Mikä on magnesiumin kemiallinen merkki?
Magnesium
Magnesium () on alkuaine, jonka järjestysluku on 12, kemiallinen merkki Mg ja CAS-numero 7439-95-4. Se on kevyt, kirkkaan hopeanvalkoinen maa-alkalimetalli, jota käytetään esimerkiksi alumiini-magnesium-seosmetallien valmistukseen.
Fosfori
Fosfori on alkuaine, maapallon yleisimpiä. Sen kemiallinen merkki on P () ja järjestysluku 15. Se on moniarvoinen epämetalli, jota löytyy yleisesti epäorgaanisena fosfaattina ja kaikista elävistä soluista, mutta luonnossa ei koskaan vapaana alkuaineena. Fosforin löytänyt alkemisti Hennig Brand löysi aineen sattumalta, kun hän haihdutti tynnyreissä virtsaa ja keräsi pohjalle jääneen sakan ja tiivisti tislauksessa syntyneen nesteen kylmässä vedessä kiinteäksi. Galliummangaaninitridi
Galliummangaaninitridi (GaMnN, "gallium manganese nitride") on gallium- ja mangaanimetalleista sekä epämetalli typestä koostuva epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu sähkön- ja lämmönjohtavuusominaisuuksiensa vuoksi puolijohdeseosten ryhmään ja se muodostuu galliumnitridistä (GaN) sekä mangaanista tai sen yhdisteistä. Galliummangaaninitridin rakenteeseen vaikuttaa siinä esiintyvien alkuaineiden seossuhde. Seossuhde vaikuttaa myös GaMnN ulkomuotoon, jolloin sen värisävy voi vaihdella läpinäkyvän harmaan ja punaruskean välillä. Magnesium
Magnesiumin puutosta voi ilmetä esimerkiksi suoliston imeytymishäiriöiden, kuten vaikean keliakian, yhteydessä tai niillä diabeetikolla, joiden virtsaneritys on runsasta. Magnesiumin puutetta elimistössä mitataan helpoiten ja yleisimmin verikokeella. On olemassa kuitenkin viitteitä, että verikoe ei aina antaisi luotettavaa kuvaa mahdollisen puutoksen esiintymisestä. Verikokeella diagnosoinnin ongelmana on se, että vain noin 1 % elimistön magnesiumista on verenkierrossa, 60 % ollessa luissa, 20 % lihaksissa ja 19 % muissa pehmytkudoksissa. Tämän lisäksi keho pystyy siirtämään puutoksen aikana magnesiumia soluista verenkiertoon, joka voi estää puutteen havaitsemisen pelkällä verikokeella. Zamak
Zamak tai samakki on sinkin metalliseos, joka sisältää seosmetalleina enimmäkseen alumiinia, magnesiumia ja kuparia. Magnesiitti
Magnesiitti on kidejärjestelmältään trigonaalinen. Kiteet ovat romboedrejä tai sauvamaisia. Magnesiitti on väriltään valkea, kellanvalkoinen, sinertävän harmaa tai ruskehtava. Viirun väri on valkoinen. Kiilto on lasikiilto, mutta mineraali voi olla myös kiilloton. Kovuus on 4–4,5 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,9–3,1 g/cm³. Osmium
Osmium () on siirtymäalkuaineisiin kuuluva metallinen alkuaine. Se on jaksollisessa järjestelmässä 76. alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Os, sulamispiste 3 030 °C, ja atomipaino 190,23. Se on tihein luonnollisesti esiintyvä alkuaine. Magnesiumperkloraatti
Magnesiumperkloraatti on hapettava aine ja olomuodoltaan valkoista kiteistä kiinteää ja hajutonta ainetta. Sen kemiallinen kaava on Mg(ClO), moolimassa 223,197 g/mol ja CAS-numero 10034-81-8. Manganiitti
Manganiitti on mineraali, joka kuuluu mangaanimalmimineraaleihin. Se muodostaa tummia massoja, mutta on toisinaan kiteistä. Kemiallinen kaava on MnO(OH). Volframi
Volframi on hopeanvalkea metallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on W () ja CAS-numero 7440-33-7. Volframin atomimassa on 183,85, järjestysluku 74, tiheys 19,3 g/cm, sulamispiste 3 420 °C ja kiehumispiste 5 555 °C. Volframilla on viisi pysyvää isotooppia. Volframi ei ole kovin myrkyllistä, tosin metallipöly ärsyttää ihoa ja silmiä. Magnesiumkelataasi
Magnesiumkelataasi koostuu kolmesta proteiinista, joita kutsutaan alayksiköiksi I, D ja H. Alayksiköt voidaan erottaa toisistaan esimerkiksi kromatografisin menetelmin. Sekä kasvien että bakteerien magnesiumkelataasit sisältävät nämä alayksiköt. Alayksikkö I on molekyylimassaltaan noin 40 kDa, alayksikkö D on kooltaan noin 70 kDa ja alayksikkö H on kooltaan noin 140 kDa. Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sisältävät ATP:n sitoutumiskohdan ja ATPaasiyksikön ja osallistuvat myös magnesiumionin sitomiseen. Molemmat ovat muodoltaan rengasmaisia ja koostuvat kuudesta alayksiköstä. Alayksikkö H sisältää protoporfyriini IX:n sitoutumiseen. Magnesiumkelataasi vaatii toimiakseen ATP:tä ja sen hydrolyysistä saadaan energiaa reaktion suorittamiseen. Einsteinium
Einsteinium on alkuaine numero 99, ja sen kemiallinen merkki on Es () sekä CAS-numero 7429-92-7. Yhdysvaltalainen tutkijaryhmä löysi sen samoin kuin fermiuminkin Eniwetokin vetypommiräjäytyksen jälkeen vuonna 1952, mutta turvallisuussyistä tietoa salattiin aina kesään 1955 asti. Tutkijat päättivät nimetä alkuaineen einsteiniumiksi kunnianosoituksena samana vuonna kuolleelle Albert Einsteinille. Kyseistä ainetta voidaan valmistaa muun muassa hiukkaskiihdyttimissä säteilyttämällä erästä uraanin isotooppia typpi-ioneilla. Punnittavia määriä einsteiniumia saatiin ensi kerran tuotettua vuonna 1961, aluksi vain 0,01 µg. Pysyvimmän isotoopin (Es) puoliintumisaika on noin 472 päivää.
