Minä vuonna Ikaalisten kylpylä on perustettu?
Ikaalisten Kylpylä
Kylpylän perusti vuonna 1884 kauppias G. N. Eränen Naantalin kylpylän innoittamana. Kylpylän alkuperäinen nimi oli ”Eräsen sauna”, mutta vuoden 1896 asiakirjoissa kylpylää kutsutaan ”Kauppalan saunaksi", kun Ikaalisten kauppala tuli mukaan kylpylän omistajaksi. 1910-luvulla nimi muuttui "Ikaalisten Kylpylaitos Oy:ksi" ja vuonna 1927 uuden laajennuksen yhteydessä "Ikaalisten Kylpylä Oy:ksi". Nykyisin Ikaalisten kylpylä kuuluu Scandic Hotels -ketjuun. Ikaalisten Kylpylä
Ikaalisten Kylpylä (virallisesti Scandic Ikaalisten Kylpylä) on vuonna 1884 perustettu Ikaalisissa Kylpylän kaupunginosassa sijaitseva kylpylä, joka tunnetaan erityisesti loma- ja kongressikeskuksena. Kylpylä on Pohjoismaiden suurin monitoimikylpylä, josta löytyy muun muassa laaja valikoima wellness-hoitoja, ryhmäliikuntatunteja, golf-kenttä ja keilahalli.
Ikaalisten Tarmo
Vuosina 1908–1976 Tarmo toimi urheilun yleisseurana, jonka puitteissa harrastettiin lähes kaikkia mahdollisia urheilulajeja, joiden harrastamiseen paikkakunnalla oli ylipäätään mahdollisuus. Vuonna 1922 perustettiin urheiluseura Ikaalisten Urheilijat, jonka alaosastoksi myös Tarmo liittyi. Samana vuonna Tahko Pihkala laati pesäpallon ensimmäiset lajisäännöt. Heti ensimmäisenä vuonna Tarmo ylti valtakunnallisen mestaruussarjan välieriin, jossa kuitenkin hävisi Helsingin Pallonlyöjille. 1970-luvun alussa aloitettin myös tyttöjen pesäpallotoiminta Seppo Lemolan johdolla. Vuonna 1977 Tarmon pesäpallotoiminta eriytettiin omaksi erikoisseurakseen Ikaalisten Urheilijoiden pesäpallo-osastosta. Ikaalisten Matkatoimisto
Ikaalisten Matkatoimisto on perustettu vuonna 1991 Airi ja Jyrki Talosen toimesta Ikaalisiin. Yhtiö on keskittynyt Baltian maihin, ja se alkoi järjestää matkoja Viroon heti, kun matkailu siellä vapautui. Aglona
Kylä alkoi kehittyä katolisuuden keskukseksi 1700-luvun alussa, kun paikallinen kartanonomistaja ja dominikaanijärjestö perustivat paikalle nunnaluostarin ja koulun. Nykyinen Aglonan kirkko sai basilikan statuksen vuonna 1980. Paavi Johannes Paavali II vieraili Aglonassa vuonna 1993. Basilika kokoaa vuosittain elokuun puolivälissä noin satatuhatta pyhiinvaeltajaa. Tällöin alttariseinältä paljastetaan 1700-luvulta peräisin oleva "Aglonan ihmeidentekijä Neitsyt Marian" maalaus. Pyhiinvaeltajat käyvät myös luostarin sisäpihalla olevalla pyhällä lähteellä, jonka veden uskotaan parantavan sairauksia. Helike
Helikeä pidettiin antiikin aikana yhtenä Akhaian vanhimmista kaupungista. Löytöjenkin perusteella sen paikka on ollut asuttuna viimeistään varhaisella helladisella kaudella EH II–IIIA noin 2600–2300 eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Ion, joka nimesi sen vaimonsa Heliken, joenjumala Selinuksen tyttären mukaan. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen "Iliaan" laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä mykeneläisistä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Helikessä tiedetään olleen Poseidonille omistettu temppeli. Aluetta aiemmin asuttaneet joonialaiset pitivät sitä kokoontumispaikkanaan, ja myöhemmin tällaiset kokoontumiset jatkuivat Jooniassa Panionionissa. Akhaialaisten vallattua kaupungin mykeneläisen kauden lopulla nämä tekivät siitä samoin Akhaian liiton kokoontumispaikan. Se säilyi liiton keskuksena kaupungin loppuun saakka. Ikšķile
1200-luvun alussa Riian perustamisen jälkeen sen merkitys asteittain väheni kaupallisten aktiviteettien ja myös piispanistuimen siirtyessä lähempänä Väinäjoen suuta sijaitsevaan toiseen liiviläiskylään, josta sittemmin kasvoi yksi Itämeren alueen kauppakeskuksista. Ikšķilessä on vielä nähtävissä linnanrauniot, mutta suurin osa muista historiallisista osista on jäänyt Väinäjoen patoaltaan alle. Jessentuki
Vuonna 1798 venäläiset rakensivat paikalle pienen linnakkeen. Seudun kivennäisvesilähteet löydettiin 1800-luvun alussa. Ensimmäinen kylpylä perustettiin vuonna 1839. Paikkakunta sai mainetta yhtenä parhaista ruoansulatuselimistön parantoloista. 1840-luvulla Jessentukin vettä alettiin pullottaa ja toimittaa myytäväksi eri puolille Venäjää. Kävijämäärä lisääntyi rautatien (1875) ja maantien rakentamisen jälkeen. 1800–1900-lukujen vaihteessa rakennettiin uusia kylpylöitä, hotelleja ja huviloita. Runnin seisake
Runnin lähde tunnettiin laajalti jo 1700-luvulla, jolloin paikkakunnalle kulki ihmisiä juomaan ihmeitä tekeväksi kerrottua vettä. Lähteen ympärille syntyi 1900-luvun alussa kylpylä hotelleineen ja huviloineen. Rautatien tullessa paikkakunnalle Runnin kylpylä eli kukoistuskauttaan. Ennen rautatien valmistumista kylpylävieraat saapuivat laivalla Iisalmesta, mutta junalla pääsi vain parin kilometrin päähän kylpylästä. Vanajan kartano
Äikäälän tilan historia ulottuu varhaiskeskiajalle saakka. Ensimmäinen asiakirjamaininta on vuodelta 1374, jolloin Äikäälän omistajaksi mainitaan Olle af Aeykaelum. Osan keskiajasta Äikäälä oli Harvialan rälssinä, ja yksi sen pitkäaikaisista omistajista oli katolinen kirkko, jolloin sen historia liittyy Vanajan piispankartanon historiaan. Koko Äikäälän historian aikana sen omistajat ovat varsin harvoin asuneet tilalla, ja se on ollut lampuotien eli koko tilan vuokraajien hallinnassa. Kartanon omistajiksi uudella ajalla mainitaan mm. seuraavat henkilöt:Varsinainen Vanajanlinnan historia alkaa vuodesta 1918, jolloin Äikäälän tilan osti Rosenlew-yhtymän pääosakas, lääketieteen ja kirurgian tohtori Carl Wilhelm Rosenlew. Saadakseen vapaan hirvenmetsästysoikeuden tilalle Rosenlew laajensi sen pinta-alaa ostamalla 1922 määräalan Kidun tilasta sekä myöhemmin Kappolan tilan 1927. Kartanon kokonaispinta-alaksi tuli 501 hehtaaria. Rosenlewin alkuperäinen ajatus oli rakentaa hankkimalleen tilalle Katumajärven rantaan metsästyslinna, jossa itsenäistyneen valtion poliittinen ja taloudellinen eliitti voisi harrastaa metsästystä ja siihen liittyviä pitoja. Ikaalisten seurakunta
Seurakunnan perustamisajankohta ei ole tiedossa, mutta joka tapauksessa se on eronnut Kyrön emäseurakunnan mukana vanhasta Sastamalan suurpitäjästä jo ennen 1500-lukua. Jo 1540-luvulla Ikaalinen tunnettiin Kyrön seurakunnan Lahtisten kappelin nimellä. Ikaalinen erotettiin Hämeenkyröstä omaksi pitäjäkseen vuonna 1641 ja samalla perustettiin myös itsenäinen kirkkoherrakunta johon kuuluivat myös Jämijärvi, Parkano, Kankaanpää, Karvia, Hongonjoki ja osia Siikaisista. Eilat
Bysantin valtakunnan alaisuudessa kaupungista tuli yksi kristinuskon tukikohdista alueella ja kaupunki sai oman piispanistuimensa ennen vuotta 325. Kaupungin kautta kulki myös Siinainvuoren luostarille matkaavia pyhiinvaeltajia. Nykyisen kaupungin keskustasta on löydetty 200-luvun lopulla tai 300-luvun alussa rakennetun basilikan jäännökset. Kyseessä saattaa olla maailman vanhimpiin erikseen kirkoksi rakennettu rakennus ja se tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 363. Bysantin valtakaudella kaupungin ympärille rakennettiin myös muuri suojaamaan sitä ympäristön paimentolaisilta. Kaupungin alamäki alkoi vuodesta 614, jolloin persialaiset valtasivat Jerusalemin. Persialaiset käyttivät omia kauppareittejään, jotka kulkivat Ailan ohi. Herakleios valtasi Jerusalemin takaisin persialaisilta vuonna 628, mutta Aila jätettiin paljolti oman onnensa nojaan heikentyneessä valtakunnassa. Muslimit alkoivat levittäytyä Tabukista pohjoiseen vuonna 630 ja vuonna 632 he ottivat haltuunsa kaupungin sen piispan kanssa tehdyn sopimuksen jälkeen. Kylpylä
