Elääkö Intian luonnossa tiikereitä?
Tiikeri
Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa elää vieläkin vahvana usko perinteisiin tiikeristä tehtyihin lääkkeisiin. Erityisesti varakkaat kiinalaiset ovat valmiita maksamaan suuria summia ”maagisia voimia” sisältävistä rohdoista. Nykyään tiikereitä ei enää elä kyllin paljon luonnossa lääketeollisuuden tarpeisiin, joten niitä on alettu paikoin kasvattaa kysynnän tyydyttämiseksi. Silti suurin osa markkinoille tulevista lääkkeistä on yhä peräisin salametsästetyistä yksilöistä. Kiinassa tiikereitä elää enää vain joitakin kymmeniä, joten eläimet pyydystetään pääosin Intiassa, Nepalissa ja Kaakkois-Aasiassa, mistä ne salakuljetetaan rajan yli. Salametsästys on houkuttelevaa, sillä yhdestä tiikeristä voi saada paikoin rahasumman, joka vastaa maanviljelijän vuoden palkkaa. Intiantiikeri
Intiantiikereitä tavataan metsissä ja ruohoalueilla Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Se on sekä Bangladeshin että Intian kansalliseläin. On arvioitu, että bengalintiikereitä olisi 2 000–4 600 yksilöä villinä luonnossa, joten se olisi tiikerin alalajeista yleisin. Suurimmaksi osaksi nämä tiikerit asuvat Intian ja Bangladeshin alueilla. Tiikeri
Pohjoisesta tiikeri levisi aikoinaan etelää kohti ja nykyään suurin osa jäljellä olevista populaatioista elää lämpimän tropiikin monenlaisissa metsissä. Tiikerit sopeutuvat erilaisiin elinympäristöihin ja esimerkiksi Intiassa niitä elää sekä itäisen Intian tulvivissa galeriametsissä, että eteläisissä Keralan vuoristometsissä. Sitä tavataan myös kuivemmilla alueilla bambumetsissä ja metsäsavanneilla. Tiikeri
Vuonna 2012 WWF arvioi vapaudessa elävien tiikereiden määräksi noin 3 200 yksilöä, mikä oli vähemmän kuin koskaan ennen. Vuonna 2008 Sumatralla tiikereitä oli enää noin 400 ja Intiassa noin 1 400. Laji on erittäin uhanalainen ja vaatii tiukkoja suojelutoimenpiteitä säilyäkseen hengissä. Salametsästys ja elinalueiden katoaminen ovat vakava uhka tiikereille eivätkä suojelualueetkaan pysty aina takaamaan alueellaan eläville tiikereille turvallisuutta. Tiikeri
1950-luvulle asti Intian ja Nepalin rajalla asui vähän ihmisiä ankarien malariaepidemioiden takia. Tiikerit olivat alueella yleisiä, sillä metsiä ja riistaa oli paljon, mutta ihmisiä vähän. Malarian kukistuttua ihmiset kuitenkin palasivat alueelle ja metsien tilalle levittäytyi laidunmaita ja riisipeltoja. Nykyisin 49 000 neliökilometrin alueen elää 200 tiikeriä ja 3,6 miljoonaa ihmistä kotieläimineen. Alueen tiikerit elävät 11 reservaatissa ja muodostavat pieniä toisistaan eristäytyneitä populaatioita, joita uhkaa vakava sisäsiittoisuus. Kannan pitämiseksi elinvoimaisena Intia ja Nepal ovat nyt aikeissa yhdistää neljä suojelualuetta toisiinsa erityisillä käytävillä, joita pitkin tiikerit voisivat liikkua paikasta toiseen.
Ruostetäpläkissa
Ruostetäpläkissan populaatio asuu Intiassa lähinnä kuivissa trooppisissa metsissä ja kuivilla ruohikkoalueilla, mutta Sri Lankassa ovat sademetsät sen tavallisinta asuinaluetta. Syy eroon voi olla kilpailu leopardikissan kanssa, joka pitää mantereella sademetsiä hallussaan mutta jota ei esiinny Sri Lankassa. Luikertajat
Luikertajalajeja tavataan eniten Tyynenmeren indopasifiselta merialueelta. Lisäksi niitä elää myös Intian valtameressä ja muutama laji Atlantissa. Ne elävät pääosin matalissa trooppisissa vesissä alle 30 metrin syvyydessä merenpinnasta, usein koralliriutoilla ja kivikoilla. Ne ovat pääosin mereisiä, mutta erään lajin tiedetään elävän myös murtovedessä. Luikertajat syövät pääasiallisesti pieniä selkärangattomia eläimiä. Intiankukastaja
Intiankukastajaa tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Intiassa, Myanmarissa, Nepalissa ja Sri Lankassa. Lajin kannankehitys on vakaa, eikä sen uskota olevan vaarassa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Tiikeri
A. A. Milnen kirjoittamissa Nalle Puh -kirjoissa esiintyy myös Tikru, joka on pehmolelutiikeri. Myöhemmin Disneyn omittua Nalle Puhin hahmoineen Tikru sai ihan oman piirroselokuvansa. Myös Disneyn piirroselokuvassa "Aladdin" prinsessa Jasminella on oma lemmikkitiikeri Rajah. Samaisessa elokuvassa esiintyvän Ihmeiden onkalo -aarrekammion suuaukkona toimii tiikerin pään muotoinen puhuva hiekkadyyni. Siperiantiikeri
Siperiantiikeri elää Amurjoen lähistöllä itäisessä Siperiassa. Sillä on muita tiikereitä pidempi turkki. Se on erittäin uhanalainen ja vuonna 1940 arvioitiin, että niitä oli jäljellä enää vain noin 40 yksilöä, jotka vaelsivat laajoilla alueilla. Viimeisten arvioiden mukaan tiikereitä elää vapaana 480–520 yksilöä ja kanta on vahvistumassa hiljalleen. Siperiantiikerin reviiri voi olla tuhannen neliökilometrin laajuinen, ja niiden on usein vaikea löytää toisiaan paritteluaikana. Lajin yksilöitä elää vankeudessa paljon enemmän kuin luonnossa. Intianpöllö
Intianpöllöt lepäävät päiväsaikaan oksalla, yleensä pareittain. Häirittäessä ne voivat lentää auringonvalossa, mutta ne valitsevat mielellään suojaisan paikan tiheässä metsikössä. Niiden kolkko ääni on "tsuhua-aa", jossa toisella sävelellä on tremolo. Koiras ja naaras ääntelevät duettona. Koiras ääntelee kerran tai kaksi, ja sen jälkeen naaras lyhyemmin ja vähemmän tremolona. Ääni kuuluu useammin marraskuussa, jolloin alkaa lisääntymiskausi. Pesiä tavataan eniten helmi-huhtikuussa. Ne voivat äännellä myös yksittäisellä huhuilulla ja kirkunalla, kuten tornipöllö. Pesä on puunkolossa, johon se munii kolme valkoista munaa. Niiden ravintoa ovat palmuoravat, hiiret ja muut pienet nisäkkäät. Indokiinantiikeri
Indokiinantiikerit syövät hirvieläimiä, villisikoja, erilaisia kaloja sekä kilpikonnia. Tryffelit
