Minkä seurauksena Thomas Sankara nousi Ylä-Voltan presidentiksi?
Thomas Sankara
Blaise Compaoré teki 4. elokuuta 1983 Libyan tukemana vallankaappauksen ja asetti Sankaran Ylä-Volta presidentiksi. Sankara piti itseään uudistajana, joka halusi perusteellisesti muuttaa kotimaataan. Eskiuvinaan hän piti Fidel Castroa sekä Ghanan sotilasjohtajaa Jerry Rawlingsia. Heti aluksi Sankara lopetti perinteiset, vuosisatoja vanhat, heimopäälliköiden etuoikeudet joihin oli kuulunut muiden muassa heimolaisten määrääminen pakkotöihin ja verojen kaltaisten lahjojen pyytäminen. Armeijan etuoikeuksiin puututtiin symbolisella eleellä: ainoastaan sotilaille tarkoitettu kulutustavaravarasto muutettiin kaikille avoimeksi supermarketiksi. Valtaanpääsynsä ensimmäisenä vuosipäivänä Sankara muutti valtion nimeksi Burkina Faso. Burkina Faso
Burkina Fasoa hallittiin välillä osana Norsunluurannikkoa, mutta vuonna 1947 se erotettiin Ylä-Voltan siirtomaaksi. Ylä-Voltasta tuli autonominen tasavalta 11. joulukuuta 1958 ja se itsenäistyi 5. elokuuta 1960. Itsenäistymisen jälkeen presidentti Maurice Yaméogo ja hänen johtamansa ”Voltalaisten demokraattinen liitto” (UDV) perustivat maahan yksipuoluejärjestelmän. Laajojen levottomuuksien jälkeen armeija kuitenkin kaatoi Yaméogon hallinnon 1966. Everstiluutnantti Sangoulé Lamizana nousi maan johtoon, ensin sotilashallinnon johtohahmona ja vuodesta 1970 presidenttinä. Lamizanan presidenttiyttä jatkettiin avoimissa vaaleissa 1978, mutta 25. marraskuuta 1980 eversti Saye Zerbon johtama sotilaskaappaus syrjäytti Lamizanan. Uudet vallankaappaukset toivat valtaan ensin Jean-Baptiste Ouédraogon 7. marraskuuta 1982 ja sitten kapteeni Thomas Sankaran 4. elokuuta 1983. Jännitteet rajanaapuri Malin kanssa purkautuivat joulupäivänä 1985 alkaneeseen viiden päivän rajasotaan (”Joulusota”), joka vaati noin 100 kuolonuhria. Blaise Compaoré
Sotilaskoulutuksen saaneesta Compaorésta tuli presidentti 15. lokakuuta 1987 verisessä vallankaappauksessa, jossa syrjäytettiin ja tapettiin silloinen presidentti Thomas Sankara. Sankarasta oli tullut presidentti vuoden 1983 vallankaappauksessa, jonka organisaattori Compaoré myös oli. Päästyään presidentiksi hän raivasi tieltään kaksi vallankumousjohtajaa, Henri Zongon ja Jean-Baptiste Boukary Linganin, syyttäen heitä juonittelusta häntä vastaan.
J. R. Danielson-Kalmari
Syksyllä 1880 Danielson valittiin vastikään asetuksella virallisesti tunnustetun ylioppilaskunnan ensimmäiseksi puheenjohtajaksi fennomaanien saavutettua enemmistön. Hänen vaatimuksestaan radikaalisiiven johtaja Lauri Kivekäs ohitettiin, kun fennomaanien opiskelijajärjestö Suomalainen Nuija asetti yhteistä ehdokaslistaa. Danielsonin toimi ylioppilaskunnan johdossa jäi lyhytaikaiseksi, sillä vielä saman vuoden joulukuussa hän sai Zachris Topeliukselta vapautuneen yleisen historian professuurin. Kilpailevana viranhakijana oli ruotsinkielinen Magnus Gottfrid Schybergson, joka oli ylioppilaskunnan puheenjohtajan vaalissa saanut ruotsinkielisistä eniten ääniä. Danielsonin nimitystä professoriksi pidettiin (kieli)poliittisena ja virantäyttöön oli liittynyt puolueriita. Vastaväittäjänä toiminut Suomen historian professori ja fennomaanijohtaja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen oli järjestänyt Schybergsonin virkaväitöskirjan hylätyksi ja erityisen katkeroitunut menettelystä oli Schybergsonin puolesta toiminut taidehistorian professori ja svekomaanijohtaja C. G. Estlander. Myöhemmin Danielson ja Schybergson ajautuivat tieteellisiin kiistoihin. Danielson hoiti professuuria vuoteen 1913. Sansibarin sulttaanikunta
Sansibarin vallankumous syttyi 12. tammikuuta 1964, kun John Okello valtasi noin 300 kannattajan kanssa poliisiaseman ja heihin liittyi lopulta tuhansia maan afrikkalaisia. Tuhansia maan arabeja ja intialaisia tapettiin ja tuhannet muut pakenivat maasta. Pakenijoiden mukana oli maan sulttaani ja ASP:n Abeid Karumesta tuli valtionpäämies. Lokakuussa 1964 Sansibar liitettiin Tansaniaan. Simón Bolívar
Nuorena Bolívaria innoittivat valistusajattelijat Thomas Jeffersonista Voltaireen, ja kirjeissään hän monesti kutsui itseään klassiseksi liberaaliksi ja "vapaan markkinatalouden puolustajaksi". Vuodesta 1819 alkaen Kolumbian presidenttinä hänen yrityksensä yhdistää maanosa "Etelä-Amerikan Yhdysvalloiksi" epäonnistui eri tahojen kapinoidessa ja eräiden liberaalien vastustaessa yhden keskusvallan pystyttämistä, minkä seurauksena Bolívar alkoi suhtautua liberalismiin kielteisemmin – tämä näkyi myös hänen laatimassaan perustuslaissa – ja lopulta julistautui diktaattoriksi. Noottikriisi
Vuonna 1960 perustettiin niin sanottu Honka-liitto. Kekkosen vastainen sosiaali­demokraattis-kokoomuslainen ryhmä kokosi voimansa vuoden 1962 presidentin­vaaleihin nostaakseen presidentiksi oikeuskansleri Olavi Hongan. Honka-liiton muodostamisessa olivat keskeisimmin mukana SDP:n Väinö Leskinen, Olavi Lindblom, Kaarlo Pitsinki ja Väinö Tanner, Kokoomuksen Tuure Junnila, Pientalonpoikien Puolueen Veikko Vennamo ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen Nils Meinander. Väinö Tanner
Vapauduttuaan 1948 Tanner palasi politiikkaan. Eduskuntaan hän nousi uudelleen 1950-luvun alussa. Heinäkuun 1951 eduskuntavaaleihin saivat jälleen asettua ehdokkaiksi ne, joiden ehdokkuus oli vuoden 1945 vaaleissa estetty, ja koko vaalien yksittäisistä ehdokkaista Tanner nousi päätähdeksi. Vaalien edellä keväällä 1951 Kekkosen hallituksen ulkoministeri Åke Gartz vaati SDP:n puheenjohtajaa Emil Skogia estämään Tannerin paluun eduskuntaan. Tähän Skog vastasi tuohtuneena, että jos nyt estetään Tannerin ehdokkuus ulkopoliittisista syistä, seuraavissa vaaleissa voitaisiin estää kenen tahansa muun ehdokkuus mistä syistä tahansa. Ennen vuoden 1956 presidentinvaalia pidetyssä SDP:n puoluekokouksessa kesäkuussa 1955 suoritettiin salainen koeäänestys puolueen presidenttiehdokkaasta. Tanneria pidettiin puolueväen keskuudessa parhaana ajateltavissa olleena ehdokkaana – lukuun ottamatta ulkopoliittisia syitä. Äänestyksessä eduskunnan puhemies K.-A. Fagerholm voitti Tannerin yhdellä äänellä, minkä jälkeen Fagerholm valittiin yksimielisesti SDP:n presidenttiehdokkaaksi. Huhtikuussa 1957 pidettiin SDP:n ylimääräinen puoluekokous, johon puoluesihteeri Väinö Leskisen johtama puolueen asevelisiipi oli suostutellut Tannerin puheenjohtajaehdokkaaksi. Äänestyksessä Tanner voitti vastaehdokkaansa K.-A. Fagerholmin yhdellä äänellä. Tannerin valinta puheenjohtajaksi kiihdytti osaltaan SDP:n hajaannusta ja TPSL:n syntyä. Kahtiajako ulottui myös ammattiyhdistysliikkeeseen, kun Niilo Wällärin johtama Merimies-Unioni erosi SAK:sta ja SAK erotti tannerilaisen pääsihteerinsä Olavi Lindblomin. Noottikriisi
