Milloin Neuvostoliito perustettiin?
Neuvostoliiton historia
Neuvostoliiton historia käsittää vuodet 1922−1991. Neuvostoliitto syntyi 30. joulukuuta 1922 Venäjän, Ukrainan, Valko-Venäjän ja Transkaukasian yhdistyessä. Neuvostoliiton edeltäjä oli Neuvosto-Venäjä.
Mordvalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Venäjän keisarikunnan romahtamisen ja Venäjän sisällissodan jälkeen mordvalaiset tulivat kuulumaan Neuvosto-Venäjään. Mordvalaisten alueellinen hajanaisuus vaikeutti mordvalaisten kansallisen alueen perustamista Neuvostoliitossa, ja lopulta vain kolmannes mordvalaisista tuli kuulumaan Mordvalaisten alueeseen. Neuvostohallitus perusti vuonna 1925 mordvalaisten alueille autonomisia piirejä ja kyläneuvostoja. Mordvien autonominen piirikunta perustettiin 16. heinäkuuta 1928 ja se korotettiin autonomiseksi alueeksi 10. tammikuuta 1930. Alueenn väestöstä oli tuolloin mordvalaisia 38,4 prosenttia ja venäläisiä 56,1 prosenttia. Mordvalaisten autonomisesta alueesta muodostettiin Mordvalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. joulukuuta 1934. Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea
Toimeenpanevan keskuskomitean johdossa oli "puhemiehistö", johon toimeenpaneva keskuskomitea valitsi Neuvostoliiton perustajavaltioiden määrän mukaan neljä puheenjohtajaa (artikla 27). Neuvostoliiton perustivat Venäjän SFNT, Valko-Venäjän SNT, Ukrainan SNT ja Transkaukasian SNT. Uusien valtioiden liittyessä puheenjohtajien määrä kasvoi. Lisäksi keskuskomitean molemmissa kamareissa oli oma 7-jäseninen puheenjohtajistonsa. Yhteensä toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajistoon (hallintoneuvostoon) valittiin perustuslain (1924 alkuperäisen version) mukaan kaikkiaan 21-jäsentä (artiklat 25–26). Se oli todellinen vallankäyttäjä. Toimeenpanevan keskuskomitean istuntojen välillä puhemiehistö käytti keskuskomitean lainsäädännöllistä, toimeenpano- ja hallintovaltaa (artiklat 29–30). Neuvostoliiton historia
Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeistä muodostettiin toukokuussa 1949 Saksan liittotasavalta (epävirallisesti Länsi-Saksa eli BRD), joka julistautui täysin itsenäiseksi vuonna 1955. Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle perustettiin Saksan demokraattinen tasavalta (epävirallisesti Itä-Saksa eli DDR) lokakuussa 1949. DDR oli koko olemassaolonsa ajan Neuvostoliiton valvonnassa. Saksa oli jaettuna vuoteen 1990 asti, jolloin lakkautetun DDR:n alue liitettiin viideksi osavaltioksi () pilkottuna Saksan liittotasavaltaan. Neuvostoliitto
Kun Neuvostoliitto hajosi, 12 siitä eronneen maiden urheilijat kilpailivat vuoden 1992 Barcelonan kesäolympialaisissa yhdistyneenä joukkueena, jota usein nimitetään Itsenäisten valtioiden yhteisön joukkueeksi, vaikkei Georgia tuolloin ollutkaan osa IVYä (maa oli kuitenkin jäsenenä 1993–2008). Kyseinen joukkue kilpaili myös sen vuoden talviolympialaisissa Albertvillessä. Siinä missä kesäkisoissa urheilijat tulivat kaikista 11 silloisesta IVYn jäsenvaltiosta ja Georgiasta, niin talvikisoissa joukkueen urheilijat tulivat vain kuudesta entisestä neuvostotasavallasta, jotka olivat Armenia, Kazakstan, Ukraina, Uzbekistan, Valko-Venäjä ja Venäjä. Baltian maat Viro, Latvia ja Liettua eivät kuuluneet IVYyn ja kilpailivat heti vuoden 1992 olympialaisissa omina joukkueinaan. Useimmat kansainväliset liitot laskevat Neuvostoliiton seuraajavaltioksi Venäjän, mutta myös monet muut entiset neuvostotasavallat ovat menestyneet edelleen omissa vahvoissa lajeissaan, kuten esimerkiksi Liettua koripallossa. Etenkin joukkueurheilussa tämä on tarkoittanut kilpailun kiristymistä: esimerkiksi jääkiekon vuoden 2006 MM-kilpailuihin osallistui Venäjän lisäksi peräti neljä entistä neuvostotasavaltaa: Latvia, Valko-Venäjä, Ukraina ja Kazakstan. Tšuvassia
Venäjän vallankumouksen jälkeen Tšuvassia tuli kuulumaan Neuvostoliittoon. Tšuvassien autonominen piirikunta perustettiin 14.7.1920 ja siitä tuli Tšuvassian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 21.4.1925. Vuonna 1990 Tšuvassian ASNT antoi suvereenisuusjulistuksen ja muutti nimensä Tšuvassian neuvostotasavallaksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen se allekirjoitti Venäjän federaation perustuslain 1992 ja jäi näin suvereenina tasavaltana Venäjän yhteyteen. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen nationalismi ja kansallistunne on lisääntynyt tšuvassien keskuudessa. Neuvostoliiton presidentti
Neuvostoliiton presidentti oli Neuvostoliiton valtionpäämies 15. maaliskuuta 1990 ja 25. joulukuuta 1991 välillä. Mihail Gorbatšov oli ainoa viran haltija ja samanaikaisesti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri. Hän erosi pääsihteerin virasta vuoden 1991 Neuvostoliiton vallankaappausyrityksen jälkeen. Venäjän historia
Sosiaaliset levottomuudet, kyllästyneisyys autoritaariseen keisarin hallintoon, ensimmäisen maailmansodan aiheuttama taisteluväsymys ja jo pitkään kytenyt vallankumouksellisuus johti viimein 1917 Venäjän keisarikunnan luhistumiseen. Vallan otti ensin lähinnä duuman johtama väliaikaishallitus, joka kuitenkin kaatui vuoden sisällä bolševistisen puolueen ottaessa hallitsevan aseman johtajansa Vladimir Iljitš Leninin johdolla. 7. marraskuuta 1917 vallankaappauksella alkanut lokakuun vallankumouksen nimellä tunnettu tapahtumasarja johti sisällissotaan, jossa vastakkaisina osapuolina olivat sosialistiset "punaiset" ja (vastavallankumoukselliset), ulkovaltojen tukemat "valkoiset". Sisällissota päättyi puna-armeijan voittoon, minkä jälkeen olot rauhoittuivat niin paljon, että oli mahdollista perustaa uusi valtio, Neuvostoliitto. Baltian maiden itsenäistyminen 1986–1991
Baltian maiden itsenäistyminen 1986–1991 alkoi vuonna 1986 ympäristönsuojeluliikkeestä. Baltian maat Liettua, Latvia ja Viro oli liitetty Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana kaksi kertaa. Neuvostojohtaja Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikka alkoi vuonna 1986, ja varsinkin "glasnost" ja vuonna 1987 alkanut demokratisointi loivat edellytyksiä Baltian maiden itsenäistymiselle. Tästä huolimatta Neuvostoliitto vastusti Baltian maiden itsenäistymistä vuoden 1991 elokuun vallankaappaukseen asti. Neuvostoliiton politiikka
Neuvostoliitto oli sosialistinen liittovaltio, jossa ylin valta oli Neuvostoliiton kommunistisella puolueella (NKP) . 1980-luvun lopulla Mihail Gorbatšovin hallituskaudella ja maa alkoi siirtyä kohti monipuoluejärjestelmää, jollaista ei kuitenkaan koskaan luotu. Neuvostoliiton hajoaminen
Kaappauksen jälkeen Moskovassa kaadettiin kommunistijohtajien patsaita samaan aikaan kun vapautettu Gorbatšov puhui kansalle perinteistä liturgiaa marxismi-leninismin erinomaisuudesta. Gorbatšov oli menettänyt valtansa ja erosi pian kommunistipuolueen johdosta. Jeltsin oli Venäjän alueella maan todellinen johtaja. Turvallisuuspalvelu KGB:n johtajan Feliks Dzeržinskin patsaan kaatamiseen tarvittiin kaupungin nosturiauto. Kommunistien arkistot avautuivat, ja ne kertoivat rikollisen neuvostohallinnon toimista. Kaappauksen takia kaikki tasavallat itsenäistyivät. Jeltsin julisti kommunistipuolueen laittomaksi, takavarikoi sen omaisuuden ja lupasi Venäjän alueille vapautta niin paljon kuin ne tarvitsevat. Gorbatšov erotettiin kaikista puoluetoimistaan, mutta hän oli yhä muodollisesti maan presidentti. Kommunistipuolueen omaisuutta oli onnistuttu siirtämään turvaan ulkomaille. Ukraina itsenäistyi joulukuussa 1991 Neuvostoliitosta. Baltian maat, Ukraina, Valko-Venäjä, Uzbekistan ja Kirgisia itsenäistyivät 6. syyskuuta 1991 Leningradin nimi muutettiin Pietariksi ("Sankt-Peterburg"). Syyskuussa 1991 Neuvostoliitto tunnusti Baltian maat itsenäisiksi, Armenia ja Tadžikistan itsenäistyivät, lokakuussa myös Azerbaidžan ja Turkmenistan itsenäistyivät. Neuvostotasavalta
Neuvostoliiton perustuslain mukaan neuvostotasavalloilla oli oikeus erota Neuvostoliitosta. Käytännössä tämä oli mahdotonta, mutta neuvostovallan heikennyttyä ja ennen kaikkea konservatiivisten kommunistien vallankaappauksen epäonnistuttua 1991 SNT:t pääsivät itsenäistymään Neuvostoliitosta, jonka purkanut sopimus 11 SNT:n välillä synnytti alueellisen järjestön, Itsenäisten valtioiden yhteisön. Neuvosto-Venäjä
Suurimman osan olemassaoloajastaan Neuvosto-Venäjä kävi sotaa valkoisia venäläisiä armeijoita ja muita entisen keisarikunnan alueella toimineita joukkoja sekä valtiomuodostelmia vastaan. Vuoteen 1922 mennessä neuvostovallan olivat tunnustaneet vasta Suomi, Viro, Liettua ja Latvia, jotka olivat solmineet sen kanssa Tarton rauhansopimukset. Neuvostoliiton historia
Stalinin kuoleman jälkeen valta neuvostojohdossa hajautettiin. Maan johtoon nousi keskuskomitean presidiumi, ja julistettiin Neuvostoliitolla olevan kollektiivinen johto. Pääministeriksi ja pääsihteeriksi tuli Stalinin jälkeen Lavrenti Berijan tuella Georgi Malenkov. Malenkov pyrki nostamaan väestön elintasoa ja lisäämään kulutustavaroiden tuotantoa. Presidiumissa alkoi pian valtataistelu ja Berija vangittiin ja teloitettiin, ja hänen ohellaan osa muuta turvallisuuspalvelun johtoa. Malenkov toimi Neuvostoliiton johtajana vain kaksi vuotta, sillä hänet pakotettiin eroamaan pääministerin ja pääsihteerin asemasta helmikuussa 1955.