Tryffelit ("Tuber") on sienten suku. Lajit elävät maan alla symbioosissa tammen ja joidenkin pähkinäpuiden kanssa. Eräät lajit kuuluvat maailman kalleimpiin ruoka-aineisiin. Tryffelien löytäminen on hankalaa, koska sienet kasvavat kokonaan maanpinnan alla. Tryffelin etsintään on koulutettu sikoja ja koiria, jotka tarkan hajuaistinsa avulla löytävät tryffeliesiintymät. Sikojen käytön ongelma on, että ne yrittävät itse syödä löytämänsä tryffelit. Tiikeri
Tiikerit ovat yksineläjiä ja jokaisella on oma reviiri, jota se puolustaa toisilta tiikereiltä. Joillakin alueella voi liikkua useampiakin yksilöitä, mutta tuolloin ne liikkuvat alueella eri aikaan ja välttävät toistensa kohtaamista hajumerkein ja raapimajäljillä viestien. Intianpikkumangusti
Intianpikkumangustia elää luonnonvaraisena Aasiassa laajalla alueella, joka ulottuu Iranista Pohjois-Intian kautta Indokiinaan. Sitä on lisäksi istutettu moniin paikkoihin luontaisen elinalueensa ulkopuolelle, ja varsinkin trooppisilla saarilla siitä on tullut vahingollinen vieraslaji. Sitä pidetään maailmanlaajuisesti yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Istutusten tavoitteena on ollut saada mangustit vähentämään rottien ja käärmeiden määrää, mutta tulokkaat ovatkin alkaneet saalistaa alueiden alkuperäisiä, uhanalaisiakin eläinlajeja. Intianlentäväkoira
Intianlentäväkoira on trooppisten soiden ja metsien asukas, joka suosii erityisesti rannikkoseutuja. Sisämaassa sitä tavataan suurten järvien liepeiltä. Se on levinnyt laajalti muun muassa Intiaan. Sitä tavataan myös Malediiveilla Intian valtamerellä. Tiikerikalat
Tiikerikalat elävät makeissa vesissä, ja raitatiikerikala myös murtovesissä. Niitä tavataan eteläisessä Aasian alueella, joka ulottuu Intiasta Borneoon. Eräitä lajeja, kuten tiikerikalaa pidetään myös akvvarioissa ja tiikerikala on myös arvostettu ruokakala esimerkiksi Thaimaassa. Tiikeri
Nykykäsityksen mukaan kaikki tiikerin alalajit polveutuvat samasta kantamuodosta, joka oli olemassa vielä 100 000 vuotta sitten. Pitkään uskottiin, että tiikerikanta on jakautunut kahdeksaan alalajiin, mutta 2000-luvun puolella tehtyjen tutkimusten mukaan aiemmin indokiinantiikereinä pidetyt Malakan niemimaan tiikerit muodostavatkin oman alalajinsa. Yhdeksästä alalajista on nykyään jäljellä enää kuusi, joista lähes kaikki ovat sukupuuton partaalla. Matheran
Matheran on Intian ympäristöministeriön päätöksellä (2006) saanut luontoarvoilleen virallisen statuksen (ecosensitive region). Kaupungin metsiköissä asustelee mm. laajat marakattiyhteisöt ja alueen kasvi- ja perhoslajit ovat osin hyvin harvinaisista lajeista koostuvia. Alueen tiikerit metsästettiin sukupuuttoon brittien aikana mutta useissa hotelleissa on edelleen runsaasti intiantiikerin metsästykseen liittyvää aineistoa esillä. Liikeri
Liikeri näyttää suurelta leijonalta, jolla on tiikerin raidat. Koko ja ulkonäkö vaihtelevat sen mukaan, mitä alalajia isä ja emä ovat olleet. Liikereitä syntyy tarhaoloissa. Luonnossa risteytyminen on nykyään lähes mahdotonta, koska tiikereiden ja leijonien elinalueet eroavat toisistaan. Girin metsässä Intiassa elävät viimeiset aasianleijonat. Lähimmät tiikerit elävät noin päässä. Urosliikerit ovat steriilejä, mutta naaraspuoliset liikerit voivat lisääntyä. Elokuussa 2012 siperialaisessa eläintarhassa Zita-liikeri synnytti pentuja, joita pidetään ensimmäisinä tunnettuina liikerin ja leijonan pentuna. Le due tigri
Le due tigri ("Kaksi tiikeriä") on Emilio Salgarin Malesiaan sijoittuvien merirosvoseikkailuiden kolmas osa, joka ilmestyi 1904. Sandokanin ja Yanez de Gomeran ystävä Tremal-Naik on jälleen hankaluuksissa. Jumalatar Kalia palvovat intialaiset kultistit ovat siepanneet hänen pienen tyttärensä Darman ja julma Suyodhana aikoo tehdä tytöstä Kalin pyhän temppelin vartijan. Sankarit seikkailevat sepoy-kapinan runtelemassa Intiassa tavoitteenaan pelastaa viaton tyttö kuristajien käsistä. Intianrastas
Intianrastas ("Turdus unicolor") on Himalajan seuduilla elävä rastas. Tiilikurkkumedestäjä
Tiilikurkkumedestäjää tavataan Indonesiassa, Malesiassa, Myanmarissa, Singaporessa ja Thaimaassa. Bruneista se on hävinnyt. Laji on pääasiassa harvinainen ja se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, mutta ei uhanalaisemmaksi, koska se tulee toimeen myös luonnontilattomissa elinympäristöissä. Wat Pa Luang Ta Bua
Wat Pa Luang Ta Maha Bua Yanna Sampanno () on theravada-buddhalainen metsäluostari lähellä Burman rajaa tambon Singhissä amphoe Sai Yokissa Kanchanaburin provinssissa Thaimaassa. Luostari on kuuluisa tiikereistään ja muista eläimistä, jotka elävät luostarin alueella. Tiikereitä on seitsemäntoista, ja jokaisella on oma nimensä, kuten "Päivänsäde" ja "Sateenkaari". Wat järjestää opastettuja kierroksia turisteille. Luostari perustettiin 1994 ja nimettiin Udon Thanissa sijaitsevan Wat Pa Ban Tatin metsäluostarin perustajan, acharn Luang Maha Ta Buan mukaan. Tiikerihait
Tiikerihait, aikaisemmalta nimeltään ihmishait (Carcharhinidae) on luomihaikalojen lahkoon kuuluva heimo. Se on yksi suurimmista haiheimoista, ja sisältää 59 lajia. Suurin tiikerihailaji on tiikerihai, joka kasvaa jopa 7,5-metriseksi; pienin laji on "Rhizoprionodon taylori", joka kasvaa noin 70 senttimetriä pitkäksi. Tiikerihait ovat ulkomuodoltaan tyypillisiä haita. Kaikilla lajeilla on viisi kidusrakoa, kaksi selkäevää ja yksi peräevä. Pyrstön kahdesta puoliskosta ylimmäinen on paljon suurempi. Tiikerihait elävät pääasiassa trooppisissa ja lauhkeissa merissä, mutta joitakin lajeja tavataan myös suolattomissa vesissä. Kuten kaikki muutkin hait, tiikerihait ovat lihansyöjiä ja käyttävät ravinnokseen kalaa ja muita eläimiä. Jotkut suurimmista tiikerihailajeista saattavat olla ihmiselle vaarallisia, ja ne aiheuttavat suurimman osan ihmisiin kohdistuvista haihyökkäyksistä. Tiikerihait ovat joko ovovivipaarisia tai vivipaarisia, ja poikaset syntyvät kuoriuduttuaan ja kehityttyään naaraan kohdussa. Aiemmin uskottiin, että tiikerihait ilmestyivät vasta paleogeenikaudella, jolloin heimo olisi ollut nuorin nykyisistä hairyhmistä. Kuitenkin vuonna 2014 kuvattiin fossiilinen tiikerihaisuku "Archaeogaleus", joka on peräisin varhaisliitukaudelta. Intianvesikäärme
