Milloin Ōnin-sota käytiin?
Ōnin-sota
Ōnin-sota () oli sisällissota Japanissa Muromachi-kaudella vuosina 1467–1477. Sota aloitti sotivien valtioiden Sengoku-kauden, joka merkitsi pitkää daimioiden välistä kamppailua vallasta koko Japanissa. Japanin historia
Vuonna 1467 syttyi Ōnin-sota, valtaannousukiistasta ja taloudellisista vaikeuksista alkanut sisällissota. Aluksi taistelut rajoittuivat Kiotoon ja sen ympäristöön, jossa tuhot olivat vakavia. Itse sota päättyi vuonna 1477 ilman minkäänlaista ratkaisua, mutta taistelut jatkuivat yhä pääkaupungissa ja levisivät nyt myös muualle Japaniin. Ōnin-sodasta alkanutta sadan vuoden sotaista kautta on kutsuttu Sengoku-kaudeksi, sotivien valtioiden kaudeksi. Paikallisten johtajien valta kasvoi huomattavasti. Taistelujen aiheuttamien maaseutukapinoiden yhteydessä monet niiden samuraijohtajista nousivat lääninherroiksi haastaen paikalliset shugot. Aiemmat shugot hävisivätkin lähes kokonaan uusien lääninherrojen, daimioiden, otettua heidän paikkansa. Bakufun poliittinen valta supistui olemattomiin ja siirtyi käytännössä Hosokawa-klaanille. 1500-luvun ensimmäisellä puoliskolla daimioiden hallitsemat provinssit olivatkin käytännössä täysin irti shōgunin hallinnasta. Japani
Keisari Go-Daigo perusti kilpailevan hovin Kioton eteläpuolelle, ja 60 vuoden ajan poliittinen valta jakautui Japanissa kahden entiteetin välille. Ashikaga-shōgunaatti, jonka hallitusaikaa kutsutaan Muromachi-kaudeksi, oli edeltäjäänsä heikompi eikä kyennyt hallitsemaan kilpailevia daimioita. Vuonna 1467 levottomuudet puhkesivat Ōnin-sodaksi, joka kesti yhdentoista vuoden ajan. Seurannutta sadan vuoden sotaista aikakautta kutsutaan Sengoku-kaudeksi, jonka keskellä 1500-luvun puolivälissä ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat Japaniin. Nanban-kaupan kaudella Eurooppalaiset tuotteet tulivat suosituiksi ja maahan saapui jesuiittalähetyssaarnaajia. Eurooppalaisten tuoma uusi asetekniikka mullisti nopeasti Japanin sodankäynnin.
Turkin sota
Turkin sota käytiin Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välillä vuosina 1877–1878. Sotaa on nimitetty eri maissa myös Romanian itsenäisyyssodaksi ja Bulgarian itsenäisyyssodaksi. Ne Win
Japanin valloitettua Burman Ne Win ja muut tajusivat Japanin pyrkivän maan kolonisointiin vapautuksen sijasta. Brittien saavuttua joulukuussa 1944 Ne Winin komentama, elokuussa 1945 Antifasistiseksi kansanvapausliitoksi nimetty Itsenäisyysarmeija hajaantui ja taisteli sissisotaa japanilaisia vastaan Irrawaddyn suistossa. Operaatio Oboe
Japani oli valloittanut Borneon saaren vuoden 1941-1942 taisteluiden jälkeen. Saaren eteläosat kuuluivat Alankomaille ja pohjoisosat Iso-Britannialle. Vastarinta japanilaisia kohtaan oli siihen asti sissisotaa; vuonna 1944 Borneolle soluttautui Australian erikoisjoukkojen sotilaita, jotka yrittivät kannustaa Borneon dajak-kansaa sissisotaan japanilaisia vastaan. Sissisota oli menestyksekästä ja noin 2 000 japanilaista sai surmansa. New Orleansin taistelu
Yhdysvallat ja Yhdistynyt kuningaskunta olivat ajautuneet sotaan keskenään vuonna 1812. Molemmat osapuolet olivat väsyneitä sotaan vuoden 1814 loppupuolella ja neuvottelut sodan päättämiseksi olivat alkaneet syksyllä Belgian Gentin kaupungissa. Gentin rauha päätti sodan virallisesti 24. joulukuuta 1814, Uutinen sopimuksen allekirjoittamisesta kulki Atlantin valtameren yli vasta New Orleansin taistelun jälkeen. Ennen New Orleansia britit olivat kasvattaneet joukkojensa määrää Amerikassa ja yhdysvalloista oli otettu joitakin merkittäviä voittoja. Britit päättivät yrittää Louisianan osavaltiossa sijainneen New Orleansin kaupungin valtausta, koska näin estettäisiin yhdysvaltalaisia käyttämästä Mississippi-jokea joukkojen ja tarvikkeiden kuljetukseen. Kaupunki oli myös huomattavat puuvilla- ja sokerivarastot. Mukdenin taistelu
Mukdenin taistelu () oli Venäjän–Japanin sodan taistelu, joka käytiin 20. helmikuuta – 10. maaliskuuta 1905 Mukdenin kaupungin (nyk. Shenyang) eteläpuolella Mantšuriassa. Se oli suurimpia maataisteluita ennen ensimmäistä maailmansotaa. Venäjän keisarikunnan joukkoja komensi jalkaväenkenraali Aleksei Kuropatkin ja Japanin keisarikunnan armeijoita johti sotamarsalkka Ōyama Iwao. Taisteluun osallistui yli puoli miljoonaa sotilasta. Taistelu päättyi saarrostusta pelänneiden venäläisten vetäytymiseen ja Japanin voittoon. Mukdenin taistelu oli Venäjän–Japanin sodan viimeinen suuri maataistelu. Novgorodin ja jäämien sodat
Paavi Aleksanteri III lähetti vuonna 1171 tai 1172 Ruotsin jaarli Guttormille ja Uppsalan arkkipiispalle kirjeen, jossa hän näyttää viitanneen Suomen alueen asukkaiden sotiin Novgorodia vastaan. Kirjeessään paavi kehotti miehittämään "finnien" eli otaksuttavasti suomalaisten linnoitukset ja varmistamaan heidän pitäytymisensä kristinuskossa vastineeksi suojelusta. 1400-luvun lopulla vaikuttanut historioitsija Erius Olai esitti väitteen, että Linköpingin piispa Kol (k. 1196?) oli toiminut Suomen jaarlina ("Dux Finlandiae"), mahdollisesti vastaten Suomeen tuoduista ruotsalaisjoukoista samaan tapaan kuin jaarli Jon, jonka kerrotaan taistelleen venäläisiä ja inkerikkoja vastaan yhdeksän vuoden ajan 1100-luvun lopussa. Kreikan–Turkin sota (1919–1922)
Kreikan–Turkin sota 1919–1922 käytiin Kreikan ja Turkin kansallisen liikkeen välillä ensimmäisen maailman­sodan jälkeen, toukokuusta 1919 lokakuuhun 1922, kun Osmanien valta­kunnan alueita suunniteltiin jaettavaksi maailman­sodan voittaja­valtioiden kesken. Turkissa sota tunnetaan Turkin itsenäisyys­sodan länsirintamana (, ), Kreikassa sen sijaan Vähän-Aasian sotaretkenä () tai Vähän-Aasian katastrofina (). Korintin sota
Korintin sota käytiin vuosina 395–387 eaa. Ateena, Argos, Korintti ja Theba yrittivät Persian avustuksella kukistaa Spartan, josta oli peloponnesolaissodan jälkeen tullut Kreikan suurvalta. Ateena oli peloponnesolaissodan takia menettänyt sen vallassa olleet alueet eli niin sanotun Ateenan imperiumin Spartalle. Sodan tärkein syy oli kuitenkin Spartan omavaltainen käyttäytyminen heikompia liittolaisiaan kohtaan. Austerlitzin taistelu
Austerlitzin taistelu (2. joulukuuta 1805/11 Frimaire An XIV FRC), joka tunnetaan myös nimellä Kolmen keisarin taistelu, oli yksi tärkeimmistä ja ratkaisevimmista Napoleonin sotien taisteluista. Taistelussa, jota pidetään Napoleonin suurimpana voittona, Ranskan "Grande Armée" kukisti vahvuudeltaan suuremman venäläis-itävaltalaisen armeijan, jota johtivat tsaari Aleksanteri I ja Pyhä Rooman keisari Frans II. Taistelu käytiin lähellä Austerlitzin kylää Itävallan keisarikunnassa. Austerlitz toi kolmannen liittokunnan sodan pikaiseen päätökseen itävaltalaisten allekirjoittaessa Pressburgin rauhan samassa kuussa. Taistelua kutsutaan usein taktiseksi mestarityöksi muiden historiallisten taisteluiden, kuten Cannaen ja Gaugamelan, ohella. Venäjän–Turkin sota (1735–1739)
Osmanien valtakunta ja Venäjä pitivät yllä neuvotteluyhteyttä lähes koko sodan ajan. Itävallan lähettiläät ottivat osaa neuvoitteluihin välittäjinä aina loppukesään 1737 asti, vaikka Itävalta ja Venäjä olivat solmineet salaisen sopimuksen jo tammikuussa. Venäjän sotatoimet eivät olleet menestyksekkäitä, mutta sen taisteluissa saamat voitot rohkaisivat Habsburgien Itävaltaa liittymään mukaan. Itävalta halusi osansa Balkanista ja samalla rajoittaa Venäjän valloitusten määrää. Rauhanneuvottelut katkesivat Nemyrivin kongressissa elokuussa, kun osmaneille kävi ilmi, että Itävalta olikin liittynyt sotaan Venäjän rinnalle. Itävallan armeijat hyökkäsivät Nišiin ja Vidiniin luottaen Valakiassa olevien venäläisten läheisyyden tuomaan tukeen. Itävaltalaiset valtasivat Nišin, mutta tämän jälkeen menestys väheni. Osmanit valtasivat Nišin takaisin lokakuussa ja Itävalta kärsi useita peräkkäisiä tappioita. Skoonen sota
Skoonen sota käytiin vuosina 1675–1679 Tanskan ja Ruotsin välillä. Sota oli osa Ranskan–Hollannin sotaa, jossa Tanska oli Alankomaiden ja Ruotsi Ranskan puolella. Skoonen sota päättyi kun pääsotatoimet Länsi-Euroopassa saatiin päätökseen, ja Ranska painosti Tanskaa miehittämällä Oldenburgin. Buna-Gonan taistelu
