Milloin ajattelija patsas on valmistunut?
Ajattelija (taideteos)
Rodin valmisti ensimmäisen pienen kipsiversion noin vuonna 1880. Ensimmäinen suurikokoinen valos valmistui vuonna 1902. Se kuitenkin esiteltiin yleisölle vasta vuonna 1904. Siitä tuli Pariisin kaupungin omaisuutta, ja se sijoitettiin Panthéonin edustalle vuonna 1906. Vuonna 1922 se siirrettiin kuitenkin Hôtel Bironiin, joka muutettiin Musée Rodiniksi.
Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Plastoliinimalli valmistui vuoden 1959 alussa, mutta kunnollista kipsivalun tekijää oli vaikeaa löytää. Tukiainen itse olisi halunnut kipsivalun tekijäksi tanskalaisen Paul Ferdinandsenin, mutta kun tämän hinta-arvio oli liian kallis, tekijäksi tuli lopulta suomalainen valaja Yrjö Ruutu. Patsas valettiin pronssista Elias Halosen valimossa Lapinlahdella. Tosin ensin oli selvitetty myös muita vaihtoehtoja ulkomailta. Tukiainen olisi nimittäin halunnut, että patsas valettaisiin yhtenä kappaleena, mutta koska ei ollut riittävän suurta masuunia, patsaan pronssiin valanta piti suorittaa osina. Valetut osat yhdistettiin toisiinsa Helsingissä myöhemmin keväällä. Valimo paloi muutama viikko ratsastajapatsaan paljastusjuhlallisuuksien jälkeen ja patsaan valumuotit tuhoutuivat, mutta kipsimuotit oli talletettu varastoon Kirkniemen kartanon maille. Minna Canthin patsas (Kuopio)
Patsas esittää istuvaa Minna Canthia, pronssivalos on korkeudeltaan 2,3 metriä ja patsaan graniittinen jalusta 2,4 metriä. Valos on valmistunut 1936. Mahlun Maapallopatsas
Mahlun Maapallopatsas on patsas Saarijärvellä Mahlun kylällä. Sen rakensi paikallinen aseseppä Matti Rutanen (1888–1964). Rutanen teki työnsä suuren uskonnollisen innoituksen vallassa. Nimestään huolimatta "Maapallopatsas" ei ole maapallon muotoinen, vaan uskonnollinen triptyykki. Rutanen itse totesi patsaan nimen tulleen siitä, että siihen kuuluvat "kaikki merenpohjia myöten, siihen kuuluu menneet ja vastatulevat ihmiset". Patsaan rakentaminen kesti vuodesta 1950 alkaen arviolta 5–6 vuotta. Tällöin Jumalan kerrotaan komentaneen Rutasta tekemään patsaan, jonka hän oli luvannut rakentaa jo sisällissodan aikana. Työ patsaan parissa vei suuren osan hänen ajastaan ja lähes kaikki hänen rahansa. Lisätuloja patsaanrakennukseen Rutanen sai muun muassa kiinnittämällä lähipuuhun metallisen keräyslippaan. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Ensimmäiset ajatukset patsaasta esitettiin sisällissodan jälkeen, ja idea oli lähtöisin mahdollisesti Mannerheimin esikunnan piiristä. Ratsastajapatsashanke liittyi alun perin 1910-luvun lopulla suunniteltuihin pääkaupungin itsenäisyys- ja vapaudenpatsassuunnitelmiin. Erilaisia ratsastajapatsaita suunniteltiin sodan muistomerkiksi myös muualle Suomeen. Asia ei kuitenkaan edennyt vuosiin. Kymintehtaan johtaja Julius Polin lahjoitti vuonna 1928 pohjarahastoksi 100 000 markkaa patsasta varten, mutta asetti ehdoksi, että hanke saataisiin alulle 15 vuoden kuluessa. Mannerheimin ratsastajapatsaan suunnittelu aloitettiin 1930-luvulla. 1937 tuli Suomen Teollisuusliitolta 500 000 markan lahjoitus. Sen jälkeen alettiin valmistella patsaskomiteaa. Komiteaan tuli yhteensä 49 jäsentä. Patsaskomitean perustamisen jälkeen suoritettiin yleinen varainkeruu 1938. Koska komitea ei ollut sellainen yhteisö, joka olisi voinut saada keräysluvan, luvan hankki Itsenäisyyden liitto. Frans Mikael Franzénin patsas
Pronssivalos, joka oli osa teosta valmistui keväällä 1879, jonka jälkeen se lähetettiin ensin junalla Pariisista Lyypekkiin ja sieltä laivalla Ouluun. Keväällä Stenbergillä oli tekeillä Pariisissa myös suurikokoinen "Ilmarinen" ja Aleksis Kiven rintakuva. Stenberg tuli Ouluun kesällä 1880 valvomaan perustan ja jalustan tekoa. Jalusta, jonka teki hra Stigell mustaan graniittiin Helsingissä pystytettiin syksyllä 1880, jota taiteilija oli myös valvomassa. Seuraavana kesänä pidetyn paljastamisen jälkeen rakennettiin teoksen ympärille puisto, joka valmistui 1884. Aleksanteri II:n patsas (Moskova)
Aleksanteri II:n patsas on Aleksanteri II:n kunniaksi pystytetty monumentti Kristus Vapahtajan katedraalin lähellä Moskovassa. Muistomerkki paljastettiin vuonna 2005. Aikaisempi monumentti paljastettiin vuonna 1898 ja tuhottiin vuoteen 1931 mennessä. Monumentti tunnetaan myös nimellä Keisari Aleksanteri II:n muistomerkki. Juha Mieto
Miedolle on tarkoitus pystyttää näköispatsas Kurikkaan Asematien ja Keskuspuistikon risteykseen. Patsaan suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu vuonna 2018. Kilpailuun osallistui 11 ehdotusta, joista voittajaksi selviytyi kuvanveistäjä Pekka Jylhän teos. Valmis patsas on tarkoitus paljastaa vuonna 2020. Joutsenet (Jussi Mäntysen veistos, Tampere)
Jussi Mäntynen ja hänen vaimonsa Aune Mäntynen teettivät patsaasta kolmannen valoksen vuonna 1963, he olivat suunnitelleet siitä itselleen hautamuistomerkkiä. Myöhemmin he tulivat kuitenkin siihen tulokseen, että veistos olisi helpommin ihmisten nähtävillä jossain puistossa ja lahjoittivat patsaan Turun kaupungille, joka pystytti sen Tuomiokirkonpuistoon vuonna 1970. Tämä valos tunnetaan nimellä "Ylös pyhään pyörryttävään korkeuteen". Think Visual
Albumin kansikuvassa on jäljitelmä Auguste Rodinin kuuluisasta veistoksesta "Ajattelija".A-puoli
B-puoli Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Ratsastajapatsaasta järjestettiin kaksi suunnittelukilpailua. Vaativampia tehtäviä Suomessa ei ollut kuvanveistäjille aikaisemmin tarjottu, ja molemmat kilpailut työllistivätkin monet heistä noin kolmeksi vuodeksi. Ennen kilpailuja tosin ajateltiin yleisesti, että patsas tilattaisiin kuvanveistäjä Wäinö Aaltoselta joko suoraan tai kilpailun tuloksena, koska hänellä oli tarvittavaa kokemusta jo ennestään. Liekki-patsas
Oskari Jauhiaisen suunnitteleman patsaan rakennustyö alkoi huhtikuun 20. päivänä 1937 ja päättyi vähän yli kuukautta myöhemmin juhannuksena. Jauhiaisella oli apuna itse patsaan pystyttämisessä vain Kalle Jauhiainen, mutta yppäriläiset auttoivat muuten vedättämällä talkoilla paikalle tarvittavat raaka-aineet: kiven, hiekan, soran ynnä muut. Jalusta sekä risti ja miekka patsaan keskellä olevassa syvennyksessä on muurattu kivestä. Risti ja miekka on tehty monivärisistä, punertavista, harmaista ja valkoisista kivinokareista. Patsaan kahdessa kuparilevyssä lukee: ”1716. Isovihan kärsimysten muistoksi” ja ”1937. Kansalaiset pystyttivät patsaan”. Tekstit kaiversi Aarne Rounioja. Ilkan patsas
Ilkan patsas on mukulakivistä rakennettu Matti Visannin suunnittelema monumentti Ilmajoella. Patsas on rakennettu Jaakko Ilkan ja samalla kaikkien nuijasoturien muistomerkiksi 1924 paikalle, jonne Isonkyrön kirkolla 1597 mestatun Jaakko Ilkan ruumis tuotiin Ilmajoen kirkolle teilattavaksi. Patsaan ympäristö on vanha Ilmajoen emäpitäjän historiallinen keskus. Siellä sijaitsi aiempi Ilmajoen kirkko, joka purettiin Ilmajoen nykyisen kirkon valmistuttua 1766. Vanha hautausmaa on edelleen olemassa Ilkan patsaan vieressä. Mikael Agricolan muistomerkki