Malenkovin uudistusten hitaus ja aiempi yhteistyö Lavrenti Berijan kanssa katsottiin syiksi erottamiselle ja myös neuvostoarmeijan upseeriston tyytymättömyys tuleviin muutoksiin, armeijan miesmäärän supistamiseen. Venäjän historia
Keisarikunta kaatui vuoden 1917 vallankumouksissa ja pitkän sisällissodan jälkeen Venäjän johdolla muodostettiin 1922 Neuvostoliitto. Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991 Venäjästä tuli taas oma valtionsa. Vladimir Bukovski
Bukovskin mukaan salaliiton tarkoitus oli muuttaa Euroopan yhteisö liittovaltioksi. Salaliiton solmivat Euroopan vasemmistopuolueet ja Neuvostoliitto. Vuosina 1988–1989 Mihail Gorbatšov kutsui hanketta ”yhteiseksi eurooppalaiseksi kodiksi”. Ajatus tuli esiin alun perin 1985–1986, kun italialaiset kommunistit ja heidän jälkeensä saksalaiset sosiaalidemokraatit vierailivat Gorbatšovin luona. He kaikki valittivat, että sosialistien ja sosiaalidemokraattien sukupolvien ajan tekemä työ oli uhattuna, kun maailma muuttui ja etenkin Britannian pääministeri Margaret Thatcherin yksityistämis- ja talousliberalisointiohjelman vuoksi. Heidän mielestään ainoa keino vastustaa ”villiä kapitalismia” oli saattaa sosialistiset tavoitteet voimaan kaikissa maissa samanaikaisesti. Aiemmin vasemmistopuolueet olivat vastustaneet talousintegraatiota, koska olivat nähneet sen estävän heidän sosialistisia tavoitteitaan. Vuodesta 1985 lähtien he vaihtoivat näkemystään. Salaliiton alkuperäisenä tarkoituksena oli Bukovskin mukaan lähentää Neuvostoliittoa ja Euroopan yhteisöä niin, että Neuvostoliitto muuttuisi sosiaalidemokraattisemmaksi ja Länsi-Eurooppa sosiaalidemokraattis-sosialistiseksi. Hänen mukaansa EU:n ja Neuvostoliiton rakenteet ovat niin samanlaisia siksi, että EU:n rakenteet rakennettiin alun perinkin sopimaan neuvostojärjestelmään. Neuvostoliiton osuus salaliitosta kuitenkin epäonnistui, kun Neuvostoliitto hajosi, eikä Moskova onnistunut siksi vaikuttamaan tapahtumien kulkuun. Donin neuvostotasavalta
Neuvostotasavalta perustettiin Donin kasakoiden alueelle maaliskuussa 1918 valkoisen armeijan vetäydyttyä sieltä. Donin kasakoiden kapina ja Saksan eteneminen alueelle Brest-Litovskin rauhan tuloksena johti neuvostotasavallan lakkauttamiseen. Donin neuvostotasavallan alueelle perustettiin Donin tasavalta. Neuvostoliiton historia
Yleisemmin Neuvostoliiton hajoamisen syinä on pidetty reaalisosialismin epäonnistumista: kansa pysyi köyhänä koko Neuvostoliiton ajan, suurta talouskasvua ei enää ollut 1980-luvulla jolloin alkoi laskukausi. Talous oli painotettu väärin tuottamaan aseita. Neuvostoliitossa oli omat ongelmansa, uutta sosialistista, työlle omistautunutta ihmistä ei kyetty luomaan. Valtiollisesti Neuvostoliiton hajottivat kansalliset ristiriidat. Neuvostoliiton historia
Sisällissota päättyi työväen ja talonpoikien puna-armeijan voittoon. Vuoden 1917 tapahtumien yhteydessä ja niiden jälkeen Puola, Suomi, Viro, Latvia, Liettua ja Ukraina itsenäistyivät Venäjän tasavallasta. Kansankomissaarit tunnustivat Saksan, Itävalta-Unkarin ja Bulgarian kanssa 3. maaliskuuta 1918 tehdyllä Brest-Litovskin rauhansopimuksella Ukrainan itsenäisyyden. Neuvostoliitto
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sosialismin asema valtioiden virallisena aatteena on maailmanlaajuisesti heikentynyt. Vuonna 1990 Saksan demokraattinen tasavalta liitettiin Saksan liittotasavaltaan. Jugoslavia hajosi vuonna 1991. Nykyisin maailman merkittävin sosialistiseksi itseään kutsuva valtio on Kiinan kansantasavalta. Muita tunnettuja sosialistisiksi itseään kutsuvia valtioita ovat muun muassa Kuuba ja Vietnam. Neuvostoliiton historia
Sodan jälkeen Saksa jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen, jotka kuuluivat Neuvostoliitolle, Yhdysvalloille, Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle. Jokainen valtio käytti valtaa omalla alueellaan ja harjoitti erilaista hallintoa ihmisten ja paikallishallinnon suhteen. Alkuperäinen suunnitelma hallita Saksaa yhdessä romuttui vuosina 1946–1947, kun idän ja lännen välit kiristyivät. 1900-luku
Kommunistivallankumouksellisten johdossa ollut Neuvosto-Venäjä pyrki viemään vallankumousta myös muihin maihin, ja kävi taisteluja Baltian maiden kanssa. Venäjällä käytiin vuodesta 1918 alkaen sisällissotaa bolševikkien ja heitä vastustaneiden vastavallankumouksellisten välillä. Miljoona ihmishenkeä vaatinut sisällissota päättyi vasta 1920 ja seuraavana vuonna bolševikit perustivat suurimman osan entisen Venäjän keisarikunnan alueesta käsittäneen Neuvostoliiton. Suomessa käytiin verinen sisällissota 1918 punaisten ja valkoisten välillä, joka päättyi sosialistivallankumouksellisten tappioon. Saksasta tuli tasavalta (ns. Weimarin tasavalta), joka oli kuitenkin hyvin epäsuosittu. Myös Saksassa puhkesi sisäisiä taisteluja: niissä olivat vastakkain vasemmistolaiset spartakistikapinalliset ja oikeistolaiset, entisistä sotilaista koostuneet vapaajoukot eli Freikorpsit. Maa kuitenkin säilyi demokratiana näistä ristiriidoista. Talous oli kuitenkin erittäin huonossa kunnossa ja valtava hyperinflaatio johti rahan arvon romahtamiseen. Läntiset ympärysvallat Britannia ja Ranska olivat myös kärsineet sodasta pahoin ja niiden talous oli köyhtynyt merkittävästi. Yhdysvallat sen sijaan aloitti nousun maailmanlaajuiseksi suurvallaksi. Samoin Japani oli noussut ja havitteli laajentumista Tyynellämerellä. Neuvostoliiton hajoaminen
Venäjän, Valko-Venäjän ja Ukrainan johtajat tapasivat Minskissä, jossa he perustivat Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n. Kommunistien mielestä se oli vallankaappaus, mutta kun Neuvostoliitosta itsenäistyneet Keski-Aasian maat vaativat pääsyä IVY:yyn, sitä ei pidetty vallankaappauksena. Ennen joulua Alma-Atassa pidetyssä kokouksessa yhdeksän maata liittyi IVY:yyn, ja nimenomaan Ukraina teki laajat varaukset liittosopimukseen säilyttääkseen suvereenisuutensa. Tehtaiden toiminta pysähtyi vuoden 1991 lopuilla maksujen ja raaka-aineiden puutteessa, ja kaupoista ei saanut enää ruokaa ja muita tavaroita. 7. marraskuuta 1991 vallankumouksen muistopäivän jälkeen Moskovaan levisi ruokapula. Neuvostoliiton turvallisuuspalvelu KGB lakkautettiin 6. marraskuuta 1991. IVY perustettiin 1. joulukuuta 1991. Kazakstan itsenäistyi 16. joulukuuta 1991. Neuvostoliiton hajoaminen
Kesäkuussa 1990 Itä-Euroopan maat kieltäytyivät sotilaallisesta yhteistyöstä Neuvostoliiton kanssa. Myös etelässä Kaukasuksella oli kuohunut pitkään. Elokuussa 1990 julistettiin Armeniaan poikkeustila siellä pitkään jatkuneiden levottomuuksien takia. Neuvostoliiton hajotti lopulta Baltian maiden itsenäistyminen, ja Venäjän halu luoda oma demokraattinen hallinto maahan. Neuvostoliitto
Sosiaaliset levottomuudet, autoritaariseen keisarin hallintoon kyllästyminen, ensimmäisen maailmansodan aiheuttama taisteluväsymys ja jo pitkään kytenyt muutostarve johtivat viimein 1917 Keisarillisen Venäjän luhistumiseen ja helmikuun vallankumoukseen. Duuman johtama väliaikaishallitus kaatui pian, kun bolševistinen puolue otti hallitsevan aseman johtajansa Vladimir Iljitš Leninin johdolla lokakuun vallankumouksessa. Lokakuun vallankumouksen yhteydessä Venäjällä syttyi sisällissota "punaisten" ja "valkoisten" välille. Kummatkin pyrkivät lisäksi pitämään Venäjän yhtenäisenä ja taistelivat itsenäistymään pyrkivien Venäjän keisarikunnan entisten osien kansallismielisiä vastaan. Samassa yhteydessä Venäjästä irtosi useita pieniä valtioita, muun muassa Suomi ja Puola. Punaiset voittivat sisällissodan, minkä jälkeen olot rauhoittuivat niin paljon, että neuvosto-Venäjän johdolla oli mahdollista perustaa vuoden 1922 perustuslailla Sosialististen neuvostotasavaltojen liitto. Rautaesirippu
Rautaesirippu ja kylmä sota johtivat Euroopassa kahden sotilasliiton syntyyn. Vuonna 1949 12 länsimaata perusti puolustusliitto Naton. Saksan liittotasavalta liittyi Natoon vuonna 1955, mikä sai Neuvostoliiton pelkäämään Saksan sotilasmahdin uutta nousua. Sen seurauksena sosialistiset maat perustivat oman puolustusjärjestönsä, Varsovan liiton. Euroopan sosialistista maista ainoastaan Jugoslavia ja vuodesta 1968 Albania olivat Varsovan liiton ulkopuolella. Nato ja Varsovan liitto olivat vastakkain Euroopassa aina vuoteen 1991 asti, jolloin Varsovan liitto purettiin Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena. Ydinkoe
Ensimmäinen ydinkoe oli Yhdysvaltain 16. heinäkuuta 1945 New Mexicon autiomaassa tekemä Trinity. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinkoe oli RDS-1 Kazakstanissa 1949, Britannian Operaatio Hurrikaani Monte Bello -saarilla Australiassa 1952 ja Ranskan Gerboise Bleue Algeriassa 1960. Vuonna 1961 Neuvostoliitto räjäytti kaikkien aikojen suurimman ydinpommin Tsar-Bomban Novaja Zemljan yläpuolella. Kertomus Neuvostoliitosta
