuotta sitten jopa nykyistä lämpimämmän Eem-lämpökauden jälkeen. Jääkaudella jäätikön koko vaihteli huomattavasti. Ilmasto kylmeni kohti jääkauden loppua ja jäätiköt levittäytyivät yhä laajemmalle. Joidenkin jäätiköitymisjaksojen aikana jäätikkö saattoi laajeta vain osaan Suomea. Jääkauden ajoitukset vaihtelevat. Viime aikoina jääkauden päättymistä on tutkimuksissa aikaistettu ja alkamista siirretty myöhemmäksi. Jääkausi muokkasi Suomen maaperää. Levittäytyessään jää hioi alla olevaa kalliota mukaansa ottamien irtokivien avulla. Jäätikön liikkeet tuottivat noin 7 metrin paksuisen moreenikerroksen. Jää kuljetti mukanaan kiviä, jotka hankasivat alla olevia kallioita ja irrottivat moreenia. Jää vetäytyi hitaasti muovaten maastoa ja synnyttäen soraharjuja kuten Salpausselät. Vedestä nousi maankohoamisen seurauksena uutta maata. Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1986
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1986 järjestettiin 12. huhtikuuta – 28. huhtikuuta Moskovassa, Neuvostoliitossa. Kisat olivat järjestyksessään 51. jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut. Kultaa voitti Neuvostoliitto, hopeaa Ruotsi ja pronssia Kanada. Suomi sijoittui neljänneksi. Tämä Neuvostoliiton voitto pysyi 27 vuoden ajan viimeisimpänä isäntämaan mestaruutena, kunnes vuonna 2013 Ruotsi onnistui rikkomaan niin kutsutun "Kotikisojen kirouksen". Viime jääkausi Suomessa
Noin 19 000 vuotta sitten jäätikön reuna alkoi vetäytyä hieman aikaisempaa nopeammin.
Mutta noin 16 500 vuotta sitten tuli hyvin kylmää ja jää eteni taas pitkälle Saksan sisämaahan. Viime jääkauden loppuvaihe
Noin 13000-12000 radiohiilivuotta sitten ikirouta suli nopeasti eteläosissa.
15000 kalenterivuotta sitten syntyi Hampurin alueelle peuranmetsästyskulttuuri. Siitä on löydetty kodanpohjia, uhripaikkoja ja teurastuspaikkoja. Etelä-Ruotsista tuli jäätön 16000-15000 vuotta sitten, tällöin Norjan rannikolla oli jäättömiä alueita, kun jäätikkö oli vetäytynyt jonkin matkaa sisämaahan. Noin 14670 vuotta sitten tapahtui äkillinen lämpeneminen Bölling-interstadiaaliin muutaman kymmenen vuoden aikana, jopa nopeamminkin. Jäätiköt sulivat hyvin nopeasti, ja meriin vapautui valtava määrä vettä, mikä näkyy sulamisvesipulssina MWP-1A merenpinnan korkeuden vaihtelukäyrässä. Böllingin lopussa tapahtui puolet jääkauden lopun jäätiköiden sulamisesta.
Mammutti katosi laajoilta alueilta Euroopassa ja Aasiassa Bölling-kauden lopussa noin 14000 kalenterivuotta sitten (12 000 radiohiilivuotta sitten) Viime jääkauden loppuvaihe
Euraasian viimeiset mammutit katosivat Taimyrin, Jamalin ja Gydanin niemimailta holoseenin alussa, mutta Wrangelin saarelle jäi muutamia mammutteja. Saale-jääkausi
Wacken-interglasiaali oli Fuhnen jälkeen tullut lämmin kausi. Vesisaniainen ("Azolla filiculoides") esiintyi viimeisen kerran tällä kaudella Dömnitzissä. Viime jääkausi Suomessa
Veiksel-jääkautta edeltänyt Eem-interglasiaali päättyi noin 118 000 vuotta sitten hitaaseen viilenemiseen. Eteläinen Suomi oli jäästä vapaa pitkään tämän jälkeenkin koko happi-isotooppivaihe 5:n ajan noin 130 000–74 000 vuotta sitten. Tämä vastaa Eem-lämpökautta ja Varhais-Veikseliä. Tällöin jäätikkö levisi vain Lappiin asti. Jää saapui Etelä- ja Länsi-Suomeen vasta noin 74 000–59 000 vuotta sitten happi-isotooppivaiheen 4 aikana, jolloin se levisi Viron pohjoisosiin asti. Suomi sattoi olla taas tiettyinä kausina suurelta osin jäätön luultavasti 50 000–40 000 vuotta sitten ja ehkä noin 36 000–25 000 vuotta sitten. Jää peitti koko Suomen noin 30 000–25 000 vuotta sitten ja alkoi vetäytyä Suomesta noin 13 000 vuotta sitten. Viime jääkauden huippukohta
Maan akselikallistuma oli noin 0,5 astetta nykyistä pienempi, ja ilmastoprekession vaikutus E sin omega suunnilleen sama kuin nyt. Pohjoisella pallonpuoliskolle tuli kesällä 65 leveysasteelle 10 cal/cm² päivässä vähemmän auringon säteilyä kuin nyt. Viime jääkausi Suomessa
Asutus oli noin 15 000 vuotta sitten siirtynyt Tanskaan. 14 700 vuotta alkoi valtava Bölling-lämpeneminen. Noin 14 000 vuotta sitten jään reuna oli Etelä-Skandinaviassa, ja Pohjois-Saksassa oli ohut Baltian jääjärven alku ja Skåne jäätön. Jään raja oli juuri Etelä-Ruotsin Skånessa Kristiansandissa, Bornholmin pohjoispuolella, Latviassa Talsin kaupungin lähellä ja Virossa Tarton seuduilla. Hieman pohjoisempana Etelä-Ruotsissa jää kulki juuri Värnernin eteläkärjessä Uddevallan ja Värnersborgin välillä. Norja oli jäässä rannikoita myöten. Itämeri
Itämeren tunnettu historia liittyy vahvasti jääkauden päättymiseen ja maankohoamiseen. Ennen viimeistä suurta jääkautta niin sanotulla Eemin interglasiaalikaudella noin 125 000 vuotta sitten on Itämeren altaan vaiheilla lainehtinut Eem-meri. Tästä on muistutuksena sekä Ruotsissa että Suomessa esiintyviä suolavesitaskuja paikoissa, joiden ei tiedetä jääkauden sulamisen aikaan olleen merenpinnan alapuolella. Jääkauden aikaisten interstadiaalikausien lämpimähköjen jaksojen tilanteesta on vain vähän tietoa, mutta jääpeite lienee sulanut osittain Itämeren seudulle asti. Kenotsooinen maailmankausi
Jääkausijaksojen pituus vaihtelee eri näytteistä mitatuissa eri aikoina. Esimerkiksi lössikerrostumat ja merenpohjan sedimentit antavat erilaisia tietoja. Erityisen syviä 100 000 vuoden vaihtelut alkoivat olla 600 000 vuotta sitten, mutta ovat sittemmin hieman madaltuneet eli viimeinen jääkausi ei ollut niin kylmä kuin edelliset. Varhaisella pleistoseenilla noin 2,7–1,25 miljoonaa vuotta sitten hallitsi Maan ilmastoa 41 000 vuoden jakso. Kausi, jolloin 100 000 vuoden jaksot ja 41 000 vuoden jaksot olivat yhtä voimakkaita, oli 1,25 miljoonaa–600 000 vuotta sitten. 100 000 vuoden jakso vaihtelee välillä 80 000–120 000 vuotta. Denekamp-interstadiaali
Denekamp-interstadiaali oli lämmin kausi viime jääkaudella noin 32 000––26 000 radiohiilivuotta sitten eli noin 37 000–30 500 kalenterivuotta sitten. Interstadiaali päättyi jään laajenemiseen 32 000 kalenterivuotta eli 28 700 radiohiilivuotta sitten. Pretegelen-jääkausi
Eri arvioiden mukaan Pretegelen-kausi alkoi 2,56–2,54 miljoonaa vuotta sitten ja loppui 2,42–2,44 miljoonaa vuotta sitten. Kautta voidaan yrittää eri ajoitusmenetelmien avulla yhdistää eli korreloida muihin kerrostumasarjoihin. Veiksel-jääkausi
Pian tuli taas kylmä vaihe, jota sanotaan Pommeri-stadiaaliksi. Jää vetäytyi pois Pohjois-Saksasta ehkä 17 000–16 000 kalenterivuotta sitten, jossa se oli viimeisen kerran noin 16 500–15 800 kalenterivuotta sitten Rügenin niemen kärjessä. Näihin aikoihin jää oli alkanut vetäytyä vauhdilla Baltian maiden seuduilla. Viime jääkausi Suomessa
Varhais-Veiksel-kaudella 115 000–74 000 vuotta sitten jää peitti Suomen vain ajoittain ja/tai osittain, ja kylminä kausina muussa Suomessa kasvoi tundraa.