Agricolan 450-vuotisjuhlavuoden valtuuskunta päätti viimeisessä kokouksessaan helmikuussa 2008, että Viipuriin pystytetään uudelleen Mikael Agricolan muistomerkki. Sen toteutus tapahtui Viipurin kaupungin ja Agricola 2007 -muistomerkkitoimikunnan yhteistyönä. Muistomerkki paljastettiin 27. kesäkuuta 2009 uudessa paikassa luterilaisen Pietari–Paavalin kirkon lähellä. Itse patsas on sama kuin aiemmin Viipurin kirjaston eteisessä esillä ollut. Patsaan uusi, noin 14 tonnia painava graniittijalusta on veistetty Kamenogorskissa, mutta sen ylin osa, "kauluskivi" on peräisin Wikströmin suunnittelemasta alkuperäisestä jalustasta. Koristeellinen kauluskivi on hiukan vaurioitunut. Jalustan kylkeen on kirjoitettu suomeksi ja venäjäksi Raamatunlause ”"Autuaita ovat rauhantekijät"”. Etupuolella lukee vain suomeksi ”"Kylle se kwle Somen kielen ioca ymmerdä Kaikein mielen"”. Aleksanteri II:n patsas (Moskova)
Nykyisen muistomerkin rakentaminen aloitettiin vuonna 2004, ja se valmistui seuraavana vuonna. Nykyinen Aleksanteri II:n patsas on pienempi kuin alkuperäinen. Aleksanteri II:n patsas on viisi metriä korkea pronssiveistos, joka on viisimetrisen jalustan päällä. Veistoksen jalustassa olevassa laatassa lukee Aleksanteri II:n saavutuksia, muun muassa se, että hän vapautti miljoonia talonpoikia orjuudesta. Mikael Agricola
Ensimmäinen julkisella paikalla sijaitseva Mikael Agricolan patsas oli Ville Vallgrenin veistämä, ja se paljastettiin vuonna 1887 Helsingin tuomiokirkossa. Jo vuonna 1877 oli tosin valmistunut C. E. Sjöstrandin suunnittelema Agricolan patsas Turun tuomiokapitulin istuntosaliin. Vuonna 1908 pystytettiin Viipurin tuomiokirkon edustalle Emil Wikströmin tekemä patsas, joka kuitenkin katosi talvisodan loppuvaiheessa. Jo 1900-luvun alussa arkkitehti Alex Nyström oli tilannut Turun seurakunnalle oman valoksen, joka sijoitettiin tuomiokirkkoon. Muut Wikströmin patsaaseen pohjautuneet kopiot pystytettiin vuosina 1953 Lahden Erkonpuistoon ja vuonna 1954 Pernajan kirkon lähelle. Vuonna 2009 uusi valos kadonneesta patsaasta pystytettiin uudelleen Viipuriin, Pietari–Paavalin kirkon edustalle. Lisäksi Turun tuomiokirkon seinustalla on vuonna 1952 paljastettu Oskari Jauhiaisen tekemä Agricolan patsas. Vapaudenpatsas (Budapest)
Szabadság Szobor eli vapaudenpatsas (tai vapautuksen muistomerkki) on muistomerkki Gellértinvuorella Budapestin kaupungissa Unkarissa. Patsas valmistui vuonna 1947. Se rakennettiin Neuvostoliiton voitettua natsi-Saksan toisessa maailmansodassa. Patsas on 14-metrinen pronssinen patsas, joka seisoo 26-metrisen alustan päällä. Korkeutta patsaalla alustan kanssa on 40 metriä. Patsaan on suunnitellut Zsigmond Kisfaludi Strobl. Työ ja tulevaisuus
Vuosina 1930–1932 valmistunut sarja koostuu viidestä vertauskuvallisesti aihettaan kuvaavasta alastomasta hahmosta. Neljä mieshahmoa ovat "Raivaaja", "Henkinen työ", "Usko" ja "Sadonkorjuu". Viides veistos, "Tulevaisuus", kuvaa pientä poikaa käsivarrellaan kantavaa naista ja se on asetettu selkä istuntosaliin päin. Naista esittävä patsas on noin 220 senttimetriä korkea ja muut ovat noin 230-senttisiä. Minna Canthin patsaat ja muistomerkit
Jyväskylän Kirkkopuistossa sijaitseva patsas "Nuori Minna Canth" on Pauli Koskisen veistämä. Se paljastettiin vuonna 1962, viimeisenä kolmesta patsaasta. Veistoksessa nuori Minna Canth nojaa Moirislammen kaiteeseen. Canthin vieressä on avoin kirja merkkinä hänen tulevasta asemastaan kirjallisuuden voimahahmona. Koskinen käytti työssään tukena Canthin kuvia ja häntä käsitteleviä kirjoituksia. Vappuna patsaan lakittavat Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta ja Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijakunta JAMKO. Kilpi Kylälä
Kylälän mukaan Danielin näyn patsaan pää oli Englanti ja Yhdysvallat (Ilmestyskirjan leijona), yläruumis kuvasi Neuvostoliittoa (Ilmestyskirjan karhu), keskiruumis taas Saksaa (ilmestyskirjan pantteri) ja patsaan jalat sodanjälkeisiä Itä- ja Länsi-Saksoja. Patsaan kymmenen varvasta kuvasivat taas EEC:n kymmentä jäsenvaltiota. Kylälä arvioi patsaan valmistuvan vuoden 1980 juhannuksen tienoilla, jolloin EEC:stä muodostuisi Antikristuksen johdolla Ilmestyskirjan valtiopeto, joka hallitsisi maailmaa kolme ja puoli vuotta. Sen jälkeen peto tuhottaisiin ja alkaisi tuhatvuotisen valtakunnan aika. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Mitään saapuneista ehdotuksista ei pidetty ensimmäisen palkinnon arvoisena. Toinen palkinto jaettiin Wäinö Aaltosen (teos "Pyhä Vala") ja kuvanveistäjä Heikki Konttisen (teos "CGEM") kesken. Kolmannen palkinnon sai kuvanveistäjä Pekka Alava ehdotuksellaan "Pro Finlandia 3", jonka lisäksi valittiin erimielisyyksien jälkeen vielä kolme lunastettavaa työtä. Aaltonen suuttui ratkaisusta, koska hän oli pitänyt itseään selvänä voittajana. Hän sai kuitenkin myöhemmin tehtäväkseen Mannerheimin hautamuistomerkin suunnittelun Hietaniemen hautausmaalle. Patsasehdotukset olivat esillä Ritarihuoneella ja aiheuttivat keskustelua. Koska kilpailu käytiin nimimerkkien suojissa, ei tiedetä täsmälleen, ketkä loppujen lopuksi osallistuivat kilpailuun, mutta mukana oli ammattilaisten lisäksi myös harrastajakuvanveistäjiä. Ehdotuksia tuli yhteensä 46 kappaletta 44 nimimerkiltä, esimerkiksi Aaltosen tiedetään lähettäneen kaksi työtä eri nimimerkeillä. Suomi-neito
Suomi-neidoksi kutsutaan usein myös Walter Runebergin Helsinkiin tekemän kansallisrunoilija J. L. Runebergin muistomerkin (1885) jalustassa olevaa naishahmoa, joka valmistui vuonna 1883. Myös vuonna 1894 valmistuneen Walter Runebergin toteuttaman Aleksanteri II:n patsaan jalustahahmoihin kuuluu lakia kuvaava "Lex"-hahmo, joka on edellisen tavoin kuvattu karhuntaljaviittaan puettuna pitkähiuksisena naisena. Tämäkin hahmo mainitaan usein Suomi-neidoksi. Mannerheimin patsas (Lahti)
Veikko Leppänen luonnosteli patsaan alun perin Helsingin ratsastajapatsashanketta varten. Helsingin veistoskilpailun voittajaksi valittiin kuitenkin kuvanveistäjä Aimo Tukiaisen ehdotus, Leppäsen jäädessä kunniamaininnalle. Joukko arvovaltaisia lahtelaisia teki tällöin aloitteen ratsastajapatsaan saamiseksi Lahteen Leppäsen luonnoksen pohjalta. Perustettiin patsastoimikunta, joka järjesti keräyksen hankkeen onnistumiseksi. Patsaan paljastustilaisuudessa oli läsnä tuhansittain entisiä rintamamiehiä ja lottia. Paikalla oli myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen, joka jo patsaan valmistumisvaiheessa oli käynyt Leppäsen ateljeessa. Raivaajapatsas (Kalervo Kallio)
Raivaajapatsas on kuvanveistäjä Kalervo Kallion tekemä patsas Urjalan kirkon hautausmaalla. Raivaajapatsas on veistetty Vehmaan punaiseen graniittiin ja siinä on kuvattuna muiden raivaaja-aiheisten patsaiden tapaan talonpoikaiseen työasuun pukeutunut mies ja leveäteräinen suokuokka. Patsas on paljastettu 5. kesäkuuta 1949. Patsaan graniittijalustan on suunnitellut silloinen arkkitehtiylioppilas Reima Pietilä. Hangon kirkko
Kirkon alttarilla on kopio Bertel Thorvaldsenin "Kristus"-patsaasta. Patsas on saatu lahjoituksena kirkon vihkiäisiin 1. adventtina 1892. Alkuperäinen patsas on Kööpenhaminan tuomiokirkossa (). Kristus-patsas on välillä ollut kirkkosalin puolella ja alttarilla on ollut tekstiilitaiteilija Oili Mäen työ "Välittäjä". Kun patsas siirrettiin takaisin alttarille vuonna 1992, "Välittäjä" ja Mäen toinen työ "Maria" sijoitettiin kuorin sivuille. Tekstiilityöt on hankittu vuonna 1973. Vapaudenpatsas
Vuonna 1982 aloitettiin Vapaudenpatsaan kunnostusprojektin varainhankinta, jonka johtoon nimettiin Lee Iacocca. Kunnostusprojekti aloitettiin vuonna 1984 ja se saatiin valmiiksi patsaan satavuotisjuhliin 5. heinäkuuta 1986. Kunnostuksen yhteydessä patsaan soihtu vaihdettiin ja sen ulompi ristikkorakenne korvattiin ruostumattomasta teräksestä tehdyllä. Runonlaulajan patsas