Suomessa sauna on hoitanut kylpylän sosiaalista ja kulttuurillista tarvetta. 1830-luvulta alkaen Suomeen alkoi kuitenkin syntyä keskieurooppalaisten esikuvien mukaisia kylpylöitä. Monet niistä perustettiin vanhojen tunnettujen terveyslähteiden äärelle. Niiden kukoistusaikaa olivat 1800-luvun loppupuoli ja 1900-luku toiseen maailmansotaan saakka. Pukkila (yritys)
Vuonna 1874 Turun kauppatorin laitaan rakennettiin suurta, nyttemmin jo purettua Phoenix-hotellia, johon lämmitystä varten tarvittiin noin sata kaakeliuunia. Niiden tekemiseksi perustettiin Turun Kaakelitehdas Osakeyhtiö osoitteeseen Linnankatu 52. Tehtaan tuhouduttua tulipalossa vuonna 1897 ostettiin silloisen Maarian pitäjän Pitkämäestä tontti niin sanotulta Pukkilan pellolta, jonka maaperässä oli kaakelien tekoon soveltuvaa savea. Tälle paikalle rakennettiin uusi tehdas. Asikkala
Anianpeltoon sijoitettiin viljamakasiini ja postikonttori, mutta kylä pysyi kaikesta huolimatta vain vilkkaana markkinapaikkana, joka tosin sai 1860-luvun lopulla uutta merkitystä Vesijärven laskun ja kanavoinnin myötä. Vääksyn (alkujaan Vesijärven) kanavan ympärille syntyneestä Vääksystä tuli Asikkalan suurin taajama. Laivaliikenne Päijänteellä alkoi jo ennen Vesijärven kanavan avaamista, sillä Vähän-Äiniön kylässä rakennettiin Päijänteen ensimmäinen höyryalus vuonna 1856. Päijänteen laivaväylät laajenivat itään päin Kalkkisten kanavan valmistuessa vuonna 1878. Kalkkisten kanava uusittiin täysin vuosina 1961–1965, jolloin valmistui Suomen pisin, 500 metriä pitkä sulkuallas. Ikaalisten Kylpylä
Kokoustiloja 15, suurimman kokoustilan kapasiteetti 730 henkilölle. Mehiläinen (yritys)
Sairaalaosakeyhtiö Mehiläisen perusti neljä lääkäriä vuonna 1909 Helsingissä. Yritys toimi alun perin Huvilakadulla 42-paikkaisena mutta muutti vuonna 1932 omaan sairaalarakennukseensa Pohjoisen Hesperiankadun varrelle. Jatkosodan aikana sairaala toimi sotasairaalana. Vuonna 1984 yhtiöön ostettiin Hakaniemen Lääkäriasema, ja yhtiö alkoi muotoutua konserniksi. Uotin parantola
Uotin parantola (nykyisin Lempäälän Luontaiskylpylä) on vuonna 1926 perustettu Lempäälässä toimiva luontaishoitola, jossa annetaan vesihoitoja. Vesihoitoihin kuuluvat muun muassa höyry- ja saunahoidot, valelut, käärehoidot ja kylmäpyyhehieronta. Hoitojen vaikutusta tehostaa puolivegetaarinen ruokavalio sekä runsas lepo. Parantola sijaitsee Lempäälän keskustassa Pyhäjärven rannalla, ja siellä on nykyisin majoitustilat 40 hengelle 1–5 hengen huoneissa. Kylpylä
Kylpylä on paikka, jossa oleskellaan vesialtaissa virkistäytymisen tai terveyden takia. Kylpylöissä käyminen on sosiaalista toimintaa. Tarjolla on yleensä myös monenlaisia hoitoja, kuten hierontaa sekä kasvo-, vartalo-, käsi- ja jalkahoitoja. Ensimmäiset kylpylät perustettiin kuumien lähteiden tai mineraalipitoisten vesien äärelle. Kauniainen
Jään vetäydyttyä jääkauden jälkeen 10 000 vuotta sitten nykyisestä Kauniaisista oli nähtävissä Yoldiameressä vain pari pientä luotoa: muun muassa nykyiset Gränkull (67 m) ja Kasavuori (64 m) ja Kiikarivuori. 4 000 vuotta sitten Kauniaisten alueesta oli maankohoamisen vuoksi tullut osa sisäsaaristoa. Tältä ajalta on löydetty muinaisjäännöksiä, mutta on kuitenkin hyvin todennäköistä että ensimmäiset asukkaat tulivat Kauniaisiin vasta 1800-luvulla. Nykyään Kauniainen sijaitsee kaukana rannikolta. Karákalloksen luostari
Karákalloksen luostari (, myös "Karakalloun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Karákallos on sijalla yksitoista.
Karákalloksen luostari on perustettu 1000-luvun alkupuolella. Sen perustaja oli mahdollisesti Karakalas-niminen munkki, josta luostari myös on saanut nimensä. Luostari mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1018, mutta se on saatettu joutua perustamaan myöhemmin uudelleen. Luostari hylättiin kokonaan 1200-luvulla merirosvojen ja latinalaisten hyökkäysten vuoksi. Se herätettiin uudelleen henkiin 1300-luvulla Palaiologos-suvun keisareiden Andronikos II ja Johannes V sekä Konstantinopolin patriarkan tuella. Luostari taantui ja tuhoutui uudelleen ja rakennettiin jälleen 1500-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1875, jonka jälkeen suuri osa siitä rakennettiin uudelleen. Luostari paloi myös vuonna 1988, mutta on kunnostettu. Vuonna 2011 luostarissa oli 45 asukasta. Idalion
Idalion oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perusti Khalkanor. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupungin akropolis on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä pronssikaudella eli mykeneläisellä kaudella.
Idalionin historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin nimi esiintyy assyrialaisissa lähteissä 600-luvulla eaa. Idalion löi omaa hopearahaa 500-luvulta eaa. lähtien. Noin 500 eaa. kaupungissa arvioidaan olleen noin asukasta. Akaa
Akaan kaupunki syntyi, kun Toijalan kaupunki ja Viialan kunta yhdistyivät 1. tammikuuta 2007, ja vuoden 2011 alusta Akaaseen liittyi myös Kylmäkoski. Tätä ennen Akaa-niminen kunta oli ollut olemassa vuoteen 1946 asti, jolloin sen kirkonkylästä lähialueineen muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala ja muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen. Imatran kylpylä
Kun tilojen laajennuksen suurinvestointi tehtiin vuosina 1999–2001, suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Arktes Oy, pääsuunnittelijanaan Paavo Karjalainen. Sisustussuunnittelusta vastasi sisustussuunnittelija Leena Litovuo. Noin 15 miljoonan euron investoinnissa pääpaino oli elämyskylpylällä, uudet ja vanhat osat yhdistävällä kylpyläkadulla ja hotellin laajennuksella. Muutos oli menestys, ja se ajoittui matkailuympäristön kehityksen kannalta hyvään saumaan. Karjalaisen ja Litovuon kanssa toteutettiin myös loma-asuntojen suunnittelu vuonna 2003 sekä ravintola-, allas- ja kokoustilojen laajennus vuosina 2007–2008. Kylpylärakennuksen alkuperäiset hotellihuoneet modernisoitiin vuosina 2004 ja 2013. Suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Manninen & Kni, pääsuunnittelijana arkkitehti Eeva Manninen. Sunborn
1980-luvun alussa Niemet myivät Espanjan-toiminnot pois ja alkoivat panostaa toimintaan Lounais-Suomessa. Kuntoutusasemia perustettiin eri puolille Turkua, ja vuonna 1981 yhtiön nimeksi tuli Kuntoutusyhtymä – Rehab Group Oy. Marraskuussa 1984 avattiin keskieurooppalaistyylinen Naantalin Kylpylä jatkamaan kaupungin historiallisia kylpyläperinteitä. Kuntoutusyhtymä hankki Rantasipi-ketjulta omistukseensa Turun Hotelli Ruissalon vuonna 1986 ja kunnosti sen Ruissalon kylpyläksi. Molempien kylpylöiden asiakaskunta muodostui valtaosin sotaveteraaneista ja -invalideista sekä Kansaneläkelaitoksen kautta kuntoutukseen ohjatuista. Vuonna 1987 Kuntoutusyhtymä osti Düsseldorfista liikemieshotelli Saga Excelsiorin. Iskelmäparaati
Iskelmäparaati on vuodesta 2003 lähtien vuosittain Ikaalisten Kylpylässä kesäkuussa järjestetty suomalainen kevyen musiikin tapahtuma. Tapahtumassa esitettävää iskelmämusiikkia sisältävä kokoelma on julkaistu CD:nä. Idman &amp; Arvela
Ab Parfumerie Idman & Arvela Oy oli vuosina 1907–1959 toiminut Suomen suurin kosmeettisten tuotteiden valmistaja. Vuonna 1907 perustetun yrityksen parasta aikaa olivat sotien jälkeiset vuodet, jolloin kosmetiikan tuonti oli säännösteltyä ja kotimainen tuotanto korvasi sitä. Idman & Arvela oli vuonna 1948 Suomen suurin ja parhaiten varusteltu hajuvesitehdas, joka työllisti 34 henkeä. Apollonin temppeli (Aígina)
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollon-jumalalle omistettu temppeli Aiginan kaupungissa Aiginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, joka tunnetaan myös nimellä Kolóna (Κολώνα, ”Pylväs”), sijaitsee nykyisen Aíginan kaupungin luoteispuolella.
Temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 520–500 eaa. Samalla paikalla on ollut jo aiemmin jonkinlainen varhaisempi pyhäkkö. Arkaainen temppeli oli omistettu Apollonille, jota kutsuttiin myös Apollon Delfinokseksi. Jumalan kunniaksi järjestettiin vuosittain Delfinion-kuussa kilpailut, joihin kuului juoksu vesiruukkuja kantaen. Roomalaisella kaudella temppelin paikalla oli linnoitus. Caracallan kylpylät
Caracallan kylpylät (Terme di Caracalla) olivat Rooman valtakunnassa sijainnut ylellinen rakennuskompleksi, jonka keisari Caracalla rakennutti vuosien 212 ja 216 välisenä aikana. Nykyään kylpylöiden rauniot ovat turistikohde Rooman kaupungissa. Imatran kylpylä
Imatran vapaa-aikakeskuksen suunnittelu aloitettiin vuonna 1966, jolloin Imatran kaupunki solmi suunnittelusopimuksen arkkitehti Paavo Tammekannin kanssa. Suunnittelu sisälsi leirintäalueen, sataman, urheilupaikkojen, kalastuksen, liikunta- ja kunnallistekniikan verkostojen ja kylpylän kehittämistä. Vuonna 1981 Imatran Kylpylän rakennuksen pääsuunnittelijaksi valittiin Suunnittelutoimisto Tapio Korpisaari Oy, pääsuunnittelijanaan arkkitehti Seppo Jurvanen. Sisustussuunnittelusta vastasi sisustussunnittelija Vuokko Kantanen. Vuonna 1992 rakennettiin uusi lisärakennus, jossa on squash-kenttiä, kuntosali, liikuntatiloja, toimistoja sekä baari. Ikaalisten vesitorni
Ikaalisten vesitorni on Ikaalisissa Hakumäen kaupunginosassa sijaitseva vesitorni. Sen katolla on suomalaisen Vaisala-yhtiön valmistama säätutka. Parkano
Vuonna 1796 Ikaalisten pitäjänapulaisen asuinpaikaksi määrättiin Parkano, jonne rakennettiin oma saarnahuone muutamaa vuotta myöhemmin. Parkanosta tuli Ikaalisten kappeli vuonna 1841 ja itsenäinen seurakunta vuonna 1867. Kunnallishallinto alkoi Parkanossa jo varhain, kun pitäjässä päätettiin vuonna 1866 perustaa kunnallishallitus ja -lautakunta. Parkanon kunnanvaltuusto aloitti toimintansa uuden kunnallislain nojalla vuonna 1919. Ensimmäinen parkanolainen kansanedustaja oli maanviljelijä Ivar Alanen (Kok.), joka oli eduskunnan jäsenenä vuodet 1917–1922. Kangasalan matkailun historia
Kylpylämatkailun kultakausi Kangasalla kesti noin sata vuotta. 1840-luvulla innostus terveyslähteisiin alkoi hiipua. Saksasta oli kuitenkin rantautunut uusi aate: romantiikka. Romantiikan ajan taiteilijat ihailivat luontoa suuresti ja ylistivät sen kauneutta. Hyvät liikenneyhteydet ja upeat maisemat vetivät taiteilijoita puoleensa. Varsinkin Kangasalan monet harjut ja lukuisat järvet tekivät pysyvän vaikutuksen moneen. Ylioppilaiden keskuudessa kotimaan luontoon vaelluksesta tuli tapa osoittaa isänmaanrakkautta. Ikaalisten maalaiskunta
Ikaalisten vuonna 1858 perustettu epäitsenäinen kauppala sisältyy Ikaalisten maalaiskunnan lukuihin vuosina 1880–1940. Rannahotell
Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994. Kankaanpään kirkko
Vuonna 1641 perustettiin Suur-Ikaalisten kirkkopitäjä, johon Kankaanpää liitettiin. Vuonna 1756 paikkakunnalle valmistui kirkko, nykyisen kirkon edeltäjä. Vuonna 1759 Kankaanpäälle myönnettiin kappelioikeudet. Kankaanpää on ollut itsenäinen seurakunta vuodesta 1841 lähtien, jolloin Ikaalisten kirkkopitäjä purettiin. Oulainen
Kirkonkirjoissa 1600-luvun alussa esiintyvissä ensimmäisissä taloissa, N:o 1 Paavola (joen eteläpuolella) ja N:o 2 Pyykölä (joen pohjoispuolella) lienee olleet ensimmäiset pysyvät asukkaat Oulaisissa. Vuonna 1608 Oulaisten kylässä oli 6 savua, joita verotettiin ja vuonna 1682 vastaava luku oli 15. Aatelisilla ei Oulaisissa ollut kartanoita, vaikka alue kuuluikin läänityksenä Evert Kaarlenpoika Hornille, Kankaisten herralle, vuosina 1613–1615, jonka jälkeen aatelisille valtioneuvos F. Scheldingille ja H. Falkenbergille aina vuoteen 1674, jolloin läänitykset piti palauttaa valtiolle. Talonpojat omistivat pääasiassa Oulaisten tilat 1700-luvulla. Vuodelta 1766 olevan kartan mukaan Oulaisten nykyisen ydinkeskustan alueella olivat seuraavat talot: N:o 1 Honka Paavola, N:o 2 Pyykölä Isojussi, N:o 3 Ranta Pyykölä, N:o 4 Heickilä, N:o 5 Jussila, N:o 6 Pyy, N:o 7 Anttila, N:o 8 Pyykölä ja N:o 9 Miekkonen. Näiden talojen maista on muodostunut nykyisen Oulaisten keskusta. Olvi
Olvin historia alkoi 5. lokakuuta 1878 Iisalmen kauppalassa, jossa kahdeksan iisalmelaista kokoontui pohtimaan olutpanimon perustamista apteekkari Gustaf Ignatiuksen johdolla. Hän ja hänen vaimonsa tahtoivat mietojen alkoholijuomien valmistuksella vähentää vahvojen alkoholijuomien käyttöä. Ikaalisten Tarmo
Ikaalisten Tarmo on vuonna 1908 perustettu ikaalislainen pesäpallon erikoisseura. Tarmon joukkue voitti naisten pesäpalloilun Suomen mestaruuden kolmasti peräkkäin vuosina 1985–1987 ja neljännen kerran vuonna 1991. Seuran tunnetuimpiin pelaajiin kuuluvat muun muassa Päivi Ikola (Lähteenmäki), Anne Ylinen (Herttua), Minna Vienola (Marjamäki) ja Johanna Nieminen. Itäinen kylpylä
Itäinen kylpylä on nimitys, jota käytetään yhdestä antiikin aikaisesta roomalaisesta kylpylästä Olympiassa Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat Olympian arkeologisella alueella Archaía Olympían kunnassa. Ikaalisten taistelut
Hyökkäyksen alkaessa valkoisten taistelujoukoissa oli vain 200 miestä, joista 170 oli Ikaalisten, ja loput Hämeenkyrön ja Viljakkalan suojeluskuntalaisia. Seuraavan viikon kuluessa vahvuus kasvoi 740 mieheen, kun Jämijärveltä saapui jääkäri Aarne Peltosen komentama Porin rykmentin Turun pataljoona, ja Parkanosta ruotsalaisen luutnantti Karl Lillierin hiihtojoukkue. Muodostetun Ikaalisten osaston päälliköksi määrättiin everstiluutnantti Waldemar Appelgren. Nikopolis
Pohjoinen kylpylä Imatran kylpylä
Neuvotteluissa saavutettiin lopulta yhteisymmärrys, ja Imatran Kylpylän omistajiksi tulivat Etelä-Karjalan Kuntoutumissäätiö (60 %) ja Lomaliitto ry (40%). Liikkeenhoito-ja hallintopalvelusopimuksen perusteella liikkeenhoidon vastuu oli kuitenkin Lomaliitolla. Imatran Kylpylä Oy:n toiminnan valmistelutyötä johti Savonlinnan Kylpylaitos Oy:n toimitusjohtaja Esa Löppönen. Kylpylän henkilökunta palkattiin asteittain rakentamisen aikana. Imatran kylpylä Oy:n perustava kokous pidettiin 1.3.1985. Toimitusjohtajana aloitti Pentti Mäkinen. Ágios Achílleios
Ágios Achílleios on Kreikan toinen järvessä sijaitseva asuttu saari Ioánnina-saaren ohella. Se on yhdistetty mantereeseen jalan kuljettavalla ponttoonisillalla. Saari on saanut nimensä Pyhästä Akhilleioksesta, joka oli Larissan piispa 300-luvulla. Saarella oli asutus bysanttilaisella kaudella. Tätä perua saarella on Pyhän Akhilleioksen basilikakirkon rauniot. Kirkko oli rakennettu 900-luvun lopulla ja toimi alueen katedraalina bysanttilaisen ajan lopulle. Bulgarian tsaari Samuil siirrätti Pyhän Akhilleioksen jäännökset kirkkoon vuonna 980–985, mikä antoi nimensä koko saarelle. Myös Samuil haudattiin kirkkoon. Basilika oli yksi Kreikan suurimpia. Imatran kylpylä
Vuonna 2004 rakennettiin yksityisen puolen kesken jääneille perustuksille lomakylä, jota laajennettiin vuonna 2008. Lomakylässä on yhteensä 36 loma-asuntoa. Laajennukset jatkuivat vuosina 2006–2008, jolloin uusittiin ravintolamaailma (ravintolat Pistaasi ja Kastanja Nordic Kitchen) ja rakennettiin Keilahalli Bowlville sekä lisää kokoustiloja. Vuosina 2005–2007 tehdyt uudet investoinnit lisäsivät vapaa-ajan asiakkaitten kysyntää merkittävästi: kuntoutus ja vapaa-aika toivat kumpikin n. 50 % liikevaihdosta. Venäläisten asiakkaiden esiinnousu ja agenttikumppanuudet lisäsivät ulkomaalaisia asiakkaita. Kangasalan matkailun historia
Kuohunlähteelle rakennettiin kaivohuone ja hiukan myöhemmin erillinen ravintola- ja hotellirakennus. Virkistäytymään tultiin kauempaakin, mieluiten ainakin kerran vuodessa. Samalla matkailijoilla oli hyvä tilaisuus vaihtaa kuulumisia tuttujen kanssa, keskustella, pitää hauskaa ja ottaa selvää muodin uusimmista tuulahduksista. Kylpylämatkailua voitaneen pitää nykyaikaisen lomamatkailun esiasteena. Tuohon aikaan matkailu oli tosin lähinnä aateliston ja vauraan porvariston hupia. Yyterin kylpylähotelli
Yyteri oli ollut suosittu virkistäytymispaikka porilaisten keskuudessa jo 1800-luvulta saakka, ja valtakunnallinen matkailukohde siitä muodostui 1930-luvulla. Ensimmäinen ajatus hotellin rakentamisesta esitettiin 1950-luvulla, mutta lopulta hanke käynnistyi vasta 1960-luvun lopulla Porin silloisen kaupunginjohtajan Heikki Kosken ja Rosenlewin varatoimitusjohtajan Magnus Savanderin aloitteesta. Myöhemmin Rantasipinä tunnettu Rantaloma Oy aloitti 1970-luvun alussa hotellin rakentamisen Rosenlewin omistaman Yyterin kartanon maille aivan Yyterin hiekkarannan tuntumaan, vajaan parinsadan metrin päähän merestä. Rantaloma Oy:n ja Rosenlewin lisäksi hankkeen osakkaina olivat Porin kaupunki sekä yksityisiä tahoja. Kylpylähotelli Eden (Oulu)
Fit Eden: Vuonna 2017 heinäkuussa avattiin kylpylähotellin yhteyteen Fit Eden -kuntokeskus.