Ilmasto kuivui huomattavasti joskus 116 000 vuotta sitten 500 vuoden sisään, mikä liittyi viilenemiseen. Noin 115 000 vuotta sitten Skandinavian jäätiköt laajenivat peittäen koko pohjoisen Fennoskandian noin 110 000 vuotta sitten, ja Etelä-Suomi lienee ollut ikiroutaista jäätöntä tundraa. Tällöin jäätikkö levisi vain Länsi-Lappiin ja ehkä Pudasjärvelle asti, ja Pohjanlahden rannalle. mutta Etelä-Suomi oli jäätön. Tundra ulottui luultavasti Etelä-Suomeen tai ehkä Puolan pohjoisrajalle ja Etelä-Norjaan asti. Tämä 117 000–105 000 vuotta sitten vallinnut kylmä kausi oli Herning-stadiaali. Tätä seurasi hyvin lämmin Brörup-interstadiaali 100 000 vuotta sitten. Jäätiköt kutistuivat nopeasti, kun heinäkuun keskilämpötila saattoi nousta jäätikön reunan lähellä +10 °C:een. Jääkausi
Nykyinen jääkausiaika alkoi 2,6 miljoonaa vuotta sitten. 2,4 miljoonaa vuotta sitten oli Grönlannissa jo laaja jäätikkö sekä mantereilla vuoristojäätiköitä. Jääkausiaika on koostunut suunnilleen yhtä pitkistä kylmistä ja lauhoista kausista. Nykyisin eletään keskimääräistä selvästi lämpimämpää jaksoa. Ääripäitä eli laajoja jäätiköitymisaikoja ja keskimääräistä selvästi lämpimämpiä jaksoja jääkausiajalla on ollut suhteellisen vähän. Jääkausi
Varhaisin tunnettu jääkausi vallitsi prekambrikaudella yli 570 miljoonaa vuotta sitten. Jääkaudet ryhmittyvät jääkausijaksoihin, jotka kestävät kymmeniä miljoonia vuosia ja esiintyvät kymmenien tai satojen miljoonien vuosien välein. Myöhäispaleoliittinen kausi
Ehkä noin 40 000 vuotta sitten koettiin melko kylmä jääkauden vaihe. Noin 35 000 vuotta sitten mammutteja vaelteli Suomessa. Noin 30 000 vuotta sitten oli melko lauhaa, pakkanen oli kiristynyt 25 000 vuotta sitten, jolloin mannerjäätikkö oli peittänyt Suomenkin. Kaikkein kylmintä oli 24 000 – 18 000 vuotta sitten jääkauden maksimin aikaan. 20 000 vuotta sitten Solutrén kulttuurin aikoihin elettiin jääkauden kylmintä vaihetta. Sen jälkeen tulivat lämpimät Laugerien ja Lascauxin interstadiaalit, ja kylmä Pommeri-stadiaali. Nykyihmisen ilmaannuttua Eurooppaan alkoi suurriista harventua 10 000 – 15 000 vuoden sisään. Pieni jääkausi
Säilyneiden havaintojen ja radiohiilen vaihtelujen mittausten pohjalta on joskus päätelty, että pienen jääkauden aiheutti auringonpilkkujen muutos. Vaikutusmekanismia ei silti tarkkaan tunneta. Pieneen jääkauteen ajoittuvat auringonpilkkuköyhät Spörerin minimi, Maunderin minimi ja Daltonin minimi. Ilmasto alkoi viiletä pieneen jääkauteen eri laskutapojen mukaan viimeistään noin vuosina 1250–1380 keskiajan lämpökauden jälkeen. Todella kylmää tuli vuoden 1420 tienoilla, kun Spörerin minimi alkoi. Varsinainen pieni jääkausi jakautuu kahteen kylmään jaksoon vuosina 1550–1580 ja 1850–1860. Merenpinnan lasku jääkaudella
Merenpinnan lasku jääkaudella: Jäätiköihin sitoutui viime jääkaudella (Veiksel-jääkaudella) lopulta niin paljon vettä, että meren pinta laski viimeisellä jääkaudella lopulta noin 120 metriä noin 22 000 vuotta sitten. Tällöin monet mannerjalusta-alueet, esimerkiksi Pohjanmeri ja Beringinsalmi olivat kuivaa maata. Tästä ovat todisteena vuonomaiset jokien laskusuut - moni jokilaakso näyttää kaikuluotausten mukaan jatkuvan meren pohjalla. Jää alkoi sulaa ensin hitaasti, sitten hyvin nopeasti, ja lopulta taas hitaammin. Merijää
Merijää on sulanut ilmaston lämpenemisen johdosta ja sulamisen odotetaan jatkuvan. Arktisen alueen meren jää saavutti alimman koskaan mitatun tasonsa kesällä 2007. Sitä ennen arktinen merijää oli vähimmillään vuonna 2005. Yhdysvaltain liittovaltion sää- ja valtamerentutkimusorganisaatio NOAA laskee, että merijää hupenee 46 % vuoden 1955 tasoista vuoteen 2055 mennessä. Viime jääkauden huippukohta
Pohjois-Saksassa oli erittäin kylmää aromaista polaariaavikkoa, kylmempää kuin koskaan aikaisemmin Veiksel-jääkaudella. Ikiroudan eteläraja kulki suunnilleen Keski-Ranskasta Alpeille ja Pohjois-Ukrainaan. Ilmasto oli hyvin kylmä ja kuiva pohjoisessa Itä-Aasiassa, jossa vallitsi valtava korkeapaine. Niinpä Siperiassa oli talvella jopa −60 – −80 °C, ja jäätiköt eivät kasvaneet nopeasti. Jamalin jääkartioiden happi-isotoopeista on mitattu ajalta 30 000–22 000 vuotta sitten 4–9 °C nykyistä alempi vuosikeskilämpötila. 32 000–22 000 radiohiilivuotta sitten ruutumaiden jääkartioita oli 58 leveydellä, mikä on yli 1 000 kilometriä nykyisiä ruutumaita etelämpänä Jäänmurtaja Jääkarhu
Jatkosota päättyi syyskuussa 1944. Välirauhansopimuksen mukaan Jääkarhu jouduttiin luovuttamaan Neuvostoliitolle ensimmäisten sotakorvausten mukana. Alus lähti saman vuoden joulukuussa kohti Leningradia, ja se luovutettiin Neuvostoliitolle yhdessä "Voiman" kanssa 24. helmikuuta 1945. NHL-kausi 1994–1995
NHL-kausi 1994–1995 oli kaikkiaan 78. kausi jääkiekon NHL-liigassa.