Kertomus Neuvostoliitosta ("The Soviet Story") on 2008 valmistunut latvialainen dokumenttielokuva, jonka aiheena on neuvostoterrori, erityisesti Stalinin Neuvostoliiton ja natsi-Saksan osin salatut suhteet vuoteen 1941 asti. Sen on kirjoittanut ja ohjannut Edvīns Šnore, ja taloudellista tukea työ on saanut Euroopan parlamentin euroskeptiseltä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -oikeistoryhmältä. Neuvostoliiton johtaja
Neuvostoliiton johtajat luotsasivat Neuvostoliittoa sen historian ajan 1922–1991. Heistä ensimmäinen oli Vladimir Lenin, joka oli johtanut bolševikkeja vuodesta 1903. Omalla valtakaudellaan Josif Stalin esitti itsensä Leninin seuraajana ja työn jatkajana pyyhkien historian lehdiltä Leninin kuoleman jälkeiset johtajat, esimerkiksi vuosien 1924–1930 pääministeri Aleksei Rykovin, joka korvattiin Stalinin suosikki Vjatšeslav Molotovilla. Stalin ajoi liittolaisineen Lev Trotskin maanpakoon 1929, ja suositun bolševikkijohtaja Sergei Kirovin murhasta vuonna 1934 alkaneissa Stalinin vainoissa tuomittiin ja teloitettiin monet aiemmin korkeissa asemissa olleen kommunistit kuten Grigori Zinovjev, Lev Kamenev ja Nikolai Buharin. Vuoriston autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Vuoriston autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Vuoriston ASNT, myös Vuoriston neuvostotasavalta, ) oli lyhytikäinen Venäjän SFNT:aan kuulunut autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Pohjois-Kaukasiassa. Vuoriston neuvostotasavalta perustettiin 20. tammikuuta 1921. Se muodostettiin Pohjois-Kaukasuksen vuoristotasavallan alueesta, sen jälkeen kun Neuvosto-Venäjän joukot olivat valloittaneet alueen. Neuvostotasavaltaan liitettiin myös eräitä ympäröiviä alueita. Neuvostotasavallan pinta-ala oli 73 000 km² ja asukasluku noin 800 000. Vuoriston neuvostotasavalta käsitti kuusi kansallista piirikuntaa. Valko-Venäjän historia
Valko-Venäjä julistautui melko vastahakoisesti suvereeniksi 27. heinäkuuta 1990 ja siitä tuli virallisesti Valko-Venäjän tasavalta 25. elokuuta 1991. 8. joulukuuta 1991 Venäjän Boris Jeltsin, Ukrainan Leonid Kravtšuk ja Valko-Venäjän Stanislav Šuškevitš tapasivat Valko-Venäjällä Belavežskaja Puštšassa ja julistivat Neuvostoliiton puretuksi ja Itsenäisten valtioiden yhteisön perustetuksi. Presidentti Šuškevitš kannatti demokratiaan ja vapaaseen markkinatalouteen siirtymistä, mutta parlamentti pysäytti uudistukset. Aljaksandr Lukašenka syytti Šuškevitšia korruptiosta ja sai tämän häviämään luottamusäänestyksen, mutta myöhemmin korruptioväitteet osoittautuivat tekaistuiksi. Neuvostoliiton historia
Vallankumouksen jälkeen Neuvosto-Venäjänä hallitsivat sosialistit, bolševikkipuolue joka muutti nimensä kommunistiseksi maaliskuussa 1918 ja sosiaalivallankumoukselliset. Bolševikit kielsivät myöhemmin muut puolueet. Viron työväenkommuuni
Neuvosto-Viron synnyttyä neuvostoliittolainen historiankirjoitus kuvasi vuonna 1940 syntyneen Viron neuvostotasavallan eli Neuvosto-Viron jatkumona kehitykselle, joka oli käynnistynyt jo Venäjänä keisarikunnan kukistuttua. Viron tasavalta oli siis tämän mukaan vain välivaihe tässä kehityksessä, jossa Neuvosto-Viro oli varsinainen pääkehitysvaihe. Viron työväenkommuuni oli sen mukaan lähtökohta Neuvosto-Viron synnylle. Jääpallo
Vuonna 1928 perustettiin Neuvostoliiton jääpallo- ja maahockeyliitto. Samana vuonna syntyi myös Neuvostoliiton maajoukkue ja joukkue osallistui helmikuussa Oslossa pidettyihin työläisten kansainvälisiin talviurheilukilpailuihin. Tämän jälkeen kansainväliset kontaktit Neuvostoliiton ja muun jääpallomaailman välillä katkesivat neljännesvuosisadaksi ja kansainvälisiä otteluita jatkettiin 1950-luvun puolivälissä. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän johtajat perustivat Itsenäisten valtioiden yhteisön IVY:n Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. Täten ne hylkäsivät vuonna 1922 laaditun Neuvostoliiton perustaneen liittosopimuksen. IVY:öön liittyi 21. joulukuuta 1991 Keski-Aasian tasavaltoja, muun muassa Armenia ja Azerbaidžan. Georgia jäi pois IVY:stä vuoteen 1993 asti. Venäjä
Vuoden 1991 elokuussa seurasi vallankaappausyritys Gorbatšovia vastaan. Sen tarkoituksena oli säilyttää Neuvostoliitto, mutta se johtikin lopulta sen purkautumiseen useiden tasavaltojen julistauduttua itsenäisiksi keskusvallasta. Venäjän neuvostotasavaltaa johtanut Boris Jeltsin julisti kommunistien vallan päättyneeksi. Neuvostoliitto hajosi 15 itsenäiseksi valtioksi joulukuussa 1991. Jeltsin oli äänestetty presidentiksi kesäkuussa 1991 Venäjän ensimmäisissä presidentinvaaleissa. Neuvostoliitto
Lentoliikenteessä Neuvostoliitto oli yksi tärkeimmistä vaikuttajista. Neuvostoliittolainen Aeroflot oli maailman suurin lentoyhtiö. Aeroflotin katsotaan saaneen alkunsa 9. helmikuuta 1923, kun Neuvostoliiton siviili-ilmailuneuvosto perustettiin. Nimi otettiin käyttöön 25. helmikuuta 1932. Lentoyhtiö oli valtion omistuksessa, ja sen tunnuksessa oli Neuvostoliitolle ominainen tunnus "sirppi ja vasara", siivin varustettuna. Neuvostoliiton hajottua 1991 Venäjällä organisoitiin matkustajaliikenne uudelleen 28. heinäkuuta 1992, ja Aeroflotista tuli 51 %:sti valtion ja 49 %:sti työntekijöiden omistama venäläinen lentoyhtiö. Samana vuonna alettiin kehittää palvelua ja hankittiin Airbusilta Airbus A310-300 -koneita. Vuonna 1994 Aeroflot hankki käyttöönsä Boeing 767-300ER- ja Iljušin Il-96-300 -lentokoneita pitkien matkojen lentoja varten. Nykyisin Aeroflot on edelleen maailman johtavia lentoyhtiöitä, ja muistona neuvostoajoista yhtiöllä on logossaan edelleen käytössä sirppi ja vasara. Neuvostoliiton hajoaminen
Venäjällä tapahtunut poliittinen herääminen loi kaksoisvallan maahan, yhtäällä olivat Gorbatšovin johtamat Neuvostoliiton kommunistit, toisaalta Jeltsinin johtamat Venäjän demokraatit. Vanhoilliset alkoivat toimia vuoden 1990 lopulla alkaen painostaa Gorbatshovia. Gorbatsov liittoutuikin vanhoillisten kanssa padotakseen demokraattien ja Neuvostoliiton hajottajien pyrkimykset, sekä toisaalta äärivanhoillisten toimet. 17. joulukuuta Alksnis vaati Gorbatshovia uhaten palauttamaan järjestyksen maahan. Gorbatshov taipui vanhoillisten painostukseen. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Syyskuussa 1991 Neuvostoliitto tunnusti kaikkien Baltian maiden itsenäisyyden. Kaikki neuvostotasavallat itsenäistyivät. Neuvostoliiton tilalle tuli "Suvereenien valtioiden liitto". Marraskuussa 1991 siihen liittyi seitsemän uutta itsenäistä valtiota. Venäjän jälkeen suurin entinen neuvostotasavalta Ukraina jäi liitosta pois – julistautuen itsenäiseksi 1. joulukuuta 1991. Venäjä tunnusti sen itsenäisyyden 3. joulukuuta. Venäjän valtaa liitossa lisäsi Jeltsinin päätös, ettei Venäjän kannata ottaa liittoon kaikkia halukkaita, uusia ja köyhiä tasavaltoja. Bessarabia
Vuoden 1940 Neuvostoliiton ja Saksan solmiman Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaan Romanian piti luovuttaa alue Neuvostoliitolle. 26. kesäkuuta 1940 Neuvostoliitto vaati Bessarabian ja Pohjois-Bukovinan luovuttamista neljässä päivässä ja teki siitä Moldavian sosialistisen neuvostotasavallan. Itäosa liitettiin Ukrainan sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Romania liittyi akselivaltoihin ja valloitti alueet jälleen 1941. Vuonna 1944 Bessarabia liitettiin taas Neuvostoliittoon. Nykyisin pääosa alueesta kuuluu Moldovaan ja itäosa Ukrainaan. Uusi liittosopimus
Uuden sopimuksen valmistelua vuoden 1991 alkupuolella 1. tammikuuta – 6. maaliskuuta sanottiin Novo-Ogarevon prosessiksi. 7. maaliskuuta pidetyssä kansanäänestyksessä 76 % tuki Neuvostoliiton säilyttämistä. Viro, Latvia, Liettua, Moldavia, Georgia ja Armenia, kaikki ei-slaavilaiset kristityt osatasavallat jäivät tästä sopimuksesta pois. Jäljelle jäi 9 neuvostotasavaltaa. Venäjän sisällä Neuvostoliiton säilyttämistä vastustettiin eniten Leningradissa ja Moskovassa. Ns. 9+1 sopimus allekirjoitettiin Novo-Ogarevossa, siinä olivat kaikki yhdeksän "ydintasavaltaa". Elokuussa Ukraina jäi sopimuksesta pois. Baltian maat
