Milloin James A. Garfield tuli USA presidentti?
Lucretia Garfield
Tammikuussa 1881 James Garfieldista tuli Yhdysvaltain presidentti ja Lucretiasta siten Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Ensimmäisenä naisena Lucretia oli erityisen kiinnostunut Valkoisen talon historiasta ja aiemmista ensimmäisistä naisista. Hän kumosi edeltäjänsä Lucy Webb Hayesin asettaman alkoholikiellon Valkoisessa talossa ja kieltäytyi asettumasta julkisesti naisasialiikkeen taakse. Chester A. Arthur
Vaaleissa Garfield voitti vastaehdokkaansa demokraattien Winfield Hancockin ja nousi 4. maaliskuuta 1881 Yhdysvaltain 20. presidentiksi. Alle neljä kuukautta virkaanastujaistensa jälkeen Garfieldia vastustanut illinoisilainen lakimies Charles J. Guiteau ampui tämän juna-asemalla Washingtonissa. Garfield haavoittui vakavasti ja kuoli kaksi kuukautta myöhemmin, 19. syyskuuta, Valkoisessa talossa. Varapresidenttinä toiminut Arthur vannoi presidentin virkavalansa asunnossaan Manhattanilla aikaisin seuraavana aamuna. James Garfield
Garfield vannoi virkavalansa 4. maaliskuuta 1881. Virkaanasujaispuheessaan hän korosti muun muassa afroamerikkalaisten yhteiskunnallisen aseman parantamista. Garfield vietti valtaosan lyhyeksi jääneestä presidenttikaudestaan nimittäessään kabinettiaan ja muita korkeita virkamiehiä. Vaikka Garfield pyrki nimittämään korkeisiin virkoihin sekä stalwartin että half-breedin kannattajia, half-breedit saivat selvästi korkeampia nimityksiä kuin stalwartit: Half-breedsin johtaja James Gillespie Blaine nimitettiin ulkoministeriksi ja New Yorkin sataman tullimaksujen kerääjäksi valittiin half-breedeihin kuulunut William H. Robertson, mikä sai stalwartin johtohahmoihin kuuluneen Roscoe Conklingin raivoihinsa. Muita merkittäviä nimityksiä olivat muun muassa William Windomin nimittäminen valtiovarainministeriksi, Abraham Lincolnin pojan Robert T. Lincolnin nimittäminen pääasiassa tämän sukutaustan vuoksi sotaministeriksi ja Grantin vastustajana tunnetun Wayne MacVeaghin nimittäminen oikeusministeriksi.
Amerikan konfederaation presidentti
Valitsijamiehet äänestivät presidentin epäsuoralla vaalitavalla kuuden vuoden vaalikaudelle. Presidentti oli yksi kahdesta kansallisesti äänestetystä konfederaation virasta. Toinen oli varapresidentti. Jefferson Davisista tuli väliaikaisen hallinnon päämies 18. helmikuuta 1861. Hän astui presidentin virkaan 22. helmikuuta 1862 ja toimi siinä vuoteen 1865, jolloin Yhdysvaltain ratsuväki pidätti hänet. Hän oli konfederaation ainoa presidentti. George Washington
Vapaussodan päätyttyä George Washington palasi viljelemään maata Mount Vernoniin. Vuonna 1784 hän teki tutkimusretken Yhdysvaltain länsiosaan. Washington oli yksi keskeisiä uuden perustuslain säätämisen puolestapuhujia ja vuonna 1787 Philadelphiassa kokoontuneessa perustuslaillisessa konventissa hän toimi puheenjohtajana. Lisäksi hän tuki Alexander Hamiltonin ja John Adamsin federalisteja. Kun uusi perustuslaki oli astunut voimaan, valitsijamieskokous valitsi Washingtonin yksimielisesti Yhdysvaltain presidentiksi. Hänet valittiin, koska hän oli menestynyt vapaussodassa, hänellä oli poliittinen oikeutus virkaan perustuslain allekirjoittajana ja aikalaiset luottivat häneen. Washington peitti kunnianhimoaan olemalla vähäpuheinen ja esittämällä usein välinpitämätöntä politiikkaa kohtaan.
Washington astui presidentin virkaan 30. huhtikuuta 1789 ja piti virkaanastujaispuheensa New Yorkissa. Aluksi hän käytti presidentin toimeenpanovaltaa harkiten ja varovasti, sillä monet suhtautuivat uuteen hallintoon edelleen epäilevästi. Aina kun hän teki ensimmäisen kerran jotain, se määritti osaltaan uuden presidentin asemaa. James Garfield
Stalwarteja tukenut kiihkoilija Charles J. Guiteau ampui aamulla 2. heinäkuuta 1881 Baltimore and Potomac -rautatieasemalla Garfieldia kahdesti lähietäisyydeltä British Bulldog -revolverilla. Mielenterveysongelmista kärsinyt Guiteau oli suuttunut Garfieldille, koska häntä ei ollut nimitetty konsulinvirkaan Eurooppaan. Guiteau antautui poliisille ilman vastarintaa ja ilmoitti kuuluvansa stalwarteihin. Garfield loukkaantui vakavasti, ja hän vietti viimeiset kolme elinkuukauttaan maaten Valkoisessa talossa. Lääkärit eivät pystyneet useista yrityksistä huolimatta paikallistamaan Garfieldin selässä ollutta luotia, minkä takia hän kuoli lopulta 19. syyskuuta 1881 infektioon ja sisäiseen verenvuotoon. Hänet on haudattu Lake View Cemetary -hautausmaalle Clevelandiin. Garfieldin haudalle rakennettiin myöhemmin 50 metrin korkuinen hautamonumentti. James Buchanan
Buchanan astui politiikkaan ensimmäisen kerran vuonna 1814, kun hänet valittiin Pennsylvanian lainsäädäntöelimeen federalistisen puolueen riveissä. Hän oli edustajana vuoteen 1818. Kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Edustajainhuoneessa Buchanan oli aina vuoteen 1820 asti. Kun federalistipuolue samana vuonna hajosi, hän päätti liittyä demokraatteihin. Kun demokraatti Andrew Jackson valittiin Yhdysvaltojen presidentiksi vuonna 1828, hän nimitti Buchananin Yhdysvaltain Venäjän-suurlähettilääksi vuonna 1831. Seuraavan vuoden ajan Buchanan neuvotteli Venäjän kanssa maiden välisistä kauppa- ja merenkäyntisopimuksista. Winfield Scott Hancock
Hän oli syntynyt Montgomery Squaressa Pennsylvaniassa. Hän palveli armeijassa neljä vuosikymmentä, mukaan lukien Meksikon-Yhdysvaltain sodassa ja kenraalina Yhdysvaltain sisällissodassa. Hänen armeijakollegansa tunsivat hänet lempinimellä "Hancock the Superb". Hän sai mainetta johtaessaan unionin joukkoja henkilökohtaisesti Gettysburgin taistelussa 1.-3. heinäkuuta 1863. Sodan jälkeen hän osallistui etelän jälleenrakentamiseen ja armeijan toimintaan läntisellä rajaseudulla. Sisällissodan jälkeen Hancockin menestys sotilaana ja hänen omistautumisensa konservatiivisille perustuslaillisille periaatteille tekivät hänelle mahdollisuuden nousta presidenttikilpaan. Suuren suosion johdosta demokraatit nimittivät hänet ehdokkaakseen 1880, mutta hän hävisi niukasti James Garfieldille. Hän kuoli 1886 Governors Islandilla diabeteksen jälkiseuraamuksiin. Hänet on haudattu Montgomeryn hautausmaahan Norristowniin Pennsylvaniaan. John Tyler
John Tyler valittiin alun perin Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1841, mutta maan tuolloinen presidentti William Henry Harrison kuoli pian virkaanastujaisten jälkeen ja Tyler nousi presidentiksi. Tylerin merkittävimpiä saavutuksia presidenttinä olivat toisen seminolisodan lopettaminen, kiinalaisten satamien avaaminen yhdysvaltalaisille kauppalaivoille sekä Texasin ja Floridan liittäminen Yhdysvaltoihin. Hän oli myös presidentti Harry S. Trumanin isosetä. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1800