Kaikki 26 joukkuetta pelasivat vain 48 ottelua NHL:n työsulun vuoksi. Työsulku kesti 103 päivää ja päättyi 11. tammikuuta 1995. New Jersey Devils voitti Stanley Cupin voittaen finaalissa Detroit Red Wingsin. Viime jääkauden huippukohta
Viime jääkauden jäätiköiden maksimia edelsi ilmastoltaan vaihteleva Keski-Veiksel-kausi eli happi-isotooppivaihe MIS 3. Jää laajeni suurimpaan kokoonsa Norjan suunnalla 33 000 vuotta sitten. Tanskaan virtasi jää ensin Norjan suunnasta, sitten Itämereltä. Noin 30 000–26 000 vuotta sitten merenpinta laski 30 metriä jäätiköiden laajetessa rajua vauhtia kaikkialla maailmassa. Mecklenburg-stadiaali
Mecklenburg-stadiaali oli Veiksel-jääkauden viimeinen kylmä jakso noin 16 500-14 700 vuotta sitten. Lämpeneminen ja jäähtyminen vuorottelivat jääkauden loppupuolellakin. Kylmää tuli 17 000-16 000 vuotta sitten. Vasta 15 900 vuotta sitten lämpeni vain hiukan. Valtameren pohjan hiekkakerrostumista päätellen Atlantilla ajelehti runsaasti jäätä välillä 17 500-14 600 vuotta eli 14 800-12 450 radiohiilivuotta sitten. Tällöinkin ilmasto vaihteli huomattavasti. Kylmä kausi huipentui 16 600 vuotta sitten. Noin 15 900 vuotta sitten alkoi lämmetä, mutta 15 700 vuotta sitten Pohjois-Atlantin kylmän ja lämpimän vesimassan raja, polaaririntama alkoi edetä taas. Oerel-interstadiaali
Oerel-interstadiaali oli viime jääkaudella ollut melko lämmin jakso 57 700–55 400 radiohiilivuotta sitten tai noin 61 000–56 000 vuotta sitten. Jään uskotaan vetäytyneen tällä kaudella suurelta osin Suomen yltä. Kausi on NGRIP-näytteen interstadiaali 14 tai 16–17. Kaudella oli pohjoisen pallonpuoliskon pohjoisosien lämpötila noin 5 astetta nykyistä elempi, kun se viime jääkauden huipulla oli 10 astetta alempi. Ojibway-jääjärvi
Ojibway-jääjärvi (engl. "Glacial Lake Ojibway") oli mannerjäätikön patoama järvi Kanadassa viime jääkauden vetäytymisvaiheessa, nykyisten Suurten järvien pohjoispuolella Ontariossa. Se oli viimeinen suurista jääjärvistä. Se oli yhteydessä Agassiz-jääjärveen. Se tyhjeni 8 200 vuotta sitten pohjoiseen Hudsoninlahteen, jolloin Hudsoninlahden yllä ollut jääkenttä jakautui luoteiseen Keewatinin ja koilliseen Quebec-Labradorin jäätikköön. Eburon-jääkausi
Kauden alkuun sijoittuu Olduvain magneettisen tapahtuman loppu. Ukrainassa lisääntyi kauden loppua kohden subarktisen kasvillisuuden määrä. Islannissa oli voimakas jäätiköityminen 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Alankomaissa oli merkkejä maan jäätymisestä, mikä viittaa ainakin kohtalaiseen jäätiköitymiseen. Kylminä kausina Alankomaiden lämpimimmän kuukauden keskilämpötila oli 5 °C, viileinä kausina noin 1-12 °C. Keski-Veiksel-kausi
Keski-Veiksel-kausi on viime jääkauden keskivaihe Pohjois-Euroopassa noin 74 000–24 000 vuotta sitten. Viime jääkauden huippukohta
Erään arvion mukaan kylmimmällä jaksolla noin 23 000 vuotta sitten olisi Euroopassa asunut noin 120 000 ihmistä Veiksel-jääkausi
Veiksel-jääkausi oli viimeisin Pohjois-Euroopan jääkausi. Silloin mannerjäätikkö laajeni Skandinavian tuntureilta jopa Keski-Eurooppaan asti. Muun muassa Suomi peittyi eräässä vaiheessa kokonaan jäähän. Viime jääkauden huippukohta
Jääkauden maksimin aikana mannerjää oli paksuimmillaan 2–3 kilometriä ja sen reuna ulottui Valdai–Brandenburg-linjalta Britteinsaarille lähelle Lontoota. Merivesien pinnat olivat n. 150 metriä nykyistä alempana, ja suurin osa mannerjalustoista kuivaa maata. Näillä alueilla oli asutusta LGM:n jälkeen mm. Brommen arkeologinen kulttuurin aikoihin n. 13000 eaa. alkaen, Tanskasta Britteinsaarille. Iso-Britannia oli asumaton luultavasti ilmaston ankaruuden takia 28 000–13 000/12 000 vuotta sitten. Viime jääkausi Suomessa
Jääkautta seurasi nykyistä lämpimämpi atlanttinen lämpökausi (9 220 -5 660 vs.), jolloin Etelä- ja Keski-Suomessa olivat Keski-Euroopan ilmasto-olot ja monet jalopuulajit kuten saarni ja jalava kasvoivat nykyistä pohjoisempana. Huipussaan lämpökausi oli 5 000 vuotta sitten, jolloin Suomessa oli 2–3 astetta nykyistä lämpimämpää. Atlanttinen lämpökausi päättyi noin 3 800 vs., jolloin ilmasto alkoi viiletä. Ilmasto on viilentynyt jo muutama tuhat vuotta subsboreaaliseksi. Suomessa vallitseekin nykyään kylmätalvinen metsäilmasto. Ilmaston viileneminen lisäsi soistumista ja toinen merkittävä muutos oli kuusen leviäminen idästä Suomeen alkaen 5 500 vuotta vuotta sitten. Viime jääkausi Suomessa
Sulavan mannerjään reuna saapui Suomen etelärannikolle noin 13 000 vuotta sitten tai hieman tämän jälkeen, kun sulaminen eteni hyvin nopeasti lämpimällä Alleröd-kaudella. Jään reuna vetäytyi noin 50 km Salpausselkien pohjoispuolelle Heinolan seuduilla. Pian ilmasto viileni kylmään nuorempaan dryaskauteen noin 12 600 vuotta sitten. Pohjois-Eurooppa jäähtyi melko äkkiä noin 10 astetta kun jäätikön sulamisvedet patosivat Golfvirran. Noin 12 250–11 300 vuotta syntyi kaksi valtavaa pitkää soraharjua melkein paikallaan pysyttelevän jäätikön reunaan jään sulamisvesien kuljettamasta sorasta. Ensimmäiset Salpausselät syntyivät 200 vuodessa, toiset noin 500–600 vuotta myöhemmin. Salpausselkien edustalla oli vuoden keskilämpötila −6, eli 10–11 astetta nykyistä alempi. Näsijärvi
Aivan viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikkö suli Näsijärveltä pois noin 11 300 vuotta sitten (Keuruun jäänperääntymisvaihe ) ja jäätikön reuna vetäytyi pohjoiseen jonnekin Virtain ja Kihniön taajamien eteläpuolelle. Silloin paikallinen ilmasto kylmeni äkisti eikä jäätikkö enää sulanut yhtä nopeasti kuin aikaisemmin. Sen seurauksena jäätikkö alkoi edetä (Jyväskylän etenemisvaihe ) ja ehti Länsi-Teiskon ja Terälahden lähettyville, missä jäätikön reuna pysähtyi noin 11 000 vuotta sitten noin 100 vuodeksi muodostaen päätemoreeniselänteen, joka kuuluu Sisä-Suomen reunamuodostumaan . Reunamuodostumisen jälkeen ilmasto lämpeni taas, jolloin jäätikön reuna vetätyi Perämeren rannikon suuntaan. Tällöin Näsijärvi vapautui jäätikön alta lopullisesti. NHL-kausi 2009–2010
