Onko punajalkasuulan nokka sahalaitainen reunoilta?
Punajalkasuula
Punajalkasuula on sukunsa pienin laji. Sen pituus 66–77 senttiä, ja paino 850–1100 grammaa. Siipiväli on 91–101 senttiä. Naaraat ovat hieman koiraita suurempia. Lajilla on vahvat niskalihakset ja kiilamainen pyrstö. Nokka on pitkä, suippo ja reunoilta sahalaitainen, joka auttaa saaliin nappaamisessa. Naaman ympärystän iho on yleensä paljas. Silmät ovat nokan vierellä ja osoittavat suoraan. Silmien iiris on hyvin vaalea. Siivet ovat pitkät ja suipot. Ne ovat varsin takana ja auttavat punajalkasuulaa lentämään kovassa tuulessa ja sukeltamaan. Sen räpyläjalat ovat lyhyet ja vahvat. Jalat ovat hyvin takana helpottaen uimista ja niissä on myös runsaasti verisuonia poikasten lämmittämiseksi.
Shamisen
Soittimen kaikukoppa on parikymmentä senttiä pitkä neliömäinen "rumpu", ja se on valmistettu neljästä punaveripihkapuun eli padouk-puun ("Pterocarpus macrocarpus") kappaleesta. Kaula on hyvin ohut ja kolmisen kertaa kaikukoppaa pitempi. Erikoista pitkän kaulan rakenteessa on, että kuljettamisen helpottamiseksi se voidaan taitavasti tehtyjen liitoskohtien kohdalta katkaista kolmeen osaan ja tarvittaessa taas koota ennalleen. Halpojen harjoitussoittimien kaula on tehty yhdestä puusta, eikä siinä ole liitoskohtia. Soittimen kokonaispituus on noin 94 senttiä. Kaula on valmistettu intianpalisanterista tai punaisesta santelipuusta. Harjoitussoittimien kaula on tavallisesti pehmeämpää padoukia. Perinteisesti shamisenin kaikukopan kalvot ovat kissan tai koiran nahkaa, mutta nykyään valmistetaan myös synteettisiä kalvoja. Shamisenin kielet on yleensä tehty silkistä ja nykyään varsinkin ylin kieli myös nailonista. Viritystapit on valmistettu tavallisesti eebenpuusta (mustapuu = Diospyros-lajit), josta myös viulun otelauta ja viritystapit yleisimmin valmistetaan. Soitinta soitetaan bachi-nimisellä puisella, norsunluusta valmistetulla tai muovisella kämmenessä pidettävällä isolla plektralla, jota pidellään niin, että pikkusormi ja peukalo jäävät yhdelle, muut sormet plektran kahvan toiselle puolelle. Vasemman käden peukalonhankaan pujotetaan virkattu tai muusta neulekudoksesta valmistettu suojus, jotta kämmen liukuisi pehmeästi kaulaa pitkin asemien vaihdoissa. Keltajalkatatti
Keltajalkatatti ("Boletus appendiculatus") on kuperalakkinen kellanruskea tai ruskea tattilaji. Sen pillistö on keltainen. Jalka on sitruunankeltainen ja verkkokuvioinen. Malto on vaaleankeltaista. Sieni maistuu miedolta. Sieni kasvaa Keski-Euroopan lehtimetsissä tammen seuralaisena. Sitä ei esiintyne Suomessa, mutta Varsinais-Suomesta on saatu lajinmääritykseltään epävarma museonäyte. Intiannokkakala
Intiannokkakala on väriltään vihreänhopea. Kylkiviiva on kyljen alaosassa. Evät ovat ruumiin takaosassa. Nokkakala on tavallisesti 30–40 senttimetriä pitkä. Sen luut ovat vihreät. Nahkahapero
Nahkahapero ("Russula alutacea") on harmahtavan purppuranvärinen tai viininpunainen haperolaji. Lakki voi olla väriltään lähes punaruskea. Jalka on valkoinen ja tyvestä punertava. Sieni kasvaa lehtimetsissä Suomessa hyvin harvinaisena. Se on hyvä ruokasieni. Ranskanajokoira
Rotu on tyypillinen kookas ranskalainen ajueessa metsästävä koira: sillä on hoikka ja lihaksikas runko, pitkät raajat, pitkät riippuvat korvat ja roikkuvat, hieman neliömäiset suupielet jotka juuri ja juuri peittävät alahuulen. Siitä on kolme muunnosta: valko-oranssi eli "blanc & orange", valko-musta eli "blanc & noir" ja kolmivärinen eli "tricolore". Pitkäkarvainen saksanseisoja
Pitkäkarvainen saksanseisoja () on saksalainen kanakoira. Sitä käytetään erilaisissa metsätystehtävissä, mutta erityisesti rotua käytetään seisovana lintukoirana ja jäniksen metsästykseen. FCI-luokituksessa rotu kuuluu kanakoiriin. Pitkäkarvainen saksanseisoja on melko kookas rotu. Sen pää on tunnusomaisesti hieman pitkänomainen, ja sen korvat ovat riippuvat. Rodulle on paljon hyväksyttyjä värejä, joista yleisimmät ovat ruskea ja kimo erivärisin merkein. Rodun ihannekorkeus on sukupuolesta riippuen noin 60-66 cm. Luonteeltaan rotu on hillitty, ystävällinen ja helposti koulutettava. Se soveltuu hyvin perhekoiraksi, mutta sillä on voimakas metsästysvietti. Punajalkasuula
Punajalkasuulalla on useita eri värimuotoja, joilla jokaisella on punaiset räpylät. Värimuunnoksia on seuraavanlaisia: valkopyrstöinen ruskea muoto, valkopäinen ja valkopyrstöinen ruskea muoto, kullanvalkoinen muoto, sekä valkoinen muoto, jonka siivissä mustaa. Lisäksi Galápagossaarilla elää mustapyrstöinen muoto. Galápagossaarten punajalkasuulista 95 prosenttia on ruskeita, loput valkoisia. Ruskeita ja valkoisia yksilöitä elää rinnakkain myös muilla alueilla kuten Tobagolla. Kullanruskeita yksilöitä elää vain Joulusaarella. Punajalkasuulan vatsapuoli on yleensä valkoinen, joka auttaa naamioitumaan saaliseläimiltä. Tummat höyhenet auttavat myös ruumiinlämmön ylläpidossa. Höyhenpuvussa on jatkuvasti sulkasato, pesintäaikaa lukuun ottamatta. Punajalkasuula ei kuitenkaan missään vaiheessa menetä lentokykyään. Koko höyhenys uusiutuu kerran tai kaksi vuodessa. Nokka on vaaleansininen. Nuoret linnut erottaa aikuisista mustanruskean nokan, vaaleanpunaisen naaman ja kellertävien jalkojen perusteella. Pensasnaamiosirkku
Kooltaan pensasnaamiosirkku on 15–17 cm. Lajin nokka on väritykseltään sahraminkeltainen. Pään ja selän väritys vaihtelee alalajeittain. "A. f. polionotus" -alalajin selkä on harmaa ja siivissä on keltaista. Päälaki on musta ja silmien yläpuolella on leveä valkoinen juova. Vatsa on valkoinen ja rinnan poikki kulkee musta viiru. Nimialalajin ja "A. f. dorbignii" pää on oliivinvihreä ja vain selkä on harmaa. Naaraspensasnaamiosirkut muistuttavat ulkonäöltään koiraita, mutta ovat väritykseltään vaaleampia. Ruskokipuaja
Kooltaan ruskokipuaja on 19–22 cm. Väritykseltään ruskokipuaja on pääosin tasaisen ruskea. Pyrstö ja siipisulat ovat väriltään punaruskeat ja naamassa on harmaata. Alalajien värityksessä on vaihtelua. "D. f. meruloides" on erityisen punarusehtava, kun taas "D. f. lafresnayei" ja" D. f. ridgwayi" ovat enemmän oliivinruskeita. "D. f. Taunayi" -alalajin kurkku on valkeahko. Ruskokipuajan nokka on musta ja suora. Lajin selän laikuttomuus ja viiruttomuus erottavat lajin useimmista muista kipuajista. Selän väri on tasainen myös punakipuajalla ("Dendrocincla homochroa"), mutta punakipuaja on väriltään punaruskeampi. Punajalkasuula
Punajalkasuula ei ole maailmanlaajuisesti uhanalainen, mutta on on taantunut tasaisesti viime vuosisatojen aikana. Yhdyskuntia on hävinnyt etenkin Intian valtamereltä ja Atlantin eteläosista. Jotkin paikalliset populaatiot ovat ihmistoiminnan takia uhattuna. Suurimmat uhat ovat metsien hakkuut ja kalastusteollisuus, koska metsien hävittäminen tuhoaa punajalkasuulien pesimäpuita ja kalastus vie suulilta ravintoa. Huolta on aiheuttanut myös se, että ihmisen keräävät suulien munia ja myyvät niitä ympäri maailmaa. Tämän takia munienkeruu on riistäytynyt käsistä. Punajalkasuula on nykyään rauhoitettu joillain alueilla. Tapa pesiä puissa on saattanut myös suojella lajia jossain määrin ihmisen häirinnältä ja auttaa sitä pysymään suhteellisen runsaslukuisena. Sinijalkasuula
