Onko massa sama asia kuin painovoima?
Massa
Kappaleen massaa voidaan mitata erilaisilla vaaoilla - sanotaan että kappale punnitaan. Vaa'at perustuvat kappaleen massan ja painon verrannollisuuteen. Kappaleen paino (mutta ei massa) tosin riippuu myös sen sijainnista, sillä painovoima ei ole kaikkialla aivan yhtä suuri. Kuitenkin tasapainovaaka antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä paikasta toiseen siirrettäessä myös toiseen vaakakuppiin sijoitettavien punnusten paino muuttuu samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa'alla punnittaessa tulos riippuu painovoiman paikallisesta suuruudesta. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa (painavaa massaa), jousivaaka painoa. Ilman painovoimaa massaa voi mitata kiihdyttämällä sitä tunnetulla voimalla. Painopiste
Painovoima vaikuttaa kappaleeseen kuin sen koko massa olisi keskittynyt sen painopisteeseen. Siksi sitä kutsutaan myös massakeskipisteeksi. Massakeskipiste on kuitenkin eri asia kuin painopiste, sillä niiden paikat eroavat, jos painovoimakenttä ei ole homogeeninen. Massakeskipiste on kappaleen sisäinen ominaisuus, joka riippuu vain atomien painoista ja sijainneista eli massajakaumasta. Painovoima riippuu massajakauman lisäksi ulkopuolisen gravitaatiokentän rakenteesta. Vaaka
Painovoima ei kuitenkaan ole tarkalleen yhtä suuri edes kaikkialla maan pinnalla, vielä vähemmän muilla taivaankappaleilla. Tasapainovaaka kuitenkin antaa kappaleen massalle kaikkialla saman arvon, sillä myös punnusten paino vaihtelee sijainnin mukaan samassa suhteessa. Sitä vastoin jousivaa’an antama tulos riippuu painovoiman paikallisista vaihteluista. Tällä perusteella voidaan sanoa, että tasapainovaaka mittaa massaa, jousivaaka painoa. Massa
Newtonin gravitaatiolain mukaisesti kappaleet vaikuttavat toisiinsa gravitaatiovoimalla, joka on suoraan verrannollinen keskenään vaikuttavien kappaleiden massojen tuloon ja kääntäen verrannollinen niiden etäisyyden neliöön.. Tässä mielessä massa sanotaan "painavaksi massaksi". Samassa paikassa, esimerkiksi tietyllä paikalla maan pinnalla, kappaleen paino ja (painava) massa ovat suoraan toisiinsa verrannollisia. Kappaleen painava massa on kuitenkin sen paikasta riippumaton, kun taas sen paino muuttuu, jos se viedään paikkaan, jossa painovoima on eri suuruinen, esimerkiksi toiselle taivaankappaleelle. Arkikielessä käsitteitä massa ja paino käytetään usein synonyymeinä. Arkielämässä tästä sekaannuksesta ei yleensä ole sanottavasti haittaa, mutta esimerkiksi fysiikassa, tähtitieteessä ja avaruustekniikassa ero massa- ja paino-käsitteiden välillä on oleellisen tärkeä. Kilogramma
Arkikielessä voidaan käyttää ilmaisua "esineen paino" vaikka tarkoitetaan "esineen massaa". Sanat "massa" ja "paino" ovat käytössä tieteellisissä teksteissä kahden eri käsitteen niminä. Paino tarkoittaa massan aiheuttamaa painon tunnetta esimerkiksi kädellä, kun maan painovoima vetää esinettä alaspäin. Painon yksikkönä on "newton", kun massan yksikkönä on kilogramma. Arkikielessä näitä nimityksiä käytetään sekaisin ja se, kumpaa milloinkin tarkoitetaan, selviää vasta asiayhteydestä. Paino
Kappaleen paino on suoraan verrannollinen sen massaan, ja se on samalla kappaleella likipitäen yhtä suuri kaikkialla Maan pinnalla. Tämän vuoksi arkielämässä massan ja painon välillä ei aina tehdä eroa, vaan usein kappaleen painosta puhuttaessa tarkoitetaan sen massaa. Fysikaalisesti massa ja paino ovat kuitenkin kaksi eri käsitettä. Kappaleen massa on riippumaton sen sijainnista ja sen voidaan katsoa kuvaavan aineen määrää kappaleessa, paino kuvaa gravitaation kappaleeseen aiheuttamaa voimaa.
Aineen häviämättömyyden laki
Massan säilymislain keksijänä on yleisesti pidetty Antoine Laurent Lavoisier'ta, joka esitti sen kokeellisesti todennettuna vuonna 1789. Osittain tästä syystä häntä pidetään yleensä nykyaikaisen kemian isänä. Kuitenkin jo vuonna 1748 Mihail Lomonosov (1711-1765) oli jo esittänyt saman asian ja osoittanutkin sen kokeellisesti. Myös John Rey (1583-1645), Joseph Black (1728-1799) ja Henry Cavendish (1731-1810), olivat päätyneet samaan tulokseen jo ennen Lavoisier'ta, joskaan heidän esittämiään todisteita ei vielä ollut pidetty niin vakuuttavina, että asia olisi tullut yleisesti hyväksytyksi
Ettei massan (tai painon) säilyminen ollut selvä asia ikimuistoisista ajoista saakka, johtui siitä, että monissa tavallisissa kemiallisissa reaktioissa, esimerkiksi palamisessa, lähtöaineista, reaktiotuotteista tai molemmistakin ainakin osa on kaasuja, jotka tulevat ilmakehästä tai leviävät sinne. Kaasuja on ollut niiden näkymättömyyden vuoksi vaikea tunnistaa, jota paitsi ilmakehän nosteen vuoksi ne ovat erehdyttävästi vaikuttaneet painottomilta. Lisäksi käsitteellinen ero massan ja painon välillä ei ollut selvä ennen kuin Isaac Newton vuonna 1687 esitti yleisen gravitaatiolain. Koska esimerkiksi polttopuista jäävä tuhka painaa paljon vähemmän kuin alkuperäiset polttopuut, vaikuttaa siltä kuin massaa häviäisi. Entisajan kemistit olettivat, että puun sisältämä hypoteettinen alkuaine, flogiston, poistuisi ilmakehään palamisen yhteydessä. Toisaalta myös metallien hapettumista, esimerkiksi raudan ruostumista, pidettiin flogistonin poistumisena, vaikka tuolloin jo tiedettiin, että syntyvä ruoste painaa enemmän kuin alkuperäinen rauta. Tämän vuoksi olikin oletettava, ettei aineen paino (massa) pysy kemiallisissa reaktioissa ennallaan. Hydrostatiikka
z-suunnassa tilanne muuttuu, koska partikkeliin vaikuttaa myös sen paino alaspäin. Paino saadaan kertomalla partikkelin massa (tiheys kertaa tilavuus) painovoimakiihtyvyydellä "g". Liikeyhtälöksi tulee Painopiste
Kappaleen eri osiin kohdistuvat painovoiman vetovoimat aiheuttavat samansuuruisen momentin referenssipisteen suhteen kuin painopisteeseen vaikuttava koko kappaleen paino. Asettamalla referenssipiste origoon, merkitsemällä kappaleen painopistettä formula_1 ja kappaleen muiden osien pisteitä formula_2 sekä kappaleen painovoimaa formula_3 ja muiden osien painoja formula_4, voidaan momenttien avulla laskea koordinaatit
Jos painovoima on suoraan verrannollinen massaan eri kohdissa, voidaan supistaa putoamiskiihtyvyydet pois ja saadaan painopisteen koordinaateiksi samat koordinaatit kuin massakeskipisteelläkin
Yleisempi määritelmä painopisteelle saadaan integroimalla massajakaumaa Atomimassayksikkö
Atomimassayksikkö ei ole sama kuin atomiyksiköiden massayksikkö, joka on määritelty elektronin massaksi ("m"). Massa-luminositeettirelaatio
ja Le Sagen gravitaatioteoria