Kekkonen oli suunnitellut huhtikuussa 1961 Ahti Karjalaisen, Arvo Korsimon ja V. J. Sukselaisen kanssa eduskunnan hajottamista vaikuttaakseen Hongan takana olevaan liittoumaan. Erityisesti pyrittiin lyömään kiilaa SDP:n ja Kokoomuksen väliin, jotta nämä joutuisivat kilpailemaan vaaleissa keskenään. Hongan luovuttua ehdokkuudesta Kekkonen sai 111 valitsijamiestä ja voitti presidentinvaalin 199 äänellä. Honka-liitossa näkyvästi mukana olleet Tuure Junnila ja Veikko Vennamo putosivat eduskunnasta vuoden 1962 vaaleissa. SDP kärsi murskaavan tappion menettäen kymmenen eduskuntapaikkaa, Väinö Leskisen asema puolueessa heikkeni, ja puolueen puheenjohtaja Väinö Tanner jätti politiikan lopullisesti. Varsinkin Maalaisliiton niin sanottu K-linja näki eduskunta- ja presidentinvaalien tulokset äänestäjien tuomiona Honka-liitolle. Johannes Virolainen
Virolaisen ja presidentti Urho Kekkosen välit alkoivat huonontua 1970-luvulla, ja Kekkosta kannattanut Keskustapuolueen K-linja arvosteli häntä puolueen sisällä. Lopullinen välirikko heidän välillään tapahtui vuoden 1979 eduskuntavaalien jälkeen. Vaaleissa Kokoomus oli saanut suuren vaalivoiton ja noussut Keskustanpuolueen ohi maan toiseksi suurimmaksi puolueeksi. Tästä huolimatta hallitus koottiin totuttuun tapaan Keskustapuolueen ja vasemmiston varaan ja Kokoomus jätettiin oppositioon. Keskustapuolueen puheenjohtaja Virolainen, joka itse oli jättäytynyt pois ministerivastuusta, harmitteli "Suomen Kuvalehden" haastattelussa sitä, että jatkuvasti kannatustaan kasvattanutta Kokoomusta ei otettu hallitukseen. Virolaisen mukaan taustalla olivat ulkopoliittiset "yleiset syyt", toisin sanoen Neuvostoliiton vastustus ja uusien yöpakkasten pelko. Virolaisen lausunto suututti presidentti Kekkosen, joka moitti Virolaista julkisesti ja sanoi tämän aiheuttaneen Suomen ulkopoliittiselle kuvalle "arvaamatonta vahinkoa". Lehdistö risti kesäkuun lopulla tapahtuneen kiistan "juhannuspommiksi". Valco
SMP:n entinen puheenjohtaja Veikko Vennamo antoi tapauksen vuoksi Kalevi Sorsalle haukkumanimen ”Valco-Sorsa”, jota hän viljeli ahkerasti, kunnes SMP nousi vuoden 1983 eduskuntavaaleissa saavuttamansa suurvoiton jälkeen Sorsan neljänteen hallitukseen. Sorsan katsottiin saaneen Valco-jupakan vuoksi maineeseensa tahran, joka saattoi vaikuttaa vielä vuonna 1993, kun Martti Ahtisaari voitti Sorsan SDP:n presidenttiehdokkaasta käydyssä esivaalissa. Lähipiirilleen Sorsa kertoi myöhemmin kokeneensa elämänsä suurimman masennuksen juuri Valcon jälkipuinnin yhteydessä. Vuonna 1981 ilmestyneessä "Tamminiemen pesänjakajat" -kirjassa Valcoa luonnehdittiin Sorsan teollisuuspoliittiseksi munaukseksi, josta todisteiksi jäivät tyhjät tehdashallit Imatralla ja rikotut kuvaputket Imatran kaatopaikalla. Toukokuun vallankaappaus 1926
Toukokuun vallankaappauksen jälkeen valtaan nousi Sanacja-liike, joka ei kuitenkaan ollut tavoitteiltaan tai toiminnaltaan puhtaasti fasistinen tai diktatorinen. Parlamentti, poliittiset puolueet ja oppositio jatkoivat toimintaansa vallankaappauksen jälkeen. Kansalliskokous valitsi Piłsudskin presidentiksi 31. kesäkuuta, mutta tämän kieltäydyttyä presidentiksi nousi Ignacy Moscicki. Piłsudski jäi taka-alalle mutta ohjaili hallintoa kulisseista. Kun hän epäonnistui, oppositiota alettiin vainota avoimemmin. Sanacjan hallinto oli edeltäjänsä tavoin hyvin kyvytön, ja se joutui nopeasti kiistoihin nationalististen ja ukrainalaisten liikkeiden kanssa. Presidentin valtaoikeuksia ruvettiin lisäämään parlamentin kustannuksella, mikä huipentui uuteen perustuslakiin vuoden 1935 elokuussa. Gnassingbé Eyadéma
Vuonna 1969 perustettiin maan ainoa sallittu puolue, RPT (Rasseblement du peuple togolais), joka oli ideologialtaan nationalistinen. Sen johtajaksi tuli presidentti Eyadéma. 1972 pidettiin presidentinvaalit, jotka Eyadéma voitti, koska vastaehdokkaita ei ollut. Samoin kävi vuonna 1979. Maan ainoan sallitun puolueen puheenjohtajasta tuli aina automaattisesti maan presidentti. Vuonna 1979 julistettiin Togon siirtyneen siviilivaltaan, mutta tämä oli pelkkä muodollisuus. Valta maassa säilyi tiukasti Eyadémalla joka voitti vaalit jälleen 1979, ollen ainoa ehdokas. Samanlaiset vaalit pidettiin myös vuonna 1986. Eduskuntavaalit 1962
Maalaisliitto nousi vaaleissa historiansa kolmannen kerran eduskunnan suurimmaksi puolueeksi. Vaalien jälkeen sillä oli hallussaan poliittinen värisuora: sekä presidentin (Urho Kekkonen), pääministerin (Ahti Karjalainen) että eduskunnan puhemiehen (Kauno Kleemola) paikat. Sisäisestä hajaannuksesta kärsineelle ja noottikriisin vuoksi poliittiseen paitsioon ajautuneelle SDP:lle vaalien tulos oli miltei katastrofi, mitä pahensi osaltaan se, että puolue menetti vaalien jälkeen paikkansa puhemiehistössä. SDP:n kärsimä tappio johti vaalien jälkeen Väinö Tannerin eroon ja Väinö Leskisen erottamiseen puoluejohdosta sekä sovintoneuvottelujen aloittamiseen TPSL:n kanssa. Sen sijaan Kokoomus osoittautui vapautuneen Honka-liiton painolastista, sillä se kasvatti äänimääräänsä liki 50 000:lla ja kansanedustajiensa määrää kolmella. Rehtori Jussi Saukkonen nousi eduskunnan puhemiehistöön ensimmäisenä kokoomuslaisena lähes 20 vuoteen. Sri Lanka
Vuonna 1977 UNP voitti vaalit ja pääministeriksi valittiin Junius Richard Jayewardene. Hänen aikanaan tamilien ja singaleesien välinen välirikko puhkesi todelliseksi. Sorron alle joutuneet tamilit yhdistivät voimansa ja alkoivat vaatia omaa itsenäistä tamilivaltiota. Separatistinen Tamilien yhtynyt vapausrintama oli voittanut kaikki paikat tamilialueiden vaaleissa. Tamilit katsoivat, että heitä oli syrjitty kaikkialla yhteiskunnassa – niin politiikassa, uskonnollisesti kuin taloudellisestikin. Vaikka UNP oli oikeistolainen puolue, Junius Richard Jayewardene julisti Sri Lankan demokraattiseksi sosialistiseksi tasavallaksi. Samalla hylättiin brittiläistyylinen valtiosääntö ja valtaa keskitettiin presidentille Ranskan mallin mukaisesti. Jayewardene nimitti itsensä presidentiksi ja pääministeriksi tuli Ranasinghe Premadasa. Vaasan Sport
Sport nostettiin liigajoukkueiden päätöksellä kaudeksi 2014–2015 pääsarjatasolle SM-liigaan, jossa se korvasi KHL:ään siirtyneen Helsingin Jokerit. Jokereiden apuvalmentaja Tomek Valtonen siirtyi Sportin päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella, joka sisälsi myös option. Jälkikäteen Sportin kabinettipäätöksellä tehty sarjanousu herätti tunteita jopa joukkueen omissa kannattajissa sekä esimerkiksi TuTo Hockeyn toimitusjohtaja Timo Kinnunen piti tapausta skandaalina. Kabinettinousun takia Sportin ja sen pelaajien välillä syntyi kiistaa nousubonuksien maksamisesta. Sport ei halunnut maksaa bonuksia, koska sarjanousu ei tullut pelaamalla. Thomas Sankara
Blaise Compaoré johti yhdessä 12 upseerin kanssa vallankaappausta, jonka yhteydessä Sankara sai surmansa. Vallankaappaus perusteltiin sillä, että Sankaran hallinto oli vaarantanut Burkina Fason suhteet ulkovaltoihin. Erityisesti entisen siirtomaaisäntä Ranskan ja varakkaamman naapurivaltion Norsunluurannikon suhteiden väitettiin vaarantuneen. Škoda VOS
Jugoslavian kuningas Aleksanteri I:n vuonna 1934 tapahtuneen salamurhan jälkeen Tšekkoslovakian presidentti Tomáš Masaryk vaihtoi landaulet-korisen Tatra T80 -edustusautonsa panssaroituun Praga Golden -limusiiniin. Sodan jälkeen ja kommunistien noustua valtaan tarvittiin uusi panssaroitu automalli maan korkeimman poliittisen johdon käyttöön. Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