Sinijalkasuula on rakenteeltaan muita suulalajeja hieman kevyempi ja sillä on pitkä, suippeneva pyrstö ja pitkä, suippo nokka. Sukupuolet ovat samannäköiset. Linnun selkäpuoli, on ruskea. Nokka ja silmänympärykset ovat sinertäväntummanharmaat. Pää on vaalea ja siinä on ruskeita raitoja. Vatsapuoli on vaalea. Nuoren linnun pää on ruskeampi kuin vanhempien lajitovereiden. Linnun keskipituus on noin 80 cm täysikasvuisena. Linnun tunnistaa helposti sinisistä räpyläjaloista. Ruskoselkätyranni
Kooltaan ruskoselkätyranni on noin 13 cm. Koiras on väriltään, päästään, vatsastaan, pyrstöstään ja siivistään musta. Siipien alapuolella on myös valkoisia höyheniä, jotka näkyvät vain lennossa. Koiraan selkä on väriltään ruosteenruskea. Naaras on pääväritykseltään harmahtavan ruskea ja selkä on punaruskea. Naarasruskoselkätyrannin vatsa on harmahtava. Ulkonäöltään ruskoselkätyranni muistuttaa huomattavasti kastanjaselkätyrannia ("Lessonia rufa"), mutta on hieman sitä kookkaampi ja naaras on kastanjaselkätyranninaarasta tummempi. Punajalkasuula
Punajalkasuula on hyvin sosiaalinen lintu. Se voi pesiä useiden satojen suulaparien muodostamissa yhdyskunnissa. Laji enimmäkseen päiväaktiivinen, mutta voi liikkua yölläkin saalistaakseen pinnalle nousevia kalmareita. Kalastusretket voivat kestää useita päiviä. Punajalkasuulan retket ovat pidempiä kuin millään muulla suulalajilla. Se levittää höyheniinsä sukimarauhasesta öljyä, joka pitää ne vedenpitävinä ja auttaa lämmön säilyttämisessä. Muita tapoja säädellä ruumiinlämpöä ovat räpylöiden levittäminen, siipien nostaminen keholta sekä jaloille ulostaminen, jotka auttavat ruumiin viilentämisessä. Saadakseen lisää lämpöä punajalkasuula levittää siipensä aurinkoon päin, jolloin siipien mustat kohdat imevät itseensä lämpöä. Linnut
Nokan muoto riippuu linnun käyttämän ravinnon laadusta. Nokkia on hyvin erilaisia: hentoja ja rotevia, pitkiä ja lyhyitä, putkimaisia ja kartiomaisia, suoria ja käyriä joko ylös- tai alaspäin, eri tavoin koukkumaisia, litteitä, sileäreunaisia ja hammasreunaisia. Petolinnuilla on koukkumainen terävä nokka. Siemeniä syövien peippolintujen nokka on lyhyt ja kartiomainen. Kahlaajilla on pitkä, hento nokka, joka soveltuu pikkueläinten poimintaan liejusta ja mudasta. Sorsalintujen litteä sälönokka soveltuu erinomaisesti siivilöimään ravintoa vedestä. Tikka naputtelee voimakkaalla talttamaisella nokallaan hyönteisiä lahoista puunrungoista ja kaivertaa pesäkolonsa terveeseenkin puuhun. Joidenkin lintujen kuten lunnin nokka soveltuu hyvin myös kalojen kuljettamiseen. Nokan värillä on ratkaiseva merkitys monien lajien parinmuodostuksessa, ja harmaalokkien poikasille emon keltaisessa nokassa oleva punainen täplä on suuntamerkki, johon ne kurottelevat halutessaan ruokaa. Punanokkatavi
Punanokkatavi on 44-48 senttimetriä pitkä. Se on väritykseltään harmaanruskea ja sillä on valkoreunainen, tummanvihreä siipipeili. Sen ruumiissa on harvaa ruskeaa täplitystä. Pää on kuitenkin kuvioton ja niska muodoltaan pyöreä, melkein töyhtömäinen. Punanokkatavilla on vaaleanpunainen, melko suuri nokka, joka kaartuu hieman ylöspäin. Norsueläimet
Savanninorsu eli pensasnorsu on norsulajeista suurin. Metsänorsusta se eroaa muun muassa kynsien määrän perusteella: metsänorsulla on viisi kynttä etujaloissa ja neljä takajaloissa (samoin kuin aasiannorsulla), mutta savanninorsulla on etujaloissa vain neljä ja takajaloissa vain kolme kynttä. Savanninorsun syöksyhampaat ovat isommat ja kaarevammat kuin metsänorsun ja korvat jonkin verran suuremmat. Mangrovesirkku
Mangrovesikrut saavuttavat noin 14 cm:n pituuden. Lintu on vatsastaan vaalea ja selkäpuoli on ruskea. Jalat ovat linnulla tummat. Mangrovesirkku muistuttaa läheisesti tikkasirkkua, mutta mangrovesirkun nokka on pienempi ja laji on myös väritykseltään ruskeampi. Lajin äänet ovat kaksi- tai kolmiosaisia toistoja "tur"-äänestä. Punajalkasuula
Punajalkasuulia elää ympäri maailman trooppisilla ja subtrooppisilla merialueilla. Se on laajimmalle levinneitä suulalajeja ja ilmeisesti maailman runsaslukuisin suulalaji. Yksi suurimmista populaatioista elää Galápagossaarilla, jossa elää arviolta neljännesmiljoona paria. Spanieli
Spanieli on lintukoirien alatyyppi, joka tunnetaan FCI:ssä roturyhmänä ylösajavat koirat. Niille tunnusomaisiin piirteisiin lukeutuvat riippuvat korvat ja pitkä, silkkinen karvapeite. Tyypillisimpiä värityksiä ovat muun muassa maksanruskea, blue roan, musta-valkoinen, oranssi-valkoinen, puna-valkoinen ja tricolor. Nykyisin sanaa spanieli käytetään lähinnä brittiläisten rotujen sekä muutaman ranskalaisen spanielityyppisen kanakoiran nimessä, koska se sisältyy niiden alkuperäiseen nimeen ("Spaniel", "épagneul"), vaikka lisäksi muiden muassa viiriäiskoira eli niin kutsuttu ”saksanspanieli” () täyttää spanielien tunnuspiirteet ja myös virallisesti luokitellaan niiden ryhmään.
Vaikka valtaosa spanieleista on kotoisin Britanniasta, niiden esi-isien uskotaan saapuneen saarivaltioon Espanjasta. Tämän vuoksi Ranskassa otettiin käyttöön latinan sanasta "hispaniolus" ’espanjalainen’ johdettu nimitys "espaigneul". Sittemmin tämäntyyppisiä koiria alettiin kutsua muuallakin Euroopassa nimillä "spanjoelen", "spioenen" ja "spaniel" (vrt. engl. "Spain", holl. "Spanje"). Alankomaihin kulkeutuneita spanieleita alettiin nimittää peltopyykoiriksi ("patrijshond") ja Saksaan kulkeutuneita viiriäiskoiriksi ("Wachtelhund") niiden pääasiallisen riistan mukaan. Münsterin alueen seisovista spanieleista sen sijaan käytettiin nimitystä seisoja ("Vorstehhund"), kun taas Ranskassa samantyyppiset sukulaisrodut, kuten ranskanspanieli, tunnettiin edelleen spanieleina ("épagneul"). Ruususiipi
Etusiipien pohjaväri on keltainen ja siiven etu- sekä ulkoreunaa kohti väri muuttuu oranssinpunaiseksi. Siiven tyvessä on musta piste, minkä lisäksi tumanharmaa ulompi poikkiviiru muodostaa sahanterää muistuttavan kuvion. Sisempi poikkiviiru erottuu joskus huonosti. Siiven ulkoreunan lähellä on siipisuonten kohdalla rivi tummanharmaita laikkuja. Takasiivet ovat vaaleat ja ulkoreunaa kohti niihinkin tulee oranssinpunertavaa sävyä. Pää ja keskiruumis ovat kellanruskeat, takaruumis harmaa, sivuilta kärkeä kohti tummeneva. Siipiväli on koiraalla 21–26 mm ja naaraalla 23–29 mm. Punakeltaverkkoperhonen
Punakeltaverkkoperhosen siipien kärkiväli on noin 29–43 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpuolen pohjaväri on kirkkaankeltainen tai vaaleankeltainen jossa mustia kirjauksia. Keskisaran täplät ja postdiskaalialan juova ovat oranssinpunaisia. Lajia paljon muistuttavasta kirjoverkkoperhosesta punakeltaverkkoperhonen eroaa siten, että sillä on takasiiven postdiskaalialassa molemmilla puolilla mustien pisteiden rivi, jota kirjoverkkoperhosella ei ole. Valkoposkisaukko
Valkoposkisaukko on suurin Afro-Euraasian saukkolajeista ja kokonaisuudessa kolmanneksi suurin saukko. Vartalon pituus ilman häntää on 76,2–88,0 senttimetriä ja hännän pituus 46,5–51,5 senttimetriä. Paino on 10–22 kilogrammaa, ja koiraat ovat hieman naaraita painavempia ja pidempiä. Pää on etenkin takaa leveä, ja se kapenee lyhyttä kuonoa kohti mennessä. Korvat ovat pienet. Amerikansaksinokka
Linnun selkä, niska ja päälaki ovat mustia. Otsa, kaula ja höyhenpeitteen koko alapuoli ovat puolestaan valkoisia. Linnun jalat ovat väriltään kirkkaanpunaiset. Kenkänokka