Hyökkäys alkoi 16. marraskuuta 1942 ja päättyi liittoutuneiden voittoon 22. tammikuuta 1943. Gona vallattiin 8. joulukuuta 1942 ja Buna vallattiin 2. tammikuuta 1943. Sananda vallattiin 22. tammikuuta, jolloin loput aluetta puolustaneet japanilaiset olivat joko kaatuneet tai paenneet pohjoisemmaksi. Maunu Eerikinpoika
Maunu aloitti sodan Novgorodia vastaan vuonna 1348. Maunu julisti sodan ristiretkeksi ja pian sota sai myös paavin suostumuksen. Maunu Eerikinpojan ristiretki alkoi hyvin kun ruotsalaiset valtasivat Pähkinäsaaren, mutta he menettivät sen pian. Sota päättyi vuonna 1351. Maunu joutui lopulta vaikeuksiin Ruotsin ylimystön kanssa eikä pystynyt jatkamaan sotaa. Operaatio Ten-Gō
Operaatio Ten-Gō () oli Japanin laivaston viimeinen merkittävä operaatio toisen maailmansodan Tyynenmeren sodassa. Taistelu käytiin Yhdysvaltoja vastaan Tyynellämerellä Kyūshūn ja Ryūkyū-saarten välisellä merialueella 7. huhtikuuta 1945. Taistelu päättyi Yhdysvaltain voittoon. Yhdysvallat menetti taistelussa 10 lentokonetta ja 77 sotilasta. Japani menetti valtaosan kalustostaan ja yli 3 800 japanilaista sotilasta kuoli taistelussa. Andrew Jackson
Kun vuoden 1812 sota syttyi, kenraaliksi ylennetty Jackson aloitti viiden kuukauden mittaisen sotaretken brittien liittolaisia Creek-intiaaneja vastaan. Sotaretki päättyi Jacksonin voittamaan Horseshoe Bendin taisteluun maaliskuussa 1814. Tammikuussa 1815 Jacksonin joukot löivät britit New Orleansin taistelussa. Vaikka sodan lopettanut Gentin rauhansopimus oli solmittu jo joulukuussa, pidettiin Jacksonia Yhdysvalloissa suurena sotasankarina. Operaatio Oboe 1
Operaatio Oboe One oli liittoutuneiden koodinimi Operaatio oboeen kuuluvassa operaatiossa, jonka tavoitteena oli vallata Japanin Kaakkois-Aasiassa valloittamat alueet takaisin. Oboe 1 oli operaation ensimmäinen vaihe, ja se kohdistui Tarakanin saarelle, jonka japanilaiset olivat valloittaneet vuonna 1942. Vuoden 1812 sota
Vuoden 1812 sota oli 18. kesäkuuta 1812 – 17. helmikuuta 1815 käyty sota Yhdysvaltojen ja Ison-Britannian välillä. Sodan taustalla olivat Napoleonin sotien aiheuttamat jännitteet maiden välillä esimerkiksi kauppaan liittyen. Sodan päätti Gentin rauha 24. joulukuuta 1814, mutta tiedon hitaan liikkumisen takia sodan suurin taistelu New Orleansista käytiin rauhan solmimisen jälkeen tammikuussa 1815. Gentin rauha päättyi "status quo ante bellum", eli tilanteeseen ennen sotaa. Britit pitivät joidenkin yhdysvaltalaisten havitteleman Kanadan, kun taas Yhdysvalloissa sotaa pidettiin voittona maan säilyttäessä itsenäisyytensä. Oda Nobunaga
Nobunaga johti epäonnistunutta sotaretkeä Minon provinssiin. Muutamaa kuukautta myöhemmin Nobuyuki yritti kapinoida Nobunagaa vastaan, mutta hänet voitettiin Inōn taistelussa. Vuoteen 1559 mennessä Nobunaga oli eliminoinut kaiken vastarinnan klaaninsa sisällä ja Owarin provinssissa. Vuonna 1560 Imagawa Yoshimoto keräsi 20 000–40 000 miehen armeijan ja aloitti marssin kohti Kiotoa "auttaakseen" heikkoa Ashikaga-šogunaattia. Oda-klaani pystyi keräämään tuskin 5 000 miehen armeijan, ja joukot piti vielä jakaa useisiin rajalinnoituksiin. Ukkosmyrskyn avustamana Nobunaga kuitenkin hyökkäsi Yoshimoton tukikohtaan ja tappoi hänet, mikä johti koko maata järkyttäneeseen voittoon. Tämä tunnetaan Okehazaman taisteluna. Vuonna 1561 Oda Nobunaga ja Matsudaira Motoyasu (myöhemmin Tokugawa Ieyasu) muodostivat liiton klaaniensa vanhoista vihamielisyyksistä huolimatta. Verdunin taistelu
Verdunin taistelu ( ja ) oli ensimmäisen maailmansodan länsirintaman suurtaistelu, joka käytiin Saksan ja Ranskan joukkojen välillä Verdun-sur-Meusessa, Koillis-Ranskassa, 21. helmikuuta — 18. joulukuuta 1916. Taistelu on yksi sotahistorian suurimmista taisteluista ja Sommen taistelun jälkeen ensimmäisen maailmansodan verisin taistelu – taistelut jatkuivat alle kymmenen neliökilometrin alueella taukoamatta 10 kuukautta ja niiden seurauksena noin 700 000 sotilasta kaatui ja 495 000 haavoittui. Keskimäärin taistelussa sai surmansa liki 2 300 miestä päivässä. Taistelua sanotaan myös sotahistorian suurimmaksi tykistötaisteluksi. Oolannin sota
Sota julistettiin alkaneeksi kuitenkin vasta 27. maaliskuuta. Brittiläis-ranskalainen sadan laivan ja veneen laivasto-osasto oli silloisten mittapuiden mukaan varsin nykyaikainen höyrykäyttöisine aluksineen, ja sen onnistui pakottaa Venäjän laivasto saartoon. Venäjän laivasto kävi puolustustaisteluja vain kiinteiden merilinnoitusten lähistöllä. Laivaston toiminnasta kohdistui pääosa Suomen suuriruhtinaskuntaa vastaan. Brittiläis-ranskalaisessa Itämeren laivastossa taistelleille myönnettiin kaikkien aikojen ensimmäiset Viktorian ristit. Suuri siirtomaasota
Suuri siirtomaasota tai ranskalais- ja intiaanisota oli Ranskan ja Ison-Britannian välillä käyty sota Pohjois-Amerikassa vuosien 1754 ja 1763 välillä. Ohiojoen laakson hallinnasta alkanut sota levisi muutaman vuoden jälkeen myös mantereen ulkopuolelle ja Euroopassa alkanut sota tuli tunnetuksi seitsenvuotisena sotana. Sota päättyi Pariisin rauhansopimukseen, jolla Ranska menetti alueensa Pohjois-Amerikassa. Kokodantien taistelut
Kokodantien taistelut olivat toisessa maailmansodassa joukko taisteluita japanilaisten ja liittoutuneiden välillä Kokodantien alueilla Uudessa-Guineassa. Epäonnistuttuaan Port Moresbyn valtauksessa Korallimeren taistelussa, japanilaiset yrittivät vallata kaupungin hyökkäämällä Kokodantien ja Owen Stanley Range vuoriston kautta. Hyökkäys aloitettiin 21. heinäkuuta 1942, jolloin japanilaiset etenivät kokodantietä pitkin Awalaan ja Kokodaan. Australialaiset yrittivät vallata Kokodan takaisin 8. elokuuta mutta epäonnistuivat joutuen vetäytymään Denikiin. Japanilaiset hyökkäsivät Isuravan kaupunkiin kohdaten kovaa vastarintaa. Australialaiset joukot vetäytyivät taistelun seurauksena Efogiin ja Myolaan. Myöhemmin japanilaiset pakottivat australialaiset vetäytymään Ioribaiwaan. 17. syyskuuta japanilaisten eteneminen pysähtyi Imita Ridgen lähistölle kovan vastarinnan myötä. Saatuaan lisäjoukkoja australialaiset aloittivat vastahyökkäyksen 24. syyskuuta pakottaen japanilaiset perääntymään valtaamiltaan alueilta. Kokoda vallattiin lopullisesti takaisin japanilaisilta 2. marraskuuta. Lopulta 16. marraskuuta mennessä japanilaiset oli ajettu pois valtaamiltaan alueilta. Myöhemmin vetäytyneet japanilaisjoukot ottivat osaa Buna-Gonan taisteluun, jonka myös hävisivät. Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
Saksan kukistumisen jälkeen Yhdysvaltain sotaponnistelut kääntyivät Tyynenmeren sodan päättämiseksi. Yhdysvaltain laivasto tuhosi täysin Japanin keisarillisen laivaston ja ilmavoimat. Yhdysvaltalaiset pommittajat alkoivat hävittää Japanin kaupunkeja muun muassa Tokion, Osakan ja Koben suurissa palopommituksissa. Iwo Jiman ja Okinawan saarten valtaamisen jälkeen Yhdysvallat laati suunnitelman Japanin maihinnoususta, joka nimettiin operaatio Downfalliksi. Operaatio Downfall kuitenkin peruuttiin, koska yhdysvaltalaiset ja eurooppalaiset tiedemiehet kehittivät Manhattan-projektissa maailman ensimmäisen atomipommin. Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset ja Neuvostoliiton hyökkäys Japanin joukkoja vastaan Mantšuriassa painostivat Japanin hallituksen hyväksymään Potsdamin julistuksen ehdot. 15. elokuuta 1945 Japanin hallituksen valtuutetut allekirjoittivat ehdottoman antautumissopimuksen Yhdysvaltain laivaston taistelulaivan USS "Missourin" kannella. Japanin antautuminen päätti toisen maailmansodan. Toinen maailmansota oli kallein konflikti Yhdysvaltain historiassa ja puoli miljoonaa yhdysvaltalaista uhrasi henkensä siinä. Naniwa