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1800 järjestettiin 13. lokakuuta – 3. joulukuuta 1800. Vaaleissa varapresidentti Thomas Jefferson päihitti presidentti John Adamsin. Vaalit merkitsivät pitkää demokraattis-republikaanisen puolueen valtakautta ja federalistisen puolueen vääjämätöntä loppua. Ne olivat pitkä ja katkera revanssi vuoden 1796 vaaleista ranskanmielisten, desentralisaatiota kannattavien Jeffersonin ja Aaron Burrin johtamien demokraattis-republikaanien ja Adamsin sekä Charles Pinckneyn johtamien englantilaismielisten, sentralisaatiota kannattavien federalistien välillä. Tärkeimmät poliittiset kysymykset koskivat Ranskan suuren vallankumouksen sivuvaikutuksia, mukaan lukien vastustus kongressin säätämälle verolle, jolla kustannettiin uusi armeija ja laivasto kvasisotaan Ranskaa vastaan 1798. Alien and Sedition Acts -lait, joilla federalistit yrittivät vaimentaa toisinajattelijoita demokraattis-republikaanisissa sanomalehdissä, osoittautuivat myös erittäin kiistanalaisiksi. Yhdysvaltain sisällissota
Konfederaation muodostivat aluksi seitsemän syvän etelän valtiota: Etelä-Carolina, Mississippi, Florida, Alabama, Georgia, Louisiana ja aivan viime hetkellä mukaan liittynyt Teksas, jotka julistivat uuden valtioliiton perustetuksi 4. helmikuuta 1861 ja valitsivat presidentikseen Jefferson Davisin. Kuukautta myöhemmin Yhdysvaltain presidentinvirkaan astui siihen edellisenä syksynä valittu Abraham Lincoln, tunnettu orjuuden vastustaja. Thomas A. Hendricks
Grover Clevelandin voitettua presidentinvaalit 1884, Hendricksistä tuli varapresidentti, jossa virassa hän ehti olla vain muutaman kuukauden ennen kuolemaansa vuonna 1885. Hänen kuolemansa jälkeen varapresidentin virka oli hoitamatta vuoteen 1889, jolloin Levi P. Morton valittiin virkaan. Yhdysvaltain historia
George W. Bushin presidenttikautta 2001–2009 leimasi taistelu kansainvälistä terrorismia vastaan. Syyskuussa 2001 noin 3 000 ihmistä kuoli syyskuun 11. päivän iskuissa New Yorkiin ja Washingtoniin. Iskujen seurauksena presidentti Bush julisti ”terrorisminvastaisen sodan”. Sen myötä Yhdysvallat alkoi jahdata iskujen pääsyyllistä Osama bin Ladenia, ja aloitti sodan al-Qaidaa sekä Afganistanissa islamistista Taliban-liikettä vastaan. Vuonna 2003 Yhdysvallat ja kansainvälinen liittouma syrjäyttivät Saddam Husseinin Irakin sodassa mutta eivät onnistuneet palauttamaan järjestystä ja rauhoittamaan useita keskenään sotivia ryhmittymiä. Irakin sodasta sekä yhdysvaltalaisjoukkojen pitkittyneestä ja uhreja vaativasta läsnäolosta maassa tulikin hyvin epäsuosittu. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1832
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1832 olivat järjestyksessään 12. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 2. marraskuuta – 5. joulukuuta 1832. Vaaleissa istuva presidentti Andrew Jackson demokraattisesta puolueesta voitti kansallisrepublikaanien Henry Clayn. George Albert Smith
Smith valittiin kahdentoista apostolin koorumin presidentiksi vuonna 1943. Heber J. Grantin kuoltua Smith nousi virkaiältään vanhimpana apostolina kirkon presidentiksi 21. toukokuuta 1945. Toinen maailmansota oli juuri päättynyt Euroopassa, ja vasta virkaansa valittu presidentti Smith aloitti voimaperäiset avustustoimet sodan ja puutteen takia jo vuosia kärsineiden Euroopan myöhempien aikojen pyhien hyväksi. Aineellisten avustusten lisäksi hän pani painoa myös lähetystyön mahdollisimman pikaiselle uudelleenaloittamiselle. John Nance Garner
Garner syntyi Teksasissa John Nance Garner III:n sekä Sarah Jane Guestin pojaksi ja valmistui lakimieheksi. Hän istui Texasin osavaltion edustajainhuoneessa vuodesta 1898 vuoteen 1902, jolloin hänet valittiin kongressiin. Hänen varapresidenttikausiensa aikana Yhdysvaltain presidenttinä istui Franklin D. Roosevelt. Häntä edelsi Charles Curtis ja seurasi Henry A. Wallace. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1788–1789
Vaalit suoritettiin aiemmin vuonna 1788 ratifioidun uuden perustuslain mukaisesti. Valitsijamiehiä oli 69, yhteensä kymmenestä osavaltiosta, ja jokaisella valitsijamiehellä oli kaksi ääntä. Kaikki valitsijamiehet antoivat yhden äänistään Washingtonille, josta näin tuli presidentti, ja toiseksi eniten ääniä (34) saaneesta John Adamsista tuli varapresidentti. Muita ehdokkaita olivat muun muassa John Jay (9), Robert Harrison (6), John Rutledge (6), John Hancock (4) ja George Clinton (3). Lisäksi viisi ehdokasta saivat kukin yhden tai kaksi ääntä. Charles J. Guiteau
Guiteau ryhtyi harrastamaan politiikkaa ja julkaisi Ulysses S. Grantin hyväksi puheen "Grant v. Hancock". Hän kuitenkin muutti nimeksi "Garfield v. Hancock", kun James Garfield nousi Yhdysvaltain presidentiksi. James Knox Polk
James Knox Polk (2. marraskuuta 1795 Mecklenburgin piirikunta, Pohjois-Carolina – 15. kesäkuuta 1849 Nashville, Tennessee) oli Yhdysvaltain 11. presidentti vuosina 1845–1849. Hän toimi ennen presidentiksi nousuaan Tennesseen ja Yhdysvaltain edustajainhuoneissa ja Tennesseen kuvernöörinä. Hän voitti Henry Clayn vuoden 1844 presidentinvaaleissa mustana hevosena. Rutherford B. Hayes
Hayes ei vaalilupauksensa mukaisesti pyrkinyt enää toiselle presidenttikaudelle vaan vetäytyi politiikasta kautensa päätyttyä vuonna 1881. Hänen seuraajakseen nousi James Garfield, joka murhattiin vain puoli vuotta virkaanastujaisten jälkeen. Jätettyään Valkoisen talon Hayes muutti perheensä kanssa takaisin vanhalle Spiegel Grove -kotitilalleen Fremontiin. Fremontissa Hayes toimi aktiivisesti vankila- ja koulutusjärjestelmän uudistamisen puolesta. Hänestä tuli eläkkeellä kuolemantuomion vastustaja, joka uskoi rikollisuuden johtuvan ihmisten köyhyydestä ja epätoivosta. Julkisin varoin kustannettu koulutusjärjestelmä olisi hänen mielestään taannut kaikille yhdysvaltalaisille tasa-arvoiset lähtökohdat elämään. Hayes yrittikin parantaa erityisesti etelävaltioiden nuorten mustien miesten koulutusmahdollisuuksia muun muassa rahastojen avulla. Hayes toimi kolmessa yliopistossa, Ohio Wesleyanissa, Western Reservessa ja Ohio Statessa, luottamustehtävissä ja oli mustien koulutusta parantamaan pyrkineen Slater Fund -yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja. Vuonna 1883 Hayesista tuli uudelleenorganisoidun National Prison Reform Association -yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja, ja seuraavat lähes kymmenen vuotta hän kiersi ympäri Yhdysvaltoja puhumassa erilaisista poliittisista uudistuksista. George W. Bush
Presidentiksi nimittämisen jälkeen Bush nimitti Andrew Cardin kansliapäällikökseen, Karl Roven poliittiseksi neuvonantajakseen ja Karen Hughesin Valkoisen talon tiedottajaksi. Colin Powellista tuli ulkoministeri, Paul O'Neillista valtiovarainministeri ja Donald Rumsfeldista puolustusministeri. Oikeusministeriksi Bush nimitti konservatiivisista mielipiteistään tunnetun entisen senaattori John Ashcroftin. Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja
Presidentin virkavalan vastaanottamisen perinne alkoi vuonna 1797, kun Oliver Ellsworth otti vastaan John Adamsin valan. Tavasta ollaan joskus poikettu, kuten vuonna 1963, kun Lyndon B. Johnsonista tuli presidentti John F. Kennedyn salamurhan jälkeen, ja valan otti vastaan liittovaltion tuomari presidentin lentokoneessa Air Force Onessa. Woodrow Wilson
Woodrow Wilson on Yhdysvaltojen historiassa merkittävä presidentti, sillä hänen presidenttikaudelleen ajoittuvat ensimmäinen maailmansota ja Yhdysvaltojen osallistuminen kyseiseen sotaan, Yhdysvaltain keskuspankin perustaminen sekä Versailles'n rauha, jota Wilson oli neuvottelemassa, jonka vaikutus rauhansopimuksen synnyssä oli merkittävä, sillä se pohjautui Wilsonin esittelemään Neljäntoista kohdan ohjelmaan sekä sisälsi Kansainliiton perustamisen. Kansainliiton perustaminen oli Wilsonin ajatus ja hän kiersi Euroopassa ja Yhdysvalloissa markkinoimassa sen perustamista. James Garfield