Kenkänokassa on silmiinpistävää sen laikukas nokka, joka näyttää kokonsa ja muotonsa vuoksi suhteettomalta verrattuna linnun muuhun ruumiiseen. Kenkänokan nokka onkin lintumaailman suurimpia: se on yleensä noin 25 senttiä pitkä ja leveyttä sillä on tavallisesti 12-13 senttiä. Ylempi nokanosa on reunoiltaan terävä ja kaartuu voimakkaasti kärkeä kohti. Nokan kärjessä on terävä koukkumainen uloke, joka muistuttaa hieman virkkuukoukkua. Tämä koukku yhdessä terävien nokanreunojen kanssa estää linnun liukkaita saaliseläimiä luiskahtamasta irti nokan puristuksesta. Kenkänokalle on valtavasta nokastaan kuitenkin myös käytännön haittaa. Lintu antaa painavan nokkansa nojata usein rintaansa vasten, sillä suuren ruumiinosan kannattelu vaatii paljon voimia. Nokka muistuttaa muodoltaan hieman kenkää, mistä juontuu linnun suomalainenkin nimi. Useissa kenkänokalle annetuissa nimissä viitataan sen nokan muotoon ja kokoon. Nauhakalat
Nauhakalat voivat kasvaa suurimmillaan noin 2 metrin mittaisiksi. Ne ovat ruumiiltaan pitkiä ja litteitä. Punainen selkäevä on pitkä ja ulottuu päästä pyrstöön asti. Selkäevän etureunassa on korkea harja ja sarvinauhakalalla on otsassa sarvimainen uloke. Pyrstöevä on lajeilla usein melko pieni. Väritykseltään nauhakalojen lajit ovat harmaita ja suomut ovat pieniä ja pyöreitä ja osittain kalat ovat suomuttomia. Peräevä on lyhyt ja vatsaevät voivat puuttua. Muiden kiiltolahnakalojen tapaan nauhakalat voivat työntää yläleukansa eteenpäin. Hampaat ovat kaloilla pienet ja kartionmuotoiset. Nauhakaloilla on uimarakko ja lisäksi elin, josta ne voivat suihkuttaa peräaukon kautta mustetta päästäkseen pakoon saalistajiltaan. Liettuanajokoira
Rotu on keskikokoinen, vankkarakenteinen ja raskasluustoinen metsästyskoira. Se on samalla kertaa sekä virtaviivainen että lihaksikas. Pää on kookas ja korvat pitkät, riippuvat, poskien myötäiset ja kärjistään pyöristyneet. Niska on melko pitkä ja vahva ilman löysää kaulanahkaa. Rintakehä on leveä, syvä ja matala. Pitkä häntä on luonnollisesti alaskiinnittynyt. Käpälät ovat vahvat ja pyöreät ja varpaat tiiviit, minkä ansiosta koira on nopea ja erittäin ketterä. Lyhyt, sileä ja kiiltävä karvapeite on pääväriltään musta, jossa on ruskeat merkit kuonossa, rintakehässä, korvissa ja otsassa. Virallinen rotumääritelmä sallii pienet valkoiset läiskät rintakehässä, mutta ei varpaissa. Säkäkorkeus vaihtelee 53–61 cm välillä. Pussisaukko
Pussisaukko jaetaan neljään alalajiin:Pussisaukko on varsin pienikokoinen pussieläin; 25–32,5 cm:n pituinen, hännän kanssa 36–40 cm:n pituinen. Turkki on vaaleanharmaa ja siinä on mustia laikkuja. Kuono, silmänalueet ja päälaki ovat kokonaan mustat. Lisäksi vaalea laikku kulkee otsalta korviin asti. Pussisaukon korvat ovat pyöreät ja paljaat karvoituksesta. Eläimen silmien yläpuolella on tuntoherkkää karvoitusta, ja lisäksi sillä on herkät ja pitkät viikset. Hännän karvoitus on mustaa ja päästä keltaista tai valkoista. Pussisaukon takajalat ovat räpylämäiset, mutta etujalat eivät. Etujalkoja saukko käyttää tunnusteluun ja saaliin kiinniottamiseen ja ui hännällään ja takajaloillaan. Punajalkasuula
Punajalkasuulan suosikkiravintoa ovat lentokalat ja kalmarit. Se syö kuitenkin kaikkea saatavilla olevaa kalaravintoa ja seuraa usein myös kalastusaluksia. Lajin ravinnonhakuretket ovat pidempiä kuin millään muulla suulalajilla,
jopa 150 kilometrin pituisia. Suulat etsivät saalista ilmasta käsin hyvän näkönsä avulla. Havaittuaan saaliin, punajalkasuula syöksyy suoraan veteen nappaamaan saaliseläimen. Se saattaa sukeltaa jopa 30 metrin syvyyteen Naaraat pystyvät sukeltamaan syvemmälle kuin koiraat suuremman painonsa ansiosta. Saalis niellään ennen pintaan nousua, jotta lajitoverit eivät ehtisi varastaa sitä. Punajalkasuulat kalastavat nimittäin parvina. Punajalkasuulat voivat saalistaa myös delfiinien ja tonnikalojen kanssa, jotka paimentavat kalaparvia pintaa kohti. Muita suulia pienempänä ja ketterämpänä punajalkasuula kykenee nappaamaan saaliin myös lennosta käsin. Tapa on tehokas etenkin lentokalojen saalistuksessa. Punailves
Punailveksellä on pehmeä ja tiheä turkki, jonka väritys vaihtelee suuresti yksilöittäin. Pohjaväri voi olla vaaleanharmaa, kellanruskea, punaruskea, ruskea tai ruskeankeltainen. Ruumiin alapuoli ja jalkojen sisäpinnat ovat valkoiset ja mustien tai tummanruskeiden täplien kirjomat. Korvissa on lyhyet töyhdöt, ja niiden tausta on väriltään musta suurta valkoista läiskää lukuun ottamatta. Päätä reunustavat pulisongin näköiset karvaröyhelöt. Hännän kärki on musta vain yläpuolelta, toisin kuin kanadanilveksellä, jolla se on musta myös kärjen alapuolelta. Nokka
Nokan muoto riippuu linnun käyttämän ravinnon laadusta. Nokkia on hyvin erilaisia: hentoja ja rotevia, pitkiä ja lyhyitä, putkimaisia ja kartiomaisia, suoria ja käyriä joko ylös- tai alaspäin, eri tavoin koukkumaisia, litteitä, sileäreunaisia ja hammasreunaisia. Petolinnuilla on koukkumainen terävä nokka. Siemeniä syövien peippolintujen nokka on lyhyt ja kartiomainen. Kahlaajilla on pitkä, hento nokka, joka soveltuu pikkueläinten poimintaan liejusta ja mudasta. Sorsalintujen litteä sälönokka soveltuu erinomaisesti siivilöimään ravintoa vedestä. Tikka naputtelee voimakkaalla talttamaisella nokallaan hyönteisiä lahoista puunrungoista ja kaivertaa pesäkolonsa terveeseenkin puuhun. Joidenkin lintujen kuten lunnin nokka soveltuu hyvin myös kalojen kuljettamiseen. Punakuusi
Punakuusella on lähelle maanpintaa levittäytyvä juuristo, kapean kartiomainen latvus ja siirottavat haarat, jotka ympäröivät runkoa säännöllisinä kiehkuroina. Runkoa peittää karhea, hilseilevä, harmaan- tai punertavanruskea kaarna. Kuluvan kesän kasvainranka on paksuhko, kellanruskea ja kalju tai karvainen. Kärkisilmut ovat punertavanruskeat, pistäväkärkiset ja läpimitaltaan 5–8 millimetriä. Lehdet ovat kiiltäviä, kellan- tai tummanvihreitä, taipuisia neulasia. Yksittäinen neulanen on 8–25 millimetriä pitkä, teräväkärkinen, läpileikkaukseltaan neliskulmainen ja kauttaaltaan ilmarakojen peittämä. Punaselkähaiskiainen
Punaselkähaiskiainen ("Oiceoptoma thoracica") on raatokuoriaisten heimoon kuuluva laji. Se on 12-16 mm pituinen. Pään väri on musta ja selkä on enimmäkseen punainen. Peitinsiivet ovat mustat ja silkinhohtoiset ja niissä on kolme pitkittäisharjua. Lentoaika on toukokuulta syyskuulle. Punaselkähaiskiaista esiintyy paitsi raatojen läheisyydessä, myös sienien läheisyydessä. Sitä tavataan koko Suomessa. Valkopäämerikotka
Valkopäämerikotkan vahva ja terävä raatelunokka on tarkoitettu ravinnon nauttimiseen ja aseeksi. Lisäksi nokan kaartuva kärki sopii hyvin saaliin repimiseen. Lintu käyttää nokkaansa muun muassa myös itsensä ja parittelukumppaninsa sukimiseen ja poikastensa syöttämiseen. Naaraan nokka on koiraslinnun nokkaa suurempi. Myös valkopäämerikotkan kynnet on tarkoitettu saalistukseen ja itsepuolustukseen. Kotkat tappavatkin saaliinsa juuri kynsillään. Sekä nokka että kynnet ovat keratiinia ja kasvavat koko linnun eliniän. Vankeudessa elävän kotkan nokkaa on leikattava säännöllisesti, sillä se ei kulu samalla tavoin kuin vapaana elävällä yksilöllä. Valkopäämerikotkalla ei ole äänihuulia. Sen ääni syntyy alemmassa kurkunpäässä, joka on henkitorven alapäässä. Äänen on tarkoitus toimia muun muassa varoitus- ja soidinäänenä. Valkopäämerikotkan ääntä on usein kuvattu kimeäksi ja korkeaksi. Punaselkähaukka