1950-luvulla puolue ajautui vaikeaan tilanteeseen, kun Neuvostoliiton taholta suhtauduttiin puolueeseen vihamielisesti ja Urho Kekkosen hyvät idänsuhteet kasvattivat hänen ja maalaisliiton sisäpoliittista valtaa. Kun sosiaalidemokraatit valitsi 1957 puheenjohtajakseen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomitun Väinö Tannerin ja puoluesihteeriksi niin kutsuttuihin ”leskisläisiin” kuuluvan Kaarlo Pitsingin, puolueen idänsuhteet kärsivät. Tämä johti vuoden 1958 vaihteessa kriisiin, kun Neuvostoliitto ei hyväksynyt Suomeen enää hallitusta, jossa puolue oli mukana. Alkoivat yöpakkaset eli Neuvostoliiton diplomaattinen ja kauppapoliittinen painostus Suomen hallituksen kaatamiseksi. Hallitus kaatui ja alkoi sosiaalidemokraattien pitkä oppositiokausi ulkopoliittisesti arveluttavana puolueena. Puolueessa huomattiin myös, että tasavallan presidentti Urho Kekkonen ei ollut tilanteessa tukenut Suomen hallitusta. Kun puolue yritti yhdessä laajan puoluerintaman Honka-liiton kanssa syrjäyttää Kekkosta 1962 presidentinvaalissa ajauduttiin jälleen ulkopoliittiseen kriisiin (noottikriisi) Neuvostoliiton kanssa. Kekkosen ainoa merkittävä vastaehdokas, oikeuskansleri Olavi Honka vetäytyi vaaleista, Kekkonen voitti vaalit ja sosiaalidemokraattien paitsioasema suomalaisessa politiikassa oli täydellinen. John Tyler
John Tyler valittiin alun perin Yhdysvaltain varapresidentiksi vuonna 1841, mutta maan tuolloinen presidentti William Henry Harrison kuoli pian virkaanastujaisten jälkeen ja Tyler nousi presidentiksi. Tylerin merkittävimpiä saavutuksia presidenttinä olivat toisen seminolisodan lopettaminen, kiinalaisten satamien avaaminen yhdysvaltalaisille kauppalaivoille sekä Texasin ja Floridan liittäminen Yhdysvaltoihin. Hän oli myös presidentti Harry S. Trumanin isosetä. Thomas Sankara
Thomas Sankaran murha on herättynyt spekulaatioita. On pohdittu sen syitä kuin tilaajiakin. Prince Johnson, liberialainen sotaherra, kertoi Liberian totuus- ja sovintokomission istunnossa, että murhan taustavoimana olisi ollut Charles Taylor, liberialainen sotalordi ja maan myöhempi presidentti. Salvis Cielavs
Viimein koitti ensimmäinen täysosuma Cielavsille ja koko joukkueelle, kun Sampo juhli historiansa ensimmäistä suomenmestaruutta kaudella 2004. Sama kaava toistui myös seuraavalla kaudella Sampon juhliessa SM-kultaa. Finaalisarjassa oli kuitenkin käydä huonosti Sampolle kun kolmannen finaalin avauspallossa Cielavsilta murtui ranne. Sampo hävisi kyseisen pelin mutta nousi neljännessä pelissä voittoon ja suomenmestaruuteen. Cielavs nosti kauden aikana myös pienen kohun kun hän potkaisi kesken runkosarjan ottelun Isku-Volleyn pelaaja Tuomas Tihistä päähän. Myöhemmin Sampo teki valituksen myös Tuomas Tihisestä, koska videonauhalla oli paljastanut että Tihinenkin oli potkaissut myös Cielavsia. Suriname
Dési Boutersen perustama kansallisdemokraattinen puolue (NDP) nousi suurimmaksi toukokuun 1996 vaaleissa ja sai syrjäytettyä Venetiaanin. Muiden puolueiden tuella sen varapuhemies Jules Wijdenbosch valittiin presidentiksi. Toukokuun 1999 talousongelmien aiheuttamien levottomuuksien vuoksi hallitus järjesti uudet vaalit, joissa Venetiaan palasi presidentiksi. Kemi (yritys)
Toimitusjohtaja Weckman käynnisti 1950-luvulla laajamittaiset investoinnit, joilla kehitettiin sahaustoiminnan lisäksi selluteollisuutta. Tilanteen teki ongelmalliseksi Korean nousukauden jälkeen alkanut taantuma, joka koetteli Kemi-yhtiön vakavaraisuutta. Sulfaatti- ja sulffiittisellun hinta oli vuoden 1952 aikana pudonnut 70%, sahatavaran lähes 30%. Vastaavasti puutavaran hintataso oli noussut 80%. Tilanteen ratkaisuksi ei nähty muuta keinoa kuin osakepääoman merkittävä korotus. Tässä yhteydessä valtiotaustaiset Suomen Pankki, valtio-omisteiset Tervakoski Oy, Kansaneläkelaitos ja Veitsiluoto Oy saivat haltuunsa 34% osakekannasta. Yksityispuolen eli neljän suomalaisen metsäteollisuusyrityksen Oy Kaukas Ab, Kymin Osakeyhtiö, W Rosenlew & Co ja Tampereen Pellava- ja Rauta-teollisuus Oy osuudeksi tuli 12%, Metsäliiton 12% ja SOK:n 2%. Suurimmaksi ryhmäksi jäi edelleen yksityishenkilöt, joiden osuus oli 37%. Maaliskuun 19. päivänä 1953 pidetyssä yhtiökokouksessa yhtiön nimi muutettiin Kemi Oy:ksi, ja yhtiön johdon kokouskieleksi tuli ensi kertaa suomi ruotsinkielen sijaan. Yhtiökokouksessa toimitusjohtaja Weckman ilmoitti luopuvansa yhtiön johdosta seuraavaan kesään mennessä. Näin oli vanha Snellmanin kauppahuoneen aikakausi Kemi Oy:n johdossa päättynyt. Johtokunnan puheenjohtajaksi kutsuttiin Weckmanin eroilmoituksen jälkeen Oulu Oy:n silloinen toimitusjohtaja Aulis O. Kairamo. Suomen Kansan Sinivalkoiset
Varapuheenjohtaja Timo "Betoni" Virtanen erotettiin puolueesta joulukuussa 2004. Turun kaupunginvaltuustossa Virtanen ryhtyi sitoutumattomaksi. Helmikuussa 2005 Virtanen valittiin SKS:n edustajaksi Varsinais-Suomen maakuntavaltuustoon, vaikka hän ei enää edustanut puoluetta. Mäenpää vei asian oikeuteen ja Turun hallinto-oikeus tuomitsi päätöksen lainvastaiseksi marraskuussa 2005. Korkein hallinto-oikeus vahvisti tuomion heinäkuussa 2006, ja Mäenpää nousi Virtasen tilalle maakuntavaltuustoon. Eduskuntavaalit 2011
Perussuomalaisia lukuun ottamatta kaikki eduskuntapuolueet menettivät kannatustaan. Perussuomalaiset oli vaalien kiistaton menestyjä saaden 39 paikkaa. Sen nousulle veti Suomen poliittisessa historiassa vertoja vain Suomen Kansan Demokraattisen Liiton nousu tyhjästä 49 kansanedustajan puolueeksi vuoden 1945 vaaleissa. Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini nousi valtakunnan äänikuninkaaksi. Osa perussuomalaisten voiton myötä eduskuntaan palanneista kansanedustajista oli aikoinaan edustanut Suomen Maaseudun Puoluetta. Puolue sai todennäköisesti liikkeelle edellisissä vaaleissa nukkuneita äänestäjiä, koska äänestysvilkkaus nousi vuoden 2007 vaaleista yli kaksi prosenttiyksikköä. Yksi perussuomalaisten eniten huomiota herättäneistä uusista kansanedustajista oli Suomen maahanmuuttopolitiikkaa arvostellut helsinkiläinen filosofian tohtori Jussi Halla-aho. Viitasaarelainen sahayrittäjä Teuvo Hakkarainen, joka ei ollut pari vuotta aiemmin päässyt kotikuntansa valtuustoon, nousi nyt eduskuntaan suurella äänimäärällä. Huolimatta siitä, että suurin osa perussuomalaisista kansanedustajista oli poliittisesti kokemattomia, puolue sai eduskunnassa tärkeitä paikkoja. Timo Soini valittiin ulkoasiainvaliokunnan ja Jussi Halla-aho muun muassa maahanmuuttoasioita käsittelevän hallintovaliokunnan johtoon. Aiemmin SMP:n kansanedustajana toiminut ja lähes neljännesvuosisadan tauon jälkeen eduskuntaan palannut Anssi Joutsenlahti puolestaan valittiin toiseksi varapuhemieheksi. Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolue
Presidentti Urho Kekkonen ei halunnut käydä vuoden 1974 presidentinvaalia. Hänen jatkamisensa presidenttinä edellytti, että eduskunta pidentäisi presidentin toimikautta poikkeuslailla. Vennamo vastusti poikkeuslakia ja määräsi myös muut SMP:n kansanedustajat äänestämään sitä vastaan. Vasta perustetun SKYP:n 13 kansanedustajaa asettuivat tukemaan poikkeuslakia. He eivät tahtoneet estää Kekkosen presidenttikauden jatkamista etenkin, kun muitakaan presidenttiehdokkaita ei Vennamoa lukuun ottamatta ollut. Poikkeuslaki tarvitsi 5/6 kannatuksen, joten SKYP oli keskeinen tekijä lain hyväksymisessä. Veikko Vennamo syytti Kekkosen uudelleenvalintaa kannattaneita puolueita SMP:n opposition "ostamisesta" poikkeuslain hyväksymisen tueksi. Ilkka Kanerva
