Milloin muovi keksittiin?
Muoviteollisuus
Ensimmäisen täysin teollisesti valmistetun muovin, fenoliformaldehydin eli bakeliitin kehitti 1909 belgialaissyntyinen, Yhdysvalloissa asunut kemisti Leo Bakeland. Bakeliitti oli myös ensimmäinen raakaöljyyn pohjautuva petrokemiallinen muovi. Tästä alkoi kemistien kilpajuoksu yhä uusien ja monipuolisemmin muovattavissa olevien materiaalien kehittämiseksi. Uutuusmateriaalit olivat usein myös edullisempia kuin niitä edeltäneet materiaalit. Muovi
Kodin esineissä ja muissa kulutustavaroissa muovi alkoi vallata alaa Yhdysvalloissa jo maailmansotien välisenä aikana 1920–1930-luvuilla, Euroopassa vasta toisen maailmansodan jälkeen. Suomessa muovin hyväksyttävyyttä sisustusmateriaalina edistivät esimerkiksi Yki Nummen 1950-luvun valaisimet ja muut esineet, joissa hän yhdisti muovia muun muassa tuolloin suosittuihin jalopuulajeihin. Värikkäät muovituotteet valtasivat Suomessa alaa 1960-luvun lopulla, kuten Eero Aarnion ja Ristomatti Ratian muovihuonekalut ja sisustusesineet. Komposiitti
Ensimmäinen patentti muovikomposiittien alalta myönnettiin 1900-luvun alussa, ja se koski fenolimuovien lujittamista. 1930-luvulla kehitettiin polyesteri- ja epoksimuovit, jolloin muovikomposiitit alkoivat saada kaupallista merkitystä. Ensimmäiset menetelmät muovikomposiittien massatuotantoon kehitettiin 1940-luvulla. Kuitulujitteisista muoveista kehitettiin läpinäkyviä 1950-luvulla, ja niitä alettiin käyttää veneiden rungoissa, autojen koreissa ja kuorma-autojen hyteissä. Muovi
Toinen jo 1800-luvulla keksitty muovilaatu on selluloosa-asetaatti. Vuonna 1897 kehitettiin kaseiinista valmistettu galaliitti. Saksaan, Hampuriin perustettiin ensimmäinen galaliittitehdas vuonna 1904.
Viinipullo
Viiniä säilytettiin lasiastioissa satunnaisesti jo antiikin Roomassa. Varta vasten viinin säilytykseen ja kuljetukseen suunnitellut pullot otettiin käyttöön 1300-luvulla. Hauraan pullon suojana käytettiin aluksi niinipunoksia. Vuonna 1640 Newcastlessa, Englannissa kehitettiin kestävä viinipullo. Termospullo
Termospullon keksi skotlantilainen kemisti ja fyysikko Sir James Dewar 1892. Sitä käytettiin aluksi vain laboratorioissa, eikä Dewar patentoinut keksintöään. Saksalainen lasinvalmistaja "Reinhold Burger" ymmärsi keksinnön mahdollisuudet ja haki sille vuonna 1903 patenttia Saksassa.
Ensimmäisen kaupallisen termospullon valmisti Burgerin perustama saksalainen Thermos GmbH vuonna 1904. Dewarin nimi on jäänyt käyttöön nestemäisten kaasujen säilytysastioissa, joita ei yleensä kutsuta termospulloiksi vaan Dewar-astioiksi, vaikka teknisesti kyse on samasta asiasta. Pölynimuri
Vuonna 1912 ruotsalainen Axel Wenner-Gren esitteli lampputehdas AB Luxin johdolle kehittämänsä sähkökäyttöisen pölynimurin. Tätä 14 kiloa painanutta pystymallista imuria, "Lux I", ruotsalaiset pitävät ensimmäisenä oikeana kotipölynimurina. Siinä oli koteloitu tuuletin, jolla luotiin imuvaikutus. Vuonna 1921 Lux-imurit kääntyivät vaakatasoon. Malli muuttui sylinterimäiseksi ja perässä jalasten varassa vedettäväksi. 1950-luvulla imureihin tulivat teleskooppiputki ja paperinen pölypussi, joka korvasi kankaisen pölypussin. 1960-luvulla imureihin tulivat pyörät, automaattisesti sulkeutuva pölypussi sekä sisään kelautuva sähköjohto. Muovi
Varhaisimmat ja vakiintuneimmat käyttökohteet muoville ovat sähköteollisuudessa. Muovin eristysominaisuudet, lujuus, kestävyys sekä haluttaessa liekinkestävyys tekevät siitä optimaalisen materiaalin pistokkeille, sulakkeille, sähköjohtimien kuorille ja sähkölaitteiden koteloinneille. Muoviteollisuuden kehittyessä muovi on alkanut korvata perinteisiä raaka-aineita. Rakennusteollisuudessa muovi on yleistynyt muun muassa putkituksissa, vesikouruissa, hormeissa, lattianpäällysteissä, lämmön- ja vedeneristeissä, tiivisteissä ja tapeteissa. Myös huonekaluteollisuus käyttää laajasti muovia tuotteiden rakenteissa, verhoiluissa ja laminaateissa. Autoteollisuudessa muovin käyttö on levinnyt sähkölaitteista ja verhoilusta konepellin alle esimerkiksi tuulettimiin ja putkistoihin. Pyrkimys polttoainetaloudellisuuteen ja jalankulkijoiden turvallisuuteen on puolestaan tuonut keveät muovimateriaalit puskureihin ja jäähdyttimiin. Keveys, korroosionkestävyys, antimagneettisuus, ylläpidon helppous ja kustannustehokkuus kasvattavat alati muovin suosiota myös vesi- ja ilmaliikenteessä. Vaateteollisuus hyödyntää muovimateriaaleja etenkin kengissä ja sadeasuissa. Talvivaatteissa polyuretaanivaahtomuovi on kasvavassa suosiossa lämpöeristeenä. Lääketieteellisellä sektorilla muoveja käytetään pakkauksissa, kertakäyttötavaroissa (mm. laastarit, siteet, lääkeruiskut), steriloitavissa tavaroissa (katetrit, putkitukset) sekä proteeseissa ja tuissa. WC
Varhaisin tunnettu kaupunki, jossa on ollut viemäri ja hyödynnetty ulosteiden siirtoa veden avulla on kuulunut induskulttuuriin (2600-1800 eaa.). Myös roomalaisilla oli käytössä viemärijärjestelmä, jonka pääuoma oli Cloaca Maxima. Keskiajalla linnoissa oli tunnettuna käytäntönä rakentaa vessat niin, että ulosteet putosivat vallihautaan tai muuhun vesistöön, kuten Olavinlinnassa. Erilaisia vettä hyödyntäviä vessaratkaisuja on ollut pitkään. Vanhin dokumentoitu huuhdeltava vessa on sir John Haringtonin Elisabet I:lle vuonna 1598 rakentama. Hajulukollisen vessan patentoi ensimmäisenä Alexander Cumming vuonna 1775. Näissä oli vielä erikseen pohjaventtiili ulosteelle ja joutsenkaulan muotoista hajulukkoputkea käytettiin vain virtsalle ja siemenveden pitämiseksi maljan pohjalla. Joseph Bramah patentoi tästä parannetun version 1778 ja alkoi valmistaa näitä vessoja Lontoossa. Vessat yleistyivät ensin hitaasti, mutta sen jälkeen, kun Lontoon maailmannäyttelyssä 1851 näitä vessoja oli esillä saaden suuren suosion, niistä tuli muoti-ilmiö. Vuonna 1855 Lontoossa oli jo noin 200 000 vesivessaa. Viemäröinti tehtiin suoraan Thames-jokeen tai sen haaroihin. Koleraepidemiat olivat olleet jo aikaisemmin ongelmana Lontoossa, mutta laajenevan viemäriverkoston veden suolistobakteerit pääsivät entistä helpommin kaivoveteen, jota käyttivät köyhimmät ihmiset. Koleran ja kaivoveden yhteyden osoitti lääkäri John Snow tilastollisella menetelmällä vuonna 1854. Kesän 1858 suuren löyhkän jälkeen Lontoon kaupunki päätti rakentaa koko viemäriverkoston uusiksi ja tehtävän sai Joseph Bazalgette. Hän rakensi noin 2000 km runkoviemäröintiä, jota pitkin jätevedet valuivat pidemmälle Thames-joessa. Tämä lopetti koleraepidemiat. 1800-luvun lopulla viemäriverkosto sisältyi moderniin kaupunkirakenteeseen, jonka edistäjänä tunnetaan parhaiten Pariisia kehittänyt Georges-Eugène Haussmann. Thomas Edison