Sen pituus vaihtelee 45–62 cm ja siipiväli voi olla 113–151 cm. Painoa sillä voi olla 800 grammasta 1 800 grammaan. Molempien sukupuolten ulkonäkö vaihtelee suuresti. Kaikilla aikuisilla on valkoinen pyrstö, jossa on musta raita. Harmaissa siivissä on tummia poikkijuovia. Muuten höyhenys vaihtelee hyvin paljon tummanharmaasta lähes valkoiseen, ja joillakin yksilöillä voi alapuoli olla punertava. Naarailla on usein punertava selkä, koirailla yleensä ei, mutta poikkeuksia on. Alalaji "exsul", jota tavataan Juan Fernándezin saarilla, ei ole yhtä vaihteleva, ja molemmat sukupuolet ovat alta valkeita ja päältä harmaita. Joidenkin mielestä se kannattaisi erottaa omaksi lajikseen. Punaotsalurikki
Punaotsalurikin pituus on noin 17 cm ja paino 30–35 g. Koiraan höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Otsa, pyrstön ja siiven alapeitinhöyhenet sekä rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän vihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on ruskea. Punasilmälehtisammakko
Punasilmälehtisammakko tai punasilmäpuusammakko ("Agalychnis callidryas") on lehtisammakkojen heimoon kuuluva sammakkolaji. Se on yöaktiivinen ja kasvaa 4–7 cm:n pituiseksi. Kirkkaanvihreä väritys antaa hyvän suojan lehtien seassa. Sen kyljissä on sinisiä ja keltaisia juovia. Siniset sisäreidet tulevat näkyviin vain sammakon liikkuessa. Suurissa punaisissa silmissä on pystysuorat pupillit. Punasilmälehtisammakko on erittäin ketterä kiipeilijä pitkien ja hoikkien jalkojensa ja varpaiden tarttumalevyjen ansiosta. Parittelu tapahtuu kesällä veden yllä puissa yleensä ryhmissä, jonne koiraat houkuttelevat naaraat pehmeällä kurnutuksella. Koiras kiipeää kookkaamman naaraan selkään ja pari käy vedessä, jonka jälkeen naaras laskee munat lehdille. Munat laskettuaan naaras palaa veteen ennen uutta munaerää. Viiden päivän kuluttua munista kuoriutuu nuijapäitä, jotka laskeutuvat veteen. Punasilmälehtisammakko elää melko yleisenä Keski-Amerikan sademetsissä. Slovakianajokoira
Rotu on väriltään musta punaruskein merkein. Ruumiinrakenne on keskivahva ja vankkaluustoinen. Mittasuhteiltaan se muistuttaa pitkähköä suorakaidetta. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 45–50 cm ja nartut 40–45 cm. Suomenajokoira
Koska suomenajokoira on metsästyskoira, se on terve rotu, sillä erilaiset sairaudet ilmenevät tehokkaasti metsästyskäytössä ja sairaat koirat voidaan poistaa jalostuksesta. Rodussa esiintyy purentavikoja, piilokiveksisyyttä, napatyrää, kitalakihalkioita, luomivikoja (sisään- ja ulospäinkääntymistä), nivelvikoja, lonkkanivelen ja kyynärnivelen kasvuhäiriöitä, polvinivelen vikoja, hännän nikamavikaa eli häntämutkaa, perinnöllisiä ihosairauksia, sydänvikoja ja pikkuaivoataksiaa eli pikkuaivojen vajaakehityksestä johtuvaa koordinaation häiriö. Noin 10% suomenajokoirista kantaa tätä peittyvää geenivirhettä SEL1L-geenissään. Pitkäjalka
Pitkäjalalla on suhteettoman pitkät jalat: linnun vartalo on 33–36 cm pitkä ja jalat voivat olla lähes 40 cm pitkät, vaaleanpunaiset. Vartalo on päältä musta, alta valkea. Pää on musta lukuun ottamatta valkeaa alaleukaa. Nokka on pitkä ja suora - kahlaavan pitkäjalan erottaa avosetistä juuri nokan muodon perusteella. Siipien kärkiväli on 75 cm
ja paino 140–205 g. Punakuiri
Aikuisilla yksilöillä on siniharmaat jalat ja todella pitkä hieman ylöspäin kaareutuva nokka, jonka kärjessä on vaaleanpunaista. Kurkku, rinta ja maha ovat tiilenpunaiset lisääntymispuvussa ja valkoiset talvella. Selkä on harmaatäpläinen. Siivet ovat tummat ilman valkeaa juovaa. Yläperä on valkoinen ulottuen kiilamaisena kuviona pitkälle selkään. Nuori lintu on rinnasta hieman kellertävä. Ääni on kuovimainen ’kuvi’. Soidinlennossa laulaa yksitoikkoisen jankuttavaa säettä. Sarvikuonokas
Toukat ovat paksuja, läpikuultavan vaaleita ja c-kirjaimen muotoon vääntyneitä ja niiden sivuilla on rivi punaruskeita hengitysaukkoja. Täysikasvuinen toukka voi olla miltei kymmenen senttimetrin pituinen. Pää ja rintajalat ovat oranssinruskeat. Africanis
Africaniksen ulkonäössä on piirteitä niin vinttikoirasta kuin lyhytkarvaisesta keskikokoisesta portugalinpodengostakin. Sen kuuluu olla keskikokoinen, hoikkarakenteinen ja nopea mutta kuitenkin lihaksikas. Sen säkäkorkeus on 52–65 cm, ja se voi olla minkä värinen tahansa (näyttelyissä hylkääviksi virheiksi on kuitenkin määritelty merle, liila ja dalmatiapilkkuisuus). Selässä saattaa toisinaan kasvaa samanlainen harja kuin rhodesiankoiralla, thai ridgebackilla, phu quocinkoiralla ja hottentottikoiralla, mutta ridge-mutaatioon liittyvästä dermoid sinus -terveongelmasta johtuen tällaisia yksilöitä ei yleensä suosita jalostuksessa. Pää on pitkänomainen, kartionmuotoinen ja virtaviivainen. Kartionmuotoinen kuono on lähes yhtä pitkä kuin kallo-osa. Otsapenger on vähäinen. Silmät ovat soikeat ja niiden koko vaihtelee keskikokoisista suuriin. Ne voivat olla joko meripihkanväriset tai ruskeat. Korvat ovat v:n muotoiset ja ne voivat olla joko pystyt, puolipystyt tai riippuvat (toisinaan jopa keskenään eriasentoiset). Yleensä africanis on lyhyt- ja sileäkarvainen, mutta myös karkeakarvaisia yksilöitä esiintyy. Rusorintamaluri
Kooltaan rusorintamaluri on noin 10 cm. Selästään laji on väritykseltään kastanjanruskea. Siipien sulat ja pyrstö ovat harmaat. Myös linnun päälaki on harmaa. Rusorintamalurin naama, kurkku ja vatsa ovat väritykseltään valkoiset. Rinnan poikki kulkee leveä kastanjanruskea raita. Kyljissä on punaruskeat laikut. Nokka on musta ja lyhyehkö. Rusorintamalurin voi sekoittaa ulkonäöltään mustavyömaluriin ("Aphelocephala nigricincta"), jolla on rinnassa kapeampi musta juova. Nokirusokas
Nokirusokas ("Entoloma chalybeum var. lazulinum", aik. "Entoloma lazulinum") on kupera, mustalakkinen rusokaslaji. Se ei ole ruokasieni. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on väriltään sinimusta. Sieni kasvaa metsäteiden varsilla, kedoilla ja metsänreunoissa harvinaisena. Punakultajäkälä
Punakultajäkälä ("Caloplaca biatorina") on kultajäkälien sukuun kuuluva laji. Se on muodoltaan ruusukkeinen. Reunaliuskat ovat muodoltaan kuperia ja niissä on monesti härmää. Reunaliuskojen lisäksi jäkälässä on yleensä erillisiä pikkuliuskoja. Kotelomaljat ovat kapeatyvisiä. Väri on oranssi tai verenpunainen. Punakultajäkälä muistuttaa muurikultajäkälää, mutta eroaa siitä punaisemmalla värillä sekä siten, että sen kotelomaljat ovat enemmän koholla ja sen liuskat ovat pidemmät. Kultajäkälää tavataan Euraasian mantereella, Afrikan pohjoisosassa ja Australiassa. Se kasvaa kivien päällä ja sitä esiintyy kalkkikivi- ja silikaattikallioilla. Laji on erittäin uhanalainen. Punajalkahaukka
Pituus 28-34 cm, siipien kärkiväli 65-75 cm. Muistuttaa muodoltaan muita pieniä jalohaukkoja, kuten nuolihaukkaa ja tuulihaukkaa. Siivet ovat pitkähköt ja pyöreäpäiset, pyrstö pitkä. Ei yhtä jäntevän ja voimakkaan oloinen kuin nuolihaukka.
Vanha koiras on kokonaan tummanharmaa, mutta jalat ja alaperä ovat tummanpunaiset. Käsisiiven yläpuoli erottuu hyvässä valossa vaaleamman hopeanharmaana. 