Toistaiseksi einsteiniumille ei ole keksitty mitään kaupallista tai tieteellistä käyttötarkoitusta puhtaan perustutkimuksen ulkopuolella. Magnesiitti
Magnesiittia käytetään tulenkestävien tiilien sekä erikoissementtien valmistukseen. Myös sulatusuuneja vuorataan magnesiitilla. Magnesiitti on magnesiummalmimineraali. Magnesiittia esiintyy monissa paikoissa Itä-Suomessa. Germanium
Germanium on kemiallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ge (), järjestysluku 32 ja CAS-numero 7440-56-4. Tämä kova hopeanvalkoinen puolimetalli on kemiallisesti tinan kaltainen. Germanium muodostaa laajan joukon organometalliyhdisteitä ja on tärkeä puolijohdemateriaali transistoreissa. Germaniumin tiheys on 5,35 g/cm. Sulamispiste on 1 211 K (938 °C) ja kiehumispiste 3 093 K (2 820 °C). Kalsium
Kalsium on maa-alkalimetalleihin kuuluva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Ca (), järjestysluku 20 ja CAS-numero 7440-70-2. Kalsium on viidenneksi yleisin alkuaine maankuoressa, jossa sitä on 41,5 kilogrammaa tonnissa. Kalsium on elintärkeä aine eläville eliöille. Antasidit
(c) Magnesiumia sisältäviin antasideihin, esimerkkeinä magnesiumkarbonaatti, magnesiumsitraatti, magnesiumhydroksidi, magnesiumoksidi, magnesiumfosfaatti Magnetiitti
Magnetiitti (FeO) on spinelliryhmään kuuluva oksidimineraali ja tärkeä rautamalmimineraali. Puhdas magnetiitti sisältää 72 % rautaa. Magnetiitti voi myös sisältää prosentin verran vanadiinia tai titaania. Nimensä mukaisesti magnetiitti on vahvasti magneettinen materiaali, tarkemmin sanottuna ferrimagneetti. Skandium
Skandium (Sc) on harvinaisiin maametalleihin kuuluva metallinen alkuaine, jonka järjestysluku on 21. Se on hopeisen valkeaa ja kiiltävää sekä verraten kevyttä. Ruotsalainen kemisti Lars Fredrik Nilson löysi skandiumin vuonna 1879. Metalli
Jotkin metallialkuaineet kuten magnesium, kalium ja rauta ovat ihmiselle tärkeitä kivennäis- tai hivenaineita, joita on saatava ravinnosta. Ravinnossa ne esiintyvät erilaisina yhdisteinä, yleensä ioneina. Permanganaatti
Permanganaatti on yleisnimi manganaatti(VII)-ionin, eli MnO sisältävälle kemialliselle yhdisteelle. Yhdisteessä olevan mangaanin korkean hapetusluvun, +VII:n, vuoksi manganaatti-ionit ovat vahvoja hapettimia. Manganaatti on yhdisteessa anionina. Magnetiitti
Kidejärjestelmältään magnetiitti on kuutiollinen. Kiteet ovat usein oktaedreja tai rakeisia aggregaatteja. Magnetiitin väri on raudanmusta tai harmaanmusta. Viirun väri on musta. Kiilto on himmeä metallinkiilto. Magnetiitin kovuus on 5,5–6 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 4,9–5,2 g/cm³. Se ei sula kaasuliekissä, mutta liukenee suolahappoon. Magnesiumoksidi
Magnesiumoksidia esiintyy luonnossakin eräissä mineraaleissa. Sitä syntyy myös magnesiumin palaessa esimerkiksi kameroiden salamavalolaitteissa. Se on vahvasti hygroskooppista, ja veden vaikutuksesta se muuttuu magnesiumhydroksidiksi (MgO + HO → Mg(OH)). Kuumentamalla magnesiumhydroksidi voidaan kuitenkin muuttaa takaisin magnesiumoksidiksi, jolloin siihen sitoutunut vesi höyrystyy. Natriumformiaatti
Natriumformiaatti on muurahaishapon natriumsuola, joka on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteitä valkoisia jyväsiä tai kiteitä. Sen kemiallinen kaava on HCOONa. Natriumformiaatti hajoaa kuumennettaessa, jolloin syntyy muun muassa hiilimonoksidia ja vetyä, aiheuttaen näin palo- ja räjähdysvaaran. Natriumformiaatin moolimassa on 68,0 g/mol, sulamispiste 253 °C, suhteellinen tiheys 1,9 g/cm (vesi = 1,0 g/cm), liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 97 g/100 ml ja CAS-numero 141-53-7. Kalsiumbentsoaatti
Kalsiumbentsoatti eli kalsiumdibentsoaatti on bentsoehapon kalsiumsuola. Kalsiumbentsoaatin kidevedettömän muodon kemiallinen kaava on Ca(CHO), moolimassa 282,305 g/mol ja CAS-numero 2090-05-3. Kemiallinen merkki
Kun alkuaineen kemiallisessa merkissä on kaksi kirjainta, on aina ensimmäinen kirjain isolla ja jälkimmäinen pienellä. Täten esimerkiksi Co on koboltin kemiallinen merkki, kun taas CO on hiilimonoksidin eli hiilen (C) ja hapen (O) yhdisteen kemiallinen kaava. Natriumglutamaatti
Natriumglutamaatti (E621) on glutamiinihapon natriumsuola, jota käytetään elintarvikkeiden lisäaineena arominvahventeena. Puhtaassa muodossaan natriumglutamaatti on valkoista kiteistä jauhetta. Veteen liuotettuna natriumglutamaatti liukenee nopeasti natrium- ja glutamaatti-ioneiksi. Natriumglutamaatin kemiallinen kaava on CHNNaO, moolimassa 169,11 g/mol, sulamispiste 232 °C ja CAS-numero 142-47-2. Indium
Indium () on alkuaine, joka on harvinainen pehmeä, taipuisa ja helposti yhdistettävä metalli, joka kemiallisesti muistuttaa alumiinia tai galliumia mutta näyttää sinkiltä. Indiumin CAS-numero on 7440-74-6. Meitnerium