Jo ennen ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodan varsinaista sodanjulistusta kohtasivat 25. heinäkuuta 1894 Pungdonsaaren edustalla kontra-amiraali Tsuboin komentama keisarillisen Japanin laivaston osasto, johon kuuluivat risteilijät "Naniwa" (Tōgō Heihachirō), "Yoshino" (Kawara) ja "Akitsushima", Kiinan laivaston Asanista Koreasta lähteneet risteilijä "Jiyuanin" (Fong) ja tykkivene "Kwang Yin". Seurannut taistelu päättyi japanilaisten voittoon tykkiveneen tuhoutuessa ja risteilijän paettua vaurioituneena paikalta. Oolannin sota (laulu)
Oolannin sota (”"Ja se Oolannin sota oli kauhia..."”) on 1850-luvulla käydystä Oolannin sodasta kertova suomalainen laulu. Sanoittajaa tai säveltäjää ei tunneta. Laulun sanoissa mainittu ”fästninki” tarkoittaa Ahvenanmaan Sundissa sijainnutta Bomarsundin linnoitusta, jonka Englannin laivasto pommitti hajalle vuonna 1854. Venäjän–Japanin sota
Venäjän–Japanin sota käytiin vuosina 1904–1905 Japanin ja Venäjän keisarikuntien välillä. Sota päättyi monien aikalaisten yllätykseksi Japanin voittoon, ja maan suurvaltakauden voi katsoa alkavan konfliktin päättäneestä Portsmouthin rauhansopimuksesta. Sota aiheutti Venäjällä voimakasta yhteiskunnallista liikehdintää, niin sanotun vuoden 1905 vallankumouksen, joka johti lopulta perustuslailliseen monarkiaan. Suomen suuriruhtinaskunnassa levottomuudet johtivat ensimmäisen sortokauden päättymiseen ja vuoden 1906 eduskuntauudistukseen. Carl Gustaf Emil Mannerheim oli sodassa mukana. Läntisen Uuden-Guinean sotaretki
Läntisen Uuden-Guinean sotaretki oli toisessa maailmansodassa sarja liittoutuneiden ja japanilaisten käymiä taisteluita läntisen Uuden-Guinean alueella. Japanilaiset olivat aiemmin miehittäneet alueen pohjoisrannikon ja lähisaaret Hollannin Itä-Intian taistelujen aikana. Liittoutuneiden kukistettua japanilaiset Papua-Uuden-Guinean alueella he aloittivat hyökkäykset japanilaisten linjoja vastaan Länsi-Uudessa-Guineassa Operaatio Recklessissa ja Operaatio Persecutionissa. Taistelut alkoivat 22. huhtikuuta 1944 ja päättyivät japanilaisten antautumiseen 15. elokuuta 1945. Sotaretken aikana käytiin muun muassa Aitapen, Hollandian, Wakden, Morotain, Biakin, Noemfoorin, Sansaporin ja Wewakin taistelut, jotka päättyivät liittoutuneiden voittoon. Taistelut alueella jatkuivat aina toisen maailmansodan päättymiseen saakka. Ottawat
Ensimmäinen fox-sota syttyi vuonna 1712, kun foxit, mascoutenit ja kickapoot piirittivät Fort Ponchantrainiin, jonka miesvahvuus oli 20 ranskalaista sotilasta. Linnakkeen komentaja Sieur du Buisson lähetti viestinviejän ottawien ja wyandotien talvileirille. Ehkä foxien tarkoitus oli vain pelästyttää ranskalaiset, mutta valkoisten ystäviensä avuksi kiirehtineet ottawat, wyandotit ja potawatomit katsoivat sodan alkaneen. Seuranneissa verilöylyissä liki tuhat foxia, kickapoota ja mascoutenia menetti henkensä. Vangitut soturit sidottiin kidutuspaaluihin ja poltettiin. Jälkeenpäin väitettiin Fort Ponchantrainin ranskalaisten yllyttäneen intiaaneja sotimaan toisiaan vastaan. Ōnin-sota
Sodan syynä olivat taloudelliset vaikeudet: vaikeat nälänhädät olivat aiheuttaneet lähes jokasyksyisiä kapinoita. Sota syttyi shōgunin perimystä koskeneesta kiistasta Ashikaga Yoshimasan pojan ja veljen Hosokawa Katsumoton ja Yamana Sōzenin välillä. Hosokawan "itäisellä" armeijalla oli shōgunin ja keisarin tuki, Yamanan "läntistä" puolta taas avusti Ōuchi-klaani. Sota raivosi pääasiassa Kioton ympäristössä tuhoten kaupunkia pahoin, mutta Sengoku-kaudella sodan päättymisen jälkeen taistelut levisivät provinsseihin. Issoksen taistelu
Aleksanterin joukot kukistivat Vähän-Aasian satraapit Granikosjoen taistelussa vuonna 334 eaa. ja jatkoivat valtaamalla Vähän-Aasian länsirannikon. Vuoden 333 eaa. aikana vallattiin koko Vähän-Aasian sisämaa. Persian kuningas Dareios III nimitti Memnonin Vähässä-Aasiassa olleiden persialaisten joukkojen ylipäälliköksi ja antoi tälle tehtäväksi viivytellä Aleksanteria sillä aikaa kun kuningas itse kokosi armeijan. Memnonia avusti Välimerellä toimiva suuri persialainen laivasto, joka pystyi uhkaamaan makedonialaisten selustaa ja heidän huoltoyhteyksiään Hellespontoksen yli. Aleksanterin sotaretken onnistumisen kannalta oli tärkeää, että laivaston tukikohdat Välimeren rannalla vallattiin. Shinobu Ōno
Ōno on pelannut Japanin naisten maajoukkueessa 137 maaottelua tammikuusta 2003 alkaen ja tehnyt niissä 39 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2011, saavutti olympiahopeaa vuonna 2012 ja MM-hopeaa vuonna 2015 ja on pelannut lisäksi vuoden 2008 olympialaisissa sekä vuoden 2007 MM-kilpailuissa. Vuoden 2011 MM-kisoissa hän pelasi Japanin kaikissa kuudessa ottelussa ja teki alkulohko-ottelussa Meksikoa vastaan yhden maalin. Lontoon 2012 olympialaisissa Ōno pelasi viidessä Japanin kuudesta ottelusta ja teki yhden maalin puolivälieräottelussa Brasiliaa vastaan. Vuoden 2015 MM-kisoissa hän pelasi jokaisessa Japanin ottelussa mutta ei kertaakaan koko ottelua. Huronit
Wyandotit jakoivat Ohion maaseudun shawneiden, delawarien ja mingojen kanssa. Ohion asukkaat, sen enempää intiaanit kuin ranskalaisetkaan, eivät pitäneet englantilaisten siirtolaisten lisääntyvistä määristä Ohiolaaksoon. Tästä seuranneet yhteenotot johtivat vuonna 1755 alkaneeseen sotaan, joka levisi kauas Eurooppaan Ranskan ja Britannian välille. Sotatila tunnettiin nimellä seitsenvuotinen sota. Pohjois-Amerikassa olleet brittien siirtokunnat olivat aluksi suurissa vaikeuksissa ja Ranskan joukot ottivat haltuunsa koko Ohiolaakson. Brittien huono intiaanipolitiikka sai monet alun perin heidän puolellaan sotineet heimot vaihtamaan puolta. Vuoden 1757 aikana yli 2 000 intiaanisoturia siirtyi markiisi Montcalmin johtamiin ranskalaisjoukkoihin.
Britannian silloinen pääministeri William Pitt päätti lopettaa ranskalaisten herruuden Pohjois-Amerikassa lähettämällä valtavat sotalaivastot Euroopasta läntiselle Atlantille. Osa laivoista saartoi ranskalaisten muona- ja asekuljetukset osan kiiruhtaessa Amerikan rannikolle. Brittien sotavoimien vahvuus murskasi Ranskan hetkellisen ylivoiman nopeasti. Intiaaniliittolaiset, wyandotit mukaan lukien, vetäytyivät taistelukentiltä taka-alalle huomatessaan tilanteen saaman käänteen. Sodan ratkaisuhetket käytiin valkoisten armeijoiden välillä. Montreal ja Quebec antautuivat 1759. Muualla maailmassa sotatila päättyi Pariisin rauhaan. Hasanin taistelut
29. heinäkuuta Japani hyökkäsi Japanin keisarillisen armeijan 19. divisioonan ja korealaisten voimin. Neuvostojoukot torjuivat hyökkäyksen, mutta joutuivat vetäytymään 31. heinäkuuta Japanin alkaessa uuden offensiivin. Molemmat puolet käyttivät kevyitä panssarivaunuja ja ainakin Japani käytti panssarijunia joukkojen siirtoihin rintamalle. Neuvostoliiton kaukoidän puolustuksen johtaja Vasili Blücher kutsui vahvistuksia, jotka löivät japanilaiset 2.–9. elokuuta ja Japani vetäytyivät Neuvostoliiton alueelta. 10. elokuuta Japanin pääministeri pyysi Yhdysvaltoja välittämään rauhaa. Taistelut loppuivat 11. elokuuta. Venäjän–Turkin sota (1735–1739)
Nissan sopimusta seurasi 30 vuotta kestänyt rauhan aikakausi osmanien valtakunnassa, jonka aikana sen rajanaapurit ja perinteiset kiistakumppanit sekaantuivat muihin sotiin. Idässä Nadir Šahin Persia kävi useita sotia ennen hallitsijansa salamurhaa. Lännessä ja pohjoisessa Venäjä ja Itävalta olivat mukana sekä Itävallan perimyssodassa vuosina 1740–1748 ja myöhemmin seitsenvuotisessa sodassa 1756–1763. Osmanivaltakunnalle tämä oli huono asia sotilaalliselta kannalta, koska sen armeija jäi syrjään Euroopan taistelukentiltä ja sotien aikana kehitetyistä uudistuksista, keksinnöistä ja sovelluksista. Seven Oaksin taistelu
Seven Oaksin taistelu (, Métisit tuntevat nimellä sekä ) oli nykyisessä Manitobassa sijaitsevan Winnipegin kaupungin paikalla sijainneessa Red River Colonyssä 19. kesäkuuta 1816 käyty taistelu. Taistelu käytiin Red River Colonyn omistavan Hudson's Bay Companyn ja kilpailevan North West Companyn sekä heidän kanssaan liittoutuneiden métisien välillä. Kahakan juuret juontavat vuodesta 1814, jolloin siirtokunnan ruokavarat olivat erittäin alhaalla ja kuvernööri Miles Macdonell sääti pemmikaanimääräyksen, joka esti pemmikaanin ja muiden ruokatarvikkeiden kaupan siirtokunnan ulkopuolelle ja erityisesti North West Companyn työntekijöille. Métisit eivät kuitenkaan tunnustaneet kuvernöörin tai Red River Colonyn määräysvaltaa (Royal Proclamation of 1763 mukaisesti heillä oli alkuperäiskansan oikeudet) ja pemmikaanikauppa oli heille tärkeä tulonlähde. North West Companyn turkiskauppiaat olivat aikaisempina talvina turvautuneet paikallisilta ostettuun pemmikaaniin ruokavarantonsa täydentämisessä ja he syyttivät Hudson's Bay Companya kaupan monopolista hankaloittamalla kilpailijoiden työskentelyä alueella. Bysantin ja osmanien sodat