1980-luku: Vuonna 1986 alettiin uutisoida suunnitelmasta, joka toisi kylpylän Oulun Nallikariin. Suunnitelman takana oli Teknimaja Oy, joka uskoi kylpylän tuovan matkaajia Ouluun niin kotimaasta kuin ulkomailtakin.
Seuraavana vuonna kerrottiin kylpylähankeen toteutumisesta, kun Oulun kaupunki oli päättänyt vuokrata tontin Hietasaaresta kylpylää varten. Kylpylän kerrottiin valmistuvan vuoden 1989 kesään mennessä. Rauhalahti
Rauhalahti on vuonna 1981 avattu kylpylähotelli Kuopio Leväsen kaupunginosassa. Kylpylähotellin katuosoite on Katiskaniementie 8. Kylpylähotellin omistaa Solaris-konserni, joka hallitsee myös kylpylähotelli Summasaarta Saarijärvellä. Rauhaniemen kansankylpylä
Tampereen Pyhäjärven rantaan perustettiin 1908 Palomäen uimalaitos. Tamperelaiset uimaseurat esittivät kuitenkin vuonna 1921, että myös Itä-Tampereen alueelle tarvittaisiin vastaavanlainen kohde. Kaupungin rahapulan vuoksi hanke viivästyi ja päätös uuden ”kansankylpylän” rakentamisesta tehtiin vasta vuosikymmenen lopulla. Uimalaitoksen sijaintipaikaksi valikoitui Rauhaniemi, joka oli ollut jo pitkään Lapin esikaupungin asukkaiden vakituinen uimapaikka. Aigilia
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli alun perin 6 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 224/223 eaa. Ptolemais-fyleen. Muutosten seurauksena demoksella oli bule-edustajia hellenistisellä kaudella 7. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä "Aigilieus" (). Epäitsenäinen kauppala
Ikaalisten maalaiskuntaan kuulunut Ikaalinen, Suomen vanhin kauppala, oli epäitsenäinen kauppala vuodesta 1858 vuoteen 1972, jolloin koko Ikaalisten maalaiskunta muutettiin itsenäiseksi kauppalaksi. Iisalmi oli Iisalmen maalaiskuntaan kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1860 vuoteen 1891, jolloin se muuttui kaupungiksi. Lahti oli Hollolaan kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1878 vuoteen 1905, jolloin se muutettiin Lahden kaupungiksi. Salo perustettiin epäitsenäiseksi kauppalaksi Uskelan pitäjään vuonna 1887, mutta vuonna 1891 siitä tuli itsenäinen kunta. Vammala oli Tyrvääseen kuulunut epäitsenäinen kauppala vuodesta 1907 vuoteen 1915, jolloin se erosi Tyrväästä muuttuen itsenäiseksi kauppalaksi. Eteläinen kylpylä
Kylpylä rakennettiin roomalaisella ajalla alueen monien muiden tuon ajan kylpylöiden ohella. Se sijaitsi nykyisen nimityksensä mukaisesti Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" ja Zeuksen temppelin eteläpuolella ja heti Leonidaionin itäpuolella. Kylpylä oli Kreikan ensimmäinen, jossa käytettiin roomalaisten kehittämää hypokaustitekniikkaa, jossa kuuma ilma johdettiin kiertämään kuumien kylpytilojen lattian alla ja seinien sisällä. Rakennuksen lattiat oli koristeltu mosaiikein. Laajakoski
Laajakoskella sijaitsee Kymin seurakunnan Laajakosken kappeli ja hautausmaa, joka on otettu käyttöön vuonna 1920. Uusi kappelirakennus valmistui vuonna 2003. Laajakoskella on parhaimmillaan ollut kaksi kyläkauppaa. Palveluja alueella ei nykyisin juurikaan ole. Alueella toimi pitkään Laajakosken sairaala (entiseltä nimeltään Nikelin sairaala), jossa hoidettiin psyykkisesti sairaita potilaita. Laajakosken sairaalan toimintaa on ajettu 2000-luvulla alas, ja kokonaan se lakkautettiin vuoden 2006 alussa Kymenlaakson uuden psykiatrisen sairaalan valmistuttua. Nykyisin kiinteistössä on useiden eri toimijoiden ylläpitämää päihdehuollon ja mielenterveystyön toimintaa .
Laajakoskella sijaitsee myös Laajakosken ampumahiihtokeskus sekä Kymin Koskenpojat r.y:n omistama Seuratalo Honkala. Hiihdon SM-kilpailut 2006 järjestettiin Laajakoskella Kymin Koskenpojat r.y:n isännöimänä. Terijoen huvilayhdyskunta
Terijoen suomalainen huvila-asutus käynnistyi vasta muutamaa vuotta Suomen itsenäistymisen ja sisällissodan päättymisen jälkeen. Vuonna 1922 sanomalehdissä alkoi olla kirjoituksia, joissa suomalaista porvaristoa kehotettiin matkustamaan kesänviettoon Terijoelle Viron tai muiden ulkomaisten rantalomakohteiden sijaan. Terijoen matkailua edistämään perustettiin erityinen toimikunta, joka laati lehtikirjoituksia, otti selvää asuttavassa kunnossa olevista huviloista ja ryhtyi välittämään niitä vuokraajille. Yksi toimikunnan näkyvimmistä hahmoista oli kunnallispoliitikko ja toimittaja Mikko Uotinen. Matkailutoiminta pääsikin lopulta uudelleen käyntiin kesällä 1923. Samana kesänä Terijoella järjestettiin muun muassa suuret laulujuhlat, joissa vieraili myös tasavallan presidentti Kyösti Kallio. Matkailutoimikunnan merkittävin yksittäinen päätös oli kesäkuussa 1924 avatun Terijoen merikylpylän perustaminen. Aidepsos
Aidepsos oli Histiaian kaupungin alaisuudessa ainakin siinä vaiheessa, kun tämä hallitsi koko pohjoista Euboiaa. Aidepsos tunnettiin antiikin aikana erityisesti kuumistä lähteistään ja kylpylöistään. Kreikkalaisessa mytologiassa lähteet yhdistettiin Herakleehen. Varhaisimmat maininnat lähteistä ovat 400- ja 300-luvuilta eaa. Alueella vuonna 427 eaa. tapahtuneen maanjäristyksen kerrotaan kuivattaneen lähteet kolmeksi päiväksi. Olympia Eiskanal
Olympia Eiskanal (myös Olympic Sliding Centre Innsbruck ja Olympia Bob- und Rodelbahn Igls) on kelkkailurata Iglsin kylässä Innsbruckissa Itävallassa.