Meitneriumin atomimassa on 268 u ja sen kovalenttinen säde on 1,29 Å . Meitneriumin laskettu tiheys huoneenlämpötilassa on 37.4 g/cm. Se on toiseksi suurin tunnetuista alkuaineiden tiheyksistä. Iridium
Iridium (, sanasta "iris", ’sateenkaari’) on raskas, hauras valkoinen metalli, jonka kemiallinen merkki on Ir. Iridium on huoneenlämpötilassa lähes yhtä tiheää kuin osmium: ne ovat tiheimpiä metalleja, kumpikin on lähes kaksi kertaa niin tiheää kuin lyijy. Iridium on platinaa muistuttava jalometalli. Se kestää kaikista metalleista parhaiten korroosiota, eikä se liukene happoihin, ei edes kuningasveteen. Kemiallisesti se reagoi vain halogeenien ja eräiden sulien suolojen kanssa. Ammoniakki
Ammoniakki on emäs, jonka pK-arvo on 4,8. Tämän vuoksi liuoksessa osa ammoniakkimolekyyleistä vastaanottaa vesimolekyyliltä protonin, jolloin syntyy ammonium (NH- ja hydroksidi-ioneja (OH): Elektron
1900-luvun alussa magnesiumpohjaisten seosten valmistamisen edelläkävijä oli saksalainen yritys nimeltä " Chemische Fabrik Griesheim Elektron", joka kehitti elektrolyysiin pohjautuvan valmistusmenetelmän vuonna 1909. Ensimmäisen maailmansodan aikana ainetta alettiin hyödyntää lentokoneteollisuudessa alumiinivaluosien korvaajana, sillä aine on alumiinia kevyempää. Sitä väitetään käytetyn pommien valmistukseen, sillä kerran sytyttyään tuon aikainen seos paloi niin kuumalla liekillä, että se pystyi polttamaan reiän panssareihin eikä sitä voinut sammuttaa. Lisäksi se oli niin kevyttä, että sitä kyettiin kuljettamaan lentokoneessa suuria määriä. 1920-luvulla materiaalin tuotanto kasvoi ja sen kaupallinen käyttö laajeni. Vuonna 1936 perustettu brittiläinen Magnesium Elektron -niminen yritys kehittyi nopeasti alan edelläkävijäksi. Magnesiumkelataasi
Magnesiumkelataasi on ligaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi magnesiumionien kelatoitumista porfyriinirenkaan sisältävään protoporfyriini IX:än. Entsyymiä tavataan kasveissa ja yhteyttävissä bakteereissa ja se on keskeinen osa klorofyllin biosynteesiä. Magnesiumkelataasin EC-numero on EC 6.6.1.1. Magnesiumkloridi
Kidevedettömän magnesiumkloridin kiderakenne on kadmiumkloridin kiderakenteen kaltainen. Kloridi-ionit ovat pakkautuneet kuutiomaisista muodostelmista koostuviksi kerroksiksi ja näiden kerrosten välissä oleva kahdeksankulmainen tila on magnesiumioneja. Magnesiumkloridin heksahydraatin kiderakenteen alkeiskoppi on monokliininen. Magnesiumkarbonaatti
Huoneenlämpötilassa magnesiumkarbonaatti on valkoista kiinteää ainetta. Se on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoliuoksiin. Kuumennettaessa magnesiumkarbonaatti alkaa hajota noin 350 °C lämpötilassa ja reaktion lämpötila nousee tämän jälkeen hyvin nopeasti noin 550 °C lämpötilaan. Cesium
Cesium, lausutaan [keesium], on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Cs () ja järjestysluku 55. Se on pehmeä hopeanhohtoinen alkalimetalli, joka hapettuu nopeasti joutuessaan tekemisiin ilman kanssa. Metallinen cesium reagoi kiivaasti monien aineiden, kuten hapen ja veden kanssa. Cesium sulaa jo ihon lämmöllä (sulamispiste 28,44 °C). Magnesium
Seostamalla magnesiumin sekaan muita metalleja saadaan parannettua sen lujuusominaisuuksia. Hyvin magnesiumpitoisissa metalliseoksissa yhdistyvät lujuus ja keveys, ja siksi ne ovat tärkeitä esimerkiksi lentokoneteollisuudessa sekä monissa instrumenteissa. Magnesiumia on käytetty keveyttä ja lujuutta vaativissa rakenteissa, kuten etenkin 1950-luvun jälkeen nopeissa sotilaslentokoneissa ja ohjuksissa. Mendelevium
Mendelevium () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Md, järjestysluku 101 ja CAS-numero 7440-11-1. Se on metallinen, aktinoideihin kuuluva aine. Radioaktiivisuutensa ja lyhyen puoliintumisaikansa vuoksi sitä ei esiinny luonnossa. Keinotekoisesti sitä voidaan valmistaa pommittamalla einsteiniumia alfahiukkasilla. Nimensä se sai venäläisen kemistin Dmitri Mendelejevin mukaan. Mendeleviumilla ei ole tunnettuja käyttötarkoituksia tieteellisen tutkimuksen ulkopuolella. Sisäinen kello
Magnesiumin on havaittu olevan keskeisessä roolissa sisäisen kellon säätelijänä, sillä solujen magnesiumpitoisuus vaihtelee vuorokaudenajan mukaan. Magnesiumin määrä solussa vaikuttaa muun muassa siihen, miten tehokkaasti solu pystyy polttamaan saamaansa ravintoa energiaksi. Magnesiumkloridi
Elintarvikelisäaineena yhdisteen E-koodi on E511, ja sitä käytetään stabilisaattorina ja voidaan lisätä myös ruokasuolaan. Samarium
Samarium on harvinaisiin maametalleihin kuuluva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sm ja järjestysluku 62. Samarium löytyi samarskiittimineraalista 1800-luvun lopulla. Samariumia ei esiinny luonnossa vapaana alkuaineena, vaan ainoastaan mineraaleissa, kuten pääasiassa monatsiitissa ja bastnäsiitissä. Samariumin tärkeimpiä sovelluskohteita ovat samarium–kobolttimagneetit.