Bysantin ja osmanien väliset sodat olivat Bysantin valtakunnan ja turkkilaisten osmanien vuosina 1265–1453 käymiä sotia. Bysantin valtakunnan olemassaolo päättyi, kun osmanit valtasivat Konstantinopolin vuonna 1453. Suomen sotahistoria
Jatkosodan päättyessä aselepoehtojen mukaisesti Suomi sitoutui karkottamaan saksalaiset joukot maasta 15. syyskuuta 1944 mennessä. Saksalaiset näkivät tärkäksi tavoitteeksi suojata Pohjois-Norjaa ja Petsamon nikkelikaivoksia, joten he aloittivat vapaaehtoisen vetäytymisen pohjoista kohden. Saksalaiset käynnistivät operaatio Birken ja Lapin sodan katsotaan alkaneen Suomen ja Saksan välillä. Aluksi sota oli vain näennäinen suomalaisten seuratessa sovitusti saksalaisten peräytyessä. Saksalaiset auttoivat tänä aikana evakuoimaan Lapin siviiliväestön Ruotsiin ennen vihollisuuksien alkamista. 15. syyskuuta saksalaiset laukaisivat operaatio Tanne Ostin, maihinnousuyrityksen Suursaaren valtaamiseksi. Suomalaisjoukkojen ja Neuvostoliiton ilma- ja merivoimien vastarinnan ansiosta maihinnousu epäonnistui ja sen johdosta operaatio Tanne West, vastaava maihinnousu Ahvenanmaalle, peruttiin. Angaurin taistelu
Angaurin taistelu oli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Angaurin saaren hallinnasta Palaussa, Mariaanien lähistöllä. Taistelu oli osa suurempaa operaatio Forageria. Se alkoi 17. syyskuuta 1944 ja päättyi Yhdysvaltain voittoon 22. lokakuuta. Taistelussa lähes kaikki saarta puolustaneet japanilaissotilaat kaatuivat, mukaan lukien japanilaisjoukkojen komentaja Ushio Goto. Vain 59 japanilaissotilasta selvisi hengissä, joutuen sotavangeiksi. Mariaanien taistelu
Taistelut alkoivat kesäkuussa 1944 ja päättyivät yhdysvaltalaisten voittoon marraskuussa 1944. Taistelussa menehtyi yli 63 000 japanilaissotilasta. Myöhemmin Yhdysvallat valtasi Filippiinit, Ogasawarasaaret ja Ryūkyūsaaret tammikuuhun 1945 mennessä. Japanin keisarikunta
Japani kävi voittoisan sodan Kiinaa vastaan vuosina 1894–1895 ja Venäjää vastaan vuosina 1904–1905. Myös toisessa Kiinan–Japanin sodassa (1937–1945) Japani saavutti useita merkittäviä voittoja ja valloitti suuren osan Itä- ja Kaakkois-Aasiasta, mutta joutui lopulta antautumaan Neuvostoliiton julistettua sille sodan ja Yhdysvaltojen pudotettua kaksi atomipommia Nagasakin ja Hiroshiman kaupunkeihin. Yhdeksänvuotinen sota (Irlanti)
Yhdeksänvuotinen sota (myös Tyronen kapina) on nimitys vuosina 1594–1603 Irlannissa käydylle sodalle Tyronen jaarli Hugh O’Neillin ja Tyrconnellin jaarli Hugh Roe O’Donnellin johtamien kapinallisten sekä Irlannin hallitsemiseen tähdänneen Englannin armeijan välillä. Pääosa sodasta käytiin O’Neillin hallitseman Ulsterin alueella. O’Neillin kapinalliset olivat pitkään menestyksellisiä ja hän löi useita maihinnousseita englantilaisia armeijoita sekä pakotti kahdesti englantilaiset itselleen edulliseen aselepoon. Lopulta sota kuitenkin päättyi Englannin voittoon, minkä jälkeen vanhojen päällikkösukujen valta Irlannissa alkoi murentua. Ōyama Iwao
Venäjän–Japanin sodan puhjettua Ōyama nimitettiin helmikuussa 1904 Mantšuriaan lähetetyn armeijan komentajaksi. Hänen suunnitelmansa mukaan kolme armeijaa etenisi Korean niemimaan länsirannikolta ja Liaotungin niemimaan itärannikolta kohti Liaoyangia, ja samanaikaisesti Port Arthur vallattaisiin venäläisiltä. Port Arthur kesti japanilaisten piiritystä odottamattoman pitkään, mutta muilta osin Ōyaman suunnitelma toteutui. Ōyama siirtyi heinäkuussa 1904 Tokiosta Mantšuriaan johtamaan operaatioita. Hänen johdollaan japanilaiset voittivat Liaoyangin, Shahon ja Mukdenin taistelut, joista viimeinen ratkaisi sodan heidän edukseen. Sodan jälkeen Ōyama vetäytyi 1906 sotilaspalveluksesta. Seuraavana vuonna hän sai ruhtinaan ("koshako") arvon. Vuodesta 1914 hän toimi keisarillisena sinetinhaltijana. Kloonisodat
Kloonisodat () ovat ryhmä taisteluita fiktiivisessä "Tähtien sodan" maailmassa. Osapuolina Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaatio eli separatistit ja Galaktinen tasavalta. Taistelut sijoittuivat aikaan 22–19 vuotta ennen Yavinin taistelua. Kloonisotia käsittelevät elokuvat "" ja "" sekä televisiosarja "Kloonisodat".Miten taisteluun päädyttiin? Kysymys oli poliittisesta vehkeilystä, verikostosta ja tietysti koko maailman alistamisesta. Vanha sith nimeltä Darth Sidious halusi liittokansleriksi liittokanslerin paikalle. Hänen piti kuitenkin syrjäyttää edellinen kansleri, ja siihen hän tarvitsi sellaisen syyn, että kaikki alkaisivat pitää Valorumia hitaana ja vanhanaikaisena hallitsijana. Siispä hän käski Nute Gunrayta asettamaan planeetan kauppasaartoon. Pelokas neimoidialainen totteli, ja pikkuplaneetta Naboo valloitettiin. Palpatinen toiminta saarron aikana herätti ihailua, ja hänet valittiin uudeksi kansleriksi. Naboon kuningatar ei kuitenkaan halunnut planeettansa kärsivän, ja hän pestasi gunganit itselleen armeijaksi, otti kaksi jediä, Obi-Wan Kenobin ja Qui-Gon Jinnin, mukaansa ja lähti taistelemaan kansansa puolesta. Kolín
Seitsenvuotisen sodan aikana 18. kesäkuuta 1757 käytiin Kolínin taistelu, jonka kerrotaan olleen yksi sodan raivoisimmista. Taistelussa kuoli 23 000 miestä. Nagashinon taistelu
Oda Nobunaga peri Owarin "hanin", läänin, isältään Nobuhideltä 17-vuotiaana 1551.
Vuonna 1560 eräs lähiseudun voimakkaimmista daimioista, Imagawa Yoshimoto, marssi Owarin alueelle naapurikunta Mikawasta 25 000 miehen armeijan voimin. Nobunaga kuitenkin yllätti ja tappoi Yoshimoton Okehazaman rotkossa vain 3000 sotilaan avulla. Yoshimoton alaisena ollut panttivanki Matsudaira Motoyasu vapautettiin. Myöhempi historia tuntee hänet paremmin Tokugawa Ieyasun nimellä. Bysantin–sassanidien sota (527–532)
Bysantin–sassanidien sota, joka käytiin vuosina 527–532, oli yksi monista Bysantin valtakunnan eli Itä-Rooman ja sassanidien Persian välisistä sodista. Sota alkoi, kun persialaiset hyökkäsivät valtakuntien välissä sijainneeseen Iberian kuningaskuntaan. Sota laajeni pian Mesopotamiaan, jossa käytiin sodan kaksi suurinta taistelua. Roomalaisia johti Mesopotamiassa nuori sotapäällikkö Belisarius, jonka maine kasvoi, kun hän voitti vahvemman persialaisarmeijan Daran taistelussa vuonna 530. Belisarius kärsi kuitenkin tappion persialaisia vastaan Callinicumin taistelussa seuraavana vuonna. Persian kuninkaan Kavadh I:n kuoleman jälkeen alkoivat rauhanneuvottelut, joiden tuloksena valtakuntien välille solmittiin "ikuinen rauha". Rauha kesti kuitenkin vain vuoteen 540 asti, jolloin uusi sota syttyi. Molodin taistelu
Vuonna 1552 alkanut sota käynnistyi, kun tsaari Iivana IV Julma valtasi Kazanin kaanikunnan, jonka laillisena perijänä Krimin kaani Devlet I Giray piti itseään. Venäjä valtasi myös kaanin tavoitteleman Astrahanin 1554-1556. Krimin kaanikunnan vasalli-isäntä ja liittolainen Osmanien valtakunta osallistui sotaan 1568, mutta turkkilaisten ja tataarien yhteinen sotaretki Astrahaniin 1569 epäonnistui karvaasti. Venäjä ja Osmanien valtakunta solmivat rauhan 1570, jonka jälkeen kaani Devlet jatkoi sotatoimia Venäjää vastaan itsenäisesti. Kaani keräsi armeijan, jonka avulla hän valtasi ja poltti Moskovan 1571 ajaen tsaari Iivanan pakoon kaupungista. Pelastaakseen tilanteen tsaari lupasi kaanille poistuvansa Astrahanista, mutta seuraavana vuonna kaanille valkeni, ettei Iivana aio pitää lupaustaan. Hän keräsi uuden sotajoukon, joka lähti marssille kohti Moskovaa. Tsaari ja hänen kenraalinsa olivat kuitenkin ennakoineet tataarien saapuvan uudelleen ja valmistelleet huolellisesti vastatoimia. Itävallan–Turkin sota (1737–1739)
