Onko puuleopardin turkissa pilvenhattarakuvioita?
Puuleopardi
Myös puuleopardin karvoitus on petoeläinten joukossa ulkonäöltään erikoislaatuinen. Tiheän ja pehmeän turkin pohjaväri vaihtelee tuhkanharmaasta kellertävänharmaaseen. Selässä turkki on joskus punavivahteinen ja vatsapuolella hyvin vaalea. Pohjaväriä koristavat pienet täplät ja suuret tummat laikut, pilvenhattarakuviot, joiden mukaan eläin on saanut englanninkielisen nimensä "clouded leopard". Pilvikuvioita on eläimen kupeissa ja selässä, ja ne muodostuvat tummista, pitkulaisista rinkuloista, joiden keskellä on hieman pohjaväriä tummempaa turkkia. Lisäksi sillä on kaulassa, vatsassa ja raajoissa pienempiä tummia laikkuja. Häntä on tyvestä laikukas ja kärjestä rengasjuovainen. Selän keskellä on kaksi pitkittäistä juovaa, ja niiden lisäksi puuleopardilla on viiruja myös niskassa, kaulassa ja poskissa. Kuviointi tarjoaa pedolle loistavan suojavärin sen liikkuessa puun latvustossa.
Täpläpapurikko
Täpläpapurikon etusiiven pituus on yleensä 19–23 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 30–45 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Nimialalajin yläpuolen pohjaväri on tummanharmaanruskea ja siinä on tiheästi oranssinkeltaisia täpliä. Etusiivessä on pieni kärkisilmätäplä ja etusiiven ulkoreuna on kovera saran 5 alapuolella. Takasiiven yläpuolella on postdiskaalialan täplissä silmätäpliä yleensä saroissa 2–4. Takasiiven alapuolen pohjaväri on kellanruskea, vihreähäiveinen ja sen kirjaukset ovat epämääräisiä. Keltahelttajuurekas
Keltaheltajuurekas muistuttaa kalpeajuurekasta, mistä se eroaa väritykseltään. Sen lakki on suklaanruskea ja heltat ovat vaaleankeltaisia. Se on myös rotevampi
rakenteeltaan. Turkoosikirjoahven
Turkoosikirjoahvenen suomuissa on tummat reunat jotka saavat sen näyttämään helmikuvioiselta. Pää on hyvin kaareva, suu kalan alapinnalla. Eri alueilta on kotoisin eri värisiä muunnoksia. Selvimmin turkoosinsininen värimuoto on kotoisin Costa Ricasta; Nicaraguassa tavattavat yksilöt ovat kellertävämpiä. Naaraalla on punertava vatsapuoli, posket ovat siniset. Kyljessä on tumma juova ja tumma läikkä. Koiras on kellertävä, ja sen evät ovat pilkulliset. Luonnossa kala voi kasvaa 25 cm pitkäksi, akvaariossa koiras jää noin 20-senttiseksi, naaras noin 16 cm. Tulitopaasikolibri
Tulitopaasikolibri ("Topaza pyra") on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Se luokitellaan joskus punatopaasikolibrin alalajiksi. Sen esiintymisalue käsittää Amazonasin alueen länsiosan. John Gould kuvaili lajin holotyypin vuonna 1846. Phalène
Phalène on siro kääpiörotu, joka on ilmeeltään valpas ja älykäs. Sillä on pitkäkarvaiset, perhosmaiset luppakorvat, joista juontuu rodun nimi, joka tarkoittaa ranskaksi yöperhosta (papillon, phalènen pystykorvainen muunnos sittemmin tarkoittaa päiväperhosta). Liikkeet ovat vapaat ja tyylikkäät. Pitkä karvapeite on korvissa, raajojen takaosassa, varpaiden välissä ja hännässä. Turkki on pohjaväriltään valkoinen. Laikuissa kaikki värit ovat sallittuja, mutta yleisimpiä ovat tummanruskea, musta ja punertava. Päässä valkoinen väri ei saisi olla vallitseva, mutta otsapiirto on toivottava. Tupsuhirvi
Tupsuhirvellä on otsassa mustanruskea karvatupsu, joka peittää sen pienet sarvet. Tästä tulee myös lajin englanninkielinen nimi "Tufted deer" ja suomenkielinen nimitys tupsuhirvi. Sen tieteellinen nimi "Elaphodus cephalophus" tulee kreikan kielen sanoista "Elaphos" (hirvi), "odous" (hammas), "Kephale" (pää) ja "lophos" (harja). Turkiskoi
Turkiskoin toukat syövät ravinnokseen erityisesti turkis- ja villavaatteiden sekä -kankaiden kuituja, joista ne myös kehräävät putkimaisen suojaverhon ihonsa peitteeksi. Jotta toukat jaksaisivat kehrätä ympärilleen suojaputken, niiden on löydettävä runsaasti ravintoa heti munista kuoriuduttuaan. Toukat ovat myös hyvin valonarkoja, joten niiden parhaimpia kasvuympäristöjä ovat pimeät, suojaisat tilat, joissa on runsaasti syötävää kuitumateriaalia. Luonnossa perhonen lisääntyy lintujen pesissä, joissa toukka syö irronneita höyheniä sekä hyönteisten jäänteitä. Toisin kuin vaatekoille, turkiskoin toukalle kelpaa tarvittaessa ravinnoksi myös kasviperäinen kuitu, kuten puuvilla. Sen on todettu syövän myös nahkatuotteita ja jopa mausteita. Vaatekoista poiketen turkiskoin toukka ei kiinnittäydy vaatekuituihin. Toukka tekee vaatteisiin ison ja teräväreunaisen, ympäristöstään siistin reiän. Poro
Poro on sarvellinen hirvieläin, jolla on lämpöä hyvin eristävä turkki. Sen ansiosta poro kestää pohjoisen kylmät talvet. Turkissa on peitinkarvat, joissa on eristeenä ilmalokeroita. Peitinkarvoja on neliösenttimetrillä yli 1 700 kappaletta. Turkki on väriltään yleensä harmaan, vaaleanruskean ja valkoisen kirjava, mutta väritys vaihtelee eri yksilöiden kesken. Turkiskoi
Turkiskoita tavataan lähes koko holarktisella alueella. Se puuttuu kuitenkin esimerkiksi Skandinavian pohjoisimmista osista sekä Islannista. Vieraslajina se on levinnyt Australiaan ja Uuteen Seelantiin. Pääasiallinen lentokausi on kesäkuusta elokuuhun, mutta sopivalla paikalla perhosia voi tavata aikaisemminkin. Vilkaharju
Vilkaharju muodostaa maisemallisesti ja geologisesti arvokkaan kokonaisuuden, jonka metsäluonto edustaa paikoitellen kohtalaisen hyvin kehittynyttä harjumetsää, lähinnä häränsilmä-kanerva- ja häränsilmä-puolukkatyyppejä. Paikka paikoin yleisenä esiintyvä kangasvuokko on myös osoitus hyvin kehittyneestä harjukasvillisuudesta. Vilkaharjun pesimälinnustoon kuuluvat tyypilliset avoimien harjumetsien lajit, kuten leppälintu, kulorastas ja harmaasieppo.