Patsaan sijoituspaikaksi tuli kaupungin keskustassa sijainnut kolmion mallinen aukio, jota rajasivat Karjalankatu, Brahenkatu (nyk. Väinämöisenkatu) sekä Raatihuoneenkatu (nyk. Lenininkatu). Torin muokkaaminen puistoksi aloitettiin vuonna 1928 arkkitehti Uno Ullbergin ja puutarha-arkkitehti Bengt Schalinin suunnitelmien mukaan. Aukiolle rakennettu puisto nimettiin myöhemmin Kolmikulmanpuistoksi ja nykyään se tunnetaan Väinämöisenpuistona. Hullun Hevosen muistomerkki
Valtavaa muistomerkkiä on louhittu tähän mennessä jo yli 60 vuotta, mutta silti työtä on vielä valtavasti jäljellä. Taideteoksen massiivisesta mittakaavasta kertoo jotain se, että suuresta veistoksesta ovat valmistuneet tähän mennessä vasta kasvot, jotka vihittiin vuonna 1998. Valmiin veistoksen on tarkoitus esittää Hullua Hevosta ratsastamassa. Päällikön hiukset hulmuavat taakse ja vasen käsi osoittaa suoraan eteen. Veistostyömaan lähistöllä on nähtävillä valmista muotokuvaa esittävä pienoismalli. Vapaudenpatsas
Hunt otti tavoitteekseen suunnitella jalusta, joka olisi suuri mutta ei kuitenkaan veisi huomiota itse patsaalta. Hän pyrki yhdistämään jalustassa Egyptin pyramidien ja asteekkitemppelien arkkitehtuurin. Hunt sai vaikutteita Aleksandrian Faroksen majakasta ja antoi ensimmäiselle luonnokselleen sen mukaan nimeksi "Pharos I". Hunt valmisti jalustan ensimmäisen suunnitelman muutamassa kuukaudessa. Hänen ensimmäiset luonnoksensa vuosilta 1883 ja 1884 komitea kuitenkin hylkäsi liian kalliina ja liian korkeina. Hunt madalsi jalustan korkeutta ja suunnitteli sen uudelleen nimellä "Pharos II". Huntin suunnitelma hyväksyttiin lopulta vuoden 1884 kesällä. Gustave Eiffel suunnitteli patsaan tukirakenteet jatkumaan jalustan läpi maan alle. Neljän teräspalkin välissä oli kuilu, jossa kulkivat portaat ja hissi. Vapaudenpatsas
Lehtikustantaja Joseph Pulitzer ryhtyi tukemaan "The World" -lehdessään varainhankintaa ja kritisoi maan rikkaita ja keskiluokkaa, jotka eivät olleet tarjonneet projektille riittävästi tukeaan. Pulitzer alkoi julkaista lehdessään jokaisen lahjoittajan nimen, ja hän kirjoitti itse intohimoisia vetoomuksia lehteensä. Pian lahjoituksia alkoikin virrata niin varakkailta kuin tavallisiltakin yhdysvaltalaisilta. Jalustan rakentamiseen vaadittu 100 000 dollaria saatiin vihdoin kerättyä täyteen 11. elokuuta 1885. Yksittäisiä lahjoittajia oli ollut viiden kuukauden aikana 120 000, joista kaikkein viimeisenä lahjoitti 250 dollaria keksijä Thomas Alva Edison. Jalustan rakennustyöt jatkuivat, ja se valmistui vuoden 1886 huhtikuussa. Puijon kirkko
Kirkon kirkkopihan korjaus valmistui vuonna 2005. Kirkkopihalla suihkukaivon vieressä on vuonna 2006 valmistunut kuvanveistäjä Arvo Siikamäen suunnittelema kivinen enkeliveistos "Angelus Domini". Veistos katosi paikaltaan lokakuussa 2010 ja sen kohtalo pysyi arvoituksena liki kaksi vuotta. Vuoden 2012 syksyllä seurakunnan kirkkoherra sai tietoonsa, että patsas on läheisessä lammessa. Puhdistuksen jälkeen "Angelus Domini" palautettiin paikoilleen. Vapauden henki
Ludvig Filip I päätti rakentaa 13. joulukuuta 1830 muistomerkin Heinäkuun vallankumouksen uhreille. Kuningas valitsi 1831 Place de la Bastillelle rakennattavasta Colonne de Juillet -pylväästä. Sen rakentamisen aloitti Jean-Antoine Alavoine, ja sen viimeisteli tämän yhteistyökumppani Joseph-Louis Duc. Pylvään huipulle kuningas valitsi Auguste Dumontin "Vapauden henki" -nimisen veistoksen. Pronssista tehty patsas valmistui 1836. Mika Waltarin muistomerkki
Mika Waltarin muistomerkki eli Kuningasajatus on Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen toteuttama muistomerkki kirjailija Mika Waltarille. Muistomerkki sijaitsee pienessä Mika Waltarin puistossa, joka on Runeberginkadun varrella Eteläisen Hesperiankadun ja Apollonkadun risteysten välissä. Se on pystytetty vuonna 1985. Ristinkirkko
Keski-Lahden puukirkko valmistui 1890 ja sen ympäristöön alettiin rakentaa Kirkkopuistoa kuusi vuotta myöhemmin. Aluksi istutettiin muun muassa yhä jäljellä olevia jalavia puukirkon läheisyyteen ja puisto laajennettiin nykyiseen mittaan 1930-luvun alussa. Sankarihautausmaa on suunniteltu 1940-luvun alussa, Wäinö Aaltosen veistos "Vapauden Hengetär" on vuodelta 1952. Aalto varjeli istutettua puistoa ja kirkko on sovitettu puistoon niin, että puita jouduttiin kaatamaan vain tontin perällä olevalta pysäköintipaikalta. Kirkkopihan ympärillä on tiilinen aita. Alkuvaiheen suunnitelmissa Ristinkirkon puistoon oli sijoitettu ulkoilmakirkko penkkeineen. Clevelandin taidemuseo
Museon edessä on valos Auguste Rodinin tunnetuimmasta teoksesta "Ajattelija". Eräs protestoija vaurioitti sitä vuonna 1970, ja patsas päätettiin jättää korjaamatta. Vapaudenpatsas
Bartholdi aloitti patsaan rakentamisen vuonna 1876. Hän määräsi patsaan tekijät keskittymään aluksi soihtua pitävään käteen, jotta se saataisiin valmiiksi Yhdysvaltain itsenäisyyden satavuotisjuhliin Philadelphassa. Bartholdi matkusti Yhdysvaltoihin kesällä 1876. Soihtukäsi ei kuitenkaan ehtinyt maahan heinäkuun 4. päivän juhliin. Turhautunut Bartholdi joutui jäämään maahan odottelemaan sen saapumista, joka tapahtui viimein 20. elokuuta. Syyskuussa New Yorkissa paljastettiin Bartholdin veistämä Lafayetten patsas, joka teki Bartholdista kaupungissa samalla hyvin kuuluisan. Matkansa aikana Bartholdi myös tapasi uudelleen viisi vuotta aiemmin Newportissa tapaamansa Jeannen. He menivät naimisiin joulukuussa 1876 Newportissa, ja pariskunta palasi Ranskaan seuraavan vuoden helmikuussa. Philadelphian Centennial Exposition -näyttelystä patsaan soihtukäsi vietiin näytteille New Yorkiin, missä se oli vuoteen 1882 asti. Rio de Janeiron Kristus-patsas
Kristus Vapahtaja () on Jeesusta esittävä, 38 metriä korkea ja 700 tonnin painoinen patsas 710 metrin korkuisen Corcovadovuoren huipulla. Patsaan rakentaminen kesti noin kymmenen vuotta ja se vihittiin vuonna 1931. Patsas on Rio de Janeiron ja koko Brasilian symboli. Patsaan on suunnitellut taiteilija Carlos Oswaldo. Koko maa osallistui yritykseen saada Kristus-patsas nykyajan seitsemän ihmeen listalle, johon se pääsikin vuonna 2007. Tasavallan aukio (Jerevan)
Tätä 9 kerroksista hotellia tunnettiin aiemmin nimeltä "Armenia" Joidenkin lähteiden mukaan hotellin rakentaminen alkoi vuonna 1950 ja ovensa se avasi vuonna 1958. Rakennuksen arkkitehtina oli Mark Grigorjan, jonka lapsenlapsen mukaan hotelli "Armenia" on viimeisenä, vuodesta 1959 alkaen suunniteltu rakennus. Sen rakennustyöt päättyivät vuonna 1965, jolloin se yhdessä samoina vuosina kunnostetun liikenne- ja viestintäministerön rakennuksen kanssa antoi aukion arkkitehtoniselle kokonaisuudelle lopulliset määritelmät. Tämä vaaleanpunainen, neoklassistinen tuffitalo valtavine pyörökaareineen ja korkeine pylväikköineen kuului Neuvostoliiton aikoina Inturist yhtiölle, joka sai matkailijoita kaikkialta Neuvostoliitosta ja jopa muualta maailmalta. Kommunismin syksyllä hotelli jäi pois käytöstä. Vasta 1990-luvun alun kriisin päätyttyä ja uudelleen matkailutoiminnan elpyessä hotellissa tehtiin kunnostustöitä. Vuonna 1998 hotelli yksityistettiin ja vuonna 2002 sen osti yhdysvaltalainen yritys, joka korjautti siitä kansainvälisen luokittelujärjestelmän mukaisen 4 tähden majoituspaikan. Eri lähteiden mukaan hotellissa on yksi 585 neliön juhlasali, 7-10 kokoustilaa, 215-259 huonetta, joista sviittejä 11-14, ja joista on näkymät kaupungille tai kohti Araratia. 