Puolueiden välisen vastakkainasettelun lisäksi Garfieldin täytyi vaalit voittaakseen saada myös oman kahtia jakautuneen puolueensa tuki. Republikaanit pitivät Garfieldia yleensä enemmän half-breedien kuin stalwartilaisten kannattajana, minkä takia Garfieldin täytyi houkutella myös stalwartilaisia puolelleen. Tämän saavuttaakseen Garfield tapasi elokuussa 1880 republikaanisen puolueen johtajia New Yorkissa ja lupasi, että hän tulisi presidenttinä nimittämään puolueen kaikkien siipien kannattajia omaan lähipiiriinsä. Vaikka Garfieldin lupaukset olivatkin hyvin epämääräisiä, kokousta alettiin kutsua ”Fifth Avenuen sopimukseksi”. George Washington
Washington syntyi Virginiassa ja toimi maanviljelijänä ennen liittymistään armeijaan, missä hän taisteli ensin ranskalaisia vastaan Ohiossa. Myöhemmin hän johti Yhdysvaltain vapaussodassa armeijan ylipäällikkönä taistelua brittejä vastaan. Sodan jälkeen Washington valittiin Yhdysvaltain ensimmäiseksi presidentiksi vuonna 1789. Presidenttinä hänen merkittävimpiä päätöksiään oli, että Yhdysvallat ei pyri eristäytymään suhteessa ulkovaltoihin. Robert R. Livingston
Kun konfederaatioartiklojen alainen keskushallinto vuonna 1781 aloitti toimintansa, Livingstonista tuli maan ensimmäinen ulkoministeri, ja hän kehitti maan ulkoasiainhallintoa. Hän toimi tehtävässä kaksi vuotta, minä aikana Yhdysvallat solmi rauhan Ison-Britannian kanssa Pariisissa. Livingston vaati rauhanneuvottelujen amerikkalaisille neuvottelijoille enemmän liikkumavaraa, mutta arvosteli heitä huonosta yhteistyöstä Yhdysvaltain liittolaisen Ranskan kanssa. Livingston oli myös konfederaation kongressin jäsenenä 1784–1785. Hän toimi 1788 puheenjohtajana New Yorkin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hän myös vastaanotti ensimmäisen presidentin George Washingtonin virkavalan 30. huhtikuuta 1789 tuolloin pääkaupunkina toimineessa New Yorkissa. 1790-luvun aikana Livingston liittoutui antifederalistien kanssa ja Thomas Jeffersonin tultua presidentiksi hänet nimitettiin 1801 Yhdysvaltain lähettilääksi Ranskaan. Hän auttoi vuonna 1803 Louisianan oston sopimisessa Napoleonin kanssa, mitä on sanottu hänen suurimmaksi palvelukseksi maalleen. Livingston jätti lähettiläänpaikkansa vuonna 1805. James Knox Polk
James Knox Polk nousi Yhdysvaltojen presidentiksi 49-vuotiaana, nuorimpana siihen mennessä. Hän asetti presidenttikaudelleen neljä kunnianhimoista tavoitetta: tullimaksujen leikkaaminen, riippumattoman valtiovarainministeriön uudelleenluominen, Oregonin territorion suojelu ja Kalifornian sekä New Mexicon valtaaminen Meksikolta. Polk saavutti kaikki tavoitteensa.
Vuonna 1845 Yhdysvallat hyväksyi Texasin 28. osavaltiokseen. Vaikka Texas oli eronnut Meksikosta jo vuonna 1836, Yhdysvaltojen päätös heikensi merkittävästi maan suhteita Meksikoon. Myöhemmin Yhdysvallat lähetti joukkoja turvaamaan maiden välistä kiistanalaista rajaa ja kärjisti näin riitaa edelleen. Tämä johti lopulta vuonna 1846 syttyneeseen Meksikon–Yhdysvaltain sotaan. Sotaa vastustaneet pitivät sotaa vain tekosyynä saada lisää orjuutta sallineita osavaltioita Unioniin. Yhdysvallat voitti sodan vuonna 1848. Rauhansopimuksessa Meksiko luopui kaikista vaatimuksistaan Texasia kohtaan ja luovutti nykyiset Kalifornian, Arizonan, Nevadan, New Mexicon ja Utahin osavaltiot muodostavan alueen. Uudet alueet lisäsivät mahdollisten etelävaltioiden määrää ja olivat myöhemmin osasyynä Yhdysvaltain sisällissodan alkamiselle. Sodan jälkeen Polk yritti hetken aikaa neuvotella Espanjan kanssa Kuuban ostamisesta, mutta espanjalaiset eivät olleet kiinnostuneita ehdotuksesta. Perustuslaillinen konventti (Yhdysvallat)
Konventti avattiin 25. toukokuuta 1787, ja se totesi heti työnsä alussa, että konfederaatioartiklat olisi korvattava kokonaan uudella perustuslailla, joka tekisi maasta liittovaltion. Monet liittovaltiosuuntauksen vastustajista oli jätetty tai jättäytyneet vapaaehtoisesti syrjään konventin jäseniä valittaessa. Konventtiin kuuluivat muun muassa George Washington, James Madison, Alexander Hamilton, Benjamin Franklin, Robert Morris, John Dickinson, James Wilson, John Rutledge, Charles Pinckney, Oliver Ellsworth ja Gouverneur Morris. Washington valittiin konventin puheenjohtajaksi, mutta Madisonia pidettiin asiantuntemuksensa vuoksi sen johtavana hahmona. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1808 presidentiksi valittiin demokraattis-republikaanien James Madison ja varapresidentiksi George Clinton. Madisonin kaudella federalistien perustaman kansallisen pankin toimilupa meni umpeen ja kongressin piti äänestää pankin jatkosta. Koska kongressissa oli tuolloin huomattava demokraattis-republikaanien enemmistö, pankin jatkaminen evättiin. Vuonna 1816 kongressi päätti kuitenkin perustaa toisen kansallisen pankin, joka kuitenkin ajautui konkurssiin parikymmentä vuotta myöhemmin. George Washington
Presidentinviran jätettyään George Washington vetäytyi maatilalleen Mount Vernoniin. Presidentti John Adams nimitti hänet Yhdysvaltain ensimmäiseksi kenraaliluutnantiksi sekä puolustusvoimien komentajaksi vuonna 1798. Hän toimi puolustusvoimien komentajana kuolemaansa saakka. 4. maaliskuuta
Vuoteen 1933 saakka Yhdysvaltain presidentit astuivat virkaansa 4. maaliskuuta, mutta tuolloin säädetyllä lailla virkaanastujaiset siirrettiin tammikuun 20. päivään.Katso myös: kalenteri ~ 3. maaliskuuta, 5. maaliskuuta John Garfield
Garfield syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen. Hän tuli tunnetuksi metodinäyttelijänä Marlon Brandon, James Deanin ja Montgomery Cliftin tavoin. Garfield aloitti elokuvauransa 1930-luvun loppupuolella. Hänen uransa tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa "Kohtalon tuomio" ("The Postman Always Rings Twice", 1946) ja "Hiljainen sopimus" ("Gentleman’s Agreement", 1947). 1950-luvun vaihteessa John Garfield joutui Hollywoodin mustalle listalle kommunistiksi epäiltynä. Tämä johtui siitä, että Garfieldin Roberta-vaimo oli kommunistisen puolueen jäsen. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että Garfield itse olisi ollut kommunisti. Garfield on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle. Charles J. Guiteau
Charles Julius Guiteau (8. syyskuuta 1841 – 30. kesäkuuta 1882) oli yhdysvaltalainen lakimies, joka murhasi presidentti James Garfieldin vuonna 1881. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1840
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1840 olivat järjestyksessään 14. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 30. lokakuuta – 2. joulukuuta 1840. Vuonna 1837 alkaneen pankkikriisin keskellä istuva presidentti Martin Van Buren demokraattisesta puolueesta hävisi vaalit whig-puolueen ehdokkaalle William H. Harrisonille. Vaalit olivat ensimmäinen kahdesta whig-puolueen voitosta presidentinvaaleissa. James Garfield