Kanerva tuomittiin Helsingin käräjäoikeudessa 1 vuoden 3 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja menettämään julkiset luottamustehtävänsä törkeästä lahjuksen ottamisesta ja virkavelvollisuuden rikkomisesta. Kyösti Kakkosen syyte hylättiin ja Sukari sai ehdollisen tuomion. Muiden syytettyjen osalla jutussa oli myös muita syytteitä koskien Nova-yhtiöiden konkurssirikoksia, mahdollista lahjontaa Rovaniemen moottorikelkkatehdashankkeessa ja Kehittyvien maakuntien Suomi -yhdistyksen epäselvyyksiä. Käräjäoikeuden päätöksen jälkeen Kanerva jätti Varsinais-Suomen liiton maakuntahallituksen jäsenyyden. Hän kertoi kuitenkin valittavansa käräjäoikeuden tuomiosta hovioikeuteen, joka vapautti Kanervan kaikista syytteistä 27. kesäkuuta 2013. Apulaisvaltakunnansyyttäjä haki korkeimmalta oikeudelta valituslupaa tuomioihin, mutta korkein oikeus hylkäsi hakemuksen. Suomen Keskusta
Presidentin valta vahvistui lähinnä idänpolitiikan (YYA-sopimus ja ETYK) ja länsi-integraation (EFTA:n liitännäisjäsenyys ja EEC-vapaakauppasopimus) turvaamiseksi, sillä samalla ei haluttu menettää Suomen ja Neuvostoliiton välistä bilateraalikauppaa. Tämä yhdessä SDP:n puoluehajaannuksen kanssa johti siihen, että presidentin voimakasta osallistumista alettiin lähinnä hänen sosiaalidemokraattisten vastustajiensa piirissä pitää ruoskaparlamentarismina. Myös oikeistosta nousi kriittisiä ääniä, kuten Tuure Junnila, Georg C. Ehrnrooth ja Kullervo Rainio, jotka muodostivat Perustuslaillisen kansanpuolueen. Toinen näkyvä vastustaja oli entinen maalaisliittolainen Veikko Vennamo. M. Roma Volley
Seuraavalla pääsarjakaudellaan M. Roma Volley oli hankkinut serbialaisen huippuhakkurin Ivan Miljkovicin ja joukkue haki menestystä tosissaan. Kauden aikana joukkue kohtasi Euroopan Cupissa suomalaisen Pielaveden Sammon. Rooma oli hätää kärsimässä kotiottelussaan mutta hoiti lopulta voiton kotiin ja jatkoi Euroopan Cupissa. Lopulta joukkue pelasi loistavan Euroopan Cupin ja voitti mestaruuden. Kotimaisessa A1-liigassa joukkue oli jälleen kerran kolmannella sijalla. Kauden jälkeen M. Roma Volley ilmoitti yllättäen Italian lentopalloliitolle että se ei pysty jatkamaan pääsarjassa rahaongelmien takia ja pelasi sen jälkeen kakkostasolla. Tapani Yli-Saunamäki
Tammikuussa 2000 Yli-Saunamäki joutui selittelemään silloisen Suomen Hiihtoliiton puheenjohtaja Esko Ahon kampanjapäällikkönä Kroatialle ja Valko-Venäjälle maksetuista rahasuorituksista. Suomen Kristillisdemokraatit lupautuivat mm. Yli-Saunamäen työn ansiosta ei-sosialistisen presidenttiehdokkaan Ahon taakse. Aho kuitenkin hävisi presidentin vaalin Tarja Haloselle. Yli-Saunamäki toimi vuonna 2001 norjalaisen Terje Bogenin perustaman Sponsor Service Finland Oy (hallituksen pj. Hjallis Harkimo) -urheilumarkkinointiyhtiön ja Suomen Urheilutelevision (pääomistaja Jorma Terentjeff) omistajina. Yli-Saunamäki haki Tampereen kaupungin elinkeinojohtajan virkaa ja toimi Hyvinkään kaupunginvaltuustossa Keskustan sitoutumattomana ehdokkaana. Yli-Saunamäki sai 2003 eduskuntavaaleissa 1509 ääntä, mutta ei tullut valituksi kun läpi meni mm. Eero Lankia. Jorma Jokela myi vuonna 2003 Yli-Saunamäelle viidenneksen omistamastaan henkilöstönvuokraus Capital Group -yhtiöstä ja Yli-Saunamäestä tuli yhtiön uusi toimitusjohtaja. Seuraana kesänä 2004 Capital Group myytiin Extralle ja yrityksen nimeksi tuli Staffpoint. Tyko Sallinen
Näyttely sai aikaan ensimmäisen ”sodan” Salliseen liittyen. Hän myös tuli poistetuksi taiteilijaseuran kokouksesta, koska nimitti puheenjohtaja Akseli Gallen-Kallelaa paskahousuksi. Maalausten huonon vastaanoton vuoksi Sallinen matkusti Yhdysvaltoihin tarkoituksenaan kuvittaa amerikansuomalaisia työväenlehtiä. San Theodoros
San Theodorosin valtio itsenäistyi oletettavasti vuoden 1805 tienoilla. Kenraali Olivaro oli maan itsenäistymisen kannalta merkittävä sotilashenkilö ja häntä alettiin myöhemmin kutsumaan vapaustaistelija Simón Bolívarin tavoin nimellä "Libertador" eli "Vapauttaja". Itsenäistymisen jälkeen maa kuitenkin koki useita, väkivaltaisia sotilasvallankaappauksia, kunnes maassa lopulta kehkeytyi "kansanperinne", jonka mukaan vallankaappauksen tehnyt henkilö teloittaa edellisen, syrjäytetyksi joutuneen hallitsijan. 
Vuoden 1935 aikoihin, albumissa "Särkynyt korva", San Theodorosin presidentti oli kenraali Tapioca, jonka syöksivät vallasta kenraali Alcazarin johtamat vallankumoukselliset. Hetken kuluttua Tapioca kuitenkin käynnisti oman vastavallankumouksen, jolloin kapina kukistui ja kenraali Alcazar menetti valtansa. Puoli tuntia myöhemmin Alcazarin joukot valtasivat Las Dopicosin ja Tapioca joutui jälleen pakenemaan Alcazarin joukkojen miehittämästä pääkaupungista. Kun Alcazarista oli tullut San Theodorosin valtionpäämies, hän nimitti lehtimies Tintin everstiksi ja henkilökohtaiseksi adjutantikseen, jolloin edellinen adjutantti, eversti Diaz, liittyi Alcazarin hallintoa vastustaviin salaliittolaisiin ja yritti muutamia kertoja epäonnistuneesti salamurhata Alcazarin ja Tintin. Meksikon–Yhdysvaltain sota
Texasin vallankumouksen jälkeen Meksikossa vallitsi poliittinen kriisi ja Santa Anna päätyi lopulta maanpakoon. Samoihin aikoihin Yhdysvalloissa oli alettu esittää Texasin liittämistä Yhdysvaltoihin. Ajatusta oli aluksi vastustettu, koska Texas olisi lisännyt Yhdysvaltojen orjaosavaltioiden määrää. Kun Yhdistynyt kuningaskunta alkoi kuitenkin sekaantua asioihin pyrkien vahvistamaan Texasin itsenäisyyttä Yhdysvaltoja vastaan, mielipiteet kääntyivät liitoksen puolelle. James Knox Polk valittiin presidentiksi hänen luvattuaan liittää Texas Yhdysvaltoihin ja äänestyksen asiasta järtjesti väistyvä presidentti John Tyler. Yhdysvaltojen kongressi päätti liitoksesta vuonna 1. maaliskuuta 1845. Meksiko ei ollut tunnustanut Texasin itsenäisyyttä saatikka sen liittämistä yhdysvaltoihin, mutta maa ei kyennyt myöskään järjestämään sotaretkeä vaikutusvaltansa palauttamiseksi. Yleinen mielipide Meksikossa oli Yhdysvaltojen vastainen. Presidentti José Joaquín de Herrera oli yrittänyt neuvotella Yhdysvaltojen kanssa, mutta joulukuussa 1845 armeija syrjäytti hänet nostaen valtaan kenraali Mariano Paredesin. Syyrian sisällissodan tausta
Kun Neuvostoliitto romahti, presidentti Hafez al-Assad aloitti Syyriassa
markkinoiden osittaisen vapauttamisen. 2000-luvulla yksityinen sektori kasvoi, mutta vapaista liiketoimista hyötyivät monesti eniten vain hallitusta lähellä olevan ihmiset ja näiden sukulaiset. Presidentin serkku Rami Makluf omisti jopa 60% Syyrian taloudesta. Hän kontrolloi kotimaisten ja ulkomaisten yritysten liikesopimuksia ja veti oman osansa näiden kaupoista välistä. Virkamiesten lapset pyrkivät saamaan täysin vapaan yksityisen sektorin tuotannon ja kaupan käsiinsä.