Neuvostoliitto ja Saksa solmivat vuonna 1939 hyökkäämättömyyssopimuksen, jonka salaisen lisäpöytäkirjan mukaan Viro ja Latvia kuuluivat Neuvostoliiton, Liettua taas Saksan etupiiriin. Seuraavana vuonna Neuvostoliitto kuitenkin miehitti kaikki kolme maata ja liitti ne itseensä. Vuonna 1941 Saksa miehitti ne ja niistä muodostettiin kesäkuussa yhdessä Valko-Venäjän kanssa Ostlandin valtakunnankomissariaatti. Alueen juutalaiset ja muuta ei-paikallista väestöä siirrettiin paikallisten järjestysjoukkojen avustuksilla keskitysleireille. Komissariaatti oli toiminnassa kevääseen 1945 saakka. Toisen maailmansodan päätyttyä Baltian maat jäivät Neuvostoliitolle. Baltian maat itsenäistyivät toisen kerran Neuvostoliiton hajotessa 1990-luvun alussa. Vuonna 2004 Baltian maat hyväksyttiin sekä Euroopan unionin että Naton jäseneksi. Neuvostoliiton kommunistinen puolue
Puolueella ei ollut puheenjohtajaa. Neuvostoliitossa korkein valta oli käytännössä NKP:llä ja sen keskuskomitean sihteeristöä johtaneella henkilöllä, pääsihteerillä (1953–1966 nimitys oli ensimmäinen sihteeri). Vuonna 1977 säädetyssä perustuslaissa NKP todettiin neuvostoyhteiskunnan johtavaksi ja suuntaa antavaksi voimaksi, sen poliittisen järjestelmän, valtiollisten muodostelmien ja kansalaisjärjestöjen ytimeksi. Vuonna 1985 pääsihteeriksi valittiin Mihail Gorbatšov, jonka tavoitteisiin kuului Neuvostoliiton taloudellinen ja poliittinen uudistaminen glasnostilla ja perestroikalla. Hänen tavoitteitaan olivat muun muassa monipuoluejärjestelmän luominen ja itäisen Keski- ja Etelä-Euroopan liittolaismaiden poliittisen valvonnan lakkauttaminen. Neuvostoliiton lippu
Neuvostoliiton lippu oli Neuvostoliiton tunnus vaakunan, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön joulukuussa 1922 ensimmäisessä Neuvostoliiton neuvostojen kokouksessa. Neuvostoliitto
Gorbatšov sai nimellisen asemansa Neuvostoliiton presidenttinä takaisin, mutta hän huomasi, että yleinen mielipide ja valtakoneisto oli siirtynyt täysin kannattamaan Jeltsiniä. Baltian maat julistautuivat itsenäisiksi. Myös Ukraina äänesti itsenäisyyden puolesta joulukuussa, vaikka olikin aikaisemmin sopinut pysyvänsä Neuvostoliitossa. 8. joulukuuta Valko-Venäjän, Ukrainan ja Venäjän johtajat tapasivat, perustivat IVY:n ja kiistivät Neuvostoliiton olemassaolon. Lopulta Gorbatšovinkin oli taivuttava tähän päätökseen, ja hän erosi 25. joulukuuta 1991. Seuraavana päivänä Neuvostoliitto lakkasi olemasta. Neuvostoliiton hajoaminen
Neuvostoliiton hajoaminen alkoi edistyksellisen neuvostojohtaja Mihail Gorbatšovin uudistuspolitiikasta 1985. Gorbatšovin "perestroika" ja "glasnost" olivat yritys korjata reaalisosialismia paremmin toimivaksi ja inhimillisemmäksi. Monet maan ongelmat kuitenkin pahenivat uudistuspolitiikan takia. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
20. elokuuta olisi allekirjoitettu uusi liittosopimus, joka muuttaisi Neuvostoliiton suvereenien tasavaltojen liitoksi ja tunnusti että kuusi sopimusneuvotteluista poissa ollutta tasavaltaa (Armenia, Georgia, Moldova, Latvia, Liettua ja Viro) olivat vapaita eroamaan tai hyväksymään myöhemmin liiton. Kaappaajat vetosivat neuvostokansalaisiin ja varoittivat Neuvostoliiton tuhosta. Asevoimia määrättiin avainpaikkoihin Moskovassa. Kaikki riippumaton media suljettiin. Muut poliittiset organisaatiot kuin kommunistipuolue määrättiin hajotettaviksi. Neuvostoliitto julistettiin hätätilaan. Venäjän federaation historia
Venäjän federaatiosta tuli itsenäinen valtio, kun Gorbatšovin Neuvostoliitto hajosi talousvaikeuksien, ideologian heikkenemisen ja kansallisuusongelmien takia Neuvostoliiton paikka YK:n turvallisuusneuvostossa siirtyi Boris Jeltsinin Venäjälle 24. joulukuuta 1991. Seuraavana päivänä viimeinen neuvostojohtaja Mihail Gorbatšov erosi ja Neuvostoliitto lakkasi virallisesti olemasta. Jeltsin kykeni johtamaan maataan ohi parlamentin. Jeltsin alkoi ajaa maata kohti markkinataloutta pyrkien modernisoimaan ja liberalisoimaan maata idealistisessa ilmapiirissä. Hän vapautti hinnat ja ulkomaankaupan. Jeltsinin aikana kuitenkin pahenivat jo perestroikan aikana alkaneet talousongelmat kuten inflaatio ja veronkierto. Vuoden 1992 tammikuussa virkaatekevän pääministeri Jegor Gaidarin aloittama šokkiterapia ajoi maan talouskriisiin, jossa räjähdysmäinen inflaatio vei kansalaisten säästöt ja nosti hinnat pilviin. Veronkierron takia monilla alueilla palkkojen ja eläkkeiden maksu lakkasi vuosiksi. Ulkomaankauppa supistui, ja Jeltsinistä tuli nopeasti epäsuosittu hahmo, kun miljoonat vajosivat demokratian ja talousuudistusten takia kurjuuteen. Tavallinen kansa kirosi demokratiaa. Kommunistit vastustivat parlamentissa talousuudistuksia. Jeltsin erottikin Gaidarin vuonna 1992 pääministerin pallilta, ja nimitti virkaan kommunisteille sopivamman teknokraatin Viktor Tšernomyrdinin, joka oli valtavan Gazprom-yhtiön pääjohtaja ja kannatti hitaampaa uudistustahtia. Järjestäytynyt rikollisuus levisi nopeasti, ja noin puolet taloudesta oli varjotaloutta. Väitettiin että suurilla valtionyhtiöillä oli järjestelijöitä jotka hoitivat varjotalouteen kuuluvia tehtäviä. Varjotaloutta oli mm. veronkierto ja vodkan kotituotanto.. Veroja kiertävät yritykset olivat suojelurahoja keräävien rikollisjärjestöjen tulonlähteitä. FSB:n mukaan noin vuonna 1994 yli 90 prosenttia Pietarin vartiointiliikkeistä oli rikollisten käsissä, mutta todellinen määrä lienee ollut pienempi. Mihail Gorbatšov
Vuonna 1988 Gorbatšov julisti Neuvostoliiton hylkäävän Brežnevin opin ja sallivan demokraattiset uudistukset Itä-Euroopassa. Näiden tarkoituksena oli vahvistaa Neuvostoliittoa, joka oli alkanut uhkaavasti natista liitoksistaan, mutta valtion rakenteet eivät kestäneet uudistuksia. Tämä johti sarjaan vallanvaihdoksia Euroopassa 1989 alkaen ja sosialistisen järjestelmän romahtamiseen. Romaniaa lukuun ottamatta vallanvaihdokset olivat rauhanomaisia, ja kylmä sota Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välillä päättyi. Gorbatšov sai Nobelin rauhanpalkinnon 1990. Gorbatšov valittiin Neuvostoliiton ensimmäiseksi virkaatekeväksi presidentiksi 15. maaliskuuta 1990. Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
Venäjän bolševikkipuolueen liettualaiset olivat alkaneet organisoida kommunistipuoluetta Vilnassa huhtikuussa 1918. Eri puolille Liettuaa perustettiin kommunistisia paikallisryhmiä. Elokuussa 1918 perustettiin Liettuan ja Valko-Venäjän kommunistinen puolue. Joulukuun 8. päivänä liettualaiset kommunistit perustivat väliaikaisen vallankumouksellisen Liettuan työläisten ja talonpoikien hallituksen venäläisjoukkojen hallitsemassa Väinänlinnassa. Saman kuukauden alussa mobilisoitiin Neuvosto-Venäjän puna-armeija, joka tunkeutui Liettuan alueelle 12. joulukuuta. Neuvostoliiton kommunistinen puolue
"Bolševikit" muodostivat oman ryhmänsä 1912, mutta muodollisesti "Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (bolševikit)" perustettiin Venäjän keisarivallan päättäneen helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen puolueesta tuli "Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit)" vuonna 1918. Neuvostoliiton muodostamisen myötä nimeksi muuttui vuonna 1925 "Yleisliittolainen kommunistinen puolue (bolševikit)" ja 1952 "Neuvostoliiton kommunistinen puolue". Sen tunnuslause oli "Kaikki ihmisen puolesta, kaikki ihmisen hyväksi". Neuvostoliitto
Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 % neuvostoliittolaisista kuitenkin edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi. Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen, ja uskontojen vaino laimeni. Vuonna 1943 toimintansa lopettaneen Taistelevien jumalattomien liiton työn jatkajaksi perustettiin vuonna 1947 Poliittisen ja tieteellisen tiedon levittämisyhdistys eli Znanie (, ). Neuvostoliitto
Neuvostoliiton rajat pysyivät samoina aina 1990-luvulle saakka, jolloin valtio alkoi hajota. Hajoaminen alkoi vuonna 1990, jolloin osa neuvostotasavalloista itsenäistyi. Vuoden 1991 aikana suurin osa neuvostotasavalloista erosi liitosta ja muodosti omat itsenäiset valtionsa. Loputkin neuvostotasavallat itsenäistyivät joulukuussa 1991, jolloin Neuvostoliitto lakkasi virallisesti olemasta. Maailmanhistoria
Uusimman ajan merkittävimpiä tapahtumia ovat olleet muun muassa ensimmäinen ja toinen maailmansota sekä siirtomaavaltojen syntyminen ja loppuminen. Neuvostoliitto hajosi vuonna 1991. Itä- ja Länsi-Saksa yhdistyivät ja Euroopan unioni laajentui. Vuonna 2002 15 valtiota otti yhteisvaluutta euron käyttöönsä. Neuvostoliittoinstituutti
Neuvostoliittoinstituutti oli vuosina 1947–1992 toiminut Suomen opetusministeriön alainen valtion tutkimuslaitos, jonka tehtävä oli koordinoida ja suorittaa Neuvostoliittoon liittyvää tieteellistä tutkimusta ja edistää Suomen ja Neuvostoliiton välistä tieteellistä ja sivistyksellistä yhteistyötä. Ensimmäisen kerran instituutista säädettiin lailla vuonna 1947 sotien jälkeiseen Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden uudelleenjärjestelyyn liittyen.