Vaaleissa Garfield sai vastaehdokkaakseen demokraattien kenraali Winfield Scott Hancockin, joka tunnettiin Yhdysvalloissa suurena sotasankarina. Garfield ja Hancock olivat melko yksimielisiä tärkeimmistä poliittisista kysymyksistä. Yksi harvoista suurista mielipide-eroista löytyi tullipolitiikasta: Garfield oli jo kongressissa ottanut voimakkaasti kantaa Yhdysvaltain tullipolitiikkaan, kun taas Hancock piti koko tullipolitiikkaa pelkkänä ”paikallisena kysymyksenä”. Varsinaisten asiakysymysten lisäksi demokraatit yrittivät kiinnittää äänestäjien huomiota Crédit Mobilier of American skandaaliin, johon Garfield oli liitetty mukaan. Garfield taas levitti vaalien alla itsestään ryysyistä rikkauksiin -tarinaa. Garfield päätti kuitenkin vaalikampanjan aikaan pitää Rutherford B. Hayesin neuvon mukaisesti melko matalaa profiilia. Abigail Adams
Abigail Smith Adams (11. marraskuuta 1744 Weymouth, Massachusetts – 28. lokakuuta 1818 Quincy, Massachusetts) oli Yhdysvaltain 2. presidentin John Adamsin vaimo, Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuosina 1797–1801 ja presidentti John Quincy Adamsin äiti. Woodrow Wilson
Thomas Woodrow Wilson (28. joulukuuta 1856 – 3. helmikuuta 1924) oli Yhdysvaltain 28. presidentti vuosina 1913–1921. Hän oli Andrew Jacksonin jälkeen toinen demokraatti, joka palveli kaksi peräkkäistä kautta Valkoisessa talossa. Wilson on Yhdysvaltain historian oppineimpia presidenttejä. Georgian presidentti
Presidentin virka muuttuu vuonna 2018 uudella perustuslailla seremonialliseksi, eikä vaali ole enää suora kansanvaali. Presidentiksi marraskuussa 2918 valitulla Salome Zurabišvilillä ei näin ollen ole entisenlaista valtaa hänen astuessaan virkaan 16. joulukuuta 2018. James Garfield
Garfield valittiin 1862 Ohion edustajana Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Garfield ei sodan vuoksi voinut kampanjoida lainkaan valintansa puolesta, mutta hän voitti vaalit tästä huolimatta. Garfield oli haluton jättämään armeijaa kesken sotatoimien, mutta päätti ottaa virkansa vastaan presidentti Abraham Lincolnin pyynnöstä loppuvuodesta 1863. Jean-Bertrand Aristide
Aristide syrjäytettiin Yhdysvaltain tukeman vallankaappauksen avulla (George H. W. Bushin aikaan). Myöhemmin kyllästyttyään sotilaisiin pian, Yhdysvallat palautti Aristiden valtaan Bill Clintonin kaudella vuonna 1994, joskin Aristiden oli noudatettava nyt Valkoisen talon sanelemaa talouspolitiikkaa. Aristide ei saanut osallistua toista kertaa peräkkäin presidentin vaaleihin, joten hän luopui vallasta vuonna 1996. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1788–1789
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1788–1789 olivat ensimmäiset Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka pidettiin 15. joulukuuta 1788 – 10. tammikuuta 1789. George Washington valittiin yksimielisesti presidentiksi ja John Adamsista tuli varapresidentti. Chester A. Arthur
Chester Alan Arthur (5. lokakuuta 1829 – 18. marraskuuta 1886) oli Yhdysvaltain 21. presidentti (1881–1885). Hän nousi virkaansa varapresidentin paikalta edeltäjänsä James Garfieldin kuoltua salamurhan uhrina. Ennen presidentiksi nousuaan Arthur toimi lakimiehenä, Unionin armeijan majoitusmestarina ja New Yorkin sataman tullivirkailijana. Yhdysvaltain korkein oikeus
16. maaliskuuta 2016 presidentti Barack Obama nimitti Scalian tilalle Kolumbian piirikunnan valitustuomioistuimen puheenjohtajan Merrick Garlandin, mutta republikaanienemmistöisen senaatin republikaaniryhmän johtaja Mitch McConnell ilmoitti, ettei senaatti aio käsitellä Garlandin valintaa lainkaan tämän presidenttikauden aikana. Republikaanien poikkeuksellinen päätös kieltäytyä käsittelemästä presidentin asettamaa tuomariehdokasta herätti paljon kritiikkiä etenkin demokraattisenaattorien taholta. Garlandia on kuvattu poliitisesti maltilliseksi. Garlandin nimitys vanheni käsittelemättömänä 114. kongressikauden päätyttyä vuoden 2017 alussa. Daniel D. Tompkins
Tompkinsista tuli vuonna 1807 kotiosavaltionsa New Yorkin kuvernööri. Hän toimi tässä virassa, kunnes nousi maansa varapresidentiksi 1817. Tompkinsin varapresidenttiyden aikana varsinainen Yhdysvaltain presidentti oli James Monroe. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1976
Vuoden 1976 presidentinvaalit huipentui tiukkaan taisteluun. Richard Nixonin erottua Watergate-skandaalin vuoksi hänen tilalleen oli astunut Gerald Ford, joka nyt tavoitteli virkansa säilyttämistä. Hänen vastaehdokkaanaan oli demokraattien Jimmy Carter, joka voitti vaalit. Tärkeimpänä syynä Carterin voittoon on pidetty sitä, että Ford antoi yhä rikostutkinnan kohteena olleelle Nixonille ehdottoman armahduksen.Carter voitti vaalit ajaen muutosta rappeutuneeseen tilanteeseen Nixonin Watergate-skandaalin vuoksi.Ford voitti äärimmäisen tiukasti Reaganin. Syynä tähän pidettiin Fordin kohtelua varapresidentti Nelson Rockefelleriä kohtaan sekä muutenkin haluttiin muutosta ryvettyneeseen istuvaan hallintoon.Ford oli Yhdysvaltain historian ainoa presidentti, jota ei valittu vaaleilla presidentiksi tai varapresidentiksi. Kun Richard Nixon valittiin presidentiksi, hänen aisaparinaan oli varapresidentti Spiro Agnew. Agnew’n erotessa korruptiosyytteiden takia 1973 Nixon nimitti Fordin tämän tilalle. Kun Nixon itse erosi Watergate-skandaalin seurauksena seuraavana vuonna, Ford astui virkaan ja ilmoitti, että ”kansakuntamme pitkä painajainen on ohi”. Ford nimitti varapresidentiksi Nelson Rockefellerin. James Gavin
Gavin jäi eläkkeelle vuonna 1958, jonka jälkeen hän toimi Arthur D. Little -konsultointifirman varatoimitusjohtajanan ja vuodesta 1960 toimitusjohtajana. Presidentti Kennedyn pyynnöstä hän otti vastaan viran Yhdysvaltain Ranskan suurlähettiläänä, jossa toimi vuosina 1961–1962. Presidentti Jimmy Carter harkitsi hänen nimittämistään CIA:n johtajaksi, mutta päätyi sitten amiraali Stansfield Turneriin. Abraham Lincoln
Abraham Lincoln (12. helmikuuta 1809 Hardinin piirikunta, Kentucky, Yhdysvallat – 15. huhtikuuta 1865 Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain presidentti vuosina 1861–65. Hän toimi ennen poliittista uraansa muun muassa lautturina, sekatavarakaupan myyjänä ja postitoimiston johtajana. Toisin kuin aiemmat presidentit, hän oli kongressiedustajana vain yhden kauden. Armeijassakin hän palveli vain lyhyen aikaa vapaaehtoisena ja oli sotilasarvoltaan pelkkä sotamies. Johan Galtung
Galtung on ennustanut vuonna 2000, että Yhdysvallat romahtaa vuoteen 2025 mennessä. George W. Bushin kaudella Galtung aikaisti ennustustaan, että romahdus tapahtuu vuoteen 2020 mennessä. Galtungin mukaan maahanmuuttovastaisen Donald Trumpin valinta presidentiksi aiheuttaa Yhdysvaltojen romahduksen, ja että romahdus tapahtuu Trumpin presidenttikaudella. Vuonna 2009 Galtung julkaisi kirjoituksen "The Fall of the American Empire—and then What?", jossa hän ennusti että luhistumisen loppuvaiheiden kanssa osuu yhteen fasismin nousu. Trumpin valinta kiihdyttää romahdusta ja Trumpin kriittinen suhtautuminen Natoon tarkoittaa että Yhdysvallat ei enää ole supervalta. Yhdysvallat
Toimeenpanovalta on presidentillä ja hänen hallinnollaan, joten presidentin asema liittovaltion johdossa on vahva. Presidentin toimikausi on nelivuotinen, ja hänet valitsevat osavaltioista valitut 538 valitsijamiestä. Presidenttinä on toiminut Donald Trump vuodesta 2017. Presidentti voi veto-oikeudellaan estää kongressin hyväksymän lain voimaantulon, mutta riittävän yksimielinen kongressi voi kahden kolmasosan enemmistöllä kumota presidentin veton, jolloin laki tulee voimaan vetosta huolimatta. James Garfield