Osmanien armeija osoittautui paljon kovemmaksi pähkinäksi Itävallalle. Sen joukot onnistuivat valtaamaan Nišin aivan sodan alussa, mutta jo elokuussa 1737 osmanit saavuttivat merkittävän voiton lukumäärältään yli kaksi kertaa suuremmasta itävaltalaisarmeijasta Banja Lukan taistelussa Bosniassa. Tämän jälkeen Itävallalla oli suuria vaikeuksia pitää puoliaan osmanijoukkoja vastaan. Usein balkanilaisista vapaaehtoisista muodostettuja osmanien joukkoja johtivat taitavat kenraalikuvernöörit Hacı İvaz Mehmed pašša ja Hekimoğlu Ali pašša, joka oli kerännyt kokemusta useissa konflikteissa eri puolilla Osmanien valtakuntaa. Vaikka osmanien lukumäärä oli pienempi ja varustus ajankohtaan nähden usein vanhanaikaista, sen Balkania puolustavat joukot onnistuivat pitämään Itävallan aisoissa. Myös Itävallan armeija kärsi raskaasti kulkutaudeista, joskin sillä ei ollut samanlaisia huolto-ongelmia, joita Venäjä kohtasi Ukrainassa, Krimillä ja Kaukasuksella. Vaikka Venäjä yleensä menestyi sotilaallisissa yhteenotoissa, sen sotaretket epäonnistuivat vuosi toisensa jälkeen ja talven lähestyessä se joutui vetämään joukkonsa aina takaisin. Vuonna 1738 Itävalta kärsi jälleen tappion, kun Orsovan piiritys päättyi osmanien voittoon. Piiritettyjen tueksi lähetetty kreivi Lothar Königseggin johtama armeija onnistui lyömään osmaniosaston Korniassa, 50 kilometrin päässä Orsovasta, mutta kärsi tappion päätaistelussa. Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Tyynenmeren sodan katsotaan alkaneen 7./8. joulukuuta 1941, jolloin japanilaiset nousivat maihin Thaimaahan ja Brittiläiseen Malaijaan Malakan niemimaalla ja hyökkäsivät Yhdysvaltain laivaston Tyynenmeren laivaston tukikohtaan Pearl Harboriin. Sen voidaan katsoa alkaneeksi jo Japanin hyökättyä 19. syyskuuta 1931 Mantšuriaan tai viimeistään sen hyökättyä Kiinaan 7. heinäkuuta 1937 ja aloitettua toisen Kiinan–Japanin sodan. Shakushainin sota
Ainujen välit säilyivät rauhanomaisina noin vuosikymmenen ajan, mutta kiistat johtivat lopulta uuteen yhteenottoon. Vuonna 1668 kymmenen Shakushainin johtamaa ainua tappoi ensin Hae-klaanin päällikön Onibishin kaksi nuorempaa veljeä ja myöhemmin Onibishin. Johtajansa menettäneet haet pystyivät enää vain sissisotaan, joten he kääntyivät Matsumaen puoleen ja pyysivät apua. Matsumae yritti saada rauhan ainujen välille, mutta se epäonnistui. Pääsiäissunnuntain isku
Pääsiäissuntuntain isku (tai Ceylonin taistelu) oli toisessa maailmansodassa Keisarillisen Japanin laivaston tekemä isku brittiläisen itäistä laivastoa vastaan Ceylonilla. Japanin vallattua Singaporen ja upotettua HMS Prince of Walesin ja HMS Repulsen britit evakuoivat laivastonsa Malediiveille Addun atollille ja Ceylonille. Japanilaisten hyökkäys alkoi 5. huhtikuuta pääsiäissunnuntaina, jolloin japanilaisten lentokoneet nousivat ilmaan viideltä lentotukialukselta. Japanilaiset koneet hyökkäsivät Colomboon ja upottivat aseistetun kauppalaivan "HMS Hectorin" ja vanhentuneen hävittäjän "HMS Tenedosin" kaupungin satamaan. Myöhemmin japanilaiset upottivat Ceylonin edustalla partioivat raskaat risteilijät "HMS Dorsetshiren" ja "HMS Cornwallin". Iskussa menehtyi 424 brittiläistä merimiestä ja 27 RAF:n lentokonetta tuhoutui. Japanilaiset menettivät ainoastaan viisi lentokonetta. Toinen maailmansota
Toinen maailmansota oli vuosina 1939–1945 käyty maailmanlaajuinen konflikti, jonka pääasialliset osapuolet olivat Saksan, Italian ja Japanin johtamat akselivallat sekä Britannian, Kiinan tasavallan, Neuvostoliiton, Ranskan ja Yhdysvaltain johtamat liittoutuneet. Yhteensä 73 miljoonaa ihmishenkeä vaatinut toinen maailmansota on ihmiskunnan historian tuhoisin sota. Toinen maailmansota päättyi liittoutuneiden voittoon. Ecuadorin–Perun sota
Ecuadorin–Perun sota tai vuoden 41 sota oli Ecuadorin ja Perun käymä rajasota vuoden 1941 aikana. Sota alkoi 5. heinäkuuta 1941 ja päättyi Perun voittoon 31. heinäkuuta 1941. Sodan aikana Peru miehitti läntisen Ecuadorin El Oron provinssin ja osan Lojan provinssista Andeilla. Vaikka sota käytiin toisen maailman­sodan aikana, se oli oma sotansa eikä kumpikaan osapuoli ollut akseli­valtojen tai liittoutuneiden puolella rajasodan aikana. Sodan jälkeen kumpikin osapuoli allekirjoitti Rion protokollan 29. tammikuuta 1942. Jännitteet molempien osapuolten välillä kuitenkin johtivat myöhemmin kahteen uuteen rajasotaan vuosina 1981 ja 1995, jonka jälkeen kumpikin osapuoli allekirjoittivat pysyvän rauhansopimuksen 26. lokakuuta 1998 ja sopivat rajakiistansa lopullisesti touko-kesäkuussa 1999. Unkarin–Turkin sota (1437–1438)
Unkarin–Turkin sota käytiin vuosina 1437–1438 Unkarin ja osmanien valtakunnan välillä. Sodassa unkarilaiset torjuivat osmanien etenemisen syvemmälle Eurooppaan. Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa () oli Tyynellämerellä, Kaakkois-Aasiassa ja Itä-Aasiassa liittoutuneiden ja Japanin välillä vuosina 1941–1945 käyty osa toista maailmansotaa. Sotatapahtumiin sisällytetään Tyynenmeren sotatoimialue, Tyynenmeren lounainen sotatoimialue, Kaakkois-Aasian sotatoimialue sekä Kiinan-Japanin sota (joulukuusta 1941) kuten myös Neuvostoliiton ja Japanin konflikti vuonna 1945. Bismarckinmeren taistelu
Bismarckinmeren taistelu oli toisessa maailmansodassa liittoutuneiden tekemä hyökkäys japanilaista saattuetta vastaan. Taistelu käytiin Bismarckinmerellä Uuden-Guinean lähistöllä 2.–4. maaliskuuta 1943. 
Saattueeseen kuului kahdeksan joukkojenkuljetusalusta ja kahdeksan hävittäjää, jotka kuljettivat 6 900 sotilasta Laeen Rabaulista. Hyökkäyksen seurauksena japanilaisten saattue tuhottiin lähes täysin. Japanilaiset menettivät kaikki joukkojenkuljetusaluksensa ja neljä suojahävittäjää upotettiin. 6 900 sotilaan japanilaisjoukosta vain 1 200 selviytyi Laeen asti. Noin 2 900 sotilasta kuoli ja 2 700 sotilasta pelastettiin merestä hävittäjiin ja sukellusveneisiin. Heidät kuljetettiin takaisin Rabauliin. Liittoutuneet menettivät ainoastaan yhden B-17-pommittajan, kolme P38-pommittajaa, yhden B-25-pommittajan ja yhden Beaufighter-hävittäjäkoneen. Hyökkäys esti japanilaisia saamasta tarpeeksi lisäjoukkoja Uuteen-Guineaan. Kōnin
Kōnin (, 709–781) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 49. keisari. Hän oli vallassa vuosina 770–781. Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Toinen Kiinan–Japanin sota käytiin vuosina 1937–1945 Kiinan ja Japanin välillä toista maailmansotaa ennen ja sen aikana. Sota päättyi Japanin antautumiseen 1945. Japanin hyökkäys Kiinaan kuului keisarillisen Japanin armeijan suurempaan suunnitelmaan hallita Manner-Aasiaa muun muassa nukkehallituksien avulla – Japani oli provosoinut Kiinaa vuoden 1931 Mantšurian valtauksesta lähtien, jonka aloitti Mukdenin välikohtaus. Viimeinen pienemmistä yhteenotoista oli sodan lopullisesti käynnistänyt Marco Polon sillan välikohtaus vuonna 1937. Nagashinon taistelu
Nagashinon taistelu (jap. 長篠の戦い, "Nagashino no tatakai") käytiin vuonna 1575 Shitaragaharassa Mikawan alueella Japanissa. Taistelussa Oda Nobunagan ja Tokugawa Ieyasun joukot torjuivat Takedojen "voittamattoman" ratsuväen hyökkäyksen. Ornes
Kunta tuhoutui 21. helmikuuta–19. joulukuuta 1916 käydyssä ensimmäiseen maailmansotaan kuuluvassa Verdunin taistelussa. Samassa taistelussa tuhoutuivat myös läheiset Beaumont-en-Verdunoisin, Bezonvaux'n, Cumières-le-Mort-Hommen, Fleury-devant-Douaumontin, Haumont-près-Samogneuxin, Louvemont-Côte-du-Poivren, Douaumontin ja Vaux-devant-Damloupin kunnat, joista ainoastaan kaksi jälkimmäisinä mainittua ovat nykyisin asutettuja. Sinopen taistelu
Sinopen taistelu oli Venäjän keisarikunnan ja Ottomaanien valtakunnan välinen meritaistelu, joka käytiin Krimin sodan alussa 30. marraskuuta 1853. Taistelussa Venäjän Mustanmeren laivasto tuhosi turkkilaisen laivasto-osaston pohjoisanatolialaisen Sinopen kaupungin satamaan. Iso-Britannia ja Ranska liittyivät sotaan Ottomaanien puolelle suurelta osin tämän taistelun seurauksena.