Havaintojen perusteella tiedetään, että gravitaatio vaikuttaa kaikkiin energian muotoihin, ei ainoastaan massaan. Atomi­ytimen sähköinen sidos­energia, heikon vuoro­vaikutuksen energia ytimen sisällä ja atomin elektronien liike-energia vaikuttavat kaikki atomin painavaan massaan, minkä Eötvösin koe on osoittanut hyvin suurella tarkkuudella. Tämä merkitsee esimerkiksi, että jos kaasun atomit liikkuvat nopeammin, sen paino kasvaa. Lisäksi laserilla tehdyt mittaukset osoittavat, että gravitaatioon liittyvä sidos­energia itsekin on gravitaation vaikutuksen alainen ja että tämä vaikutus on suurella tarkkuudella ekvivalenssi­peri­aatteen mukainen. Tämäkin osoittaa, että jokaisen onnistuneen gravitaatio­teorian on oltava epä­lineaarinen ja otettava tämä itseensä kytkeytyminen huomioon. Le Sagen teoria tai mikään sen muunnelma ei kuitenkaan ennusta tai selitä mitään näistä edellä mainituista ilmiöistä. Sidosenergia
Sidottu systeemi on alemmalla energiatasolla, joten sen massan täytyy olla pienempi kuin sen muodostavien yksittäisten ei-sidottujen osien massojen summa. Ytimen sidosenergia voidaan laskea ytimen massan ja sen muodostavien protoneiden ja neutroneiden massojen erotuksena. Kun tämä massavaje tiedetään, voidaan Einsteinin kaavaa (E = mc²) käyttäen laskea minkä tahansa ytimen sidosenergia. Paino
Koska paino on voima, SI-järjestelmässä sen yksikkönä on newton samoin kuin muidenkin voimien. Yksi newton on voima, joka aiheuttaa yhden kilogramman massaiselle kappaleelle kiihtyvyyden 1 m/s. Atomimassayksikkö
Koska atomimassayksikkö on kahdestoistaosa hiili-12-atomin massasta, tällaisen atomin massa on tasan 12 u, ja 12 grammassa hiili-12:ta on "N" atomia. Suoraan määritelmästä seuraa myös, että gramman ja atomimassayksikön suhde on sama kuin Avogadron vakion lukuarvo, ja jokaisen alkuaineen tai yhdisteen moolimassa grammoina on lukuarvoltaan yhtä suuri kuin sen atomin tai molekyylin massa atomimassayksikköinä. Painovoima
Painovoima eli gravitaatio on luonnonilmiö, joka saa kaikki massalliset kappaleet vetämään toisiaan puoleensa. Tämän vuorovaikutuksen suuruus eli voima riippuu kappaleiden massoista ja etäisyydestä. Tämä saa esimerkiksi esineet putoamaan Maata kohti sekä pitää satelliitit ja taivaankappaleet radoillaan, kuten Maan kiertoradallaan Auringon ympäri. Painovoima aiheuttaa myös vuorovesi-ilmiön. Geostationaarinen kiertorata
Newtonin toisen lain mukaan voimat ovat muotoa massa kertaa kiihtyvyys: Painovoima
Putoamiskiihtyvyys ilmoittaa massiivista keskuskappaletta kohden putoavan kappaleen kiihtyvyyden. Puhutaan ”painovoiman kiihtyvyydestä "g"”. Eri taivaankappaleille on erilaisia "g":n arvoja, koska kappaleiden massat ja säteet poikkeavat suuresti toisistaan. Painovoima
Painovoima on yksi fysiikan neljästä perusvuorovaikutuksesta yhdessä sähkömagneettisen, vahvan ja heikon vuorovaikutuksen kanssa. Painovoima on neljästä perusvuorovaikutuksesta heikoin, vaikka sillä onkin vallitseva vaikutus maailmankaikkeuden suuren mittakaavan rakenteeseen. Tämä johtuu siitä, että vahva ja heikko ydinvoima vaikuttavat vain erittäin pienessä (silmille näkymättömässä) mittakaavassa, kun taas kaikkeuden sähkömagneettiset varaukset kumoavat suurilta osin toisensa. Planckin massa
Planckin massa on massan luonnollinen yksikkö, jota merkitään "m", ja jonka suuruus SI-yksiköissä on noin 2,176 × 10 kg eli 21,76 mikrogrammaa. Se on myös massa, jonka Schwarzschildin säde vastaa Planckin pituutta eli pienintä mahdollista pituuden yksikköä ( ≈ 1,6 × 10 m). Planckin massa asettaa alarajan mustan aukon massalle, sillä tätä kevyempien mustien aukkojen täytyisi olla Planckin pituutta pienempiä, mikä ei nykytietämyksen valossa ole mahdollista. Planckin massan kaava on Voima (fysiikka)
Esimerkiksi Maan läheisyydessä Maan vetovoima vetää kaikkia kappaleita puoleensa. Toisaalta myös kaikki kappaleet vetävät Maata puoleensa yhtä suurella mutta vastakkaissuuntaisella voimalla, mutta Maan suuren massan vuoksi niiden aikaansaama liiketilan muutos on niin vähäinen, ettei sitä voida havaita. Mekaniikan peruslait
Liikemäärä formula_3, missä "m" on massa ja v on nopeus. Klassisessa kuvassa massa on vakio. Tällöin päädytään alussa esitettyyn lakiin, sillä formula_4. Relativistisessa tapauksessa, missä kappaleen nopeus lähenee valon nopeutta tyhjiössä, täytyy kuitenkin ottaa huomioon erityisen suhteellisuusteorian antamat korjaukset. Kriittinen massa
Kriittinen massa on fissiilistä materiaalista tehdyn kappaleen massan raja-arvo, jossa kappaleen kriittisyys "k"=1. Kriittisen massan ylittyessä kappaleen kriittisyys "k" on suurempi kuin 1 (ylikriittinen kappale), ja alittuessa "k" on alle 1 eli kappale on alikriittinen. Ylikriittisessä kappaleessa tapahtuu (aina) spontaani ja progressiivinen ydinreaktioiden ketjureaktio, jossa atomien ytimiä halkeaa eli fissioituu ja vapautuu energiaa. Vastaavasti alikriittisessä kappaleessa ketjureaktiota ei synny. Massaylijäämä
Ydinfysiikassa nuklidin massaylijäämä on atomi­ytimen todellisen, atomimassayksikköinä ilmaistun massan ja sen massa­luvun erotus. Sitä käytetään usein atomiydinten massojen taulukoinnissa. Ytimen massa atomi­­massa­yksikköinä on kaikissa tapauksissa lähellä sen massa­lukua eli siinä olevien protonien ja neutronien luku­määrien summaa, koska nämä hiukkaset muodostavat valtaosan ytimen massasta ja molempien massa on lähellä yhtä atomi­massa­yksikköä. Ytimen massa­yli­jäämä mittaa täten sitä, kuinka paljon suurempi tai pienempi ytimen sidosenergia nukleonia kohti on verrattuna hiili-12-atomiin, jonka mukaan atomi­massa­yksikkö on määritelty. Jos massa­yli­jäämä on negatiivinen, ytimen sidos­energia on suurempi kuin hiili-12:n, ja jos se on positiivinen, sidos­energia on pienempi kuin hiili-12:n. Jos ytimen massa­yli­jäämä on selvästi suurempi kuin jonkin sitä kevyemmän ytimen, se voi hajota radio­aktiivisesti luovuttaen energiaa. Massa
Kappaleen hidasta ja painavaa massaa voitaisiin pitää kahtena eri suureenakin. Klassisessa mekaniikassa kuitenkin oletetaan, että ne ovat jokaisella kappaleella yhtä suuret. Tähän viittasi jo Galilein havainto, että ilmattomassa tilassa kaikki kappaleet putovat yhtä suurella kiihtyvyydellä. Vuonna 1909 Lorand Eötvös osoitti kokeellisesti hitaan ja painavan massan ekvivalenttisuuden tarkkuudella 5 · 10. Tämä ekvivalenssin vuoksi hidasta ja painavaa massaa voidaankin mitata samoilla mitta­yksiköillä. Ennen Einsteinin vuonna 1916 esittämää yleistä suhteellisuus­teoriaa ei kuitenkaan tunnettu mitään perustavaa syytä sille, miksi niiden on oltava yhtä suuret, vaan tämä oli pelkästään havaintoihin perustuva oletus. Le Sagen gravitaatioteoria