Instituutista tuli 1970-luvulla osa Suomen virallista ulkopolitiikkaa. Neuvostoliiton politiikka
Neuvostoliiton hallitusta johti ministerineuvoston puheenjohtaja, joka valittiin puolueen sisäisellä äänestyksellä. Neuvostoliiton historian aikana pääministerit vaihtuivat usein, eikä heillä ollut merkittävästi poliittista valtaa. Perustuslain mukaan ministerineuvoston ja sen puheenjohtajan tehtävänä oli toteuttaa puolueen päätökset. 
Neuvostoliiton parlamentti koostui kommunistisen puolueen jäsenistä, joka oli Neuvostoliiton ainoa puolue. Parlamentti oli jaettu eri ministerineuvostoihin, joilla jokaisella oli omat toimialueensa ja tehtävänsä. Keskeisiä parlamentin jäseniä olivat muun muassa keskuskomitean pääsihteeri (jolla oli ylin valta), ministerineuvoston puheenjohtaja ("pääministeri") ja korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja. Parlamentti kokoontui Moskovan Kremlissä.
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton ulkopolitiikkaa määrittivät sisäisen turvallisuuden varmistaminen erityisesti ylläpitämällä etupiirijärjestelmää Itä-Euroopassa, vaikutusvallan kasvattaminen kehitysmaissa, sekä pyrkimys rauhanomaiseen rinnakkaiseloon länsimaiden kanssa. Neuvostoliitto ylläpiti diplomaattisia suhteita useimpiin maailman valtioihin, ja oli YK:n turvallisuusneuvoston pysyvä jäsen. Neuvostotasavalloista YK:n perustajajäseniä olivat myös Valko-Venäjä ja Ukraina, vaikkakaan tosiasiallista omaa ulkopolitiikkaa näillä ei ollut. Neuvostoliiton lippu
Neuvostoliiton lippu poistui käytöstä vuonna 1991, kun Neuvostoliitto hajosi. Kaikki Neuvostoliitosta itsenäistyneet valtiot ottivat käyttöön omat lippunsa, jotka eivät pohjaudu neuvostovallan aikaiseen lippuun (poikkeuksena Valko-Venäjän nykyinen lippu). Nykyisin Neuvostoliiton lippu tunnetaan erityisesti sosialismin ja kommunismin tunnuksena. Kiinan kansantasavallan lippu pohjautuu Neuvostoliiton lippuun. Ateismi
Neuvostoliitossa ja muissa sosialistisissa maissa marxilainen ateismi oli osa kommunistista aatetta. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen Vladimir Lenin erotti kirkon valtiosta ja koulun kirkosta. Perustuslaissa säädettiin, että uskonnonvapauden lisäksi maassa vallitsee ateistisen propagandan vapaus. Vuoden 1917 jälkeen marxilainen versio ateismista sai käytännössä virallisen aseman Neuvostoliitossa. Aluksi bolsevikit suhtautuivat uskontoon harmittomana taikauskona, joka vähitellen tieteen edetessä tulisi häviämään. Vuonna 1921 puolue kuitenkin omaksui ”taistelevan ateismin” periaatteen. Neuvostoliiton kommunistinen puolue perusti vuonna 1923 Jumalattomien liiton (myöhemmin Taistelevien jumalattomien liitto), joka suoritti ateismin levitystyötä. Vuoden 1937 väestönlaskennan tuloksien perusteella 57 % neuvostoliittolaisista kuitenkin edelleen luokitteli itsensä uskovaisiksi. Tuloksen johdosta Stalin toimeenpani Jumalattomien liitossa käyntiin laajat puhdistukset liian hitaan uskonnon hävittämisen vuoksi. Toisen maailmansodan aikana erityisesti ortodoksinen kirkko otettiin mukaan Saksan vastaiseen sotaponnistukseen, ja uskontojen vaino laimeni. Taistelevien jumalattomien liiton toiminta lopetettiin 1943. Maailman ainoa virallisesti täysin ateistinen valtio oli kommunistinen Albania, jossa vuonna 1967 kiellettiin lainsäädännöllä kaikki uskonnonharjoittaminen. Kommunististen valtioiden uskonnonvastaiset toimet lisäsivät ateismin vastaisuutta erityisesti Yhdysvalloissa, missä ateismi ja kommunismi liitettiin usein toisiinsa. Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota
18.–20. helmikuuta kommunistit pitivät Vilnassa kongressin, jossa päätettiin Liettuan neuvostotasavallan perustamisesta. Myöhemmin se yhdistyi Valko-Venäjän neuvostotasavallan kanssa Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi. Neuvostoliiton historia
Malenkovin jälkeen Neuvostoliiton johtajaksi nousi Nikita Hruštšov, jonka aikana suoritetussa niin sanotussa destalinisaatiossa Stalinin henkilökultti purettiin ja valtion lakeja uudistettiin. Hruštšov tuki puolueen jäsenistöön ja XX puoluekokous kutsuttiin koolle helmikuussa 1956. Puolueen keskuskomitean jäsenistöstä vaihdettiin puolet. Puoluekokouksessa Hruštšov kritisoi voimakkaasti Stalinia nelituntisessa ”salaisena puheena” tunnetussa puheessa ”henkilökultista ja sen seurauksista”. Lehdistö ei julkaissut puhetta, mutta sen sisältö levisi pian kansan tietoon. Samalla hän suurensi omaa valtaansa. Vuoden 1956 kuluessa vapautumisesta kuitenkin seurasi reaktioita, kuten Unkarin kansannousu (Neuvostopropagandan mukaan "Imperialististen fasistien organisoima vastavallankumousyritys"). Neuvostoliiton laivasto
Neuvostolaivasto muodostettiin 1917 Venäjän keisarikunnan laivastosta. Monet alukset jatkoivat palvelua lokakuun vallankumouksen jälkeen, tosin eri nimellä. Neuvostoliiton laivaston ensimmäiseksi laivaksi voidaan kutsua kapinoinutta Venäjän keisarikunnan laivaston panssarikansiristeilijää "Auroraa", jonka miehistö liittyi bolševikkien riveihin. Aikaisemmin merimiehet olivat nousseet kapinaan 1905 Potjomkinilla. Gorbatšovin ajan Neuvostoliiton kansallisuuskiistat
Syyskuussa 1991 kansankongressi äänesti Neuvostoliiton purkamisesta. Joulukuussa Venäjä, Valkovenäjä ja Ukraina sopivat perustavansa uuden liiton, Itsenäisten valtioiden yhteisön. Siihen liittyivät useimmat entiset neuvostotasavallat Baltian maita lukuun ottamatta. Yhdistyneet kansakunnat
Kun 51 valtion edustajat kokoontuivat Lontoossa tammikuussa 1946 ensimmäisiin tapaamisiin, maailmanpoliittinen tilanne oli jo muuttumassa. Neuvostoliiton johtaja Josif Stalin piti helmikuussa puheensa, jossa hän kertoi maailman olevan jakaantunut kahteen taloudelliseen ja poliittiseen järjestelmään. Britannian pääministeri Winston Churchill julisti maaliskuussa, että rautaesirippu on jakanut Euroopan. Eurooppa jakautui lopullisesti kahteen toisilleen vihamieliseen liittoumaan, kun Nato perustettiin huhtikuussa 1949. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton johtajan Josef Stalinin ja Yhdysvaltain presidentin Franklin Rooseveltin välinen huipputapaaminen tapahtui Livadian palatsissa 4. helmikuuta – 11. helmikuuta. Kokoukseen osallistui myös Britannian pääministeri Winston Churchill. Liittoutuneiden keskeiset kysymykset olivat sodan jälkeisen Euroopan tulevaisuus ja uuden maailmanjärjestyksen jako. Liittoutuneet sopivat kokouksessa seuraavaa: Neuvostoliitto suostuu Yhdistyneiden kansakuntien perustamiskokoukseen sillä ehdolla, että sille annetaan kolme ääntä: yksi Ukrainan SNT:lle, yksi Valko-Venäjän SNT:lle ja yksi koko Neuvostoliitolle.