Naaras on alta selkeän oranssi, päältä ruskean. Silmillä on "rosvonaamari" ja päälaki on vaalea, vrt. nuolihaukka. Nuori lintu muistuttaa paljon nuorta nuolihaukkaa, mutta pyrstösulat ovat poikittaisviiruiset, päälaki ja niska vaaleat, naamakuviot erilaiset ja yläpuoli on ruskeampi. Nahkakeltasiipi
Nahkakeltasiipi on sukupuolidimorfinen laji, eli koiraat ja naaraat ovat erinäköisiä. Koiraan etusiivet ja ruumis ovat likaisenkeltaiset ja siiven etureunassa on kirkkaamman keltaista väriä. Siiven kärki on jokseenkin suora. Naaraan etusiivet ovat harmaanruskeat ja siiven etureunan keltainen viiru ulottuu lähes tasapaksuna siiven kärkeen asti. Siiven kärki on muodostaa terävän kulman. Takasiivet ovat molemmilla sukupuolilla harmaat. Molemmissa siipipareissa siiven ulkosyrjän ripset ovat keltaiset. Koiraalta tunnetaan värimuoto, jonka etusiivet ovat tummemman harmaat kuin naaraalla, mutta siiven etureunassa on keltaista väriä vain tyviosassa. Siipiväli 25–34 mm. Valkokulmakutoja
Kooltaan valkokulmakutoja on noin 17 cm. Selästään ja päästään laji on väriltään ruskea. Päässä on selkeä valkoinen silmäkulmajuova. Ruskeissa siivissä on valkoisia juovia. Rinta ja vatsa ovat linnulla valkoiset. Ulkonäöltään koiras- ja naarasvalkokulmakutojat muistuttavat toisiaan, mutta koiraan nokka on väriltään musta ja naaraalla se on kellertävän vaalea. Nuoret yksilöt muistuttavat aikuisia ja niiden nokka on vaaleanpunertava. Nuppijalkarisakas
Nuppijalkarisakas ("Inocybe napipes") on kellomainen, kastanjanvärinen ja risalakkinen risakaslaji. Jalan latva ja tyvimukula ovat valkeita, muuten jalka on kastanjanruskea. Malto on vaaleaa, sieni maistuu miedolta, mutta on myrkyllinen. Heltat ovat vaaleat ja vanhemmilla sienillä likaisenruskeat. Sieni kasvaa havu- ja lehtimetsissä, varsinkin korpialueilla. Sieni on melko yleinen. Juovaviljaseppä
Juovaviljaseppä muistuttaa suuresti lähisukulaistaan tummaviljaseppää ("Agriotes obscurus"). Se on 7–11 mm pitkä, muodoltaan solakka kuoriainen. Yleisväri on yleensä kellertävän ruskea ja eläimen pinta on melko kiiltävä. Peitinsiivet ovat pitkittäisuurteiset ja uurteiden välit ovat vuorotellen tummempia ja vaaleampia muodostaen tunnusomaisen raidoituksen. Joskus juovien väriero on kuitenkin huomaamattoman pieni, mikä vaikeuttaa lajin tunnistamista. Etuselkä on leveyttään pitempi eikä kovinkaan kupera. Etuselän reunukset kääntyvät takanurkkien edessä piiloon. Raajojen kynnet ovat hampaattomat ja takimmaisten raajojen nilkoissa ensimmäinen jaoke on toista jaoketta pitempi. Chilensilpoja
Kooltaan chilensilpoja on noin 18–20 cm. Koiraan selkä on ruskeanharmaa ja niissä on tummempia viiruja. Siivet ovat mustat valkoisin viiruin. Pitkähkö pyrstö on väriltään musta ja alaperä on punertava. Chilensilpojakoiraan vatsa ja pää ovat punaruskeat. Naaraan vatsa on vaalea ja siiven viirutus on harmahtava. Viljakirva
Viljakirva on kiiltäväpintainen ja hieman päärynänmuotoinen. Siivettömät yksilöt ovat väriltään vihreitä tai punertavan ruskeita ruskean värimuodon ollessa selvästi yleisempi. Raajat ovat pitkät ja vaaleankeltaiset, mutta reiden, säären ja nilkan kärkiosat ovat mustat. Tuntosarvet ovat mustat ja likimain ruumiin pituiset. Takaruumiin kärjessä on vaalea ja teräväkärkinen cauda. Vaharauhasputket ovat mustat ja noin 1,5 kertaa caudan pituiset. Siivekkäillä yksilöillä on tummat poikkijuovat takaruumiissaan, minkä lisäksi vihreiden yksilöiden keskiruumis on punertavan ruskea. Koiraat ovat aina siivekkäitä. Ruumiin pituus 1,3–3,3 mm. Ruskosauvasirkka
Ruskosauvasirkka on vihreä tai ruskea, siivetön, pitkänomainen hyönteinen, joka muistuttaa oksaa. Tuntosarvet ovat vartaloon nähden melko pitkät. Täysikasvuinen naaras on 8–10 cm pitkä ja etummaisten jalkojen tyvissä on punaista väriä. Toukilla punainen väri ei juuri erotu. Koirasyksilöt ovat äärimmäisen harvinaisia. Punankaivaja
Punankaivaja on pieni, alapuolelta valkoinen ja päältä harmaanruskea lintu, jonka tumma nokka on hieman alaspäin kaartunut. Punanuljaska
Punanuljaska ("Gomphidius roseus") on mustaitiöinen helttasieni. Se muistuttaa läheistä sukulaistaan limanuljaskaa, mutta sen pintakelmu on ferrexinpunainen ja se on kooltaan pienempi eikä jalan tyvi ole kirkkaankeltainen. Kun limanuljaska kasvaa usein yksin tai pienissä ryhmissä, punanuljaskan rihmasto on tavallisesti ellei aina symbioosissa tai parasiittina nummitatin kanssa, joka on puolestaan männyn juurisieni. Punanuljaskan pintakelmu irtoaa helposti, sen heltat ovat hyvin johteiset ja valkoiset, mustuvat heti itiöiden kypsyttyä. Alaspäin suippeneva jalka on puhtaan valkoinen, täyteinen. Helttojen alla on niin voimakas sormusmainen prominenssi, että se vaikuttaa renkaalta. Punanuljaska on hyvä ruokasieni, mutta yksin harvoin riittävän satoisa. Loisnokkelit
Loisnokkelit ovat hieman yli 20 sentin pituisia solakkaruumiisia lintuja. Nokka on leveä ja vankka, tyviosasta pyöristynyt, ylempää litteähkö ja kärjestä vähän kaareva. Jalat ovat lyhyet. Lajit erottaa parhaiten nokan väristä: loisnokkelin nokka on kokonaan punainen, isoloisnokkelin taas punaista kärkeä lukuun ottamatta keltainen. Isoloisnokkelin tunnistaa lennossa vaaleasta alaperästä. Molemmat lajit ovat muutoin lähes ruskeita. Niille on myös tyypillistä pitkä pyrstö. Luettelo Pokémon-lajeista (494–520)
Oshaowtt muistuttaa hieman sinertävää majavaa. Sillä on sininen vartalo ja sen vatsassa on keltainen irrotettava simpukka, jota se voi käyttää otteluissa iskemiseen. Sillä on pienet kädet ja räpylämäiset jalat. Sen häntä on samannäköinen kuin sen jalat, eli litteä ja sininen, kuin majavan häntä. Sen pää on valkoinen ja sillä on kaksi sinistä korvaa. Oshawotin nenä on pyöreä ja suuri, kuten sen silmätkin. Oshawotin poskissa on pisamia. Peukaloinen
Peukaloisen pituus on vain 9–11 cm. Peukaloisen pyrstö on lyhyt ja useimmiten pystyssä. Peukaloinen on selkäpuolelta punaruskea ja vatsapuolelta ruskehtavanvalkea tummalla ja ohuella poikkiraidoituksella. Sillä on ruskehtavanvalkea silmäkulmanjuova sekä melko pitkä ja terävä, hieman alaspäinkaartuva nokka. Sukupuolet ja eri ikäluokat ovat samannäköisiä. Kärsänirkko
Alalaji "P. p. palpinum" on levinneisyydeltään eteläisempi. Etusiivet ovat harmaanruskeat, joskus tummemmat, ja siipisuonten kohdalla on kapeita tummia viiruja. Siiven kärkiosassa siiven poikki kulkee viistottain kaksi tummaa, varjomaista poikkijuovaa. Takasiivet ovat lähes yksiväriset, vain reunoja kohti hieman tummenevat ja samanväriset kuin etusiivet. Alalaji "P. p. lapponicum" on pohjoisempi. Sen takasiivet ovat lähes yksivärisen valkoiset eikä etusiivissäkään ole selvää kuviointia. Molemmilla alalajeilla Etusiiven ulkoreuna on voimakkaasti aaltoileva ja siiven sisäänpäin kaartuvassa takareunassa on leveä suomutupsu. Molemmilla sukupuolilla on paksut ja pitkät huulirihmat, jotka osoittavat kärsämäisesti eteenpäin. Lisäksi koiraalla on selvästi siipiä pitemmän takaruumiinsa kärjessä pitkä, kaksihaarainen tupsu. Keskiruumiin päällä on huppumainen karvatupsu eikä perhosen päätä ole helppo nähdä. Naaras on kookkaampi ja sillä on rotevampi vartalo. Siipiväli on naaraalla 44–54 mm kun koiraat jäävät 39–48 mm kokoon. Ruusutangara
Kooltaan ruusutangara on noin 20 cm pitkä. Ruusutangarakoiraan selkä ja siivet ovat harmahtavan mustat. Vatsa, kurkku ja otsa ovat punaiset. Lisäksi koiraalla on valkoinen silmäkulmajuova. Myös alavatsassa on hieman valkoista. Ruusutangaranaaras on tummanharmaa ja vatsa ja kurkku ovat ruskehtavan oranssit. Nokka on pitkähkö. Punavyöseitikki
Punavyöseitikin lakki on 5–15 cm, nuorena kellomainen ja myöhemmin kuperaksi laakeneva, keskuskohoumallinen, punertavan ruosteenruskea, vanhempana mutkalaitainen. Lakin pinta on kuiva, säteittäissäikeinen ja monesti keskeltä pienipunasuomuinen. Heltat aluksi vaaleanruskea, mutta kun itiöt kypsyvät niin väri muuttuu kanelinruskeaksi. Jalka lakkia vaaleampi 6-12×1-2 cm, pitkä ja solakka, tyvi nuijamainen. Jalassa on useita suojusjätteistä muodostuneita punaisia vöitä. Ylin vyö on yleensä paksuin ja kokonainen, alemmat vyöt yleensä vaaleampia ja katkonaisia. Malto on vaaleanruskea. Ei voimakasta tuoksua. Maku on mieto. Jouhisorsa
Jouhisorsanaaras on n. 55cm pitkä. Pitkästä pyrstöstä johtuen koiraan pituus on 70-75cm. Muodoltaan jouhisorsa on hoikka ja pitkäkaulainen. Juhlapukuisella koiraalla on suklaanruskea pää, harmaa ruumis, valkea kaula ja rinta sekä pitkät pyrstöjouhet. Nokka on yksivärisen siniharmaa. Naaras ja nuori sekä eklipsipukuinen koiras muistuttavat muita puolisukeltajasorsia, mutta ovat tasaisemman vaaleanruskeita ilman selviä tumman ja vaalean vaihteluita. Solakka ja pitkäkaulainen muoto on hyvä tuntomerkki. Rottweiler
Rottweiler on hieman säkäkorkeuttaan pidempi koira, enintään 15 prosenttia. Se on siis hyvin neliön muotoinen. Sillä on vahva pää, jossa otsapenger on korostunut; kuono-osan tulee olla myös voimakas, leveä, ei kiila. Ennen rottweilereidenkin häntiä typistettiin, mutta typistyskiellon astuttua voimaan näin ei enää tehdä kaikissa maissa. Häntä voi olla normaali eli häntä on selkälinjan jatkeena. Toisinaan koira voi myös kantaa häntäänsä selän päällä yksilöstä riippuen enemmän tai vähemmän kiertyneenä. Mustajalkatylli
Selkäpuoli, päälaki ja siivet ovat ruskeankirjavat, vatsapuoli ja "kasvot" valkeat. 