Intianvesikäärme elää sekä luonnollisissa että keinotekoisissa makea- ja murtovetisissä vesimuodostumissa, kuten joissa, soissa, kanavissa, lammissa ja metsävirroissa. Se viettää suurimman osan ajastaan vedessä tai rannalla pienissä koloissa. Se on aktiivinen yöllä. Intianvesikäärme syö pääasiassa pieniä kaloja, sammakoita ja nuijapäitä, mahdollisesti myös äyriäisiä. Sitä pidetään tuhoeläimenä kalanviljelylaitoksissa. Naaras synnyttää 2–20 elävän poikasen poikueen. Ihmistiikeri
Ihmistiikeri on tarun mukaan ihminen joka muuttuu öisin ihmistiikeriksi. Se kuuluu intialaiseen tarustoon mutta on sittemmin levinnyt ympäri Aasiaa. Ihmistiikerin sanotaan olevan vahva kuin tiikeri ja älykäs kuin ihminen. Tuntomerkkeinä on pitkät terävät hampaat, teräväkyntiset käpälät ja tiikerin ruumis ilman häntää. Ihmistiikeriä esiintyy samoilla seuduilla kuin tiikereitä aasiassa. Pikkutöyhtökiuru
Pikkutöyhtökiuru ("Galerida deva") on intialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Intian niemimaan keski- ja länsiosat. William Henry Sykes kuvaili lajin holotyypin Deccanista 1832. Intiantiikeri
Intiantiikeriuroksen pituus kuonon päästä hännän päähän on 2,7–3,1 metriä ja se painaa 180–260 kilogrammaa. Säkäkorkeutta intiantiikerillä on noin 120 senttimetriä.
Valkeat laikut korvien takana auttavat tiikereitä näkemään toisensa yön pimeydessä. Tiikeri on hyvin harteikas ja sen etujalat ovat suuret, joten se pystyy kaatamaan kookkaankin saaliseläimen.
Vahvat leuat ja pitkät raateluhampaat helpottavat tarttumista saaliiseen. Valtavilla tassuillaan tiikeri voi kellistää saaliseläimen yhdellä iskulla. Sinikala
Sinikala elää maailman kaikilla subtrooppisilla ja trooppisilla merialueilla Tyynenmeren itä- ja luoteisosia lukuun ottamatta. Sitä tavataan niin Atlantin länsi- ja itäreunalla kuin Välimeressä ja Mustassameressäkin. Intian valtameressä sen levinneisyysalue ulottuu lännessä Omanin etelärannikolta Itä-Afrikan rannikolle ja idässä Intian lounaisrannikolta Malakan niemimaalle ja Australian länsirannikolle. Tyynenmeren alueella se elää vain Australian ja Uuden-Seelannin lähivesillä. Takini
Härkägemssi eli takini ("Budorcas taxicolor"), myös takin tai taki, on Himalajalla elävä vuohieläin ja "Budorcas"-suvun ainoa edustaja. Länsimaiset eläintieteilijät löysivät lajin vasta vuonna 1910. Nykyään se on Bhutanin kansalliseläin. Töyhtökiuru
Töyhtökiurun esiintymisalue on hyvin laaja ulottuen Keski– ja Etelä–Euroopasta, Pohjois–Afrikasta ja Lähi–idästä Intian niemimaalle ja Koreaan saakka. Euroopan populaation koko on 7,1–15 miljoonaa yksilöä. Suomessa lajia tavataan harvinaisena lähes vuosittain, mutta laji ei pesi meillä. Se on tavattu Suomessa noin 40 kertaa, varhaisin havainto on vuodelta 1851. Laji on paikkalintu, ja Suomessa lintuja on tavattu myös talvisin. Intiantapiiri
Intiantapiiri on uhanalainen eläin, jota esiintyy sademetsissä Myanmarissa, Thaimaassa, Sumatralla ja Malakan niemimaalla. Intiantapiireja on tapettu jo vuosisatojen ajan ravinnoksi. Aikoinaan kanta oli runsas, mutta nykyään suunnattomat alat elinkelpoista metsää on tuhottu ja metsien pirstoutuessa tapiiripopulaatiot eivät enää pääse lisääntymään keskenään, mikä saattaa johtaa intiantapiirin lopulliseen sukupuuttoon. Lajin tulevaisuus näyttääkin synkältä. Kaspiantiikeri
Kaspiantiikeri eli aikoinaan laajalla alueella Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa. Se eli jokien ja järvien rannoilla kasvavissa metsissä ja saalisti pääasiassa hirvieläimiä. WWF:n mukaan se kuoli sukupuuttoon 1970-luvulla. Suokrokotiili
Suokrokotiili on vähentynyt kovasti ihmistoiminnan takia. Suurin syy vähenemiseen on elinympäristön muutokset, kun niiden elinalueet ovat saaneet väistyä riisipeltojen ja asutuksen tieltä. Krokotiileja metsästettiin Intiassa paljon vuoteen 1975 asti, kun laji rauhoitettiin. Sitä ennen niitä metsästettiin vapaasti ja niiden arvokkaasta nahasta saatettiin tehdä esimerkiksi käsilaukkuja ja kenkiä. Intiassa elää nykyään 3 000–5 000 yksilöä jakautuneena yli 50 erilliseen populaatioon. Sri Lankassa elää 2 000 yksilöä ja laji voi hyvin esimerkiksi Yalan kansallispuistossa, eikä kanta ole niin hajanainen kuin Intiassa. Nepalissa, Iranissa ja Pakistanissa on yhä pieniä kantoja, mutta Bangladeshista ja Myanmarista se on mahdollisesti hävinnyt. Rauhoituksesta huolimatta krokotiileja metsästetään yhä usein, ja kalastajat saattavat pyytää niitä verkoilla ja tappaa sitten terävillä bambukeihäillä. Koko luonnon kannaksi arvioidaan 5 000–10 000 eläintä, ja laji luokitellaan vaarantuneeksi. Ahdinkoa on helpottanut hyvin onnistunut tarhakasvatus Intiassa, ja kiinnostusta siihen on myös muissa maissa. Valkoinen tiikeri (kirja)
Kirja kertoo kahdesta erilaisesta Intiasta ja heijastelee eroja kehittyneen ja kaupungistuneen Intian sekä köyhän maaseudun välillä. Intianviippa
Intianviippa ("Rhinoptilus bitorquatus") on vain Intiassa elävä äärimmäisen uhanalainen pääskykahlaajiin kuuluva lintu. Intianviippa on yksi maailman harvinaisimmista linnuista .