NHL-kausi 2009–2010 oli NHL:n 92. kausi. Kausi alkoi 2. lokakuuta ja runkosarja päättyi huhtikuussa 2010. Pudotuspelit päättyivät 10. kesäkuuta 2010 Chicago Blackhawksin voitettua Philadelphia Flyersin kuuteen otteluun venyneessä finaalisarjassa. Itävallan jääpallon historia
Vielä vuodenvaihteessa 1918–19 Maailmansodan päätyttyä jääpallosarjaan ilmoittautui kuusi joukkuetta. Pikkuhiljaa kiekolla pelattava ns. kanadalainen versio kuitenkin syrjäytti bandypelin. Tiettävästi viimeinen jääpallopeli maassa pelattiin 31.joulukuuta 1923 Allerød-kausi
Allerød-kausi tai Alleröd-kausi oli viime jääkauden päättymisen aikainen lämmin kausi, jota seurasi kylmä nuorempi dryas-kausi. Kausi oli noin 13 450–12 600 kalenterivuotta sitten. Tänä aikana mannerjäätikkö vetäytyi Suomessa Salpausselille asti. Alleröd-kautta luonnehtivat Euroopassa Federmesserin ja Azilin myöhäispaleoliittiset metsästäjäkulttuurit. Viime jääkausi Suomessa
Laajimmillaan noin 20 000 vuotta sitten jääkerros peitti Pohjois-Euroopassa koko Fennoskandian ja Baltian ja ulottui pohjoiseen Saksaan ja Pohjanmerelle asti. Tämän jälkeen jäätikkö supistui, ja vetäytyvän mannerjäätikön reuna saavutti Etelä-Suomen noin 13 000 vuotta sitten. Tuolloin vallitsi lämmin kausi, mutta ilmasto kylmeni taas 12 250–11 300 vuotta sitten kolmena aaltona, jolloin jään reuna vetäytyi hitaasti tai värähteli paikoillaan. Jään sulamisvesien kuljettamasta moreenista syntyivät tällöin Salpausselät. Jään sulaminen alkoi nopeutua taas noin 11 000 vuotta sitten 100 vuotta kestäneen toisen kylmän aallon jälkeen. Jää vetäytyi lopullisesti pois Suomesta Veiksel-jääkauden jo päätyttyä, noin 10 000 vuotta sitten; jäätikkö katkesi kahtia Ruotsin tuntureilla ja suli loppuun noin 9 500 vuotta sitten. Metsä seurasi vetäytyvää jäätä, korkeintaan nopeudella 100–450 m vuodessa (100–450 km/1 000 v). Permikauden joukkotuho
Permikauden lopussa tapahtui nopeita ilmastonmuutoksia, joissa välillä oli kuivaa ja kylmää. Jäätiköitä syntyi 253,8–251 miljoonaa vuotta sitten Changhsingian-kaudella molemmille navoille, mutta tämä loppui permikauden lopussa. Merenpinta laski aivan permikauden lopussa. Korkeilla leveyksillä lienee lämmennyt 10–40 °C nykyiseen verrattuna. Lämpimin vuoden keskilämpötila oli subtrooppisella aavikolla Pangean sisäosissa, noin 40 °C, ja kylmin paikka navoilla hieman alle 4 °C. Pysyvät jäätiköt sulivat kokonaan. Subtropiikissa aavikoilla ylin päivälämpötila nousi 15 °C nykyiseen verrattuna, ollen jopa 51 °C päivällä, ja nykyisessä Karoon altaassa 9–10 °C. Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972
Jääkiekon SM-sarjakausi 1971–1972 oli viimeinen jääkiekon SM-sarjan kausi, joka pelattiin 12 joukkueen kesken. Kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen sarja jaettiin kuuden joukkueen loppu- ja putoamissarjaan. Loppusarjan voittaja voitti Suomen mestaruuden. SM-sarjaa supistettiin seuraavaksi kaudeksi kymmenen joukkueen sarjaksi, jolloin kolme putoamissarjan viimeistä joukkuetta putosi sarjasta suoraan ja neljänneksi viimeinen joutui karsimaan sarjapaikastaan. Veiksel-jääkausi
Veiksel-jääkausi oli noin 116 000–11 500 vuotta sitten; se päätti pleistoseeniajan Euroopassa. Muilla alueilla vastaavaa jääkautta sanotaan muun muassa Würm-, Wisconsin ja Valdai-kaudeksi. Veiksel-jääkauden päättyessä hävisivät monet jääkauden ajan suuret eläimet suuressa pleistoseenin lopun joukkotuhossa, joka lienee kestänyt tuhansia vuosia. Kenotsooinen maailmankausi
Viimeistään 1,8–1,6 miljoonaa vuotta sitten ilmasto viileni jääkauden kynnykselle. Noin 1,65 miljoonaa vuotta sitten oli jälleen suuria jäätiköitä Islannissa, vallitsi Eburon-jääkausi. Alpeille ilmestyi vuoristojäätiköitä, samoin läntiseen Pohjois-Amerikkaan. Mutta ilmasto lämpeni pian takaisin. Oli käynnistynyt kylmenevän ja kuivenevan ja lämpimän ja kostean ilmaston voimistuva aaltoliike. Jääkaudet pitenivät ajan mukana, syynä on pidetty muun muassa ilmakehän hiilidioksidimäärän alemista, joka on laskenut viimeiset 10 miljoonaa vuotta. Meren pinnan korkeus vaihteli ilmaston mukaan. Tiglian-lämpökaudella oli Calabrian-rantaviiva. Viime jääkauden huippukohta
Monesti jääkauden huippukohta ajoitetaan aikaan 20 000–18 000 radiohiilivuotta sitten Itä-Euroopan jäätiköiden maksimin mukaan. Laajemmin saatetaan ajoittaa esim. Uuden-Seelannin ja Patagonian jäätiköiden mukaan aikaan 24 000–18 000 radiohiilivuotta sitten. Chilen vuoristojäätiköiden maksimi oli 20 000–19 000 radiohiilivuotta sitten ja Tasmanian 21 000–19 000 radiohiilivuotta sitten. Valkoi-Venäjän seuduilla jäätikkö laajeni maksimiinsa vasta noin 17 000 radiohiilivuotta sitten. Jääkauden huippukohtaa edlsi Venäjällä Brjansk-interstadiaali 32 000/30 000–24 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin Länsi-Siperian ilmasto oli melko kostea myöhempään huippukauteen verrattuna. Itä-Euroopan Valdain seudun Krutisan alueella oli silloinkin hyvin kylmät ja kuivat olot, tammikuun keskilämpötila −40 – −30 °C ja kylmä jakso 9 kuukautta, sekä sademäärä 200–300 mm. Jään reuna oli silloin Suomessa suunnilleen Helsinki-Joensuu-linjalla ja ikirouta Etelä-Ukrainassa. Jääkauden loppuvaihe alkoi noin 17 000–15 000 radiohiilivuotta sitten. Keski-Venäjän tasangon ikirouta alkoi sulaa 13 000–12 000 radiohiilivuotta sitten, jolloin lössin kasautuminen väheni ja eroosio alkoi kuluttaa rinteitä. Jäätikön maksimi oli Etelä-Baltiassa 18 000 BP, Valdain seuduilla 21 000 BP ja Itä-Karjalan itäosissa 24 000 BP. Boreaali