Ensimmäinen luonnonjääkelkkailurata Iglsiin rakennettiin vuonna 1935 rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailuja varten. Rata alkoi Römerstraße-kadulta ja päättyi Patscherkofelbahn-hissin ala-asemalle. Radan viimeisessä mutkassa tapahtui useita kuolinonnettomuuksia, joiden takia rata suljettiin muutamaksi vuodeksi. Maarianhamina
Kaupunki kehittyi aluksi hitaasti, kunnes sinne vuonna 1869 muuttanut kauppias Nikolai Sittkoff hankki ensimmäisen purjelaivansa ja pani alkuun Maarianhaminan kehityksen merenkulkukaupungiksi. Myöhemmistä laivanvarustajista nousi huomattavimmaksi Gustaf Erikson, joka sai merenkulkuneuvoksen arvonimen. Erikson omisti uransa aikana yhteensä kymmeniä purje-, höyry- ja moottorialuksia ja 1930-luvulla yli puolet kaikista Maarianhaminaan rekisteröidyistä aluksista.
Maarianhaminassa alkoi merenkulkuopetus vuonna 1866, kun sinne siirrettiin aluksi Finströmin Godbyssä toiminut merikoulu. Samana vuonna avattiin myös kaupungin postitoimisto. Maarianhaminan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa syksyllä 1874. Kaupunkiin perustettiin puhelinlaitos vuonna 1887.
Vuonna 1889 Maarianhaminaan perustettiin kylpylaitos ja kylpyläelämä oli vilkasta ensimmäisen maailmansodan puhkeamiseen saakka, jolloin se loppui miltei tyystin. Kylpylähotelli paloi vuonna 1916. Kylpylaitos sijaitsi Västerhamnin pohjoispuolella ja siitä muistuttavat Badhusparken- ja Badhusberget-nimet. Suomen urheilu
Uintia alettiin harjoittaa urheiluna Suomessa 1870-luvulla, ja ensimmäisenä uimaseurana perustettiin Auran Uimaseura Turussa vuonna 1880. Suomen Uimaliitto perustettiin vuonna 1906, ja samana vuonna aloitettiin SM-kilpailut. Ensimmäinen uimahalli valmistui Helsinkiin vuonna 1928. Arvo Aaltonen saavutti rintauinnissa kaksi olympiapronssia vuonna 1920, ja 1990-luvulla Antti Kasvio saavutti pronssia vapaauinnissa ja Jani Sievinen hopeaa sekauinnissa. Kasvio ja Sievinen voittivat kultaa pitkän radan MM-kilpailuissa vuonna 1994, ja kolmas maailmanmestariksi yltänyt on Hanna-Maria Seppälä vuodelta 2003. Toivo Reingoldt oli ensimmäinen suomalainen Euroopan-mestari vuonna 1931, ja seuraavia saatiin odottaa 1990-luvulle saakka. Kaipaala
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa nimellä "Kaibala". Sen alueelta on löydetty muinainen inkeroisten tasamaakalmisto. Myöhemmin aina toiseen maailmansotaan saakka Kaipaalassa asui lähes yksinomaan inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 asukkaita oli reilut sata henkeä, jotka kaikki olivat valtion talonpoikia. Paikallisia sukuja olivat Borissa, Kustola, Luukka, Muoni, Toivonen, Tupina ja Vontti. Vuonna 1899 Kaipaala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 230 asukkaasta kaikki olivat luterilaisia suomalaisia. Ikaalinen
Ikaalisten keskustaajama eli entinen kirkonkylä ja kauppala, nykyinen Vanhakauppalan kaupunginosa sijaitsee niemessä Kyrösjärven rannalla. Kunnan alue ylettyy itä-länsi -suuntaisena molemmin puolin järven pohjoispään ympärille. Kyrösjärvi samoin kuin koko kunnan alue on osa Kokemäenjoen vesistöä. Pääosa Ikaalisista kuuluu Kyrösjärven vesialueeseen, mutta eräät kunnan itäosan järvet laskevat Näsijärveen. Ikaalinen sijaitsee keskellä vanhaa Ylä-Satakuntaa, ja se kuuluikin vuosisatojen ajan, aina 1990-luvulle saakka, Satakunnan maakuntaan ja Turun ja Porin lääniin. Tällöin Tampereen kasvavasta vaikutuksesta johtuen Ylä-Satakunnan kunnat tulivat osaksi Pirkanmaan maakuntaa ja Hämeen lääniä. Alueen liikenne suuntautuu pääasiassa Tampereelle, ja seudulla puhutaan hämäläismurteiden ylä-satakuntalaista alamurretta. Ikaalisten naapurikunnista kaupunkeja ovat myös entiseen Suur-Ikaalisiin kuuluneet pohjoinen Parkano ja läntinen Kankaanpää. Muita suuria naapurikuntia ovat eteläinen Hämeenkyrö ja itäinen Ylöjärvi. Tampereelle on Ikaalisista matkaa runsaat 50 kilometriä. Imatran kylpylä
Imatran Kylpylä on vuonna 1985 perustettu imatralainen kylpylähotelli, joka sijaitsee Saimaan rannalla Imatran vapaa-aikakeskuksessa. Kaipaala
Neuvostoaikana Kaipaala muodosti aluksi Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1924 lähtien se kuului Kurkulan ja vuodesta 1940 Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1939 kylässä oli 301 asukasta. Kaipaalan pääelinkeino oli kalastus. Kylässä oli koulu, kerhotalo sekä vuonna 1895 rakennettu rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät asukkaat Suomeen. Sieltä heidät palautettiin Neuvostoliittoon, jossa heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Sodan jälkeen Kaipaalan rakennukset siirrettiin muualle tai poltettiin. Nykyään paikalla on vain talojen perustuksia sekä muutama venevaja. Kaipaalan nimeä kantaa lähistöllä sijaitseva majakka sekä lomakylä, jossa vuonna 2010 oli kaksi asukasta. Laukaansuun kunnan yleiskaavassa suunnitellaan Kurkolanniemen rauhoitusalueeseen kuuluvan kylän virallista lakkauttamista. Bysanttilainen kylpylä (Thessaloniki)
Kylpylä on valmistunut 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Se oli käytössä useita vuosisatoja aina vuoteen 1940 saakka. Turkkilaisvallan aikana se tunnettiin nimellä Koule Kafen kylpylä. Rakennus sijaitsee Áno Pólissa (”Yläkaupunki”) pienessä korttelissa, jota rajaavat kadut Theotokópoulou, Kríspou ja Chrysostómou. Sen lähellä sijaitsee muun muassa Latómoksen luostari. Ikaalisten taistelut
Sisällissodan käynnistyessä tammikuun 1918 lopussa kauppala ja kirkonkylä jäivät suojeluskunnan haltuun, jolloiin niiden puolustusta ryhtyi organisoimaan päätoimittaja Matti M. Ilkka. Ikaalisten suojeluskuntaan kuului noin 280 miestä, jotka olivat pääosin aseistamattomia. Ikaalisten punakaartissa oli noin 400 miestä, joille kansanedustaja Juho Lautasalo toi asekuorman Kyröskoskelta. Tukikohta perustettiin Kyrösjärven itäpuolella Viljakkalan rajalla sijaitsevaan Luhalahden kylään, jossa esikunta asettui työväentalolle. Luhalahdesta käsin punaisten partiot valvoivat Parkanon ja Tampereen välistä maantietä neljän kilometrin päässä sijaitsevaan Iso-Röyhiöön saakka. Uimahalli
Suomen ensimmäinen uimahalli oli Yrjönkadun uimahalli Helsingissä, joka valmistui vuonna 1928. Seuraavat valmistuivat 1950-luvun puolessavälissä: Turun uimahalli 1954, Jyväskylän uimahalli 1955, Tampereen Pyynikin uimahalli 1956 ja Lahden uimahalli 1956. Eniten uimahalleja Suomeen rakennettiin 1960-luvun lopulta 1970-luvulle. Vuonna 1970 Suomessa oli 41 uimahallia, vilkkaimpina Tikkurilan uimahalli Helsingin maalaiskunnassa (381 000 kävijää v. 1969) ja Pirkkolan liikuntapuiston uimahalli Helsingissä (290 000 kävijää v. 1969). Vuonna 2005 Suomessa oli 264 uimahallia, joista 149 oli pieniä (vesipinta-ala alle 250 neliömetriä, alle 50 000 kävijää vuosittain). Keskisuuria uimahalleja oli 90 ja suuria 25 (vesipinta-ala yli 500 neliömetriä, vähintään 300 000 kävijää vuodessa). Uimahallikäyntejä oli suomalaishalleissa kaikkiaan 24 miljoonaa. Uimahallien lisäksi Suomessa oli 46 kylpylää, joista suurin osa on rakennettu 1980- ja 1990 -luvulla. Ulkoaltaisiin perustuvia maauimaloita on Suomessa parikymmentä eri puolilla maata; niistä suurin ja tunnetuin on Helsingin uimastadion. Apollonia (Illyria)