Tylleille tyypillinen tumma kaulus katkeilee ja on usein vain pari tummaa läikkää kaulan sivuilla. Silmä erottuu selvästi tummana, ja sen takana on ruskea läikkä. Nokka on lyhyt, tanakka ja tumma. Lajin pituus on noin 15–20 cm, siipien kärkiväli 35–45 cm ja paino 30–55 g, keskimäärin 46 grammaa. Harmaapäätikka
Harmaapäätikan höyhenpeite muistuttaa suuresti vihertikkaa. Selkäpuoli on harmahtavanvihreä, vatsapuoli vaaleanharmaa ja niska keltainen. Pää on harmaa, ja sen sivuilla sijaitsevat mustat ”viikset”. Koiraan otsa on punainen. Vihertikkaan verrattuna harmaapäätikan kaula on lyhyempi, nokka ohuempi ja pää hiukan pyöreämpi. Harmaapäätikan päässä on punaista vain koiraan otsalla, kun vihertikalla koko päälaki ja viiksijuovan keskusta ovat punaisia. Reunuskirjoheltta
Reunuskirjoheltta ("Panaeolus cinctulus", "Panaeolus subbalteatus") on kirjohelttoihin kuuluva punaruskea sienilaji. Lakki on ruskea, keskeltä vanhemmiten vaaleneva. Jalka on jopa 10 cm pitkä ja muutaman millin paksuinen. Sieni kasvaa lannassa, nurmialueilla ja puutarhoissa melko harvinaisena koko Suomessa. Reunuskirjoheltta sisältää psykedeelisiä vaikutuksia omaavaa psilosybiiniä. Sitä on käytetty myös päihteenä. Punajalohaukka
Punajalohaukoilla erotetaan kaksi eri populaatiota, joista pohjoisempi asuu Meksikon eteläosista läpi Keski-Amerikan Panaman länsiosiin, ja eteläisempi Panaman itäosista Kolumbiaan ja Guyanaan ja sieltä Andien itäreunaa aina Argentiinan pohjoisosiin saakka. Lajin elinympäristön ala on noin 3,3 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan vähintään 10 000 aikuista yksilöä. Punataskumaluri
Kooltaan punataskumaluri on noin 11–13 cm. Koiras on selästään, siivistään ja pään sivuiltaan väriltään tumman ruskea. Koiraan päälaella on kirkkaan punainen raita. Myös rinta ja perä ovat väritykseltään kirkkaan punaiset. Kurkku on valkoinen. Nuorella koiraalla punainen väri ei ole yhtä syvä ja selkä ja siivet ovat vaaleamman ruskeat. Naaras on huomattavasti vaaleamman ruskea ja kurkku ja perä ovat vaalean punertavat. Koiraspunataskumaluri muistuttaa ulkonäöltään punaotsasieppoa ("Petroica goodenovii"), jonka kurkku on musta ja jonka siivissä on selkeitä valkoisia kuvioita. Ruskopäänappaaja
Kooltaan ruskopäänappaaja on noin 14 cm. Ruskopäänappaajan päälaki on väriltään ruskea ja naama harmahtava. Selkä on väriltään oliivinvihreä ja siivet ruskeammat. Siivissä on vaaleamman ruskeita juovia, ja siiven reunat ovat keltaiset. Ruskopäänappaajan vatsa on väriltään vaalean keltainen. Laji muistuttaa ulkonäöltään tuhkapäänappaajaa ("Leptopogon superciliaris"), mutta tuhkapäänappaajan pää on väriltään täysin harmaa. Punasyyskorento
Laji on ulkonäöltään samankaltainen kuin muut syyskorentolajit. Varsinkin lännensyyskorento on huomattavan samannäköinen. Punasyyskorennolla on vaaleat juovat reisien ja säärien ulkosivuilla. Siivissä on vain vähän tai ei ollenkaan keltaista väriä, jota elokorennolla on paljon. Punasyyskorentonaaraan sukuaukon suojus poikkeaa lännensyyskorennosta olemalla huomattavasti ulkoneva. Koiraalla taas on lännensyykorentoa lyhyempi ja paksumpi paritteluelimien etupuolen väkänen. Lapinnokiperhonen
Lapinnokiperhosen etusiiven pituus on yleensä 20–25 mm. Suomessa on mitattu siipien kärkiväliksi 34,5–44,5 mm. Siipien yläpuolen pohjaväri on koirailla harmahtavan ruskea, naarailla vaaleampi. Etusiipien yläpuolen postdiskaalialan ruskeankeltainen juova on leveä ja sen sisäreunassa on usein kapea tumma juova. Ruskeankeltaisen juovan keskellä on koirailla terättömiä mustia silmätäpliä. Takasiipien yläpuolella koirailla on yleensä muutamia mustia täpliä, mutta ne voivat myös puuttua kokonaan. Naarailla etusiiven yläpuolen täplät puuttuvat joskus ja takasiiven yläpuolelta ne puuttuvat yleisesti. Takasiiven alapuolen pohjaväri on koirailla hopeanharmaa, naarailla kellahtavanharmaa. Siinä on näkyvissä leveä keskijuova, jonka reunat erottuvat tummanruskeina ohuina juovina. Naarailla leveä keskijuova on usein tummempi kuin koirailla. Punakaulagaselli
Punakaulagasellilla on antilooppimaisen suuret korvat ja silmät, pienet terävät suorat tummat sarvet. Itäinen alalaji on punaista kaulaa lukuun ottamatta valkoinen, mutta levinneisyysalueensa länsiosassa laji on lähes kokonaan punaruskea valkoista kinkkua ja vatsanalusta lukuun ottamatta. Viherlattanokka
Kooltaan viherlattanokka on noin 15 cm. Päästään ja selästään laji on väritykseltään tumman oliivinvihreä. Nokka on leveä sekä litteä ja ylänokka on väriltään musta ja alanokka vaaleanpunertava. Siivet ovat tummat ja sulissa on keltaiset reunat. Rinnastaan viherlattanokka on harmahtavan valkoinen ja rinnassa on myös keltaisia viiruja. Linnun vatsa on vaalean keltainen. Punanaamiokaija
Punanaamiokaija on noin 21 cm pitkä ja painaa noin 135–180 g. Lajista tunnetaan 15 alalajia ja muotojen välillä on värieroja. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, tummempi selkäpuolelta ja siipien yläpeitinhöyhenistä. Siipien alapeitinhöyhenet ovat siniset, pyrstön alapinta keltainen ja yläpinta kellanvihreä ja siiven keskimmäisissä peitinhöyhenissä on punaruskeaa kuviontia. Koiraan naama ja kurkku ovat punaiset ja päälaki sinertävä, naaraan naama on oliivinvihreä ja pää ruskea. Koiraan ylänokka on korallinpunainen ja alanokka ruskeanharmaa, naaraan nokka kokonaan ruskeanharmaa. Iiris on vaaleankeltainen ja jalat vihertävänharmaat. Nuoren linnun pää on vihreä, kurkku ja posket ruskearaitaiset ja nokka ruskeanharmaa. Posavinanajokoira
Melko vankkarakenteinen koirarotu, mutta ei normaalia vankempi koira. Selkä on pitkä. Pää on kapea ja noin 20-24 cm pitkä. Silmät ovat suuret ja väriltään tummat. Silmistä tulisi korostua lempeä ilme. Korvat ovat ohuet ja riippuvat. Karva on pinnanmyötäistä, pituudeltaan noin 2-3 cm pitkää. Posavinanajokoiran väreiksi sallitaan kaikki punertavan vehnänvärin sävyt. Valkoinen merkki voi olla esimerkiksi päässä, kaulassa, vatsan alla ja hännänpäässä. Valkoista väriä ei saa olla yli kolmasosaa kokonaisvärityksestä. Tuhatjalkaiset
Tuhatjalkaisten anatomia on ryhmälle hyvin tyypillinen (katso esimerkiksi ). Vartalo muodostuu vaihtelevasta määrästä jaokkeita, joihin kuhunkin liittyy yhdestä kahteen raajaparia. Pää ja sitä seuraava jaoke ovat yleensä poikkeuksia tähän yleiskuvaan. Täysikasvuisen yksilön pituus vaihtelee lajista riippuen vajaasta millimetristä (eräät harvajalkaiset) yli 30 senttimetriin ("Scolopendra gigantea"). Nimestään huomimatta millään tuhatjalkaisella ei ole tuhatta jalkaa vaan raajojen määrä vaihtelee reilusta kymmenestä parista "Illacme plenipes" -lajin yli kuuteensataan jalkaan, mikä on eläinkunnan ennätys. Muutamat lajit (suvuissa "Motyxia" ja "Luminodesmus") kykenevät tuottamaan valoa. Osa juoksujalkaisista on ihmisellekin myrkyllisiä. Punajalkasuula