Leninin patsas sijaitsi Tasavallan aukion eteläosassa, tarkemmin sen lounaiskulmassa, jossa johtajan katse oli kohti pääkaupunkia Moskovaa. Jos Lenin olisi seisonut aukion pohjoispuolella, hänen kasvonsa olisivat olleet kohti Turkkia ja hänen esillenostettu käsi olisi osoittanut tietä valoisaan tulevaisuuteen siinä islamilaisessa maassa. Avoin kilpailu Leninin patsaasta julistettiin vuonna 1938 ja siihen osallistujia oli kymmeniä koko Neuvostoliitosta. Yhtenä ehtona oli se, että muistomerkin kokonaiskorkeuden piti olla 18 metriä, mikä tarkoitti, että Leninin on oltava vähintään 7 metriä sointuakseen jalustan korkeuden kanssa. Työ oli toimitettava kaupunginvaltuuston arkkitehtisuunnitteluosastolle 15. maaliskuuta mennessä v. 1939. Muistomerkin kehittämis- ja toteuttamishankkeen sai näkyvä kuvanveistäjä Sergei Merkurov. Kesällä 1939 arkkitehtit Levon Vardanov ja Natalia Paremuzova aloittivat patsaan jalustan suunnittelutyöt. Jalustaa oli rakentamassa kokenut muurari Ukrainasta, joka oli aikaisemmin työskennellyt oopperatalon rakennustyömaalla. Patsas on pronssia ja graniittia. Töitä tehtiin kellon ympäri ja johtajan patsas sijoitettiin paikoillensa 24. marraskuuta v. 1940, jolloin tuli 20 vuotta Neuvostovallan voitosta Armeiniassa. Lopputulos oli yksi parhaimmista Leninin patsaista Neuvostoliitossa. Säätytalo
Rakennuksen valmistuttua valtiopäivät julistivat vuonna 1891 suunnittelukilpailun päätykolmioon toteutettavasta friisistä. Wikström voitti 1. maaliskuuta 1893 päättyneen kilpailun ehdotuksellaan ”Suomen kansan kehitys taistelun ja työn kautta ensimmäisille valtiopäivillensä saakka 1809”. Hän oli vasta 29-vuotiaana nuorin kilpailun osanottajista ja päihitti monet vanhemmat kuvanveistäjät kuten Robert Stigellin ja Ville Vallgrenin. Voitto vakiinnutti Wikströmin aseman julkisten monumenttien tekijänä. Työn piti alun perin valmistua kesään 1899 mennessä, mutta toteuttaminen viivästyi. Alkuperäisluonnos ja kolmen vuoden aikana toteutetut kipsivalut tuhoutuivat 13. elokuuta 1896 taiteilijan ateljeetalon Visavuoren tulipalossa. Wikström oli siihen mennessä ehtinyt saada valmiiksi kipsiin valetun veistoksen keskiryhmän ja saviluonnokset muista osista, mutta nyt hänen oli aloitettava kokonaan alusta. Sopivien ateljeetilojen puuttuessa taiteilija siirtyi Pariisiin, jossa teos valmistui vuosien 1897–1902 aikana. Se myös valettiin pronssiin pariisilaisessa valimossa. K. J. Ståhlbergin patsas
Kilpailu presidentti Ståhlbergin patsaasta julistettiin vuonna 1955, mutta palkintolautakunta ei ollut tyytyväinen saapuneisiin ehdotuksiin ja jätti ensimmäisen palkinnon jakamatta. Toisen palkinnon sai kuvanveistäjä Olli Waittinen ja kaksi kolmatta palkintoa jaettiin Viljo Savikurjelle ja Armas Tirroselle. Tammikuussa 1956 järjestettiin kutsukilpailu näiden kolmen kuvanveistäjän kesken, mutta Teuvo Auran johtama patsastoimikunta päätti kutsua vielä neljänneksi mukaan Wäinö Aaltosen, joka ei ollut osallistunut lainkaan alkuperäiseen avoimeen kilpailuun. Aaltonen voitti toisen kilpailun ja patsas tilattiin häneltä saman vuoden marraskuussa. Aaltonen valmisti sen vuosina 1957–1958. Patsaan paljasti presidentti Urho Kekkonen 22. syyskuuta 1959, Ståhlbergin kuoleman 7-vuotispäivänä. Se ehti siten valmiiksi vuotta aiemmin kuin läheinen marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas, jonka kilpailun Aaltonen oli harmikseen hävinnyt. Helsingin presidenttipatsaista Mannerheimin patsas laitettiin vireille ensimmäisenä, mutta Ståhlbergin patsas valmistui ensimmäisenä. Ajattelija (taideteos)
Ajattelija () on Auguste Rodinin tunnetuimpia pronssiveistoksia. Se kuvaa miestä, joka on syventyneenä ajatuksiinsa käyden voimakasta sisäistä kamppailua. Veistosta käytetään usein kuvaamaan filosofiaa. Rauhanpatsas
Ajatuksen rauhanpatsaasta esitti kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen jo vuonna 1953. Suomen Rauhanliitto lähti viemään hanketta eteenpäin vuonna 1966. Patsaasta tuli osa vuoden 1948 YYA-sopimuksen virallisia 20-vuotisjuhlallisuuksia. Se rahoitettiin valtakunnallisella keräyksellä, johon osallistuivat Suomen valtio ja lukuisat kunnat. Pystytystyöt ja jalustan kustansi Helsingin kaupunki, pronssin lahjoitti Neuvostoliitto. Patsastoimikunnan puheenjohtajana oli ulkoministeri Ahti Karjalainen. Patsas tilattiin suoraan Essi Renvallilta, koska aikaa kilpailun järjestämiseen ei ollut. Renvall valittiin muistomerkin tekijäksi mahdollisesti osin siksi, että hän oli Rauhanpuolustajat-järjestön jäsen. Myös Renvallin ystävä, vuorineuvos Aarne Karjalainen tuki hanketta edistääkseen omistamansa Kudeneuleen tuotteiden vientiä Neuvostoliittoon. Helsinki
Tunnettuja patsaita ja muistomerkkejä ovat muun muassa keisari Aleksanteri II:n patsas (1894), suihkulähdeveistos Havis Amanda (1908), Paavo Nurmen juoksijapatsas (1925), Kolmen sepän patsas (1932), Aleksis Kiven muistopatsas (1939), marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas (1960) ja Sibelius-monumentti (1967). Lasse Virénin patsas
Lasse Viren on neljäs suomalainen juoksija, jonka kunniaksi on pystytetty patsas jo elinaikana. Muut ovat Paavo Nurmi, jota kuvaavan juoksijapatsaan ensimmäinen valos valmistui jo 1925, Hannes Kolehmainen (Heikki Konttisen veistos Kuopion Väinölänniemellä, 1953) ja Ville Ritola (Maija Nuotion veistos Peräseinäjoella, 1978). Mika Waltari
Helsingin Etu-Töölössä on lähellä Waltarin kotia Mika Waltarin muistomerkki. Veikko Hirvimäen veistos "Kuningasajatus" on saanut ideansa "Turms kuolemattomaan" sisältyvästä lauseesta ”Ihmisessä itsessään ovat pisimmät matkat.” Aikoinaan käytiin kiivasta keskustelua, millainen sen tulisi olla. Monet olisivat halunneet näköispatsaan. Waltari itse totesi, että kun hänestä aika jättää, hänen muistokseen voitaisiin rakentaa Helsingin keskustaan julkinen pisoaari. Kivistö (Vantaa)