James ja Lucretia Rudolph Garfield menivät naimisiin 11. marraskuuta 1858 Ohion Hiramissa. Pari sai yhteensä seitsemän lasta: Eliza Arabellan (1860–1863), Harry Augustuksen (1863–1942), James Rudolphin (1865–1950), Maryn (1867–1947), Irvin McDowellin (1870–1951), Abramin (1872–1958) ja Edwardin (1874–1876). Lapsista viisi selvisi aikuisikään asti ja kaksi päätyi myöhemmin isänsä jalanjäljissä mukaan politiikkaan. Harry Augustus työskenteli politiikan tutkimuksen professorina Princetonin yliopistossa ja presidentti Woodrow Wilsonin polttoaineiden sääntelyä hoitaneen viraston johtajana ensimmäisen maailmansodan aikaan. James Rudolph taas toimi presidentti Theodore Rooseveltin sisäministerinä. James Garfield
Garfield valittiin yllättäen republikaanisen puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1880 presidentinvaaleihin, kun yksikään puolueen kolmesta kärkiehdokkaasta ei saanut tarpeeksi tukijoita taakseen. Poikkeuksellisen tiukoissa vaaleissa Garfield voitti demokraattien Winfield Scott Hancockin. Garfieldin kausi presidenttinä jäi kuitenkin vain puolen vuoden mittaiseksi, kun Charles J. Guiteau ampui häntä kuolettavasti. Harry Augustus Garfield
Harry Augustus ”Hal” Garfield (s. 11. lokakuuta 1863 – 12. joulukuuta 1942) oli yhdysvaltalainen lakimies, akateemikko ja virkamies. Hän toimi elämänsä aikana Princetonin yliopiston professorina, Williams Collegen johtajana ja polttoaineiden sääntelyä valvoneen liittovaltion viraston johtajana ensimmäisen maailmansodan aikaan. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1844
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1844 olivat järjestyksessään 15. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 1. marraskuuta – 4. joulukuuta 1844. James K. Polk demokraattisesta puolueesta voitti whig-puolueen Henry Clayn täpärässä kilvassa, jonka kiistanalaisina teemoina olivat orjuus ja Texasin tasavallan liittäminen osaksi Yhdysvaltoja. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1825 presidentiksi nousi vaaleissa lahjonnasta syytetty kansallis-republikaani John Quincy Adams, John Adamsin poika. Lahjontaepäilyjen takia Adamsilla ei usein ollut kongressin tukea takanaan ja useat hänen ajamansa muutokset kaatuivat Andrew Jacksonin kannattajien vastustukseen. Yksi merkittävimmistä Adamsin kauden aikaisista päätöksistä oli kuitenkin Erien kanavan rakentaminen, jolla suurilta järviltä saatiin vesiyhteys Yhdysvaltain itärannikolle. Yhdysvaltain historia
1970-luvulla Yhdysvallat sukelsi stagflaation kouriin, mikä huipentui Jimmy Carterin kauden 1977–1981 inflaatioon ja massatyöttömyyteen. Carter ei halunnut käyttää presidentin valtaoikeuksia yhtä laajasti kuin edeltäjänsä, joten kommunistit nousivat valtaan muun muassa Nicaraguassa ja Mosambikissa. Yhdysvaltain todellinen mahti sinänsä säilyi 1970-luvun lopullakin, mutta se ei halunnut käyttää sitä täysimääräisesti, vaan kärsi arvovaltatappioita ja yhdysvaltalaiset menettivät luottamuksensa maansa hallitukseen. Carter sopi Panaman kanavan luovuttamisesta Panaman valtiolle vuosituhannen vaihteessa ja neuvotteli Camp Davidin rauhasta Israelin ja Egyptin välillä. Carterin virkakauden lopulla Yhdysvallat koki ulkopoliittisen kriisin, kun iranilaiset opiskelijat ottivat haltuun Yhdysvaltain suurlähetystön Teheranissa ja Yhdysvaltain erikoisjoukkojen sotilasoperaatio yhdysvaltalaisten panttivankien pelastamiseksi epäonnistui. Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2000
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2000 järjestettiin 7. marraskuuta. Ne olivat samana päivänä kuin kiistellyt presidentinvaalit, joissa George W. Bush valittiin Yhdysvaltain presidentiksi. Edustajainhuoneen vaaleissa demokraattinen puolue sai kolmannen kerran perättäin lisäpaikkoja, ja pienensi enemmistönä edelleen olevan republikaanisen puolueen etumatkan enää yhdeksään paikkaan. James Monroe
Vuonna 1794 Yhdysvaltain presidentiksi noussut George Washington nimitti Monroen Yhdysvaltain ja Ranskan suhteita hoitavaksi ministeriksi. Samaan aikaan Ranska kävi sotaa Isoa-Britanniaa vastaan. Monroe sai aluksi parannettua Yhdysvaltojen ja Ranskan suhteita, mutta suhteet huononivat jälleen, kun Yhdysvaltain korkeimman oikeuden puheenjohtaja John Jay teki niin kutsutun "Jayn sopimuksen" Ison-Britannian kanssa marraskuussa 1794. Suhteiden huonontumisen takia Washington joutui vapauttamaan Monroen tehtävistän vuonna 1796. Winfield Scott
Winfield Scott (s. 13. kesäkuuta 1786 Petersburg, Virginia – 29. toukokuuta 1866 West Point, New York) oli yhdysvaltalainen kenraali ja Yhdysvaltain armeijan ylipäällikkö vuosina 1841–1861. Lisäksi hän oli vuonna 1852 ehdolla Yhdysvaltain presidentiksi Whig-puolueen ehdokkaana, mutta hävisi vaalit demokraattien Franklin Piercelle. James Garfield
James Garfield oli nuorena kiinnostunut seikkailukirjoista ja halusi isona merimieheksi. Perheensä heikon rahatilanteen takia hän kuitenkin päätti teini-ikäisenä perustaa kaksi Ohion kanavaa liikennöivää lauttaa. Vuosina 1851–1853 (joidenkin lähteiden mukaan 1854) Garfield kävi Western Reserve Eclectic Institute (nykyinen Hiram College) -nimistä koulua Hiramissa. Opiskelun ohessa hän työskenteli osa-aikaisena opettajana ja kirvesmiehenä. Vuonna 1854 Garfield alkoi opiskella Williams Collegessa Williamstownissa, Massachusettsissa, jossa hänet tunnettiin ahkerana opiskelijana ja hyvänä puhujana. Ahkeran opiskelun lisäksi Garfieldin kerrotaan nauttineen opiskeluaikanaan muun muassa metsästyksestä ja kalastuksesta sekä naisista. Jossain vaiheessa opintojaan Garfieldin on kerrottu tapailleen yhtä aikaa kolmea eri naista. George M. Dallas
George Mifflin Dallas (10. heinäkuuta 1792 – 31. joulukuuta 1864) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Yhdysvaltain varapresidenttinä James K. Polkin presidenttikaudella vuosina 1845–1849. Hän oli Yhdysvaltain senaatissa vuosina 1831–1833. Vuosina 1828–1829 Dallas oli Philadelphian pormestari. James Garfield
1870-luvun alussa Garfield joutui osalliseksi Crédit Mobilier of America -yritykseen liittyvään lahjusskandaaliin. Crédit Mobilier of America oli rakennusyhtiö, joka teki rakennustöitä valtiontukia saaneelle Union Pacific Railroad -rautatieyhtiölle. Garfield ja useat muut kongressiedustajat olivat osakkaina Crédit Mobilier of Americassa, mikä herätti epäilyjä siitä, että osakkaina olleet kongressiedustajat olisivat käyttäneet asemaansa kongressissa heikentääkseen yritykseen kohdistunutta viranomaisvalvontaa. Garfield ei koskaan saanut tuomiota lahjusskandaaliin liittyen, mutta hän oli lähellä hävitä vuoden 1874 kongressivaalit sen takia. Paul Warburg
Presidentti Woodrow Wilson nimitti Warburgin keskuspankin ensimmäiseen hallitukseen 10. elokuuta 1914. Warburg toimi Yhdysvaltain keskuspankin varapuheenjohtajana vuodesta 1916 ja erosi tehtävästä toukokuussa 1918. Eroamisesta huolimatta Warburg toimi keskuspankin Advisory Councilin jäsenenä 1921–1926. James Garfield