Talouden vapauttaminen johti 2000-luvulla ennennäkemättämään korruptioon, kun
virkamiestan palkat pysyivät pienenä. Oikeuslaitos oli läpeensä korruptoitunut, tuomarit lahjottavissa. Hallinto vastusti julkisesti korruptiota kampanjoin joita oli silloin tällöin. Toivo Yläjärvi
Yläjärvi oli Keskustapuolueen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1975–1987. Hän tuli edustaja Pentti Pekkarisen tilalle 27. tammikuuta 1975 tämän kuoltua liikenneonnettomuudessa. Yläjärvi toimi eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja maa- ja metsätalousministerinä Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Yläjärvi oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–2008. Hän oli myös Valtion urheiluneuvoston jäsen 1978–1983, Maatalouspoliittisen neuvottelukunnan jäsen sekä Maatilatalouden kehittämisrahaston neuvottelukunnan puheenjohtaja 1980. Ville Itälä
Itälä oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen 1985–1990 ja varapuheenjohtaja 1999–2001. Hänet valittiin puheenjohtajaksi vuonna 2001, ja hän erosi kokoomuksen johdosta 2004. Itälän seuraajaksi valittiin kokoomuksen silloinen varapuheenjohtaja Jyrki Katainen Seinäjoen puoluekokouksessa 5. kesäkuuta 2004. Itälän eroa edelsi mahdollisesti uskottavuusongelmat jotka tv-sarja Itse valtiaat hänelle aiheutti. Sarjassa Itälä esitettiin lapsellisena, täysistunnoissa nukkuvana, Turun murretta vääntävänä typeryksenä. Itälä on arvellut sarjan vahingoittaneen hänen julkisuuskuvaansa ja olleen osasyy siihen, että hän joutui eroamaan kokoomuksen puheenjohtajan paikalta. Ylä-Vuoksi
Imatralaiset Salomon ja Antti Immonen perustivat "Ylä-Vuoksen" kuopiolaisen liikemiehen Otto Piisisen aloitteesta. Lupaavan alun jälkeen alkaneen alamäen käänsi nousuun päätoimittaja F. O. Virtanen, jonka aikana perustettiin oma kirjapaino. Ilmestymiskertojen lisääntyessä "Ylä-Vuoksesta" pyrittiin kehittämään täyden palvelun sanomalehteä. Keski-Afrikan tasavalta
Eversti Jean-Bédel Bokassa, joka oli Bogandan ja Dackon serkku, kaappasi vallan lähes verettömästi 1. tammikuuta 1966 maan ollessa ajautumassa konkurssiin ja yleislakon uhatessa. Bokassa peruutti perustuslain voimassaolon, hajotti parlamentin ja keskitti kaiken vallan itselleen. Hänen valtakauttaan sävyttivät laajat ihmisoikeusrikkomukset. Bokassa nimitti itsensä elinikäiseksi presidentiksi vuonna 1972. Malam Bacai Sanhá
Sanhá nousi ensimmäisen kerran valtionpäämieheksi poikkeusoloissa, 7. toukokuuta 1999 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen jälkeen. Sotilasvallankaappauksella syrjäytettiin presidentti João Bernardo Vieira. Parlamentin puhemiehenä tuolloin toiminut ja maan valtapuoluetta PAIGC:tä edustanut sekä Vieiraa kritisoinut Sanhá nostettiin ”perustuslain mukaan” tilapäiseksi presidentiksi hetken valtiota johtaneen kenraali Ansumane Manén ja sotilasjuntan tuella. Sanhán ensimmäinen presidenttikausi päättyi seuraavien, vuodenvaihteen 1999–2000, presidentinvaalien jälkeen. Tuolloin valituksi tuli Kumba Ialá, joka oli jo ensimmäisellä äänestyskierroksella johdossa ja keräsi toisella kierroksella selkeän enemmistön (72 %) annetusta äänistä. Sanhá jäi toiseksi 28 %:n äänisaalilla. Thomas Sankara
Talouselämän toimintaa haluttiin tehostaa parantamalla maan surkeita liikenneyhteyksiä. Ryhdyttiin rakentamaan sekä rauta- että maanteitä, joiden tarkoituksena oli kampajalauseen mukaan ""solmia kansakunta kokoon."" Maan mineraaliesiintymät kansallistettiin ja vastustettiin Kansainvälisen valuuttarahaston ohjeistuksia. Tanga
Tanganjikan ja myöhemmin Tansanian ensimmäinen presidentti Julius Nyerere harjoitti ”Ujamaaksi” kutsumaansa yksipuoluejärjestelmällistä afrikkalaisen sosialismin muotoa, jolla oli merkittävä vaikutus Tangan vientiorientoituneeseen talouteen. Valtio kansallisti valtaosan Tangan sisal- ja muista plantaaseista, liiketoiminnasta sekä rakennuksista. Asukkaat olivat velvoitettuja muuttamaan kylistä ja yhdistämään maa-alueensa yhteisviljelmiksi. Maataloustuotteet tuli myydä valtiolle määrättyyn hintaan. Yhdessä vuosikymmenessä Tangan talous romahti. Taloudellista romahdusta kiihdytti sisalin kysynnän lasku synteettisten kuitujen korvatessa sitä. Nyereren hallintokausi päättyi vuonna 1986, minkä jälkeen valtiota alettiin liberalisoida. Reinhold Svento
Jatkosodan jälkeen Svento siirtyi SKDL:n riveihin monien muiden SDP:n puoluejohdon kanssa riitautuneiden tavoin. Ulkoministerinä ollessaan huhtikuussa 1948 Svento oli jäsenenä YYA-sopimusneuvotteluvaltuuskunnassa. Syyskuussa 1955 hän oli jäsenenä presidentti J. K. Paasikiven johtamassa valtuuskunnassa, jonka kanssa Neuvostoliitto sopi Porkkalan vuokra-alueen palautuksesta Suomelle. Julkisen uransa päätteeksi Svento kuului Suomen YK-valtuuskuntaan vuosina 1955−1958. Presidentti Urho Kekkonen jätti hänet vuoden 1958 lopulla pois Suomen YK-valtuuskunnasta, mistä hän pahoitti mielensä syvästi. Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Sotatoimien päättymisen jälkeen kenraali von der Goltz muutti entiseen kenraalikuvernöörin virka-asuntoon Kesärantaan, minkä jälkeen levisi vitsi, kuinka vain yksi kirjain oli muuttunut; ”ryskan” (venäläinen) sijaan maata hallitsi nyt ”tyska” (saksalainen). Von der Goltz oli luonteeltaan sosiaalisesti avoin. Hän solmi ystävyyssuhteita johtaviin suomalaispoliitikkoihin ja oli yhteydessä myös kapinasta sivuun jääneisiin sosiaalidemokraatteihin, kuten Väinö Tanneriin. Kesän aikana von der Goltz teki useita tarkastusmatkoja Itä- ja Pohjois-Suomeen; Karjalassa hän vieraili Terijoella, Raudussa ja Sortavalassa sekä Pohjois-Suomessa Rovaniemellä, Kuolajärvellä, Kemissä ja Oulussa. Keisari Vilhelm II myönsi von der Goltzille ansioistaan Saksan korkeimman sotilasansiomerkin "Pour le Mériten", sekä heinäkuussa vielä tittelin "Deutscher General in Finnland" eli ”Saksalainen kenraali Suomessa”. Sinivalkoinen Rintama
Lokakuussa 2011 puoluevaltuuskunta valitsi kokouksessaan Vapauspuolueen uudeksi puheenjohtajaksi Lisbet Puttosen ja puoluesihteeriksi Anja-Liisa Kankaan. Marraskuussa puoluehallitus päätti erottaa puolueesta Olavi Mäenpään, koska hän oli arvostellut julkisesti uutta puoluejohtoa ja siten vahingoittanut puoluetta. Mäenpää piti erottamistaan laittomana ja jatkoi Vapauspuolueen valtuustoryhmässä ja kanteli asiasta oikeuteen. Mäenpää piti laittomana myös hänet erottaneen hallituksen valinnutta syyskokousta. Pirkanmaan käräjäoikeus kumosi puoluevaltuuskunnan kokouksen päätösvaltaisuuden maaliskuussa 2012. Toukokuun alussa Kangas toimitti puolueen konkurssihakemuksen Pirkanmaan käräjäoikeuteen. Mäenpää piti myöhemmin samalla viikolla ylimääräisen puoluekokouksen Ilmajoella ja ilmoitti olevansa uusi puheenjohtaja. Puttonen puolestaan ilmoitti olevansa edelleen puheenjohtaja ja valittavansa kokouksesta. Puttonen kertoi myös aikeesta järjestää elokuussa kokous, jossa puolueen nimi vaihdettaisiin Naisten puolueeksi. Konkurssihakemus jätettiin tutkimatta, koska puoluehallitus peruutti sen 11. toukokuuta 2012. Ranskan Sudan
Vuonna 1920 alue nimettiin jälleen Ranskan Sudaniksi. Osa lakkautetusta Ylä-Voltasta liitettiin siihen vuonna 1932. Alue palautettiin vuonna 1947, jolloin Ylä-Volta perustettiin uudelleen. António de Oliveira Salazar