Topografialtaan Vilkaharjun eteläosa on jyrkkäpiirteistä, kun taas pohjoisosalle on tyypillistä laajalle sorakerrostumalle syntyneet suppakuopat. Teropodit
Moni teropodiryhmä sisälsi höyhenpeitteisiä lajeja. Niistä kuitenkin monien höyhenpeite oli hyvin alkeellinen karvamainen suoja; varsinaisia höyhenpeitteisiä dinosauruksia esiintyy vain Maniraptoromorpha-kladissa. Suuret lihansyöjäteropodit olivat yleensä suomupeitteisiä, mutta 9-metrinen "Yutyrannus" oli höyhenpeitteinen. "Carnotauruksella" oli panssaroitu iho. Pienellä dromaeosaurilla, "Microraptorilla", oli höyheniä jopa raajoissa. Höyhenet saattoivat suojata teropodeja ja säädellä niiden ruumiinlämpöä. Hybridileppä
Hybridileppä on yleensä puumainen. Lehtimuoto on kantalajien väliltä. Lehtilavan alapinnalla on karvoja lehtisuonia myöten ja karvatupsuja suonihangoissa. Tervalepän lehden suonihangat ovat karvaisia, harmaalepän kaljuja. Hybridilepän puutuneet eminorkot ovat lyhytperäisiä, kun tervalepällä ne ovat selvästi perällisiä ja harmaalepällä kärjimmäistä lukuun ottamatta perättömiä. Puistotuhatjalkainen
Puistotuhatjalkainen eli puistokaksoisjalkainen ("Cylindroiulus caeruleocinctus") on melko kookas ja tummansävyinen kaksoisjalkainen. Sitä tavataan koko Euroopassa aivan mantereen eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi se on levinnyt Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Puistotuhatjalkaiset viihtyvät erityisesti kulttuuriympäristöissä, mutta myös erilaisissa lehtimetsissä. Siniharjalepinkäinen
Siniharjalepinkäinen ("Prionops caniceps") on länsiafrikkalainen, Sierra Leonesta ja Guineasta itään Malin lounaisosiin ja Kamerunin länsiosiin ulottuvalla alueella elävä harjalepinkäisten suvun varpuslintu, jonka holotyypin Charles Lucien Bonaparte kuvaili Butréjoelta Ghanasta vuonna 1850. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, "caniceps" ja eteläisempi "harterti". Rusovatsalepinkäinen luetaan toisinaan sen alalajiksi, esimerkiksi IUCN tekee niin. Kiharakarvainennoutaja
Turkki on tämän rodun tavaramerkki. Turkin pitäisi olla täynnä pieniä kiharoita, jotka ovat lähellä nahkaa. Kasvattajat pyrkivät tiukkoihin, huoliteltuihin, yksittäisiin kiharoihin. Turkki on melko tiukka, jotta se pystyisi suojaamaan koiraa kylmältä säältä ja karhunvatukkapensailta. Ainoat kohdat, jotka eivät ole tiukkojen kiharoiden peitossa, ovat otsa, kasvot ja jalat. Niissä karvan täytyy olla lyhyt, tasainen ja suora. Löysät kiharat ovat hyväksyttäviä korvissa. Rodulla ei pitäisi olla turkin sisäkerrosta. Kaljuja paikkoja saattaa olla kasvavilla pennuilla, joiden turkki muuttuu aikuisen koiran turkiksi, sekä nartuilla, jotka ovat juuri synnyttäneet. Kalliohyppijä
Kalliohyppijän turkki on tuuhea ja pörröinen, karvat ovat ontot ja karvanvaihtoa tapahtuu säännöllisin väliajoin, toisin kuin sen sukulaislajeilla. Turkin pohjaväri on oliivinkeltainen ja sitä laikuttavat yleensä harmaanmustat täplät, mutta värissä on vaihtelua. Vatsapuoli, korvat, leuka ja huulet ovat valkoiset. Korvien ulospäin näkyvän sisäpinnan luona on myös 3–4 mustaa säteittäistä juovaa. Turkin väri sulautuu ympäröiviin kallioihin. Kun kalliohyppijä on sairas tai sillä kuuma, se pörhistää karvojaan. Tämä saa sen näyttämään todellista kokoaan suuremmalta. Pää on kolmikulmainen ja kartiomainen. Kuono on lyhyt ja kiilamainen. Sarvet ovat pystyt ja keskimäärin 10 sentin, enintään 16 sentin pituiset. Naaraat ovat yleensä sarvettomia, mutta eräille Etiopian, Ugandan ja Tansanian kalliohyppijänaaraille kehittyy myös pienet sarvet. Lajilla on myös suuret, tummat silmänedusrauhaset. Hampaita on 32. Chow chow
Chow chow on melko vankka ja lyhytrunkoinen, olemukseltaan ryhdikäs ja omanarvontuntoinen koira. Kiinanpystykorvilla on hyvin tiheä turkki, ja ne voivat olla lyhyt- tai pitkäkarvaisia. Turkki on erityisen paksu niskan alueella, mikä luo koiralle leijonamaisen harjan. Myös raajojen takaosassa turkki on pidempää. Turkki on useimmin punainen, mutta voi olla myös musta, kermanvärinen, sinertävä, valkoinen tai kanelinvärinen (fawn). Karkeahkon peitinkarvan alla on tiheä pohjavilla. Puuleopardi
Puuleopardit saalistavat hyvin erilaisia saaliseläimiä, muun muassa oravia, erilaisia lintuja (kuten metsäviiriäisiä) ja jopa gibbonin kokoisia apinoita. Pedon suuret kulmahampaat mahdollistavat tehokkaan tappamisen, ja se voikin ottaa hengiltä paljon itseään suurempia eläimiä kuten villisikoja ja hirvieläimiä. Puuleopardi vaanii saalistaan puun oksien suojissa ja pudottautuu sieltä uhrinsa niskaan. Se osaa myös kalastaa. Colourpoint
Colourpoint on yksi persialaisen kissan värimuunnoksista. Hyväksyttyjä naamiovärejä ovat ruskea, sininen, suklaa, lila, punainen, creme, kilpikonna ja sinikilpikonna sekä vastaavat tabbynaamiot. Väritys on kissan kasvoissa, korvissa, jaloissa ja hännässä. Vartalon väri on vaalea. Turkki on pitkä, tuuhea ja pehmeä. Colourpointin vartalo on tanakka, jalat matalat ja vankat. Pää on pyöreä ja massiivinen, nenä lyhyt ja leveä. Korvat ovat pienet ja niiden sisällä on tupsut. Silmät ovat avoimet, pyöreät ja väriltään siniset. Häntä on lyhyt ja pensasmaisen tuuhea.
Colourpoint on luonteeltaan lauhkea ja hyväntahtoinen kissa, joka kiintyy syvästi omistajaansa. Se on ihanteellinen lemmikki.
Colourpoint exotic on lyhytkarvainen muunnos. Colourpoint exoticilla hyväksytään samat naamiovärit kuin pitkäkarvaisilla. Molemmilla kissoilla on sama rakenne, samoin silmien väri, vain turkissa on eroa. Exoticin turkki lyhyt ja tuuhea. Turkki
Turkin kasvillisuus jakautuu kolmeen vyöhykkeeseen: Välimeren lähellä on välimerenkasvillisuutta, euro-siperialainen vyöhyke ulottuu Mustanmeren seudulle, ja loppuosa maasta kuuluu iranoturanilaiseen vyöhykkeeseen. Monien viljelykasvien alkumuodot kasvavat villeinä Turkissa. Näihin kuuluvat tulppaani, kikherneet, linssit ja aprikoosit. Puuleopardi
Luonnonvaraisten puuleopardien huonosta tuntemuksesta kielii jotain se, ettei yhdestäkään yksilöstä ole toistaiseksi onnistuttu saamaan valokuvaa sen luonnollisessa elinympäristössä. Silti tätä salaperäistä petoa uhkaavat monet vaarat. Salametsästys on verottanut kantoja, sillä eläimen kaunis turkki on kysyttyä tavaraa pimeillä markkinoilla. Lisäksi puuleopardin eri ruumiinosia käytetään raaka-aineena perinteisissä lääkkeissä, joilla uskotaan olevan parantavia ominaisuuksia. Tällaiset rohdot ovat suosittuja erityisesti Kiinassa, missä varakkaat ihmiset ovat valmiita maksamaan niistä suuria summia. Etelä-Kiinassa on puuleopardin lihaa löydetty jopa paikallisten ravintoloiden ruokalistoilta. Tarhapioni
Tarhapioni ("Paeonia" x "festiva") on monivuotinen ruohovartinen risteymälaji pionien suvussa. Se on syntynyt Etelä-Euroopassa kasvavan vuoripionin ("Paeonia officinalis") ja Balkanilla, Italiassa ja Pohjois-Turkissa kasvavan turkinpionin ("Paeonia peregrina") välisenä risteymänä. Tarhapioniin kuuluu lukuisia koristekasvina viljeltyjä lajikkeita. Tiikerinkirjava
Leopardikuvioon liittyvä valkokirjavuus on usein symmetristä ja alkaa lanteista. Ehdotettu geeni "PATN-1" saattaa aiheuttaa yleisimmät valkoisuuden muodot: heterotsygooteilla kantajilla on normaalinkokoiset ja homotsygooteilla laajemmat, jopa joko ruholle leviävät niinkutsutut "huopakuviot". Jopa niillä yksilöillä, joilla valkoista on hyvin laajalti, säilyttävät kuitenkin tummia alueita kavionreunoissa, koipien nivelissä, hännässä, harjassa ja pään luisissa osissa. Pienin määrä valkoista taas on vain hieman pilkkuja lantiolla. Pikkulapasotka
Myös pään kiilto auttaa joskus lajin tunnistamisessa: pikkulapasotkan punasävyä vastaa lapasotkan vihreä sävy. 