Vaikka Fation ja Le Sagen teorian mukaan aineen on oltava hyvin huokoista, oletetut hiukkaset eivät voi läpäistä sitä täydellisesti, koska siinä tapauksessa tuloksena ei olisi gravitaation kaltaista voimaa. Kuitenkin tämän läpäisy­kyvyn epä­täydellisyys johtaa ongelmiin: tarpeeksi suuren massan tapauksessa kahden kappaleen aiheuttama "varjostus" olisi pienempi kuin niiden varjostusten summa, jotka kumpikin aiheuttaisi erikseen, koska "varjot" sattuvat osittain päällekkäin (kuva P10 yllä). Tämä hypoteettinen ilmiö, jota on sanottu gravitaatiovarjostukseksi, johtaisi siihen, että gravitaatio ei olisi aivan suoraan verrannollinen kappaleiden massaan. Tämän vuoksi Fatio ja Le Sage olettivat, että varjostusilmiö oli niin pieni, ettei sitä havaita, minkä vuoksi vuorovaikutuksen vaikutusalan on oltava erittäin pieni (kuva P10, alla). Tämä seikka asettaa erittäin korkean alarajan hiukkasvirran intensiteetille, jotta se voisi saada aikaan havaitun gravitaation. Tämä gravitaatiovarjostus, missä muodossa tahansa, on myös ristiriidassa ekvivalenssiperiaatteen kanssa, jonka Eötvösin koe seuraajineen on osoittanut päteväksi hyvin suurella tarkkuudella; tällaiset kokeet ovat osoittaneet, että minkä tahansa kappaleen ns. painava massa on hyvin tarkasti sama kuin ns. hidas massa. Lisää historiallista tietoa gravitaatiovarjostuksen ja Le Sagen gravitaatioteorian välillä, katso ja Borzeszkowski ym.. Massa
Massa (, tunnus m) on fysiikan perussuure, joka kuvaa toisaalta kappaleen hitautta voiman vaikuttaessa siihen, toisaalta kappaleen kykyä tuntea ja aiheuttaa gravitaatiovoimia. 
Arkikielessä painolla tarkoitetaan yleensä kappaleen massaa. Pintagravitaatio
Newtonin gravitaatio­lain mukaan kappaleen aiheuttava gravitaatiovoima on suoraan verrannollinen sen massaan: kaksin­kertainen massa aiheuttaa kaksin­kertaisen voiman. Gravitaatio noudattaa myös käänteisen neliön lakia, niin että kappaleen siirtäminen kaksin­kertaiselle etäisyydelle pienentää paino­voiman neljäs­osaansa, kymmen­kertaiselle etäisyydelle taas sadas­osaan. Samaan tapaan myös esimerkiksi valon intensiteetti on kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön: kaukaisista valonlähteistä havaitsija saa vähemmän valoa. Aineen häviämättömyyden laki
Erityinen suhteellisuusteoria osoitti, että massan säilyminen pitää vain likipitäen paikkansa avoimissa systeemeissä, joista energiaa poistuu ympäristöön. Hiukkasten muodostaman systeemin massa ei yleensä ole yhtä suuri kuin hiukkasten massojen (lepomassojen) summa niiden ollessa toisistaan erillään, sillä asiaan vaikuttaa myös niiden välisestä vuorovaikutuksista johtuva potentiaalienergia. Tällaisia systeemejä ovat esimerkiksi nukleoneista muodostuvat atomiytimet, mutta myös atomeista muodostuvat molekyylit. Massan ja energian välisen yhteyden osoittaa Einsteinin kaava E=mc². Niinpä jos systeemin muodostuessa vapautuva sidosenergia pääsee poistumaan systeemistä, kokonaissysteemin massa on pienempi kuin sen osien. Erotusta sanotaan massakadoksi, ja se on suoraan verrannollinen systeemin sidosenergiaan, joka samalla osoittaa, minkä verran energiaa tarvitaan systeemin hajottamiseen alkuperäisiin osiinsa.. Jos kuitenkin otetaan huomioon myös systeemistä poistunutta energiaa vastaava massa, säilymislaki pätee. Näin ollen massan ja energian säilymistä ei voi pitää kahtena eri luonnonlakina, vaan ne ovat saman lain ilmenemismuotoja. Kenttä (fysiikka)
Ensimmäinen fysiikassa käyttöön tullut kenttä oli painovoima- eli gravitaatio­kenttä. Isaac Newtonille hänen yleinen veto­voima­lakinsa ilmaisi yksinkertaisesti gravitaatiovoiman, joka vaikutti minkä tahansa kahden massallisen hiukkasen välillä. Myöhemmin 1700-luvulla otettiin käyttöön uusi käsite kaikkien näiden gravitaatio­voimien käsittelemiseksi. Tämä käsite, paino­voima­kenttä, osoitti avaruuden jokaisessa pisteessä kaikkien gravitaatio­voimien resultantin, joka vaikuttaa tähän pisteeseen sijoitettuun kappaleeseen. Tämä ei muuttanut fysiikkaa mitenkään: ei ole merkitystä sillä, lasketaanko ensin kaikki tiettyyn kappaleeseen kohdistuvat gravitaatio­voimat, jotka sitten lasketaan yhteen, vai lasketaanko muiden kappaleiden aiheuttamat gravitaatio­vaikutukset ensin kenttinä yhteen ja vasta sitten sen vaikutus kyseisessä pisteessä olevaan kappaleeseen. Perhe (hiukkasfysiikka)
Jokaisen korkeampaan perheeseen kuuluvan hiukkasen massa on suurempi kuin sen alempaan perheeseen kuuluvan vastineen. Mahdollisena poikkeuksena tähän sääntöön ovat neutriinot, joiden massoja ei ole mitattu kokeellisesti (neutriinoilla tiedetään olevan pieni, mutta nollasta poikkeava massa). Esimerkiksi ensimmäisen sukupolven elektronin massa on vain 0,511 MeV/"c", toisen sukupolven myonin massa on 106 MeV/"c" ja kolmannen sukupolven taun massa on 1 777 MeV/"c", mikä on lähes kaksi kertaa protonin massa. Korkeampien perheiden hiukkaset hajoavat alempien perheiden hiukkasiksi, ja maailmankaikkeuden vakaa aine koostuukin yksinomaan ensimmäisen perheen hiukkasista. Korkeampien perheiden hiukkasia tavataan vain erittäin korkeaenergiaisissa ympäristöissä, kuten kosmisissa säteissä ja hiukkaskiihdyttimissä. Vaaka
Vaaka on yhteisnimitys erilaisille massan ja painon mittauslaitteille. Kappaleen massan tai painon määrittämistä vaa’alla sanotaan "punnitsemiseksi". Massavirta
Massavirta (tunnus ṁ, lue: "m-piste") on fysiikassa ja tekniikassa käytettävä suure, joka kuvaa aineen massan kulkeutumista tietyn tarkkailupinnan läpi aikayksikössä. Massavirran SI-yksikkö on kilogramma per sekunti. Massavirta määritellään tarkasteltavan pinnan läpi kulkeutuvan massan derivaattana ajan suhteen: Noste
Noste on voima, joka nostaa kappaletta ylöspäin. Noste johtuu hydrostaattisen paineen erosta kappaleen eri pinnoilla. Arkhimedeen lain mukaan kappaleeseen kohdistuu ylöspäin vaikuttava voima eli noste, jos kappale on osittain tai kokonaan upotettu nesteeseen tai kaasuun. Noste on yhtä suuri, mutta suunnaltaan vastakkainen, kuin kappaleen syrjäyttämän neste- tai kaasumäärän paino. Nosteen suunta on suoraan ylöspäin ja vaikutuspiste kappaleen syrjäyttämän "nestekappaleen" massakeskipiste. Voima (fysiikka)
Kappaleeseen kohdistuva kokonaisvoima muuttaa kappaleen liiketilaa. Dynamiikan peruslain mukaan vakiovoima formula_2 antaa kappaleelle, jonka massa on formula_3, kiihtyvyyden formula_4 siten, että formula_5. Hitaus
Mekaniikan II peruslain mukaan kappaleen kiihdyttämiseen tarvittava voima on suoraan verrannollinen kappaleen massaan. Tätä kappaleen ominaisuutta kutsutaan myös sen "hitaaksi massaksi", joka kuvaa kappaleen hitauden määrää. Hidas ja painava massa on perinteisesti eroteltu, mutta uusimman toimivan teorian, yleisen suhteellisuusteorian, mukaan ei ole olemassa erikseen hitautta ja painavuutta, vaan kyseessä on yhteisilmiö. Neliömassa
Neliömassan yksikkö on oikeastaan kaksiulotteisen kappaleen tiheyden yksikkö, joten neliömassa on epätarkka suure, eikä sillä ole sinällään mitään yhteyttä kolmiulotteisen kappaleen todellisen tiheyden taikka pinta-alan kanssa.