__notoc__
Kooltaan intianviippa on hyvin kompakti. Selkä linnulla on ruskea ja pyrstön pää musta. Vatsa on väriltään harmaan valkea ja rinnassa on kolme ruskeaa juovaa. Intianviipan pää on valkoinen ja siinä on kaksi ruskeaa juovaa. Nokka linnulla on keltainen ja mustakärkinen. Toukkakalat
Toukkakalat (Schindleriidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimistä vesistä koralliriuttojen läheisyydessä. Pilkkaminivetti
Pilkkaminivettia tavataan osassa Intian niemimaata, Malaijien saaristossa sekä Kiinan kaakkoisosissa. Pilkkaminivetit elävät avoimissa trooppisissa metsissä, mutta niitä voi tavata myös puistoissa ja puutarhoissa. Pikkutöyhtötiira
Pikkutöyhtötiirat elävät useina erillispopulaatioina Tyynellämerellä, Intian valtamerellä ja Afrikan pohjoisrannikolla. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista "emigrata" asuu Libyan saaristossa, "bengalensis" Punaisella merellä, Adeninlahdella ja Persianlahdella, sekä "torresii" Indonesiasta Australiaan. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 180 000–210 000 yksilöä. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Balintiikeri
Balintiikeri ("Panthera tigris balica") oli pienikokoinen tiikerin alalaji, joka eli ainoastaan Balin saarella Jaavan itäpuolella. Se katosi tiikerin alalajeista ensimmäisenä, kun urheilumetsästäjät alkoivat verottaa kantaa 1900-luvun alussa. Tiikereitä oli saarella runsaasti vielä vuonna 1917, mutta jo 1924 laji oli sukupuuton partaalla. Alalajin häviämiseen vaikutti myös metsien hakkuu, sillä vielä 1925 Balin koillisosa oli lähes koskematon. Viimeinen balintiikeri ammuttiin luultavasti vuonna 1937, mutta niitä on arveltu eläneen vielä myöhemmin. Viimeinen ja tulokseton etsintä tehtiin vuonna 1974. Bhutanin maantiede
Bhutanissa on tavattu noin 700 eri lintulajia ja 200 nisäkäslajia. Suurista nisäkkäistä muun muassa sambarhirvi, gauri, vesipuhveli, intiansarvikuono, aasiannorsu, vuorisusi, kultalanguri, lakkilanguri, kultapanda, puuleopardi ja bengalintiikeri, elävät Manas ja Sankosh -jokien alueilla Bhutanin keski- ja itäosissa, sekä metsäpeitteisillä kukkuloilla. Korkeammalla vuoristossa elävät muun muassa takini, lumileopardi, puolilammas ja murmelit. Aldabra
Aldabra on Seychelleihin kuuluva atolli Intian valtameressä. Sen eläimistö on ainutlaatuinen. Atollilla elää muun muassa maailman suurin jättiläiskilpikonnien ("Geochelone gigantea") populaatio, noin 152 000 yksilöä. Siellä elää myös Intian valtameren viimeinen lentokyvytön lintu, sepelmetsähuitti "Dryolimnas cuvieri", joita on jäljellä noin viisi tuhatta yksilöä. Queenslandin tiikeri
Queenslandin tiikeri eli pussitiikeri (eng. "Queensland Tiger" tai "Marsupial tiger") on kryptidi, josta väitetään tehdyn havaintoja lähinnä Pohjois-Queenslandin kallioisilla ja tiheäpuustoisilla sademetsäalueilla, mutta myös muualla Australiassa. Mantereen alkuperäisasukkaat, aboriginaalit, tuntevat sen nimellä Yarri. Olennon kerrotaan olevan lihaa syövä, suurikokoinen ja kissaeläimiä muistuttava pussieläin. Sen arvellaan olevan joko pussihukka tai "Thylacoleo"-suvun pussileijona. Kummatkin eläimet ovat nykytiedon mukaan kuolleet sukupuuttoon. Mustaniskatiira
Mustaniskatiira ("Sterna sumatrana") on Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Oseaniassa elävä tiira. Sen elinympäristö käsittää Intian valtameren saaristot Malediiveiltä Andamaaneille ja Nikobaareille, ja sieltä itään Japanin eteläisille saarille, Filippiineille, Malakan niemimaalle, Indonesiaan, Papua-Uuteen-Guineaan, Australian koillis- ja itäosiin, sekä joillekin Tyynenmeren saarille, mukaan lukien Yap, Marshallsaaret, Ponape ja Mikronesia. Se pesii myös todennäköisesti, tai on ainakin pesinyt, Bangladeshissä, Bengalissa ja Etelä-Myanmarissa. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Stamford Raffles kuvaili lajin holotyypin Sumatralta 1822. Intiansarvikuono
Intiansarvikuono ("Rhinoceros unicornis") on Intiassa ja Nepalissa elävä vaarantunut sarvikuonolaji. Tiikerihai
Tiikerihait elävät lämpimissä vesissä. Ne elävät rannikkoalueilla. Sitä esiintyy myös joissa, laguuneissa, koralliriutoilla ja jopa satamissa. Ne uivat yleisesti pinnan lähellä, mutta ovat uineet jopa 350 metrin syvyydessä. Intianhyyppä
Intianhyyppä ("Vanellus malabaricus") on aasialainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Pakistanin, Intian, Bangladeshin ja Sri Lankan. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Intian Malabarrannikolta 1783. Itä-Timor
Itä-Timorin luonnossa on piirteitä sekä Aasian että Australian lajistosta: sekä apinoita että pussieläimiä. Saari on ollut niin kauan eristyksissä, että siellä on kehittynyt myös kotoperäisiä lajeja. Luonto tunnetaan kuitenkin huonosti. Alkuperäisiin nisäkkäisiin kuuluu ainakin 30 lepakkolajia, päästäisiä ja rottia. Pussikiipijöiden heimoon kuuluvaa täpläkuskusta on metsästetty innokkaasti sen herkullisen lihan takia. Itä-Timorilla elää ainakin 240 lintulajia, joista 31 on kotoperäisiä sillä ja naapurisaarilla. Monet matelijat ovat erikoisia, kuten suuret krokotiilit, kiipeilijä tokeegekko, merikilpikonnat ja eräs agamalaji, joka osaa liitää kymmeniä metrejä puiden välissä. Koska saarella ei ole juuri luonnonsatamia, sitä ympäröivät koralliriutat ovat säilyneet pitkään luonnontilaisina. Intianpensaskiuru
Intianpensaskiuru ("Mirafra erythroptera") on eteläaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää suuren osan Intiasta sekä Pakistanin kaakkoisosan, mahdollisesti myös koillisosan. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Intian pohjoisosasta 1845. Tiikeri
Eläintarhoissa tavattava niin kutsuttu valkoinen tiikeri eli rewantiikeri ei ole oma alalajinsa vaan eräs intiantiikerin värimuoto. Valkoisen värimuodon lisäksi on tavattu kermanvärisiä tiikereitä, joilla on kellanruskeat juovat, sekä siniharmaita tiikereitä, joilla on pikimustat raidat. Täysin albiinoja tiikereitä on tavattu äärimmäisen harvoin. Poikkeavia värimuotoja esiintyy luonnossa hyvin harvoin, sillä niiden on vaikeampi metsästää ja piiloutua kuin muiden tiikereiden. Luikerot
Luikeroita elää Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren trooppisissa ja subtrooppisissa osissa, yleensä meressä, harvoin murtovedessä tai makeassa vedessä. Monet lajit ovat suosittuja akvaariokaloja. Välimeren seudulla elää luonnonvarainen jokiluikero. Tiikeri