Alkuvaiheessa suurimpana ongelmana oli löytää hehkulankaan mahdollisimman sopiva materiaali. Edison kokeili monia tarkoitukseen sopivia metalleja, muun muassa platinaa, mutta päätyi lopulta hiililankaan. Ensimmäisen onnistuneen kokeen hän suoritti 22. lokakuuta 1879, ja se kesti 40 tuntia. Edison paransi vielä keksintöään ja jätti patenttihakemuksen 4. marraskuuta. Seuraavan vuoden tammikuun 27. päivänä hänelle myönnettiinkin patentti n:o 223 898 hiililangalla toimivasta sähkölampusta. Vaikka patentissa mainittiin monia tapoja, joilla hiililanka olisi voitu valmistaa, patentin myöntämisen jälkeenkin kesti vielä kuukausia, ennen kuin Edison ja hänen työryhmänsä keksivät karbonisoidun bambulangan, joka kesti käytössä yli 1200 tuntia. Uraanilasi
Uraania on käytetty lasin värjäykseen jonkin verran jo esiteollisena aikana, ennen uraanin tunnistamista alkuaineeksi. Vuodelta 79 jaa., peräisin olevan mosaikki, joka sisältää 1% uraanioksidia löytyi roomalaisesta villasta Napolista vuonna 1912. Myös uraanin löytäjä Martin Klaproth teki kokeita lasin värjäämisestä uraanilla. Tapetti
Ensimmäiset tiedot tapeteista on noin vuodelta 200 eaa. jolloin kiinalaiset, jotka olivat keksineet paperinvalmistuksen, laittoivat riisipaperia seinilleen. Modernin tapetinpainamisen telan avulla painettavine jatkuvine kuvioineen keksi ranskalainen Jean Papillon vuonna 1675. Alumiini
Vain kaksi vuotta Hall-Héroult-menetelmän kehittämisen jälkeen vuonna 1888 itävaltalainen Karl Bayer kehitti menetelmän valmistaa alumiinioksidia bauksiitista (bauksiittisavesta). Tämä keksintö poisti viimeisen esteen alumiinin teollisen tuotannon tieltä, ja sen ansiosta alumiinin kilohinta laski 80 prosenttia vuonna 1890. Alumiini oli nyt viimeinkin todellinen teollisesti tuotettava materiaali. Matti Piippo
Piippo aloitti 1960-luvulla muovituotteiden valmistuksen kun vuonna 1967 käynnistettiin muovinarun valmistus ja vähän myöhemmin 1970 aloitettiin myös muovisten hylsyjen valmistus ruiskupuristamalla. Pahvia käytettiin edelleen pienempien kertakäyttöhylsyjen valmistamiseen. Piippo Oy:n palveluksessa oli Lempäälässä 1970-luvun alussa enimmillään noin 300 työntekijää ja tehtaan tuotanto kasvoi voimakkaasti. Vuonna 1973 Piippo Oy siirsi narujen ja köysien valmistuksen Outokumpuun ja tikkataulujen valmistuksen Haapamäelle koska Lempäälän tehdasta ei pystytty laajentamaan. Tikkataulujen valmistus palasi 10 vuotta myöhemmin takaisin Lempäälään. Piipon tuotteita vietiin myös ulkomaille ja 1980-luvun alussa tärkein vientimaa oli Neuvostoliitto. Muita viennin kohdemaita olivat pienet SEV-maat, erityisesti Unkari sekä Ruotsi, Tanska, Ranska, Saksa ja Viro. Ewald Jürgen Georg von Kleist
Työnsä ohella Von Kleist harrasti luonnontieteellisiä kokeita ja keksi vuonna 1745 Kleistin pullon, ensimmäisen sähköä varastoivan laitteen, huomatessaan laitteen tehoalisäävän toiminnan. Leidenissä kokeellisen fysiikan professori Pieter van Musschenbroek keksi vähän myöhemmin saman ilmiön omin neuvoin, ja hänen julkistettuaan sen tämä ensimmäinen kondensaattori tuli tunnetuksi nimellä Leidenin pullo. Vaikka von Kleist olikin varhainen keksijä, hän ei ollut julkistanut laitettaan ajoissa eikä sitten enää kehittänyt sitä eteenpäin, niin että nykyajan tutkijat antavat suurimman kunnian kondensaattorin alkuvuosien kehitystyöstä Musschenbroekille. Sealed Air
Sealed Air -yhtiön perustajia olivat yhdysvaltalainen insinööri Alfred W. Fielding ja sveitsiläinen keksijä Marc A. Chavannes, jotka keksivät kuplamuovin 1957. Keksintö syntyi puolivahingossa, kun tarkoitus oli kehittää uudenlainen, paperitapettia helpommin irtoava muovitapetti. Kuplamuovia myytiin aluksi kasvihuoneiden valoa läpäiseväksi lämmöneristemateriaaliksi, kunnes sille löydettiin käyttöä pakkausten pehmusteena. Saadakseen pääomaa tuotekehitykseen he listasivat vuonna 1960 perustamansa Sealed Air -yhtiön pörssiin. Aluksi AirCap-nimellä myyty kuplamuovi kärsi tyhjenevistä kuplista, kunnes valmistustekniikka saatiin kuntoon. Kuplamuovi lisäsi suosiotaan pakkausalalla 1960-luvun lopulta alkaen. Kuplamuoville löydettiin sovelluskohde myös ulkouima-altaiden peitteenä, joka päästää lämmittävät auringonsäteet altaan veteen mutta estää veden ja sen hoitokemikaalien haihtumista. Peili
Metallipinnoitetut lasipeilit on väitetty keksityn Sidonissa, nykyisessä Libanonissa, ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla. Takapinnalta lehtikullalla päällystetyt lasipeilit mainitsi jo roomalainen Plinius vuonna 77 kirjoittamassaan teoksessa. Roomalaiset kehittivät myös halvemman tavan valmistaa peilejä: lasi silattiin sulalla lyijyllä. Messinki
Jo 4000 vuotta eaa. on merkkejä kupari-sinkkiseosten käytöstä Kiinassa, ja 100–200 vuotta eaa. niiden käyttö oli levinnyt laajalle alueelle Itä- ja Keski-Aasiaan. Varhaisimmissa muinaisesineissä käytetty messinki on kuitenkin ollut luonnon oma metalliseos, eikä kuparin ja sinkin tietoisesta seostamisesta ole todisteita näin varhaiselta ajalta. Todennäköisimmin varhaista messinkiä on valmistettu sulattamalla sinkkiä sisältävää kuparimalmia. Spraymaali
Spraymaali keksittiin vuonna 1949, jolloin Edward Seymour lisäsi vaimonsa kehotuksesta suihkepulloon värimaalia esitelläkseen höyrypattereiden värjäämiseen valmistamaansa alumiinimaalia. Seymour alkoi siis valmistaa spraymaaleja, joiden idea perustui hyönteismyrkky- ja deodoranttisuihkeisiin ja hänen tuotteestaan tulikin suosittu. Hän perusti edelleenkin Chicagossa toimivan spraymaaleja tuottavan "Seymour of Sycamore" -yhtiön. Plastex
Oy Plastex Ab on suomalainen puhallusmuovattujen muovituotteiden valmistaja. Vuonna 1936 perustettu Plastex on Suomen vanhin yhä toimiva muovitehdas ja se sijaitsee Lohjalla.