Punajalkasuulan päästämät äänet ovat vaihtelevia. Niitä käytetään sekä soidinmenoissa, että muussa viestinnässä. Eri sukupuolten henkitorven ja äänielinten rakenne ovat erilaiset, joten niiden ääntely on erilaista. Koiras pystyy päästämään heikkoja surumielisiä vihellyksiä, naaras taas päästää kaakattavia ja törähteleviä ääniä. Nuorten lintujen ääntely on samanlaista kuin naarailla. Nuoli
Käsi- tai varsijousen nuolesta, jossa leikkaavan terän sijasta on tylppä, nuijamainen kärki käytetään nimitystä vasama (synonyymit kolkkanuoli ja mukkanuoli). Vasamaa käytetään pien- ja turkisriistan metsästyksessä sekä maastoharjoittelussa ja sen etuina tässä käytössä on pienempi rikkoutumistodennäköisyys ohiammuttuna, halpuus sekä se, että sen ei ole tarkoitus tunkeutua nahan läpi, jolloin turkis jää ehjäksi. Ammuttaessa esimerkiksi oravaa tai lintua korkealle puuhun vasama ei myöskään nauliudu runkoon tai oksiin teräväkärkisen nuolen tavoin. Vasaman kohdevaikutus perustuu yksinomaan iskuun, samoin kuin haulikon haulipanoksenkin. Vasaman päät tehtiin ennen kovasta puusta tai hirvensarven kruunusta (pyöreästä tyviosasta), nykyään yleensä kumista. Vihersiipiara
Vihersiipiaran kokonaispituus päästä pyrstön päähän on suurimmillaan noin 100 cm, ja siipien kärkiväli on suurimmillaan 125 cm luokkaa. Aikuinen painaa 1 250-1 700 grammaa. Höyhenpeitteensä vuoksi vihersiipiara sekoitetaan usein puna-araan, mutta niiden höyhenpeitteissä on eroja. Pää, niska, hartiat, rinta ja vatsa ovat punaisia, joskin silmiä ympäröivä lähes höyhenetön alue on pääasiassa valkoinen. Siivissä on vihreää, sinistä ja hiukan keltaista. Pyrstö on sininen ja punainen. Nokan ylempi osa on valkoinen ja alempi musta. Erään vihersiipiaran nokan puristusvoimaksi mitattiin 2000 psitä. Se voi katkaista nokallaan jopa normaalin puisen luudan kahtia. Nokan voimakkuus on kehittynyt vihersiipiaroille, jotta ne voivat avata jopa kaikkein kovimmatkin siementen kuoret. Pikkujalohaikara
Pikkujalohaikara on 60-72 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 105-115 senttimetriä. Sen höyhenpuku on valkoinen ja jalat kokotummat. Se muistuttaa jalohaikaraa, mutta on kooltaan pienempi ja sen nokka on tummaa kärkeä lukuun ottamatta keltainen. Lisäksi pikkujalohaikaran pää om pyöreämpi sekä sen kaula ole niin voimakkaasti S-mutkalle kaartunut. Amerikanpunasotka
Amerikanpunasotka on 44-51 senttimetriä pitkä. Se muistuttaa väritykseltään punasotkaa. Koiraalla on punainen pää ja kaula, musta rinta ja pyrstö ja harmaat siivet. Eroina punasotkaan koiraan pää on pyöreämpi ja otsa jyrkempi. Nokka on pääosin vaaleanharmaa ja siinä on musta kärki. Silmät ovat keltaiset. Nokisorsa
Nokisorsa on 53–61 cm pitkä. Nokisorsalla on tumma vartalo, vaaleampi pää ja kaula, oranssit jalat ja tummat silmät. Sillä on purppuransininen tai turkoosi siipipeili, jossa on kapea ja epäselvä, likaisenvalkea takareuna. Nokka on kellanvihreä, ja naaraalla nokan harja on heiman tummempi kuin koiraalla. Amerikanoravakoira
Amerikanoravakoiran pää on pitkänomainen ja sivusta katsottuna litteä. Silmät ovat pyöreät, korvat joko pystyt - mikä on toivottava ominaisuus - tai riippuvat. Niska on hieman kaareutunut ja vahva, selkä suora ja kylkiluut kaareutuneet ja syvät. Käpälät ovat kissamaiset, häntä voi olla joko pitkä tai luonnostaan töpö. Luonnostaan pitkät hännät yleensä typistetään alkuperämaassa 2,5-7,5 cm:n mittaiseksi. Lyhyt karvapeite on laadultaan sileä, ja sen väritys vaihtelee valkoisesta ja vehnästä (fawnista) punaiseen ja brindleen, joista valkoinen ja vehnä ovat toivotuimmat. Myös kaksiväriset koirat joko ruosteenruskein, tan-värisin, brindlein tai mustin merkein sallitaan. Säkäkorkeus on noin 35,5–51 cm ja paino 9-13,5 kg. Pitkäkarvainen saksanseisoja
Pitkäkarvainen saksanseisoja on voimakas ja lihaksikas. Kuono- ja kallo-osat ovat samanpituiset. Pää on hieman pitkänomainen ja kirsu ruskea. Huulet eivät ole kovinkaan riippuvat. Kallo on kaareutuva. Silmät ovat ruskeat ja korvat riippuvat ja poskenmyötäiset. Selkä on vaakasuorassa, ja säkän on oltava korkeammalla kuin lantion. Hännän asento on vaakasuora, joskin se saa kärjestä hieman kaartua ylöspäin. Pitkäkarvaisen saksanseisojan nahka on poimuton. Selässä ja kyljissä karvan pituus on noin 3–5 senttimetriä, muualla se voi olla hieman pidempää. Päässä karvan pitää olla lyhyt. Myös vatsa on hyvin karvoittunut. Rodulle hyväksyttyjä värejä ovat ruskea, ruskea valkoisin tai kimon värisin merkein, tumma tai vaalea päistärikkö, kimo, ruskea-valkoinen tai satunnaisesti kellertäviä merkkejä. Yleisin väri on kokoruskea. Pitkä turkki vaatii huoltoa erityisesti metsästyksen jälkeen. Rusokärpässieni
Rusokärpässieni voi joskus muistuttaa yleistä punakärpässientä ("Amanita muscaria"), mutta rusokärpässienen väri on yleensä haaleampi ja sieni on kooltaan pienempi. Myös erittäin myrkyllinen ja Suomessa harvinainen kavalakärpässieni ("Amanita phalloides") on rusokärpässienen kaltainen. Molemmilla lajeilla on jalassaan pitkittäisuurteinen rengas, mutta kavalakärpässienen uurteet ovat hennommat. Kavalakärpässienen lakki ei myöskään koskaan ole punertava. Erotukseksi myrkyllisestä pantterikärpässienestä ("Amanita pantherina") paras tuntomerkki on puolestaan se, että rusokärpässienen malto muuttuu pinkiksi kosketuksesta tai ilmalle altistumisesta. Ruskopääluura
Ruskopääluura on kooltaan 18–19 cm. Ruskopääluuran pää ja päälaki ovat väriltään ruosteenruskeat. Lajin selkä, siivet ja pyrstö ovat väritykseltään oliivinruskeat. Vatsa on pohjaväriltään valkoinen ja siinä on leveitä hyvin tumman uskeita tai ruosteen ruskeita pystyviiruja, erityisesti kyljessä. Linnun jalat ovat harmaat. Ulkonäöltään ruskopääluura muistuttaa tumbesinluuraa ("Grallaria watkinsi") ja cundinamarcanluuraa ("Grallaria kaestneri"), joka on kuitenkin pienempi ja tummempi. Nahkakeltasiipi
Toukka on tummanharmaa ja sen selkäpuolella on harmaanvalkoinen, mustatäpläinen, leveä selkäjuova. Täysikasvuinen toukka on 22–25 mm pitkä. Puna-ampiainen
Puna-ampiainen on keskikokoinen, musta-keltainen ampiaislaji. Silmän etuosaan työntyvä uloke on yläosastaan musta, alempaa keltainen. Otsalla on keltainen laikku. Leukojen yläpuolella sijaitseva suukilpi on keltainen ja työläisillä ja kuningattarilla siinä on musta, ankkurimainen kuvio, kuhnureilla vain pieni musta keskitäplä. Takaruumis on musta-keltainen, mutta kahdessa etummaisessa jaokkeessa on vaihtelevissa määrin voimakkaan punaista väriä. Takimmaisen raajaparin säärten karvat ovat lyhyitä ja väriltään vaaleita. Työläiset ja kuhnurit ovat 10–14 mm, kuningattaret 16–20 mm pituisia. Punasiipimuura