Neliömassaa ei pidä myöskään sotkea paineeseen. Massa
Massan SI-järjestelmän mukainen perusyksikkö on kilogramma, joka on tuhat grammaa. Suurten massojen yksikkönä käytetään yleisesti tonnia. Atomimassoja mitattaessa käytetään atomimassayksikköä. Maankaltainen planeetta
missä "R" on planeetan säde Maan säteinä, ja "M" massa Maan massoina. Suureet "a" ja "b" ovat vakioita. Planeetan säde kasvaa hieman hitaammin, kuin sen pysyminen saman tiheyksisinä lisättäessä massaa. Tämä johtuu siitä, että suuremmat planeetat puristuvat oman painonsa vaikutuksesta enemmän kokoon. Pienelle kuulle tai planeetalle, jonka massa on 0,01–1 Maan massaa, niin ylläolevassa skaalauslaissa "a" = 1 ja "b" = 0,306. Jos massa olisi Maan massaa suurempi, välillä 1–10 Maan massaa, niin likimain "a" = 1 ja "b" = 0,274. Ajoneuvon massa
Kokonaismassa tarkoittaa omamassan ja kantavuuden summaa. Massa
missä "m" on kappaleelle ominainen vakio, ns. "lepomassa", "v" kappaleen nopeus ja "c" valonnopeus. Kappaleen nopeuden lähestyessä valon­nopeutta tämä suure, joka vastaa kappaleen hidasta massaa ja jota toisinaan sanotaan kappaleen "liikemassaksi" , kasvaa rajatta. Suhteellisuusteorian mukaan kappaleen liikemäärä on sen liikemassan ja nopeuden tulo: Preoni
Standardimallilla on myös ongelmia, mitä ei ole täysin ratkaistu. Esimerkiksi gravitaatiolle ei ole keksitty toimivaa kvanttitason kuvaavaa teoriaa (katso Kvanttigravitaatio). Vaikka jotkut mallit olettavat gravitonin olemassaoloa niin kaikki yritykset tuottaa sisäisesti ristiriidaton teoria malleihin perustuen ovat epäonnistuneet. Lisäksi massa on edelleen mysteeri standardimallissa. Kalman huomauttaa, että atomismin opin mukaan perusluonteisten alkeishiukkasten pitää koostua jakamattomista ja muuttumattomista perusosasista. Kvarkit, elektronit ja välittäjähiukkaset eivät ole tuhoutumattomia vaan ne muuttavat muotoaan. Esimerkiksi protoni ja elektroni voi muuttua elektronisieppauksen takia neutroniksi ja elektronin neutriinoksi. Mikäli alkeishiukkaset ovat jakamattomia niiden pitäisi koostua jostain perustavanlaatuisemmista osasista.
Vaikka massa kaikissa havaituissa hiukkasissa seuraavat tietynlaista säännönmukaisuutta, ennusteet niiden lepomassasta eivät ole täsmällisiä paitsi miltei kaikkien baryonien kohdalla, joita kuvaa de Souzan kehittämä malli. Higginsin bosoni selittää miksi hiukkasilla on liikemassa, mutta se ei selitä lepomassaa. Painovoima
Yllä oleva Newtonin lain kaava yhdessä mekaniikan peruskaavan
formula_7 kanssa todistaa helposti, että kappaleen liike painovoimakentässä "ei riipu kappaleen massasta". Tämän ns. ekvivalenssiperiaatteen formuloi ja todisti ensimmäisenä Galileo Galilei. Se sopii loogisesti yhteen yleisen suhteellisuusteorian kanssa — tai itse asiassa jokaisen ”geometrisluonteisen” painovoimateorian, kuten myös suomalaisen Gunnar Nordströmin teorian kanssa. Paineastia
Missä formula_2 on massa, formula_3 paine, formula_4 tilavuus, formula_5 paineastiamateriaalin tiheys ja formula_6 on materiaalin maksimi sallittu kuormitus. 