Samarium on kiiltävää, melko kovaa ja hopeanvalkoista metallia, jonka kovuus on samaa luokkaa kuin raudalla. Se kuuluu harvinaisiin maametalleihin ja lantanoideihin. Samarium käyttäytyy kuten useimmat muut metallit, ja sillä on joitakin samankaltaisia käyttökohteita kuin muilla harvinaisilla maametalleilla. Magnesium
Puutosta voidaan etsiä myöskin muilla keinoin, mm. hiuksista ja hampaista, virtsanäytteestä, lihasten solunäytteistä sekä magnesiumin ioneja löytävillä elektrodeilla. Selvää ei kuitenkaan ole, mikä näistä testeistä olisi kaikkein luotettavin, sillä niissä kaikissa on omat sokeat kohtansa, jotka tekevät puutoksen havainnoimisesta varmasti hyvin haastavaa. Kalmagiitti
Kalmagiitti (CHNOS) on atsoväriaine ja kompleksometrinen indikaattori. Sitä käytetään analyyttisessä kemiassa metalli-ionien pitoisuuksien määrittämiseen. Moskovium
Moskovium () on synteettinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Mc ja järjestysluku 115. Sen aikaisempi väliaikainen nimi oli ununpentium ja väliaikainen kemiallinen merkki Uup. Venäläiset fyysikot loivat tämän alkuaineen Dubnassa 2003 nihoniumin ohella, samoin kuin amerikkalaiset Lawrence Livermore National Laboratory tutkimuslaitoksessa samana vuonna. IUPAC vahvisti löydön joulukuussa 2015 ja alkuaine sai nykyisen nimensä marraskuussa 2016. Ruotsalaisen Lundin yliopiston tutkijat raportoivat 27. elokuuta 2013 muodostaneensa moskoviumia pommittamalla amerikiumia kalsiumioneilla. Magnesiumhydroksidi
Lääketieteessä magnesiumhydroksidia käytetään vähentämään vatsan liikahappoisuutta. Tällöin sitä käytetään vesisuspensiona, jota nimitetään magnesiamaidoksi. Yhdistettä käytetään myös elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja mineraalivesissä. Sen E-koodi on E 528. Yhdistettä käytetään pH:n säätöön myös teollisuudessa. Toiseksi suurin magnesiumhydroksidin käyttökohde on muiden magnesiumyhdisteiden valmistus. Siitä tuotetaan myös metallista magnesiumia, ja sitä käytetään muoveissa ja muissa polymeereissä paloa estävänä aineena. Kuparikiisu
Kuparikiisu (CuFeS, rautakuparisulfidi) (ennen kalkopyriitti) on messinginkeltainen, hieman vihreään vivahtava metallikiiltoinen mineraali. Se on maankuoren yleisin kuparimalmimineraali. Elektron
Elektron on kevytmetalliseos, jota käytetään ilmailu- ja ajoneuvoteollisuuden komponenttien valmistuksessa. Aineen pääasiallinen ainesosa on magnesium, johon seoksesta riippuen lisätään muita seosaineita, kuten neodyymiä, gadoliniumia ja sinkkiä. Mafinen
Mafinen on kivi tai silikaattimineraali joka sisältää paljon magnesiumia ja rautaa. Lähes kaikki mafiset mineraalit ovat väriltään tummia, ja ominaispaino on korkeampi kuin 3. Yleisiä kiviä muodostavia mafisia mineraaleja ovat oliviini, pyrokseeni, amfiboli ja biotiitti. Tavallisia mafisia kiviä ovat basaltti ja gabro. Arseeni
Arseeni on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on As (), järjestysluku 33 ja CAS-numero 7440-38-2. Arseeni on myrkyllinen typpiryhmään kuuluva puolimetalli. Arseenia ja sen yhdisteitä käytetään kasvi- ja hyönteismyrkkynä ja erilaisissa lejeeringeissä. Arseenista on aikaisemmin käytetty nimitystä arsenikki, joka nykyään kuitenkin tarkoittaa arseenitrioksidia AsO. Elohopea
Elohopea on raskas metallinen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Hg (), järjestysluku 80 ja CAS-numero 7439-97-6. Elohopea poikkeaa monista muista metallisista alkuaineista siinä, että sen sulamispiste on alhainen, −38,9 °C . Se siis esiintyy huoneenlämmössä ja normaalissa ilmanpaineessa nestemäisenä. Muut metallit, joiden sulamispiste on lähellä huoneenlämpötilaa, ovat cesium, frankium, gallium ja rubidium. Elohopea on harmaan värinen ja sillä on metalleille ominainen kiilto. Mangaanioksidi
Mangaanioksidi eli mangaani(II)oksidi tai mangaanimonoksidi (MnO) on mangaani- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muiden mangaaniyhdisteiden sekä lasin ja keramiikan valmistuksessa, lannoitteena, lisäravinteena sekä katalyyttinä. Luonnossa mangaanioksidia esiintyy manganosiittimineraalina. Tymidiinikinaasi
Tymidiinikinaasi on rakenteeltaan tyypillisesti dimeeri tai tetrameeri. Ihmisen entsyymi on tetrameeri ja yhden alayksikön molekyylimassa on noin 25 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen magnesiumioneja, jotka sitoutuvat ATP:hen. Rauta- ja mangaani-ionit voivat osittain korvata magnesiumionit. Nisäkkäillä tymidiinikinaasista tavataan kaksi isoentsyymiä. Näistä TK 1 esiintyy solulimassa ja TK2 mitokondrioissa. TK1-isoentsyymin aktiivisuus riippuu solunkierron vaiheesta ja se on aktiivisimmillaan G- ja S-vaiheissa. TK2:n aktiivisuus ei riipu solukierron vaiheesta. Tymidiinikinaasi kykenee fosforyloimaan myös eräitä muita yhdisteitä, jotka ovat rakenteeltaan samankaltaisia tymidiinin kanssa. Tymidiinitrifosfaatti on tymidiinikinaasin allosteerinen inhibiittori. Mangaanidioksidi
Mangaanidioksidi, "mangaani(IV)oksidi", (MnO) on musta, jauhemainen suola, joka tunnetaan myös nimillä ruskokivi ja pyrolusiitti-nimisenä mineraalina. Mangaanidioksidi on lähes poikkeuksetta teollisuuden lähtöaineena muita mangaanisuoloja valmistettaessa. Mangaanidioksidia käytetään tavallisissa kuivapareissa, paristojen keskeisissä rakennuspaloissa, joissa se pelkistyy alemmalle hapetusluvulle. Kivennäisaine