Taigan ja tropiikin suurten metsien lisäksi tiikeriä tavataan myös korkeiden vuoristojen rinteillä muun muassa Himalajalla. Kesäkuukausina ne saattavat kavuta jopa neljän kilometrin korkeuteen meren pinnasta. Saman rodun tiikereitä tavataan myös Kaakkois-Aasian suurella suistoalueella, Sunderbansilla, missä kasvaa paljon mangrovemetsää. Suuri alue on vuoksen aikana enimmäkseen murtoveden peitossa, mutta silti siellä elää varsin paljon tiikereitä. Liekkivihertikka
Liekkivihertikka ("Picus chlorolophus") on eteläaasialainen tikka. Sen laaja elinympäristö ulottuu Intiasta ja Sri Lankasta Kiinan kaakkoisosiin, Indokiinaan, Länsi-Malesiaan ja Sumatralle. Lajista tunnetaan yhdeksän alalajia, ja sen holotyypin kuvaili Louis Jean Pierre Vieillot Bengalista 1818. Trinkatinrotta
Trinkatinrotta ("Rattus burrus") on rottien sukuun ("Rattus") kuuluva intialainen jyrsijälaji. Ensimmäistä kertaa vuonna 1902 havaittu trinkatinrotta on erittäin uhanalainen. Se on endeeminen Intiassa. Intianaavikkokiuru
Intianaavikkokiuru ("Ammomanes phoenicura") on intialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää lähes koko Intian niemimaan lukuun ottamatta pohjoisimpia osia; se pesii epäsäännöllisesti myös Koillis-Pakistanissa. James Franklin kuvaili lajin holotyypin Vindhyasta, Benaresin ja Gurrah Mundeln väliltä Intian Narbuddasta 1831. Isotiikerihaikara
Isotiikerihaikara ("Tigrisoma mexicanum") on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava haikaralaji. Indokiinantiikeri
Indokiinantiikeri elää Kaakkois-Aasiassa pääosin Vietnamin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin alueella, lisäksi sitä on tavattu Myanmarissa, eteläisessä Kiinassa ja Malesian niemimaalla.
Indokiinantiikerille reviiri on muiden tiikerilajien tapaan tärkeä. Ne eivät yleensä taistele reviireistään. Indokiinantiikereille riittää, että ne merkkaavat oman reviirinsä raja-alueet virtsalla. Se riittää ilmaisemaan muille tiikereille, että reviiri on varattu. Urokset pitävät omat reviirinsä tiukasti erillään, mutta uroksen reviiri voi limittyä osittain päällekkäin useammankin naaraan reviirin kanssa.
Tätä alalajia on seurattu vähän, syynä se, että sen elinseudut sijaitsevat kaukaisilla, metsäisillä ja vuoristoisilla rajaseuduilla. Pohjois-Amerikan intiaanit
Tasangoilla eläneet intiaanit olivat joko Missourijoen ympäristön maanviljelijöitä tai läntisen lyhytheinäpreerian biisoninmetsästäjiä. Vielä ennen 1600-luvun puoliväliä lyhytheinäpreeria oli lähes vailla asutusta. Tasankojen laidoilla elävät heimot tekivät sinne jalkaisin metsästysretkiä biisonien perässä, mutta eivät asuneet siellä. Eurooppalaisten saapuminen muutti alueen kulttuurin, sillä etelästä tulleet hevoset ja idästä saapuneet tuliaseet mahdollistivat liikkuvan nomadielämän ratsujen selässä. Tiipii-asutus lisääntyi sen helpon purettavuuden takia ja leiripaikkaa voitiin muuttaa hetkessä. Ratsujen lisääntyminen sai monet heimot jättämään maanviljelyn. Muun muassa crow't, comanchet, mustajalat ja siouxit siirtyivät kokopäiväisiksi biisoninmetsästäjiksi. Jopa monet creet hylkäsivät pohjoiset metsät ja valitsivat ratsastavan biisoninmetsästäjän elintavan. Kivikkosirkku
Laji esiintyy Itä-Turkista Länsi-Kiinaan ulottuvalla alueella. Kivikkosirkku talvehtii Intiassa ja sen lähiympäristössä. Laji tavattiin Suomessa ensimmäisen kerran Porissa 30.–31.10.2006. Kivikkosirkusta tuli Suomen 450. lintulaji BirdLife Suomen rariteettikomitean hyväksyttyä havainnon. Intiaanit
Nykyisestä Meksikon väestöstä 60 prosenttia on puoliverisiä mestitsejä ja 30 prosenttia täysverisiä tai perimältään suurelta osin intiaaneja. Chiapasin ja Oaxacan osavaltioiden sekä Jukatanin niemimaan keskiosan väestöstä valtaosa on intiaaneja. Meksikon intiaanit ovat sekä aiemmin mainittujen korkeakulttuurikansojen jälkeläisiä ja apaššien sekä yuma- ja pima-kansojen sukulaisia. Suurimpia kansoja ovat nahuat, purépechat ja misteekit. Huicholet eli wixarikat elävät keskisessä Meksikossa. Chihuahuassa elävät tarahumarat ja Sonorassa yaquit sekä serit. Vaikka monet meksikolaiset ovat ylpeitä intiaanijuuristaan, alkuperäiskansat kärsivät silti rasismista ja syrjinnästä. Intiaanien elämäntavalla ja kulttuurilla ei ole tunnustettua asemaa. Sini-irena
Sini-irena ("Irena puella") on Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa elävä metsien varpuslintu. Koiraslinnun päävärit ovat turkoosin sininen ja musta, ja naaras on puolestaan vaaleansininen. Sini-irenat elävät pareittain tai pienissä ryhmissä ja pesimäaikana jakautuvat pareiksi. Niiden ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset ja hedelmät. Intianpiikkisika
Intianpiikkisika eli aasianpiikkisika ("Hystrix indica") on piikkisikojen heimoon kuuluva jyrsijälaji. Lajia tavataan koko Etelä-Aasiasta ja Lähi-idästä. Se on hyvin sopeutuvainen erilaisiin elinympäristöihin, kuten vuoriin, trooppisiin ja lauhkeisiin pensasaroihin, ruohomaihin ja metsiin. Intianpiikkisian pituus on 70–90 senttimetriä ja paino 11–18 kiloa. Sen ruumista peittävät piikit, joista pidempiä, onttoja ja kalisevia käytetään petoeläinten pelästyttämiseen. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on ”keski-idänpiikikäs”. Laos
Maassa elää ainakin 130 uhanalaista eläinlajia ja useita uhanalaisia kasveja. Näihin kuuluu orkideoita,eläimistöön puolestaan indokiinantiikeri, kauluskarhu, aasiannorsu, jalohirviin kuuluva lyyrysarvi eli tamengi ("Rucervus eldii"), herttua-apina, gibboneita, iravadindelfiini, jättihaimonni ja siaminkrokotiili. Tityrat
Tityroita tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta. Ne ovat ulkonäöltään ja elintavoiltaan epäyhtenäinen ryhmä lintuja. Useimmat ovat ruskeankirjavia, mutta osa linnuista on hyvinkin värikkäitä. Lajit elävät monenlaisissa metsäympäristöissä. Tityralajien ravintoa ovat pääasiassa hyönteiset, mutta eräät lajit syövät myös hedelmiä. Intianhietakiuru
Intianhietakiuru ("Alaudala raytal") on aasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Iranin kaakkoisosista Pakistaniin, Intian länsi- ja pohjoisosiin, Nepaliin, Bangladeshiin ja Myanmariin. Siitä tunnetaan kolme alalajia. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Lucknowista Intiasta 1845. Sinilakkisieppo
Sinilakkisieppoa tavataan Intiasta, Myanmarista, Laosista, Taiwanista, Thaimaasta, Vietnamista ja Kiinasta. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston ainavihannat ja sekametsät. Laji liikkuu erityisesti latvuston keskikerroksissa. Linnun elinympäristöt sijaitsevat 750–2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin linnut siirtyvät matalammalla oleviin metsiin. Hämyraitatokko
Hämyraitatokkoja elää luonnossa Punaisella merellä, Intian valtamerellä, Thaimaan ympäristössä ja Japanin seudulla. Eri alueilla on kehittynyt erilaisia värimuunnoksia.