Plastexin perusti puolalaisyntyinen insinööri Igor Lawdansky Helsinkiin Snellmaninkatu 23:n kellariin nimellä "Korurasia- ja kotelotehdas". Bakeliittipuristimen avulla hän ryhtyi valmistamaan nappeja, sähkötarvikkeita ja muita pikkuesineitä. Muoviosasto eriytettiin 1943 omaksi yhtiökseen Oy Plastex Ab:ksi ja se sai toimitilat Lohjalta. Lawdanskyn pian kuoltua yrityksen otti hoitoonsa hänen leskensä, jonka uusi aviomies Olavi Tarkko johti Plastexia vuodesta 1946 lähtien. Muovi
Länsi-Euroopassa muovia käytettiin yhteensä 47 miljoonaa tonnia 2004. Käyttötarkoituksen mukaan muovin kulutus jakautuu seuraavasti: 37 % pakkauksiin, 19 % rakenteisiin, 9 % elektroniikkaan ja 20 % muihin kohteisiin.Kirottu siunattu muovi. "Suomen luonto" no 3, 4.4.2008, s. 24–28. Muovi
Muovit voidaan jaotella usealla tavalla:Kumien ja muovien väliin sijoittuvat termoplastiset elastomeerit
Lontoon Maailmannäyttelyssä 1862 Alexander Parkes esitteli oman parkesiiniksi ristityn muovinsa, jota voitiin muovata lämmitettynä. Siitä hän valmisti muotilla puristamalla koriste- ja talousesineitä, esimerkiksi veitsen kahvoja. Kemialliselta rakenteeltaan se oli selluloosa­nitraattia, ja sen tarkoitus oli korvata norsunluuta. Parkes ei kuitenkaan kyennyt kehittämään muovinsa tuotantoa teolliseksi. Parkesiini alkoi myös vanhetessaan halkeilla. Amerikkalainen John Wesley Hyatt käytti toista liuotinta myös selluloosapohjaisessa selluloidiksi kutsutussa muovissaan, joka esiteltiin 1863. Hyattin selluloidi oli kestävämpää, ja lisäksi hän pystyi käynnistämään teollisen tuotannon. Asbestikeramiikka
Jo aivan varhaisen kampakeramiikan aikoihin, noin 5100 eaa., alettiin Suomessa sekoittaa saven joukkoon asbestia. Innovaation huippukauden on lähteestä riippuen arvioitu alkaneen Suomessa 3900–2800 eaa. (nuoremman varhaiskampakeramiikan aikoihin) ja päättyneen 1800–1300 eaa. Skandinaviassa asbestikeramiikkaa tunnetaan vuosilta 1500–500 eaa. Materiaalin käyttö oli todennäköisesti peräisin Saimaan rantaseuduilta, josta tavataan keramiikkatyypin levinnäisyysalueen ainoat runsaammat asbestiesiintymät. Asbestia käytettiin alussa muuten vain saven seosaineena, mutta sitten huomattiin, että se lujitti astioita. Asbestin tuoma lujuus mahdollisti hyvin ohutseinäisten saviastioiden valmistuksen. Suomessa asbestikeramiikkaa olivat Kierikin ja Pöljän keramiikat. Niiden alue ulottui Laatokan läheltä Oulun seudulle. Kalevi Wiikin mukaan asbestikeramiikka liittyi varhaisiin saamelaisiin, mutta tätä väitettä ei pystytä tarkistamaan, koska asbestikeramiikan tekijät eivät tunteneet kirjoitusta. Möbiuksen nauha
Möbiuksen nauha on topologinen pinta eli 2-monisto, jolla on ainoastaan yksi puoli ja yksi reuna. Sen keksivät toisistaan riippumatta saksalaiset matemaatikot August Ferdinand Möbius ja Johann Benedict Listing vuonna 1858. Nauha voidaan luoda helposti ottamalla paperinauha, kiertämällä sen toinen pää 180° ympäri ja liimaamalla päät yhteen. Virukset
Ensimmäisenä ihmisen tautina suodattuvan tekijän aiheuttamaksi havaittiin keltakuume vuonna 1902. Vuosisadan alkuvuosikymmeninä suodattuvaa taudinaiheuttajaa epäiltiin vielä jonkinlaiseksi molekyyliksi. Yhdysvaltalainen kemisti Wendell Stanley onnistui vuonna 1935 kiteyttämään tupakan mosaiikkiviruksen. Hän uskoi aluksi, että kiteet olivat proteiinia, mutta englantilaiset tutkijat Frederick Bawden ja Norman Pirie saivat selville, että ne sisälsivät proteiinin lisäksi nukleiinihappoa. Vuonna 1939 saksalaiset tutkijat Gustav Kausche, Edgar Pfankuch ja Helmut Ruska julkaisivat ensimmäiset viruksista saadut elektronimikroskooppikuvat. Wendell Stanley ja hänen käyttämiään menetelmiä kehittäneet James Sumner ja John Northrop saivat vuonna 1946 kemian Nobel-palkinnon tutkimuksistaan. Muovikassimuseo
Ensimmäiset näyttelyt järjestettiin 1990-luvun alussa Salon kirjastossa. Niiden teemoina olivat ”kauneimmat muovikassit” ja ”muovikassit ja yhteiskunta”. Sen jälkeen lyhytaikaisia näyttelyitä oli muun muassa Blue Sea Film Festivaleilla ja Paasikivi-Opistossa. Margariini
Margariini keksittiin Ranskassa 1869, jolloin voita oli niukasti ja sen hinta oli korkea. Keisari Napoleon III oli julistanut 1866 kilpailun, jonka tarkoituksena oli tuottaa halvempi voin korvike. Kilpailun voitti Mège Mouriès, jonka teorian mukaan rasva liukenee lehmän utareesta maitoon. Niinpä hän sekoitti naudan rasvaa, kuorittua maitoa ja palan utaretta. Hän keksi, että mikäli nämä ainesosat prosessoidaan kylmässä ja kuumassa, tuloksena on hyvin voimainen aine, joka oli helmen vaalea. Kreikan sanan helmi "margarites" mukaan hän antoi tuotteelleen nimen "margarine". Sadevaate
Sadevaatteiden valmistuksessa käytetään PVC:tä ja muita muovilaatuja. Ennen muovin keksimistä käytettiin öljykangasta. Kumi
Synteettiset kumit kehitettiin Saksassa 1900-luvun alkupuolella. Ensimmäisen kumin synteettisen valmistusmenetelmän patentoi Fritz Hofman vuonna 1909. Vuonna 1926 tuli käyttöön butadieenista valmistettu Buna. Tunnettuja synteettisia kumilaatuja ovat styreenibutadieeni- ja neopreenikumit. Synteettisten kumien yleisin raaka-aine on maaöljy. On olemassa myös silikonipohjaisia kumeja, jotka kestävät kuumutta muita kumeja paremmin. Fluorimuoveistakin on modifikoitu kumimaisia laatuja, joita käytetään tiivisteinä hyvän kemiallisen kestävyytensä ansiosta. Syanoakrylaatti
Alkuperäisen patentin syanoakrylaatille haki Yhdysvalloissa Goodrich Company vuonna 1942 osana kehitystyötä, jossa etsittiin sopivia läpinäkyviä muovimateriaaleja aseiden tähtäimiin. 1942 Harry Wesley Coover Jr. johtama tutkijoiden ryhmä sattui löytämään kaikkeen tarttuvan liimamaisen yhdisteen. Työskennellessään Eastman Kodak yritykselle 1951 Coover ja hänen kollegansa tajusivat syanoakrylaattien kaupallisen merkityksen ja 1958 myytiin ensimmäinen kaupallinen syanoakrylaattiliima nimeltä "Eastman #910". Hippolyte Mège-Mouriès
Keisari Napoleon III lupasi vuonna 1866 huomattavan rahasumman sille, joka kehittäisi köyhän kansan käyttöön voin korvikkeen. Mège-Mouriès sai keksintönsä valmiiksi 1869. Hänen keksinnössään naudan ihraa maustettiin maitorasvalla ja näin saatiin voita muistuttavaa seosta. Tämä seos sai nimen margariini. Sittemmin margariinin valmistuksessa siirryttiin eläinrasvoista kasvirasvoihin. Mekaaninen kompassi
Mekaaninen kompassi (指南車 zhǐnánchē, kirjaimellisesti "etelään osoittava vaunu") on yksi monimutkaisimmista Muinas-Kiinan mekaanisista laitteista, jota käytettiin vielä keskiajalla. Legendan mukaan sen keksi n. 2600 eaa. Keltainen keisari, Huangdi, mutta ensimmäisen historiallisesti varmennetun version kehitti Ma Jun (200-265 eaa). Leo Hendrik Baekeland
Leo Hendrik Baekeland (14. marraskuuta 1863 – 23. helmikuuta 1944) oli belgialais-amerikkalainen kemisti, joka keksi vuonna 1893 Velox-valokuvauspaperin ja vuonna 1907 ensimmäisen täysin synteettisen muovin bakeliitin. Vohveli
Vohveliraudan keksi Cornelius Swarthout, ja se patentoitiin 24. elokuuta 1869. Metalliseos
Alumiini tuli kaupallisesti merkittäväksi 1900-luvun alussa, kun sen lujuutta saatiin nostettua seostamalla siihen kuparia ja magnesiumia ja lämpökäsittelemällä tätä seosta. Alumiinin seoksia tutkinut A. Wilm lämmitti seosta 500 celsiusasteeseen saakka ja tämän jälkeen jäähdytti seoksen nopeasti vedessä. Tuloksena oli seos, joka oli edelleen pehmeä, mutta jonka lujuus nousi, kun jäähdytettyjä kappaleita varastoitiin huoneenlämmössä. Wilm havaitsi lujuuden tasoittuvan huippuarvoonsa neljässä päivässä. Muovi
Polyeteenin ja polyvinyylikloridin teollinen tuotanto aloitettiin 1930-luvulla. toiseen maailmansotaan saakka kivihiili oli synteettisten yhdisteiden tärkein raaka-aine, mutta sodan jälkeen niitä alettiin valmistaa pääasiassa maaöljystä.. Bakeliittia pidetään muovikauden alkuna, mutta öljypohjaiset muovit tekivät siitä jokapäiväistä kulutustavaraa ja nailon oli tässä kehityksessä yksi historian merkkipaalu. Antiikin Rooman arkkitehtuuri