Boreaali (boreaalinen kausi, boreaalikausi) oli viileä kausi melko pian viime jääkauden päättymisen jälkeen noin 10 500–8 000 vuotta sitten holoseenikauden alkupuolella. Boreaalikaudella jääkauden mannerjäätikkö suli loppuun Euroopassa. Ilmasto oli kuiva ja lämmin. Lämpötila oli melko lähellä nykyistä. Tällöin Pohjoismaihin levisi sekametsiä, joissa oli koivua ja mäntyä. Mänty yleistyi Keski-Lapissakin. Boreaalikausi oli nykyistä kuivempi ja Etelä-Suomessa oli kauden lopussa jopa 1 aste nykyistä lämpimämpää ja Etelä-Suomeen saapuivat lämpimän ilmaston lajit pähkinäpensas ja jalavat. Saale-jääkausi
Saale-jääkausi osui myöhäiskeskipleistoseenille, keskimäärin kylmälle jaksolle MIS 8-6 300 000–130 000 vuotta sitten. Saale-jääkausi oli huipussaan noin 150 000 vuotta sitten. Amerikassa jää eteni Mississippin ja Missourin risteykseen asti. Kesälämpötila laski Keski-Euroopassa yli 15 astetta. Pieni jääkausi
Käsitys pienestä jääkaudesta globaalina ilmiönä on hylätty 1990-luvulla. Suuren mittakaavan ilmiönä se saattaa olla yhdistettävissä noin 0,6 asteen jäähtymiseen pohjoisella pallonpuoliskolla. Kylmimmät vaiheet osuivat eri aikaa eri mantereille. Kaikkiaan jakso oli poikkeuksellisempi sään vaihtelevuuden kuin keskilämpötilojen muutoksen takia: Lontoon palo vuonna 1666 sattui kuumana kesänä, joka seurasi kylmää talvea, ja ennen Bastiljin valtausta vuonna 1789 talonpoikia koettelivat ankara talvi ja hiostava kesä. Yhtenä selityksenä on pidetty muutoksia ilmakehän virtausjärjestelmässä, mitä osoittavat Pohjois-Atlantin oskillaation muutokset. Plioseeni
Kauden loppupuolella Panamankannas sulkeutui, mikä aiheutti Maan siirtymisen kylmään jääkausitilaan jo noin 2,74 miljoonaa vuotta sitten. Plioseenin loppu ja pleistoseenin alku on nykyisin sovittu 2,588 miljoonan vuoden takaiseksi. Tämän jälkeen kylmät kaudet ja lämpimät kaudet vuorottelivat. Aiemmin plioseenin yläraja katsottiin nuoremmaksi (1,8 miljoonaa vuotta), mutta geologinen yhteisö sopi uudesta rajauksesta jota noudatetaan vuodesta 2009. Holoseeni
Viimeisin jääkausi, Veiksel-jääkausi, päättyi noin 11 600 vuotta sitten rajuun ilmaston lämpenemiseen, jonka aikana lämpötila nousi huomattavasti muutaman kymmenen vuoden aikana. Holoseenikauden alussa oli vielä laajoja jäätiköitä muutaman tuhannen vuoden ajan. Holoseenin alkupuolella Suomen ilmasto oli koivua kasvava ja ominaispiirteiltään preboreaalinen. Toisin sanoen kylmä ja viileä, mutta sen lämmetessä yhä useampi puulaji alkoi kasvaa Suomen silloisella maa-alueella. Mannerjäätikkö suli lopullisesti Ruotsista noin 9 500 eaa., mutta Amerikan mantereella vasta tuhansia vuosia myöhemmin. Ilmasto lämpeni 9 000–8 000 vuotta sitten nykyistä lämpimämmäksi. Silloin vallitsi ”holoseenin lämpötilaoptimi”. Noin 8 200 vuotta sitten Itämeri muuttui lopullisesti sisämereksi ja samalla Tanskan salmet avautuivat. Näihin aikoihin tapahtui myös lämpötilojen nopea kylmeneminen. Viime jääkauden loppuvaihe
Jääkauden loppuvaihe oli noin 21500-10000 kalenterivuotta sitten.
Kaudella muun muassa Pohjois-Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa peittänyt mannerjää vetäytyi huomattavasti ja merenpinta nousi. Tämä johtui ilmaston valtavasta lämpenemisestä. Ilmaston lämpenemisen tahtiin nousivat ilmakehän hiilidioksidi- ja metaanipitoisuudet. Merivirrat ja tuulet muuttuivat rajusti. Ajoittain koettiin yhä pitkiä kylmiä jaksoja, koska ilmasto aaltoili rajusti. Ihmiset alkoivat vähitellen levittäytyä pohjoiseen Etelä-Ranskasta ja Ukrainan ja Balkanin niemimaan seuduilta. Luultavasti noin 14000 vuotta sitten vaelsivat Amerikkaan. Jääkauden loppuvaiheessa tapahtui laaja eläinten joukkosukupuutto noin 16000-10000 vuotta sitten. Se saattoi johtua osin jääkauden päättymisen rajuista ilmaston- ja kasvillisuudenmuutoksista, jotka hävittivät laajan arotundran. Pääsyynä monien eläinten häviämiseen pidetään monesti ihmisen harjoittamaa metsästystä. Joukkosukupuuton syistä kiistellään silti yhä. Seuraava jääkausi
Ilmaston lämpenemisen takia nykyinen interglasiaali jatkuu vielä ainakin seuraavat 30 000 vuotta. Noin 60 000 vuoden päässä oleva säteilyminimi saattaa riittää aiheuttamaan seuraavan jääkauden. Sitä seuraava otollinen aika tulee 90 000–100 000 vuoden kuluttua. Alaska
Viimeisimmän jääkauden aikana Alaska oli (vuoristoalueita lukuun ottamatta) pääosin jäätön vähäisen sademääränsä vuoksi ja yhteydessä Euraasiaan Beringian kannasta pitkin. Jääkauden loppupuolella aasialaisiin väestöihin kuuluvia kansoja siirtyi Aasiasta Amerikkaan Alaskan kautta, ja ilmaston lämmetessä ne pääsivät siirtymään etelämmäksi Pohjois-Amerikkaa peittävän mannerjään vähitellen sulaessa. Alueen intiaaniväestö on peräisin tältä ajalta, eskimot todennäköisesti ainakin osittain myöhemmältä. Viime jääkausi Suomessa
Noin 35 000 vuotta sitten alkoi ankara Myöhäis-Veiksel-jäätiköityminen, jonka aikana jää eteni Suomen yli. Jää eteni jopa 200 metriä vuodessa. Jään laajeneminen Suomen yli oli suunnilleen Kölivuoriston suuntaista. Suomi pysyi jäässä 10 000–15 000 vuotta. Jäätikkö oli laajimmillaan lännessä 20 000 BP, idässä 18 000–17 000 BP. Suomen Perämeren rannikon Lohtajan mammutinluu on ajoitettu 24 450 ± 385 radiohiilivuotta vanhaksi, ja Pohjois-Savossa olevan Nilsiän mammutinluu 22 420 ± 315 radiohiilivuotta vanha, ja Helsingin 23 340 ± 350 radiohiilivuotta sitten. Tästä voidaan tehdä joitain arvioita jään laajenemisesta Suomen yli. Ajat ovat kalibroimattomia radiohiilivuosia. Mammutit eivät liene viihtyneen aivan mannerjäätikön vieressä. Erään näkemyksen mukaan jäätikön reuna oli Suomen länsirajalla Tornionjoen seuduilla noin 30 000 vuotta sitten, alkoi kasvaa noin 100 metriä vuodessa ja peitti koko Suomen noin 25 000 vuotta sitten. Pleistoseeni