Muilla kuin pallomaisilla paineastoilla on vakiokerroin suurempi kuin 3/2. Massaspektrometria
Tarkka (eng. "accurate") massa on kokeellisesti mitattu massa. Massa
Ei ole kuitenkaan saatu tyhjentävää vastausta siitä, mitä energiaa jäljelle jäävä massa vastaa. "Massattoman massan" ("mass without mass") teoriaa ei siis ole saatu luotua. Nykyisin vallitsevan käsityksen mukaan alkeishiukkasten massa syntyy hiukkasten vuorovaikuttaessa Higgsin kentän kanssa. Hypoteesin todentamiseksi etsitään Higgsin kentän kvanttia, Higgsin bosonia. Higgsin fysiikka on olennainen osa supersymmetrian teoriaa. Painopiste
Painopiste on, suuresti yksinkertaistaen, kappaleessa oleva kohta, johon kappaleelle luontainen painovoima vaikuttaa samalla tavalla kuin se vaikuttaa kappaleen jokaiseen kohtaan erikseen. Se on tavallaan kappaleeseen vaikuttavan painovoiman vaikutuspiste. Myös useampien kappaleen systeemeille tunnetaan painopisteen käsite. Kovuus
formula_1
Eri massoilla mitatut arvot ovat vertailukelpoisia. Kuormitusmassa valitaan ainepaksuuden ja mitattavan materiaalin mukaan. Painopiste (geometria)
Kahden massan painopisteen määrittelyssä voidaan hyödyntää geometrisia ominaisuuksia (katso kuva). Kolmiossa kulmanpuolittajan jakaa kolmion vastaisen sivun viereisten sivujen suhteessa. Täydentämällä massoja pitelevään tankoon kolmion puuttuvat kaksi sivua siten, että sivujen pituudet ovat käänteisessä suhteessa massoihin, löydetään painopiste kulmanpuolittajan avulla. Brittiläinen yksikköjärjestelmä
Näitä on käytetty sekä massan että painon ja sen mukaisesti muunkin voiman yksikköinä. Voiman yksikkönä ne tarkoittavat voimaa, jolla maa vetää puoleensa vastaavan yksikön suuruista massaa. Arkielämässä ei yleensä ole merkitystä sillä, käsitetäänkö ne massan vai painon yksiköiksi, mutta tieteessä ero on tärkeä, samoin myös muodostettaessa johdannaisyksiköitä esimerkiksi energialle, teholle ja paineelle. Brittiläisessä "absoluuttisessa" järjestelmässä ("British absolute system") pauna on määritelty massayksiköksi, varsinkin insinöörien käyttämässä "gravitaatiojärjestelmässä" ("British gravitational system") sitä vastoin voimayksiköiksi. Tähti
Tähden massa on mahdollista selvittää havainnoimalla sen painovoimakentän vaikutusta muihin lähellä oleviin kohteisiin. Menetelmää on helppo soveltaa kaksoistähtiin, joissa kaksi tähteä kiertää yhteistä massakeskipistettä. Kun tähtien kiertoaika ja etäisyys selvitetään, niiden massat voidaan laskea. Yksittäisen tähden massan selvittäminen on äärimmäisen vaikeaa, mutta siitä on mahdollista esittää luotettava arvio vertaamalla tähden paikkaa HR-kaaviossa kaksoistähtiin, joiden massa tunnetaan. HR-kaaviossa samalla paikalla olevien tähtien massa on yleensä hyvin samankaltainen. Massa
Suhteellisuusteoria osoitti aikaisemmin tuntemattoman yhteyden massan ja energian välillä. Tämän ilmaisee tunnettu kaava E=mc². Le Sagen gravitaatioteoria
Vuonna 1888 Paul du Bois-Reymond väitti Le Sagen mallia vastaan muun muassa, että sen mukaan gravitaatio ei voisi olla tarkoin verrannollinen massaan. Jotta Newtonin teorian mukainen täydellinen verrannollisuus massaan saavutettaisiin, aineen olisi oltava rakenteeltaan äärettömän huokoista ja ultramondaanisen virtauksen intensiteetin äärettömän suuri. Du Bois-Reymond hylkäsi tällaiset otaksumat mielettöminä. Lisäksi hän huomautti Kantin tavoin, että Le Sagen teoria ei voinut saavuttaa tarkoitusperäänsä, koska se edellytti "kimmoisuuden" ja "absoluuttisen kovuuden" kaltaisia käsitteitä, jotka hänen mukaansa voitiin selittää ainoastaan vetävien voimien avulla. Sama ongelma koskee molekyylien välisiä koheesiovoimia. Tämän vuoksi tällaiset mallit eivät voi saavuttaa tarkoitustaan eli niiden avulla ei voida välttää olettamasta perustavan laatuisia vetäviä voimia. Massasuhde
Massasuhde on rakettitekniikassa raketin "polttoaineetoman massan" ja täyteen tankatun raketin massojen suhde. Polttoaineeton massa muodostuu raketin omasta rakenteesta ja hyötykuormasta. Mitä suurempi raketin massasuhde on, sitä suurempi raketin kiihtyvyys on polttovaiheen aikana. Resultantti
Jos voimat vaikuttavat massapisteeseen tai kappaleeseen, jonka läpimitta on niin pieni, että sitä voidaan käytännössä pitää piste­mäisenä, ne voivat ainoastaan muuttaa sen nopeutta. Tässä tapauksessa voimien resultantti on aina sama kuin niiden vektori­summa, koska pyörimisliikettä ei esiinny. Lepomassa
Lepomassa kuvaa kappaleen massaenergiaa, silloin kun kappale on levossa. Toisin sanoen lepomassa on sama kuin massa. Kansainvälinen yksikköjärjestelmä
Monilla tekniikan aloilla on paljon käytetty myös niin sanottua teknistä järjestelmää, jossa kolmantena perussuureena pituuden ja ajan lisäksi ei ollut massa vaan voima. Sen yksikkö, kilogramman voima (kgf) eli kilopondi (kp), määriteltiin voimaksi, jolla Maa vetää puoleensa 1 kg:n massaa. Täten esimerkiksi energian yksikkönä käytettiin kilopondimetriä ja tehon yksikkönä kilopondimetriä sekunnissa. Tähän järjestelmään perustui myös lisäyksikkö hevosvoima, joka vastasi 75 kilopondimetriä sekunnissa. Atomimassa
Atomimassasta puhutaan, kun käsitellään yksittäisten atomien massoja. Atomimassan yksikkönä käytetään atomimassayksikköä, jonka tunnus on u tai amu. 1 u on määritelty olevan kahdestoistaosa hiili-isotoopin C massasta (1,992646547·10 kg) eli 1,660539040·10 kg. C atomimassa on siten 12,0 u. Painovoima
missä formula_2 ja formula_3 ovat hiukkasten massat, formula_4 niiden välinen etäisyys ja formula_5 gravitaatiovakio. Fysikaalinen geodesia
Fysikaalinen geodesia on geodesian tieteenala, joka tutkii Maan painovoimakentän, eli geopotentiaalin, rakennetta. Tutkittavat ilmiöt ovat:Fysikaalisessa geodesiassa painovoima () on yhteisvaikutus Maan painovoimakenttään vaikuttavista kahdesta komponentista: Maan massojen aiheuttamasta gravitaatiokentästä ja Maan rotaatioliikkeen aiheuttamasta keskipakoisvoimasta (), joka on on näennäisvoima. Painovoiman symboli on formula_1. Vapaan pudotuksen kiihtyvyys on keskipakoisvoiman takia pienempi kuin Maan massan aiheuttamaa kiihtyvyys. Massa
Massaa on totuttu pitämään aineen olennaisimpana tunnusmerkkinä ja sen määrän mittana. Tätä käsitystä tukee varsinkin se, että sitä koskee yleinen, myös kemiallisissa reaktioissa pätevä säilymislaki, joka tunnetaan myös aineen häviämättömyyden lain nimellä. Suhteellisuusteoria on tätä käsitystä tarkentanut. Jousivakio
Jousivakion mittaaminen ja laskeminen onnistuu melko helposti, kun jousen aiheuttama voima tunnetaan. Esimerkiksi kun kappale asetetaan roikkumaan jousesta, uudessa tasapainoasemassa jousen aiheuttama voima on sama kuin painovoima, ts. F = mg, jossa m on kappaleen tunnettu massa ja g on painovoiman aiheuttama kiihtyvyys. Tämän ja yhtälön F = -kx avulla saadaan yhtälö mg = -kx. x eli jousen venymä tulee mitata. Näin jousivakio on k = -mg/x. Tämä testi olettaa itse jousen olevan täysin painoton, joten se soveltuu tilanteeseen, jossa kappaleen massa on suuri jousen massaan nähden. E=mc²