Roomalaiset keksivät noin vuonna 200 eaa. betonin, josta tuli heti tärkeä rakennusmateriaali. He keksivät myös keskuslämmityksen. Marmorista tuli näkyvä Rooman kaupungin rakennusmateriaali vuoden 100 eaa. jälkeen, kun Toscanasta löydettiin Carraran marmoriesiintymä. Keisari Augustus julistikin, että hän saapui tiiliskivien kaupunkiin, mutta jätti jälkeensä marmorikaupungin. Metalli
Metallinkäsittely keksittiin mahdollisesti Lähi-idässä. Ensimmäinen muokattu metalli oli kulta, joka esiintyy luonnossa metallisena. Kuparia opittiin valmistamaan sulattamalla kuparipitoista malmia, valamaan sitä muotteihin. Kuparista tehtiin muun muassa vasarakirveitä. Niiden malli kopioitiin pohjolan kivisiin vasarakirveisiin. Kuparia myös taottiin kuumana. Kupariin opittiin sekoittamaan tinaa ja sinkkiä, jolloin syntyi kuparia huomattavasti lujempi ja kovempi pronssi. Näin keksitty, aikaisempia tunnettuja teknisesti käyttökelpoisempi lejeerinki antoi nimen kokonaiselle historialliselle aikakaudelle, pronssikaudelle. Rautaa alettiin yleisesti käyttää vasta muutamia tuhansia vuosia myöhemmin, jolloin alkoi rautakausi. Sadetakki
Sotien jälkeen taipuisa PVC-kalvo teki mahdolliseksi sadeasujen tekemisen muovista. Suomessa muovisia sadetakkeja alkoi ensimmäisenä valmistaa seinäjokinen Arvo Luhtala. Materiaaliksi tuli pian myös muovitettu kernikangas. Epoksi
Epoksi on kertamuovi, joka kovettuu kovettajan avulla. IG Farben keksi materiaalin Saksassa vuonna 1939. Tölkinavaaja
Vahvasta metallista tehdyt säilyketölkit patentoitiin vuonna 1810. 50 vuotta myöhemmin tölkeissä alettiin käyttää ohuempaa metallia ja ensimmäinen tölkinavaaja patentoitiin Yhdysvalloissa vuonna 1858. Vuonna 1931 esiteltiin ensimmäinen sähkökäyttöinen tölkinavaaja. Lasi
Vanhimmat tunnetut lasiastiat ovat Egyptistä n. vuodelta 1500 eaa., ja niitä valmistettiin Egyptissä huomattavia määriä jo 1300-luvulla eaa. Niitä valmistettiin yleensä upottamalla metalli­tankoon kiinnitetty, kankaalla päällystetty hiekka­ydin sulaan lasiin, jossa sitä pyöritettiin astian muotoilemiseksi haluttuun muotoon. Hiekka­ydin poistettiin, kun lasi oli valmis. Lasin­puhallus keksittiin Egyptissä tai Syyriassa noin vuonna 50 eaa., ja se syrjäytti nopeasti vanhemmat lasia­stioiden valmistus­menetelmät. Ruuti
Ensimmäisen savuttoman ruudin keksi ranskalainen Paul Vieille vuonna 1886. Poudre Blanche-ruuti koostui nitroselluloosasta, pumpuliin imeytetystä typpihaposta, joka liuotettiin eetteriin ja alkoholiin, painettiin levyiksi ja leikattiin paloiksi. Savuttoman ruudin etuna on sen savuttomuuden lisäksi suurempi teho, kiväärien kantomatka saatiin pidennettyä jopa 1 000 metriin. Savuton ruuti mahdollisti myös konetuliaseiden käyttöönoton. Charles Goodyear
Charles Goodyear päätteli löytäneensä vastauksen ja ystäviensä avulla pystyi parantamaan keksintöään New Havenin kaupungissa. Ensimmäinen materiaalista valmistetut tuotteet olivat kengät. Hän käytti omaa taloaan valmistuspaikkana, jossa keksijä jauhoi, kerrosti ("calendering") ja vulkanisoi kumia yhdessä vaimonsa sekä lapsensa kanssa. Kumimateriaali, jota Goodyear tuotti sillä hetekellä, koostui intialaisesta luonnonkumista "Soot" ja magnesiumoksidista. Seos lisättiin tärpättiin ja kaadettiin flanellikankaaseen, joka toimi kenkien muottina. Ei kuitenkaan kestänyt pitkään ennen kuin Goodyear huomasi tällaisen käsittelyn hyödyttömäksi kumin tarttuvuuden poistamiseen. Keksijän luotonantajat pettyivät täysin ja päättivät, ettei hän saisi jatkaa tutkimuksiaan. Galaliitti
Galaliitti eli kaseiinimuovi eli sarviliitti on selluloidin jälkeen varhaisin muovilaji. Sitä tehtiin maidon kaseiinista, ja se muistuttaa norsunluuta. Sitä on käytetty aluksi koruissa, koriste-esineissä sekä muun muassa pianon koskettimien ja lautapelinappuloiden valmistamiseen. Ensimmäinen galaliittitehdas perustettiin Saksan Hampuriin vuonna 1904. Elektron
1900-luvun alussa magnesiumpohjaisten seosten valmistamisen edelläkävijä oli saksalainen yritys nimeltä " Chemische Fabrik Griesheim Elektron", joka kehitti elektrolyysiin pohjautuvan valmistusmenetelmän vuonna 1909. Ensimmäisen maailmansodan aikana ainetta alettiin hyödyntää lentokoneteollisuudessa alumiinivaluosien korvaajana, sillä aine on alumiinia kevyempää. Sitä väitetään käytetyn pommien valmistukseen, sillä kerran sytyttyään tuon aikainen seos paloi niin kuumalla liekillä, että se pystyi polttamaan reiän panssareihin eikä sitä voinut sammuttaa. Lisäksi se oli niin kevyttä, että sitä kyettiin kuljettamaan lentokoneessa suuria määriä. 1920-luvulla materiaalin tuotanto kasvoi ja sen kaupallinen käyttö laajeni. Vuonna 1936 perustettu brittiläinen Magnesium Elektron -niminen yritys kehittyi nopeasti alan edelläkävijäksi. Pakkaus
Ruoan ja erilaisten tavaroiden säilytyksessä ja kuljettamisessa on aina tarvittu jonkinlaisia pakkauksia. Kuivien ja kiinteiden tavaroiden kuljettamiseen käytettiin luonnonmateriaaleista käsin valmistettuja kääreitä, naruja, koreja, pusseja, säkkejä, tuokkosia, vakkoja tai arkkuja. Nestemäisille aineille tarvittiin keraamisia, metallisia tai lasisia astioita ja pulloja, nahasta tai eläinten rakosta valmistettuja leilejä eli lekkereitä, puisia tynnyreitä tms. Keraamisia ja lasiastioita tehtiin jo Egyptissä 3000 eaa., peltilaatikoita alettiin valmistaa 1700-luvulla ja metalliset säilyketölkit keksittiin 1810-luvulla Napoleonin armeijan muonitustarpeisiin. Vielä 1950-luvulla länsimaisissakin kodeissa käytettiin uudelleen tavaroiden mukana tulleet narut, pussit ja muut pakkaukset, ja maitoa haettiin kaupasta tai läheisestä maatalosta omalla astialla. Nykyinen kertakäyttöpakkausten valtakausi alkoi oikeastaan vasta 1960-luvulla. Premix
Premixin historia sai alkunsa jo 1970-luvulla, jolloin Antti Kiikka työskenteli isänsä perustamassa Teknos Oy:ssä. Teknos aloitti masterbatchien eli muoviseosten valmistuksen vuonna 1972. Vuonna 1980 Antti Kiikka osti Teknoksen muovien väritiivisteliiketoiminnan ja Premix Oy syntyi. Polyesteri
1930-luvulla DuPont-yhtiö aloitti Wallace Carothersin johdolla synteettisten alifaattisten polyestereiden tuotannon Yhdysvalloissa. Hänen tuottamansa polyesterit olivat molekyylimassaltaan korkeita, mutta ne liukenivat pesukemikaaliliuoksiin ja olivat sulamispisteiltään liian alhaisia soveltuakseen tekstiilikäyttöön. Tämä sai Carothersin kiinnostumaan vastaavista alifaattisista polyamideista, mikä pian johti nylonin keksimiseen. Carothers ei o-ftaalihappoa lukuun ottamatta tutkinut lainkaan aromaattisia dihappoja. Hän ei siten koskaan tutkinut tereftaalihappoa ja siitä tuotettavia polyestereitä. Muovi
Ensimmäinen suomalainen muovitehdas, Sarvis Oy aloitti tuotannon 1921 Tampereella. Sarvis käytti parhaimpina aikoina 30 000-40 000 litraa maitoa päivässä, koska sen käyttämä muovi oli galaliitti. Kemian historia
Ensimmäisiä käytettyjä metalleja ei tarvinnut eristää malmista, sillä ne esiintyivät puhtaina, kuten kulta, hopea ja kupari. Myös rautaa esiintyy puhtaana meteoriiteissa. Kuparia ja lyijyä alettiin käyttää Egyptissä ja Mesopotamiassa noin vuonna 4000 eaa. Noin tuhat vuotta myöhemmin opittiin tuottamaan pronssia. Varhaisimmat polttouunit ovat noin vuodelta 3000 eaa. Näillä pystyttiin tekemään astiat lujemmiksi ja vähemmän huokoisiksi. Lasin suurempi tuotanto alkoi 1350 eaa. Fiskars (yritys)
1960-luvulla tehtiin monia muovituotteita, myös ensimmäiset ergonomiset muovikahvaiset sakset. Näitä Olof Bäckströmin suunnittelemia oranssikahvaisia saksia on myyty vuodesta 1967 alkaen vuoteen 2010 mennessä yli miljardi kappaletta. Mallia on aikojen kuluessa hivenen muuttunut, ja oranssi väri on saanut rinnalleen muita värejä. Fiskarsin 1960-luvulla aloittamasta sähköalan muovikoteloiden valmistuksesta sai alkunsa myös 1990-luvulla uuteen omistukseen siirtynyt Fibox Oy Ab. Suomi 1950-luvulla