Hämyraitatokkoja pidetään meriakvaariossa jossa on korallihiekkapohja, jonka joukosta tokot kaivelevat ruokaa itselleen. Ne eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Joskus hiekan pöllyttäminen aiheuttaa ongelmia koralleille. Jotkut yksilöt ovat aggressiivisia lajitovereitaankohtaan Tuhkadrongo
Tuhkadrongoa tavataan laajalla alueella Intian niemimaalla ja Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin on kuvattu olevan yleinen Intian niemimaalla, ja Kiinassa arvioidaan pesivän 10 000–100 000 paria. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Tiikeri
1900-luvun aikana tiikereille on perustettu lukuisia suojelualueita eri puolille Aasiaa ja niiden suojelua on pyritty tehostamaan. Vuonna 2004 Myanmariin perustettiin maailman suurin tiikerireservaatti. Tiikereitä pidetään myös eläintarhoissa ympäri maailman ja joidenkin alalajien eläintarhoissa elävä kanta on suurempi kuin luonnonvarainen. Tiikeri lisääntyy vankeudessa ja vaikka luonnonvarainen kanta jostain syystä katoaisikin tulee laji mitä ilmeisimmin säilymään vankeudessa. Tiikereitä voi nähdä myös Suomessa Korkeasaaren eläintarhassa. Luonnossa tiikeri ylittää harvoin 18 vuoden iän, mutta vankeudessa on tavattu jopa 26-vuotiaita yksilöitä. Intianvarpuskiuru
Intianvarpuskiuru ("Eremopterix griseus") on eteläaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö ulottuu Pakistanin Induksen tasangoilta Himalajan rinteitä itään Nepalin ja Bangladeshin, sekä Intiaan ja Sri Lankaan. Giovanni Antonio Scopoli kuvaili lajin holotyypin Gingeestä Tamil Nadusta vuonna 1786. Tummaharjakotka
Tummaharjakotka ("Spilornis elgini") on haukkojen heimon harjakotkien sukuun kuuluva lintulaji. Sitä tavataan ainoastaan Intiassa Andamaaneilla, jossa se on kotoperäinen. Aikuisia yksilöitä arvioidaan olevan alle 4 000, ja määrä on vähenemässä. Se on luokiteltu vaarantuneeksi. Besoaariantilooppi
Luontaisella elinalueellaan Aasiassa besoaariantilooppeja elää nykyisin Intiassa ja Nepalissa. Aiemmin niitä tavattiin myös Bangladeshissa ja Pakistanissa. Niitä on istutettu Argentiinaan ja 1930-luvulla Texasiin, Yhdysvaltoihin. Mukurthin kansallispuisto
Mukurthin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Tamil Nadun osavaltiossa. Se sijaitsee Länsi-Ghatien vuoristoon kuuluvilla Nilgirivuorilla, ja on osa Nilgirin biosfäärialuetta. Puisto sijaitsee niin korkealla, että lämpötila pysyy nollan ja +20 celsiusasteen välillä. Kasvillisuus on tyypillistä Etelä-Intian vuoristoalueille. Puisto on yksi harvoista paikoista joissa intiantari elää luonnonvaraisena. Alueessa on erityistä kotoperäisten lajien suuri määrä ja se miten luonto muistuttaa Himalajaa. Tiikeri
Yhdysvaltojen kansalaisilla on arvion mukaan jopa 7000 tiikeriä lemmikkeinä.