Makrokivennäisten tarve on yli 100 mg päivässä. Runsaimmin elimistössä esiintyy kalsiumia ja fosforia. Aikuisen, noin 70 kg painavan ihmisen painosta kalsiumia on 1,2–1,3 kg ja fosforia 600 g. Kalsiumin osuus elimistön kaikista kivennäisaineista on noin 40 %, ja siitä 99 % on sitoutuneena luustoon, jossa se toimii luuston rakenneosasena sekä elimistön kalsiumvarastona. Myös fosforista suurin osa (noin 85 %) on elimistössä sitoutuneena luustoon kalsiumfosfaatin muodossa. Kolmas tärkeä makrokivennäinen on magnesium, jota aikuisen ihmisen painosta on noin 20–30 g, siitäkin yli puolet luustossa. Makrokivennäisiksi luetaan myös natrium, kalium ja kloori, jotka ovat elektrolyyttejä ja osallistuvat erityisesti elimistön nestetasapainon säätelyyn, sekä rikki, joka toimii lähinnä entsyymien rakenneosana. Joseph Black
Väitöskirjassaan "Experiments upon Magnesia Alba, Quicklime and Some Other Alcaline Substances" (1754) Black osoitti perusteellisin kokein, että magnesiumoksidi, mieto emäs, menetti massaa lämmitettäessä. Hän havaitsi, että massan väheneminen johtuu tavanomaisesta ilmasta poikkeavan kaasun vapautumisena. Tätä nykyään hiilidioksidina tunnettua kaasua Black kutsui nimellä "fixed air". Hän myös havaitsi, että jäljelle jäänyt magnesiumoksidi ei enää reagoinut happojen kanssa. Ennen Blackin tutkimuksia uskottiin, että miedosti emäksinen kalkkikivi (kalsiumkarbonaatti CaCO) absorboi lämmitettäessä "tulihiukkasia" ja sitä myötä muuttui syövyttävän emäksiseksi kalkiksi (kalsiumoksidiksi CaO). Black kuitenkin osoitti käsityksen vääräksi ja vaikutti omalta osaltaan Flogiston-teorian suosion loppumiselle. Blackin tutkimukset lopulta johtivat useiden muiden kaasujen tunnistamiseen 1800-luvun jälkipuoliskolla: hapen tunnisti Joseph Priestly, typen Blackin oppilas Daniel Rutherford ja vedyn Henry Cavendish. Magnesium
Magnesiumia valmistetaan teollisesti merivedestä. Kalsiumkarbonaatti (CaCO, kalkki) kuumennetaan kalsiumoksidiksi (CaO, poltettu kalkki), joka edelleen veden kanssa reagoi kalsiumhydroksidiksi (Ca(OH), sammutettu kalkki). Kalsiumhydroksidia tarvitaan luovuttamaan hydroksidi-ioni OH meriveteen liuenneille Mg-ioneille, jolloin muodostuu magnesiumhydroksidisakka Mg(OH). Magnesiumhydroksidi reagoi vetykloridihapon HCl kanssa magnesiumkloridiksi MgCl ja vedeksi. Vesi haihdutetaan ja kidevedellinen MgCl kuumennetaan n. 720 °C:een, jolloin kidevesi poistuu ja saadaan sulaa MgCl. Edelleen elektrolyysi: Ryhmän 7 alkuaine
Ryhmään kuuluu neljä alkuainetta, mutta neljäs aine on erittäin lyhytikäinen keinotekoinen radioaktiivinen aine, bohrium, eikä sillä ole sen vuoksi mitään käytännön merkitystä jo senkin vuoksi ettei ainetta ole saatu valmistettua edes punnittavia määriä. Ryhmän kolme muuta ainetta ovat melko samanlaisia ja niiden yhdisteet samantapaisia, tosin niiden reaktiivisuudessa on erojakin. Ryhmän aineista mangaani on eniten käytössä. Ryhmässä alaspäin mentäessä tiheydet kasvavat nopeasti, mangaanin (7,21 t/m) ja teknetiumin (11,5 t/m) välillä eroa on noin 4,3 t/m, mutta teknetiumin ja reniumin (20,5 t/m) välillä sitä on 9 t/m. Nihonium
Nihonium () on synteettinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Nh ja järjestysluku 113. Venäläiset fyysikot loivat tämän alkuaineen 2003 Dubnassa, moskoviumin ohella, samoin kuin japanilainen RIKEN:in tutkimusryhmä 2004. IUPAC vahvisti alkuaineen löytämisen 30. joulukuuta 2015 ja pitää ensimmäisenä löytäjänä RIKEN:in ryhmää. Nihonium tunnettiin useita vuosia IUPAC:n antamalla väliaikaisella nimellä ununtrium (väliaikainen kemiallinen merkki Uut). Nimi tulee Japania tarkoittavasta sanasta "Nihon" (). Cummingtoniitti
Cummingtoniitti on monokliininen amfiboliryhmän mineraali, jonka kemiallinen kaava on (Mg,Fe)(Mg,Fe)SiO(OH). Se on nimetty Cummingtonin kaupungin mukaan, joka sijaitsee Massachusettssa, josta se löydettiin vuonna 1824. Dysprosiumtitanaatti
Dysprosiumtitanaatti (DyTiO) tai "dysprosium(III)titaanioksidi" on dysprosiumin epäorgaaninen, keraaminen yhdiste titaanin kanssa. Dysprosiumtitanaatti, kuten holmiumtitanaatti ja holmiumstannaatti, on spin-jää-materiaali. Vuonna 2009 tässä materiaalissa havaittiin kvasipartikkeleita, jotka muistuttavat magneettista monopolia, kun ainetta laitetaan matalaan lämpötilaan ja suureen magneettikenttään. Kalkkikivi
Kalkkikivi (CaCO) on kerrostunut kivilaji, jota syntyy kalsiumkarbonaatin saostuessa vedessä. Kivilajia, joka sisältää pääasiallisesti kalkkisälpää (kalsiittia), nimitetään kalkkikiveksi, marmoriksi tai liiduksi. Kalkkikivi voi sisältää myös magnesiumkarbonaattia (MgCO · CaCO). Jos magnesiumpitoisuus on yli 7 prosenttia, kiveä nimitetään dolomiitiksi. Kalsiittinen kalkkikivi, jossa on vähemmän magnesiumia, on yleisempää kuin dolomiitti. Magnesiumdiboridi
Magnesiumdiboridi (MgB) on magnesiumin ja boorin muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Magnesiumboridilla on käyttöä halpana suprajohtavana materiaalina. Germaani (yhdiste)
Germaani (GeH) on germaniumin ja vedyn muodostama, rakenteellisesti metaania muistuttava yhdiste. Germaanin moolimassa on 76,672 g/mol ja CAS-numero 7782-65-2. Se muodostaa samankaltaisen tetraedrinmuotoisen metaaninkaltaisen molekyylin kuin fosfiini tai silaani. Germaani on erittäin tulenarkaa ja muodostaa palaessaan germaniumdioksidia ja vettä. Meitnerium
Meitnerium on radioaktiivinen siirtymäalkuaineisiin kuuluva keinotekoinen metallimainen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on Mt ja järjestysluku 109. Väristä ei ole täyttä varmuutta, mutta luultavimmin se on hopean vaaleaa tai harmaata . Kemiallisia kokeita meitneriumille ei ole tehty, jonka vuoksi yhtäkään alkuaineen perusominaisuutta ei ole määritetty kokeellisesti. Tiedot perusominaisuuksista perustuvat näin ollen vain teoreettisiin laskelmiin. Mangaani