Jo plioseenikauden loppupuolella noin 2,75 miljoonaa vuotta sitten maapallon ilmasto viileni huomattavasti. Lämpötila laski edelleen, ja noin 0,9 miljoonaa vuotta sitten alkoivat keskipleistoseenin suuret jääkaudet. Pleistoseenikauden lopussa päättyivät viime jääkausi ja ihmisen historiassa niin sanottu paleoliittinen kivikausi. Jääkausi
Seuraavan jääkauden tulisi luonnostaan alkaa noin 50 000 vuoden päästä. Potsdamin ilmastontutukimuksen instituutin mukaan ihmisen aiheuttamien kasvihuonepäästöjen johdosta seuraava jääkausi voi kuitenkin lykkäytyä ainakin 100 000 vuoden päähän. Veiksel-jääkausi
Jääkerrokset peittivät jääkaudella noin kolmasosan maapallon pinnasta, nyt vain kymmenesosan. Laajimmillaan jäätiköt peittivät noin 44,4 miljoonaa neliökilometriä , nyt vain 14,9 miljoonaa neliökilometriä. Viime jääkauden huippuvaiheessa oli 43 miljoonaa km³ lunta ja jäätä, joka laski merenpintaa noin 116 metriä nykyiseen verrattuna. Pohjois-Amerikan jäätiköt omasivat 80 % jään tilavuudesta verrattuna Euraasian jäätiköihin.. Jääkäripataljoona 27
Jääkäripataljoona 27, virallisesti Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27 (), oli Saksan armeijassa vuosina 1915–1918 toiminut yksikkö, joka koostui suurimmaksi osaksi suomalaisista jääkäriliikkeen vapaaehtoisista. Pataljoona muodosti jatkon ja laajennuksen "partiolaiskursseille" (Pfadfinderkursus) ja Lockstedtin harjoitusjoukolle (Ausbildungstruppe Lockstedt), joilla oli annettu sotilaskoulutusta Suomen itsenäistymistä ajaville vapaaehtoisille. Jääkäripataljoona 27:ssä palvelleiden sotilasarvon edessä käytettiin myöhemmin Suomen puolustusvoimissa määriteosaa "jääkäri" (esim. jääkärimajuri). Viimeisenä heistä puolustusvoimia palveli jalkaväenkenraali Kaarlo Heiskanen (puolustusvoimain komentaja 1953–1959). Viimeinen jääkäri, jääkärikenraali Väinö Valve kuoli vuonna 1995. Viime jääkausi Suomessa
Rederstall-jäätiköitymisen jäätikkö levisi taas Pohjois-Lappiin itään asti noin 90 000 vuotta sitten. Rederstall oli luultavasti Harningiä hieman laajempi ja jää eteni jonkin matkaa Pohjanlahden rannikon ohi. Rederstallia seurasi lämmin Odderade-välilämpökausi 80 000 vuotta sitten, jolloin Lapissa kulki tundran ja metsän raja. Odderede oli Brörupia viileämpi. Viime jääkauden loppuvaihe
Auringonsäteily oli pohjoisella pallonpuoliskolla kesäisin huipussaan noin 10000 vuotta sitten, jolloin sitä tuli 30 W/m2 nykyistä enemmän. Hiilidioksidin määrän kasvu oli päättynyt, mutta jäätiköiden sulaminen jatkui yhä. Jää suli nopeasti Suomenniemeltä. Yoldiamerestä tuli Ancylusjärvi. Suomi oli jäätön noin 10000 vuotta sitten, ja pian sen jälkeen jäätikkö katkesi kahtia Ruotsin tuntureilla, minkä jälkeen pohjoinen jäätikkö pirstoutui osiin. Pohjois-Ruotsissa oli pieniä jäätiköitä noin 9600 vuotta sitten mutta ne sulivat lopullisesti noin 9500 vuotta sitten. Sen jälkeenkin Ruotsissa oli laajoja tundra-alueita vielä 9000 vuotta sitten. Norjan nykyinen vuoristojäätikkö Jostedalsbreenkin suli 9000 vuotta sitten. Silloin Skandinavia oli jo asuttu laajalti. Suomessa oli Suomusjärven kulttuuri ja Ruotsissa Hensbackan kulttuuri. Suomen Lapissa oli ns. botninen kulttuuri. Viime jääkausi Suomessa
Erään arvion mukaan Suomea olisi peittänyt osittain jäätikkö 39 000–36 000 vuotta sitten ns. Hengelo-interstadiaalina. Jäätikkö olisi ulottunut Kölivuoriston suuntaisella linjalla Hanko-Iisalmi-Vienanmeren länsikärki ja muualla Pohjoismaissa Götlannin eteläkärkeen ja Öölannin eteläkärkeen niin että Skoone olisi ollut jäätön, samoin kuin Tanska ja aivan pohjoisin Norja. Erään toisen arvion mukaan jäätikön reuna olisi ollut silloin maksimissaan suunnilleen Pohjanlahden rannan ja salpausselkien puolivälissä. Liitukausi
Liitukauden lähestyessä loppuaan dinosauruslajisto harveni, ehkä ilmaston vähittäisen viilenemisen seurauksena. Kauden lopussa sattui valtavia tulivuorenpurkauksia, meren pinta laski ja mitä luultavimmin sattui suuria ilmastonmuutoksia. Hyvin kuuma ilmasto viileni alkaen noin 100 miljoonaa vuotta sitten. Eniten dinosauruslajeja oli liitukauden Campanian-vaiheessa joka oli noin 83,5–70,6 miljoonaa vuotta sitten. Liitukausi loppui sukupuuttoaaltoon, jolloin kaikki hirmuliskot sekä 75 % kaikista eliölajeista kuoli sukupuuttoon. Hirmuliskot, pterosaurukset, kalaliskot, ammoniitit, mosasaurukset, plesiosaurukset ja puolet selkärangattomista merten eläimistä kuolivat. Kaikki yli kolmimetriset jättiliskot hävisivät. Viime jääkauden huippukohta
Merenpinta oli tällöin syvimmillään 116 metriä nykyistä alempana ja jää ulottui Skandinavian yli. Nykyisen näkemyksen mukaan LGM:n pahin vaihe on kestänyt vain 2 000–3 000 vuotta. Jää alkoi vetäytyä viimeistään 18 000 vuotta sitten, ellei aiemmin. LGM voidaan määritellä eri alueilla hieman eri aikoihin. Jään reuna ei ollut esim. Skandinavian mannerjäätikön länsipuolella Norjan lounaisrannikolla kauimpana samaan aikaan kuin itäpuolella, 25 000 vuotta sitten. Aavikot laajenivat maapallolla hieman ennen jäätikön laajinta vaihetta. Ilmaston kylmeneminen ajoi eläimiä etelään ja Euroopassa asutus heikkeni varsinkin Keski-Euroopassa. Valdai-jääkausi
Valdai-jääkausi oli viimeinen suuri pleistoseenin kylmä kausi Itä-Euroopassa n. 116 000–11 600 vuotta sitten. Se vastaa Pohjois-Euroopan Veiksel-jääkautta ja esim. Pohjois-Amerikan Wisconsin-kautta. Viime jääkausi Suomessa