Apollonia () oli antiikin aikainen kaupunki Illyriassa, nykyisen Albanian alueella lähellä Fierin kaupunkia. Se sijaitsi Aous-joen vieressä lähellä Pojanin kylää. Kreikkalaiset ja korinttilaiset perustivat Apollonian 500-600-luvulla eaa. ja sitä kutsuttiin aiemmin nimellä "Gylakeia", perustajansa Gylaksin mukaan. Myöhemmin nimi vaihdettiin Apolloniaksi Apollon-jumalan kunniaksi. Apolloniasta tuli sittemmin tärkeä kaupunki ja se mainitaan esimerkiksi Julius Caesarin ja Pompeiuksen välisessä sisällissodassa 40-luvulla eaa. Ikaalinen
Suurina nälkävuosina 1696–1697 kerrotaan Ikaalisissa kuolleen yli tuhat silloista pitäjän asukasta, ja nälänhädän tuhoisia seurauksia lisäsi vähän myöhemmin puhjennut isoviha. Talven 1714 aikana sekä ruotsalaiset että venäläiset joukot kulkivat Ikaalisten kautta matkallaan Pohjanmaalle. Myös pikkuvihan aikana kolmisenkymmentä vuotta myöhemmin sotajoukkoja liikkui Ikaalisten seudulla. Näiltä ajoilta on peräisin Suomen suurin rahakätkö, joka löytyi pellosta Vatsiaisten kylästä vuonna 1966. Löytö sisälsi 127 kappaletta ruotsalaisia "vaskiplootuja" vuosilta 1711–1740, yhteispainoltaan yli 211 kg. Kauniainen
Nykypäivän Kauniainen sai alkunsa vuonna 1906, kun yhtiö "AB Grankulla" perustettiin. Yhtiö osti maata paikallisilta maanomistajilta ja myi sitä eteenpäin tontteina. Tämän seurauksena alueelle muodostui huvilayhdyskunta, samoin kuin muuallakin Helsingin ympäristössä: Kulosaaressa, Haagassa, Leppävaarassa ja Puistolassa. Janne Thurman oli yhtiön perustajia ja yhdyskunnan puuhamies, joka toimi aktiivisesti Kauniaisissa monen vuosikymmenen ajan. AB Grankullan osakkeenomistajat olivat tyytyväisiä sijoitukseensa: se maksoi itsensä takaisin vuodessa. Huvila-aikakausi oli alkanut jo pari vuotta aikaisemmin, kun rakennusmestarit Elia Heikel ja Emil Lindstedt ostivat 30 hehtaarin suuruisen alueen Gallträskin pohjoispuolella Glimsin tilalta ja rakensivat sinne omat huvilansa. Ensimmäisenä nousi vuonna 1903 Gallträskin rantaan kesähuvilakäyttöön suunniteltu jugendhenkinen Villa Heikel ja pian sen jälkeen Villa Lindstedt. Tuolloin villojen tonttien koko oli usein hehtaarin tai sitäkin isompi. Puutarhakaupungin ideana oli että taloa ympäröi puutarha, jonka ympärillä oli vapaa luonnon vyöhyke. Alle 3 000 neliön tontteja ei myyty lainkaan. Thurmanin, Heikelin ja Lindstedtin mukaan on nimetty teitä Kauniaisissa. Imatran kylpylä
Kylpylän ensimmäiset asiakkaat saapuivat 15.4.1985. Viimeisenä yönä ennen avaamista henkilökunta kantoi irtokalusteet paikalleen. Kylpylä Oy on alusta alkaen työllistänyt noin 100–140 henkilöä joko omina työntekijöinä tai ostopalveluhenkilöstönä. Ikaalinen
Ikaalinen on tunnettu Ikaalisten Kylpylästä, kansainvälisestä jokakesäisestä Sata-Häme Soi -festivaalista sekä aikoinaan menestyneestä Ikaalisten Tarmo -pesäpallojoukkueesta. Ikaalinen on ollut ja on yhä koulutus-, kauppa- ja hallintopaikkakunta. Druskininkai
Lähdevesi on tuonut Druskininkaihin myös turisteja. Vuonna 1794 Puolan silloinen kuningas julisti alueen terveyslomakohteeksi, minkä jälkeen kaupunkiin alettiin rakentaa kylpyaltaita. 1800-luvulla Vilnan yliopiston professori Ignacy Fonberg analysoi paikallisen mineraaliveden kemiallisen koostumuksen ja totesi sen sisältävän suuria määriä kalsiumia, natriumia, kaliumia, jodia, rautaa ja magnesiumia. Venäjän silloisen keisarin Nikolai I:n nähtyä tulokset hän hyväksyi vuonna 1837 Druskininkain kehittämisen varsinaiseksi matkakohdekaupungiksi, vaikka epävirallisia mineraali- ja mutakylpylöitä paikalla oli ollut jo jonkin aikaa. Ensimmäinen hoitolaitos rakennettiin vuonna 1893. Malvern
Kylä pysyi melko pienenä, kunnes sinne perustettiin 1800-luvulla kylpylä, johon matkalijat tulivat nauttimaan paikallisesta lähdevedestä, joka mainoslauseen mukaan ”ei sisältänyt mitään”. Terveysvesien nauttiminen oli hyvin muodikasta Yrjöjen ja Viktorian aikakaudella. Monet vesihoitoloiksi rakennetut talot ovat nykyisin muina julkisina rakennuksina. Ikaalisten vaakuna
Ikaalisten vaakunan on suunnitellut Pentti Papunen. Vaakunan selitys on ”kultaisessa kentässä sininen paalu, jossa kolme hopeista airoa vieretysten”, ja se on alun perin vahvistettu Ikaalisten maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 17. huhtikuuta 1956. Vaakunan sininen paalu ja airot kuvaavat vesireittien merkitystä alueelle aina pohjankäynnistä siihen aikaan saakka, kun kirkkoveneitä vielä käytettiin. Ikaalisten kauppala otti vaakunan käyttöönsä maalaiskunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1972.
Alkuperäinen Ikaalisten epäitsenäiselle kauppalalle 16. lokakuuta 1961 vahvistettu vaakuna oli myös Papusen suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen paalu, josta versoo kummallekin puolen kolme kultaista lehmuksen lehteä”. Vaakunan aaltokoroinen paalu kuvastaa kauppalan sijaintia vesistön äärellä ja lehmuksen lehdet jalopuuistutuksia. Ihalainen (Lappeenranta)
Ihalainen on suurimmaksi osaksi teollisuusaluetta. Siellä toimivat Nordkalkin Ihalaisen kalkkikaivos ja useita siihen liittyviä teollisuuslaitoksia sekä yhdyskuntajätettä vastaanottava Lappeenrannan (Toikansuon) jäteasema. Ihalaisen kalkkikiviesiintymä on noin kaksi miljardia vuotta vanha. Kaivostoiminta alueella alkoi varmuudella 1790-luvulla, jolloin Venäjän insinöörihallinto otti esiintymän omistukseensa, ja perimätiedon mukaan mahdollisesti jo 1550-luvulla. Kaivos siirtyi Lappeenrannan kaupungin omistukseen vuonna 1848. Nordkalkin edeltäjä Paraisten Kalkkivuori aloitti toimintansa Lappeenrannassa vuonna 1910. Imatran kylpylä
Toiminnan alussa kaikki keskittyi kuntoutukseen; majoitus- ja ravintolapalvelut toimivat lähinnä kuntoutuksen aputoimintoina. 1990-luvun vaihteessa tehtiin ensimmäiset uudistusinvestoinnit, joita sitten jatkettiin muutaman vuoden välein vuosina 1994–1996. Vuosikymmenen loppupuolella strategiaa alettiin muuttaa kuntoutumislaitoksesta perhekylpyläksi ja lomakeskukseksi. Muutosvaiheeseen liittyi myös Kylpylä Oy:n toimitusjohtajan vaihdos: Pentti Mäkisen tilalle valittiin Jarmo Ikäheimonen. Tuolloin hotellissa oli 95 kahden hengen hotellihuonetta, pieni kuntosali, liikuntasali, sauna- ja allasosasto, jossa oli 25-metrinen allas, kaksi saunaa ja höyrysauna, tilaussauna ja ravintola. Terveyspalvelutoiminta oli hyvin laajaa ja aktiivista: siihen kuuluivat erilaiset kuntoutushoidot, luennot, kylpylähoidot, kosmetologi ja parturi-kampaamo. Imatran kylpylässä tehtiin erilaisten kuntoutustuotteiden ja kuntoremonttien aktiivista kehittelyä. Ikaalisten maalaiskunta
Ikaalisten maalaiskunnan elinkeinorakenne pysyi alkutuotantovaltaisena, minkä vuoksi kunnan väkiluku oli laskusuuntainen vuosikymmenien ajan. 1950-luvulta lähtien maalaiskunnan väestö väheni vuosittain liki sadalla henkilöllä varsinkin Tampereen ja sen voimakkaasti kasvaneiden lähialueiden vetovoiman vuoksi. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan vain 13 prosenttia Ikaalisten mlk:n asukkaista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta ja yhdeksän prosenttia palveluelinkeinoista. Kunnan halki kulki Tampereen ja Vaasan välinen valtatie 3, joka rakennettiin uudelleen 1950-luvun lopulla. Kunnan luoteisrajaa sivusi vuonna 1938 liikenteelle avattu Pori–Haapamäki-rata ja vuonna 1971 valmistui maalaiskunnan itäosan halki kulkeva Tampere–Seinäjoki-rata, mutta kummallakaan rautatiellä ei ollut käytännössä mitään merkitystä kunnan omien liikenneolojen kannalta. Luonnonkaunis ympäristö houkutteli Ikaalisiin kuitenkin runsaasti kesänviettäjiä ja vuonna 1965 aloitti toimintansa nykyinen Ikaalisten kylpylä. Iin pappila