Mangaani on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Mn (), järjestysluku 25 ja CAS-numero 7439-96-5. Mangaani kuuluu siirtymämetalleihin. Mangaani on ulkonäöltään rautaa muistuttava harmaanvalkoinen metalli. Se on hyvin haurasta ja hapettuu helposti. Ruotsalainen Johan Gottlieb Gahn onnistui vuonna 1774, tiettävästi ensimmäisenä, eristämään mangaanimetallia pyrolusiitista. Nimitys tulee latinan sanasta "magnes", joka tarkoittaa magneettia. Mangaania sisältävä pyrolusiitti on hiukan magneettista. Teknetium
Teknetium () on hopeanharmaa metalli, joka näyttää platinalta. Teknetiumin kemiallinen merkki on Tc ja järjestysluku 43. Teknetiumin elektronegatiivisuus on 1,9 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 699 kJ/mol. Tämä kemiallisesti reniumin kaltainen alkuaine liukenee typpihappoon, kuningasveteen ja väkevään rikkihappoon muttei suolahappoon. Teräksen korroosionkestävyyttä voidaan lisätä merkittävästi teknetiumkäsittelyllä, jossa käytetään ammo­niumtekniraattia (NHTcO). Sitä suoritettaessa on varottava teknetiumin erittäin suurta radioaktiivisuutta, mikä pakottaa käyttämään suljettuja järjestelmiä. Tähtitieteelliset symbolit
Planeettasymbolit ovat aikojen kuluessa saaneet muitakin merkityksiä. Niitä on käytetty muun muassa tarkoittamaan eri metalleja, jolloin Auringon symboli tarkoittaa kultaa, Kuun hopeaa, Merkuriuksen (☿) elohopeaa, Venuksen (♀) kuparia, Marsin (♂) rautaa, Jupiterin (♃) tinaa ja Saturnuksen (♄) lyijyä. Tieteellisissä yhteyksissä alkuaineiden latinalaisten nimien alku­kirjaimista muodostetut kemialliset merkit ovat ne täysin syrjäyttäneet, mutta vanhat symbolit esiintyvät yhä muun muassa monien kaivospaikkakuntien vaakunoissa. Suomessa esimerkiksi Outokummun vaakunassa on kuparin (Venuksen) ja Rautavaaran vaakunassa raudan (Marsin) symboli. Natrium
Natrium (, ) on pehmeä, kevyt ja reaktiivinen alkalimetalli. Natriumin kemiallinen merkki on Na ja järjestysluku 11. Sen sulamispiste on 97,4 °C, kiehumispiste 880 °C ja CAS-numero 7440-23-5. Antimoni
Antimoni on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Sb () ja järjestysluku 51. Antimoni luokitellaan usein puolimetalliksi, sillä se on muutoin metallin kaltainen ja muistuttaa erityisesti lyijyä, mutta johtaa huonosti sähköä. Se on hopeanhohtoinen kova ja hauras aine. Sen sulamispiste on 630 °C ja kiehumispiste 1 635 °C. Sen erikoinen ominaisuus on, että se laajenee jähmettyessään. Ilmeniitti
Hunterin prosessi perustuu titaanitetrakloridin pelkistämiseen natriumin avulla kun Krollin prosessissa pelkistämiseen käytetään magnesiumia. Natriumin kanssa pelkistettäessä prosessi on halvempi toteuttaa, mutta lopputuote on puhtaampaa magnesiumpelkistäjän kanssa. Vuonna 1995 magnesiumprosessi hallitsi markkinoita: 98 % maailman raakatitaanista valmistettiin sen avulla. Renium
Renium () on hopeanvalkoinen, kiiltävä, sitkeä ja venyvä metalli, jonka elektronegatiivisuus on 1,9 ja ensimmäinen ionisoitumisenergia 762 kJ/mol sekä CAS-numero 7440-15-5. Renium on harvinaisempaa kuin kulta tai platina eikä muodosta mineraaleja vaan esiintyy pieninä pitoisuuksina muiden metallien malmeissa, erityisesti molybdeniitissä ja gadoliniitissa. Reniumilla on alkuaineista neljänneksi suurin tiheys, kolmanneksi korkein sulamispiste ja korkein kiehumispiste. Reniumia lisätään molybdeeni- ja volframilejeerinkeihin parantamaan niiden mekaanisia ominaisuuksia ja korroosion kestoa korkeissa lämpötiloissa. Reniumia käytetään myös lämmön mittaamiseen lämpöparilla aina 2 200 °C:seen ja se on hyvä materiaali sähkökatkaisimiin, sillä se ei hapetu sähkövalokaaren kuumuudessa. Litium
Litium on alkalimetalleihin kuuluva alkuaine. Muiden alkalimetallien tavoin litium kuuluu jaksollisessa järjestelmässä ensimmäiseen pääryhmään. Litiumin kemiallinen merkki on Li, järjestysluku on 3 ja atomimassa IUPACin standardin mukaisesti [6,938; 6,997] amu. Alkuaineen CAS-numero on 7439-93-2. Litium on kevyin kaikista metalleista, ja se jopa kelluu vedessä. Keveytensä vuoksi litiumia käytetään kovissa ja kevyissä metalliseoksissa, erityisesti lentokoneissa. Hassium
Hassium on kemiallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Hs () ja järjestysluku 108. Hassium on ydinreaktioilla keinotekoisesti valmistettu alkuaine, jonka pysyvin vuoteen 2012 mennessä tuotettu isotooppi on Hs-269, jonka puoliintumisaika on noin 16 sekuntia. Vielä hieman vakaammaksi isotoopiksi on kuitenkin teoreettisesti arvioitu Hs ydinisomeeri, jonka puoliintumisaika olisi noin 110 sekuntia. Felsinen
Felsinen on geologiassa käytetty termi, joka viittaa silikaattimineraaleihin, magmaan ja kiviin, joissa esiintyy paljon kevyitä alkuaineita kuten piitä, happea, alumiinia, natriumia ja kaliumia. Termi on kahden englannin sanojen "feldspar" "maasälpä" ja "silica" "piidioksidi" yhdistelmä. Felsiset mineraalit ovat väriltään tavanomaisesti vaaleita, ja niiden ominaispaino on vähemmän kuin 3. Tavallisimpia felsisiä mineraaleja ovat kvartsi, muskoviitti, ortoklaasi ja runsaasti natriumia sisältävät plagioklaasit. Yleisin felsinen kivi on graniitti. Frankium