Venäjä miehitti Tonavan ruhtinaskunnat vuonna 1853 ja vaati Ottomaaneja tunnustamaan Venäjän keisarin kaikkien Turkin valtakunnassa asuvien kristittyjen suojelijaksi. Neuvottelut eivät tuottaneet tulosta, ja sotatoimet alkoivat 4.10.1853. Iso-Britannia ja Ranska pelkäsivät Venäjän vaikutusvallan kasvua. Tästä syystä Iso-Britannia vaati Venäjää sotimaan vain puolustuksellisesti ja varaavansa itselleen oikeuden interventioon Venäjän toimiessa muuten. Ranskan ja Ison Britannian laivasto-osastot saapuivat Konstantinopolin lähettyville. Kurun taistelu
Kurun taistelu käytiin Suomen sisällissodassa 15.–17. maaliskuuta 1918 ruotsalaisen eversti Harald Ossian Hjalmarsonin komentaman valkoisen armeijan Hjalmarsonin osaston ja G.A Stolbovin ja Arvid Jokisen komentamien punakaartilaisten välillä. Lisäksi punaisilla oli tukenaan Juho Eslinin johtama "pataljoona" riihimäkeläisiä ja Turun ja Pietarin suomalaista punakaartia. Punaiset olivat miehittäneet myös Muroleen kanavalla sijaitsevat venäläisten vallitöinä rakentamat juoksuhaudat. 15. maaliskuuta Virroilta etenevät valkoiset törmäsivät punaisten etuvartioihin, seuraavana päivänä Eslinin joukkojen asemia ammuttiin tykeillä. Viimein 17. maaliskuuta saarrostusvaaraa pelkäävät punaiset vetäytyivät. Venäläisen Smirnoffin komentama esikunta pakeni Teiskoon, osa suomalaisista punaisista pakeni Toikkoon ja siitä suoraan Tampereelle. Tampereelta pakolaisia vastaan tulleet Eino Rahja ja Aleksanteri Vasten kohtasivat "Näsijärven jään mustanaan pakolaisia". Taistelu päättyi Kurun kirkonkylän äkilliseen tyhjentymiseen punaisista, jotka pakenivat kiireesti Tampereelle. Taistelussa kaatui 20-30 punaista, lisäksi vangiksi jääneistä punaisista ainakin osa teloitettiin. Valkoisista Vöyrin koulu menetti viisi miestä kaatuneina. Dneprin taistelu
Dneprin taistelu (tunnetaan myös nimellä Alempi Dneprin offensiivi) oli toisessa maailmansodassa Neuvostoliiton ja Saksan joukkojen välinen taistelu Dneprin alueen hallinnasta Ukrainassa. Taistelu, jossa Neuvostoliiton Keskustan, Voronežin, Aro , Luoteen ja Etelän rintamien sotilaat kohtasivat saksalaiset, käytiin laajalla 1 400 kilometrin pituisella rintamalla yli neljän miljoonan sotilaan voimin. Taistelu käytiin 24. elokuuta – 23. joulukuuta 1943 puna-armeijan ylittäessä Dneprin kukistaen saksalaiset joen itäpuolella ja valtasivat neljän kuukauden aikana suuren osan läntistä Ukrainaa Kiova mukaan lukien luoden useita sillanpäitä. Myöhemmin puna-armeija aloitti Dneprin–Karpaattien offensiivin, jossa puna-armeija valtasi koko Länsi-Ukrainan alueen edeten syvälle Romaniaan. Tinian
Yhdysvallat ja Japani kävivät saarella Tinianin taistelun 24. heinäkuuta – 1. elokuuta 1944. Saarella sijaitsi suuri lentotukikohta, jonka Yhdysvallat otti B-29-pommituskoneiden käyttöön. Lentohyökkäykset kohdistuivat Japanin pääsaariin. Myös Enola Gay nousi ilmaan Tinianilta. Jōkyū-kapina
Jōkyū-kapina () tai Jōkyū-sota käytiin Japanissa luostariin vetäytyneen keisari Go-Toban ja Kamakura-sotilashallinnon sijaishallitsijoiden eli Hōjō-klaanin joukkojen välillä. Kapina käytiin vuonna 1221 ja se on saanut nimensä Jōkyū-aikakausinimestä. Go-Toban aloittaman kapinayrityksen tavoitteena oli palauttaa keisarihuone takaisin valtaan, mutta sen sijaan kapinan epäonnistumisen myötä Hōjō-klaanin valta kasvoi keisarillisen hovin kustannuksella. Sodan merkittävin taistelu oli Ujissa Kioton eteläpuolella; taistelu oli puolen vuosisadan sisällä kolmas kaupungissa käyty kamppailu. Ashikaga Yoshimasa
Yoshimasa ei saanut perillistä, joten hän nimesi nuoremman veljensä seuraajakseen. Pian tämän jälkeen hänen vaimonsa kuitenkin synnytti pojan. Syttyi Ōnin-sota eli vallanperimyssota veljen kannattajien ja pojan kannattajien välille. Seuraajaksi tuli Yoshimasan poika, mutta tämän jälkeen shoguniksi nousi veljenpoika, joten veli-puolue sai jonkinlaisen hyvityksen. Qing-dynastia
Oopiumisotien jälkeisestä rauhan ajasta huolimatta Qing-valtakunnan sisäiset ja ulkoiset uhat eivät poistuneet. Maan länsiosissa kärsittiin nälänhätää, joka vaati noin 20 miljoonan ihmisen hengen. Venäjän keisarikunta uhkasi maata pohjoisessa. Etelässä Kiinaa uhkasivat ranskalaiset Vietnamin siirtomaastaan käsin ja maiden välillä käytiin sota vuosina 1884-1885. Suurimmaksi ulkoiseksi uhaksi oli kuitenkin muodostunut nopeasti modernisoitunut Japani. Japani valloitti Taiwanin saaren vuonna 1874 ja Riukiusaaret vuonna 1879. Tämän jälkeen Japani suuntasi laajenemispyrkimyksensä Koreaan. Korea oli kiinalaisille tärkeä, kiinalaisten ylivallan tunnustanut puskurivaltio Japanin ja Kiinan välissä. Kiinan valta-asema Koreassa oli ristiriidassa Japanin imperialistisissa pyrkimyksissä ja vuonna 1894 Japani käytti hyväkseen Koreaa hallinneen Joseon-dynastian sisäisiä levottomuuksia. Kiinan ja Japanin välille puhkesi sota, kun japanilaiset hyökkäsivät Koreassa Joseon-dynastian tueksi lähetettyjen kiinalaisjoukkojen kimppuun. Konflikti laajeni nopeasti ja siitä tuli kiinalaisille katastrofi, sillä Japani tuhosi nopeasti kiinalaisten laivaston ja eteni sisämaahan valloittaen osia Mantšuriasta. Kiina oli pakotettu solmimaan Shimonosekin rauhansopimuksen, missä vain Ranskan Saksan ja Venäjän väliintulo niin kutsutussa kolmoisinterventiossa esti japanilaisvallan laajenemisen Liaodongin niemimaalle asti. Japanille hävityn sodan jälkiseuraamuksina länsivallat perustivat Kiinaan uusia tukikohtia havaitessaan Qing-dynastian heikkouden. Maunu Eerikinpojan ristiretki
Maunu Eerikinpojan ristiretki oli Ruotsin ja Novgorodin välinen sota vuosina 1348–1351. Sota on ensimmäinen, joka on dokumentoitu hyvin niin ruotsalaisissa kun novgorodilaisissakin lähteissä. Ruotsin papisto ja erityisesti Pyhä Birgitta kannattivat sotaa Novgorodia vastaan. Osaka
Heian- (794–1185) ja Kamakura-kausilla (1185–1333) alueelle syntyi kolme merkittävää kaupan ja uskonnon keskusta. Watanabe-klaani asettui entisen pääkaupungin jäänteiden lähistölle ja hallitsi satamallaan ("Watanabe no tsu") alueen meriliikennettä. Samalla merkittävän Sumiyoshi-taishan pyhäkön ja prinssi Shōtokun vuonna 593 rakennuttaman Shitennō-jin temppelin ympärille syntyi kaupunkiasutusta ("monzen no machi", ”portineduskaupunki”). Osakaa tuhosivat 1300-luvulla monet sodat, mutta 1400-lukuun mennessä Shitennō-jin viereen oli syntynyt pysyvä torialue, ja paikkakunta alettiin tuntea nimellä Tennōji. Vuoden 1499 kronikan mukaan paikalla asui 7 000 kotitaloutta. Azai-klaani
Azai-klaani () oli japanilainen daimioklaani, joka hallitsi Ōmin provinssissa. 1500-luvun lopulla klaani liittoutui Asakura-klaanin kanssa nousevaa Oda Nobunagaa vastaan. Azai ja Azakura kohtasivat Odan Anegawan taistelussa vuonna 1570, mutta hävisivät ja joutuivat pakenemaan. Azai-klaani tuhoutui kolme vuotta myöhemmin, kun Oda valloitti klaanin hallintokeskuksena toimineen Odanin linnan. Wienin taistelu
Wien oli piiritetty 15. heinäkuuta mennessä ja se alkoi tykkitulella, jota kesti seuraavat kaksi kuukautta. Toisin kuin Wienin piirityksessä vuonna 1529, tällä kertaa osmaneilla ei ollut mukanaan raskasta piiritystykistöä. Heillä oli yhteensä 130 kenttätykkiä ja 19 keskikaliiperista kanuunaa. Puolustajilla oli puolestaan 260 kanuunaa ja mörssäriä. Puolustajien ammusvarastot olivat kuitenkin pienet ja he saattoivat ampua takaisin vain harvakseltaan. Osmanit keskittivät hyökkäyksensä Burg- ja Löbl-bastionien väliseen muurinosaan. Juoksuhautojen kautta tehdyt miinahyökkäykset osoittautuivat tykistöä tehokkaammaksi, mutta puolustajien onnistui tehdä vastarynnäkköjä ja korjata muurin vahingot pystyttämällä varustuksia syntyneiden aukkojen taakse. 2. syyskuuta osmanit valtasivat kuitenkin Burg-raveliinin ja 6. syyskuuta räjäytettiin miina Burg-bastionin alapuolella. Puolustajat olivat tähän mennessä menettäneet noin puolet voimistaan ja he kärsivät punataudista ja hupenevista ruokavarannoista. Puolustajat odottivat viimeistä ratkaisevaa hyökkäystä, jota ei kuitenkaan lopulta tullut. Hyökkäyksen sijaan suurvisiiri marssitti joukkonsa voimannäytteenä muurien eteen kuvitellen puolustajien antautuvan. Pommikone