Salazarin nousu diktaattoriksi alkoi armeijan suorittamasta vallankaappauksesta toukokuussa 1926. Vallankaappauksen jälkeen Portugalin taloustilanne alkoi heiketä huomattavasti, ja armeija pyysi Salazaria vastaamaan talouspolitiikasta. Salazar vaati itselleen täydellistä vapautta uudistusten toteuttamiseen, mihin ei suostuttu, ja hän palasi takaisin yliopistotehtäviin. Kaksi vuotta myöhemmin presidentiksi valittu kenraali Óscar Carmona nosti Salazarin valtiovarainministeriksi. Ministerinä hän leikkasi julkisi menoja ja uudisti verotusta ja onnistui näin vuodessa tasapainottamaan Portugalin valtion budjetin ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1910. Salazarin asema vahvistui, ja hänestä tuli maan pääministeri vuonna 1932, minkä jälkeen aloitettiin perustuslain muokkaaminen. B-ryhmä
Sanremossa Peugeotit suljettiin pois rallista, koska tuomaristo totesi heidän käyttämiensä autojen helmapeltien olevan laittomat. Lancia ajoi Markku Alenin johdolla kolmoisvoittoon. Kaikkien kauden rallien jälkeen Alen oli pistejohdossa ja hänet julkistettiin maailmanmestariksi. 11 päivää myöhemmin FISA kumosi Sanremon rallin päätöksen Peugeot'n helmojen laittomuudesta ja kilpailun tulokset hylättiin kokonaisuudessaan. Tämän takia Juha Kankkunen kruunatiin lopulta vuoden 1986 maailmanmestariksi. Samalla päättyi myös B-ryhmän aikakausi rallin MM-sarjassa. Saimaan kameraseura
Unto Oikkonen palasi puheenjohtajaksi vuosiksi 1966–1968. Seuraaviksi puheenjohtajiksi valittiin nuorempaa polvea: Aarne Mikonsaari vuosiksi 1969–1972, Esko Turkkila 1973–1974 ja Seppo Luoto 1975. Uutta jäsenistöä saatiin värvättyä ja toiminnan määrää taas kasvatettua. Eduskuntavaalit 1983
Vaalit leimautuivat julkisuudessa protestivaaleiksi. Päättyneelle vaalikaudelle oli osunut useita kohua herättäneitä tapauksia kuten Salora- ja Valco-jutut, Noppa-juttu ja Helsingin metron rakentamiseen liittyneet epäselvyydet. Näihin juttuihin oli sekaantunut eräitä poliitikkoja, minkä vuoksi erityisesti Suomen Maaseudun Puolue lietsoi näyttävästi rötösherrajahtia; vaaleja onkin joskus kutsuttu myös ”rötösherravaaleiksi”. Lisäksi eräiden kansanedustajien todettiin nostaneen päivärahaa, vaikka he eivät olisi olleet oikeutettuja siihen; erityisen tarmokkaasti tähän asiaan tarttui keväällä 1982 oikeuskanslerin virkaan astunut Kai Korte. Tiedotusvälineet olivat kiinnittäneet kasvavaa huomiota myös kansanedustajien poissaoloihin eduskunnan täysistunnoista ja valiokuntien kokouksista. Johannes Virolaisen mukaan eduskuntavaaleissa purkautuivat Urho Kekkosen pitkän presidenttikauden aikana kertyneet sisäpoliittiset paineet ja vallinnut levoton tilanne ruokki protestiliikkeitä. "Helsingin Sanomien" poliittisen toimituksen esimiehen Aarno Laitisen johdolla kirjoitetun "Tamminiemen pesänjakajat" -kohukirjan, jossa muun muassa kuvailtiin värikkäin sanankääntein ”poliitikon arkea”, katsottiin omalta osaltaan vaikuttaneen äänestyskäyttäytymiseen. Harri Holkeri
Uimosen mukaan Holkerista tuli pääministeri vuonna 1987 presidentti Mauno Koiviston manuaalisen valinnan seurauksena: Holkeri sai pääministerin salkun, jonka piti mennä porvaripuolueiden johtajien (Ilkka Suominen ja RKP:n puheenjohtaja Christoffer Taxell) ja Nokian Kari Kairamon salaisen kassakaappisopimuksen mukaan Paavo Väyryselle. Valitsemalla Holkerin Koivisto sivuutti silloisen Kokoomuksen puheenjohtajan Ilkka Suomisen, mistä seurasi sittemmin Kokoomuksen sisäistä polemiikkia. Myös erityisesti Suomen Yhdyspankki vastusti Holkerin talouspolitiikkaa jota leimasi vakaan markan puolustaminen sillä seurauksella, että Holkerin oli vaikea saavuttaa laajaa poliittista arvostusta. Holkerin vähättelyssä kunnostautuivat erityisesti "Iltalehti" ja "Uusi Suomi"; syntyi myytti huonosta mediajulkisuudesta. Holkerin kommenteista ”minä juon nyt kahvia” kuvastanee hankalaa suhdetta joukkotiedotusvälineisiin. Kiinan historia
Xinhai-vallankumouksen onnistuminen oli ollut monen kompromissin tulos, jolle ei voinut perustaa vakaata tasavaltalaista hallintoa. Monet tasavaltaa kannattaneet halusivat ensisijaisesti kukistaa mantšuhallinnon, eikä Sun Yat-Senin demokratiapyrkimykset merkinneet heille mitään. Varsin pian presidentiksi noussut Yuan Shikai ryhtyi vahvistamaan omaa valtaansa. Valtansa vahvistamiseksi hän syyllistyi Kuomintangin varapuheenjohtaja Song Jiaorenin salamurhauttamiseen tämän voitettua vuoden 1913 vaalit. Kuomintang julistettiin laittomaksi ja sen johtaja Sun Yat-Sen pakeni Japaniin. Roch Marc Christian Kaboré
Valmistuttuaan Kaboré palasi kotimaahansa ja ryhtyi työskentelemään maansa suurimmassa pankissa BIB:ssä. Burkina Fason edistysmielinen presidentti Thomas Sankara tuki Kaboréa ja nimitti hänet pankin pääjohtajaksi vuonna 1984. Kaboré hoiti tehtävää viisi vuotta. Vennamolaisuus
Veikko Vennamo pyrki SMP:n eduskuntaryhmän puheenjohtajana 1980-luvulla jatkamaan puolueen perinteistä oppositioasennetta siitä huolimatta, että puolue oli kahden ministerin voimin mukana Sorsan hallituksessa. Tämä aiheutti kitkaa SMP:n ja muiden hallituspuolueiden välille ja siitä syntyi jonkin aikaa käytössä ollut käsite "vanhavennamolaisuus". Huipentumana oli Veikko Vennamon kevään 1986 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeisessä kiihkeässä keskustelussa esittämä ponsiehdotus, jonka mukaan Suomen olisi luovuttava ydinvoimasta. Seurauksena oli Veikko Vennamon ja hänen poikansa, SMP:n uuden puheenjohtajan ja toisen valtiovarainministerin Pekka Vennamon julkinen yhteenotto, jonka seurauksena Veikko Vennamo jätti eduskunnan ja politiikan vuoden 1987 vaaleissa. Kaksi vuotta myöhemmin myös Pekka Vennamo siirtyi pois politiikasta tultuaan nimitetyksi Posti- ja telelaitoksen pääjohtajaksi. 
Vennamolaisuus ja SMP:n vetovoima alkoivat hiipua Veikko Vennamon siirryttyä eläkkeelle ja vuoden 1991 vaalien jälkeen puolue hajosi sisäisiin kiistoihinsa. Puolueen kannatus ja taloudellinen pohja romahtivat vuonna 1995 ja Perussuomalaiset perustettiin sen seuraajaksi. Nykyään perussuomalaisten entistä puheenjohtajaa Timo Soinia pidetään vennamolaisuuden perinnön jatkajana. Ylä-Volta
Ylä-Volta () oli afrikkalaisen Burkina Fason nimi 4. elokuuta 1984 saakka. Se oli itsenäistynyt 5. elokuuta 1960. Vanha nimi tuli siitä, että Voltajoki saa alkunsa maan tasangoilta. Ylä-Voltan lipun värit (musta, valkoinen ja punainen) viittasivat joen kolmen haaran nimiin. Lippu vaihdettiin valtion nimenvaihdoksen yhteydessä. Ylä-Voltan pääkaupunki oli myös Ouagadougou, samoin kuin nykyisen Burkina Fason. Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura
Seura hyökkäsi voimakkaasti hallitusta sekä erityisesti sosialidemokraatteja puoluetta ja sen vaikutusvaltaisinta henkilöä Väinö Tanneria vastaan. Eräässä kokouksessa Tanner vastasi hyökkäyksiin: [järjestö on] "selvästi kommunistinen yhdistys" "viides kolonna, joka pyrkii elämään Venäjän leveän selän takana" ja vaati samalla seuran kieltämistä. Neuvostoliiton ohjailua osoitti myös se, että Neuvostoliittoon ei vastineeksi perustettu "Neuvostoliiton ja Suomen rauhan ja ystävyyden seuraa", toisin kuin jatkosodan jälkeen Neuvostoliitto-Suomi-Seura Suomi-Neuvostoliitto-Seuran vastineeksi. Suomen hallitus ei uskaltanut lakkauttaa seuraa, koska se nautti Neuvostoliiton luottamusta. Sosiaalidemokraattien puoluejohto kielsi melkein heti puolueen äänenkannattajia julkaisemasta mitään seuran eri tapahtumista, ja samoin kiellettiin tapahtumien järjestäminen puolueen omistamissa tiloissa. Talvisodan jälkeen oli yhä voimassa lehdistösensuuri, jonka avulla myös seuran julkaisemia lehtiä voitiin kieltää ja uutisia sensuroida tarvittaessa, ja niin myös tapahtui aika ajoin. Seuran julkaiseman lehden Soihdun ensimmäinen erikoisnumero ja muissa numeroissa julkaistuja yksittäisiä uutisia kiellettiin. SNS:n ilmoituksia muissa ilmestyvissä lehdissä sensuroitiin samaan aikaan. Syyskuussa lakkautettiin Kansan Sanomat kahden ilmestymiskerran jälkeen.