Neuvostoliitolle annettiin oikeus Kuriilien saariin sekä Etelä-Sahalinin saaret, jotka Japani oli saanut haltuunsa vuoden 1904 sodassa). Lisäksi Neuvostoliitto sai oikeuden Mantsurian rautatiehen, joka kuitenkin jäi kiinalaisten hallintaan. Puolan itärajaksi tuli Curzonin linja. Puola sai alueita lännestä ja pohjoisesta. Neuvostoliitto suostui myöntämään Ranskalle oman miehitysvyöhykkeen niin Berliinissä kuin muuallakin Saksassa. Vyöhyke muodostettiin Yhdysvaltain ja Britannian miehitysvyöhykkeen maa-alueista. Saksan maksettaviksi tulevista sotakorvauksista sovittiin päättäväksi myöhemmin. Bolševikit
Neuvostoliiton muodostamisen myötä nimeksi muuttui vuonna 1925 "Yleisliittolainen kommunistinen puolue (bolševikit)" ja 1952 "Neuvostoliiton kommunistinen puolue". Neuvostoliitto
Stalin voimisti Neuvostoliiton totalitarismia vahvistamalla valtiollista poliisia (Tšeka ja NKVD). Hän myös toteutti 1930-luvulla laajat puhdistukset, joita kutsutaan Stalinin vainoiksi, joissa esimerkiksi lähes koko entinen johtajisto syrjäytettiin ja teloitettiin. Jopa kymmeniä miljoonia ihmisiä lähetettiin vankileireille (GULAG), likvidoitiin, tai sitten yksinkertaisesti he vain katosivat. Tästä huolimatta Neuvostoliitto kehittyi sotaa edeltävinä vuosina voimakkaaksi teollisuusmahdiksi. Neuvostoliitto
Neuvostoliitossa oli myös virallinen valtionpäämies, jonka valtaoikeudet olivat NKP:n keskuskomitean pääsihteerin oikeuksia pienemmät. Valtionpäämieheksi nimitettiin 1917–1938 neuvostokongressin toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajaa, vuodesta 1938 korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajaa. Varsinainen presidentin virka otettiin Neuvostoliitossa käyttöön vasta toukokuussa 1989, jolloin Neuvostoliiton johtajan ja valtionpäämiehen virat yhdistettiin yhtenäiseksi presidentin viraksi. Vuodesta 1977 lähtien Leonid Brežnev toimi sekä kommunistipuolueen pääsihteerinä että valtionpäämiehenä, samoin hänen jälkeensä Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko sekä vuodesta 1988 lähtien Mihail Gorbatšov. 
Neuvostoliiton hallitusta johti ministerineuvoston puheenjohtaja, joka valittiin puolueen sisäisellä äänestyksellä. Neuvostoliiton historian aikana pääministerit vaihtuivat usein, eikä heillä ollut merkittävästi poliittista valtaa. Perustuslain mukaan ministerineuvoston ja sen puheenjohtajan tehtävänä oli toteuttaa puolueen päätökset. Neuvostoliiton hajoaminen
Helmikuussa 1991 Gorbatšov totesi maassa vallitsevan valtataistelun. Vanhoilliset vaativat Gorbatshovilta uudistusten hillitsemistä, ja suurinta Neuvostoliiton osatasavaltaa Venäjää käytännössä johtanut demokraatti Jeltsinin ryhmä kannatti porvarillista kapitalismia. Neuvostoliiton historia
Monet Venäjän köyhälistöön kuuluvista toivovat uuden Neuvostoliiton perustamista ja sosialismin paluuta. Neuvostoliitto on myös edelleen ajankohtainen puheenaihe maailmanpolitiikassa, vaikkei valtiota ole ollut olemassa sitten vuoden 1991. Myös kommunismissa Neuvostoliitto on edelleen vahvasti esillä. Neuvostoliitto
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton ulkopolitiikka pyrki varmistamaan sisäisen turvallisuuden, erityisesti ylläpitämällä etupiirijärjestelmää Itä-Euroopassa, ja kasvattamaan vaikutusvaltaa kehitysmaissa. Neuvostoliitto pyrki myös rauhanomaiseen rinnakkaiseloon länsimaiden kanssa. Se ylläpiti diplomaattisia suhteita useimpiin maailman valtioihin ja oli YK:n turvallisuusneuvoston pysyvä jäsen. YK:n perustajajäseniä olivat myös Valko-Venäjä ja Ukraina, vaikkakaan tosiasiallista omaa ulkopolitiikkaa näillä ei ollut. Neuvostoliitto (lehti)
Neuvostoliitto (, "Sovetskij Sojuz", vuoteen 1950 Neuvostoliittoa rakennetaan, СССР на стройке, "SSSR na strojke") oli useilla eri kielillä ilmestynyt Neuvostoliiton valtion kustantama aikakauslehti, jota julkaistiin vuosina 1930–1939 ja uudelleen toisen maailmansodan jälkeen 1949–1991. Suomenkielisenä se ilmestyi vuodet 1957–1991. Neuvostoliitto
Nimi Neuvostoliitto juontaa juurensa Venäjän keisarikunnassa vallinneeseen työväen neuvostojen () traditioon, joiden avulla bolševikit ja ylipäätään koko sosialistinen liike Venäjällä organisoi päätöksentekoaan osallistavasti. Neuvostojen nimi säilyi Neuvostoliiton paikallishallinnon, alueiden, tasavaltojen valtuustojen ja parlamenttien nimenä, siten että maan parlamentiksi tuli vuoden 1936 perustuslaissa korkein neuvosto. Venäjä
Toisen maailmansodan alkumetreillä Neuvostoliitto teki hyökkäämättömyyssopimuksen Saksan kanssa sopien Itä-Euroopan jaosta. Sen seurauksena Neuvostoliitto sai omat etupiirinsä, joihin kuuluivat Baltian maat, Suomi, Bessarabia ja osa Puolaa. Neuvostoliitto hyökkäsi Puolaan pari viikkoa Saksan jälkeen. Kansainliitosta Neuvostoliitto erotettiin sen hyökättyä Suomeen vuonna 1939. Stalinin ei kuitenkaan onnistunut vallata Suomea, vaan Suomi sai torjuntavoiton talvisodassa 1939–1940. Neuvostoliitto suunnitteli heti uutta hyökkäystä Suomeen, mutta Saksa oli muuttanut kantansa ja kielsi sen. Toisin kävi Baltian maille, jotka jäivät sodan jalkoihin. Neuvostoliiton hajoaminen
Kesällä 1990 kenraalit päättivät tukea vuonna 1989 perustettua kansanedustaja, eversti Viktor Alksnisin luomaa Liittoryhmää, joka tähtäsi Neuvostoliiton säilyttämiseen pakkokeinoin. Liittoryhmä ei ollut varsinaisesti kommunistinen. Armeijan kenraalit eivät halunneet kaapata valtaa, koska tunsivat olevansa kykenemättömiä hallitsemaan, ja kokivat olevansa ilman kansan tukea. Neuvostoliitto
Vähän ennen toisen maailmansodan alkua, 23. elokuuta 1939, Neuvostoliitto solmi Adolf Hitlerin johtaman natsi-Saksan kanssa yllättäen hyökkäämättömyyssopimuksen. Myöhemmin ilmeni, että sopimukseen liittyi myös salainen lisäpöytäkirja maiden välisestä etupiirijaosta Itä-Euroopassa ja Itämeren alueella. Sen mukaan Neuvostoliiton etupiiriin kuuluivat muun muassa Suomi ja Baltian maat. Neuvostoliiton vaakuna
Neuvostoliiton vaakuna eli Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton vaakuna oli Neuvostoliiton tunnus lipun, moton ja hymnin ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1924. Vaakunassa on kahden olkikerän keskellä oleva sirpin ja vasaran koristama maapallo. Maapallon yläpuolella on kansainvälinen kommunismin symboli, punainen tähti. Punaista tähteä käytettiin myös Neuvostoarmeijan sekä aiemmin Puna-armeijan tunnuksena. Maapallon alareunassa on nouseva aurinko. Vaakunan alareunassa on venäjän kielellä kansainvälinen kommunistien tunnuslause, "Kaikkien maiden proletaarit, liittykää yhteen!". 15:ssä sivuilla olevassa nauhassa on sama teksti 15:llä Neuvostoliiton liittotasavallan kielellä. Latvia
Molotov–Ribbentrop-sopimuksen seurauksena Neuvostoliitto ryhtyi tavoittelemaan Latviaa haltuunsa. Lokakuussa 1939 solmitun sopimuksen nojalla se perusti Latvian länsiosiin ilma-, meri- ja maavoimien tukikohtia ja sijoitti niihin yli 25 000 sotilasta, mikä oli enemmän kuin Latvian rauhanaikaisen armeijan vahvuus. Neuvostoliitto valtasi maan 17. kesäkuuta 1940, perusti Latvian sosialistisen neuvostotasavallan ja käynnisti laajan terrorin. Latvian liittämistä Neuvostoliittoon johti varapääministeri Andrei Vyšinski, joka oli kunnostautunut yleisenä syyttäjänä Stalinin vainojen aikaisissa oikeudenkäynneissä. Valtionpäämies Kārlis Ulmanis vangittiin ja kuljetettiin Turkmenistaniin, jossa hän menehtyi pari vuotta myöhemmin; hänen tarkka kohtalonsa selvisi vasta Mihail Gorbatšovin kaudella 1980-luvulla. Toisessa maailmansodassa Saksa miehitti Latvian heinäkuussa 1941. Latvian juutalaisista 90 prosenttia eli 80 000 henkeä likvidoitiin vuosina 1941–1942. Sodan loppuvaiheessa perustettiin latvialainen Waffen-SS-joukko, joka taisteli Saksan puolella puna-armeijaa vastaan. Siihen värvättiin noin 100 000 miestä. Neuvostoliiton historia
Heinäkuussa 1991 Boris Jeltsin valittiin Venäjän presidentiksi. Elokuussa vanhoilliset yrittivät kaapata vallan, mutta yritys epäonnistui ja paransi Jeltsinin valtaa entisestään. Lokakuussa Venäjän, Valko-Venäjän ja Ukrainan johtajat päättivät Neuvostoliiton lakkauttamisesta. Tilalle perustettiin löyhä liitto nimeltään Itsenäisten valtioiden yhteisö (IVY). Neuvostoliitto oli olemassa muodollisesti joulukuuhun 1991 saakka. Neuvostoliiton paikka YK:n turvallisuusneuvostossa siirtyi Venäjälle 24. joulukuuta. Seuraavana päivänä Gorbatšov erosi presidentin virasta ja 26. joulukuuta Neuvostoliitto virallisesti lakkasi olemasta. Yleisvenäläinen toimeenpaneva keskuskomitea