Todisteita jääkausista ovat Suomessa silokalliot, hiidenkirnut, hiidenkiukaat, pirunpelto, siirtolohkareet, harjut, drumliinit, päätemoreenit, reunamuodostumat, De Geer -moreenit, kumpumoreenit jne. Jääkausi muovasi kymmeniä erityyppisiä muodostumia ja suuri osa koko Suomen korkokuvasta on jääkauden joko välittömästi tai välillisesti synnyttämää. Koli
Viimeisin jääkausijakso vetäytyi Kolin kohdalla noin 11 300 vuotta sitten. Se jätti jälkeensä silokallioita ja pyöreitä muotoja. Kun vaarojen korkeimmat huiput alkoivat pistää esiin jäätiköstä Koli oli vain 220–230 metriä merenpinnan yläpuolella. Jääkauden jälkeen Kolin ympäristössä on ollut geologisesti rauhallisempaa, mutta mannerjäätikön aiheuttaman painautumisen takia Koli nousee noin viisi millimetriä vuodessa. Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1932
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1932 käytiin Berliinissä 14.-20. maaliskuuta. Kisat olivat viimeiset erilliset miesten Euroopan-mestaruuskilpailut. Myöhemmin mestaruus ratkaistiin maailmanmestaruus- ja olympiakilpailuiden yhteydessä vuoteen 1991 saakka, jolloin EM-mitalit jaettiin viimeisen kerran. Viimeisen erillisen EM-turnauksen voitti Ruotsi. Jääkäriliitto
Jääkäriliitto oli vuonna 1920 perustettu järjestö, jonka tehtävänä oli Kuninkaallisen preussilaisen jääkäripataljoonan 27:n perinteiden ja aatteellisen perustan vaaliminen. Se toimi jääkäreiden yhdyssiteenä ja konkreettiseen ohjelmaan kuuluivat myös taloudelliset avustukset puutteessa eläville. Alkuun jäsenmäärä oli 2 000, ja esimerkiksi vuonna 1961 noin 600. Jääkäriliitto lopetti toimintansa 25. helmikuuta 1988, jääkäreiden Suomeen paluun 70-vuotispäivänä, kun enää vain kymmenen jääkäriä oli elossa. Heistä jääkärieversti Bertil Heinrichs, jääkärikomentaja Kauko Ikonen, jääkärivänrikki Karl Albinus Johansson, jääkärieversti Iivari Kauranen ja jääkärikenraaliluutnantti Väinö Valve olivat tilaisuudessa läsnä Finlandia-talossa. Muut vielä elossa olleet jääkärit olivat jääkärikapteeniluutnantti Silvo Peltonen, jääkäri Henrik Edvard Rönngård, jääkäriluutnantti Emil Sjöholm, jääkärikenraali Väinö Vainio ja jääkäriluutnantti Åke Weber. Veiksel-jääkausi
Noin 16 000 vuotta sitten asutusta oli Pohjois-Ranskassa, Ukrainassa ja Romaniassa. Noin 13 000 "radiohiilivuotta" sitten, joka on kalibroituna noin 14 000–15 000 vuotta sitten, Etelä-Ruotsissa oli jäätikköä ja tundraa, ja heinäkuun keskilämpötila 8 °C Jääkauden loppuvaiheessa lämpötila aaltoili rajusti. Noin 14 700 vuotta sitten Bölling-interstadiaalikaudella ilmasto lämpeni rajusti ja alkoi lämmin kausi, ja jää vetäytyi viimeistään tällöin Saksan ja Puolan pohjoisrannikolta. Mammutti kuoli sukupuuttoon laajalta Euroopan ja Asian alueelta mm Ranskasta, Ukrainasta ja Englannista Bölling-kauden lopussa noin 14 000 kalenterivuotta sitten (12 000 radiohiilivuotta sitten) Viime jääkauden huippukohta
Suuria jäätiköitä oli Skandinaviassa ja Isossa-Britanniassa. Jää peitti lähes koko Kanadan ja myös Länsi-Siperian pohjoisosan. Jää ulottui Amerikassa Suurten järvien pohjoisosaan. Jään reuna kulki Norjan rannikon ulkopuolella ja ulottui Itä-Tanskaan; Länsi-Tanska oli jäätön. Edelleen jää kulki linjaa Krakova – Valdai Moskovan lähistöillä – Anabarjoki Venäjällä. Tarkemmin jää kulki Puolassa ja Venäjällä suunnilleen linjalla Łódź – Vitšebsk – Tšerepovets – Rybinsk – Kubanskoejärvi – Veljskin seutu – Šenkursk – Shlega – (eli Bereznik – Ust-Ura) – Timanin selänteen pohjoisosa Tšenogora – Petšorajoen ja napapiirin risteys Krestovka – Nenetsian eteläraja Satonovon seutu – Vorkutan seutu.. Jää peitti koko Islannin. Viime jääkauden loppuvaihe
Nykyinen holoseeni-interglasiaali alkoi nuoremman dryaskauden päättyessä noin 11 560 vuotta sitten. Tällöin lämpötila kohosi 7 °C:tta kolmessa viiden vuoden hyppäyksessä tai jopa nopeammin eli muutamassa vuodessa. Yksi Itämeren edeltäjistä, Baltian jääjärvi yhdistyi Keski-Ruotsissa syntyneen salmen kautta Atlantiin. Pohjois-Norjassa oli peuroja noin 11500 BP ja Pohjois-Suomessakin 9750 BP, mahdollisesti aikaisemminkin. Maapallon kasvihuonetila ja jääkausitila
Maa on nykyisin jääkausitilassa, johon se siirtyi kenotsooisen maailmankauden puolivälissä noin 34 miljoonaa vuotta sitten. Etelämanner jäätyi tuolloin, ja ilmasto viileni vähitellen; pohjoisella pallonpuoliskolla varsinaisten jääkausien ja interglasiaalien vuorottelu alkoi vasta pleistoseenikaudella noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Tuo lyhyempijaksoinen jääkausivuorottelu tapahtuu noin 100 000 vuoden sykleissä (joiden sisällä on vielä tiheämpää stadiaalien ja interstadiaalien vuorottelua). Nykyisen holoseeni-interglasiaalin keskilämpö on noin 15 °C, ja varsinaisten jääkausien kylmimmissä vaiheissa se on ollut 9–10 °C. 
Tätä edeltänyt toistaiseksi viimeinen kasvihuonetila kesti 50–70 miljoonaa vuotta, ja siihen sisältyi hirmuliskojen valtakausi liitukaudella ja sitä seurannut nisäkkäiden ajan aloittanut paleoseeni. Sitä edeltäneet edelliset jääkausitilavaiheet Maan historiassa olivat n. 110–170 mvs (joskaan näyttöä napajäätiköistä ei ole), 260–330 mvs ja 420–460 mvs. sekä aiemmin 600–750 mvs.
Maan lämpötilaan vaikuttavat muun muassa merivirrat. Merivirtoihin taas vaikuttaa keskeisesti mantereiden sijainti ja ja siis mannerliikunnot, jotka tapahtuvat kymmenien ja satojen miljoonien vuosien aikaskaalalla. Samoin ilmastoon vaikuttavat kasvihuonekaasujen pitoisuudet, ja suuriin tulivuoren purkauksiin liittyvien valtavien hiilidioksidipäästöjen on arveltu säätelevän ilmastosysteemin siirtymiä jääkausi- ja kasvihuonetilan välillä. Myös vulkaaninen aktiivisuus liittyy mannerlaattojen törmäyksiin ja on näin yhteydessä mannerliikuntoihin. Kvartäärikausi Englannissa
Irlannissa viime jääkauden nimitys on Midland-jääkausi ("Midlandian"). Viime jääkausi oli 116 000–12 000 vuotta sitten.