Seuran jäseniltä kiellettiin kokoontumisia eri perusteilla. Näiden toimenpiteiden vuoksi seura otti hyvin kriittisen kannan muun muassa hallituksen toimintaan. Seuran johto otti yhteyttä silloiseen eduskunnan puhemieheen kirjeellä, jossa arvosteltiin vallassa olevan hallituksen kykyä hoitaa Neuvostoliiton ja Suomen välisiä suhteita ja lehdistön sensuuria. Kirjeessä vaadittiin myös hallituksen vaihtamista sellaiseen, joka pystyisi vaalimaan ystävällisempiä suhteita Neuvostoliittoon. Seuran johto lähetti onnittelusähkeitä uusille neuvostotasavalloille. Samaan aikaan seuran viralliset lehdet iloitsivat kirjoituksissaan Baltian maiden tapahtumista. Myös paikallisissa kokoontumisissa kuultiin uhkaavia kannustushuutoja ”Eläköön Neuvosto-Suomi”, ”Parin viikon perästä näytämme mihin pystymme”. Yleislinjana seuran kokouksissa pidetyissä puheissa ja esitelmissä oli, että Suomen olisi syytä alistua Baltian maiden tavoin, koska Neuvostoliitto joka tapauksessa ennen pitkää tulisi miehittämään Suomen. Valtiollisen poliisin raportin mukaan eräs seuran toimihenkilö oli elokuun alussa 1940 ennustanut Neuvostoliiton miehittävän Suomen tärkeimmät kohteet, muun muassa rautateiden solmukohdat, parin viikon kuluttua, koska sen olisi turvattava joukkojensa kauttakulku Hankoon sabotaasin uhan vuoksi: ”Voi melkein sanoa, että moni paikkakunta on miehitetty silloin kun ihmiset heräävät. – – – Nyt on myöskin suurin piirtein varmuus siitä, etteivät lahtarit ja niiden kätyrit pääse maasta karkuun.” Sahan presidentti
Sahan tasavallan presidentin virka perustettiin vuonna 1991 ja 20. joulukuuta samana vuonna pidetyn presidentin vaalin ensimmäisellä kierroksella presidentiksi valittiin Sahan tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtaja Mihail Nikolajev. Korkeimman neuvoston puheenjohtaja oli siihen asti ollut Sahan tasavallan korkein virka-asema. Elmo Kaila
Toukokuussa 1918 Kaila asetti verkostonsa monarkistien käyttöön lähettäen asiamiestensä kautta tasavaltalaisvastaista propagandaa. Kailan mielestä vain Saksan tuki ja saksalainen kuningas Suomessa mahdollistaisivat Itä-Karjalan liittämisen Suomeen. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä marraskuussa 1918 Saksan tappioon Kaila muutti suuntaa ja alkoi suunnitella oikeistolaista vallankaappausta, jolla kenraali Mannerheim nostettaisiin Suomen diktaattoriksi ja aloitettaisiin hyökkäys Pietariin. Nämä suunnitelmat epäonnistuivat kuitenkin kesällä 1919 ja Ståhlbergistä tuli Suomen presidentti. Suomen kansanvaltuuskunta
Valtion keskusvirastojen tilalle perustettiin uudet vastaavat elimet, joiden nimissä sana ”hallitus” korvattiin sanalla ”neuvosto” (esimerkiksi tullihallitus korvattiin tullineuvostolla). Vanha oikeuslaitos korvattiin perustamalla kansanvaltuuskunnan määräyksestä uusia vallankumousoikeuksia. Korkeimmaksi oikeusasteeksi perustettiin vallankumouksellinen ylioikeus, jonka puheenjohtajana toimi Kaarlo Harvala ja aivan sodan loppuvaiheessa huhtikuussa Tyko Varto. Vanhoista keskusvirastoista toimintaansa jatkoivat keskeytyksettä vain lääkintöhallitus ammattieettisistä syistä sekä sosiaalidemokraatti Väinö Hakkilan johtama vankeinhoitohallitus, vaikka Hakkila kuuluikin puolueessaan kapinan vastustajiin. Lainvalmistelukunta sai pitää nimensä, mutta sen jäsenistö vaihdettiin. Suomen Valtakunnan Urheiluliitto
SUL:n puheenjohtaja silloinen Kallion hallituksen oikeusminisetri Urho Kekkonen esitti eduskunnassa marraskuussa 1936 toivomuksen, että TUL voisi sopia SVUL:n kanssa yhteistoiminnasta. Tätä voidaan pitää lähtölaukaksena TUL:n ja SVUL:n vuoden 1940 olympialaisia koskevan yhteistyön rakentamisessa. Maaliskuussa 1937 virkaanastuneen uuden maalaisliittolaisen presidentti Kyösti Kallion myötä maahan muodostettiin A. K. Cajanderin johtama punamulta eli maalaisliittolais-sosiaalidemokraattinen hallitus. Tämän myötä edellytykset TUL:n ja SVUL:n yhteistyölle paranivat. Elisabeth kohtaa
Haastattelu nousi uudelleen puheenaiheeksi loppuvuodesta 2013, kun Pohjois-Korean johtoeliitissä käytiin valtataistelua: Kim Jong-un teloitutti joulukuussa maan ylimpään johtoon kuuluneen Jang Song-thaekin, joka oli hänen tätinsä mies. Jangia väitettiin maanpetturiksi. Brittiläinen sanomalehti "The Telegraph" arvioi, että Ranskan Le Havreen opiskelemaan muuttanut Kim Han-sol saattoi niin ikään olla vaarassa, koska hän oli suututtanut setänsä kutsumalla tätä diktaattoriksi Suomen televisiossa. Aasialaisten tiedotusvälineiden mukaan Kim Han-solin turvatoimia oli kiristetty ja hän oli saanut suojakseen poliisivartion. Poliisit olivat myös kehottaneet toimittajia välttämään Kimin kuvaamista. Hänen nimensä oli poistettu opiskelija-asuntolan postilaatikosta, ja median havaintojen perusteella vaikutti siltä, että hän pyrki piiloutumaan. Tuure Junnila
Vuonna 1979 Junnila teki eduskunnassa aloitteen valtakunnanoikeuden kutsumiseksi koolle tutkimaan pääministeri Kalevi Sorsan osuutta ns. Salora-jutussa ja seuraavana vuonna Valcon tapauksessa, mutta molemmat raukesivat. Vaalikaudella 1983−1987 Junnila teki kolmesti eduskuntakyselyn Sorsan lausunnoista, joiden hän katsoi olleen ristiriidassa Suomen noudattaman puolueettomuuspolitiikan kanssa. Sorsa oli tällöin arvostellut Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin ulkopolitiikkaa. Junnila arvosteli myös Keskustapuolueen ns. K-linjaa ja erityisesti valtiovarainministeri Ahti Pekkalaa yrityksistä saada Neuvostoliitto puuttumaan vuoden 1982 presidentinvaaliin Ahti Karjalaisen ehdokkuuden tukemiseksi. Aleksandr Aleksandrovitš Volkov
Presidentiksi hänet valittiin Udmurtian ensimmäisissä presidentinvaaleissa 15. lokakuuta 2000. Hän sai 37,8 % annetuista äänistä (Udmurtian lakien mukaan voittoon riittää 25 %).
Ennen presidentiksi valitsemistaan Volkov oli Udmurtian tasavallan parlamentin puheenjohtaja, mikä oli Udmurtian korkein virka-asema ennen presidentin viran perustamista. Suomen sotien Korkeajännitys
Vuorela ylennettiin Yliluutnantiksi jatkosodan lopussa ja sodan jälkeen hän jatkoi pääesikunnan valvontatoimistoon siirretyn, majuriksi ylennetyn Vilho Hannulan apulaisena. Hannulan pyynnöstä, Vuorela alkoi tutkimaan vuoden 1948 vaalien kynnyksellä SKP:n yhteyksiä itärajan taakse. Salahanke paljastui lopulta KGB:n Suomen osaston junailemaksi vallankaappaushankkeeksi jossa oli vaarassa itse presidentti Paasikivi. Salahankkeen toteutuminen lopulta estettiin pääasiassa Vuorelan ansiosta. Elanto
Vuonna 1915 Elannon johtoon nousi nuori juristi, sosiaalidemokraatti Väinö Tanner, jonka kakkosmieheksi nimitettiin porvari Otto Valmari. Tanner haistoi ensimmäisen maailmansodan vaikutukset sekä kaupankäyntiin että kiinteistöbisnekseen. Elanto hankki tontteja ja kiinteistöjä yli oman tarpeen; tulevaisuuden varalle ja sijoitusmielessä. Vakavarainen osuuskunta osti muun muassa Helsingin Aleksanterinkadulta suuren tontin ja nykyisestä Vantaan Pakkalasta lähes 700 hehtaarin Backaksen kartanon. Kokoomuksen Nuorten Liitto
2000-luvulla Kokoomuksen Nuorten Liiton poliittinen linja on, päinvastoin kuin 1960–1980-luvuilla, muodostunut selvästi emopuoluetta oikeistolaisemmaksi. Vuonna 2005 kokoomusnuoret otti kantaa siirtymiseksi tasaveroon tuloverotuksessa. Keväällä 2009 kokoomusnuoret puolestaan ensimmäisenä merkittävänä poliittisena tahona alkoi vaatia menojen leikkaamista velkaantumisen estämiseksi alkaneessa talouskriisissä. Wille Rydmanin tultua valituksi kokoomusnuorten puheenjohtajaksi liittokokouksessa 2009 on Kokoomuksen Nuorten Liitto profiloitunut myös kannattamalla merkittävästi nykyistä tiukempaa maahanmuuttopolitiikkaa. 24. elokuuta 2013 puheenjohtajaksi valittiin Susanna Koski vt:nä olleen Ville Sipiläisen tilalle. Susanna Koski voitti niukasti Kokoomusnuorten historian ensimmäisessä neuvoa-antavassa jäsenäänestyksessä vastaehdokkaana olleen Matias Marttisen, joka vetäytyi tuloksen myötä puheenjohtajuuden tavoittelusta. Koski on hallintotieteiden maisteri ja Pohjanmaan kokoomuksen puheenjohtaja. Suomen sisällissota
Tokoin senaatissa syntyi kaksi linjaa korkeimman vallan kysymyksen ratkaisemiseksi Suomessa: oikeusasioista vastanneen senaattori Antti Tulenheimon mukaan nimetty Lex Tulenheimo sekä SDP:n piirissä kypsynyt ajatus vallan siirtämisestä eduskunnalle. Lex Tulenheimon mukaan väliaikaisen hallituksen Suomea koskevaa valtaa olisi siirretty lähinnä senaatille. Emämaassa olisi päätetty valtiopäivien koolle kutsumisesta, avaamisesta ja hajottamisesta sekä sotilasasioista ja ulkopolitiikasta. Valtalain avulla sen sijaan pyrittiin keskittämään pääosa vallasta Suomen eduskunnalle, ja Venäjällä olisi ollut sanottavaa enää ulkopolitiikassa ja sotilasasioissa. Valtalakiesityksen eräänä kulmakivenä oli toive muutoksista väliaikaisen hallituksen koostumuksessa tai sen kukistumisesta. Lex Tulenheimon eduskuntakäsittelyssä lakiesityksen sisältö muutettiinkin täysin eduskuntavaltaiseksi, jolloin siitä tuli valtalaki. Se hyväksyttiin eduskunnassa tunteita herättäneessä äänestyksessä sosialistien, osin maalaisliiton ja porvarillisten itsenäisyysmiesten (mm. aktivistit) äänillä 18. heinäkuuta 1917. Konservatiiviset kansanedustajat vastustivat eduskuntavaltaista lakia jyrkästi, ja eräät jättivät eronpyynnön eduskunnasta. Bolivia