Frankium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Fr () ja järjestysluku on 87 sekä CAS-numero 7440-73-5. Frankium on hyvin radioaktiivinen alkalimetalli, jota löytyy uraani- ja toriummalmeista. Sulamispiste on 300 K (27 °C) ja kiehumispiste 950 K. Frankium on maankuoren toiseksi harvinaisin alkuaine, astatiinin jälkeen. Se on viimeisin alkuaine, jota on löytynyt ensin luonnosta. Sen jälkeen uudet alkuaineet on ensin valmistettu laboratorioissa. Kemiallinen kaava
Kemiallinen kaava ilmoittaa kemiallisen yhdisteen koostumuksen eli molekyylin tai kaavayksikön atomit ja niiden määrän. Jokaisella alkuaineella on oma symbolinsa eli "kemiallinen merkkinsä", jossa on yksi iso kirjain tai yksi iso ja pieni kirjain (poikkeuksena keinotekoiset alkuaineet alkaen järjestysluvusta 117 (mukaan lukien 115), jotka tunnetaan väliaikaisnimillään ja -merkeillään). Kunkin alkuaineen atomien lukumäärä yhdisteessä tai kaavayksikössä ilmoitetaan alaindeksillä. Ferrimagnetismi
Ferrimagnetismi on fysiikassa tunnettujen magneettisten tilojen, ferromagnetismin ja antiferromagnetismin, välimuoto. Ferrimagneettisissa aineissa magneettiset momentit ovat järjestäytyneet säännolliseen hilaan siten, että vierekkäiset magneettiset momentit osoittavat vastakkaisiin suuntiin, samaan tapaan kuin antiferromagneettisissa aineissa. Toisin kuin antiferromagneettisissa aineissa, ferrimagneettisissa aineissa vastakkaisiin suuntiin osoittavat magneettiset momentit eivät kuitenkaan täysin kumoa toisiaan ja aine on osittain magnetisoituva. Tärkeä ferrimagneettisten aineiden ryhmä ovat ferriitit, joiden yleinen kemiallinen kaava on MO, missä O on happi ja M on jokin metalleista Ni, Mn tai Fe. Bis(2-kloorietyyli)metyyliamiini
Kloorimetiinin kemiallinen kaava on CHClN, moolimassa 156,054 g/mol ja CAS-numero 51-75-2. Kemiallisessa sodankäynnissä yhdisteestä käytetään tunnusta HN2 ja nimeä bis(2-kloorietyyli)metyyliamiini. Sementti
Kalsiumkarbonaattipohjaisen portlandsementin kehitti 1824 Joseph Aspdin Britannian Yorkshiresta. Sementin nimi johtuu siihen käytetystä portlandiitista, jota sen valmistuksessa alkuun käytettiin. Ranskalainen Stanislas Sorel kehitti 1867 magnesiumkloridisementin. Magnesiumpohjaisen sementin vedenkestävyys on kuitenkin huono, joten sen lajin sementit eivät ole kilpailleet portlandsementin kanssa. Vasta viime vuosina kehitettyjen magnesiumsementtien sanotaan kestävyydeltään vetävän vertoja portlandsementille ja sillä esitetään olevan myös Sorelin sementin hyvät puolet. Magnesiumkarbonaatti
Suurin osa magnesiumkarbonaatista käytetään magnesiumoksidin ja muiden magnesiumsuolojen valmistamiseen. Sitä voidaan käyttää myös täyte- ja sideaineena lääketableteissa, paperissa, kumin ja muovin palamista estävänä lisäaineena, hammastahnoissa ja kosmetiikkavalmisteissa. Magnesiumkarbonaattia voidaan käyttää elintarvikkeissa happamuudensäätöaineena ja estämään paakkuuntumista. Magnesiumkarbonaatin E-koodi on E 504. Aurikalsiitti
Aurikalsiitin nimi tarkoittaa "messinkimalmia", mutta koska se on niin harvinaista, sitä on tuskin käytetty messingintuotantoon. Erikoisen värisenä se on kuitenkin hyvä sinkkiesiintymien indikaattori. Ammoniumsulfidi
Ammoniumsulfidi (NH)S on keltaoranssia syttyvää nestettä, jolla on voimakas haju (verrattavissa mätään kananmunaan). Se ärsyttää voimakkaasti hengityselimiä. Yhdisteen moolimassa on 68,143 g/mol, sulamispiste −18 °C, kiehumispiste 40 °C ja CAS-numero 12135-76-1. Sinkki
Sinkki on metalli ja alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Zn () ja CAS-numero 7440-66-6. Nimi on tullut saksan sanan "Zink" kautta mahdollisesti persian kiveä tarkoittavasta sanasta "sing". Granaatti
Spessartiini (spessartiitti) on mangaanialumiinisilikaatti, jonka kaava on MnAl(SiO). Se on saanut nimensä Spessartin kaupungin mukaan Saksan Baijerissa. Sitä esiintyy esimerkiksi graniittipegmatiitissa ja mangaania sisältävissä metamorfisissa kivilajeissa. Spessartiini voi olla väriltään mitä tahansa ruskehtavan oranssin ja violetinpunaisen väliltä, mistä johtuen sitä ei ole helppo erottaa silmämääräisesti pyroopista ja almandiinista. Magnesiumhydroksidi
Magnesiumhydroksidi (Mg(OH)) on magnesium- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä tavataan mineraalina nimeltään brusiitti. Magnesiumseokset
Magnesiumseokset nimetään ASTM:n mukaista järjestelmää käyttäen. Ensin kaksi kirjainta ilmoittaa pääseosaineet ja niiden jälkeen numerot ilmoittavat niiden pitoisuuden prosentteina. Viimeinen kirjain erottaa toisistaan saman seoksen eri versiot. Tämän perään merkitään kirjain ja numerotunnuksella seoksen toimitustila. Kemiallinen merkki
Kemiallinen merkki on lyhyt, latinalaisia aakkosia käyttävä merkintätapa alkuaineelle. Kaikilla luonnollisilla alkuaineilla on yksi tai kaksi kirjainta pitkä kemiallinen merkki, mutta joillakin keinotekoisilla alkuaineilla se on väliaikaisesti kolme kirjainta pitkä. Kemiallisilla yhdisteillä on niissä olevien alku­aineiden kemiallisista merkeistä yhdistämällä muodostetut kemialliset kaavat. Magnesium
Maankuoressa magnesiumia on 23,3 kg/t ja merivedessä 1,35 kg/m. Magnesiumin merkittävimmät esiintymisalueet ovat Ukraina, Kiina, Pohjois-Korea, Venäjä ja Australia. Fosfoglyseraattimutaasi
Fosfoglyseraattimutaasi toimii parhaiten, kun pH on eliöstä riippuen alueella 5,8–9. Ihmisellä optimaalisin pH on 6,8. Entsyymi vaati toimiakseen kofaktoreina magnesium- ja mangaani-ioneita. Fosfoglyseraattimutaasin inhibiittoreita ovat monet orgaaniset yhdisteet, kuten EDTA ja trinitrobentseenisulfonihappo. Lisäksi eräiden metallien, kuten sinkin, lyijyn ja kadmiumin, ionit haittaavat entsyymin toimintaa. Kemiallinen merkki