Suomen kieleen luotiin uudissana muovi vuonna 1947. Aiemmin oli puhuttu plastiikasta. Muoviset kankaanpalat olivat 1950-luvun taitteessa koulunuorison keräilykohteita ja vaihdon välineitä. Esimerkiksi kolme eri väristä muovinpalaa, joiden keskimitta oli 9 cm², saattoi vaihtaa yhteen lakritsapötköön. 1930-luvulla syntynyt suomalainen muoviteollisuus kehittyi voimakkaasti sodan jälkeen: olympiavuonna 1952 Suomessa oli noin 70 muoviteollisuusyritystä. Muovin voittokulku oli tyrmäävä. Markkinoille ilmestyi muovisia hygieniatuotteita, astioita, leikkikaluja, tuhkakuppeja sekä rinta- ja sukkanauhoja. Erityisen tärkeä oli väritön muovikalvo, joka soveltui elintarvikekäyttöön. Jousi (ase)
Jousi on keksitty todennäköisesti 20 000–50 000 vuotta sitten, ja se on levinnyt jo varhain lähes kaikkialle maailmaan (Amerikan mantereella jousen käyttöönotto on vallitsevan näkemyksen mukaan tapahtunut suhteellisen myöhään, vasta noin tuhat vuotta sitten, ja Australian mantereella jousta ei tiettävästi ole koskaan tunnettu). Sukkahousut
Modernien sukkahousujen edeltäjä olivat nailonsukat. Ne tulivat markkinoille vuonna 1940. Nailon ei jousta, joten sukkia tehtiin monta kokoa, ja säären takaosaa koristi käsin ommeltu sauma. 1950-luvulla keksittiin että kun nailonia käsiteltiin kuumentamalla, sen joustavuus parani, ja vuonna 1959 DuPont rekisteröi lycran. 1960-luvulla minihameen myötä sukkahousut ohittivat sukat suosiossa. Pyörökutomakoneiden ansiosta sääriosan saumat jäivät historiaan. Hall–Héroult-menetelmä
Ennen Hall–Héroult-prosessin keksimistä alumiinia yritettiin valmistaa monella eri tavalla. Sir Humphrey Davy yritti 1800-luvun alussa valmistaa alumiinia elektrolyysillä tässä kuitenkaan onnistumatta. Tämän jälkeen Hans Christian Ørsted kehitti menetelmän, jossa alkuainealumiinia valmistettiin kuumentamalla alumiinikloridia vakuumissa natriumin tai kaliumin läsnä ollessa. Ørsted saikin aikaan ensimmäisen alumiinipalan vuonna 1825. Vuonna 1854 ranskalainen opettaja Henri Sainte-Claire Deville kehitti menetelmää eteenpäin ja sai valmistettua ensimmäisen alumiiniharkon. Menetelmä oli kuitenkin epäkäytännöllinen. Alumiinikloridia oli erittäin vaikea käsitellä, ja natriumin tai kaliumin valmistaminen elektrolyysillä oli kallista. Tämän takia alumiinista tehdyt korut olivat jopa kultakorujakin arvokkaampia. Alumiiniharkot kelpasivat myös näyttelyesineiksi vuoden 1855 maailmannäyttelyyn. Vielä 1800-luvun loppupuolella alumiinin eristäminen vapaana alkuaineena oli hyvin kallista. Alumiini oli tuolloin kalliimpaa kuin kulta tai platina. Alumiinin jalostaminen oli niin työlästä, että vielä 150 vuotta sitten Ranskan keisari Napoleon III:n kerrotaan teettäneen kaikkein arvokkaimmille vierailleen aterimet alumiinista. Valmistuskulut vanhoilla menetelmillä pienenivät ajan kuluessa, mutta kun alumiinia käytettiin Washington-monumentin kärkikolmiossa, se oli edelleenkin kalliimpaa kuin hopea. Muoviteollisuus
Muovin edeltäjiä olivat erilaiset muovattavat luonnonmateriaalit. Keratiineja eli eläimistä saatavia sarveisaineita käytettiin 1700-luvulla muun muassa kattoikkunoiden materiaalina. Kumipuusta saatavaa guttaperkkaa alettiin käyttää 1850-luvulla muun muassa biljardipallojen materiaalina ja valtameren pohjaan laskettavien kaapeleiden eristeenä. Hyönteisten tuottama sellakka keksittiin samoihin aikoihin nappien, pelinappuloiden ja myöhemmin gramofonilevyjen raaka-aineeksi. Se sopi guttaperkan tavoin myös sähköeristeeksi. Selluloidi keksittiin 1860-luvulla, ja sen tärkeimmäksi käyttökohteeksi tuli elokuvafilmi. 1900-luvun vaihteessa keksittiin maidon kaseiinista saatava galaliitti, josta alettiin tehdä nappeja, kampoja ja muita pikkuesineitä. 1920-luvun kosmetiikka
Huulipunasta tuli laajalti suosittu Maurice Levyn keksittyä metallisen huulipunansäilytyskotelon vuonna 1915. Huulipunaa oli saatavilla puikkoina sekä voidemaisessa että nestemäisessä muodossa. Pitkäkestoiset ja pysyvät värit olivat suosituimpia. ”Luonnollinen” huulikiilto keksittiin myös tuolloin. Sen punainen väri saatiin bromohaposta. Myös maustettuja huulipunia käytettiin; kirsikka oli suosituin maku. Ruuti
Vaikkakaan ruudin keksimisestä tai leviämisestä ei ole suoraa lähdeaineistoa, useimmat tutkijat uskovat salpietaripohjaisten räjähdysaineiden kehittyneen Kiinassa mustaruudin varhaiseksi muodoksi, joka levisi ensin Lähi-itään mahdollisesti silkkitien kautta ja sieltä Eurooppaan. 1200-luvun puolivälissä mongolit saivat vastaansa ruudilla toimivia käsitykkejä sekä alkeellisia sirpalekranaatteja taistelussa Song-dynastian liittolaisia vastaan. Tämän johdosta he hankkivat käsiinsä ruudin valmistusohjeet ja piirustukset tykkien valmistukseen. On kuitenkin mahdollista, että ruuti on keksitty itsenäisesti 1200-luvun alussa myös Euroopassa, sillä ruuti levisi arabimaihin, Intiaan ja Indonesiaan vasta sen jälkeen, kun sitä jo käytettiin Euroopassa. Ruutiaseet levisivät myös Euroopassa lännestä itään, eivät idästä länteen, kuten voisi olettaa, mikäli ruuti olisi tullut Eurooppaan Kiinasta. Teräs
Historiallisesti ensimmäisen kerran terästä valmistettiin Bessemer-prosessia muistuttavalla tavalla Qin-dynastian aikana Kiinassa. Sulaan valurautaan lietsottiin ilmaa, jolloin ylimääräinen hiili paloi pois. Intiassa keksittiin upokasteräksen valmistus 300-luvulla. Kankirautaa kuumennettiin upokkaassa lasimurskan ja hiilen kanssa. Lasi sulaessaan sitoi raudan epäpuhtauksia, ja hiili imeytyi kiinteään rautaan. Näin saatua korkealaatuista terästä kutsutaan nimellä wootz. Upokasteräksen valmistustaito siirtyi Eurooppaan, mutta painui unohduksiin Länsi-Rooman luhistumisen myötä. Wootzin valmistus vaati kuitenkin hyvin korkealaatuista rautaa, ja intialaisten korkealaatuisten malmien ehtyminen 1600-luvulla merkitsi myös wootzin valmistustaidon häviämistä, sillä prosessi siirtyi suullisena perimätietona isältä pojalle. Tupakan mosaiikkivirus
TMV oli ensimmäinen löydetty virus. Sen löysi venäläinen biologi Dimitri Ivanovski, hän suodatti bakteerisuodattimen läpi tupakan mehua ja totesi että suodatettu mehu pystyi edelleenkin saastuttamaan terveitä tupakanlehtiä, mutta piti sitä bakteerien tuottamana myrkkynä. Hän esitteli tuloksensa vuonna 1892 Pietarin tiedeakatemialle. Samoihin aikoihin hollantilainen Martinus Beijerinck teki samanlaisia kokeita, mutta hän julkaisi ne vasta kuusi vuotta myöhemmin vuonna 1898. Hän kuitenkin oli tullut siihen tulokseen että suodoksessa oli jotakin uuden tyyppistä taudinaiheuttajaa joka lisääntyi vai elävissä soluissa. Suodos oli steriili mutta se säilyi vuosia ifektointikykyisenä. Beijerinck kutsui tuntematonta taudinaiheuttajaa nimellä "contagium vivum fluidum" eli tarttuvaksi eläväksi nesteeksi. Vaahtomuovi
CFC-kaasut (kloorifluorihiilivedyt) keksi amerikkalainen Thomas Midgley vuonna 1930. Vuonna 1937 professori Otto Bayer kehitti Farbenfabriken Bayerin päälaboratoriossa isosyanaatti - polyadditioreaktion, jolla muovimateriaali saatiin vaahtoutumaan. Vaahtomuovi valmistettiin muovia vaahdottamalla käyttäen CFC-kaasuja. Nykyisin CFC-kaasut on korvattu hiilidioksidilla ja muilla ympäristölle vähemmän haitallisilla kaasuilla. Vessapaperi
Vaikka paperia käytettiin kääre- ja pehmustusmateriaalina Kiinassa toiselta vuosisadalta lähtien ennen ajanlaskun alkua, ensimmäisten WC-papereiden käyttö ajoittuu varhaisen keskiajan Kiinaan, kuudennelle vuosisadalle jälkeen ajanlaskun alun. Vuonna 589 tiedemies ja viranhaltija Yan Zhitui (531–591) kirjoitti WC-paperin käytöstä: Peili