Aasiassa ja varsinkin Tyynenmeren sodassa pommikoneet olivat merkittävässä asemassa. Tyynenmeren sota koostui lähinnä ”saarelta saarelle” -tyyppisestä sodasta ja laivastotaisteluista. Laivojen tykit eivät enää ratkaisseet taisteluja, vaan lentotukialusten kannelta nousevilla syöksypommittajilla oli suurin merkitys. Niinpä meritaistelujen tulokset ratkaisi usein lentotukialusten määrä. Sota alkoi 7. joulukuuta 1941, kun Japani hyökkäsi Yhdysvaltain Tyynenmeren laivaston tukikohtaan Pearl Harboriin. 441 japanilaista syöksy- ja torpedopommittajaa nousi kuuden lentotukialuksen kannelta. Hyökkäys oli Japanin kannalta menestys. Lentotukialusten kannelta nousevat syöksy- ja torpedopommittajat olivat merkittävässä asemassa myös muissa Tyynenmeren sodan taisteluissa. Myöhemmin japanilaiset joutuivat puolustuskannalle. Menetettyään viimeisetkin lentotukialuksensa 1944 Japani oli käytännössä hävinnyt sodan. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa yhdysvaltalaiset pommikoneet saivat myös uudenaikaisen pommin, atomipommin, joka perustui uraanin fissioon. Kahden ydinaseen pudottaminen Hirošimaan ja Nagasakiin lopetti sodan. Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Neuvostoliitto kävi vuosina 1938 ja 1939 lyhyet rajasodat Japania vastaan. Sotien jälkeen Neuvostoliitto osallistui Japanin vastaisiin sotatoimiin vasta elokuussa 1945 vallatessaan Manchukuon, Kiinan tasavallan, Sisä-Mongolian, Japanin Korean protektoraatin sekä Japanin hallinnoimia saaria kuten Sahalinin. Oršan taistelut
Oršan taistelut olivat toisessa maailmansodassa Oršan lähistöllä talvella 1943 käytyjä Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välisiä taisteluita. Saksalaiset olivat vallanneet Oršan 16. heinäkuuta 1941. Kaupunki oli tärkeä liikenteen solmukohta, jota kautta kulki reitit Leningradista Kiovaan ja Minskistä Moskovaan. Operaatio Taifuunin epäonnistuttua talvella 1941 Saksan keskustan armeijaryhmä oli ryhmittynyt puolustukseen rintaman keskiosissa. Vuoden 1942 aikana saksalaiset rakensivat alueelle huomattavia puolustusasemia. Etelän armeijaryhmän jouduttua perääntymään vuonna 1943 puna-armeija alkoi suunnitella Valko-Venäjän vapauttamista. Taistelut Oršan lähistöllä alkoivat 12. lokakuuta 1943 ja päättyivät 19. marraskuuta 1943. Saksalaiset estivät puna-armeijan murtautumisen linjojensa läpi, mutta etelän armeijaryhmän kukistumisen ja Ukrainan tärkeiden teollisuusalueiden valtauksen ansiosta puna-armeija sai mahdollisuuden operaatioiden jatkamiseen. Genpei-sota
Genpei-sota () oli Japanissa vuosina 1180–1185 käyty Taira- ja Minamoto-klaanien välinen valtataistelu, jonka Minamoto-klaani voitti. Osapuolet olivat maan kaksi hallitsevaa samurai-klaania, jotka tukivat eri ehdokasta valtaistuimelle. Klaanit olivat kilpailleet vallasta jo parin vuosikymmenen ajan. Hongkongin taistelu
Kiinan ja Japanin välille syttyi sota vuonna 1937 ja vuoden 1938 marraskuussa japanilaiset miehittivät Hongkongin liepeillä sijaitsevan Kantonin. Brittien hallitsemaan Hongkongiin tulvi kiinalaisia pakolaisia, jotka söivät alueen rajallisia resursseja kapuan kärsiessä samalla sodasta. Brittilehdistö alkoi spekuloida Japanin hyökkäyksellä Hongkongiin. Brittien johto piti Hongkongin puolustamista mahdottomana ja suunnitelmana oli, että joukot tekisivät sodan syttyessä vastarintaa vain, jotta Singaporen puolustamiseksi saataisi tuotua vahvistuksia. Hongkongiin oli sijoitettu brittiläisiä, kanadalaisia ja intialaisia sotilaita, joiden yhteisvahvuus oli vuonna 1941 noin 14 000 miestä. Hongkongin kiinalaiset eivät olleet kovinkaan kiinnostuneita Hongkongin puolustamisesta vallan keskittyessä siirtomaahallinnon pienelle vähemmistölle. Brittihallinto tiedosti epäluottamuksen ja vältteli esimerkiksi paikallisten aseistamista. Hongkongin vapaaehtoiset puolustusjoukot koostuivat lähes kokonaan eurooppalaisista. Shakushainin sota
Shakushainin sota oli nykyisin Japaniin kuuluvalla Hokkaidōn saarella vuonna 1669 käyty sota paikallista kauppaa hallinneiden japanilaisten ja Shakushainin johtamien ainujen välillä. Konflikti alkoi ainuklaanien välisinä yhteenottoina, mutta se muuttui ainujen ja japanilaisten väliseksi. Japanilaiset kukistivat lopulta ainut, ja Shakushain surmattiin rauhanneuvottelujen aikana. Kioto
Vuonna 1467 Ōnin-sodan seurauksena suurin osa Kiotosta paloi maan tasalle. Uusi šogunaatti perustettiin Edoon, nykyiseen Tokioon vuonna 1603. Borneon taistelut
Joulukuun loppuun mennessä suurin osa Hollannin ja Britannian joukoista oli paennut hollannin hallitsemaan Singkawangin kaupunkiin, jonne japanilaiset kohdistivat seuraavat hyökkäyksensä. Britannian hallinnassa olleet Borneon alueet olivat täysin japanilaisten hallussa, kun Japani sai miehitettyä Brunein 22. joulukuuta. Borneon pohjoisten osien valtauksen jälkeen japanilaiset hyökkäsivät Borneon hollantilaisalueille ja tammikuussa 1942 käytiin Tarakanin ja Balikpapanin taistelut, joiden jälkeen Japani sai haltuunsa hollantilaisten öljykentät. Titokowarun sota
Titokowarun sota () oli aseellinen yhteenotto Ison-Britannian ja Ngāti Ruanui -maoriheimon välillä. Yhteenotot kestivät kesäkuusta 1868 maaliskuuhun 1869. Yhteenotto synnytti uudelleen sotatilan, joka oli alkanut Taranaki-sodan aikana. Maorit eivät hävinneet yhteenotoista yhtäkään, mutta lopettivat taistelun eurooppalaisten löydettyä heidän tukikohtansa 25. maaliskuuta 1869. Sodan jälkeen alueelle syntyi yleinen turvallisuuskriisi, kun eurooppalaiset pelkäsivät muiden maorien ryhtyvän taisteluun. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan Titokowarun sota jäi viimeiseksi suureksi sodaksi maorisotien aikana. Tinianin taistelu
Tinianin taistelu oli toisessa maailmansodassa yhdysvaltalaisten ja japanilaisten välinen taistelu Tinianin saaresta Mariaaneilla. Taistelu oli osa suurempaa Operaatio Forageria. Taistelu alkoi 24. heinäkuuta 1944 ja päättyi Liittoutuneiden voittoon 1. elokuuta 1944. Taistelussa kaatui melkein kaikki saarta puolustaneet japanilaisjoukot, mukaan lukien kolme joukkojen komentajaa. Vain 313 japanilaissotilasta selvisivät hengissä ja joutuivat vangiksi. Taistelu oli myös ensimmäinen Tyynenmeren sodassa, jossa käytettiin napalmia hyökkäyspommituksissa. Taistelun jälkeen saarelle rakennettiin lentokenttä ja koulutuspaikka Seabee-joukoille. Saarelta käsin pystyttiin pommittamaan Filippiinejä ja Ryūkyūsaaria. Hiroshiman atomipommia kuljettanut lentokone "Enola Gay" lähti juuri Tinianin saarelta. Saaren lähistöllä olevalla Aguijaninsaarella oleva japanilaisten linnoitus, jota komensi luutnantti Kinichi Yamada, kesti sodan loppuun asti. Viimeinen Tiniania miehittänyt japanilaissotilas Murata Susumu antautui vasta vuonna 1953. Madagaskarin taistelu
Madagaskarin taistelu eli operaatio Ironclad (suom. "Panssarilaiva"), oli liittoutuneiden hyökkäys Vichyn Ranskan hallinnoimalle Madagaskarille toisessa maailmansodassa. Taistelut alkoivat 5. toukokuuta 1942, ja loppuivat vasta 6. marraskuuta. Taistelu päättyi liittoutuneiden voittoon. Liivinmaan sota
Liivinmaan sota käytiin vuosina 1558–1583 Liivinmaan eli nykyisten Viron ja Latvian alueen hallinnasta. Sota alkoi Liivinmaan liiton ja Venäjän välisenä sotana, mutta siihen osallistuivat myöhemmin myös Puola-Liettua, Ruotsi ja Tanska-Norja. Sota päättyi Liivinmaan liiton hajoamiseen ja sen alueen jakamiseen muiden Itämeren valtioiden kesken. Vaikka Liivinmaan sota päättyikin vuonna 1583, sen ääripää ulotetaan joskus vuoteen 1629 tai jopa vuoteen 1661. Irlannin historia
Irlantilaisten lopullinen alistaminen jatkui Elisabet I:n johdolla, joka joutui sotimaan ennen muuta Aodh (Hugh) Ó Néillin johtamia ulsterilaisia vastaan 1500-luvun viimeisinä vuosina (ns. yhdeksänvuotinen sota). Ó Néill voitettiin lopulta Kinsalen (Cionn tSáile) taistelussa vuonna 1601, huolimatta katolisten espanjalaisten lähettämistä apujoukoista. Ulster oli alistettu, ja ulsterilaiset klaanipäälliköt lähtivät maanpakoon vuonna 1607. Tapaus tunnettiin sittemmin "jaarlien pakona" ("the Flight of the Earls", iiriksi "Imeacht na nIarlaí"). Banryū
Kuningatar Viktorian shōgunille lahjoittama alus luovutettiin heinäkuussa 1858 Shinagawassa. Lahjoitettu alus sai nimen "Banryū", joka siirtyi keisarillisen Japanin laivastolle maaliskuussa 1868.