Kivistön ydinkeskustan asemakaavaluonnos on valmistunut 2010. Kaavan on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Harris & Kijsk, joka voitti ideakilpailun 2008. Seppä Laurin patsas
Seppä Laurin patsas on Salon jokirannassa sijaitseva taiteilija Ben Renvallin tekemä patsas, joka valmistui vuonna 1963. Se esittää seppä Lauria, joka perimätiedon mukaan oli Salon ensimmäinen nimeltä tunnettu asukas. Patsaasta on kadonnut aikojen myötä osa hevosenkengästä, mutta katoamisvuodesta ei ole tietoa. Patsaan suunnasta on tehty kuntalaisaloite sen kääntämiseksi torin suuntaan tai kirjaston suuntaan, mutta päätös odottaa toistaiseksi kunnan talouden kohentumista. Vapunaattona patsas saa oman lakin. Veikko Hirvimäki
Veikko Hirvimäki tunnetaan kansallisista monumentaalikokoisista veistoksistaan, kuten Mika Waltarin muistomerkistä "Kuningasajatus" Helsingissä ravintola Eliten edessä. Hänen teoksiaan oli ensi kerran esillä vuonna 1960. Aino (patsas)
Aino on Matti Hauptin suunnittelema, vuonna 1950 valmistunut patsas. Se sijaitsee Turun Asemanpuistossa. Patsas paljastettiin 6. syyskuuta 1951. Sen lahjoittivat kaupungille Leo ja Regina Wainsteinin säätiö ja Turun Verkatehdas Oy. Sun Yat-senin muistohalli
Sun Yat-senin muistohalli () on kiinalaiselle vallankumousjohtajalle Sun Yat-senille rakennettu muistohalli. Se sijaitsee Kantonin kaupungissa Guangdongin maakunnassa. Rakennuksen suunnitteli kiinalainen arkkitehti Lu Yanzhi. Muistohallin rakentaminen aloitettiin vuonna 1929, ja se päättyi vuonna 1931. Rakennukseen mahtuu kerralla 3 240 ihmistä. Rakennuksen edessä oleva pronssinen patsas esittää Sun Yat-seniä. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Sen lisäksi, että patsas oli suunniteltu Mannerheimin muistoksi, sen ajateltiin symboloivan myös itsenäisyyttä, johon liittyvää muistomerkkiä Helsingissä ei vielä ollut. Mannerheim oli ollut sisällissodassa valkoisen armeijan ylipäällikkönä. 1930-luvun lopussa patsas liitettiinkin valkoisten marssiin Helsinkiin 16. toukokuuta 1918. Patsas sijaitsee melkein samalla paikalla, jolla Mannerheim otettiin vastaan marssin jälkeen. 1950-luvulla puolestaan haluttiin korostaa Mannerheimin merkitystä talvi- ja jatkosodan johtajana. Tosin sodanjälkeisenä aikana patsaan toteutus oli ongelmallisempaa kuin ennen sotia, koska sitä voitiin pitää poliittisesti arkaluontoisena asiana. Jari Litmanen
Patsaan kustannuksiksi arvioitiin 100 000 euroa, jonka hankkimiseksi Lahden Reipas ja Palloliitto aloittivat varainkeruukampanjan. Tammikuuhun 2009 mennessä varoista oli kerätty noin kolmannes. Alkuperäisen suunnitelman mukaan patsaan oli määrä valmistua keväällä 2009, mutta maaliskuussa 2009 Reippaan hallitus ilmoitti jäädyttäneensä hankkeen toistaiseksi ”negatiivisen julkisuuden ja taloudellisen tilanteen vuoksi”. Patsasta työsti kuvanveistäjä Satu Loukkola, jonka mukaan työ ehti tulla puolivalmiiksi. Litmanen oli antanut suostumuksensa hankkeelle. El Ángel de la Independencia
Veistoksen enkeli on kullattu. Muistopylväs on rakennettu Meksikon itsenäistymissodan muistoksi. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1902 jase valmistui vuonna 1910. Vuonna 1958 muistopylväs restauroitiin edellisenä vuonna tapahtuneen maanjäristyksen takia. Vuonna 2006 muistopylvään kultainen enkeli restauroitiin. Muistopylvään suunnittelijoina toimivat Antonio Rivas Mercado, Gonzalo Garita ja Manuel Gorozpe ja muistopylvään veisti kuvanveistäjä Enrique Alciati. Pylväs on 45 metriä korkea. Ajattelija (taideteos)
Teoksesta tuli Rodinin tunnetuin teos mahdollisesti, koska se on ikoninen älyllisen toiminnan kuvaus. Vastaavasti sitä on käytetty usein satiireissa, mikä sai alkunsa jo Rodinin elinaikana. Esimerkiksi Armand Hammer kertoi, että tavatessaan Leninin vuonna 1922 hän antoi tälle pienen patsaan, joka esitti simpanssia samassa asennossa kuin "Ajattelija". Tämä kuvasi Hammerin mukaan Leninin darwinistista ajattelua. Paperintekijän patsas
Paperintekijän patsas on kuvanveistäjä Erkki Kannoston tekemä pronssipatsas, joka valmistui vuonna 1989. Talvisodan kansallinen muistomerkki
Talvisodan kansallinen muistomerkki eli Valon tuoja on Helsingin Kasarmitorilla sijaitseva teräspatsas, joka valmistui vuonna 2017. Muistomerkki on kuvanveistäjä Pekka Kauhasen suunnittelema noin 10 metriä korkea sotilas. Se on Suomen suurin teräspatsas. Kauhanen voitti kulttuuriministeriön järjestämän suunnittelukilpailun vuonna 2013. Helsingin tuomiokirkko
Lutherin ja Melanchthonin patsaat ovat suurennettuja kipsikopioita vuonna 1868 valmistuneesta Wormsin Luther-monumentista, jonka on tehnyt saksalainen kuvanveistäjä Ernst Rietschel. Pariisissa tehdyt suurennokset tuotiin Helsinkiin vuonna 1886 ja kuvanveistäjä Karl Magnus von Wright suunnitteli niille jalustat. Mikael Agricolan patsas on suomalainen Ville Vallgrenin tekemä. Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas
Ennen siirtoa nykyiselle paikalleen 1500-luvulla patsas oli ollut ainakin jo 900-luvulla San Giovanni in Lateranon edustalla. Konstantinus Suuri, joka rakennutti Lateraanikirkon, saattoi ottaa filosofikeisarin patsaan omiin nimiinsä, sillä hänen kaudellaan kierrätettiin muitakin monumentteja. Ajattelija (taideteos)
Veistoksen alkuperäinen nimi oli "Runoilija". Se oli osa pariisilaisen Musée des Arts Décoratifsin toimeksiantoa. Museo antoi Rodinille tehtäväksi valmistaa monumentaalinen teos museon ovelle. Rodin ideoi teoksen Danten "Jumalaisen näytelmän" pohjalta. Kukin teoksen henkilöhahmo esitti yhtä Danten teoksen päähenkilöä. "Ajattelijan" oli alun perin tarkoitus esittää Dantea Helvetin portilla pohdiskelemassa tunnettua runoaan. Veistoksen tehtävänä oli kuvata niin älyä kuin runouttakin. Frans Mikael Franzénin patsas
Patsas on pronssiin valettu rintakuva. Jalusta on mustaa graniittia, johon on kaiverrettu lyyra, sekä versaaleilla "FRANS MICHAEL FRANZÉN". Teoksen ympärille rakennettu puisto valmistui 1884, jolloin sen nimi vakiintui Franzénin puistoksi entisen Kirkkotorin sijaan.