Tiikerin ulkonäkö vaihtelee elinalueesta ja alalajista riippuen. Kaikkein suurin alalaji on siperiantiikeri, joka voi saavuttaa 2,4 metrin pituuden (ilman häntää) ja yli 300 kilon painon. Näin ollen se on myös nykymaailman suurin kissaeläin (ellei tiikerin ja leijonan risteytystä, liikeriä lasketa mukaan). Tiikerin keho on vahva ja solakka ja pää pyöreähkö. Normaalisti tiikeriuros painaa 180–270 kiloa ja naaras 100–170 kiloa. Säkäkorkeutta tiikerillä on noin 100-120 senttiä. Tupsuttoman hännän pituus on 60–110 senttiä. Saarilla elävät tiikerit ovat mantereella eläviä pienempiä ja pohjoisessa elävät eteläisiä lajitovereitaan suurempia. Tulivilkuttaja
Tulivilkuttaja elää luonnossa Punaisellamerellä ja Intian valtameren länsiosassa. Se pysyttelee koralliriutan merenpuoleisilla rinteillä 25 metrin syvyyteen asti. Lehtimetsä
Aasiassa lehtimetsäalueen eläimistöön kuuluvat esimerkiksi isopanda ja maailman pohjoisimpana elävä apinalaji japaninmakaki. Myös tiikeri on esiintynyt alun perin laajalla alueella Kiinassa lehtimetsäalueella. Trooppinen sademetsä
Etelä- ja Kaakkois-Aasian trooppisissa sademetsissä on erityisen paljon liitäviä eläinlajeja kuten kaguaaneja, liitokäärmeitä ja liitoliskoja. Metsissä on melko vähän liaaneja ja muita köynnöksiä. Puustoa hallitsevat korkeat "Dipterocarpaceae"-heimon puut, jotka tekevät metsät erityisen avoimiksi. Viidestä kahdeksan vuoden välein suuri osa korkeista puista kukkii yhtä aikaa kolmen kuukauden ajan. Merenrantaa reunustavat mangrovet. Puissa elää orankeja, gibboneita ja nenäapinoita, ja maassa elävistä nisäkkäistä suurimpia ovat tiikerit ja sarvikuonot. Kudremukhin kansallispuisto
Kudremukhin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intian Karnatakan osavaltiossa. Puisto sijaitsee 1 894 metrin korkeudella merenpinnasta, ja sen pinta-ala on yli 600 neliökilometriä. Sen kukkulat ovat sankan metsän peittämiä, ja sitä ympäröivät kahvi- ja teeviljelmät. Puistosta alkaa kolme jokea. Sen eläimistöön kuuluvat tiikeri, leopardi. vuorisusi, intianjättiläisorava, gauri, aksishirvi ja sambarhirvi. Vihertiikeripeippo
Vihertiikeripeippoa tavataan Intian keskiosissa. Laji on vähenemässä nopeasti pyydystämisen ja elinympäristöjen tuhoutumisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Gauri
Gauri eli viidakkohärkä ("Bos gaurus") on suurikokoinen onttosarvisten heimoon kuuluva nisäkäslaji. Ne elävät villinä ja kesytettynä Intiassa ja muualla Etelä-Aasiassa. Aiemmin kesytettyä gauria pidettiin omana lajinaan (gajaali, "Bibos frontalis" tai "Bos frontalis"). Ennen geneettistä analyysiä gauria ja gajaalia pidettiin biisonin lähisukulaisina, ja niitä kutsuttiin myös "Intian biisoniksi". Geneettinen analyysi on osoittanut pikemminkin sukulaisuutta kesyn naudan kanssa. Intiansusi
Intiansudet elävät pääasiassa Intiassa, Turkissa ja myös Saudi-Arabiassa, Israelissa ja Iranissa. Nilgirinkirvinen
Nilgirinkirvinen ("Anthus nilghiriensis") on intialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää niemimaan lounaiskolkan Länsi-Ghatit Keralassa ja Tamil Nadun länsiosassa. Richard Bowdler Sharpe kuvaili lajin holotyypin Nilgirivuorilta 1885. Tigret
Tigret tarkoittaa kahta toisilleen läheistä sukua olevaa seemiläistä kansaa. Tigreä puhuvia tigrejä asuu Eritreassa ja Sudanissa, kun taas tigrinjaa puhuvia tigrejä asuu molemmin puolin Eritrean ja Etiopian välistä rajaa. Jälkimmäiset ovat läheisempää sukua Etiopian amharoille. Namerin kansallispuisto
Namerin kansallispuisto (, ) on luonnonsuojelualue Intiassa Assamin osavaltiossa. Sen eläinlajeihin kuuluvat tiikeri, leopardi, puuleopardi, aasiannorsu, gauri, villisiat ja sambarhirvi. Tarhalukkinen
Tarhalukkista tavataan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa alueella, joka ulottuu Intiasta Myanmariin ja Sundasaarille. Lajin elinympäristöjä ovat erilaiset alankojen kosteat metsät. Tarhalukkista tavataan usein purojen ja jokien lähettyvillä paikoissa, joissa kasvaa banaania villinä. Malakantiikeri
Malakantiikeri ("Panthera tigris jacksoni") on viimeisin löydetty tiikerin alalaji. Se elää pienellä alueella Malesiassa ja Thaimaassa Malakan niemimaan kärjessä. Malakantiikeriä pidettiin pitkään samana alalajina indokiinantiikerin kanssa, mutta tehtyjen tutkimusten jälkeen se erotettiin omaksi alalajikseen vuonna 2004. Malakantiikeri on saanut tieteellisen nimensä Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton Cat Specialist Groupin entisen puheenjohtajan Peter Jacksonin mukaan tunnustuksena tämän yli 40 vuoden työstä tiikerien suojelemiseksi. Malakantiikeri muistuttaa suuresti indokiinantiikeriä, mutta on sitä pienempi. Aikuinen uros painaa noin 120 kg, naaras noin 100 kg. Bandipurin kansallispuisto
Bandipurin kansallispuisto () on luonnonsuojelualue Intian Karnatakan osavaltiossa. Se sijaitsee Mysore-Ooty valtatien varrella. Yhdessä naapuriosavaltioiden kansallispuistojen kanssa se muodostaa Intian laajimman biosfäärinsuojelualueen Nilgirin biosfäärialueen. Puistossa elää useita tiikereitä. Muita eläinlajeja ovat gauri, aksishirvi, sambarhirvi ja pantteri. Intiannorsu
Intiannorsu ("Elephas maximus indicus") on yksi aasiannorsun alalajeista. Lisäksi intiannorsu on aasiannorsun eli koko lajin vanha nimitys. Intiannorsun pääasiallinen elinalue rajoittuu Intian alueelle, mutta lajia esiintyy pieninä populaatioina myös muun muassa Bangladeshissa, Bhutanissa, Vietnamissa, Kiinassa (hävinnyt luonnosta), Nepalissa, Kambodžassa, Malesiassa, Laosissa ja Thaimaassa. Intian maantiede
33 % Intian kasveista on endeemisiä. Intiassa on monia äärimmäisen uhanalaisia eläimiä, kuten sumatransarvikuono, kääpiösika ja malabarinisosivettikissa. Kaikkiaan maassa elää 316 nisäkäslajia, joista 44 on endeemisiä. Intiantiikeri
Tiikerit metsästävät erilaisia saaliseläimiä, mutta erityisen taitavasti ne saalistavat sorkkaeläimiä, kuten hirvieläimiä, antilooppeja ja villisikoja. Sundarbanssissa villisika on yksi merkittävimmistä saaliseläimistä. Se syö mielellään myös erilaisia hirvieläimiä kuten aksishirviä ja sambarhirviä. Muilla alueilla tiikerit saalistavat valtavia, jopa tonnin painoisia nautaeläimiä, gaureja. Tiikeri