Boshin-sodassa alus osallistui 28. tammikuuta 1868 Awan taisteluun, joka oli samalla ensimmäinen kahden höyrykonein varustetun laivaston välinen meritaistelu. Ezon kapinalliset valtasivat aluksen lokakuussa 1868. Aluksen piti maaliskuussa 1869 osallistua Miyakonlahden taisteluun, mutta vaurioiduttuaan myrskyssä alus joutui palaamaan Hokkaidolle. Hakodatenlahden taisteluun toukokuussa alus osallistui, ja se upotti keisarillisen Japanin laivaston "Chōyōn". "Banryū" kuitenkin vaurioitui niin pahoin, että se upposi hieman myöhemmin. Kiinan–Japanin sota (1894–1895)
Koreassa oli länsimaalaisvastainen Tonghak-kapina 1894, minkä tukahduttamiseen Korean kuningas pyysi Kiinalta apua. Japani päätti tulla mukaan tapahtumiin kapinoitsijoiden puolelle ja valtasi Soulin kuninkaallisen palatsin 8. kesäkuuta 1894. 1. elokuuta 1894 julistettiin virallisesti sota Kiinan ja Japanin välillä, vaikkakin laivastot olivat ottaneet yhteen jo ennen sitä. Vietnamin sota
Vietnamin sota (myös "toinen Indokiinan sota", , , ”vastarintasota Yhdysvaltoja vastaan”) oli Vietnamissa vuosina 1954–1975 käyty sota, joka käytiin Pohjois- ja Etelä-Vietnamin valtioiden sekä kummankin osapuolen kansainvälisten liittolaisten välillä. Tornion taistelu
Tornion taistelu oli Suomen sisällissodan alkuvaiheissa käyty taistelu valkoisten ja venäläisten välillä. Paikalliset punaiset eivät osallistuneet itse taisteluun. Merkittävä osa punaisista oli siirtynyt tammikuun lopussa junalla Ouluun tukemaan sikäläistä punaisten valtaa osallistuen siellä käytyyn taisteluun, joka käytiin jo muutamaa päivää aiemmin. Tornion taistelu käytiin 6. helmikuuta 1918. Go-Tsuchimikado
Go-Tsuchimikado syntyi 5. kuun 25. päivänä vuonna 1442. Hän oli keisari Go-Hanazonon ja Ōinomikado Fujiwara Nobukon vanhin poika. Hänen henkilönimensä ("imina") oli Fusahito (). Hän nousi valtaistuimelle vuonna 1464, kun Go-Hanazono luopui keisariudesta. Maan tilanne oli ollut jo pitkään rauhaton ja sekava, mutta pian Go-Tsuchimikadon valtaannousun jälkeen vuonna 1467 puhkesi Ōnin-sota, jossa Kioto tuhoutui lähes maan tasalle. Kun keisarillinen palatsi sytytettiin tuleen, Go-Tsuchimikado joutui hakemaan suojaa shōgun Ashikaga Yoshimasan linnoituksesta 13 vuoden ajaksi. Hovin seremoniat peruttiin. Sodan loputtua vuonna 1477 hovi pääsi muuttamaan uuteen ”palatsiin”, joka oli pelkän bambuaidan suojaama ränsistynyt rakennus. Japanin historia
Yhdysvaltojen saavuttamien voittojen jälkeen monet japanilaiset johtajat ymmärsivät, että sota tulisi päättymään Japanin tappioon. Armeijan fanaattisuus esti kuitenkin vakavasti otettavat rauhantavoittelut. Itsepäinen taistelu yhdysvaltalaisia vastaan jatkui ja japanilaiset olivat linnoittautuneet hyvin sekä taistelivat viimeiseen mieheen. Japanilaiset hävisivät Leytenlahden taistelu 20. lokakuuta 1944. Saipan vallattiin Japanilta heinäkuussa 1944 ja Filippiinit asteittain maaliskuuhun 1945 mennessä. 7. huhtikuuta 1945 Yhdysvallat upotti Japanin laivaston suurimman sotalaivan Yamaton. Helmikuussa 1945 yhdysvaltalaiset joukot saapuivat Japanin alueelle voitokkaassa Iwo Jiman taistelussa. Huhtikuussa 1945 Okinawalla kuoli raskaissa ja katkerissa taisteluissa yli 150 000 siviiliä. Maaliskuussa yhdysvaltalaiset olivat aloittaneet Japanin kotisaarten massiiviset pommitukset, joissa lähes kaikki japanilaiset kaupungit Kiotoa ja Naraa lukuun ottamatta tuhoutuivat maan tasalle. Toukokuuhun mennessä arviolta 13 miljoonaa japanilaista oli joutunut kodittomaksi ja maan talous oli ajautunut kaaokseen. Kun Kuniaki Koison hallitus kaatui Okinawan jouduttua yhdysvaltalaisten haltuun, valtaan nousi amiraali Kantarō Suzuki. Vaarallisen pitkä tie rauhaan alkoi. Britannian–Irakin sota
Britannian–Irakin sota oli toisen maailmansodan aikana käyty Yhdistyneen kuningaskunnan ja Rašid Ali al-Kailanin johtaman Irakin kansallismielisen hallituksen välinen sota, jonka seurauksena uhka Irakin liittymisestä akselivaltojen puolelle väistyi. Sota käytiin 18. huhtikuuta – 30. toukokuuta 1941. Mariaanien taistelu
Mariaanien taistelu (tunnetaan myös nimellä operaatio Forager) oli Yhdysvaltain ja Japanin joukkojen välinen taistelu Mariaanien saarten hallinnasta toisessa maailmansodassa. Taistelun ohessa käytiin myös taistelut Saipanin, Palaun, Guamin, Tinianin, Peleliun ja Angaurin saarista. Japani oli vuonna 1941 miehittänyt saaret heti Pearl Harborin hyökkäyksen jälkeen. Kreikan historia
Vapaussota oli verinen ja monet kreikkalaiset antoivat henkensä vapauden puolesta. Sotaan liittyi myös monia filhelleenejä eri puolilta Eurooppaa. Eurooppalaiset valtiot, etunenässä Iso-Britannia, Ranska ja Venäjä, alkoivat tukea kreikkalaisia osittain tavoitteenaan osmanivaltakunnan heikentäminen. Vapaussodan merkittävimpiä taisteluja oli Navarinon taistelu, jossa osmanien laivasto lyötiin. Kahdeksan vuotta kestänyt sota loppui vuonna 1829 kreikkalaisten ja eurooppalaisten voittoon ja Kreikan itsenäistymiseen. Kreikan itsenäisyys tunnustettiin Lontoon protokollassa 3. helmikuuta 1830. Tuolloin tunnustajina olivat Iso-Britannia, Ranska ja Venäjä. Hasanin taistelut
Hasanin taistelut (eli Changkufengin taistelu, kiinaksi 張鼓峰事件) käytiin 29. heinäkuuta – 11. elokuuta 1938, kun Japani hyökkäsi Neuvostoliittoon, joka torjui hyökkäyksen Hasanjärven tienoolla. 20 000 japanilaisen hyökkäystä johti Kotoku Sato ja 22 950 neuvostoliittolaisen sotilaan puolustusta Vasili Blücher ja Nikolai Berzarin. Neuvostoliiton tappiot olivat 717 kuollutta ja Japanin 526 kuollutta. Neuvostoliittolaisten haavoittuneiden määrä oli paljon suurempi kuin japanilaisten haavoittuneiden. Wienin taistelu
Wienin taistelu käytiin 15. heinäkuuta–12. syyskuuta 1683 osana suurta Turkin sotaa. Osmanit piirittivät Wieniä kahden kuukauden ajan kunnes sen puolustajien tueksi saapui Puolan kuningas Juhana III Sobieskin johtama avustusarmeija, joka löi osmanien joukot taistelussa 12. syyskuuta. Kyse oli Pyhän liigan taistelusta Osmanien valtakuntaa vastaan. Tästä sai alkunsa Habsburgien dynastian poliittinen hegemonia Keski-Euroopassa. Pohjoinen armeijaryhmä
Neuvostoliiton puna-armeija aloitti Baltian alueella suurhyökkäyksen 14. syyskuuta 1944. Rintaman sotatoimet voidaan jakaa Riian offensiiviin (24. syyskuuta – 23. lokakuuta), Tallinnan offensiiviin (17.–26. syyskuuta), maihinnousuihin rannikon saarille (27. syyskuuta – 24. marraskuuta) ja Memelin taisteluun (5.–22. lokakuuta). Saksalaisten vastatoimina olivat operaatiot Cäsar ja Aster, joilla pyrittiin säilyttämään yhteys armeijaryhmien välillä sekä pitämään joukot kasassa. Taisteluiden tuloksena muodostui kaksi mottia Memeliin ja Kuurinmaalle. Suurhyökkäys päättyi 24. marraskuuta. Saipanin taistelu
Saipanin taistelu alkoi 15. kesäkuuta 1944 Yhdysvaltain merijalkaväen maihinnousuna Japanin puolustamalle Saipanin saarelle. Yli kolme viikkoa kestäneessä taistelussa kenraaliluutnantti Holland Smithin komentamat 2. ja 4. merijalkaväen divisioonat ja 27. jalkaväkidivisioona löivät Yoshitsugu Saitōn komentaman keisarillisen armeijan 43. divisioonan. Oolannin sota
Brittiläinen sota-alus purjehti Rauman sataman edustalle 2. heinäkuuta 1855. Pormestari Pettersson kävi brittien kanssa neuvotteluja, mutta kieltäytyi luovuttamasta heidän vaatimiaan aluksia. Tämän jälkeen vihollinen nousi maihin viiden veneen ja noin sadan miehen voimin, alkaen miehittää satamaa. Britit sytyttivät palamaan varastorakennuksia ja laivoja, mutta joutuivat vetäytymään satamaa puolustaneiden venäläisten kasakoiden ja kaupunkilaisista koostuneen siviilikaartin avattua tulen. Ruotsalaisten sanomalehtien tietojen mukaan englantilaiset menettivät kahakassa seitsemän sotilasta kaatuneina ja kaksi loukkaantuneina. Britit ilmoittivat kuudesta loukkaantuneesta, joista kaksi myöhemmin menehtyi. Taistelun aikana britit onnistuivat sytyttämään tuleen yhden kuunarin ja kaksi kaljaasia. Maihinnousujoukon vetäytymisen jälkeen sataman edustalle ankkuroitunut sota-alus alkoi tulittaa Rauman kaupunkia. 2,5 tuntia kestäneen tykistötulen aikana laskettiin ammutun ainakin 200 laukausta, jotka kuitenkaan eivät saaneet aikaiseksi suurta tuhoa. Porkunin taistelu
Porkunin taistelu oli toisessa maailmansodassa virolaisista muodostetun n ja Neuvosto-Virolaisen 8. kiväärirykmenttiin kuuluneen 249. kiväärirykmentin välinen taistelu, joka käytiin 21. syyskuuta 1944 Porkunin kylän ja Porkunijärven lähistöllä seitsemän kilometrin päässä Tamsalusta. Taistelussa 8. kiväärirykmentti piiritti 1500 akselivaltojen sotilasta, jotka yrittivät vetäytyä Tannenberg-linjaan Sinimäkien alueelle. Taistelussa kaatui 500 virolaissotilasta ja 1 000 neuvostosotilasta. Eloonjääneet 700 vangittiin. Paikalliset kyläläiset hautasivat 273 sotilasta saksalaisissa univormuissa. Kauhajoki
Suomen sodan aikaan kesällä 1808 Kauhajoella talonpojat nousivat kapinaan venäläisiä. Kauhajoen kapinaksi nimetty tapahtuma päättyi venäläisen Vasili Orlov-Denisovin kasakoiden suorittamaan kostoretkeen. Kauhajokea hävitettiin polttaen ja ryöstäen. Suomen sodan aikana venäläisten tiedetään kiduttaneen ja raiskanneen paikallista väestöä ainoastaan Kauhajoella. Syyskuun 1808 alkuun mennessä venäläiset tappoivat ainakin 13 ihmistä. Heinä- ja elokuun 1808 aikana Kauhajoella käytiin lisäksi yhteensä viisi Suomen sodan taistelua: Samelinlakson taistelu 27. heinäkuuta, Aron kahakka 28. heinäkuuta, Parjakannevan taistelu 28.–29. heinäkuuta, Kauhajoen taistelu 10. elokuuta ja Nummijärven taistelu 28. elokuuta. Venäläiset polttivat Kauhajoen kirkon tapuleineen sekä pappilan 1. syyskuuta 1808.