Vuonna 1877 "Pohjois-Suomi"-lehti uutisoi kuvanveistäjä Erland Stenbergistä, että ”…on hra Stenbergin aikomus tehdä matkustuksen Kuopioon ja Ouluun joutuakseen tilaisuuteen tutkia suomalaisia kaswonmuotoja.(Hbl)” Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Mannerheim oli Suomen presidenteistä ensimmäinen, jolle alettiin suunnitella patsasta. Helsingin patsas on Mannerheimin patsaista kuitenkin järjestyksessä vasta neljäs. Lauri Leppäsen Mannerheimin patsas paljastettiin 4. kesäkuuta 1955 Seinäjoella, Evert Porilan jo 1939 veistämä Mannerheimin patsas 4. kesäkuuta 1956 Tampereella ja Veikko Leppäsen Mannerheimin ratsastajapatsas 19. joulukuuta 1959 Lahdessa. Kaikkein ensimmäinen Mannerheim-muistomerkki oli Sveitsin Montreux’ssa sijaitseva obeliskimainen muistopaasi, joka paljastettiin 14. toukokuuta 1955, pari viikkoa ennen Seinäjoen patsasta. Lisäksi presidenteistä K. J. Ståhlberg ehti saada patsaan Helsinkiin ennen Mannerheimia vuonna 1959. Ratsastajapatsaan valintaa veistostyypiksi perusteltiin paitsi sillä, että Mannerheim oli ratsumies, myös sillä, että maailmalla ratsastajapatsaita on pystytetty hallitsijoille ja suurille sotapäälliköille. Suomalaisessa kuvanveistossa niitä ei juuri ollut ennen Helsingin ja Lahden Mannerheim-patsaita. Larin Paraske
Kuvanveistäjä Alpo Sailo teki Larin Parasken patsaan alkujaan vuonna 1936 suunniteltua Kalevala-taloa varten, jota ei kuitenkaan koskaan rakennettu. Veistos pystytettiin vuonna 1949 keskusosuusliike Hankkijan lahjoituksena Helsingin Hesperian puistoon Mannerheimintien varrelle. Se oli pitkään ainoa Helsingissä sijaitseva historiallista naista esittävä näköispatsas. Albert Edelfeltin patsas
Albert Edelfeltin patsas on kuvanveistäjä Ville Vallgrenin toteuttama taidemaalari Albert Edelfeltin näköispatsas. Vuonna 1927 paljastettu pronssiveistos on sijainnut useissa paikoissa eri puolilla Helsinkiä. Nykyään se on Ateneumin taidemuseon pääaulassa. Aleksis Kiven muistopatsas
Patsashankkeen käynnisti kirjailijaseura Kirjallinen Työ. Kirjailijat valitsivat Aleksis Kiven, kansalliskirjailijan joka oli ”suomalaisen hengen väkevin ja alkuperäisin edustaja”. Päämäärä paljastukselle oli Aleksis Kiven kuoleman 50-vuotispäivä vuonna 1922. Hankkeen takana oli kulttuurielämän keskeisiä vaikuttajia, mutta toteutusaika venyi yli kahdeksikymmeneksi vuodeksi. Kulttuuritalo Laikku
Talon suunnittelukilpailu järjestettiin 1922. Jussi ja Toivo Paatela voittivat sekä ensimmäisen että toisen palkinnon ja ryhtyivät tekemään varsinaisia rakennuspiirustuksia. Tässä vaiheessa taloon päätettiin lisätä tilat kaupunginvaltuuston istuntosalille sekä työväenopistolle ja taidenäyttelyille. Kirjastotalosta tuli valmistuessaan maan nykyaikaisin, ja se maksoi yhteensä 3,5 miljoonaa. Talon vihkiäisissä Aleksis Kiven päivänä 1925 Aaltonen lahjoitti vielä 200 000 markkaa, jotta kirjaston eteen saataisiin Aleksis Kiven patsas. Se pystytettiin 1928. Kauppakeskus Galleria (Oulu)
Kauppakeskuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Laatio Oy ja kauppakeskus valmistui vuonna 1983. Saman arkkitehtitoimiston suunnittelema yhdyssilta Gallerian ja City-tavaratalon välillä valmistui vuonna 1987. Yhdyssilta purettiin vuonna 2015. Pietari Suuren patsas (Viipuri)
Rauhan tultua Viipuri vaihtoi taas omistajaa, jonka jälkeen patsas restauroitiin ja asettiin jälleen paikoilleen vuonna 1954. Samalla veistokselle suunniteltiin myös kokonaan uusi seitsemän metrin korkoinen jalusta. Alkuperäisen jalustan tekstinä oli "Keisari Pietari Suuri 1710–1910", mutta nykyisessä lukee vain "Pietari I". Musée Rodin
Rodin työskenteli Hôtel Bironissa vuosina 1908–1917 ja päätti lahjoittaa koko veistos- ja maalauskokoelmansa Ranskan valtiolle sillä ehdolla, että rakennus muutettaisiin hänen töilleen omistetuksi museoksi. Museossa ovat kaikki Rodinin tärkeimmät teokset, myös tunnetuin veistos "Ajattelija". Lisäksi siellä on muun muassa Vincent van Goghin ja Camille Claudelin maalauksia Rodinin omasta kokoelmasta. Osa teoksista on näytteillä museon puutarhassa. Gellértinvuori
Citadellan edessä on Vapaudenpatsas (). Tämän valtavan, 14-metrisen naishahmon on suunnitellut Zsigmond Kisfaludi Strobl. Tarinan mukaan patsaan piti alun perin kannatella potkurin lapaa valtionhoitaja Horthyn lento-onnettomuudessa kuolleen pojan muistoksi. Mutta kun patsas valmistui vuonna 1947, poliittiset voimasuhteet olivat muuttuneet. Potkurin tilalle tuli palmunoksa, perustusten ympärille pystytettiin jyhkeät neuvostosotilaiden pronssipatsaat ja veistos nimettiin Vapaudenpatsaaksi sen kunniaksi, että puna-armeija vapautti Budapestin fasistien vallasta 1945. Mininin ja Požarskin muistomerkki
Veistoksen suunnitteli ja veisti venäläisukrainalainen kuvanveistäjä Ivan Martos. Veistosta alettiin valmistaa vuonna 1813, ja se valmistui vuonna 1818. Veistoksen patsaat ja kohokuvat ovat pronssia ja jalusta punaista graniittia. Alun perin veistos sijaitsi keskellä Punaista toria, mutta se haittasi sotilasparaateja, joten se siirrettiin vuonna 1936 Pyhän Vasilin katedraalin eteen. Wäinö Aaltonen
Paljon suuria julkisia veistoksia tehnyt Aaltonen rakennutti Hirvensaloon lapsuudenkotinsa lähelle ateljeen, joka valmistui vuonna 1923. Siellä syntyi muun muassa "Paavo Nurmen patsas", "Mustagraniittinen neito" ja "Lilja" Aaltonen työsti siellä myös osan "Pirkkalaisveistoksista". Hirvensalon ateljee vaurioitui talvisodan pommituksissa ja se purettiin sodan jälkeen. Sen paikkaa (nykyistä Vanha Kakskerrantie 34 vastapäätä) osoittamaan valmistui Aaltosen syntymän 100-vuotisjuhlavuoden kunniaksi vuonna 1994 "Muistijälki"-ympäristötaideteos, jonka suunnitteli arkkitehti Juhani Pallasmaa. Ympäristötaideteoksen osana on valos Aaltosen "Muusa"-veistoksesta (1926–1928). Vapaudenpatsas
Auguste Bartholdi oli toivonut, että Vapaudenpatsaan ympärille pystytettäisiin vielä Yhdysvaltain suurten johtajien patsaita. Tämä toive ei koskaan toteutunut. Kuitenkin 1980-luvulla kuvanveistäjä Phillip Ratnerin viisi rautaveistosta patsaan kolmesta luojasta sekä Pulitzerista ja Lazaruksesta pystytettiin patsaan pohjoispuolelle. Ajattelija (taideteos)
Syyskuusta 2006 alkuperäinen valos on ollut esillä Sakip Sabancı -museossa Istanbulissa. Leshanin jättiläisbuddha
Patsaan rakennustyöt aloitettiin vuonna 713, ja niitä johti kiinalainen munkki nimeltä Haitong. Hän toivoi, että Buddha tyynnyttäisi jokien myrskyisät vedet, jotka olivat vaivanneet aluksia. Kun projektin rahoitus oli vaarassa, munkin sanotaan repineen silmänsä osoittaakseen hurskauttaan ja vilpittömyyttään. Patsaan viimeistelivät 90 vuotta myöhemmin Haitongin opetuslapset. Massiivisten rakennustöiden takia kalliosta kaiverrettiin paljon kiveä, joka sijoitettiin jokeen. Tämän kerrotaan muuttaneen virtauksia ja tehneen joesta turvallisemman. Tillaripatsas
Alun perin patsaan toteuttajaksi suunniteltiin Kalervo Kalliota. Mannerheimin patsas (Mikkeli)
Vuoden 1964 kunnallisvaaleissa valittu vasemmistoenemmistöinen kaupunginvaltuusto ei kuitenkaan hyväksynyt patsaan paikaksi Hallitustoria. Lokakuussa 1966 löytyi lopulta valtuuston kaikkia osapuolia tyydyttävä paikka Suur-Savon aukiolla. Paljastustilaisuudessa 4. kesäkuuta 1967 oli noin 7000 osallistujaa. Puheen piti eduskunnan puhemies Johannes Virolainen ja patsaan vastaanotti kaupungin edustajana valtuuston puheenjohtaja, kansanedustaja K. F. Haapasalo. Alpo Jaakola
Loimaan Karhulan kylässä, noin kahdeksan kilometrin päässä Loimaan keskustasta Turun suuntaan, on Alpo Jaakolan patsaspuisto, johon taiteilija itse on myös haudattu. Patsaspuisto oli tyhjillään vuosina 1979–1992, kunnes se vuonna 1992 avattiin yleisölle. Loimaan kunta lunasti puiston itselleen, ja se on siitä lähtien ollut kesäisin avoinna yleisölle. Vuonna 2000 puisto kunnostettiin EU:n rahoituksella kokonaan. Puiston metsämökki on rakennettu vuonna 1953, ja muut puiston teokset ovat syntyneet 1960- ja 1970-luvulla. Päärakennus on tehty 1964. Esirippu (veistos)