Renessanssiajan alussa Euroopassa keksittiin uusi valmistusmenetelmä: lasi päällystettiin tinan ja elohopean muodostamalla amalgaamilla. Amalgaamia voidaan levittää lasipinnalle siveltimellä maalin tavoin, mutta kun osa elohopeasta vähitellen haihtui, jäljelle jäänyt seos jähmettyi lasin pinnalle kiinteäksi, valoa heijastavaksi pinnoitteeksi. Ei tiedetä tarkoin, missä ja milloin menetelmä keksittiin, mutta ainakin Venetsiassa se oli yleisessä käytössä jo 1500-luvulla. Tällaiset lasipeilit olivat kuitenkin erittäin kalliita, ja niiden valmistus oli niistä haihtuvan elohopeahöyryn myrkyllisyyden vuoksi terveydellekin vaarallista. Kun peili oli valmis, se kuitenkin kehystettiin niin, että vaikka se edelleen sisälsi elohopeaa, ei se enää päässyt haihtumaan. Kuninkaan aloitteesta Ranskaan perustettu Saint-Gobainin tehdas oli huomattava elohopeapeilien valmistaja, mutta niitä valmistettiin myös Böömissä ja Saksassa. Hiilikuitu
Ensimmäiset hiilikuidut valmistettiin 1950-luvulla ohjuskomponenttien muoviosien lujittamiseen. Ensimmäiset hiilikuidut valmistettiin kuumentamalla viskoosisäikeitä, kunnes ne karbonoituivat. Prosessi oli erittäin tehoton ja lopputuotteessa oli vain n. 20% hiiltä ja sen kestävyys sekä jäykkyys olivat huonot. 1960-luvulla prosessia kehitettiin käyttämällä raaka-aineena polyakrylonitriiliä. Tällöin lopputuotteesta oli jo 55% hiiltä ja sen ominaisuudet olivat huomattavasti paremmat. 1970-luvulla löydettiin uudeksi raaka-aineeksi öljypiki, josta tuotetulla hiilikuidulla olikin hyvä taivutuslujuus, mutta puristuslujuus on rajallinen, joten sen käyttö on pysynyt vähäisenä. Kiinnitystulppa
Tulpat keksittiin 1930-luvulla. Varhaisimmat tulpat valmistettiin muotoon puristetuista kasvikuiduista. Muovi otettiin käyttöön 1950-luvulla. Kiinnitystulppien tekninen kehitys on jatkunut 2000-luvulle asti. Muoviteollisuus
Suomen ensimmäinen muovitehdas oli Sarvis Oy, joka perustettiin vuonna 1921. Sarvis valmisti maitopohjaisesta kaseiinimuovista nappeja, solkia ja muita tarve-esineitä Tampereella. Vuonna 2011 Suomessa oli noin 600 muovituotteita valmistavaa yritystä, jotka työllistivät runsaat 11 000 henkeä. Tuotannon jalostusarvo oli 993 miljoonaa euroa ja osuus 3,2 prosenttia koko maan teollisuuden jalostusarvosta. Huulipuna
Huulipunan teollinen valmistus alkoi vuonna 1915, kun amerikkalainen Maurice Levy kehitti sille nykyisen kaltaisen sylinterimäisen kotelon. 1930-luvun lamavuosina ja toisen maailmansodan aikana huulipuna oli yksi harvoista ylellisyyksistä, jotka länsimaiset naiset soivat itselleen. Huulipunan suosio kasvoi elokuvateollisuuden ansiosta, nopeimmin 1950-luvulla. Muovimies
Muovimies ("Plastic Man") on Quality Comicsin vuonna 1941 luoma sarjakuvasupersankari. Hahmon ensiesiintyminen oli Police Comics -lehden numerossa #1. Hahmo pystyy venyttämään itseään mihin suuntaan haluaa. Hahmon luoja ja ensimmäinen tekijä oli Jack Cole. Lametta
Lametta on peräisin 1610-luvulta Saksasta. Alkujaan tinseli tehtiin hopeasta, mutta se hapettui nopeasti eikä säilyttänyt kimaltavuutta, joten hopea korvattiin tinan ja lyijyn seoksella. Lametalla koristeltiin erityisesti joulukuusi. Muovin kehittymisen myötä lamettaa alettiin tehdä muovista. Sarvis
1950- ja 1960-luvuilla markkinoille tulleet uudet synteettiset kestomuovit syrjäyttivät pian kaseiinin ja bakeliitin. Sarvikseen hankittiin jo 1948 ensimmäiset ruiskuvalukoneet joita uudentyyppisten muoviesineiden valmistus vaati. Sarviksessa aloitettiin 1950-luvulla muovituotteiden valmistus polystyreenistä (pöytäastiat), polyeteenistä (kuljetus- ja säilytysastiat, pakkasenkestävät tuotteet) sekä melamiinista (lautaset, mukit, kynttilänjalat ym.). Vuonna 1955 Sarvis toi markkinoille polyeteenistä ruiskuvaletun "Muovi-Maija"-nimisen muovisangon, joka ylti ensimmäisenä tehtaan valmistamana muoviesineenä suuriin valmistussarjoihin. Toinen tuoteryhmä, jonka kysyntä kasvoi nopeasti 1960-luvulla, oli kaupan ja teollisuuden käyttöön tarkoitetut muoviset kuljetuslaatikot. 1950-luvun ja 1960-luvun alussa tehtaalle hankittiin uusia koneita jotka mahdollistivat muovipuristeiden sarjatuotannon. Kaseiinituotteiden valmistus Sarviksella päättyi 1979 ja bakeliittituotteiden 1965. Nappien valmistus jatkui kuitenkin aina 1980-luvulle saakka. Alumiini
Useat alumiinipitoiset mineraalit ovat olleet tunnettuja esihistoriallisista ajoista saakka, mutta alumiini metallina tuli tunnetuksi vasta 1800-luvulta. Teollisesti sitä on tuotettu vasta sata vuotta. Vuonna 1807 englantilainen kemisti Sir Humphrey Davy päätteli eräiden mineraalien sisältävän tuntematonta metallia, jolle hän antoi nimen "aluminum". Nimi johtui vanhastaan tunnetusta alunasta, joka myös osoittautui alumiinin yhdisteeksi. Davy yritti onnistumatta valmistaa alumiinia alumiinioksidin ja potaskan (puutuhkasta valmistettu kaliumhydroksidi) elektrolyysin avulla. Myöhemmät sukupolvet muuttivat nimen muotoon "aluminium", joka on paremmin ja miellyttävämmin äännettävä ja jota brittienglannissa edelleenkin käytetään. Yhdysvalloissa on vuodesta 1925 ollut käytössä muoto "aluminum". Kuminauha
Kuminauha eli kumilenkki on tyypillinen kotitaloustarvike. Se on elastinen ja sitä käytetään usein pitämään yhdessä kahta esinettä. Stephen Perry patentoi tuotteen englannissa vuonna 1845. Godtfred Kirk Christiansen
Godtfred Kirk Christiansen oli isänsä Ole Kirk Christiansenin seuraaja LEGO-yrityksen johdossa. Hän patentoi toisiinsa kiinnittyvät muovipalikat vuonna 1958. Levymuisti
IBM kehitti levykkeen 1970-luvun alussa. Ensimmäiset levykkeet olivat halkaisijaltaan 8 tuumaa, ja ne oli tarkoitettu mikrokoodin toimittamiseen IBM:n suurkoneisiin. Myöhemmin kehitettiin levykeasemat, joilla levykkeille saattoi myös kirjoittaa. Ensimmäiset henkilökohtaiset tietokoneet olivat käyttäneet massamuistina C-kasettia, mutta vuonna 1976 markkinoille tulleet 5,25 tuuman levykkeet saavuttivat suosiota nopeasti. Levykkeiden kapasiteetti oli aluksi 110 kilotavua, mutta se kasvoi vuoteen 1987 mennessä 1440 kilotavuun. Hulavanne
Muovinen hulavanne perustui "Marlex"-kauppanimellä kutsutun uudenlaisen muovimateriaalin, polypropeenin, keksimiseen Phillips Petroleum -yhtiössä. Se sopi mainiosti edullisten ja värikkäiden lannevanteiden valmistamiseen. Hulavanne oli ensimmäisiä muovituotteita, jotka nousivat suosioon ympäri maailmaa. Vuvuzela
Saman tyyppistä muovista torvea tai trumpettia on käytetty Meksikon stadioneilla 1970-luvulta asti. Alun perin tinasta valmistettuna siitä tuli 1990-luvulla suosittu erityisesti Etelä-Afrikassa. Englantilaisen Daily Mirror -lehden mukaan Freddie Maake kehitteli ensimmäisen alumiinisen version vuvuzelasta jo vuonna 1965 syntymäpäivälahjaksi saamansa polkupyörän äänitorvesta. Torvi kuitenkin kiellettiin mahdollisena vaarallisena aseena, joten hän etsi muovitehtaan, joka voisi valmistaa niitä. Purppura
Englantilainen kemisti William Henry Perkin yritti vuonna 1856 valmistaa malarialääkkeenä käytettyä kiniiniä synteettisesti aniliinista, mutta koe epäonnistui. Perkin tutki tekemäänsä mustaa massaa ja huomasi sen muuttuvan purppuran väriseksi laitettuaan siihen denaturoitua etanolia. Hänen kokeiltuaan sitä silkkiin kangas muuttui kirkkaan violetiksi. Hän oli tullut 18-vuotiaana keksineeksi ensimmäisen keinotekoisen väriaineen mauveiinin. Keksintö romahdutti purppurakankaan arvon, ja se lakkasi olemasta harvinainen ylellisyystuote. Vesileima
Vanhimman tunnetun vesileiman valmisti Cartiere Miliani -paperitehdas vuonna 1282 Fabrianossa Italiassa. Vesileiman aihe oli risti, jonka keskellä ja päissä oli ympyrät. Kyseinen vesileima oli valmistettu metallisen seulan esittelyä varten. Toinen varhainen vesileima-aiheena käytetty kuva oli heraldinen lilja. Tällainen on löydetty vuodelle 1285 päivätystä paperista. Ensimmäisen kerran käsitettä “vesileima” käytti juristi Bartola de Sassoferrato 1340-luvulla arvioidessaan, pitäisikö paperinvalmistajalta kieltää toisen valmistajan vesileiman käyttö. Kuplamuovi
Kuplamuovin keksijät ovat Alfred Fielding ja Marc Chavannes, jotka vuonna 1957 olivat kehittelemässä helposti irtoavaa muovitapettia, jonka olisi tarkoitus irrota normaalia paperitapettia helpommin seinästä.