Holoseenista eli nykyisestä, noin 12 000 vuotta sitten alkaneesta lämpökaudesta käytetään Britanniassa nimitystä "Flandrian", Flanderi-vaihe. Viime jääkausi Suomessa
Koko jäätikkö suli noin 9 500–8 500 kalenterivuotta sitten. Pieni jäätikkö Ruotsin Lapissa oli vielä 9000 kalenterivuotta sitten. On varmaa, että jäätä ei ollut Pohjois-Ruotsissa suuria määriä enää 8 400 kalenterivuotta sitten. Joidenkin lähteiden mukaan Pohjois-Ruotsissa olisi ollut pieni jäätikkö vielä 8 900 vuotta sitten. Jääkiekon SM-liigakausi 2013–2014
Jääkiekon SM-liigakausi 2013–2014 oli jääkiekon SM-liigan 39. kausi. Sarjan 14 joukkuetta olivat samat kuin kahdeksalla edelliskaudella. Puolustavana mestarina kauteen lähti Ässät. Runkosarja koostui edelliskausien tapaan 420 ottelusta, joita pelattiin 60 joukkuetta kohden. Runkosarja alkoi 12. syyskuuta 2013 ja päättyi 13. maaliskuuta 2014. Kausi oli Helsingin Jokereille toistaiseksi viimeinen SM-liigassa, sillä seura siirtyi KHL:ään kaudeksi 2014–2015. Viime jääkauden loppuvaihe
Laatokan eteläosa oli jäätön 13300 ja pohjoisosa 13000 vuotta sitten. Lämpimän Böllingin jälkeen arktinen kylmä ja kuiva ilmasto palasi Etelä-Skandinaviaan vanhimmalla dryaskaudella, jonka joissain lähteissä sanotaan olevan sama kuin 14000 radiohiilivuotta sitten ollut kylmä Pommeri-stadiaali.
Fennoskandian eteläosissa peuranmetsästäjät seurasivat mannerjään reunaa 200-250 km:n päässä, mutta Norjassa jään reuna oli nähtävissä. Skandinavian ensimmäisiä asuttuja alueita jääkauden jälkeen olivat Själlannin Bromme ja Pohjois-Jyllannin Lungby Tanskassa ja Ruotsissa Malmön lähellä oleva Segebro ja Norjassa Fredrikstadin lähellä oleva Høgnipen sekä Suomessa Askola noin 11500 vuotta sitten Salpausselkien syntymisen aikoihin. Länsi- ja Pohjois-Norjassa oli jäättömiä alueita 13 000 BP. Bergenin läheltä Blomoyn saarelta Blomvågistä on löydetty 14 700-14 200 vuotta vanhoja peuran luita. Viime jääkausi Suomessa
Noin 10 000–8 900 vuotta sitten oli kylmää, Lounais-Suomen pääasiallinen puulaji koivu ja 8 900–8 000 vuotta sitten mänty. Kuusi tuli vasta paljon myöhemmin männyn jälkeen. Tämän jälkeen alkoi nykyistä lämpimämpi kausi, jolloin Lounais-Suomessa kasvoi pähkinäpensasta ja jalavaa. 8 000 vuotta sitten alkoi hyvin lämmin atlanttinen lämpökausi jolloin Itämeri oli Litorinamerenä Tanskan salmien avautumisen jälkeen. Noin 2 500 vuotta sitten kuusi ja mänty palasivat pääasiallisiksi puulajeiksi. Kuusi oli alkanut levittäytyä idästä jo noin 6 000 vuotta sitten. Jääkauden sulaessa erottuivat nykyiset järvet maankohoamisen seurauksena erilleen Itämeren edeltäjästä. Näiden järvien lasku-uomat kulkivat alussa eri tavalla kuin nykyään. Esimerkiksi Saimaan laskujoki oli alussa pohjoisessa Pielaveden suunnalla. Nuorempi dryas
Nuorempi dryaskausi päättyi asteittaiseen, nopeaan lämpenemiseen noin 11600-11500 vuotta sitten. Pleistoseeniin ajoittuva kylmä nuorempi dryas päättyi noin 70 vuodessa. Viime jääkausi Suomessa
Eräiden tietojen mukaan Suomi olisi ollut kokonaan jään peitossa noin 30 000 vuotta sitten, ja tundran raja Pohjois-Ranskassa, Pohjois-Saksassa ja Valko-Venäjällä. sen eteläpuolella vallitsi gravertten kulttuuri, jonka asukkaiden joukossa saattoi olla suomalaisten esi-isiä. Jääkausien syyt
Milankovićin jaksot ovat maan radan soikeudessa ja akselin suunnassa tapahtuvia hitaita, jaksollisia vaihteluja, jotka johtuvat Auringon, Kuun ja muiden taivaankappaleiden Maahan aiheuttamista pienistä vetovoimahäiriöistä. Jääkausi päättyi, kun Maan akselikallistuma pieneni ja prekessio käänsi Maan olemaan lähellä Aurinkoa keskikesällä. Jäätiköt seuraavat Milankovićin jaksoja viiveellä, 41 000 vuoden jaksoa 10 000 vuoden viiveellä ja 23 000 vuoden jaksoa 6 000 vuoden viiveellä. Milankovićin teoriassa on silti yhä monia puutteita ja epätäsmällisyyksiä. Se ei selitä kaikkia ilmastonvaihteluja. Teoria ei selitä, miksi hieman alle miljoona vuotta sitten 100 000 vuoden jakso alkoi hallita ilmastonvaihteluja. Milankovićin jaksot eivät yksinään selitä jääkausien tarvitsemia suuria lämpötilanvaihteluja. Allerød-kausi
Noin 14 700 eaa. maapallon ilmasto alkoi lämmetä nopeasti, mikä tiesi viimeisen Veiksel-jääkauden päättymisen alkua. Tämä oli Bölling-kausi. Koettiin lyhyt, kylmä vanhempi dryaskausi, jonka jälkeen tuli taas lämmin kausi Eurooppaan, tosin ei niin lämmin kuin Bölling. 13 450 vuotta sitten alkanut lämmin Allerød-kausi päättyi nuoremman dryas-kauden nopeaan viilenemiseen noin 12 600 vuotta sitten. Grönlannista kairatuista näytteistä on havaittu, että lämpeneminen on ollut lähes hyppäyksenomaista ts. alle sadassa vuodessa 10 °C luokkaa. Ensimmäistä lämmintä kautta jääkauden päätösvaiheessa sanotaan Bölling-Allerød-interstadiaaliksi. Viime jääkauden huippukohta
Patagonian jääkenttä ulottui 41. leveysasteelle. Suuria jääkenttiä oli Tiibetissä, muttei olla varmoja siitä oliko koko Tiibet jään peitossa. Jäätä oli Baltistanissa, Ladakhissa ja Andien Altiplanossa. Monia pieniä vuoristojäätiköitä syntyi Afrikkaan, Lähi-itään ja Kaakkois-Aasiaan, nimenomaan Atlasvuorille, Balevuorille ja Uuteen Guineaan. Ob- ja Jenisei-joet olivat pysähtyneet jääkenttien takia, ja siten Siperiaan oli syntynyt valtavia jään patoamia järviä. Euroopassa, esimerkiksi Varsovan tienoilla, oli jään patoama järvi, joka syntyi kohtaan missä jää painoi mannerta alaspäin. Laajat kylmät alueet Itä-Aasiassa, Alaskassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa olivat jäättömiä, koska näillä alueilla jäätiköiden luoma korkeapaine loi kuivaa ilmaa talvella. Siperian länsituuli oli talvella kuiva ja lumisateeton. Toisaalta Tyynimeri lämmitti Itä-Siperiaa. Mutta Kamtsatkassa, missä mereltä tuli talvella kosteutta, syntyi lumen pakkautuessa suuria jäätiköitä.