Kooltaan punasiipimuura on noin 11–12 cm. Koiras on selästään väriltään musta ja harmaa. Päälaki ja silmäkulmajuovat ovat mustat, muuten pää on väritykseltään harmaa. Kurkku on valkoinen. Siipien kupeet ovat mustat ja niissä on valkoinen leveähkö pystyraita. Siivenkärjet ovat punaruskeat. Pyrstö on musta ja linnun ollessa lennossa näkyvät sulkien valkeat kärjet. Rinta ja vatsa ovat vaalean kellertävät. Naaras muistuttaa koirasta, mutta päälaki on punaruskea ja selkä oliivinruskea. Rusokaulasirri
Tummat jalat ja levottomat liikkeet erottavat rusokaulasirrin useimmista muista kahlaajista. Sen nokan kärki on ohut, varpaiden välissä ei ole räpylää ja vartalo on pitkänomainen. Kaula, niska ja rinta ovat juhlapuvussa punertavat. Pituus on 12-14 cm, siipien kärkiväli 34-37 cm ja paino keskimäärin 25 g. Ruusutiira
Ruusutiira on 38–39 cm pitkä ja noin 90 gramman painoinen. Sen erottaa parhaiten pesintäaikana vatsapuolen vaaleanpunaisesta väristä, josta myös sen nimi on peräisin. Pyrstö on haarainen ja pitkä, sitä koristavat reunasulat voivat olla 15 cm keskimmäisiä pyrstösulkia pidempiä. Ruusutiiran nokka on musta ja sen jalat ovat punertavat ja melko pitkät. Maasika
Maasialla takaraajat ovat etujalkoja pidemmät. Takaraajoissa on molemmissa viisi varvasta, mutta etujaloissa on molemmissa yksi vähemmän. Eturaajat ovat takaraajoihin nähden voimakkaammat, vaikka suurin osa painosta maasialla on peräpäässä. Etujalkoja ne käyttävät pääasiallisesti kaivamiseen sekä painonsa kannattelemiseen. Selkäranka on maasioilla kaareva, jolloin etupuoli on takapuoleen nähden alempana. Vaikka maasioilla on astumiseen sopivat jalkapohjat, ne kulkevat varpaillaan eli ovat varvasastujia. Maasian varpaissa on todella voimakkaat lapiomaiset kynnet. Hännän ympärysmitta tyvestä mitattuna on jopa 40 senttimetriä. Maasian väritys on melko vaaleanharmaa ja niiden karvoitus on vain osittainen. Nahka on kuitenkin usein värjäytynyt maaperästä punaruskeaksi. Niillä ei ole lainkaan rasvakerrosta, mutta sen sijaan niillä on paksu nahka, joka suojaa myös termiittien puremilta. Harmaaraitahaukka
Harmaaraitahaukka on keskikokoinen metsissä elävä lintu. Sen siivet ovat lyhyemmät ja pyrstö pitempi kuin yleensä muilla saman suvun linnuilla. Aikuisen linnun selkä on siniharmaa, ohutjuovainen, ja alapuolelta se on valkoinen. Pyrstö on musta, ja siinä on kaksi kolme raitaa, perä on valkoinen. Nuoren linnun selkä on tummanruskea, ja alapuoli on kellanruskearaitainen, pyrstö ruskeanharmaa, ja siinä on 5-9 kapeaa mustaa juovaa. Silmäjuova on tummanruskea. Sekä aikuisella, että nuorella linnulla on nokka harmaa tai musta, iiris ruskea ja vahanahka ja koivet keltaiset. Koiraat ovat naaraita pienempiä. Punasavikka
Punasavikka ("Chenopodium rubrum") on yksivuotinen ruohovartinen savikkakasveihin kuuluja kasvilaji. Sen 5–70 senttimetriä korkea, kellertävä varsi on pysty tai koheneva. Sen epäsäännölliset ja liuskamaiset lehdet kasvavat kierteisesti varressa, ja sen kukinto on tavallisesti tähkämäinen. Lajin pääaluetta on Euroopan keskiosat Britanniasta Keski-Venäjälle. Lisäksi sitä kasvaa myös Keski-Aasiassa, Afrikassa ja Amerikassa. Se kasvaa erityisesti kulttuurialueilla, kuten puutarhoissa ja pelto- sekä kaupunkialueilla. Neulanilkka
Neulanilkka on hyvin pitkulainen kala, joka kasvaa korkeintaan 33–40 cm pitkäksi. Kalan selkäevä koostuu 79–90 eristäytyneestä piikistä ja pitkästä perä- ja pyrstöevän kanssa yhtenäisestä osasta. Pyrstö kapenee päätään kohden ja muistuttaa hieman sulkaa. Pää ja suu ovat neulanilkalla pienet. Lajin suomut ovat pienikokoiset tai puuttuvat kokonaan. Väriltään laji on kellertävä tai harmahtava. Neulanilkan ruumiissa kulkee tummempi poikkijuova. Kastanjaselkätyranni
Kastanjaselkätyranni muistuttaa ulkonäöltään ruskoselkätyrannia, mutta kastanjaselkätyrannit ovat pienempiä. Lisäksi niiden naarailla vatsapuoli on haaleampi, niillä on näkyvät siipikuviot ja pyrstön reunat ovat valkoiset. Naaraat voidaan sekoittaa myös pahtamaatyranneihin, joiden selästä puuttuu kuitenkin kastanjaselkätyranninaaraille ominainen punaruskea häivähdys. Punanflamingo
Punanflamingon ruumiinpituus on 90–92 senttiä ja paino 2 kiloa. Siipiväli on melkein metrin. Se on pieni ja siro flamingolaji. Muiden flamingojen tapaan punanflamingolla on pitkät jalat ja kaula sekä alaspäin kaartunut nokka. Punanflamingolta puuttuu kuitenkin muille lajeille tyypillinen taaksepäin suuntautunut varvas. Nokka on pienempi kuin useimmilla muilla flamingoilla, mutta on pieneen päähän verrattuna kookas. Höyhenys on lähinnä vaaleanpinkki, käsisulista musta, kaulasta ja kirkkaan karmiininpunainen. Väri muuttuu kaulaa kohti mentäessä pinkimmäksi. Nokka on kirkkaankeltainen, lukuun ottamatta sen riippuvaa päätä, joka on musta. Jalat ovat punaiset Silmiä ympäröi kirkkaanpunainen iho. Aikuisille kehittyy pesimäaikaan joukoittain ristikkäin meneviä vaaleanpunaisia juovia. Punainen väri on peräisin ravinnosta. Nuoret linnut ovat harmahtavia. Chilenflamingo on punanflamingoa pinkimmän värinen ja sen nokka on pidempi ja vaaleampi. Andienflamingo eroaa siinä, että sen jalat ovat keltaiset, siivissä ja nokassa on enemmän mustaa. Lisäksi se on punanflamingoa suurempi Rusakkonuljaska
Sieni on pehmeä, jalka täyteinen ja hoikkarakenteinen. Lakki on huomattavan kupera ja heltat paksut ja harvassa, mustaitiöiset, huomattavan voimakkaasti johteiset. Ulkomuoto vaikuttaa selkeästi muiden nuljaskoiden kaltaiselta, mutta rusakkonuljaska luetaan nykyisin eri sukuun kuin Suomessa tavattavat limanuljaska, punanuljaska ja lehtikuusennuljaska. Puskurinilkka
Puskurinilkka kasvaa kooltaan tyypillisesti noin 40 cm:n mittaiseksi, mutta voi saavuttaa 88–100 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja pitkulainen ja pää on suuri. Selkäevä on hyvin pitkä ja pyrstöevä on tasapäinen. Lajin rintaevät ovat suuret ja pyöreät, vatsaevät puuttuvat. Kalan suu on kookas ja hampaat pienikokoiset. Puskurinilkalla ei ole uimarakkoa. Väriltään puskurinilkka on harmaa, ruskea tai vihertävä ja ruumiissa on vaaleampia kuvioita. Nuoret kalat ovat oranssinruskeita. Tukkasotka
Aikuinen koiras on kokomusta lukuun ottamatta valkoisia kylkiä ja siniharmaata nokkaa sekä siipien valkeita juovia. Sillä on lajille tyypillinen ja nimen antanut töyhtö päässä. Myöhäiskesäpuvussa koiras muistuttaa tummaa naarasta. Aikuinen naaras on ruskea ja sillä on vaaleammat kyljet. Sen saattaa helposti sekoittaa toisten sukeltajalajien naaraisiin. Tukkasotkanaaraalla on mitättömän pieni töyhtö ja toisinaan nokan tyven ympärillä on vaalea alue, joka ei kuitenkaan ole yhtä suuri ja yhtä valkea kuin lapasotkalla. Lennossa siiven yläpuolella takareunassa näkyy valkoinen, leveä lähes koko siiven mittainen siipijuova kuten lapasotkalla. Siivet ovat alta valkoiset toisin kuin telkällä. Tukkasotkan nokan kärki on laajalti musta, mutta lapasotkalla vain kärjen "kynsiosa". Silmän värikalvo on keltainen. Koiraan soidin äänet ovat hyvin pehmeitä vihellyksiä. Naaraan ääni on korisevaa.