Muovitapetin kehitys epäonnistui ja "tapetti" soveltui lopulta parhaiten esineiden pakkaamiseen. Komposiitti
Lasikuitu kehitettiin teollisen vallankumouksen jälkipuoliskolla. Tekstiiliteollisuus oli jo pitkälle automatisoitunut, ja samoja tekniikoita voitiin soveltaa rihma- ja lankamaisten lasikuitujen valmistuksessa. Hiilikuituja käytettiin jo noin sata vuotta sitten sähkölamppujen lankoina, mutta nämä langat eivät haurautensa takia soveltuneet rakennusmateriaalien osaksi. Hiilikuituja tutkittiin ja kehitettiin 1940-luvun loppupuolelta alkaen, mutta käytännön sovelluksiin ne tulivat vasta vuosikymmen myöhemmin. Hiilikuitujen laajempi käyttö alkoi 1960–1970-lukujen vaihteessa uusien tekniikoiden kehittymisen myötä, ja komposiittia alettiin käyttää muun muassa lentokoneissa ja urheiluvälineissä. Komposiittimailat jääkiekossa ja jääpallossa alkoivat yleistyä 1990-luvulla, jolloin kehitettiin boori-, piikarbidi- ja alumiinikuituja, joista valmistetuilla komposiittimateriaaleilla on erittäin suuri paineensietokyky. Puuvilla
Seuraava henkilö puuvillakankaan kutomisen kehittämisessä oli Edmund Cartwright. Tämä maalaispappi kiinnostui kankaanvalmistuksesta ja kehitti vuonna 1785 kangaspuiden mekaniikkaa niin, että siinä voitiin hyödyntää ulkopuolista voimanlähdettä, joten voidaan puhua kutomakoneesta. Kesti kuitenkin vielä puoli vuosisataa, ennen kuin kutomakone oli automatisoitu täysin. Kutomakoneiden määrä kasvoi Cartwrightin keksinnön jälkeen niin, että vuonna 1851 Englannissa oli toiminnassa neljännesmiljoona kutomakonetta. Määrä Englannissa lisääntyi tämän jälkeen noin sadallatuhannella vuosikymmenessä ja maksimi saavutettiin 1913, jolloin Englannissa oli niitä 805.000 kappaletta. Koko maailmassa oli tuolloin melkein 3 miljoonaa kutomakonetta. Magneettiset polymeerikomposiitit
Polymeerit ovat harvoin luonnostaan magneettisia. Eräs harvinainen poikkeus tähän on polyaniliinin ja tetrasyanokinodimetaanin (TCNQ) muodostama polymeeri, joka säilyttää magneettisuutensa ilman ulkoista magneettikenttää huoneenlämmössä. Vuonna 2004 Durhamin yliopistossa Englannissa kehitetty muovimagneetti perustaa toimintansa vapaiden radikaalien järjestyneisyyteen, ja lopullinen varaus kehittyy muutaman kuukauden aikana valmistuksesta. Polyvinyylikloridi
Polyvinyylikloridi keksittiin vahingossa kahteen otteeseen 1800-luvulla. Keksijänä oli ensin vuonna 1838 Henri Victor Regnault ja vuonna 1872 Eugen Baumann. Kummassakin tapauksessa polymeeri näytti valkoiselta kiinteältä aineelta vinyylikloridipulloissa, jotka oli jätetty auringonvaloon. Muovailuvaha
Muovailuvaha keksittiin vahingossa Cleo ja Noah McVicker omistamassa Kutol-nimisen saippuafirmassa 1933. Sinä vuonna asiakas oli tilannut seinätapettien puhdistamiseen palveluja noen tahriessa seiniä, mikä oli hyvin yleistä, kun taloja lämmitettiin hiilillä. Noah valmisti jauhoista, vedestä ja suolasta massan, jota käytetään vielä nykyäänkin vanhojen ja herkkien tapettien puhdistamiseen. Myöhemmin tapetteja pystyi puhdistamaan vedellä ja saippualla, kysyntä väheni. 1954 eräs keksijäperheen jäsenistä huomasi ajanvietteen muovailuvahana, kunhan siihen lisää värejä ja hajuja. John Wesley Hyatt
John Wesley Hyatt (marraskuu 28. 1837 – toukokuu 10. 1920) oli Yhdysvaltalainen keksijä. Hänet tunnetaan pääasiassa ensimmäisen teollisen muovin, selluloidin valmistuksen kehityksestä. Hyattin panos ei jäänyt pelkästään selluloidimateriaalin luomiseen, vaan hän kehitti myös koneita selluloidisten kappaleiden kehittämiseen. Yksi näistä koneista oli ruiskuvalukone, josta sittemmin tuli tärkeimpiä koneita muovisten esineiden sarjavalmistuksessa. Kumi
Charles Goodyear keksi vuonna 1841 kumin vulkanoinnin, joka paransi sen ominaisuuksia huomattavasti. Rengasvalmistaja Goodyear käyttää hänen nimeään. Suihkepullo
Suihkepullon keksi norjalainen insinööri Erik Rotheim vuonna 1926 miettiessään kovia voiteita helpompaa tapaa voidella suksia. Ensimmäiset suihkepullot olivat paineen takia varmuuden vuoksi paksuseinäisiä ja siksi raskaita käyttää. Ne myös tyhjenivät kerralla. Kahta vuotta myöhemmin Rotheim aloitti yhteistyön Alf Bjercke -maalitehtaan kanssa, mutta pullon suutin meni helposti jumiin ja tuloksena oli sotkua. Rotheim myi keksimänsä spraypurkin patentin amerikkalaisille 17 000 dollarilla, nykyrahassa noin puolella miljoonalla eurolla. Sodankäynnin historia
Ruuti oli keksitty jo 1000-luvulla Kiinassa. Kiinassa keksintöä käytettiin lähinnä ilotulittamiseen, mutta jo mongoleilla oli 1200-luvulla sotilaallisia sovelluksia. Euroopassa alkeelliset tuliaseet olivat käytössä 1200-luvun lopulla. Aseet kehittyivät nopeasti ja levisivät nopeasti Euroopassa. 1400-luvun lopulla Euroopassa kehitettiin ruudin sekoitussuhde, joka soveltui parhaiten sotilaalliseen käyttöön. Käsiaseiden ensimmäinen aste oli käsikanuuna, jota seurasi hakapyssy. 1500-luvulla kehitettiin musketti, aluksi lunttulukkoisena, 1600-luvulla piilukkoisena. 1500-luvulla syntyi myös pistooli, jota varten kehitettiin rataslukko. Tutti
Jotakin tutin versiota lienee käytetty kautta ihmiskunnan historian. Ensimmäinen pehmeästä kumista valmistetun tutin patentoi 18. syyskuuta 1900 yhdysvaltalainen C. W. Meinecke. Sarvis
Sarvis Oy oli Tampereella vuonna 1921 perustettu Suomen ensimmäinen muovituotteita valmistanut yritys. Sarvis toimi Tampereen Hatanpäällä; entinen tehdasrakennus on nykyisin toimisto- ja virastokäytössä. Tehtaan toiminta loppui 1990-luvun alussa, ja Sarvis on keskittynyt vuodesta 1998 muovijalosteiden tukkukauppaan. Pakkaus
1870-luvulla Yhdysvalloissa keksitty aaltopahvi on noussut suosituksi isojen tavaroiden ja pientavaroiden tukkuerien pakkausmateriaaliksi. 1900-luvulla pakkaamisen kehittymiseen vaikuttivat erilaiset uudet muovimateriaalit, joita käytetään pakkaamisessa yhä enemmän joko sellaisenaan tai laminoituna yhteen paperin tai kartongin kanssa. Huonekalujen ja muiden osista koottujen esineiden pakkaustapana on yhä useammin niin sanottu "flat pack", eli vähän kuljetustilaa vievä litteä pakkaus, jossa tuote kuljetetaan osina. Vähittäismyyjän tai loppukäyttäjän pitää itse koota tuote mukana tulevien ohjeiden mukaan. Puuvilla