Koiraalla on hyvin tumma kaula ja pää, joka kiiltää hyvässä valossa punertavansävyisenä, valkea vatsa sekä harmaa selkä. Lisäksi sillä on sininen nokka ja keltaiset silmät. Naaras muistuttaa enemmän tukkasotkaa, mutta nokan tyvessä on usein enemmän valkeaa, poskella selvempää vaaleaa kuviointia ja selässä harmaa "huurteinen" väritys. Sinisiipiset
Monet lajit ovat suhteellisen pieniä tai keskikokoisia ja nimensä mukaisesti siiviltään sinisiä, mutta myös muita värejä esiintyy. Koiras- ja naarasyksilöiden väritys ja kuviointi eroavat usein selvästi toisistaan. Takasiipien takaosassa, alapinnalla on usein silmätäpliä, joiden tarkoitus on hämätä saalistajia. Joillakin lajeilla takasiipeen liittyy myös ohut kannus, jonka tarkoitus saattaa olla tuntosarven jäljittely. Lepäävä perhonen liikuttaa usein takasiipiään edestakaisin, mikä lisännee entisestään vaikutelmaa valepäästä. Heimoa yhdistävinä tuntomerkkeinä tuntosarven tyvi koskettaa verkkosilmää ja kotelovaiheessa tuppi, jonka sisälle siipi kehittyy on selvästi lyhentynyt. Toukat ovat litteitä, etanamaisia, ja niiden pää jää piiloon niskapoimun alle. Toukilla ei ole muille päiväperhosille tyypillistä, pahanhajuista eritettä tuottavaa rintarauhasta ja toukan peräosan vatsajalkojen sisäreunassa on katkos jalkapohjaa reunustavien tarttumakoukkujen jonossa. Koirasyksilöiden etummainen jalkapari on usein surkastunut. Puuleopardi
Puuleopardi elää eteläisen Aasian tiheissä ja vaikeakulkuisissa trooppisissa metsissä. Sen elinalue tunnetaan huonosti, mutta sitä on tavattu ainakin Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa aina Malakan niemimaalle asti. Kiinan etelärannikolla sijaitsevalta Hainanin saarelta puuleopardi on jo ilmeisesti hävinnyt, ja Taiwanin ja Malesian kannat ovat sukupuuton partaalla. Taiwanissa tavattavaa alalajia pidetään jopa hävinneenä, sillä viimeisestä havainnosta on jo suhteellisen kauan. Ennen puuleopardiin luettua borneonpuuleopardia tavataan Indonesiassa Borneon ja Sumatran suurilla saarilla. Puuleopardi
Puuleopardi eli puutiikeri ("Neofelis nebulosa") on kissaeläinten heimoon kuuluva petoeläinlaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasian mantereen trooppisissa metsissä. Puuleopardi on luokiteltu uhanalaiseksi. Lajia uhkaa salametsästys ja sen elinympäristöjen katoaminen. Tunturipunatäplä
Tunturipunatäplä on väritykseltään tyypillinen punatäplä, jonka siniharmaissa, kiiltävissä ja läpikuultavissa siivissä on viisi kirkkaanpunaista täplää. Siiven etureunassa tyven täplä on venynyt siivensuuntaisesti ja lähempänä kärkeä oleva täplä on melko lyhyt. Siiven keskiosassa on kolme melko pyöreää täplää. Etusiivet ovat pituuteensa nähden melko leveät. Takasiivet ovat harmaanpunaiset ja niissä on harmaa reunus. Siipiväli on 29–35 mm , mutta lajista tunnetaan myös pienikokoinen muoto "f. minor", jonka siipiväli on noin 19 mm. Naaraiden kuviointi ei ole yhtä selvärajaista kuin koirailla. Ruumis on musta ja muihin punatäpliin verrattuna huomattavasti karvaisempi. Verkkosilmät ovat pienet, imukärsä pitkä ja huulirihmat pitkät ja karvaiset. Cherokeet
Cherokeiden vaatetus koki monia muutoksia vuosisatojen aikana. Alun perin he käyttivät pesukarhun nahoista tehtyjä turkislakkeja, joista useihin oli jätetty häntä. Davy Crockettin kerrotaan omineen tämän muoti-ilmiön cherokeilta tuoden sen yleisesti valkoisten metsästäjien käyttämäksi talvipäähineeksi. Cherokeet itse sen sijaan luopuivat turkishatuistaan korvaamalla ne monivärisillä liinoilla ja huiveilla, joita eurooppalaiset kauppiaat myivät ja jotka oli helppo kietaista päähän turbaanin tavoin. Usein liinan ympärille asetettiin metallivanne, johon saatettiin koristeeksi työntää kotkan, haukan tai joutsenen sulkia. Myös vasemmalla olkapäällä pidettävät villahuovat, jotka kulkivat oikean kainalon alta, tulivat tutuiksi kaupankäynnin yhteydessä ja muokkasivat cherokeiden pukeutumistyyliä. Talvipalatsi
Talvipalatsin julkisivussa ei ole tapahtunut muutoksia, vaan se on yhä Rastrellin luomassa asussa. Turkoosiin vivahtavaa vaaleanvihreää julkisivua jäsentävät lukuisat valkoiset pilasterit, joiden jatkeena katon reunalla on pronssisia patsaita ja maljoja. Puutarhakatu (Turku)
Puutarhakatu alkaa Puolalanmäen rinteestä Aurakadulta, ylittää muun muassa Koulu- ja Puistokadun, jatkuu Kakolanmäen pohjoispuolitse läpi Portsan puutaloalueen, kaartuu lopuksi satamarataa myötäillen kohti etelää ja päättyy Malmin- ja Kalastajakadun kulmaan. Noin 2,3 kilometrin pituisen kadun alkupäässä sijaitsee muun muassa kaupungin virastoja, Puolalanmäen lukio ja Puolalan yläkoulu (n:o 5, Florentin Granholm 1888) sekä kerrostalon pihasiivessä sijaitseva Lutherin kirkko (n:o 8, Tauno Salo ja Olavi Heikkilä 1967
). Humalistonkadun vaiheilla on Alvar Aallon suunnittelema Lounais-Suomen Maalaistentalo ja Turun keskusta-alueen korkeimmat asuinkerrostalot Puutarhakatu 11–13:ssa. Koulukadun ja Puistokadun välissä on Mannerheiminpuisto ja sitä seuraavassa korttelissa Mikaelinkirkko, jonka takaa alkaa Port Arthurin puutalokaupunki. Puula
Tyypillisiä Puulan lintuja ovat kuikka ja kalalokki, mutta myös valkoselkätikka, pikkutikka, sääksi, kuhankeittäjä ja selkälokki ovat edustettuina. Tulppaanipuut
Lännentulppaanipuu ("Liriodenron tulipifera") on Keski-Euroopassa suosittu koristepuu. Kiinantulppaanipuun ("Liriodendron chinense") lehdet puhkeavat kuparinsävyisinä ja ovat yleensä syvempiliuskaisia ja vaaleampia kuin amerikkalaisella tulppaanipuulla. 