Ajatus muistomerkin pystyttämisestä Ida Aalbergille esitettiin Aalbergin syntymän 100-vuotisjuhlissa Janakkalan Leppäkoskella vuonna 1957. Kilpailu muistomerkistä ratkesi tammikuussa 1961 ja sen voitti kuvanveistäjä Raimo Utriainen ehdotuksellaan "Esirippu". Voittajaehdotus nostatti laajan polemiikin Helsingin lehdistössä. Sen väitettiin myös olevan ristiriidassa Alvar Aallon Helsingin keskustasuunnitelmaan sisältyneen Kaisaniemen puiston tiesillan kanssa, jota ei lopulta koskaan rakennettu. Kun kilpailun ensimmäinen kierros ei johtanut tilaukseen, jatkokilpailuun kutsuttiin Utriaisen lisäksi toisen palkinnon saanut Terho Sakki. Vuonna 1962 Utriainen voitti myös jatkokilpailun edellisestä kehittämällään luonnoksella "Esirippu II". Se oli aikaisempaa kapeampi ja korkeampi, ja jalustassa oleva reliefi oli vielä niukempi. Materiaaliksi oli nyt tarkoitus vaihtaa ruostumaton teräs, jota ei ollut aiemmin käytetty Suomen julkisessa taiteessa, mutta lopulta veistos toteutettiin kuitenkin pronssisena. Aleksanteri II (patsas, Helsinki)
Muistomerkki edustaa tyyliltään ajan ihanteellista realismia. Pronssipatsaaseen kuuluu Aleksanteri II:n hahmo sekä neljä allegorista veistosryhmää veistoksen jalustassa, jotka kuvaavat Lakia (), Työtä ("Labor"), Rauhaa ("Pax") ja Valoa ("Lux"). Yhteensä jalustan teoksiin siihen sisältyy kahdeksan ihmis- tai eläinhahmoa. Korkean punagraniittisen jalustan huipulla seisova Aleksanteri II on kuvattu Suomen kaartin upseerin univormussa, pitämässä puhetta vuoden 1863 valtiopäivillä. Koska kilpailulautakunta oli pitänyt toisaalta Takasen luonnoksesta keisarin hahmoksi ja toisaalta Runebergin ideoimista jalustafiguureista, Runeberg toteutti varsinaisen patsaan Takasen luonnoksen pohjalta, mutta lisäsi siihen itse suunnittelemansa sivuhahmot ja jalustan. Torkkeli Knuutinpojan patsas
Teos oli tärkeä Vallgrenille, se oli 32-vuotiaan taiteilijan toistaiseksi merkittävin työ, johon hän oli panostanut suuresti. Vallgren oli muun muassa tuhonnut patsaan ensimmäisen kipsisen version, koska ei ollut tyytyväinen siihen. Veistoksen esikuvana oli vuonna 1854 Tukholmaan Birger Jaarlin torille pystytetty Birger Jaarlin patsas, jota Vallgrenin työ korkeine jalustoineen suuresti muistuttaa. Veistos saatiin lopulta paikalleen 21 vuotta valmistumisensa jälkeen, vaikka silloinkin Viipurin suomenmieliset piirit paheksuivat hanketta. Patsaan jalustan suunnitteli Viipurin läänin rakennuskonttorissa työskennellyt arkkitehti Karl Hård af Segerstad. Kustaa II Aadolfin patsas
Kustaa II Aadolfin patsas on Turussa Akatemiatalon edustalla sijaitseva Kustaa II Aadolfin näköispatsas. Patsas pystytettiin Kustaa II Aadolfin perustaman ja Akatemiatalossa toimivan Turun hovioikeuden aloitteesta vuonna 1992. Patsaan mallina on ollut ruotsalaisen kuvanveistäjän Bengt Erland Fogelbergin tekemä Kustaa II Aadolfin patsas Göteborgissa. Göteborgin patsas paljastettiin vuonna 1854. Place des Victoires
Alkuperäisen Ludvig XIV:n patsaan Place des Victoiresille toteutti kuvanveistäjä Martin Desjardins ja se valmistui vuonna 1686. Se esitti kuningasta voitonjumalattaren kruunaamana. Patsas oli neljä metriä korkea ja se seisoi seitsemänmetrisellä jalustalla, joka oli koristeltu lukuisin reliefein. Patsas oli öisin valaistu. Alkuperäinen patsas sulatettiin Ranskan vallankumouksen aikana. Napoleonin aikana tilalle pystytettiin kenraali Louis Desaixia alastomana esittänyt patsas, joka kuitenkin poistettiin vuonna 1815. Vuonna 1822 aukiolle pystytettiin nykyinen Ludvig XIV:n ratsastajapatsas, joka on kuvanveistäjä François Joseph Bosion tekemä. Vapauden Hengetär
Vapauden Hengetär on kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen suunnittelema patsas, joka sijaitsee Kirkkopuistossa Lahdessa sankarihaudoilla. Patsas on tehty Vehmaan punaisesta graniitista. Patsas paljastettiin 1. kesäkuuta 1952. Ida Aalberg
Suomen Kansallisteatterin taakse Helsingin Kaisaniemen puistoon on pystytetty syksyllä 1972 kuvanveistäjä Raimo Utriaisen suunnittelema Aalbergin muistopatsas "Esirippu". Patsas aiheutti abstraktiudellaan voimakasta mielipiteiden vaihtoa voitettuaan suunnittelukilpailun vuonna 1961, koska se oli silloin Suomen ensimmäinen ei-esittävä veistosmonumentti. Avoimen kilpailun muistopatsaasta oli julistanut Ida Aalbergin säätiö vuonna 1959. Aimo Tukiainen
1950-luvun alussa Tukiainen teki yhteistyötä arkkitehti Osmo Siparin kanssa ja veisti alttarireliefin "Tulkaa minun tyköni" Siparin suunnittelemaan Sallan kirkkoon. Sipari taas suunnitteli Tukiaiselle Helsingin Lauttasaareen osoitteeseen Tiirasaarentie 27 ateljeetalon, joka rakennettiin 1951–1952. 1950-luvun aikana Tukiainen toteutti muun muassa sankaripatsaita, tyyliltään kevyempiä suihkukaivoveistoksia sekä Eetu Salinin muistomerkin Poriin. Koko vuosikymmenen jälkipuoliskon häntä sitoi Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaan toteutus. Lallin patsas
Vuonna 1989 paljastetun patsaan on suunnitellut professori Aimo Tukiainen, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen merkittävimpiä kuvanveistäjiä. Sen kustansi Köyliön Säästöpankki 100-vuotisjuhliensa yhteydessä. Nelsonin patsas
Nelsonin patsas on William Railtonin suunnittelema monumentti Lontoon Trafalgar Squarella. Se koostuu Edward Hodges Baileyn amiraali Nelsonia esittävästä patsaasta, pylväästä ja jalustasta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1840 ja se valmistui kolme vuotta myöhemmin. Vapaudenpatsas
Lokakuun 20. päivänä 1886 lähes valmis patsas peitettiin kankaalla, ja se valmistui kolme päivää myöhemmin. Patsaan paljastustilaisuus oli 28. lokakuuta 1886 presidentti Grover Clevelandin ja juhlavieraiden silmien edessä kosteana ja sumuisena päivänä. Tilaisuutta edelsi suuri paraati New Yorkissa ja useita juhlapuheita patsaan juurella. Bartholdi ei itse puhunut tilaisuudessa yleisön pyynnöstä huolimatta. Bartholdi paljasti seremoniassa patsaan vahingossa hiukan ennen aikojaan, kun juhlapuhuja piti puheessaan tauon. Huonon sään vuoksi juhlailotulitus järjestettiin vasta marraskuun 1. päivänä. Yhdysvaltain lehdistö kirjoitti paljastustilaisuudesta innostuneesti: Paljastusseremonian aikana ryhmä suffragetteja protestoi veneestään sitä, että vaikka Vapaudenpatsas olikin nainen, naisilla ei tuolloin ollut Yhdysvalloissa vielä poliittisia oikeuksia. Samoin afroamerikkalaisten lehti "The Cleveland Gazette" julkaisi patsaan julistamalle vapauden ajatukselle kriittisen pääkirjoituksen suojattomien ja sorrettujen afroamerikkalaisten näkökulmasta, vaikka lehti muuten ylistikin patsasta. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Päätös patsaan sijoittamisesta Postitalon edessä olevalle aukiolle tehtiin 1956, ja nykyään aukiota kutsutaankin Mannerheiminaukioksi. Paikkaa olivat ehdottaneet kuvanveistäjät Tukiainen ja Jauhiainen osallistuessaan toiseen suunnittelukilpailuun. Useita muita ehdotetuista paikoista oli karsittu pois epäkäytännöllisyyden vuoksi, koska patsaan ympärillä piti olla riittävästi väljyyttä ja tilaa muun muassa kunniakäynneille. Myös keskeistä sijaintia pidettiin paikan valinnan kriteerinä. Rauhanpatsas