Istuva presidentti Rutherford B. Hayes oli luvannut olla hakematta enää toiselle kaudelle, ja hän piti lupauksensa. Republikaanien kansallisessa puoluekokouksessa kesäkuussa 1880 republikaanit eivät tahtoneet päästä sopuun puolueen presidenttiehdokkaasta. Ensimmäisillä äänestyskierroksilla eniten ääniä keräsi stalwartilaisiin kuulunut entinen presidentti Ulysses S. Grant, jota seurasivat halfbreedilainen senaattori James G. Blaine ja näiden kahden välinen kompromissiehdokas, valtiovarainministeri John Sherman. Garfield oli puoluekokouksessa mukana Ohion edustajana ja kannatti Shermania. Yksikään ehdokkaista ei kuitenkaan saanut valintaan vaadittua enemmistöä, minkä vuoksi valintatilaisuus oli ajautunut pattitilanteeseen. 34. äänestyskierroksella Wisconsin edustajat päättivät yllättäen alkaa tukea Garfieldia ja antoivat tälle 16 ääntä, vaikka Garfield oli aikaisemmilla kierroksilla saanut vain yhden tai kaksi ääntä per kierros eikä hän ollut lähelläkään kärkikolmikkoa. Seuraavalla kierroksella Garfieldin taakse tuli lisää kannattajia ja hän sai jo 50 ääntä. Tämän jälkeen Blainen ja Shermanin tukijat päättivät yhdessä asettua Garfieldin taakse, jotta Grant ei voittaisi esivaaleja. 36. kierroksella Garfield sai 399 ääntä Grantin 306 ääntä vastaan ja voitti näin esivaalit mustana hevosena. Vuoden 1880 puoluekokous on yhä republikaanisen puolueen eniten kierroksia vaatinut puoluekokous (vertailun vuoksi, viimeksi republikaanit tarvitsivat ehdokkaan valintaan enemmän kuin yhden kierroksen vuoden 1948 presidentinvaaleissa). Yhdysvaltain presidentinvaalit 1796
Federalistien John Adams sai eniten valitsijamiesääniä ja valittiin näin presidentiksi. Thomas Jefferson sai toiseksi eniten ääniä ja silloisten sääntöjen mukaisesti hänet valittiin varapresidentiksi. Yhdysvaltain presidentti
Yhdysvaltain presidentti () on Yhdysvaltain valtionpäämies ja hallituksen johtaja, korkein liittovaltion toimeenpaneva viranomainen sekä asevoimien ylipäällikkö. Presidentin toimikausi on neljä vuotta, ja sama henkilö voidaan valita korkeintaan kahdeksi kaudeksi. Yhdysvaltain varapresidentti valitaan samalla kertaa. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1801 presidentiksi nousi demokraattis-republikaani Thomas Jefferson varapresidenttinään Aaron Burr. Jeffersonin kaudella tehdyn Louisianan oston ansiosta Yhdysvaltain pinta-ala lähes kaksinkertaistui. Yhdysvallat pyrki aluksi pysymään erossa vuonna 1803 alkaneista Napoleonin sodista, mutta brittien ja ranskalaisten hyökättyä yhdysvaltalaisten kauppa-alusten kimppuun Jefferson asetti maat kauppasaartoon vuonna 1807. Saarto vahingoitti vakavasti Yhdysvaltain taloutta ja se purettiin jo seuraavana vuonna. William Howard Taft
William Howard Taft (15. syyskuuta 1857 – 8. maaliskuuta 1930) oli Yhdysvaltojen 27. presidentti vuosina 1909–1913 ja korkeimman oikeuden puheenjohtaja vuosina 1921–1930. Hän kuului republikaanipuolueeseen. Taft on ainoa henkilö, joka on toiminut sekä Yhdysvaltain presidenttinä että korkeimman oikeuden tuomarina.
Taftin isä oli tuomari, ja Taft opiskeli oikeustiedettä Yalen yliopistossa. 34-vuotiaana hänet nimitettiin liittovaltion piirituomariksi, minkä jälkeen presidentti McKinley lähetti hänet hallintojohtajaksi Filippiineille vuonna 1900. Taftista tuli sotaministeri presidentti Theodore Rooseveltin hallituksessa, ja sen jälkeen Rooseveltin seuraaja vuoden 1908 presidentinvaaleissa. James Garfield
Vuoden 1876 presidentinvaaleissa Garfield tuki republikaanien ehdokasta Rutherford B. Hayesia. Epäselvän äänestystuloksen jälkeen Garfield nimitettiin kongressin komissioon, jonka oli tarkoitus päättää, olisiko sekavan presidentinvaalin voittaja republikaani Rutherford B. Hayes vai demokraatti Samuel J. Tilden. Garfield äänesti Hayesin puolesta, joka lopulta julistettiinkin vaalien voittajaksi. Thomas Jefferson
Jeffersonin palattua Yhdysvaltoihin syksyllä 1789 maan silloinen presidentti George Washington nimitti hänet maan ensimmäiseksi ulkoministeriksi. Virassaan Jefferson ajautui kuitenkin törmäyskurssille silloisen valtiovarainministerin Alexander Hamiltonin kanssa. Siinä missä Jefferson olisi halunnut antaa osavaltioille ja paikallishallinnoille paljon valtaa, Hamilton tahtoi tehdä maasta yhtenäisen vahvan, koko maan asioista päättävän keskushallituksen avulla. Kun Hamilton vuonna 1789 perusti federalistisen puolueen, Jefferson päätti vastata haasteeseen luomalla pari vuotta myöhemmin oman demokraattis-republikaanisen puolueensa, eli nykyisen demokraattisen puolueen. Vuoden 1796 presidentinvaaleissa Jefferson hävisi federalistien John Adamsille kolmella äänellä ja pääsi näin lähinnä seremonialliseen varapresidentin virkaan. Yhdysvaltain historia
Presidentiksi vuonna 1960 valittu John F. Kennedy vältti maailman luisumisen ydinsotaan vuoden 1962 Kuuban ohjuskriisissä saatuaan neuvottelemalla Neuvostoliiton vetämään ohjuksensa Kuubasta. Presidentti Lyndon B. Johnson sääti kansallisen sairausvakuutuslain, kumosi lopullisesti valkoisten ja mustien yhdysvaltalaisten rotuerottelun ja sai Tonkininlahden päätöslauselmassa valtuudet torjua kommunistinen aggressio Kaakkois-Aasian maissa sotilaallisin keinoin. Garfieldin piirikunta (Kansas)
Garfieldin piirikunta () oli piirikunta Kansasin osavaltion länsiosassa. Piirikunta muodostettiin vuonna 1887, ja se liitettiin Finneyn piirikuntaan vuonna 1893. Piirikunta muodostui nykyisen Finneyn piirikunnan koillisosasta, alueesta joka sijaitsee Grayn piirikunnan pohjoispuolella. Garfieldin piirikunta perustettiin Kansasin osavaltion lailla 23. maaliskuuta 1887, ja se nimettiin kuusi vuotta aiemmin murhatun presidentti James A. Garfieldin mukaan. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1812
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1812 olivat järjestyksessään seitsemännet Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 30. lokakuuta – 2. joulukuuta 1812, vuoden 1812 sodan ollessa käynnissä. Vaaleissa olivat vastakkain demokraattis-republikaanisen puolueen istuva presidentti James Madison ja saman puolueen toisinajattelija DeWitt Clinton, joka oli Madisonin edesmenneen varapresidentin, George Clintonin, veljenpoika. Opposition federalistit antoivat tukensa Clintonille. Siitä huolimatta Madison valittiin toiselle kaudelle 50,4 prosentin kannatuksella vastustajansa 47,6 prosenttia vastaan, mikä teki vuoden 1812 vaaleista siihen mennessä tiukimman. Half-Breed
Half-breed oli Yhdysvaltain republikaanisen puolueen sisällä 1800-luvun loppupuolella vaikuttanut poliittinen liike. Half-breed oli toisen republikaanisen puolueen siiven, stalwartin, vastustaja. Half-breed oli luonteeltaan stalwartia liberaalimpi ja se tuki vuonna 1880 presidentiksi valittua James Garfieldia. 1910-luku
Yhdysvaltojen republikaanipresidentti William Howard Taftin presidenttikausi päättyi vuonna 1913. Uudeksi presidentiksi valittiin demokraattisen puolueen Woodrow Wilson. Yhdysvaltain ulkopolitiikka
Vuonna 1914 presidentti Woodrow Wilsonin ohjelman mukaan perustettiin Kansainliitto, josta Yhdysvallat jäi kuitenkin pois. Wilsonin aikana Yhdysvallat miehitti Meksikon ja nousi maihin Haitilla ja Dominikaanisessa tasavallassa. Toisessa maailmansodassa Yhdysvallat kukisti Japanin sekä oli mukana muiden liittoutuneiden kanssa kukistamassa Saksaa. Presidentit Franklin D. Roosevelt ja Harry Truman tukivat liittolaisiaan Euroopassa Marshall-avun avulla ja NATO:n perustamisella. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain tavoitteena oli kansainvälisen hegemonia-aseman ylläpitäminen. Suhteellinen hegemonia taloudessa on heikennyt 1970-luvun alusta alkaen selvästi, mutta selkeä sotilaallinen ylivalta on säilynyt. Kylmän sodan aikana Yhdysvallat taisteli esimerkiksi Koreassa ja Vietnamissa. John Adams