Suomessa tulppaanipuu on menestynyt vain pensasmaisena aivan etelässä suojaisilla paikoilla hyvän talvisuojauksen turvin. Kurjenrahkan kansallispuisto
Alueen vanhoissa metsissä tavataan useiden kolossa pesivien lintulajien lisäksi runsaasti erilaisia lahopuista riippuvaisia hyönteisiä. Niitä on erityisesti Pukkipalon aarniometsän lahopuissa. Tällaisia lajeja ovat uhanalainen kovakuoriainen rosopehkiäinen sekä aiemmin uhanalaisina pidetyt ludelajit aarnilatikka ja ruskolatikka. Pukkipalon perhoslajisto muistuttaa rehevän kuusisekametsän lajistoa, mutta siellä on myös suo- ja kosteikkolajeja. Harvinaisia tai uhanalaisia perhoslajeja Pukkipalosta ei hyönteiskartoituksessa ole löytynyt. Puupäähattu
Puupäähattu on kopio Pekka Puupään tötteröhatusta päivänkakkaroineen. Ola Fogelbergin luomaa Pekka Puupäätä pidetään ensimmäisenä merkittävänä suomalaisena sarjakuvasankarina. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1972. Sen jako on vakiintunut keväälle. Palkittu hatutetaan Kansalliskirjastossa, jossa järjestetään myös palkitun näyttely. Oravannahka (heraldiikka)
Oravannahka on heraldinen tinktuuri ja toinen heraldiikassa alkuperäisesti käytetyistä turkiksesta. Sen sinihopeinen kuvio kuvastaa viittojen vuorina käytettyä oravaturkista. Siinä oravien siniharmaan turkin ja valkoisen vatsakarvan vuorottelu loi värivaihtelun ja kuvion, jota oravannahkatinktuuri esittää yksinkertaistettuna. Oravannahan sinisten kuvioiden kärki osoittaa yleensä ylöspäin. Luurankotakki
Luurankotakki on rakuunoiden perinneasun nimitys. Nimitys tulee takissa vaakatasossa olevista raidoista, jotka muistuttavat kylkiluita. Suomalaisen takin malli on vuodelta 1922. Luurankotakin kanssa käytettiin punaisia keltaraitahousuja, joita on toisinaan nimitetty hurmahousuiksi. Ne ovat malliltaan ns. pussihousuja. Luettelo televisiosarjan Muumilaakson tarinoita jaksoista
Muumit heräävät keväällä talviunestaan, ja Muumipeikko ystävineen löytää vuoren huipulta suuren, mustan silinterihatun. Hattu ei olekaan mikä tahansa hattu, vaan se muuttaa kananmunankuoret pilviksi ja Muumipeikon kummituseläimeksi kesken piilosilla olon. Muumit päättävät heittää sen jokeen.
Hattu paljastuu myöhemmin Taikurin hatuksi. Purohopeatäplä
Aikaisemman käsityksen mukaan pohjanpurohopeatäplä ("Boloria thore borealis") esiintyy pohjoisimmassa Lapissa, Enontekiön, Utsjoen sekä vuodesta 2001 alkaen myös Savukosken alueella ja etelänpurohopeatäplä ("Boloria thore thore") pienellä alueella Pohjois-Karjalan Tohmajärvellä. Kuitenkin nykyisin myös Tohmajärven populaation arvellaan kuuluvan alalajiin "B. t. borealis", sillä Pohjois-Karjalan ja Lapin esiintymien välillä on yhteys Venäjän puolella ja perhosten ulkonäkö muuttuu vaiheittain. Talonpojan taival
Maisemalle ovat ominaisia mm. kaskenpolton jäljiltä syntyneet koivikot. Halmejärven itäpuolella on paljon karuja kankaita ja louhikoita. Reitin varrella on metsät ovat enimmäkseen kuusivaltaista, tuoretta mustikkatyypin metsää. Vanhaa metsää haapoineen on Murtovaaran alueella. Reitin suot ovat pääosin ojitettuja rämeitä.Linnuista on reitillä tavattuja mm. ampuhaukka, mehiläishaukka, helmipöllö, huuhkaja sekä pohjoiset taigametsien lajit, kuten kuukkeli, järripeippo ja pohjansirkku. Metsäkanalintuja tavataan usein. Reitillä on onnekkaalla mahdollisuus nähdä vilahdus suurpedoistamme. Tylypahka
Luihuinen "(eng. Slytherin)" arvostaa määrätietoisuutta, juonikkuutta ja neuvokkuutta. Tylypahkan tuvista juuri Luihuisesta on tullut eniten pimeän puolen velhoja, mm. lordi Voldemort ja suurin osa hänen kannattajistaan kuuluivat kouluaikoinaan Luihuiseen. Tuvan maskotti on käärme ja sen värit ovat vihreä ja hopea.
Tuvan perusti Salazar Luihuinen. Luihuisen tupakummitus on Verinen paroni. Harlekiinileppäpirkko
Harlekiinileppäpirkko ("Harmonia axyridis") on 5-9 millimetriä pitkä leppäkerttulaji, jonka pohjaväri voi olla, keltaoranssi, oranssinpunainen, punainen tai musta. Pilkut ovat mustia tai punaisia. Harlekiinileppäpirkko on peräisin Itä-Aasiasta, mutta se on laajalle levinnyt myös Eurooppaan. Suomeen laji ei ole levinnyt. Harlekiinileppäpirkkoa on käytetty pitkään USA:ssa ja myös Portugalissa, Kreikassa, Ukrainassa, Tunisiassa ja Italiassa kirvojen ja kilpikirvojen biologisessa torjunnassa. Sen on havaittu kuitenkin olevan helposti leviävä vieraslaji. Harlekiinileppäpirkon pelätään syrjäyttävän eurooppalaisia leppäpirkkolajeja. Luhtahiirihaukka
Tumman muodon aikuinen on mustanruskea päältä ja alta pyrstöä ja lenninsulkia lukuun ottamatta, jotka ovat harmaan ja tumman raidallisia kuten vaalealla muodolla, mutta mahdollisesti harmaa on tummempaa. Nuorilla linnuilla on samanlainen pyrstökuvio kuin vaalean muodon nuorilla, ja alapuoli on valkotäpläinen. Tumman muodon erottaminen muista tummista hiirihaukoista on vaikeaa, etenkin lähisukuisesta viheltäjähiirihaukasta ("Buteo platypterus"). Labradoodle
F2 sukupolven labradoodlella turkissa on eniten variaatioita. Osa koirista saattaa olla villakoiramaisen kiharoita, osa F1 tyyppisesti karkeakarvaisia. Täplänouto
Täplänouto ("Tuberaria guttata") on päivännoutokasveihin kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa erityisesti Välimeren alueella. Se on yksivuotinen matala ruoho, jonka kukkien terälehdet ovat keltaiset ja tyveltä usein tummat. Huldra
Huldra on henkeäsalpaavan kaunis, toisinaan alaston nainen, jolla on pitkät hiukset. Ihmisistä poiketen huldra on kuitenkin takaa ontto, kuten vanha puunrunko, ja sillä on eläimen häntä. Norjalaisessa kansanperinteessä huldralla on lehmän häntä, mutta ruotsalaisessa kansanperinteessä huldralla voi olla myös ketunhäntä. Pohjoisruotsalaisella huldralla ei välttämättä ole häntää lainkaan, vaan sen paikalla on pelkkä ontto tai kaarnan peittämä selkä. Suomalaisessa kansanperinteessä on myös kerrottu metsänneidosta, joka muistuttaa paljon pohjoisruotsalaista huldraa. Pienlepakot
Hautalepakot eli tuppihäntälepakot ("Emballonuridae") ovat pieniä ja yleensä ruskeitä tai harmaita lepakkoja. Ainoastaan suvun "Diclidurus" lepakot ovat valkoisia. Hautalepakoita esiintyy kaikkialla maailmassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Niihin kuuluu 51 lepakkolajia. Ruotsinlapinkoira
Säänkestävä turkki, jossa paksu ja tuuhea peitinkarva; aluskarva kihartuvaa. Turkki hylkii vettä ja lunta. Säännöllinen harjaus estää turkin takkuuntumisen eikä karvaan tartu risuja tms. Puuleopardi