Yhtälö kertoo, että kun kappaleella on massaa, sillä on tietty määrä energiaa, vaikka se olisi levossa. Tätä energiaa kutsutaan usein kappaleen lepoenergiaksi. Käänteisesti vaikka fotonien lepomassa on nolla, niillä on kuitenkin liike-energiaa. Yhtälö on käyttökelpoinen kaikissa tilanteissa, joissa massa ja energia muuttuvat toisikseen, kuten ydinreaktioissa. Tällöin "E" voidaan ajatella energiana, joka vapautuu, kun tietty massa "m" annihiloituu tai päinvastoin. Yhtälö selittää myös tähtien energiatuotannon. Vastaavasti voidaan suuri määrä energiaa muuttaa massaksi, kuten tapahtuu esimerkiksi hiukkaskiihdyttimissä. Tämä pätee myös näin: Kun taskulamppu on päällä, siitä säteilee fotoneja, joilla on energiaa. Tällöin taskulampun massa pienenee yhtälön mukaisesti. Massaspektrometria
Massavajeeksi (eng. "mass defect") kutsutaan eroa monoisotooppisen ja nominaalisen massan välillä. Termi massaspektrometriassa ei siis tarkoita samaa kuin massavaje ydinfysiikassa. Ekosysteemi
Ekosysteemiin liittyvien eliöiden massaa kuvataan biomassan käsitteellä. Sillä tarkoitetaan eliöiden massaa pinta-alaa tai tilavuutta kohden. Biomassaan voidaan laajemmassa merkityksessään laskea mukaan myös kuollut eloperäinen aines, mutta yleensä sillä käsitetään vain elävää ainesta. Biomassa ilmoitetaan useimmin kuivapainona pinta-alaa kohden, esimerkiksi kg/ha. Suurimman osan biomassasta muodostaa yhteyttävät kasvit. Biomassa
Biomassa tarkoittaa biologiassa kaikkien elollisten olioiden yhteispainoa tietyllä pinta-alalla. Biomassa voidaan ilmaista tuorepainona tai kuivapainona (eliöiden sisältämä vesi pois lukien). Painopiste (geometria)
Aristoteles (384−322 eaa.) totesi, aikalaistensa tavoin, että tangon ja sen päissä olevat painot saadaan tasapainoon sijoittamalla tukipiste kohtaan, jonka etäisyydet painoihin ovat kääntäen verrannolliset käytettyihin massoihin. Nykymerkinnöin etäisyydet massojen formula_26 ja formula_27 kolmiulotteiset paikat ovat formula_28 ja formula_29, jolloin antiikin sääntö väittää etäisyydet tukipisteeseen eli painopisteeseen ovat formula_30. Tukipiste sijaitsee formula_28:stä katsoen
eli
Tämä laskusääntö on sama kuin kahden erillään sijaitsevan fysikaalinen massapisteen yhteinen painopiste. Hyperbelirata
Jos keskuskappaleen massaa ei tunneta, sen gravitaatioparametri ja samalla massakin voidaan määrittää sen perusteella, minkä verran sitä lähestyvä pienempi kappale poikkeaa suunnastaan, sekä impaktiparametrin ja lähestymisnopeuden avulla. Koska kaikki nämä tekijät voidaan määrittää tarkasti, avaruusluotaimen ohikulun avulla voidaan hyvin arvioida kappaleiden massoja: Kalteva taso
Kaltevalla tasolla olevaan kappaleeseen kohdistuva painovoima "mg" voidaan jakaa pinnan suuntaiseen ja sitä vastaan kohtisuoraan komponenttiin. Pintaa vastaan kohtisuora komponentti on suuruudeltaan "mg" cos α, missä m on kappaleen massa, g painovoiman kiihtyvyys ja α pinnan kaltevuuskulma. Tämän komponentin vaikutuksen kuitenkin kumoaa pinnan antama tukivoima, minkä vuoksi painovoimasta jää vaikuttamaan vain sen pinnan suuntainen komponentti, suuruudeltaan "mg" sin α. Atomimassayksikkö
Atomimassayksikkö (tunnus u) eli dalton (tunnus: Da) on massan yksikkö, jota käytetään atomien ja molekyylien massojen ilmoittamiseen. Nykyisen määritelmän mukainen, "yhtenäistetty" atomimassayksikkö () on määritelty 1/12-osaksi kemiallisesti sitoutumattoman hiili-12-atomin massasta perustilassa, ja SI-yksikköinä se on noin 1,660 539 040 · 10 kg. Molempien nukleonien, sekä protonin että neutronin massat, ovat lähellä yhtä atomimassayksikköä. Kansainvälinen mittojen ja painojen komitea ("Comité International des Poids et Mesures", CIPM) on luokitellut sen yksiköksi, joka ei kuulu SI-järjestelmään, mutta joka kuitenkin on hyväksytty käytettäväksi SI-yksiköiden ohella ja jonka suuruus SI-yksikköinä on määritettävä kokeellisesti. Kansainvälinen yksikköjärjestelmä
Kilogrammalle on esitetty kahtakin vaihtoehtoista määritelmää. Toisen ehdotuksen mukaan kilogramma olisi 6,0221415/12 · 10 (eli 0,501845125 · 10) kertaa hiili-12-atomin massa. Tämä määritelmä liittyisi läheisesti moolin määritelmään, sillä gramman ja atomimassayksikön suhde olisi edelleen tarkalleen sama kuin Avogadron vakion luku­arvo. Vaihtoehtona olisi määritellä se Planckin vakion avulla, joka saisi tarkkaan määritellyn arvon 6,6260603 · 10 Js. Tällöin kilogramma olisi massa, jota Einsteinin kaavan E=mc mukaan vastaava energia olisi teoriassa sama kuin sellaisella fotonilla, jonka taajuus olisi 1,356392664 · 10 Hz (tosin näin suuritaajuista säteilyä ei tiettävästi ole olemassa). Painopiste (geometria)
Tasainen painovoima vaikuttaa painopisteeseen kuin sen koko massa olisi keskittynyt siihen, mistä syystä sitä kutsutaan myös massakeskipisteeksi. Mikäli painovoimakenttä vaihtelee kappaleen kohdalla, voi painopiste sijaita eri kohdassa kuin massakeskipiste. Preoni
Jos protonin sisältämä preonien massa laskettaisiin yhteen, sillä olisi enemmän massaa kuin mitatulla protonin massalla. Syynä on se, että massa on kääntäen verrannollinen niin sanottuun vangittuun tilaan. Toisin sanoen protoni olisi vähemmän kuin summiensa osa massan suhteen, mikä aiheuttaa päänvaivaa fyysikoille. Sanalla vankeus tarkoitetaan tässä asiayhteydessä sitä, että preonit olisivat kvarkkien tapaan vangittuina toisiinsa, yhtäkään kvarkkia ei ole tähän mennessä havaittu yksittäisenä.
Fysiikassa esiintyy tämän kaltaisia tilanteita, joissa hiukkanen on vähemmän kuin summiensa osa, esimerkiksi yhdistelmäbosoneissa: pioneilla, mikä koostuu kvarkista ja antikvarkista on tämänlainen ominaisuus, mutta tätä menettelytapaa ei voi soveltaa fermioneihin. Pintagravitaatio
Koska painovoima on kääntäen verrannollinen etäisyyteen taivaan­kappaleen keski­pisteestä, avaruus­asemalla, joka on 160 kilometrin korkeudessa, se on yhtä suuri kuin Maan pinnalla. Syy siihen, ettei avaruusasema putoa maan pinnalle, ei ole, ettei se olisi gravitaation vaikutuksen alainen, vaan että se on nopeassa kierto­liikkeessä Maan ympäri, jolloin sen keskeiskiihtyvyys on yhtä suuri kuin paino­voiman kiihtyvyys. Painovoima
Albert Einsteinin yleinen suhteellisuusteoria selittää painovoiman aika-avaruuden kaareutumisella massiivisten kappaleiden lähellä: kentän potentiaalia kuvaa teorian mukaan aika-avaruuden metrinen tensori (kun sähkömagnetismilla on vektoripotentiaali). Einsteinin teoriassa metrisen tensorin toisten paikkaderivaattojen yhdistelmä, ns. Riccin kaarevuustensori, on yksinkertaisessa yhteydessä aineen energia-impulssitensorin kanssa. Massaylijäämä