Puuvilla tunnettiin Intiassa jo esihistoriallisella ajalla. Intiasta puuvilla levisi sitten Egyptiin, Kiinaan ja Persiaan. Euroopassa puuvillateollisuus lähti liikkeelle Espanjasta 1100-luvulla. Polyuretaani
Polyuretaanin keksi vuonna 1937 Otto Bayer. Yksi sen ensimmäisistä sovellutuksista oli Saksan armeijan laivaston pelastusliivi. 1960-luvulla polyuretaani syrjäytti muut eristeet kylmäkalusteissa ja mahdollisti kylmäketjun rakentamisen. 1970-luvulla polyuretaanin käyttö lämmöneristeenä yleistyi kaikkialla maailmassa. Masuuni
Raudanvalmistus on keksitty noin 1400 eaa., ja raudanvalmistustaito levisi Välimeren ympäristöön noin 1200 eaa., Keski-Eurooppaan ja Intiaan noin 800 eaa., Kiinaan noin 600 eaa. ja Afrikkaan noin 400 eaa. Rautakauden katsotaan alkaneen tästä. Turvavyö
George Cayley keksi turvavyön 1800-luvulla. Niitä käytettiin ensimmäisen kerran ilma-aluksessa vuonna 1913, ja ne yleistyivät 1930-luvulla. Autoihin turvavyöt tulivat 1950-luvun lopussa, vakiovarusteena ensimmäisenä Saab GT750 -malliin, ja ne yleistyivät 1960-luvulla. Volvolla työskennellyt entinen ilmailuinsinööri Nils Bohlin keksi kolmipistevyön, jonka Volvo patentoi ja otti käyttöön vuonna 1959 mallissaan PV544. Bohlin oli työskennellyt heittoistuimien parissa ja ymmärsi hyvin, miten korkea kiihtyvyys vaikuttaa ihmiskehoon. Muovi
Rayon on ensimmäinen muovikuitu, jonka tuotannon aloitti 1905 ranskalainen yritys Courtauld englannista ostetuilla patenteilla. Tämä "tekosilkki" on teknisesti selluloosa-asetaattia. Siitä voidaan valmistaa myös läpinäkyvää kalvoa, sellofaania. Selluloosa-asetaatista tuli kehittyvän valokuvaustekniikan filmimateriaali, vaikka se on hyvin herkästi syttyvää. Rayonia valmistetaan yhä. Tekniikan historia
Kemianteollisuuden kasvu alkoi. Muoveja oli kehitetty jo 1800-luvun puolella ja tuotantoon oli saatu selluloidi. 1900-luvun alussa merkittäväksi muoviksi esimerkiksi eristeenä sähkötekniikassa tuli bakeliitti. Öljynjalostus alkoi ja kehittyi nopeasti autojen määrän lisääntyessä. Elintarvikkeiden säilyvyyttä saatiin parannettua Louis Pasteurin (1822–1895) tutkimien bakteerien leviämistapojen selvittyä, jolloin voitiin keksiä myös torjuntakeinoja, kuten pastörointi. Lääkkeiden teollinen valmistus alkaa, yhtenä ensimmäisenä Bayerin kauppanimellä Aspiriini tunnettu asetyylisalisyylihappo. Wilhelm Röntgen (1845–1923) kehitti 1896 läpivalaisumenetelmän löytämistään röntgensäteistä tukemaan taudinmäärityksiä.
Kodinkoneiden massavalmistus alkoi. Ensimmäisenä markkinoille tuli 1850-luvulla tehdasvalmisteinen puuhella, joka aloittaa ruuanvalmistustapojen muutoksen. Samalla energiatehokkuus parani. Aikaisemmin ruokaa oli laitettu joko leivinuunissa tai avotulen päällä roikkuvassa padassa. Uusien kodinkoneiden sarjassa seuraavana oli ompelukone, jota seurasi Edisonin fonografi, radio ja jääkaappi. Jääkaapeissa Electroluxin absorptio-periaatteella toimiva malli aloitti menestyksen 1930-luvulla. Pölynimurilla oli kehityksessään monia vaiheita ja keksijöitä. Tunnetut valmistajat Hoover, Nilfisk ja Electrolux tekivät pölynimureita jo 1900-luvun alussa, mutta ne olivat ylellisyystuotteita toiseen maailmansotaan saakka. Metalliseos
Myös monet magneettiset metalliseokset kehitettiin 1900-luvulla. Vuonna 1910 havaittiin teräksen säilyttävän magneettisuutensa, mikäli siihen seostettiin volframia ja molybdeeniä. Japanissa kehitettiin monin verroin voimakkaampi magneettinen seos, jossa oli volframia, kromia, kobolttia ja rautaa. Myöhemmin kehitettiin edelleen vahvempia magneettisia metalliseoksia, joissa oli alumiinia, nikkeliä, rautaa ja kobolttia. Näitä seoksia käytetään magneettien lisäksi muun muassa pienissä moottoreissa ja televisioiden kuvaputkissa. Kumi
Etelä- ja väli-Amerikan intiaanien tiedetään käyttäneen kumipalloja peleissä jo ennen eurooppalaisten saapumista. Ensimmäisiä kumin käyttökohteita oli pyyhekumi, jonka keksi englantilainen Joseph Priestley 1770. Toinen historiallinen maininta kumista Euroopassa samalta vuodelta 1770 kertoo, että Edward Nairne myi raakakumikuutioita kaupassaan Lontoossa. Pyyhekumeiksi tarkoitettuja paloja myytiin hämmästyttävän korkeaan kolmen sillingin kappalehintaan. Posliini
Posliini keksittiin Kiinassa 600-luvulla. Sitä tuotiin 1300-luvulta alkaen Eurooppaan Silkkitietä pitkin. Eurooppaan ei tullut tietoa posliinin valmistusmenetelmästä, joten eurooppalaiset kehittivät omat valmistustapansa. Vuonna 1707 saksalainen alkemisti Johann Böttger kehitti toimivan posliinireseptin. Hän perusti Meißenin posliinitehtaat. Ranskassa ja Britanniassa tehtiin omia kokeiluja, joiden seurauksena kehitettiin Sèvres-, Wedgwood- ja Spode-posliinit. Pistooli
Samuel Colt kehitti rullarevolverin 1800-luvun alkupuolella, saaden idean kertomansa mukaan laivan ruorirattaasta. Colt sai keksinnölleen patentin Euroopassa vuonna 1835 ja Yhdysvalloissa vuotta myöhemmin. Revolveri tuli tuotantoon ja yksi ensimmäisistä oli Yhdysvaltain laivaston tilaama Colt 1851 Navy Revolver. Lelu
Pienimuotoinen leikkikaluteollisuus alkoi kehittyä jo 1500-luvulla Saksassa. Lelujen massatuotanto alkoi teollistumisen myötä 1800-luvulla, ja tällöin syntyivät myös ensimmäiset varsinaiset lelukaupat. Useat klassikkolelut, kuten teddykarhu ja rakennuspalikat, keksittiin 1900-luvun alkupuolella. 1900-luvun puolivälissä leluteollisuus otti käyttöön uusia materiaaleja. Leluja ja niiden osia alettiin tehdä muun muassa bakeliitista, posliinista, kipsistä ja alumiinista. Leluista tuli vähitellen monimutkaisempia. K. A. Weiste
1950–1960-luvulla muovi yleistyi nopeasti Weisteen materiaalina. PVC-kalvoista syntyi entistä kestävämpiä ja värikkäämpiä koristeita, ja vuonna 1967 alettiin valmistaa muottiinpuhallusmenetelmällä koristepalloja. Muovisista joulukuusista tuli 1970-luvulla hittituote pariksi kymmeneksi vuodeksi, kunnes kiinalaiset muovikuuset veivät markkinat. Tähtisädetikkuja Weiste valmisti yli 40 vuotta, kunnes kotimaiset tähtisädetikut korvattiin itäsaksalaisilla.