Puuleopardien tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, sillä huonosti tunnetusta lajista on vaikea tehdä yksilölaskentaa. Kannan kooksi on kuitenkin arvioitu alle 10 000 yksilöä, joista missään populaatiossa ei elä yli tuhatta yksilöä, ja laji on luokiteltu uhanalaiseksi. Vankeudessa puuleopardeja elää parisataa, mutta kannan lisääminen tarhaoloissa on vaikeaa. Vain noin 20 prosenttia tarhatuista eläimistä on saanut omia jälkeläisiä. Purohopeatäplä
Purohopeatäplän siipien kärkiväli on noin 36–47 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnat ovat oranssit, mutta vahvasti mustakehnäiset. Siipien poikki kulkee mutkitellen mustanruskea poikkijuova ja niillä on runsaasti mustanruskeita täpliä. Myös siipisuonet erottuvat mustanruskeina viiruina. Etenkin siipien tyviosa on usein lähes täysin musta ja takasiiven ulkoreunassa mustanruskeat täplät ovat sulautuneet yhtenäiseksi poikkijuovaksi. Takasiiven alapinnalla on leveä, siipisuonten katkoma tasaisen vaaleankeltainen poikkivyö ja siiven reunassa on rivi siniharmaita täpliä. Borneonpuuleopardi
Borneonpuuleopardi ("Neofelis diardi") on kissaeläin, jota vuoteen 2007 asti pidettiin puuleopardin alalajina, "Neofelis nebulosa diardi". Geenitutkimus kuitenkin osoitti, että nämä Borneolla ja Sumatralla elävät puuleopardit eroavat Kaakkois-Aasian mantereen puuleopardeista niin merkittävästi, että niitä tulee pitää omana itsenäisenä lajinaan. Lajien ero verrattavissa muiden suurten kissaeläinlajien, kuten tiikereiden ja leopardien väliseen geneettiseen eroon. Tämän perusteella arvioidaan, että puuleopardilajit erkanivat toisistaan 1–3 miljoonaa vuotta sitten. Borneonpuuleopardien kannaksi arvioidaan 5 000–11 000 yksilöä. Keeshond
Keeshond on terhakka keskikokoinen pystykorva, jolla on pitkä kaksinkertainen turkki, pienet pystyt korvat ja kippurahäntä. Turkin väritys on harmaa eri sävyissään (musta, valkoinen, harmaa / hopea). Pää ja selkä ovat tummemmat kuin raajat, kaulus ja häntä, joiden väri on vaaleamman harmaa. Keeshondin silmiä reunustavat rodulle tyypilliset "silmälasit". Jalat ovat vankkaluustoiset ja kulmaukset kohtuulliset. Säkäkorkeus vaihtelee yleisimmin 40–50 cm:n välillä. Vaatekoi
Vaatekoi on ulkonäöltään hyvin samankaltainen kuin turkiskoi ("Tinea pellionella"), mutta sen etusiivistä puuttuu tumma täplä. Etusiivet ovat kellanruskeat ja tasaisen kullanhohtoiset, joskus tyvestä hieman tummemmat. Takasiivet ovat harmaat ja niissä on kellertäviä juovia. Pään karvamaiset suomut ovat yksivärisen vaaleankeltaisia ja tuntosarvet ovat noin puolet etusiiven pituudesta. Siipiväli 7–15 mm. Lehtosara
Lehtosaran varsi on ohut ja nuokkuva. Tyvitupet ovat vaaleanruskeat. Lehdet ovat leveydeltään 3–7 millimetriä. Lehtosaran kukinnossa on yksi hedetähkä ja 3–5 harsua emitähkää. Alemmat tähkät ovat pitkäperäiset ja nuokkuvat. Tähkäsuomut ja pullakot ovat vaaleanvihreitä. Pullakoiden suuota on melko pitkä ja lovikärkinen. Puuleopardi
Puuleopardi on ruumiinrakenteeltaan hyvin sopeutunut elämään korkealla puiden oksilla. Sen ruumis on vanttera ja pitkänomainen. Sillä on suhteellisen suuret tassut ja lyhyehköt jalat, jotka soveltuvat kapeilla oksilla liikkumiseen. Huomattavan pitkä ja paksu häntä puolestaan auttaa petoa säilyttämään tasapainonsa vaikeakulkuisessa latvustossa. Luettelo televisiosarjan Turtles – mutanttikilpikonnat jaksoista
Kahdeksannesta tuotantokaudesta lähtien sarjan tyyli muuttui. Monia muutoksia olivat mm. sarjasta tuli synkempi, piirrostyyli muuttui huomattavasti ja osa tärkeistä hahmoista poistettiin. Tämä ja kaksi viimeistä kautta tunnetaan nimellä "Punainen taivas" ("Red Sky") -jaksot sarjan fanien keskuudessa, johtuen siitä syystä, että taivas on punainen näissä jaksoissa eikä tavanomainen sininen. Pilkkasiipi
Pilkkasiiven vartalonmuoto muistuttaa haahkaa. Koiraan höyhenpeite on samettisen musta lukuun ottamatta valkoisia läikkiä siivissä ja silmän alla. Nokka on paksu ja keltainen. Naaras ja nuori lintu ovat tummanruskeita, poskella on vaalea täplä ja siiven yläpinnalla laaja valkoinen kuvio. Niiden nokka on harmahtava. Jupiterin pilvet
Planeetan päiväntasaajan tienoilla on kaksi melko kirkasta ja paksua pilvivyöhykettä. Pohjoisempana
on kaksi paksua tummaa vyötä ja niin edelleen. Suurimmat tuulen nopeuserot havaitaan alueiden rajalla. Vaaleissa vyöhykkeissä tuulee myötäpäivään ja tummissa vastapäivään. Eteläisellä pallonpuoliskolla on suuri punertava pyörremyrsky, Jupiterin suuri punainen pilkku. Länsisiperianlaika
Länsisiperianlaikan karvapeite muodostuu kovasta, karkeasta ja suorasta peitinkarvasta sekä tiheästä ja paksusta pohjavillasta. Karva on lyhyttä ja tiheää päässä ja korvissa, mutta kaulassa ja lavoissa on pidempää karvaa, joka muodostaa kauluksen. Myös poskien karva muodostaa pulisongit. Varpaiden välissä kasvaa suojaava karva. Länsisiperianlaikan väritys voi olla harmaan tai mustan kirjava, harmaa, punainen, harmaanpunainen, kellertävä (fawn) tai punaruskea kaikissa vivahteissaan. Myös valkoinen väri sallitaan. Turkki voi olla laikullinen valkoisella pohjavärillä. Puupiirtäjämäiset
Ryhmä käsittää ainoastaan yhden heimon, puupiirtäjät ("Lymexylidae"). Tästä heimosta tunnetaan Suomessa kaksi lajia, joista yleisemmin tavataan lehtipuun puupiirtäjää ("Hylecoetus dermestoides"). Puupiirtäjät ovat rakenteeltaan varsin hoikkia ja pehmeitä kovakuoriaisia, joiden koirailla on hyvin tunnusomaiset palpit. Kuoriaisten toukat kaivavat puuhun käytäviä. Aikana, jolloin puisia laivoja käytettiin yleisemmin, keskieurooppalaista, silti Ruotsissakin tavattua, telakkapuupiirtäjää ("Lymexylon navale") pidettiin haitallisena tuholaislajina. Lumileopardi
Lumileopardi (Aq Bars) on tataarien ja kazakkien kansallissymboli. Se löytyy Almatyn kaupungin virallisesta sinetistä, ja Tatarstanin vaakunassa esiintyy siivekäs lumileopardi. Vastaava leopardi esiintyy myös Pohjois-Ossetia-Alanian vaakunassa. Lumileopardipalkinto myönnettiin neuvostoliittolaisille vuoristokiipeilijöille, jotka kiipesivät Neuvostoliiton kaikille viidelle yli 7 000 metrin huipulle. Lumileopardi on myös Kirgisian partiotyttöyhdistyksen symboli. Aasiankultakissa
Aasiankultakissa on keskikokoinen kissaeläin, jonka pituus on 90 cm, häntä 50 cm ja paino 12–16 kg. Vankeudessa kultakissa voi elää 20-vuotiaaksi mutta niiden keskimääräinen elinikä luonnossa on todennäköisesti paljon lyhyempi. 