Iin seurakunta perustettiin 1300-luvulla, ja sen historian aikana on ollut useita pappilarakennuksia. Venäläiset polttivat 1500-luvulla pappilan useampaan kertaan ryöstellessään Pohjois-Pohjanmaata. Tarinan mukaan vuonna 1589 kappalainen poltettiin elävältä lohiverkkoon käärittynä pappilan pihassa. Uudelleen pappila poltettiin isovihan aikana vuonna 1714. Ikaalinen (kauppala)
Alue erotettiin silloisesta Ikaalisten maalaiskunnasta 21. huhtikuuta 1858, jolloin perustettiin Ikaalisten epäitsenäinen kauppala, joka oli Suomen ensimmäisiä. Sitä luonnehdittiin aikanaan Suomen vanhimmaksi, pienimmäksi ja kauneimmaksi kauppalaksi. Kauppalan alue käsitti silloisen maalaiskunnan suurimman tilan. Ikaalisten epäitsenäinen kauppala lakkautettiin vuoden 1972 alussa, jolloin koko Ikaalisten maalaiskunta muutettiin itsenäiseksi kauppalaksi. Itsenäinen kauppala muutettiin nykyiseksi Ikaalisten kaupungiksi vuonna 1977. Kangasalan lepokoti
Vuonna 1910 perustettiin Kangasalan Lepo- ja Matkailijakoti Osakeyhtiö täysihoitotoiminnan ammattilaistamiseksi Kangasalla. Lepokodin rakennuksen paikalle siirretty runko on Kangasalta Suomen ensimmäisen kansanopiston päärakennuksesta, joka oli tehty 1890-luvun alkupuolella. Lepokodin rakennuksen suunnitteli Heikki Tiitola. Aluksi talon hoitajana toimi Ida Isaksson Tampereelta. 1912 Lepokodin isäntäpariksi tuli Hans ja Gustava Adler. 1921 osakeyhtiö purkautui ja Adlerit saivat talon omistukseensa. Tontti oli vuokralla läheiseltä Sorolan kartanolta. Myöhemmin toimintaa hoitivat Adlerien kolme tytärtä: Martta Aarnikotka, Olga Adler-Tyrkkö ja Kyllikki Kärkkäinen. Täysihoitolassa vieraili monia kuuluisia muusikkoja, kuvataiteilijoita, kirjailijoita, näyttelijöitä ja tiedemiehiä. Lepokodissa on lomaillut ja työskennellyt muun muassa Jean Sibelius, Tauno Palo, Juice Leskinen, Eeva-Liisa Manner ja Pentti Saarikoski. Kirjailija Jalmari Finne asui Kangasalla, lähinnä Lepokodilla, 11 viimeistä vuottaan. "Finnen huone" on yksi Lepokodin nähtävyyksistä. Ikaalisten Auto
Liikennöinti alkoi toimintansa lopettaneen Akseli Kallion vanhoilla linja-autoilla. Kallio oli aloittanut uransa taksiautoilijana Hämeenkyrössä vuosien 1926–1927 tienoilla. Vuonna 1933 hän oli saanut hoitaakseen linjaliikenteen Hämeenkyrön ja Ikaalisten välillä, ja vuonna 1938 hänelle siirtyi linja Kovelahti–Ikaalinen–Tampere, jonka maanviljelijä Taave Nikinoja oli aloittanut 1920-luvun lopulla. Kallio luopui linja-autoliikenteen harjoittamisesta ja siirtyi kauppiaaksi vuonna 1950. Suulisniemi
Suulisniemessä on myös Äijänniemen uimaranta ja pienvenesatama sekä Kotka–Kymin seurakunnan Metsäkulman kappeli ja hautausmaa. Hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1925 ja kappeli rakennettiin vuonna 1955. Metsäkulman koulu, joka oli ala-aste, lakkautettiin vuonna 1995. Széchenyin kylpylä
Széchenyin kylpylä saa vetensä kuumista lähteistä, jotka löydettiin vuonna 1879. Paikalle perustettiin ensimmäinen, väliaikainen kylpylä vuonna 1881, ja sitä kutsuttiin aluksi arteesiseksi kylpyläksi. Vuonna 1913 kylpylälle avattiin pysyvät tilat, joissa se toimii nykyäänkin. Kylpylää laajennettiin vuosina 1927 ja 1966, ja vuonna 1999 uima-altaat uusittiin kokonaan. Vanhemman osan (1909–1913) ovat suunnitelleet Győző Czigler ja Ede Dvorzsák ja uudemman osan (1927) Imre Francsek. Naantalin Kylpylä
Naantalin Kylpylä on Naantalin kaupungissa sijaitseva suuri kylpylä- ja kokoushotelli, joka kuuluu suomalaiseen Sunborn-yritysryhmään. Naantalin Kylpylä on perustettu vuonna 1984, minkä jälkeen tiloja on useamman kerran perusparannettu ja laajennettu. Vuonna 2002 Kylpylän yhteyteen ankkuroitiin laivahotelli Sunborn Princess. Kaunialan Sairaala
Veljesliiton saneeraama Kauniaisten kylpylä otettiin hoitokäyttöön 29.10.1946. Lars Sonckin piirtämä ja vuonna 1919 valmistunut hienostokylpylä ja sittemmin urheiluhotelli sijaitsi 3,5 hehtaarin tontilla puutarhoineen ja kasvihuoneineen. Sairaalaan saneerattiin alkuvaiheessa 29 potilashuonetta ja muun muassa fysikaalinen osasto. Potilaspaikkoja oli aluksi 64. Henkilökunnan määräksi ehdotettiin 48, joista 26 voitiin sijoittaa asumaan laitokseen. Ikaalisten kirkko
Ikaalisten kirkko, joka tunnetaan myös Fredrika Sofian kirkkona, on ilmeisesti järjestyksessään paikkakunnan kolmas kirkko. Se rakennettiin tukholmalaisen arkkitehti Thure G. Wennbergin suunnitelmien pohjalta puusta ja se valmistui 1801. Edellinen, puinen pitkäkirkko, joka sijaitsi nykyisen hautausmaan länsireunassa, rakennettiin joskus 1640-luvulla ja purettiin huonokuntoisena 1824. Ikaalisten Kylpylä
Huoneita 314 kpl, joista allergiahuoneita 55, esteettömiä 4 ja lemmikkihuoneita 14 kpl. Aulanko
Nykyisen Aulangon alueen historia alkaa vuodesta 1883, mutta alueella on myös paljon varhaisempi historia. Luonnonsuojelualueella kulkee Yoldiameren rantaviiva noin vuodelta 7700 eaa. sekä Ancylusjärven ranta noin vuodelta 6200 eaa. Aulangon vuoren huippu oli Suomen maaperän ensimmäisiä pisteitä, jotka tulivat esiin jääkauden jälkeen. Kylpylä (Ikaalinen)
Kylpylä on Ikaalisten 10. kaupunginosa. Siellä sijaitsee Ti-Ti Nallen talo ja Ikaalisten Kylpylä. Hangon Kylpyläpuiston huvila-alue
Hangon kylpylä toimi vuosina 1879-1939. Talvisodan jälkeen kylpylätoimintaa ei jatkettu. Hiekkarannat ja meri ovat toimineet tämän jälkeen ainoana ”kylpylänä”. Kalkkinen
1887 perustettiin koulupiiri Kalkkisiin, ja se on yhä sama kuin perustamisvuonna. 1910 vihittiin Kalkkisten kirkko, jonka rakennutti rukoushuoneyhdistys talkootyönä. Vuonna 1951 kirkko siirtyi seurakunnan hoitoon ja omistukseen. Siunauskappeli Kalkkisten hautausmaalle rakennettiin 1964. 1919 vihittiin nuorisoseurantalo Pörskälä. Se paloi 1963, ja rakennettiin 1970 uudelleen talkoilla palaneen talon paikalle. Talo on erilaisten harrastusryhmien ja koululaisten ahkerassa käytössä. 1920 perustettiin Kalkkisten Osuuskassa, joka edelleen toimii Kalkkisten Osuuspankkina. 1900-luvun alussa Kalkkisten seutu eli voimakasta kasvun aikaa. Maa- ja metsätalouden kehittämisen lisäksi Iisakkilan kartanon silloinen omistaja perusti höyrymyllyn, höyrymeijerin ja kauppaliikkeen. 1920-luvulla käynnistettiin osuusmeijeri. Meijeritoiminta jatkui vuoteen 1971. Nykyisin meijerin alue toimii lomailupaikkana ja tunnetaan nimellä Kalkkisten lomameijeri. Kalkkisten seudulla on vielä muutama vuosikymmen sitten toiminut kuusi kauppaa ja kaksi myymäläautoa. Maatilatalouden yrityksiä on 38. Vuonna 2001 niitä oli 43 ja vuonna 1998 vielä 48. Ivíronin luostari
Ivíronin luostari on perustettu 900-luvun loppupuolella. Sen perusti iberialainen eli georgialainen munkki Johannes Iberialainen (Johannes Tornikipos) poikansa Euthymioksen kanssa. Johannes oli Athanasios Athoslaisen oppilas ja luostari perustettiin pian Suuren lavran ja Vatopédin perustamisen jälkeen. Pian tämän jälkeen luostariin tuli lisää iberialaisia. Näiden mukaan luostarikin sai nimen Ivíron. Bysantin keisari Basileios II teki luostarille suuria lahjoituksia, jotka edistivät sen kasvua. 1300-luvulla luostariin hyökkäsivät katalonialaiset merirosvot aiheuttaen luostarille suurta tuhoa. Korjauksiin se sai kuitenkin runsaasti apua Serbian ja Georgian kuninkaallisilta. Myöhemmin myös Konstantinopolin patriarkat tukivat luostaria monin tavoin, esimerkiksi kasvattamalla luostarin kirjastoa arvokkailla käsikirjoituksilla.