Yleisvenäläisen toimeenpanevan keskuskomitean asema vahvistettiin Neuvosto-Venäjän perustuslaissa, jonka viides neuvostokongressi hyväksyi heinäkuussa 1918. Sen mukaan toimeenpanevaan keskuskomiteaan tuli kuulua 200 edustajaa. Toimeenpanevan keskuskomitean istuntojen ulkopuolisena aikana sen päätösvalta kuului sen puhemiehistölle. Kun Neuvostoliitto perustettiin vuonna 1922, sen parlamentiksi luotiin Neuvostoliiton toimeenpaneva keskuskomitea, jolloin yleisvenäläinen toimeenpaneva keskuskomitea jäi pelkän Venäjän neuvostotasavallan hallinnolliseksi elimeksi. Yleisvenäläinen toimeenpaneva keskuskomitea lakkautettiin kun Neuvostoliiton vuoden 1936 perustuslaki astui voimaan. Sen seuraajaksi tuli Venäjän korkein neuvosto. Valko-Venäjä
Vuonna 1919 perustettiin Neuvostoliiton perustajajäseniin kuulunut Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta. Neuvostoliiton suunnitelmatalous tuotiin Valko-Venäjän sosialistiseen neuvostotasavaltaan vuosien 1928–1937 aikana. Teollistuminen ja maatalouden kollektivisointi toteutettiin osittain väkivaltaisesti maaseudun asukkaiden kustannuksella. Tuhansia talonpoikia kuoli ja 600 000–700 000 vainottua maaseudun asukasta muutti kotiseuduiltaan. Toteutettu talouspolitiikka johti nälänhätään. Samalle venäläistämisen ja suunnitelmatalouden jaksolle, erityisesti vuosiin 1930, 1933 ja 1937–1938, ajoittuivat Stalinin vainot ja laajamittainen kansanmurha. Vainoissa tapettiin satoja tuhansia eri alojen edustajia ja katkaistiin erityisesti kansallisen älymystön kehitys kymmeniksi vuosiksi. Osa näistä julmuuksista – esimerkiksi Minskin läheisen Kurapatyn alueen teloitukset (1937–1941) – nousivat laajempaan tietoisuuteen vasta 1980-luvulla. Neuvostoliiton historia
Sodan jälkeen joutuivat karkotetuiksi muun muassa Volgan saksalaiset, tšetšeenit ja useat muut kansallisuudet, joita syytettiin yhteistyöstä saksalaisten kanssa. Maailmansodan ja erityisesti ydinaseen kehittämisen jälkeen (1949) Neuvostoliitto oli kohonnut toiseksi maailman supervalloista. Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton aluettakin oli laajennettu huomattavasti liittämällä siihen Baltian maat, Puolan entisen alueen itäosa Curzonin jo vuonna 1919 ehdottamalle rajalinjalle saakka, puolet Saksalle kuuluneesta Itä-Preussista sekä eräitä Suomelle, Tšekkoslovakialle, Romanialle ja Japanille kuuluneita alueita. Sitä paitsi Itä-Euroopan maat olivat nyt Neuvostoliiton valtapiirissä, ja niihin luotiin sosialistinen järjestelmä. Myös Kiina oli Neuvostoliiton läheinen liittolainen ennen maiden välirikkoa. Neuvostoliitto
Venäjän federaatio peri Neuvostoliiton aseman, mutta taloudellisesti ja poliittisesti heikentyneenä. Vuonna 2009 venäläisten enemmistön mielestä Neuvostoliiton hajoaminen oli onnettomuus. 16 % venäläisistä kannatti Neuvostoliiton palauttamista alkuperäisessä muodossaan. Puolueista NKP:n raunioille perustettu Venäjän federaation kommunistinen puolue on ajanut Neuvostoliiton ja neuvostojen perustamista uudelleen vapaaehtoiselta pohjalta. Pietarin neuvosto
Pietarin neuvosto (koko nimeltään Pietarin [Petrogradin] työläisten ja sotilaiden edustajien neuvosto, , "Petrogradski sovet rabotših i soldatskih deputatov") oli Pietarissa vuosina 1917–1924 vaikuttanut hallinnollinen elin, joka oli yksi sadoista eri puolille Venäjän tasavaltaa syntyneistä työläisten ja sotilaiden neuvostoista. Helmikuun vallankumouksen jälkeen se toimi Venäjän väliaikaisen hallituksen rinnalla, osittain tämän määräyksistä välittämättä, kunnes lokakuun vallankumouksen myötä valta siirtyi kokonaan Pietarin neuvostolle. Se muodosti yhdessä Venäjän muiden kaupunkien neuvostojen kanssa Neuvosto-Venäjän, josta myöhemmin syntyi Neuvostoliitto. Ukrainan historia
Saksa ja Neuvostoliitto solmivat 23.8.1939 hyökkäämättömyyssopimuksen, mikä ratkaisi sen, ettei Neuvostoliitto osallistunut Ranskan, Britannian ja Puolan rinnalla Saksan vastaisiin toimiin toisen maailmansodan alussa syyskuussa 1939, vaan päinvastoin osallistui Puolan jakamiseen Saksan kanssa miehittämällä Puolan länsiosat vedoten alueella olevan ukrainalaisen ja valkovenäläisen väestön suojeluntarpeeseen. Puolalle kuulunut itäosa, Itä-Galitsia, liitettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan. 1940 Neuvostoliitto painosti Romanian luovuttamaan Pohjois-Bukovinan ja Bessarabian, joista Pohjois-Bukovina liitettiin Ukrainan neuvostotasavaltaan, kun taas lähinnä myös romanialaisen väestön asuttamasta Bessarabiasta muodostettiin Moldavian neuvostotasavalta, mikä on Neuvostoliiton purkauduttua itsenäistynyt Moldovaksi. Neuvostoliitto
Politiikantutkija Radolph Rummelin laskelmien mukaan Neuvostoliiton ja sen edeltäjän Neuvosto-Venäjän aikaansaattamisessa sekä valta-aikana vuosina 1917-1991 kuoli yhteensä 62 miljoonaa ihmistä. Rummel on laskenut tuon sisältävän noin 39,5 miljoonaa keskitysleireillä kuollutta, noin 8,3 miljoonaa terroriteoissa kuollutta, noin 7,8 miljoonaa pakotetuissa nälänhädissä kuollutta ja noin 4,3 miljoonaa kyydityksissä (engl. "deportation") kuollutta. Toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan kuolemantapauksista ajoittuu vain noin 15,6 miljoonaa, ja Stalinin jälkeiseen aikaan kuolemantapauksista ajoittuu vain noin 6,9 miljoonaa. Luvut eivät sisällä toisen maailmansodan taisteluissa kuolleita. Historian professori Norman Naimarkin mukaan Stalin teloitutti lähes miljoona Neuvostoliiton kansalaista.Neuvostoliitto oli pinta-alaltaan maailman suurin valtio, ja se käsitti alueita sekä Euroopasta että Aasiassa. Neuvostoliiton läntinen osa kuului Itä-Eurooppaan, mutta kolme neljäsosaa pinta-alasta sijaitsi Aasiassa. Kaikkiaan Neuvostoliittoon kuului noin kuudesosa koko maailman pinta-alasta, tarkalleen 22 400 000 neliökilometriä. Neuvostoliitossa oli 11 aikavyöhykettä. Suurimmat asuinalueet olivat keskittyneet pääasiassa Eurooppaan, mutta myös Lounais-Aasiaan. Harvin asutus oli Siperiassa ja muualla Koillis- ja Pohjois-Neuvostoliitossa. Venäjän ilmavoimat
25. joulukuuta 1991 Neuvostoliitto purkautui synnyttäen Venäjän federaation ja muita maita kuten Ukraina, Valko-Venäjä ja Kazakstan. Neuvostoliiton lentokalusto ja henkilöstö jakautui näiden kesken. 40 % konekannasta ja 65 % henkilökunnasta jäi Venäjälle. Ukrainasta tuli toiseksi suurin Neuvostoliitosta syntynyt sotilasmahti - sen haltuun jäi mm. ydinohjuksia ja lentokoneteollisuutta. Neuvostoliitto
Alkuperäinen Neuvostoliitto käsitti Venäjän, Ukrainan, Valko-Venäjän ja Transkaukasian neuvostotasavallat. Myöhemmin Venäjän SFNT:stä irrotettiin Kazahstanin ja Kirgiisien autonomiset neuvostotasavallat, joista tuli omia tasavaltojansa Neuvostoliiton sisällä. Vuonna 1925 Neuvostoliittoon liittyivät rauhanomaisesti Turkmenistan ja Uzbekistan, josta vuonna 1929 erotettiin Tadžikistan. Vuonna 1936 Transkaukasia jaettiin Armenian, Azerbaidžanin ja Gruusian tasavaltojen kesken. Vuonna 1940 perustettiin Itä-Karjalaan Karjalais-Suomalainen SNT, johon liitettiin osa Suomelta talvisodassa valloitetuista alueista. Se oli alkuun oma tasavaltansa, mutta se liitettiin 1956 Venäjän SFNT:aan ja alennettiin Karjalan autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Venäjän federaation historia
Venäjän federaation historia on Neuvostoliiton jälkeisen Venäjän historiaa. Venäjän federaatio syntyi Neuvostoliiton hajottua 25. joulukuuta 1991. Presidentti Boris Jeltsinin johtama Venäjä oli hajonneen Neuvostoliiton pääperillinen, ja se peri myös ongelmat, jotka olivat kärjistyneet Neuvostoliittoa uudistamaan pyrkineen Mihail Gorbatšovin aikana. Näitä olivat talousongelmat, korruptio, rikollisuus ja kansallisuusongelmat. Huolimatta vastustajiensa aikeista ja epäsuosion kasvusta taitava poliittinen taktikko Jeltsin pysytteli vallassa vuoden 1999 loppuun asti. Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991