Turkki on yleensä ketunpunainen tai kullanruskea, mutta myös mustaa ja harmaata väritystä esiintyy. Turkki on yleensä tasavärinen lukuun ottamatta mahapuolella yksittäisiä täpliä ja toisinaan heikosti erottuvia täpliä muualla turkissa. Kiinassa on kuitenkin värimuunnos, jolla on leopardin kaltaisia täpliä, ja se muistuttaa leopardikissaa. Täplikäs turkki on väistyvä ominaisuus, toisin sanoen kun täplikäs ja tasavärinen kissa risteytyvät, pennut ovat tasavärisiä. Belgianpaimenkoira tervueren
Karvapeite on pitkä ja sileä, ja muodostaa röyhelömäisen kauluksen niskan ympärille, joka ulottuu eturintaan asti. Uroksen karva on varsinkin kaulassa ja eturinnassa pidempää ja tuuheampaa kuin nartun, mikä onkin huomattavin sukupuolien välinen ulkoinen eroavaisuus. Muunnoksen erityispiirre on punaruskea tai hopeanharmaa turkki, jossa karvankärjet ovat mustat. Tämä väritys tunnetaan nimellä hiilikko ("charbonné") ja vastaa joidenkin muiden rotujen seesamia, soopelia tai riistanväriä eli agoutia. Punahiilikko on värityksistä hopeahiilikkoa toivotumpi. Jokin verran esiintyy myös hiilikoita, joiden pohjaväritys on hiekanvaalea eli fawn, mutta tätä pidetään erittäin epätoivottuna ominaisuutena. Koiran maskin tulisi olla aina musta ja ulottua kirsun päästä otsaan asti. Tessellaatio
Kasvikunnassa ruutukuvioita tai muita tesselloituneita kuvioita esiintyy esimerkiksi joidenkin kukkien terälehdissä, puun kuoressa ja hedelmissä. Tunnettuja kasveja, joiden terälehdissä on tällaisia kuvioita, ovat pikarililjat ("Fritillaria") ja jotkut myrkkyliljalajit ("Colchicum"). Puuleopardi
Tarhaoloissa puuleopardien lisäännyttäminen on ollut vaikeaa. Uros ja naaras kiintyvät toisiinsa vain pitkän ajan kuluessa ja usein käy niin, että uros mieluummin tappaa naaraan kuin parittelee tämän kanssa. Tämän vuoksi eläinten parittaminen tarhaoloissa on hyvin riskialtista puuhaa. Parin muodostaminen kestää puuleopardeilla kauan, mutta on myös havaittu, että kun uros ja naaras ovat kiintyneet toisiinsa, niistä tulee hyvin läheiset. Eläinten käytös viittaa siihen, että ne saattavat olla yksiavioisia, mikä olisi kissaeläinten keskuudessa ainutlaatuista. Leppälattari
Leppälattari ("Agathomyia alneti") on lattarien eli lattajalkakärpästen heimoon kuuluva kärpäslaji. Lattarit elävät vanhoissa lehtimetsissä, joissa on kääpiä. Leppälattarilla on suuret punaiset silmät. Ne ovat hyvin pienikokoisia, noin 5 mm. Ne eivät juuri lennä. Turkinapollo
Turkinapollon etusiipien suomut ovat harvassa ja siipi on suurelta osin läpinäkyvä. Läpinäkyvyys on koirailla ja vanhoilla yksilöillä suomujen irtoamisen vuoksi runsaampaa. Etusiiven etureunassa on kaksi laajaa mustaa laikkua ja siiven keskiosassa tuoreilla yksilöillä lyhyiden, aaltoilevien poikkiviirujen muodostama kuviointi. Takasiipien ulkoreuna on muuta siipeä tummempi, ja siinä on rivi mustareunaisia sinisiä silmätäpliä. Takasiiven keskiosa on kermanvalkoinen. Naaraiden siivissä on selvästi punaista väriä, etenkin takasiivissä. Punaisuus puuttuu koirailta lähes täysin. Siipiväli on 45–55 mm. Pekka Puupää
Viikoittain ilmestynyt Pekka Puupää koostui lähes poikkeuksetta kuuden ruudun mittaisista sarjoista, jotka oli ladottu kahdelle riville. Sarjakuvassa ei ollut puhekuplia, vaan tekstit olivat ruutujen alla. Puhekuplien käyttö alkoi levitä suomalaisiin sarjakuviin amerikkalaisten esikuvien vaikutuksesta 1930-luvulla, mutta Fogelberg ei muuttanut tyyliään – joskin muutaman yksittäisen kerran hän piirsi strippeihin puhekuplia. Keltamuurahaispeippo
Keltamuurahaispeippoa tavataan Ghanassa, Guineassa, Liberiassa, Norsunluurannikolla ja Sierra Leonessa. Punamuurahaispeipot elävät alankomaiden kosteissa metsissä. Laji on melko yleinen Liberiassa mutta elää muualla lähinnä suojelualueilla. Norsunluurannikolla lajia tavataan Taïn kansallispuistossa, Sierra Leonessa Golan metsäalueilla ja Kakumin ja Ankasan kansallispuistoissa. Keltamuurahaispeippo luokitellaan silmälläpidettäväki lajiksi, koska sitä uhkaa sen elinalueiden häviäminen, kun metsää kaadetaan maanviljelysmaaksi. Pikkutiltaltti
Pikkutiltaltti ("Phylloscopus neglectus") on uunilintujen heimoon kuuluva aasialainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää vuoristoiset alueet Iranista eteläiseen Turkmeniaan, itäiseen Uzbekistaniin, läntiseen Tadžikistaniin, Pohjois- ja Kaakkois-Afganistaniin sekä Pakistanin läntiseen Balochistaniin. Allan Octavian Hume kuvaili lajin holotyypin Pakistanin Bahawalpurista vuonna 1870. Koivulasisiipi
Pienikokoinen, tumma perhonen. Takaruumiissa on kaksi kapeaa, keltaista poikkivyötä ja sen kärjessä on punainen tupsu. Koirailla tupsu on naaraita rusehtavampi. Tuntosarvet ovat mustat. Kapeat etusiivet ovat läpinäkyvät lukuun ottamatta mustaa kärkiosaa ja siiven poikki kulkevaa leveää mustaa raitaa. Takasiivet ovat läpinäkyvät ja niiden etureunassa on tumma täplä. Siipiväli on noin 30 mm. Hevosten värit
Karvoituksen tiikerinkirjavuuskuvioon kuuluu kolme erilaista piirrettä: pohjavärin mukaiset täplät, niin kutsuttu "huopakuvio" (lautasilta "leviävä" valkoinen alue) ja päistäröityminen. Tiikerinkirjavalla hevosella voi olla vain yksi näistä piirteistä tai useampia yhtä aikaa. Jos tiikerinkirjavalla on ainoastaan täpläkuvio mutta ei valkoista kuviota, täplät jäävät huomaamattomiin. Tällaisilla yksilöillä on kuitenkin muita tiikerinkirjavuuden piirteitä. Toisaalta yksilöllä voi olla huopakuvio ilman täpliä; tällöin hevosen kuvioksi jää "valkohuopa" eli "snowcap". Puli
Pulin erikoinen turkki on ollut hyvä suoja pustan piikikästä aluskasvillisuutta vastaan ja nykypäivänä näyttävää turkkia vaalitaan koiranäyttelyitä varten. Turkki kasvaa jatkuvasti ja se koostuu helposti huopuvasta pohjavillasta ja karheammasta päällikarvasta. Pentuna turkki on ilmava ja suora, mutta alkaa huopua myöhemmin. Huopaantuneet karvalevyt revitään sormin auki sopivan levyisiksi nyöreiksi. Vaikka turkki on aluksi melko työläs, on se helppohoitoinen, kun narut ovat valmiit. Samantyyppinen turkki on myös komondorilla ja bergamascolla. Pellefantti
Pellefantti () on sarjakuvahahmo, joka on sinisen värinen norsu. Se on ruotsalaisen Rune Andréassonin luoma. Pellefantin lisäksi sarjakuvassa esiintyy muun muassa hiiri Piip, Pahapeikko sekä Lakritsipeikko. Schapendoes