Ivíron kukoisti erityisesti 1500-luvulla. Luostarissa oli vakavat tulipalot vuosina 1740 ja 1845 sekä vuonna 1865, joka oli vakavin ja tuhosi koko luostarin. Ivíronilla oli pitkän aikaa 1900-luvulla suurta pulaa tulijoista, minkä vuoksi siellä jouduttiin siirtymään idiorytmiseen kilvoitustapaan. Luostarin viimeinen georgialainen munkki kuoli vuonna 1955. Sittemmin luostari on elpynyt kreikkalaisten munkkien voimin. Luostari on noudattanut kinobioottista elämäntapaa vuodesta 1990. Vuonna 2011 luostarissa oli 32 asukasta. Ikaalinen
Ikaalinen itsenäistyi Hämeenkyröstä vuonna 1641 omaksi kirkkoherrakunnakseen, Ikaalisten Kyröksi. Tätä ennen Ikaalinen oli ollut Hämeenkyrön kappelina jo yli sadan vuoden ajan. Näin muodostuneeseen Ikaalisten pitäjään kuuluivat myös nykyiset Jämijärvi, Kankaanpää, Karvia, Kihniö, Parkano ja Honkajoki. Ikaalisten ensimmäinen kirkko lienee rakennettu jo keskiajalla. Sen tilalle valmistui 1640-luvulla nykyisen pohjoisen hautausmaan alueella sijainnut toinen kirkko, jonka tiedetään olleen särmikkäällä kuoriosalla varustettu pitkäkirkko. Kirkon eteläsivulla oli kaksi eteistä ja pohjoissivulla sakaristo. Nykyinen kirkko rakennettiin vuosina 1799–1801. Ikaalisten taistelut
Ikaalinen oli jakaantunut epäitsenäiseen kauppalaan ja sitä ympäröivään maalaiskuntaan, joissa oli yhteensä vajaat 13 000 asukasta. Heistä ainoastaan 500 asui kauppalassa tai sen vieressä sijaitsevassa kirkonkylässä. Maalaiskunnan alueella oli noin 400 itsellistä tilaa ja lähes 900 torppaa. Poliittisen enemmistön muodostivat sosialidemokraatit, jotka eduskuntavaaleissa saivat Ikaalisissa parhaimmillaan lähes 65 prosenttia äänistä. 11. heinäkuuta 1917 maalaiskunnassa käynnistyi kymmenen päivää kestänyt maatalouslakko, jonka aikaisten levottomuuksien johdosta maataloustuottajat perustivat elokuun lopussa suojeluskunnan. Sen ensimmäisenä päällikkönä toimi poliisikonstaapeli Otto Ivalo ja varapäällikkönä mekaanikko Paavo Granstedt. Kauppalan työväestö puolestaan perusti marraskuun yleislakon aikana parinkymmenen miehen vahvuisen työväen järjestyskaartin, jonka päälliköksi tuli jo kesän maatalouslakkoa johtanut valokuvaaja Nestori Karlsson. Hanko
Kaupunkiin perustettiin kylpylä vuonna 1879. 1900-luvun alkupuolella Hanko olikin vilkas kylpyläkaupunki. Kaupunkiin rakennettiin ravintolarakennus Hangon Casino kylpylävieraille; villoja eli huviloita ja täysihoitoloita rikkaille venäläisille, joita saapui kesänviettoon junilla ja laivoilla. Idman &amp; Arvela
Idman & Arvelan perustivat vuonna 1907 apteekkari Einar Idman ja vaimonsa Doris o. s. Puustinen alun perin nimellä "Finska Farmaceutiska Agentur". Parin vuoden kuluttua yhtiökumppaniksi tuli Ilmari Arvela, mutta vuonna 1912 Idman otti taas yrityksen kokonaan haltuunsa. Arvelan nimi säilyi toiminimessä, kun se muutettiin vuonna 1917 osakeyhtiöksi. Yhtiön toimialaksi määriteltiin ”agentuuriliike sekä valmistaa ja myydä parfyymeja, hiusväriä, eau de colognia, saippuoita, farmaseuttisia, kemiallisia, kosmeettisia ja teknisiä valmisteita”. Vuosina 1919–1921 yhtiöllä oli sivuliike Parfumerie le Coq Tukholmassa ja sitten Helsingissä. Sivuliikkeitä ja tytäryhtiöitä oli useita Suomessakin, kuten Kajaanin Rohdoskauppa Oy. Ikaalisten Nouseva-Voima
Ikaalisten Nouseva-Voima on ikaalilainen suunnistuksen erikoisseura. Urheiluseura perustettiin Ikaalisten Riitialassa vuonna 1914 nimellä Voimistelu- ja Urheiluseura Nouseva Voima. Seura otti vuonna 1974 lajikseen suunnistuksen ja jatkoi Ikaalisten Urheilijoiden suunnistustoimintaa nimellä Ikaalisten Nouseva-Voima. Itäinen kylpylä
Kylpylä sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" itäpuolella, mistä se on saanut nykyisen nimensä. Se rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Septimius Severuksen aikana 200-luvun jaa. alussa noin vuonna 65–67 jaa. rakennetun Neron huvilan paikalle, johon oli myös kuulunut pienempi kylpylä. Pyhän Paavalin luostari
Pyhän Paavalin luostari (, myös "Agiou Pavloun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen temppeliintuomiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pyhän Paavalin luostari on sijalla neljätoista.
Pyhän Paavalin luostari on perustettu 900-luvun lopulla. Se mainitaan asiakirjoitta ensimmäisen kerran vuonna 972. Sen perustaja oli Paavali Kseropotamoslainen, joka perusti myös Xiropótamoksen luostarin. Ilmeisesti myös Pyhän Paavalin luostari tunnettiin alun perin tällä nimellä, mutta vuodesta 1108 se on tunnettu Pyhän Paavalin luostarina. Luostari autioitui 1300-luvulla ja alennettiin keljaksi. Se elpyi 1400-luvulla ja siitä tuli jälleen luostari, mutta se taantui uudelleen 1700-luvulla. Luostarin uusi elpyminen alkoi 1800-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1902 ja se kärsi tulvasta vuonna 1911. Vuonna 2011 luostarissa oli 48 asukasta. Kylmälänkylä
Kylmälänkylän alue on asutettu ensimmäisen kerran 1600-luvulla, ja ensimmäisen asumuksen alueelle perusti Jaakko Kylmänen. Asutus keskittyi voimakkaasti Muhosjokivarteen, leviten nykyisen Kylmälän alueelta alajuoksun suuntaan. Imatran kylpylä
Vuonna 2007 ravintolatoimintaan panostettiin laajentamalla ravintola- ja keittiötiloja, erityisesti tähdättiin iltaravintolamyyntiin ravintola Tähtitaivaalla ja Aulabaari Helmellä. Uusia sauna- ja pukutiloja rakennettiin kasvavan yleisömäärän vuoksi vuonna 2007. Samana vuonna aloitettiin työterveyshuoltopalveluiden tuottaminen ostamalla Imatran kaupungin työterveystoiminnot. Organisaatio uudistui uusia liiketoimintoja vastaavaksi. Imatran Kylpylä on nykyisin myös YIT Villas & Chalets -lomaverkoston operaattori, ja se markkinoi Imatra Spa Viikko Oy:n kautta loma-asuntojaan viikko-osakkeiksi ollen samalla mukana kansainvälisessä RCI-pistevaihtojärjestelmässä. Imatran kylpylä
2000-luvun alussa kylpylän viikonloppujen vapaa kapasiteetti haluttiin käyttöön, ja huomattiin, että matkailu olisi luonteva suunta laajentua luontoa mukailevaksi elämyskeskukseksi. Teema haettiin suomalaiseen metsään liittyvästä mytologiasta, ja kylpylän uusi, elämyksellinen teatterilavastettu sauna- ja allasosasto sai nimekseen Taikametsä. Tässä vaihteessa kylpylässä tehtiinkin noin 100 miljoonan markan investoinnit, joihin kuuluivat Taikametsä, hotellisiipi, kokoustiloja, loma-asuntoja ja kylpyläkatu. Ulkomaalaisten asiakkaiden määrä oli kasvanut vuodesta 1997 alkaen merkittävästi, ja vapaa-ajan lomatuotteiden kysyntä jatkoi kasvuaan. Kokoustuotteiden, kylpylähoitojen, erityiskuntoutusryhmien myynnissä nähtiin potentiaalia. Vuosina 2000–2001 rakennettiin uusi hotellisiipi, joka nosti huonemäärän 136 huoneeseen, kylpylän brändiä kohottava Promenadi-katu, Taikametsän allasosasto, uusia kokoustiloja, uusi kahvila ja erillinen à la carte -ravintola. Kylpylän koko aula ja vastaanotto rakennettiin uudestaan sekä sisääntulo uudistettiin.