Kemiallisia merkkejä ja kaavoja käytetään esimerkiksi lyhenteinä, materiaalitekniikassa ilmaisemaan lejeerinkien seossuhteita ja reaktioyhtälöissä. Ne otettiin käyttöön 1800-luvun alkupuolella Jöns Jacob Berzeliuksen aloitteesta. Merkit ovat alkuaineiden latinalaisten nimien lyhenteitä, esimerkiksi Au (kulta) on peräisin latinan sanasta "aurum". Ne ovat tunnettuja maailmanlaajuisesti, kun taas monien vanhoista ajoista tunnettujen alku­aineiden nimet vaihtelevat eri kielissä. Niinpä esimerkiksi natriumin ja kaliumin kemialliset merkit ovat kaikkialla maailmassa Na ja K, vaikka muun muassa englannin kielessä näiden alkuaineiden nimet ovatkin "sodium" ja "potassium". Magnesiumkloridi
Magnesiumkloridi (MgCl) on magnesium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa metallisen magnesiumin valmistukseen, elintarvikkeissa lisäaineena ja magnesiumyhdisteiden valmistamiseen. Magnesiumdiboridi
Magnesiumboridia voidaan valmistaa kuumentamalla magnesium- ja boorijauhetta kovassa paineessa 700 °C:n lämpötilassa. Nykyään korkealaatuista magnesiumdiboridiohutkalvoa valmistetaan fysikaaliskemiallisella kaasufaasipinnoitusmenetelmällä. Siinä magnesiummetallipinnalle suihkutetaan diboraanikaasua. Magnesiumoksidi
Lääketieteessä magnesiumoksidia käytetään ulostus- ja ruoansulatuslääkkeenä. Sen sivuvaikutuksena voi kuitenkin olla tajuttomuus ja kouristuksia. Magnesium
Magnesium on kahdeksanneksi yleisin alkuaine maankuoressa. Sitä ei esiinny luonnossa vapaana alkuaineena vaan ainoastaan yhdisteinä, jotka yleensä ovat ioniyhdisteitä. Ioneina magnesiumia on paljon myös meriveteen liuenneena, etupäässä sulfaattina ja kloridina. Magnesiumia on myös useissa mineraaleissa, erityisesti dolomiitissa (sekakarbonaatti CaCO·MgCO) ja magnesiitissa (MgCO). Asbesti sekä talkki ovat myös magnesiumin yhdisteitä. Manganiini
Manganiini on metalliseos, joka koostuu kuparista, mangaanista ja nikkelistä. Seoksen sekoitussuhteet ovat yleensä noin 86 % kuparia, 12 % mangaania ja 2 % nikkeliä. Magnesium
Valokuvauksen alkuaikoina magnesiumia käytettiin salamavalona, sillä nopeasti palaessaan se tuottaa hetkellisesti suuren valotehon. Samasta syystä sitä käytetään myös ilotulitusvälineissä. Vanadiini
Vanadiini () on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on V, järjestysluku 23 ja CAS-numero 7440-62-2. Se on hopeanvalkoinen taottava metalli, joka esiintyy huoneenlämmössä kiinteänä. Vanadiini on saanut nimensä skandinaavisen rakkauden ja hedelmällisyyden jumalattaren Freyjan lisänimestä Vanadiksesta. Sen löytäjä on meksikolainen Andrés Manuel del Rio vuonna 1801. Toistamiseen vanadiinin löysi ruotsalainen Nils Gabriel Sefström 1830. Graniitti
Magmakiveksi graniitti on vaaleaa ja kevyttä, koska siinä on runsaasti piihappoa verrattuna muihin syväkivilajeihin. Lisäksi samasta syystä se on niin sanottu hapan kivilaji. Graniitin tyypillinen kemiallinen koostumus on 70-77 % piidioksidia, 11-13 % alumiinioksidia, 3-5 % kaliumoksidia, 3-5 % natriumoksidia, 1 % kalkkia, 2-3 % rautaa, ja alle 1 % magnesiumia ja titaania. HHSNNA
Vapaana liuoksena HHSNNA:n väri on emäksisissä olosuhteissa sininen. Metalleihin sitoutuneena se modostaa kompleksiyhdisteen, joka on väriltään punainen. HHSNNA muodostaa kompleksin erityisesti kalsiumin kanssa, mutta ei kompleksoidu magnesiumin kanssa. Tämän vuoksi sitä voidaan käyttää indikaattorina kalsiumin määrityksessä myös magnesium-, sinkki-, mangaani-, kupari- ja nikkeli-ionien läsnä ollessa toisin kuin esimerkiksi kalmagiittiä. Kompleksometrisen titrauksen alkupisteessä HHSNNA on muodostanut punaisen kompleksin kalsiumin kanssa. Kun liuosta titrataan EDTA:lla, vapautuu HHSNNA ja liuoksen väri muuttuu siniseksi. Näin havaita titrauksen ekvivalenttikohta. Ainemäärä
Jotta ainetta voidaan punnita yhtä moolia vastaava määrä, tulee aineen moolimassan arvo tuntea. Esimerkiksi magnesiumin moolimassa on 24,31 g/mol, joten punnitsemalla sitä 24,31 g, saadaan mooli tätä ainetta. Mooli ainetta painaa aina yhtä monta grammaa kuin kyseisen aineen atomi- tai molekyylipaino atomimassayksikköinä. Magnesiumin keskimääräinen massa atomimassayksiköinä onkin 24,31 u. Moolimassa ei riipu tilavuudesta, mikä helpottaa suureen käyttöä kemiassa, jossa aineen järjestäytyminen kiteissä vaihtelee. Ilman moolimassan suuretta, ainemäärän käyttö olisi vaikeaa. Magnesiumkloridi
Magnesiumkloridi on huoneenlämmössä kiinteää kiteistä ainetta, jotka liukenevat helposti veteen. Se on hygroskooppista ja esiintyy kidevedellisinä muotoina, erityisesti heksahydraattina MgCl·6HO. Heksahydraattia kuumennettaessa muodostuu useita erilaisia magnesiumkloridin kidevedellisiä muotoja. Yhdiste on heikko Lewis-happo ja niille tyypillisesti se hajaantuu kuumennettaessa vesiliuoksessa, jolloin muodostuu magnesiumoksidia tai emäksistä magnesiumkloridia. Magnesiumkelataasi
Magnesiumkelataasin alayksiköt I ja D sitoutuvat ATP:hen ja keskenään muodostaen proteiinikompleksin, joka sitoutuu alayksikköön H. ATP-molekyyli hydrolysoituu aDP-molekyyliksi ja magnesiumioni insertoituu protoporfyriini IX:n renkaaseen. Magnesiumionin sitoutumisen tarkkaa mekanismia ei tunneta. Magnesiumkelataasin katalysoiman reaktion tuotteet ADP ja magnesium-protoporfyriini IX-kompleksi inhiboivat suurina konsentraatioina entsyymin toimintaa ja ovat tärkein säätelytekijä.