Karva on laadultaan karkeahkoa ja hienolaatuista, mutta ei silkkistä. Sitä on runsaasti myös päässä, ja sillä on viikset ja parta. Karva on pitkä myös riippuvissa korvissa. Häntä on pitkä ja runsaskarvainen. Turkki on laineikas, mutta ei kuitenkaan kihara tai säkkärä. Kaikki värit ovat rotumääritelmän mukaan sallittuja, toivotuimmat värit ovat siniharmaasta mustaan. Rotu ei ole trimmattava. Schapendoes näyttää työkoiralta myös näyttelyissä. Turkiltaan sen pitää siis olla hoidettu mutta ei laitettu. Huolellinen kampaaminen 2-3 viikon välein riittää pitämään takut poissa. Aavikkoilves
Aavikkoilveksellä on lyhyt turkki, joka on väriltään kellan- tai punaruskea. Sen leukaa, kurkkua ja ruumiin alapuolta koristavat valkeat kuviot. Joensuun kirkko
Poikkeuksen kasvilajikkeiden symmetriaan tekee alkuperäisten urkujen taakse jäävä, urkuparven holvi, jonka koristeaihe on sivulaivojen havupuuteemasta poiketen lehtipuuaihe. Kyseinen holvi jäi alun perinkin urkujen sekä Stenbäckin itsensä suunnitteleman urkufasadin taakse. Holvissa kuvatut puunlehvät on toteutettu lajimäärityksen kannalta hyvin tulkinnanvaraisesti, mutta maalausohjelman kotoperäisten pioneeripuiden teemaa noudattaen kysymykseen voivat tulla harmaaleppä, tervaleppä tai poppelien sukuun lukeutuva haapa. Puolanvinttikoira
Puolanvinttikoira on voimakas ja lihaksikas koirarotu, mutta ei kuitenkaan raskas rakenteeltaan. Rotu on muita lyhytkarvaisia vinttikoiria voimakkaampi ja ääriviivoiltaan karkeampi. Runko on tiivis ja muutenkin hyvin vahva - lihaksisto on selvästi näkyvillä. Pää on pitkä ja kuiva. Silmien tulisi olla mantelinmuotoiset ja hieman asennoltaan vinot - väriltään tummat. Tärkeää on, että rodun ilme olisi eloisa ja terävä. Kaula on pitkä ja lihaksikas. Turkki on tiivis ja lyhyt, lukuun ottamatta kaulaharjaa ja hännän sekä housujen hapsuja. Karva on kimmoisaa ja melko karheaa. Talvella runsaasti ulkona aikaa viettävälle koiralle voi kehittyä melko runsaasti aluskarvaa. Kaikki värit ovat puolanvinttikoiralla sallittuja. Hautalepakot
Hautalepakot ovat suhteellisin pieniä 4–15 senttimetriin pituudeltaan 3–100 grammaan painoltaan. Niiden turkki on ruskea tai harmaa lukuun ottamatta suvun "Diclidurus" lajeja, jotka ovat valkoisia. Turkoosisukkakolibri
Kooltaan turkoosisukkakolibri on noin 11 cm. Koiras on pääosin väritykseltään kirkkaan vihreä. Sillä on sinivioletti kurkkulaikku ja alaperä sekä valkoiset ”sukat”. Turkoosisukkakolibrin siivet ja pyrstö ovat mustat. Naaraalla ei ole kurkkulaikkua ja sen väritys ei ole niin kirkas kuin koiraalla. Naaras on vatsastaan kullanvärisempi. Nokka on kummallakin sukupuolella suora ja musta. Turkoosisukkakolibrikoirasta ei voi sekoittaa muihin kolibreihin, naaras muistuttaa hohtosukkakolibrinaarasta, jolla on höyhenpuvussaan myös kanelinruskeaa. Servaali
Servaali muistuttaa ulkonäöltään gepardia mutta on sitä pienempi. Solakalla servaalilla on pitkät jalat, pitkä kaula ja korkealle nousevat suuret korvat. Turkin pohjaväri vaihtelee kellertävästä kupariseen, turkissa on mustia täpliä, ja kyljissä ja raajojen yläosissa on suuria vaaleita laikkuja. Teppo Turkki
Vuonna 2005 julkaistiin Turkilta kirja "Kahdeksan pilven takaa - Japanin murros ja uusi nousu" (Edita), joka kuvaa Japanissa tapahtuvaa laajaa yhteiskunnan, politiikan ja japanilaisten sosiaalisten suhteiden muutosta. Vuonna 2009 ilmestyi Turkin Korean niemimaan nykytilaa käsittelevä teos "Tiikeriportti - Korean vimma voittaa maailma" (Edita). Teropodit
Teropodien tärkeimmät tuntomerkit ovat ontot luut, pitkä kallo, suuret silmäkuopat ja vahvat raajat, joissa oli kolme varvasta. Lähes kaikki teropodit kävelivät kahdella takaraajalla; muita kaksijalkaisia dinosauruksia olivat esimerkiksi suurin osa prosauropodeista sekä linnunlantioisista esimerkiksi paksupääliskot ja varhaiset ornitopodit. Joillakin teropodeilla oli päässään sarvet (kuten "Carnotaurus" ja "Ceratosaurus") tai heltta (kuten "Dilophosaurus", "Cryolophosaurus" ja "Monolophosaurus"). Monilla teropodeilla oli myös hankaluu, jollainen on myös nykyisillä linnuilla. Lihansyöjäteropodien leuoissa oli käyriä hampaita ja eturaajoissa terävät kynnet, joita ne käyttivät saalistuksessa. Kleopatra (perhonen)
Muiden sitruunaperhosten tapaan sekä etu- että takasiivet ovat pyöreähköt. Etusiiven kärjessä on terävä kärki ja takasiivessä lyhyt, terävä kannus. Koiraalla siipien yläpinnat ovat kirkkaan sitruunankeltaiset, mutta etusiipien keskiosat ovat laajalti kirkkaan oranssit ja ainoastaan siiven ulkosyrjässä näkyy vaaleankeltaista. Siivissä on oranssinpunaiset keskitäplät. Naaraan siivet ovat yläpinnoiltaan vaalean kellanvihertävät oranssinpunaisilla keskitäplillä. Molemmilla sukupuolilla siipien alapinnat ovat kellanvihreät ja niissä erottuu punaruskea keskitäplä. Siipiväli 58–74 mm. Tiikerinkirjava
Tiikerinkirjavuuden eri muodot voivat joskus vaikuttaa hyvin erilaisilta, mutta leoparditäpläiset vanhemmat voivat kuitenkin tuottaa jälkeläisiä, joilla on täysi kirjo eri kuvioita. Tämän on pitkään uskottu johtuvan yhden geenin vaikutuksesta. D. Phillip Sponenberg nimesi geenin "Lp":ksi (tiikerinkirjavuuden englanninkielisen nimityksen "leopard complex" mukaan) vuonna 1982, ja kuvasi geeniä autosomiseksi ja osittain dominoivaksi. Hevoset, joilla ei ollut geeniä ("lplp") olivat yksivärisiä; heterotsygoottien kantajien ("Lplp") väritys vaihteli kirjavaihoisesta leoparditäpläiseen; ja homotsygootit kantajat ("LpLp") olivat useimmiten "harvapilkkuisia". Amurinleopardi
Amurinleopardilla on suuremmat tummat pilkut kuin muilla leopardin alalajeilla. Amurinleopardin karva on kesällä 2,5 cm pitkä, talvella jopa seitsemänsenttinen. Turkin tummien pilkkujen välinen alue on kesällä kullanruskea, talvella kermanvalkoinen. Naaras painaa 25-45 kiloa, uros 32-48 kiloa. Tselada
Tselada-uroksen pituus on 60–75 cm, hännän pituus 45–50 cm ja paino jopa 25 kg. Naaras on vain puolet uroksen koosta. Turkki muodostaa uroksilla ylävartaloon pitkän harjan. Kasvoja ympäröi poskiparta, ja sieraimet avautuvat ylöspäin. Lajilla on kaulassa ja rinnassa paljas punainen ihoalue, jota ympäröivät helmimäiset ihoturvotukset. Näitä muodostumia on naaralla lisäksi sukuelinten läheisyydessä. Tselada voi "siirtää" nahan yläleukansa kohdalta, jolloin hampaat paljastuvat. Ahaltekhevonen