Pääasiassa jalustan tekstin vuoksi jo eräät aikalaiset kohdistivat "Rauhanpatsaaseen" arvostelua ja sitä syytettiin Neuvostoliittoa myötäileväksi poliittiseksi propagandaksi. Renvallin mielestä se pyrki edistämään rauhaa ja liennytystä. "Rauhanpatsas" jäi Renvallin viimeiseksi merkittäväksi julkiseksi taideteokseksi. Vastapäätä "Rauhanpatsasta" suunniteltiin 1970-luvun alussa sotainvalidien muistomerkkiä, jota ei kuitenkaan toteutettu. Luettelo Helsingin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Mannerheimin vuonna 1960 valmistunut ratsastajapatsas liittyi alun perin 1910-luvun lopulla suunniteltuihin pääkaupungin itsenäisyys- ja vapaudenpatsassuunnitelmiin. 1950-luvun alussa käynnistynyt Mannerheimin patsashanke poisti pidäkkeet suunnitelmilta pystyttää patsaat muillekin Suomen valtiomiehille. Läheisyyteen nousivat jalustoilleen K. J. Ståhlbergin (Wäinö Aaltonen, 1959), P. E. Svinhufvudin (Wäinö Aaltonen, 1961) ja Kyösti Kallion (Kalervo Kallio, 1962) patsaat ja ennen pitkää saivat muistomerkkinsä myös J. K. Paasikivi (Harry Kivijärvi), 1980, Risto Ryti (Veikko Myller, 1994), L. K. Relander (Matti Peltokangas, 1996) ja Urho Kekkonen (Pekka Jylhä, 2000). Runeberginpuisto
Puiston rakentaminen aloitettiin vuonna 1834 ja se sai valmistuttuaan nimeksi "Tullihuoneentori" lähellä sijainneen tullihuoneen mukaan. Puistoa nimitettiin myös "Keittohuoneen puistikoksi" kiviterassin alla olleen merimiesten yhteiskeittiön vuoksi. Vuonna 1929 keittohuone muutettiin sähkölaitoksen muuntamoksi ja puistoa korotettiin. Hieman tätä ennen, vuonna 1928, puistoon oli saatu Wäinö Aaltosen veistämä Liljan patsas. Monet turkulaiset tuntevatkin patsaan Liljan puistona. Patsaaseen liittyy vuodesta 1945 katkeamattomana jatkunut vappuperinne, Liljan lakitus. Sen on perinteisesti hoitanut Turun yliopiston hammaslääketieteen opiskelijat. Juhani Ahon patsas
Aloitteen patsaiden pystyttämiseksi Aholle teki Juhani Ahon Seura. Tukiainen valmisti patsaan pienoismallin jo vuonna 1954, sen lopullisen version toteutuksessa häntä avustivat nuoret kuvanveistäjät Kain Tapper ja Antti Neuvonen. Ahon patsas oli Aimo Tukiaisen ”realistisen kauden” viimeinen julkinen työ, sillä hän hylkäsi 1960-luvulle tultaessa realistisen taiteen ja siirtyi informalistiseen tyyliin. Ahon patsaasta otettiin kaksi valosta, jotka paljastettiin samanaikaisesti Helsingissä ja Iisalmessa Ahon syntymän satavuotispäivänä 11. syyskuuta 1961. Helsingin paljastustilaisuuteen osallistui muun muassa tasavallan presidentti Urho Kekkonen. Samana päivänä paljastettiin myös Tukiaisen suunnittelema muistolaatta Ahon syntymäkodin Väärnin pappilan seinällä Lapinlahdella. Sir John A. Macdonaldin patsas
Sir John A. Macdonaldin patsas () on Kanadan ensimmäisen pääministerin John A. Macdonaldin muistoksi pystytetty patsas, joka sijaitsee Reginan kaupungin Victoria-puistossa Kanadassa. Patsaan veisti kuvanveistäjä Sonia de Grandmaison. Idea patsaan pystyttämisestä keksittiin vuonna 1891, samaisena vuonna kun John A. Macdonald kuoli. Patsas valmistettiin vasta vuonna 1967. Voiton aukio
Aukion muoto oli aiemmin ympyrämäisempi ja sitä reunustavat kaksi kaarevaa asuinrakennuksta rakennettiin vuosina 1936–39; rakennukset valmistuivat lopullisesti vasta vuonna 1947 arkkitehti R. Stollerin suunnitelman mukaan. Näiden kahden rakennuksen katolla lukee: "Kansan urotyöt eivät kuole" (). Aukion uudempi arkkitehtuurinen kokonaisuus pohjautui arkkitehtien N. Androsov ja N. Trahtenberg ja kumppaneiden yleissuunnitelmaan vuodelta 1946. Monumentin ja aukion kehittämisen ohella (1954) aukion laidalle valmistui vuosina 1950–56 asuinrakennuksia, joiden suunnittelijoina olivat arkkitehdit M. Barš sekä L. ja G. Aranauskas. Albert Edelfeltin patsas
Patsaan alkuperäinen sijoituspaikka oli Ateneumin itäinen, Mikonkadun puoleinen puistikko, mutta jo vuonna 1930 se siirrettiin rakennuksen toiselle puolelle läntiseen, Keskuskadun puoleiseen puistikkoon. Asematunnelin ajoramppien ja Makkaratalon rakentaminen muutti 1960-luvulla patsaan ympäristön ilmettä voimakkaasti, joten tämän ja lisääntyneen ilkivallan vuoksi se siirrettiin vuonna 1976 Eiraan, huomaamattomalle paikalle Juhani Ahon tien ja Chydeniuksentien risteykseen. Edelfeltin syntymän 150-vuotispäivän yhteydessä heinäkuussa 2004 patsas palautettiin kunnostettuna Ateneumin läntiseen puistikkoon. Vuonna 2013 se siirrettiin katuremontin tieltä varastoon, mikä oli alkujaan tarkoitettu vain väliaikaiseksi järjestelyksi. Nyttemmin se on kuitenkin sijoitettu Ateneumin sisälle, museon ala-aulaan. Aleksis Kiven muistopatsas
Aleksis Kiven muistopatsaasta Helsinkiin järjestettiin kilpailu 1928 ja 1930. Ensimmäisen kilpailun ehdokkaista ei löytynyt sopivaa veistosta. Wäinö Aaltonen osallistui uusintakilpailuun modernistisen tyylitellyllä ja kubistisella ehdotuksella. Sen saviluonnos on poltettuna ja lasitettuna Valtion taidemuseon kokoelmassa. Muistomerkkiehdotukseen liittyi Rautatientorin päädyn korotus ja Kansallisteatterin julkisivun vahva pelkistäminen klassisin graniittipylväin. Kilpailun voitti tuolloin Aaltosen lanko ja hänen teostensa valaja Aukusti Veuro, joka kuitenkin luopui voitostaan. Toimikunta päätyi tilaamaan veistoksen Aaltoselta, mutta ehdotusta perinteisempänä versiona. Wäinö Aaltosen katsottiin epävirallisena kansallisveistäjänä sopivan kansalliskirjailijan kuvaajaksi. Vuonna 1932 tilattu kipsiluonnos valmistui 1934 ja se valettiin pronssiin 1939. Ch’ŏlliman patsas
Ch’ŏlliman patsas () on muistomerkki Pohjois-Korean pääkaupungissa Pjongjangissa. Muistomerkki on valmistettu lahjaksi Kim Il-Sungille hänen täytettyään 49 vuotta. Veistos valmistui vuonna 1961. Muistomerkki koostuu 32 metriä korkeasta graniittisesta jalustasta ja 16 metriä korkeasta pronssisesta patsaasta. Yhteensä näillä on korkeutta 48 metriä. Minna Canthin patsas (Kuopio)
Patsashankkeen taustalla olivat Suomalainen Naisliitto ja kuopiolaiset naisyhdistykset, jotka perustivat patsastoimikunnan ja keräsivät rahaa. Taiteilijat tekivät oma-aloitteisesti luonnoksia muistopatsaaksi. Lapinlahtelaissyntyinen Eemil Halonen teki useita luonnoksia, joissa hän kuvasi Canthia eri ikäisenä. Halonen sai muistomerkkitilauksen. Valitusta ehdotuksesta tehtiin luonnollisen kokoinen pahvimalli ja sen avulla kokeiltiin sopivaa sijoituspaikkaa. Se löytyi kaupungin keskustan koillisosasta. Minna Canthin puisto on rauhallisella paikalla ruutukaava-alueen laidalla ja puiston valaistusolosuhteetkin vastasivat Halosen toiveita. Puistosuunnitelman teki Bengt Schalin. Minna Canthin puisto on muodoltaan symmetrinen ja patsas sijoitettiin graniittialustalle nurmialueen keskelle. Patsas patsas paljastettiin 12. toukokuuta 1937, jolloin oli kulunut 40 vuotta Canthin kuolemasta. Marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsas
Molempien luonnosten tarkastamisen jälkeen päätettiin, että lopullisen version tekee Tukiainen, koska Jauhiaisen luonnos ei ollut loppuun asti viety. Tukiainen oli kierrellyt keväällä 1955 ympäri Eurooppaa tutustumassa ratsastajapatsaisiin. Hänelle rakennettiin ratsastajapatsaan työstöä varten uusi ateljeerakennus Lauttasaaren, joka valmistui loppuvuodesta 1956. Mukana työssä avustajina olivat Heikki Häiväoja ja Kain Tapper. Tukiaiseen kohdistettiin suuria paineita, työ sai tekovaiheessaan poikkeuksellisen paljon julkisuutta ja sitä "valvottiin" korkeammilta tahoilta. Suomessa työhön tutustumassa käynyt italialainen kuvanveistäjä Francesco Messina tosin neuvoi Tukiaista pitämään kiinni omista suunnitelmistaan. Suuritöinen projekti esti Tukiaista ottamasta vastaan muita suurempia töitä. Vulcănești
Suoria reittitaksivuoroja kulkee pääkaupunkiin viitisen kappaletta päivittäin ja Comratissa vaihtamalla löytyy vielä useampia vuoroja.
Seudun arkeologisilta kaivauksilta on tehty historiallisesti kiinnostavia löytöjä, esimerkiksi neoliittisen kauden patsas, joka muistuttaa ranskalaisen kuvanveistäjä Auguste Rodinin mestariteosta "Ajattelija".