Atomi- ja ydinfysiikassa energian yksikkönä käytetään tavallisesti elektronivolttia, mikä johtuu pitkälti hiukkas­kiihdyttimien tärkeästä merkityksestä tutkimusv­älineinä. Massan ja energian ekvivalenssin vuoksi ydinten ja alkeis­hiukkasten massankin yksikkönä käytetään usein megaelektronivolttia jaettuna valon­nopeuden neliöllä (MeV/c²). Tämä on kuitenkin hyvin pieni massan yksikkö sillä jo protonin massa on noin 938,27 MeV/c². Tämänkin vuoksi laskut on helpompi suorittaa käyttämällä ydinten taulukoituja massaylijäämiä. Massa
Voidaankin osoittaa, että tietyn suuruisen voiman kappaleelle antama kiihtyvyys on kääntäen verrannollinen suureeseen Hienosäädetty kaikkeus
M. Reesin mukaan universumin massanjakauma sen alkuhetkillä on ollut juuri sopiva elämää varten: 1/100000 eroja . Jos massa olisi ollut liian tasaisesti jakautunutta, painovoima ei olisi kyennyt kasaamaan tähtiä ja planeettoja. Jos massa olisi ollut liian epätasaisesti jakautunutta, liian suuri osa aineesta olisi päätynyt lukuisiin mustiin aukkoihin. Gravitaatiovakio
Newtonin aikana tunnettiin jo Maan pinnalla vallitseva painovoiman kiihtyvyys, joka nykyisissä mittayksiköissä on "g" = 9,81 "m/s" sekä Maan säde "r" = 6366 km = 6,366 · 10 "m" , joten näiden avulla voitiin kyllä laskea Maan massan ja gravitaatiovakion tulo: Painopiste
Jokaiseen kappaleen atomiin vaikuttaa pystysuora voima, joka on syntyisin esimerkiksi planeetta Maan gravitaatiokentästä. Maa vetää puoleensa kutakin atomia voimilla, jotka osoittavat lähes yhdensuuntaisina kohti Maan keskipistettä. Yhdensuuntaisina näiden voimien resultantti on samalla myös kappaleen paino. Käännettiinpä kappaletta painovoimakentässä eri asentoihin, kulkee kappaleen resultanttivoima, eli painovoima, aina yhden saman pisteen kautta. Tätä pistettä kutsutaan kappaleen painopisteeksi. Molekyylimassa
Molekyylimassa kertoo molekyylin massan atomimassayksiköissä (yksikkönä u tai amu). Molekyylimassa on molekyylin muodostavien atomien atomimassojen summa, koska kemiallisessa reaktiossa atomiytimen massa ei muutu. Moolimassan lukuarvo on sama kuin vastaavan molekyylin molekyylimassan, mutta moolimassan yksikkö on g/mol. Massavirta
Merkintä formula_2 on peräisin Isaac Newtonilta, sillä hän käytti aikaderivaattojen merkitsemiseen symbolin yllä pistettä. Massavirta on skalaari, koska massa on skalaari. Painovoima
Tätä ennen oli pitkään fysiikan suuria mysteerejä, miksi massan hitaus on yhteydessä painovoimaan vieläpä aivan suorassa suhteessa. Erityinen suhteellisuusteoria
Massa ei siis säily eli se voi muuntua energiaksi. Vastavuoroisesti massaa voi muodostua energiasta. Tämän vastoin klassisen fysiikan perusperiaatteisiin kuuluvaa massan säilymislakia. On kuitenkin hyvä ymmärtää, että energiaa itsessään ei ole missään puhtaassa muodossa, vaan se on täysin kuvitteellinen käsite, jolla voidaan vertailla eri asioita kuten liikettä ja kemiallisia reaktioita keskenään. Energia on siis verrannollisuuskerroin. Kilogramma
Vaikka taulukossa gramma on lihavoitu, massan perusyksikkö ei siis ole gramma vaan kilogramma. Aineen häviämättömyyden laki
Aineen häviämättömyyden laki eli massan säilymislaki (Lomonosovin-Lavoisier'n laki) on yleinen luonnonlaki, jonka mukaan massa pysyy suljetussa systeemissä muuttumattomana, erityisesti myös kemiallisissa reaktioissa. Se voidaan ilmaista myös niin, että ainetta ei synny eikä häviä, vaikkakin se voi muuttaa muotoaan. Niinpä kemiallisissa reaktioissakin reaktiotuotteiden yhteenlaskettu massa on yhtä suuri kuin lähtöaineiden yhteenlaskettu massa. Massa
Tähän päädyttiin päättelemällä, että mitä suurempi kappaleen nopeus on, sitä suurempi voima tarvitaan sen kiihdyttämiseen samansuuruisella kiihtyvyydellä. Ellei näin olisi, vakiona pysyvän voiman vaikutuksesta kappale saavuttaisi lopulta valon­nopeuden, mikä kuitenkaan ei ole mahdollista. Massaluku
Alkuaineen eri isotoopeilla on keskenään sama järjestysluku (Z), mutta eri massaluku. Toisin sanoen saman alkuaineen eri isotoopeilla on yhtä monta protonia ytimessään – neutronien määrä (N) sen sijaan vaihtelee. Aristoteleen painovoimateoria
Aristoteles esitti, että painaville kappaleille luonnollinen paikka oli Maan keskipiste, ja tämän vuoksi ne putosivat sitä kohti, eli alaspäin. Kevyille kappaleille luonnollinen paikka oli puolestaan taivaan kehillä, ja siksi kaasut, muun muassa höyry, liikkuivat poispäin maan keskipisteestä ja kohti taivaita ja Kuuta, eli ylöspäin. Liikkeen nopeus riippui samoin kappaleen painosta. Kappaleen painavuuden ja keveyden Aristoteles määritteli juuri sen perusteella, mihin suuntaan ne liikkuvat, ja esitti näin ensimmäistä kertaa nämä asiat lisämääreittä, kun taas kaikki aiemmat filosofit olivat pitäneet painoa ja keveyttä ominaisuutena, joka voidaan esittää vain suhteessa johonkin toiseen kappaleeseen. Suuntien "alaspäin" ja "ylöspäin" hän oletti olevan maailmanjärjestyksessä määrättyinä tiettyinä suuntina. Gravitaatiovakio
Gravitaatiovakio G on vakio, jonka avulla lasketaan painovoima tietyllä etäisyydellä tietyn massaisesta kappaleesta. Painovoima on suoraan verrannollinen kappaleiden massoihin ja kääntäen verrannollinen etäisyyden neliöön. Verrannollisuuskerroin on gravitaatiovakio. Ekvivalenssiperiaate
Sillä voidaan myös tarkoittaa Kopernikuksen ideaa, että fysiikan lakien pitää olla voimassa kaikkialla maailmankaikkeudessa, tai että inertia- ja gravitaatiomassat ovat samat. Massaspektrometria
Massa-varaus -suhteesta erillinen käsite "m/z" on luotu IUPAC:in toimesta massaspektrometriassa käytettyjen yksikköjen yhtenäistämiseksi. Määritelmä on luotu myös siksi, että oltaessa tarkkoja merkityksistä, tarkoittaa massa-varaus -suhde esimerkiksi SI-yksikköinä ilmaistuna kilogrammoja (atomimassayksiköiden sijaan) jaettuna coulombeilla (kg/C eli m/Q). m/Q-suhde voi siten myös olla negatiivinen jos tutkitut ionit ovat negatiivisia, toisin kuin "m/z"-arvot. Lisäksi m/Q-suhteessa ionien varaukset coulombeina mitattuina eivät ole +1 ja +2 kaltaisia alkeisvarausten monikertoja vaan alkeisvarauksia. Massaton hiukkanen
Massaton hiukkanen on hiukkanen, jonka invariantti massa on aina nolla, ja joka tämän vuoksi kulkee aina valon nopeudella tyhjässä avaruudessa. Massattomia hiukkasia on joskus kutsuttu luksoneiksi. Näiden hiukkasten massa on aina nolla, vaikka niillä onkin liikemäärää. Nykyisin ainoat tunnetut massattomat hiukkaset ovat mittabosoneihin kuuluvat fotoni ja gluoni. Gluonit tosin eivät koskaan esiinny vapaina, vaan aina sitoutuneina massallisiin hadroneihin. Ajoneuvon massa
Omamassa tarkoittaa massaa täydessä ajokunnossa ja tavanomaisilla varusteilla varustettuna. Varusteisiin lasketaan mm. vararengas, työkalut, voiteluaineet ja jäähdytysneste sekä 90 % polttoaineesta. Massaan on mukaan luettuna myös kuljettaja 75 kg, mikäli kyseessä ei ole L-luokan ajoneuvo (mopo, moottoripyörä, mönkijä). Matkailuautolle lisätään 90% vesi- ja kaasusäiliöiden tilavuudesta. 