Neuvostoliiton johtoon oli vuonna 1985 noussut uudistusmielinen johtaja Mihail Gorbatšov, joka halusi muuttaa diktatuuriin pohjautuvan sosialistisen järjestelmän demokraattiseksi ja inhimilliseksi sekä luoda nykyaikaisen kasvavan talouden. Uudistukset alkoivat toden teolla vuonna 1987, jolloin sensuuri poistettiin, toisinajattelijoita vapautettiin ja yritykset saivat toimia vapaasti. Vapautunut ilmapiiri johti voimakkaiden kansallisten liikkeiden syntymiseen muun muassa Baltian maissa ja Ukrainassa vuosina 1988–1989. Vuonna 1989 pidettiin ensimmäiset osin vapaat monipuoluevaalit. Neuvostoliiton alkava hajoaminen näytti jo vuonna 1989 uhkaavan maata. Samaan aikaan talous luhistui komentojärjestelmän pettäessä ja pula levisi kaupunkeihin. Monet kommunistit olivat vastustaneet uudistuksia alusta asti ja vastustus vain lisääntyi uudistusten mennessä pieleen. Venäjän historia
Heinäkuussa 1991 Boris Jeltsin valittiin Venäjän presidentiksi. Lokakuussa Venäjän, Valko-Venäjän ja Ukrainan johtajat päättivät, että Neuvostoliitto lakkautetaan ja perustetaan löyhä liitto nimeltään Itsenäisten valtioiden yhteisö. Laulava vallankumous
Neuvostoliitossa tapahtui 19. elokuuta 1991 vallankaappausyritys, jonka toteuttajat halusivat palata tiukkaan neuvostokomentoon ja poistaa kansalaisvapaudet. Yritys kukistettiin kahdessa päivässä, mutta se sysäsi liikkeelle Neuvostoliiton hajoamisen. Viro, Latvia ja Liettua ilmoittivat heti eroavansa Neuvostoliitosta ja palauttavansa itsenäisyytensä. Kaksipäinen kotka
Bolševikkien voitettua Venäjällä syttynyt sisällissota, muodostettiin vuonna 1922 uusi valtio, Neuvostoliitto. Neuvostoliitto käytti tunnuksenaan sirppiä ja vasaraa, joka oli tunnettu työväen tunnus. Sirppi ja vasara oli käytössä sekä maan lipussa että vaakunassa ja muissa valtiollisissa yhteyksissä. Neuvostoliiton hajoaminen
Neuvostoliitto lakkautettiin virallisesti 21. joulukuuta 1991, ja pian Gorbatšov erosi 25. joulukuuta 1991. Neuvostoliiton korkein neuvosto lakkautti itsensä 26. joulukuuta 1991. Stanislav Šuškevitš
Šuškevitš allekirjoitti Venäjän Boris Jeltsinin ja Ukrainan Leonid Kravtšukin kanssa 8. joulukuuta 1991 Belavežkaja Puštšassa julistuksen, jossa Neuvostoliitto julistettiin hajonneeksi ja korvattiin Itsenäisten valtioiden yhteisöllä. Boris Jeltsin
Gorbatšovin valta oli mennyttä. Vaikka hän palasikin Neuvostoliiton presidentiksi, poliitikot eivät enää totelleet häntä. Syksyllä 1991 Venäjä valtasi ministeriön toisensa jälkeen ja marraskuussa 1991 Jeltsin kielsi kommunistipuolueen Venäjällä. Ukraina erosi Neuvostoliitosta kansanäänestyksellä joulukuun alussa 1991, jonka jälkeen Jeltsin tapasi neuvostotasavaltojen johtajat Belavežkaja Puštšassa Valko-Venäjällä. Kokouksessa perustettiin Itsenäisten valtioiden yhteisö ja neuvostotasavallat tunnustivat toisensa itsenäisiksi. Gorbatšov erosi 25. joulukuuta 1991 ja Neuvostoliitto virallisesti lakkasi olemasta. 1980-luku
Neuvostoliiton puoluejohtaja Leonid Brežnev kuoli syksyllä 1982 sairastettuaan jo pitkään. Tämän jälkeen maata johtivat lyhyen aikaa Juri Andropov ja Konstantin Tšernenko, jälkimmäinen vain vajaan vuoden. Mihail Gorbatšov nousi Neuvostoliiton johtoon 1985, ja hän oli maan viimeinen päämies vuoteen 1991 asti, jolloin Neuvostoliitto hajosi. Hänen uudistuspyrkimyksensä johtivat liennytykseen ja kylmän sodan päättymiseen mutta samalla Neuvostoliiton kommunistinen puolue menetti poliittisen valta-asemansa, mikä lopulta johti Neuvostoliiton hajoamiseen. Hajoamisen alkusoittoa oli Berliinin muurin murtuminen 1989. Saksan demokraattinen tasavalta eli Itä-Saksa katosi Euroopan kartalta heti vuosikymmenen vaihduttua. Saksan demokraattinen tasavalta
Saksan demokraattinen tasavalta (, "DDR"; "SDT", epäviralliselta nimeltään Itä-Saksa) oli marxismi-leninismiä virallisena ideologianaan tunnustanut valtio, joka oli olemassa vuodesta 1949 vuoteen 1990. DDR:n perustivat saksalaiset kommunistit, joista moni oli ollut 1930-luvulta asti maanpaossa Neuvostoliitossa. Alueellisesti DDR käsitti vain Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeen, koska tämä erillinen kommunistien hallitsema saksalainen valtio perustettiin Neuvostoliiton myötävaikutuksella kommunistien epäonnistuttua aikaisemmissa (1945–1949) pyrkimyksissään tulla valtaan koko Saksassa ja länsimaiden hylättyä Neuvostoliiton tarjouksen yhdistyneestä liittoutumattomasta Saksasta. DDR sai muodollisen suvereniteetin 1954, mutta Potsdamissa solmitun sopimuksen nojalla neuvostojoukot jäivät maahan. Seuraavana vuonna DDR liittyi myös Varsovan liittoon. Aleksandr Aleksandrov
Alexandrov perusti Puna-armeijan kuoro ja orkesterin ja hän oli useita vuosia sen johtajana. Hänen kuoronsa menestyi menestyksekkäästi Pariisissa vuonna 1937 pidetyssä konsertissa, ja vuonna 1942 Stalin antoi hänelle ja sanoittajalle Sergei Mikhalkoville tehtäväkseen kirjoittaa uusi Neuvostoliiton kansallislaulu, joka sitten hyväksyttiin virallisesti 1. tammikuuta 1944. Se oli erittäin suosittu ja sitä käytettiin vuoteen 1991 jolloin Neuvostoliitto hajosi. Siitä tuli myöhemmin vuonna 2000 Venäjän kansallislaulu johon Mikhalkov kirjoitti uudet sanat. Neuvostoliiton jääkiekon mestaruussarja
Ennen vallankumousta Venäjällä suosituin jäällä pelattava pallopeli oli jääpallo, eikä jääkiekkoa suuremmin harrastettu missään. Tästä huolimatta Venäjä liittyi vuonna 1911 kansainväliseen jääkiekkoliittoon, joka oli perustettu vuonna 1908, jäseneksi, mutta erosi pian tämän jälkeen. Vuoden 1917 jälkeen jääkiekko alkoi saavuttaa suosiota erityisesti liikuntatieteiden opiskelijoiden keskuudessa. Vuonna 1932 Neuvostoliitto pelasi otteluita saksalaista työväen urheiluliiton joukkuetta vastaan ja voitti maalein 3-0. Tämän jälkeen alkoi voimakas kehitystyö jääkiekon parissa ja miesten pääsarja aloitettiin 15 vuoden kuluttua. Fyysisen kulttuurin ja urheilun komitea päätti järjestää ensi kertaa mestaruuskauden talvella 1946/1947. Vuonna 1959 sarja siirtyi jääkiekko- ja jääpalloliiton alaisuuteen ja vuonna 1967 aikaisemmin yhdessä toiminut jääkiekko- ja jääpalloliitto eriytyi omiksi lajiliitoikseen. 1. huhtikuuta 1952 Neuvostoliitto liittyi kansainvälisen jääkiekkoliiton jäseneksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen liigaa pelattiin vuoteen 1997 saakka kansainvälisenä liigana. Vuonna 1996 käynnistyi Venäjällä oma kansallinen Superliiga, mutta monien entisten neuvostotasavaltojen joukkueilla on yhä omien sarjojensa lisäksi parhaille joukkueille yhteinen liiga. Neuvostoliiton hajoaminen
Neuvostoliiton hajoamiseen johtaneet syyt olivat pääasiassa maan sisäisiä, joista keskeisempiä olivat ideologinen ja taloudellinen romahdus, ympäristöongelmat, kansallisuusriidat sekä moraaliset syyt. Neuvostoliiton kansainvälinen asema vahvistui aina 1970-luvun loppupuolelle saakka, jolloin se vielä levittäytyi kolmanteen maailmaan, mutta laajentuminen ja sotilaallinen tukitoiminta alkoi käydä valtion taloudelle liian ylivoimaiseksi. Lisäksi on syytä mainita Ronald Reaganin aloittama kilpavarustelu, jota Neuvostoliiton talous ei enää kestänyt ja joka vääristi sen kansantaloutta entistä militaristisemmaksi. Venäjä
Lokakuun vallankumouksen jälkeen puhkesi sisällissota uuden bolševikkihallinnon, valkoisten, sosialistivallankumouksellisten, ja menševikkien välillä. Bolševikit solmivat Brest-Litovskin rauhan, joka lopetti sotatoimet keskusvaltoja vastaan ja Venäjä pääsi näin ulos ensimmäisestä maailmansodasta. Venäjä menetti sopimuksessa alueita Ukrainasta ja Puolasta. Saksalaisten miehittämät Baltian maat ja Suomi irtautuivat Venäjästä. Ympärysvallat aloittivat rauhansopimuksen seurauksena intervention Venäjälle bolševikkien vastaisia voimia tukeakseen. Kilpailevat sosialistiryhmät tuhottiin sodan kuluessa ja neuvostojen paikallinen päätäntävalta poistettiin. Sisällissodan päättyessä maan talous ja infrastruktuuri olivat raunioina. Sodan jälkeen alettiin toteuttaa osittaista markkinataloutta NEP-politiikalla. Sisällissodasta voittajina selvittyään Venäjän neuvostotasavalta sekä kolme muuta neuvostotasavaltaa muodostivat Neuvostoliiton 22. joulukuuta 1922.