John Adamsin vaimo Abigail kuoli vuonna 1818, mutta John itse eli vielä tarpeeksi pitkään nähdäkseen poikansa John Quincy Adamsin nousevan Yhdysvaltain kuudenneksi presidentiksi vuonna 1824. John Adams kuoli 4. heinäkuuta 1826, Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen 50. vuotispäivänä. Hänen viimeisten sanojen kerrotaan olleen ""Thomas Jefferson still survives"" (). Adams ei tiennyt, että myös Jefferson oli kuollut aiemmin samana päivänä. Perustuslaillinen konventti (Yhdysvallat)
Perustuslaillinen konventti () oli vuonna 1787 Philadelphiassa kokoontunut edustajakokous, joka laati Yhdysvaltain perustuslain. Perustuslaki korvasi aiemmat konfederaatioartiklat ja muutti Yhdysvallat löyhästä valtioliitosta tiiviimmäksi liittovaltioksi. Konventin myötä ensimmäisen kerran maailmassa otettiin valtionpääksi presidentti. Konventti työskenteli Pennsylvania State Housessa (nyk. Independence Hall) eli samassa rakennuksessa, jossa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus oli hyväksytty vuonna 1776. Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
Vuonna 1944 Yhdysvallat lähetti joukkoja ja kalustoa Länsi-Eurooppaan suunnattua massiivista maihinnousua varten. 6. kesäkuuta 1944 operaatio Overlord alkoi länsiliittoutuneiden maihinnousulla Normandian rannikolle Ranskassa. Kahdessa kuukaudessa liittoutuneet varmistivat sillanpääasemia Pohjois-Ranskassa, mikä avasi länsirintaman Euroopassa ja puristi Saksan länsiliittoutuneiden ja Neuvostoliiton väliin. Länsiliittoutuneet vapauttivat Ranskan, Belgian, Luxemburgin ja Alankomaat Saksan miehityshallinnosta. Vuoden 1944 joulukuussa alkoi natsi-Saksan hyökkäys Ardenneille, jossa saksalaiset aikoivat piirittää länsirintaman yhdysvaltalaiset ja brittiläiset joukot mottiin. Yhdysvaltain vahvistusjoukkojen kuitenkin onnistui ajaa saksalaiset pois Ardenneilta ja Saksan viimeinen offensiivi tyrehtyi. Kun Saksan puolustus alkoi romahtaa, Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta käynnistivät Saksan asutuskeskusten ilmapommitukset, joissa lähes kaikki saksalaiset suurkaupungit tuhottiin maan tasalle. Presidentti Roosevelt, Winston Churchill ja Josif Stalin sopivat Jaltan konferenssissa Saksan sotilasmahdin lopettamisesta ja kansallisosialistisen hallinnon muuttamisesta demokraattiseksi valtiomuodoksi. Liittoutuneet päättivät jakaa Saksan ja Itävallan neljäksi miehitysvyöhykkeeksi Yhdysvaltain, Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Neuvostoliiton kesken. Roosevelt kuoli kesken virkakautensa 12. huhtikuuta 1945 ja uudeksi presidentiksi tuli Rooseveltin kabinetin varapresidentti Harry S. Truman. 30. huhtikuuta 1945 Hitler teki itsemurhan ja Neuvostoliitto valtasi Berliinin. 8. toukokuuta 1945 Saksa allekirjoitti ehdottoman antautumissopimuksen ja Euroopan-sota päättyi. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824 olivat järjestyksessään 10. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 26. lokakuuta – 2. joulukuuta 1824. Vaalit käytiin neljän demokraattis-republikaanisen puolueen jäsenen kesken. Heistä kukaan ei saanut ehdotonta enemmistöä valitsijamiesäänissä, joten presidentin valinta siirtyi Yhdysvaltain edustajainhuoneen vastuulle perustuslain 12. lisäyksen nojalla. 9. helmikuuta 1825 edustajainhuone valitsi John Quincy Adamsin presidentiksi. Hänestä tuli ensimmäinen presidentti, joka oli hävinnyt vaaleissa kansanäänissä. Orjuus Yhdysvalloissa
Kun vuoden 1860 vaaleissa Yhdysvaltain presidentiksi valittiin orjuuden vastustajana tunnettu Abraham Lincoln, joka oli luvannut ettei yhdestäkään uudesta osavaltiosta saisi tulla orjavaltio, etelävaltiot eli konfederaatio julistautuivat itsenäiseksi ja aloittivat Yhdysvaltain sisällissodan. Pohjoisvaltiot voittivat sodassa orjuutta tukeneet etelävaltiot. Jo sodan aikana Lincoln antoi vuonna 1863 presidentillisen vapautusjulistuksen (), jossa luvattiin pysyvä vapautus suurimmalle osalle Yhdysvaltain orjista. Sisällissodan jälkeen säädettiin Yhdysvaltain perustuslain 13. lisäys, joka kielsi orjuuden ja pakkotyön – muuten kuin rangaistuksena rikoksista – kaikkialla Yhdys­valtojen alueella. John Quincy Adams
Vuonna 1809 presidentiksi noussut James Madison pyysi Adamsia lähtemään suurlähettilääksi Venäjälle. Ollessaan Pietarissa Adams huomasi Ranskan silloisen hallitsijan Napoleonin halun valloittaa Venäjä. Samalla kuitenkin Yhdysvallat ja Iso-Britannia olivat ajautuneet omaan sotaansa. Vuonna 1814 Madison pyysi Adamsia lähtemään Belgiaan solmimaan Gentin rauhan, joka lopetti sotatoimet maiden välillä. Tämän jälkeen Adams siirtyi isänsä tapaan Isoon-Britanniaan hoitamaan Yhdysvaltojen suhteita maahan. Myös Adamsin oma lapsi Charles Francis Adams hoiti tätä virkaa myöhemmin. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1837 presidentiksi nousi demokraatti Martin Van Buren. Pian Van Burenin kauden alkamisen jälkeen Yhdysvallat ajautui pahaan finanssikriisiin, joka johtui suurimmilta osin Andrew Jacksonin tekemistä varainsiirroista liittovaltiolta osavaltioiden pankeille. Pankkien kaatuminen johti tuhansien yhdysvaltalaisten työpaikkojen ja maatilojen menettämiseen. Van Buren pyrki edeltäjänsä tavoin nostamaan deflaatiota ja sai näin parannettua taloustilannetta hiukan. Arthur Zimmermann
Ulkoministeri Jagow erosi syksyllä 1916 vastustettuaan Saksan ylimmän sotilasjohdon vaatimusta rajoittamattoman sukellusvenesodan aloittamisesta ympärysvaltojen päihittämiseksi, sillä se uhkasi ajaa Yhdysvallat liittymään sotaan ympärysvaltojen puolelle. Zimmermann, joka tuki lojaalisti sotilasjohdon näkemyksiä ja ajatusta rajoittamattomasta sukellusvenesodasta, nimitettiin Jagowin seuraajaksi 25. marraskuuta 1916. Pitääkseen Yhdysvaltojen panoksen Euroopan sodassa mahdollisimman vähäisenä hän päätti junailla Meksikon ja Japanin ryhtymään sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Zimmermann lähetti 16. tammikuuta 1917 Saksan Washingtonin-lähetystön kautta Saksan Méxicon-lähettiläälle von Eckhardtille salakielisen sähkeen, jossa pyysi tätä ehdottamaan Meksikon presidentti Venustiano Carranzalle yhteistyötä: vastineena sotaan ryhtymisestä Yhdysvaltoja vastaan Meksiko saisi Saksan tuen New Mexicon, Teksasin ja Arizonan takaisinvalloitukselle. Brittien tiedustelu onnistui kaappaamaan viestin ja murtamaan sen salauskoodin, minkä jälkeen sähkeen sisältö päätyi Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin haltuun. Se julkaistiin Wilsonin aloitteesta 1. maaliskuuta ja nostatti Yhdysvalloissa saksalaisvastaisen reaktion. Zimmermann vielä vahvisti sähkeen aitouden maaliskuun lopussa pitämässään puheessa. Kuukauden sisällä Yhdysvallat julisti sodan Saksalle. Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaiset
Yhdysvaltain presidentin virkaanastujaiset on seremonia, jossa Yhdysvaltain presidentiksi valittu astuu neljän vuoden toimikauden virkaan. Tämä seremonia järjestetään joka neljäs vuosi. Vuodesta 1937 lähtien virkaanastujaiset on järjestetty 20. tammikuuta eli 72-78 päivää marraskuussa pidettyjen presidentinvaalien jälkeen. Garret A. Hobart
Hobart oli New Jerseyn senaatin republikaanijäsen vuosina 1876–1882 ja sen presidentti 1881–1882. Hän oli myös ehdolla Yhdysvaltain senaattiin, mutta ei tullut valituksi. Hänestä tuli varapresidentti William McKinleyn voitettua vuoden 1896 presidentinvaalit. Julia Gardiner Tyler
Miehensä kuoleman jälkeen Julia Tyler palasi New Yorkiin, ja teki vapaaehtoistyötä Etelävaltioiden puolesta. Kun Etelävaltiot hävisivät sisällissodan, hän oli taloudellisissa vaikeuksissa. Tuohon aikaan laki ei määrännyt presidenttien leskille eläkettä. Vuonna 1880 kongressi päätti myöntää hänelle 1200 dollaria eläkettä vuodessa. Seuraavana vuonna, James Garfieldin murhan jälkeen, kaikille silloisille presidenttien leskille myönnettiin 5000 dollarin suuruinen vuosittainen eläke. Ulysses S. Grant
Jätettyään Valkoisen talon vuonna 1877 Grant lähti perheensä kanssa kiertelemään ympäri maailmaa kahden vuoden ajaksi. Tänä aikana Grant kävi myös Suomessa ja vieraili Turussa Phoenix-hotellissa ja Helsingissä Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa rehtori Topeliuksen vieraana. Grant palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1879, ja seuraavana vuonna hän oli ehdolla republikaanien presidenttiehdokkaaksi. James A. Garfield kuitenkin voitti kilpailun ja nousi myöhemmin Yhdysvaltain 20. presidentiksi. James Gillespie Blaine
Blaine toimi ulkoministerinä James Garfieldin, Chester A. Arthurin ja Benjamin Harrisonin hallinnoissa. Garfieldin murhan jälkeen hän jatkoi Arthurin hallituksessa joulukuuhun 1881, minkä jälkeen hän erosi. Vuonna 1889 hänestä tuli Harrisonin hallituksen ulkoministeri, mutta hän joutui eroamaan tästä tehtävästä kesäkuussa 1892 heikentyneen terveydentilansa vuoksi. James Garfield
Vuonna 1880 Garfield valittiin Yhdysvaltain senaattiin. Hän ei kuitenkaan ottanut virkaa vastaan, koska republikaanipuolue nimitti hänet yllättäen puolueen presidenttiehdokkaaksi. George Washington
George Washington, 22. helmikuuta 1732 Westmorelandin piirikunta, Virginia – 14. joulukuuta 1799 Mount Vernon, Virginia) oli yksi Yhdysvaltojen perustajista ja Yhdysvaltain ensimmäinen presidentti vuosina 1789–1797. Hän toimi Yhdysvaltain armeijan ylipäällikkönä vapaussodassa. Harry Augustus Garfield
Harry Garfieldin isä oli Yhdysvaltain presidentti James Garfield. Thomas A. Hendricks
Thomas Andrews Hendricks (7. syyskuuta 1819 – 25. marraskuuta 1885) oli Yhdysvaltain kahdeskymmenesensimmäinen varapresidentti. John Adams
George Washingtonin jätettyä presidentinvirkansa toisen kautensa jälkeen, äänestettiin Adams Yhdysvaltain toiseksi presidentiksi Thomas Jeffersonin tullessa varapresidentiksi. Adams astui virkaansa 4. maaliskuuta 1797. Pendletonin laki valtion viranhaltijoista
Ensimmäisen kerran poliittisia nimityksiä yritti estää vuosina 1877–1881 presidenttinä toiminut republikaani Rutherford B. Hayes. Hayes erotti useita poliittisesti nimitettyjä virkamiehiä, myös Chester A. Arthurin. Myös Hayesin seuraaja, republikaani James Garfield, pyrki aktiivisesti lopettamaan poliittiset nimitykset. Garfieldin suunnitelmat jäivät kesken, kun häntä ammuttiin presidenttikauden alussa. Garfieldin kuoltua muutamaa kuukautta myöhemmin presidentiksi nousi varapresidentti Chester A. Arthur. Arthur kannatti ennen presidentiksi nousemista poliittisia nimityksiä, mutta yllättäen tuki Pendletonin lakiehdotusta, jonka hän hyväksyi tammikuussa 1883. Franklin Pierce
Franklin Pierce (23. marraskuuta 1804 – 8. lokakuuta 1869) oli Yhdysvaltain demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Yhdysvaltojen 14. presidenttinä vuosina 1853–1857. Ennen virkaansa presidenttinä Pierce palveli edustajainhuoneessa, senaatissa sekä prikaatikenraalina Meksikon–Yhdysvaltain sodassa. Pierce muistetaan presidenttinä erityisesti kyvyttömyydestään hoitaa Kansasissa alkaneet väkivaltaisuudet, jotka veivät maata yhä lähemmäs sisällissotaa. Myöhemmin häntä onkin pidetty yhtenä maan historian huonoimmista presidenteistä. James Garfield
Presidenttien suorituksia arvioivilla listoilla Garfield on yleensä korkeintaan keskitasoa. Esimerkiksi Siena Collegen vuonna 1995 historian ja politiikan tutkimuksen professoreille suunnatussa kyselyssä Garfield sijoittui sijalle 27/41. C-SPAN-televisiokanavan vuosina 2000 ja 2009 historioitsijoille ja Yhdysvaltain presidenttiyttä ammatikseen tutkiville osoitetussa kyselyssä Garfield sijoittui sijoille 29/41 ja 28/42. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Vuonna 1797 Yhdysvaltain toiseksi presidentiksi valittiin federalisti John Adams. Varapresidentiksi äänestettiin Thomas Jefferson. Adamsin kaudella Yhdysvallat pyrki luomaan paremmat kauppayhteydet Ranskaan. Yritykset kuitenkin epäonnistuivat, kun Ranskan ulkoministeri Charles Maurice de Talleyrand halusi Yhdysvalloilta lahjuksia ennen kuin suostui neuvottelemaan. Yhdysvallat kieltäytyi ja maat ajautuivat lyhyeen merisotaan. Yhdysvaltain poliittinen historia 1774–1901
Demokraattis-republikaanien James Monroe voitti selvästi vuoden 1816 vaalit ja nousi seuraavana vuonna maan viidenneksi presidentiksi. Monroen ensimmäisellä kaudella Yhdysvallat pyrki parantamaan välejään Espanjaan. Maiden välit olivat huonontuneet Yhdysvalloille kuuluneen Georgian ja Espanjan Floridan välisten rajakonfliktien takia. Yhdysvallat pyrki ratkaisemaan ongelman ostamalla Floridan viidellä miljoonalla dollarilla: tämä kuitenkin aiheutti maan ensimmäisen laajan finanssikriisin. Jefferson Davis
Jefferson Finis Davis (3. kesäkuuta 1808 Christianin piirikunta, Kentucky – 6. joulukuuta 1889 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Amerikan konfederaation ainoa presidentti vuosina 1861–1865. Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä
Tähän luetteloon on otettu ne henkilöt, jotka vannoivat Yhdysvaltain presidentin valan sen jälkeen kun Yhdysvaltain perustuslaki ratifioitiin vuonna 1789. Yhdysvaltain johtajista ennen ratifiointia katso siirtokuntien kongressin presidentti. Luetteloon ei ole otettu perustuslain 25. lisäyksen mukaan toimea hoitaneita väliaikaisia presidenttejä. Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1992
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1992 pidettiin 3. marraskuuta 1992 yhtä aikaa presidentinvaalien kanssa. Presidentinvaaleissa demokraattien Bill Clinton ja Al Gore valittiin presidentiksi ja varapresidentiksi. He voittivat istuvan presidentin, republikaanipuolueen George H. W. Bushin ja tämän varapresidentin Dan Quaylen. Jimmy Carter
James Earl "Jimmy" Carter, Jr. (s. 1. lokakuuta 1924 Plains, Georgia) on yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain 39. presidentti (1977–1981). Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1820 olivat järjestyksessään yhdeksännet Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 1. marraskuuta – 6. joulukuuta 1820. Vaalit olivat kolmannet ja viimeiset, joissa presidentti valittiin käytännössä yksimielisesti. Presidentti James Monroe ja varapresidentti Daniel D. Tompkins valittiin uudelle kaudelle helposti ja he saivat kaikki paitsi yhden valitsijaäänistä.