"ARVA 25 §, 1256/92 + 1122/94 + 671/97 + 1051/97" Le Sagen gravitaatioteoria
Energiaongelmaa on käsitelty myös sen ajatuksen yhteydessä, että massa kasvaisi, kuten laajenevan Maan teorioissa oletetaan. Varhaisia teoreetikkoja, jotka yhdistivät massan kasvun jonkinlaisen työntävän gravitaation mallissa Maan laajenemiseen, olivat Yarkovsky ja Hilgenberg. Ajatusta massan kasvusta ja laajenevan Maan teoriaa eivät nykyiset valta­virran tieteilijät pidä uskottavina. Muiden seikkojen ohella sitä vastaan puhuu massan ja energian ekvivalenssi: jos Maa absorboisi ultra­mundaanisen hiukkas­virran energiaa niin paljon, että tämä ilmiö voisi aiheuttaa havaitun gravitaation, ja jos käytetään Poincarén laskemia arvoja, sen massan pitäisi kaksin­kertaistua sekunnin murto-osassa. Paino
Vanhassa kirjallisuudessa painoa ja muitakin voimia mitattiin massayksiköissä. Siten yhden kilogramman voima (kgf) eli kilopondi tarkoittaa sitä voimaa, jolla Maa vetää puoleensa yhden kilogramman massaista kappaletta. Se on siis noin 9,81 N. Vielä nykyisinkin näkee paineen yksikkönä kg/cm, jota nimitetään myös tekniseksi ilmakehäksi.
Muuttumattoman kappaleen massa on vakio riippumatta siitä, missä se sijaitsee, Maan pinnalla tai missä tahansa avaruudessa (olettaen, että kappale ei liiku suhteessa tarkkailijaan − katso tarkemmin suhteellisuusteoria). Sen paino sen sijaan vaihtelee, jonkin verran jo eri puolilla maapalloakin. Jos kappale siirretään päiväntasaajalta pohjoisnavalle, sen paino kasvaa noin 0,5 % Maan gravitaatiokentän erojen ja Maan pyörimisliikkeestä aiheutuvien erojen vuoksi. Saman kappaleen paino eri puolilla maapallon pintaa vaihtelee jonkin verran myös Maan sisäosien paikallisten tiheysvaihtelujen myötä sekä sen mukaan, millä korkeudella maanpinta on (mitä korkeammalla, sitä vähäisempi painovoima). Jos kappale viedään esimerkiksi Kuuhun tai vieraalle planeetalle, sen massa on yhä sama kuin Maassakin, mutta sen paino on kyseisen taivaankappaleen massasta ja läpimitasta riippuen hyvinkin eri suuri, esimerkiksi Kuussa vain noin kuudesosa siitä, mikä se on Maassa, johtuen Kuun noin kuusi kertaa heikommasta painovoimasta. Massa
Näin ollen silloinkin, kun kappale on levossa eli sen liikemäärä on nolla, sillä on energiaa, joka on suoraan verrannollinen sen massaan, minkä osoittaa tunnettu yhtälö E=mc². Liikkuvan kappaleen energia on tätä suurempi. Tämä erotus on kappaleen liike-energia, ja jos sen nopeus "v" on paljon valonnopeutta pienempi, liike-energialle on likipitäen voimassa jo ennen suhteellisuusteoriaa tunnettu kaava formula_7. Massaluku
Koska sekä protonin että neutronin massat ovat likipitäen yhden atomimassayksikön suuruiset, on jokaisen atomin massaluku samalla likiarvo sen atomimassalle. Tästä johtuu käsitteen nimikin. Ydinten sidosenergian vuoksi niiden todellinen massa kuitenkin poikkeaa jonkin verran massa­luvusta, mutta tämä erotus, massaylijäämä, on harvoin suurempi kuin 0,1 atomi­massa­yksikköä. Massaspektrometria
Keskimääräinen (eng. "average") massa lasketaan desimaalisilla suhteellisilla eli standardiatomipainoilla. Esimerkiksi H = 1.00784 u ja O = 15.99903 u, joten HO = 18.01471 u. Standardiatomipainot (eng. "standard atomic weight") ovat alkuaineen isotooppien massojen keskiarvoja, jotka on laskettu ottaen huomioon isotooppien suhteellinen yleisyys maankuoressa. Nämä arvot löytyvät pyöristettyinä useimmista jaksollisen järjestelmän taulukoista. Ratkaisemattomat tähtitieteen ongelmat
Alkeishiukkasten massa
Suhteellisuusteorian ekvivalenssiperiaatteen mukaan kaikkien alkeishiukkasten inertian ja painovoiman suhde on sama. Ei kuitenkaan ole olemassa kokeellisia todisteita. Emme siis voi tietää makroskooppisen pienen antimateriakappaleen massaa. Konsentraatio
Aineen massaprosenttisuus seoksessa tarkoittaa aineen massan osuutta koko seoksen massasta. Massaprosenttiosuus lasketaan jakamalla tutkitun aineen massa koko systeemin massalla. Painoprosentti ei ole kuitenkaan sama asia kuin massaprosentti. Paperimassa
Massa sisältää enimmäkseen vettä; suurin osa kuiva-aineesta on joko puuhioketta, -hierrettä tai selluloosaa. Se sisältää yleensä myös eri lisäaineita, jotta paperi täyttää parhaiten käyttötarkoituksessa vaadittavat ominaisuudet. Massaa voidaan valmistaa myös kierrätetystä kuidusta. Kuitu voidaan kierrättää noin seitsemän kertaa ennen kuin sen ominaisuudet heikkenevät liikaa kuitujen lyhenemisen vuoksi. Mekaanisesta massasta valmistettu paperi on heikompaa kuin paperi, joka on valmistettu kemiallisesta massasta. Sitä käytetään muun muassa sanomalehtipaperissa. Ajoneuvon massa
Kantavuudella tarkoitetaan ajoneuvon suurinta sallittua tavara- ja henkilökuormitusta. Kuljettajan ja matkustajien painoksi lasketaan 75 kg henkilö kohti. EY-direktiivissä massa määritellään siten, että matkustaja painaa 68 kg ja matkatavarat 7 kg, yhteensä siis 75 kg. "Asetus ajoneuvojen rakenteesta ja varusteista 25 § 6 mom.:" "Kuljettajan ja matkustajien massaksi lasketaan 75 kg, jollei jäljempänä tarkoitetussa EY-direktiivissä, E-säännössä tai ministeriön päätöksessä toisin määrätä". Matkailuautoissa edellytetään myös istumapaikkojen mukaisen henkilökantavuuden lisäksi tavarakantavuutta vähintään 10 kg x matkustajien lukumäärä + 10 kg x matkailuauton kokonaispituus (m). Yksinkertainen kone
Kaltevalla tasolla oleva kappale on tasa­painossa, kun pinnan suuntaan vaikuttavan voiman suhde kuorman painoon on sama kuin pinnan korkeuden suhde sen pituuteen, tai kun vaaka­suoraan, kannan suuntaan vaikuttavan voiman suhde kuorman painoon on yhtä suuri kuin pinnan korkeuden suhde sen kantaan. Lineaarinen tiheys
Lineaarinen tiheys tai lineaarinen massatiheys tarkoittaa langan tai muun yksiulotteisen kappaleen massaa pituutta kohti. SI-järjestelmässä massatiheyden yksikkö on kilogrammaa per metri (kg/m). Tästä tulee myös yleisin suomenkielinen nimitys metripaino. Metripaino ilmoitetaan usein metrimitalla myytäville tuotteille, koska ostajat voivat sen perusteella helposti laskea ostoksensa painon. Metripainoa yksiköllä t/m käytetään myös rautateillä junan kuormittavuuden mitoitukseen. Redusoitu massa
Redusoitu massa on aina vähemmän tai yhtä paljon kuin jokaisen kappaleen massa.
Massakeskipiste