Englannintäysiverisen jalostuksessa itämaisilla hevosilla kuten turkmeenihevosella oli aikanaan merkittävä osa. Asiaa on tutkittu paljon DNA-tutkimuksin. Sen näkee myös vanhoista englannintäysiverisiä esittävistä tauluista, jotka esittävät paitsi turkmeenihevosen kaltaisia hevosia myös turkmeeniasuihin pukeutuneita, turkmeenien näköisiä hevosten käsittelijöitä, kuten kantaori Buerley Turkia esittävässä maalauksessa. Puuleopardi
Puuleopardi poikkeaa ulkonäkönsä puolesta monella tapaa muista kissaeläimistä. Se onkin luokiteltu milloin isoksi kissaeläimeksi, milloin pieneksi kissaeläimeksi. Puuleopardin ruumiinpituus on 60–95 senttiä ja sillä on poikkeuksellisen pitkä, tasapaksu häntä suhteessa ruumiin kokoon. Hännällä voi olla pituutta jopa 110 senttiä eli se voi olla yli puolet eläimen koko pituudesta. Puuleopardi on huomattavasti tavallista leopardia pienempi: pedon paino vaihtelee 15 ja 24 kilon välillä ja uros on naarasta kookkaampi. Sen kallo on kissaeläimelle lyhyt ja sillä on ruumiin kokoon nähden kaikista kissaeläimistä suurimmat kulmahampaat. Täpläpiispanhattu
Täpläpiispanhattu pysyy pallomaisena tai kasvaa lieriömäiseksi, 10-25 cm:n korkuiseksi. Se näyttää vaalealta, sillä sen pinnalla on runsaasti valkoisten solukarvojen (trikoomien) tupsuja. Uurteiden väliset harjanteet ova leveän kolmiomaisia poikkileikkaukseltaan, ja niitä on tavallisesti viisi. Areolit ovat pyöreitä ja piikittömiä. Kukat ovat keltakehäisiä ja punanieluisia, kuusi tai seitsemän senttiä pitkiä. Hedelmä avautuu tähden muotoiseksi. Puuleopardi
Tarhaoloissa puuleopardit joutuvat yleensä tyytymään valmiiksi tapettuun ravintoon, mutta paikoin niille tarjotaan virikkeenä eläviä viiriäisiä, jotka ne saavat itse ottaa päiviltä. Täysikasvuinen peto tarvitsee 170–450 grammaa ruokaa päivittäin, mutta voi syödä kerralla enemmänkin. Kun se saa saaliikseen linnun, se kynii tämän ennen syömistä, jotta höyheniä ei joudu vatsaan. Puuleopardi
Puuleopardi on trooppisten metsien asukas, jota tavataan jopa 2 500 metrin korkeudessa meren pinnasta. Se on arka yöeläin, joka viettää lähes koko elämänsä puiden oksilla kiipeillen. Harmaakettu
Turkki on selästä, päästä, sivuilta ja tuuhean hännän selkäpuolelta harmaansävyinen. Se ei varsinaisesti ole harmaa, vaan karvojen tyvet ovat valkoiset ja kärjet mustat, mikä antaa harmaan vaikutelman. Suurin osa vatsapuolesta, korvien ulkopinta, kaulan sivupuolet, rinta ja hännän alapuoli ovat oranssinpunaiset, jalat punertavanruskeat. Sisemmät osat rinnasta ja vatsasta, alimmat osat jaloista ja käpälistä, kurkku, posket, kuono ja rinnan alaosat ovat valkoiset. Pään kummallakin sivulla kulkee silmien takana ohut musta viiru. Silmien edessä on paksumpi juova, joka ulottuu suuhun asti. Lisäksi selän keskellä kulkee musta juova, joka ulottuu hännänpäähän saakka. Koko ja väritys kuitenkin vaihtelevat levinneisyysalueen eri osissa. Esimerkiksi levinneisyysalueen itä- ja pohjoisosien harmaakettujen turkki on punertava ja tummanharmaa. Puuleopardi
Kaikki puuleopardeja koskeva tutkimustyö tapahtuu eläintarhoissa ja -puistoissa elävien yksilöiden parissa. Lajia opitaan tuntemaan kuitenkin koko ajan paremmin, ja sitä mukaa myös sen suojelu helpottuu. Uhanalaisille kissapedoille on perustettu myös omia tarhoja, joissa eläimiä tutkitaan ja pyritään lisäännyttämään. Yksi näistä tarhoista on Khao Kheowin eläinpuisto Thaimaassa. Siellä on jo saatettu onnistuneesti maailmaan muutamia puuleopardin pentuja. Horuksen silmä
Wedjat kuvaa joko ihmisen tai haukan silmää. Silmän alapuolella on haukan poskea jäljittelevä muoto ja sen vieressä "kyynelkanava", joka muistuttaa gepardin kasvokuviointia. Egyptiläisessä mytologiassa myös gepardi liitettiin taivaaseen, koska sen turkin kuvioinnin nähtiin muistuttavan tähtiä. Punailves
Punailveksellä on pehmeä ja tiheä turkki, jonka väritys vaihtelee suuresti yksilöittäin. Pohjaväri voi olla vaaleanharmaa, kellanruskea, punaruskea, ruskea tai ruskeankeltainen. Ruumiin alapuoli ja jalkojen sisäpinnat ovat valkoiset ja mustien tai tummanruskeiden täplien kirjomat. Korvissa on lyhyet töyhdöt, ja niiden tausta on väriltään musta suurta valkoista läiskää lukuun ottamatta. Päätä reunustavat pulisongin näköiset karvaröyhelöt. Hännän kärki on musta vain yläpuolelta, toisin kuin kanadanilveksellä, jolla se on musta myös kärjen alapuolelta. Kolibrit
Pyrstö vaihtelee suuresti muodoltaan ja sisältää usein koristeellisia lisähöyheniä. Myös siivet ovat suhteessa linnun kokoon pitkät sekä kapeat mahdollistaen tiheän räpyttelyn, lähes jopa 80 kertaa sekunnissa. Rintalastan harja on suhteellisesti suurempi kuin muilla linturyhmillä ja siihen kiinnittyvät lihakset ovat erittäin voimakkaat. Monien kolibrikoiraiden höyhenpeite on huomiota herättävän värikäs ja värit metallisen kiiltäviä. Naaraat ovat vaatimattomamman värisiä, eikä niillä ole koristehöyheniä. Keltapäähaukka
Vanha lintu päältä liuskeenharmaa tai ruskehtavanharmaa tummin poikkiraidoin (alalaji "feldeggii") tai vaaleamman siniharmaa (alalaji "erlangeri"). Kupeilla ja housuissa kapeita pisaratäpliä ja poikkiraidoitusa, mutta alapuolen täplitys ei niin karkea kuin aavikkohaukalla. Päässä usein tumma otsapanta. Niska ja silmäkulmanjuova vaalean ruosteenruskeat. Linnulla on kapea mustahko viiksijuova. Puuskupuh
Puuskupuh (engl. "Hufflepuff") on yksi Tylypahkan noitien ja velhojen koulun neljästä tuvasta J. K. Rowlingin luomassa Harry Potter -kirjasarjassa. Tylypahkassa uudet oppilaat jaetaan vuoden alussa neljään eri tupaan heidän persoonallisuuspiirteidensä sekä arvomaailmansa perusteella. Tylypahkan muut tuvat ovat Rohkelikko, Korpinkynsi ja Luihuinen. Puuskupuhilla on keltamusta vaakuna. Metsälepakko
Metsälepakko muistuttaa isolepakkoa, mutta on sitä tummempi ja pienempi. Turkki on lyhytkarvainen, selästä punaruskea, vatsasta kellanruskea. Naama, korvat ja siipien lentokalvo ovat tummanruskeat. Nuoret yksilöt ovat tummempia kuin aikuiset.