Tiikeri oli aikoinaan laajalle levinnyt laji. Vielä 1800-luvullakin sitä tavattiin yleisesti kaikkialla Kaakkois-Aasiassa. Pohjoisimmat tiikerit elivät Amur-joen tienoolla itäisessä Siperiassa, kun taas eteläisimmät tavattiin Indonesian saaristossa. Tiikerien elinalue ulottui lännessäkin aina nykyisten Turkin ja Irakin alueelle. Ihminen on kuitenkin vallannut suurimman osa tiikerien elinalueesta ja nykyään kaikki alalajit elävät pienillä pirstoutuneilla alueilla eristyksissä toisistaan. Nykyisin suurin osa tiikereistä elää eteläisen ja kaakkoisen Aasian trooppisissa sademetsissä. Lisäksi pieniä populaatioita tavataan yhä Siperiassa ja itäisessä Kiinassa. Indonesian suurilta saarilta tiikeri on Sumatraa lukuun ottamatta kadonnut eikä sitä enää tavata missään osissa läntistä Aasiaa.Tiikerin levinneisyysalue ulottui aikoinaan aina itäisestä Turkista Indonesian saarille. Nykyään laji on kuitenkin ahtaalla Tiikeri
Naaraiden ja urosten reviirit poikkeavat selvästi toisistaan. Naaraan reviiri kattaa sen kokoisen alueen metsää kuin se tarvitsee itsensä ja pentujensa elättämiseen, vaikkakin se usein laajentaa aluettaan saadessaan jälkeläisiä. Urosten reviirit ovat paljon suurempia ja monesti ne menevät päällekkäin usean naaraan reviirin kanssa. Samaa sukupuolta olevat tiikerit pyrkivät normaalisti välttämään toistensa seuraa, mutta voimakkaat urokset pyrkivät yleensä laajentamaan reviirinsä mahdollisimman monen naaraan alueelle. Johtavan uroksen reviiri saattaa parhaimmillaan kattaa jopa kuuden naaraan reviirit. Sikahirvi
Tavallisesti sikahirvet elävät yksin. Niiden tyypillistä elinympäristöä ovat riisipellot ja ruohostomaat. Vain naaraat ja vasat esiintyvät joskus pienissä laumoissa. Parittelukaudella urokset etsiytyvät naaraiden lähistölle. Naaraan tiineysaika kestää keskimäärin 180 vuorokautta. Asterix Intiassa
Fakiiri Kakkulah saapuu kaukaisesta Intiasta taikamatolla gallialaisten kylään. Hän tarvitsee bardi Trubadurixia tuomaan laulullaan sateen valtakuntansa ylle, sillä monsuunin aikana ei ole satanut lainkaan ja nälänhätä uhkaa koko Gangesin laaksoa. Kuiva kausi alkaa tuhannen ja yhden tunnin kuluessa, ja ellei sadetta tule sitä ennen, guru Tekilah uhraa prinsessa Raesaden alttarilla jumalien lepyttämiseksi. Asterix, Obelix ja Trubadurix lähtevät Kakkulahin mukaan Intiaan. Tiikeri
Aleksanteri Suuren sotapäällikkö toi ensimmäisen tiikerin mukanaan Eurooppaan noin 300 vuotta eaa. Tiikeri oli tuliainen Persian ja Intian valloitusretkeltä ja sai kreikkalaisilta nimekseen tigris. Antiikin ajan roomalaiset toivat tiikereitä joukoittain Aasiasta taistelunäytöksiin amfiteattereilleen, missä pedot pakotettiin taistelemaan toisiaan ja ihmisiä vastaan. Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen tiikerit jäivät eurooppalaisilta unohduksiin ja seuraavan kerran niistä kuultiin vasta 1300-luvulla, kun Marco Polo kertoi nähneensä Kiinan keisarillisessa hovissa jättimäisen, musta-valko-punaisen ”leijonan”. Tundra
Jääkarhu on tundralla nykyään niin harvinainen, että monet Kanadan pohjoisosien alkuasukkaat, inuitit, eivät ole koskaan nähneet sitä. Isokokoisten maaeläinten on liikuttava ruoan perässä laajoilla alueilla, koska ravinto on harvassa. Maan rajassa lumen suojissa asuvat sopulit ja punamyyrä sekä harmaakuvemyyrä. Päästäiset voivat olla yleisiä. Sopulit syövät sammalia, jäkälää ja sieniä sekä raatoja. Muut jyrsijät käyttävät ravinnokseen juuria, varpujen ja puiden kuorta ja hyönteisiä. Itä-Timorin maantiede
Itä-Timorin luonnossa on piirteitä sekä Aasian että Australian eläinlajistosta, sillä saarella elää apinalajeja sekä pussieläimiä. Saari on ollut niin kauan eristyksissä, että siellä on kehittynyt myös kotoperäisiä lajeja. Luonto tunnetaan kuitenkin huonosti. Alkuperäisiin nisäkkäisiin kuuluu ainakin 30 lepakkolajia, päästäisiä ja rottia. Itä-Timorilla elää ainakin 240 lintulajia, joista 31 on kotoperäisiä. Tuhkaleiju
Tuhkaleijua tavataan koko Australiasta ja lisäksi Indonesiasta ja Itä-Timorista. Lajin elinympäristöä ovat enimmäkseen avoimet seudut kaukana vesien luota, mutta myös avoimet metsämaat usein lähellä vesialueita. Tuhkaleiju ei liiku uusille alueille yhtä paljon kuin muut leijulajit. Kuivina aikoina sitä saatetaan kuitenkin tavata rannikkoalueilla kuten Kangaroo Islandilla tai Illawarran alueella. Tiikeriveljekset
Tiikeriveljekset on ranskalais-brittiläinen yhteistyöelokuva vuodelta 2004. Se kertoo kahdesta tiikeristä, jotka joutuivat erilleen pentuina mutta tapaavat uudelleen. Elokuva sijoittuu 1900-luvun alkupuolen Kambodžaan, ja sen kuvauksissa on käytetty oikeita tiikereitä. Tiikeri
Tiikeri tarvitsee elääkseen vettä ja etsiytyykin yleensä jokien lähettyville. Se myös monista muista kissaeläimistä poiketen pitää uimisesta ja vilvoittelee mielellään vedessä kuumina päivinä. Puikkokuoreet
Puikkokuorelajeja tavataan trooppisilta ja subtrooppisilta alueilta Atlantista, Intian valtamrestä ja Tyynestämerestä. Ne ovat syvän veden kaloja, joita on tavattu aina 2 750 metrin syvyydestä. Ne elävät yksittäin ja niiden ravinto koostuu eläinplanktonista. Serpentiiniankeriaat
Serpentiiniankeriaslajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta lämpimistä ja lauhkeista vesistä. Ne elävät avomerellä yleensä yli 500 metrin syvyydessä. Serpentiiniankeriaiden elintavoista tiedetään vain hyvin vähän. Tiikeri
Tiikeri on metsien asukas ja eteläisimmät populaatiot elävätkin Indonesiassa Sumatran kosteissa sademetsissä. Myös Jaavan ja Balin saarilla kasvoi aikoinaan suuria metsiä, mutta niiden kaatamisen myötä alueen tiikerikannat katosivat. Lounais-Aasiassa elänyttä kaspiantiikeriä tavattiin aikoinaan kaikkialla, missä järvien ja jokien rannalla kasvoi metsää, mutta nykyisin tuokin alalaji on hävinnyt. Intianpöllö
Intianpöllö ("Strix ocellata") on suuri pöllöihin kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Intiassa, ja sitä esiintyy myös Myanmarissa ja Pakistanissa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset monet erilaiset ympäristöt. Intianpöllöt on helppo havaita niiden aamu- ja iltahämärissä kuuluvasta värisevästä kolkosta äänestä. Tyypillinen ääni on koiraan ja naaraan yhteisääntely, ja muita ääniä on matala huhuilu ja kirkuna. Niiden tunnistamista helpottavia ominaisuuksia ovat suuri koko, korvatupsujen puuttuminen ja naamaa kiertävä raidoitus.