Siles toimi presidenttinä vuosina 1982–1985. Kireän poliittisen tilanteen vuoksi hän järjesti vaalit vuoden etuajassa. Banzer sai eniten ääniä, mutta ei enemmistöä, joten kongressi valitsi presidentiksi Víctor Paz Estenssoron. Vuonna 1989 Banzer jäi kolmanneksi ja antoi tukensa vasemmiston Jaime Paz Zamoralle. Vasemmiston ja oikeiston yllätysliitto esti ennakkosuosikki Gonzalo Sánchez de Lozadan valinnan. Vuonna 1993 presidentiksi valittiin Sánchez de Lozada, joka ryhtyi voimakkaisiin taloudellisiin ja sosiaalisiin muutoksiin. Gilbert Diendéré
Vuonna 1987 oli Burkina Fasossa vallankaappaus, joka johti Blaise Compaorén pitkään valtakauteen. Vallankaappauksen yhteydessä surmattiin maan presidentti Thomas Sankara. Diendérén on väitetty olleen keskeisenä tekijänä vallankaappauksessa. Vuodesta 1987 hänet tunnettiin Blaise Compaorén uskollisena tukijana ja hän palveli eliittirykmentin komentajana. Vuonna 2014 Michel Kafandon väliaikaishallitus erotti hänet tehtävistään. Ilkka Kanerva
Vuonna 2001 nousi kohu Kanervan suhteesta Jasmin Mäntylään, ja vuonna 2005 Kanerva, silloinen eduskunnan varapuhemies, lähetti lukuisia tekstiviestejä Marika Fingerroosille. Hän on lähettänyt viestejä myös valokuvamalleille Anne-Mari Bergille ja Linda Sonntagille sekä vaatesuunnittelija Olivia Kortelaiselle. Bergille Kanerva tarjosi lisäksi töitä yleisurheilun MM-kilpailujen palkintojenjaossa. Samana vuonna Ilkka Kanerva toi seuralaisekseen Linnan itsenäisyyspäivän juhliin ensi kertaa Elina Kiikon. Kevään 2008 Kanervan–Tukiaisen tekstiviestikohu johti Kanervan eroon ulkoministerin tehtävästä. Kaarle Sankala
Sankala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan aluksi 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin joukkueen varajohtajaksi ja myöhemmin komppanianvääpeliksi 26. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Jääkärirykmentin 11. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa. Tuure Junnila
Vuoden 1978 presidentinvaaleissa kaikki merkittävimmät puolueet, mukaan lukien kokoomus, tukivat presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa. Junnila ei halunnut olla tässä näytelmässä millään tavoin mukana ja kieltäytyi asettumasta kokoomuksen valitsijamiesehdokkaaksi. Ilkka Kanervan johtamat kokoomusnuoret pitivät Junnilan menettelyä Kekkosen vastaisena toimintana, jollaisen kokoomuksen puoluevaltuusto oli syksyllä 1977 kriminalisoinut, ja vaativat Junnilan erottamista puolueesta. Puheenjohtaja Harri Holkeri kävi puhumassa Junnilan asiasta Kekkosen kanssa Tamminiemessä, mutta Kekkonen esti Junnilan erottamisen, koska muutoin tästä saattaisi tulla eräänlainen ulkopoliittinen marttyyri. Hendrik J. van den Bergh
Van den Berghin johtaman BOSS:n vaikutusvalta kasvoi, ja siitä tuli jopa merkittävämpi toimielin kuin puolustus- tai ulkoministeriöstä. Van den Berghin ja Vorsterin läheinen suhde huolestutti maan silloista puolustusministeriä P.W. Bothaa. Vorster, josta vuonna 1978 oli tullut maan presidentti, joutui eromaan
vuonna 1979 talousskandaalin seurauksena. Skandaalin aiheutti paljastunut tieto siitä, että valtion varoja oli käytetty englantilaisen "The Citizen" -lehden ostamiseen ja että BOSS oli sekaantunut kauppaan. Simo Vuorilehto
Nokiaan Kairamo oli jättänyt jälkeensä myös johtajakriisin, joka huipentui keväällä 1990, kun yhtiön hallintoneuvoston puheenjohtaja, SYPin Mika Tiivola nosti toimitusjohtajaksi vävynsä Kalle Isokallion. Kerrotaan, että Vuorilehto ja Isokallio olivat ainaiset kinastelukumppanit. Vuorilehto nimitti vuonna 1990 Olli-Pekka Kallasvuon rahoitusjohtajaksi ja johtokunnan jäseneksi. Suomen Sisu
Kiinnostus Suomen Sisua kohtaan kasvoi Jussi Halla-ahon ja useiden muiden Suomen Sisun jäsenten menestyttyä vuoden 2008 kuntavaaleissa. Vaalimenestyksen ansiosta puheenjohtaja Johannes Nieminen ja hallituksen jäsen Teemu Lahtinen kutsuttiin television "A-talk"-keskusteluohjelmaan esittelemään järjestöä. Ylen Elävässä arkistossa lokakuussa 2008 julkaistu artikkeli kuvasi Suomen Sisun monikulttuurisuutta ja ”kansojen sekoittamista luonnottomalla tavalla keskenään” vastustavaksi ja artikkelin mukaan Suomen Sisu pääsi ”muukalaispelolla vaalivoittoon”. Artikkelin mukaan ainakin osa perinteisistä perussuomalaisista koki jääneensä jyrkemmän linjan sisulaisten varjoon. Tie Tampereelle
Kirja herätti välittömästi ilmestymisensä jälkeen suuttumusta Ylikankaan synnyinmaakunnassa Etelä-Pohjanmaalla. Hänen mukaansa melkein kaikki kirjasta tullut palaute oli negatiivista. Ylikangasta vastaan suunnattuja kiivaita kirjoituksia julkaistiin erityisesti Seinäjoella ilmestyvän sanomalehden "Ilkan" palstoilla. Hän kertoi hyökkäystä kestäneen peräti kolme vuotta, jolloin Ylikankaan välit useisiin paikallisiin tahoihin katkesivat. "Ilkassa" julkaistiin lähes sata pääosin kielteistä "Tie Tampereelle" -kirjaan liittyvää kirjoitusta, joita vastaan Ylikangas ei kertomansa mukaan pystynyt mitenkään puolustautumaan, koska ainakaan kaikkia vastineita ei julkaistaisi. Tämän vuoksi hän päätti kirjoittaa vastineeksi kirjan, joka ilmestyi keväällä 1999 nimellä "Väkivallasta sanan valtaan". Ylikangas syytti erityisesti päätoimittaja Kari Hokkasta, joka taas väitti, ettei laittanut henkilökohtaisesti kaikkia juttuja lehteen. Hokkasen mukaan "Ilkka" ei myöskään mediana hyökännyt Ylikankaan kimppuun, vaan se toimi ainoastaan käydyn keskustelun foorumina. Brasilian historia
Valtion heikko taloustilanne kasvatti jälleen kerran tyytymättömyyttä, ja sotilasjuntan asema alkoi horjua. Puhkesi lakkoja ja demokratiaa vaativia mielenosoituksia. Tästä huolimatta oppositio sai tahtonsa läpi vasta vuonna 1985, kun presidentiksi valittiin Tancredo Neves. Neves kuitenkin sairastui ja kuoli ennen virkaanastujaisiaan, ja lopulta uudeksi presidentiksi tuli Jose Sarney. Lopullisesti paluu siviilihallintoon varmistui saman vuoden toukokuussa, kun parlamentti vahvisti uuden perustuslain, jonka myötä esimerkiksi presidentinvaaleista tuli suorat kansanvaalit. Brasilia siirtyi jälleen monipuoluejärjestelmään ja on pysynyt siitä lähtien siinä monista vaikeuksista huolimatta: esimerkiksi vuonna 1992 presidentti Collor de Mello joutui eroamaan korruptiosyytösten vuoksi. Tor Högnäs
Högnäs tuli tunnetuksi Zavidovo-vuodon yhteydessä 1970-luvun alussa. Tällöin hän kirjoitti Vasabladetiin artikkelin presidentti Urho Kekkosen ja Neuvostoliiton johdon käymistä keskusteluista, joissa käsiteltiin valmisteilla ollutta Suomen ja Euroopan talousyhteisön (EEC) välistä vapaakauppasopimusta. Artikkeli julkaistiin myös Dagens Nyheterissä ja Dagbladetissa. Vuodon tapahduttua Kekkonen katsoi menettäneensä Neuvostoliiton luottamuksen ja ilmoitti eroavansa virastaan seuraavassa presidentinvaalissa, kunnes hänen virkakauttaan jatkettiin vuoden 1973 alussa säädetyllä poikkeuslailla. Högnäs ei ankarasta painostuksestakaan huolimatta koskaan paljastanut, miten hän oli saanut haltuunsa Kekkosen laatiman ja vain erittäin suppealle piirille tarkoitetun salaisen neuvottelumuistion, jota hän oli laajasti − monin paikoin sanatarkasti − siteerannut kirjoittamassaan artikkelissa. Eeva-Kaarina Volanen
Minna Canth -seura valitsi Volasen puheenjohtajakseen 1990. Samana vuonna Volanen näytteli Ritva Siikalan ohjaamana Eugene O'Neillin draamassa "Pitkän päivän matka yöhön". Kappale tehtiin Lahden kaupunginteatterille. Volanen näytteli naispääosan, Mary Tyronen; miespääosassa oli Lasse Pöysti. Une Seule Nuit
Le Dytanie on Burkina Fason kansallislaulun virallinen nimi. Laulun on sanoittanut maan entinen presidentti Thomas Sankara. Laulun sanoissa tulevat esiin Sankaran politiikan keskeiset teemat, kuten mustan Afrikan vapaustaistelun jälkikolonialismia ja riistoa vastaan sekä yhteistoimin luotava uusi tulevaisuus. Myös Sankaran politiikalle ominainen ajatus miesten ja naisten tasa-arvosta tulee laulussa esiin. Laulu otettiin virallisesti käyttöön 1984. Tuure Junnila
Vielä vuoden 1968 vaaliin kokoomus asetti oman presidenttiehdokkaan, Matti Virkkusen. Vasta puheenjohtaja Juha Rihtniemen aikana kokoomus alkoi muuttua Kekkos-puolueeksi muiden suurten puolueiden tapaan kannattaen jo 1973 Urho Kekkosen valintaa neljännelle kaudelle ilman presidentinvaalia poikkeuslailla vuosiksi 1974–1978 ETYKin varmistamiseksi. Junnila vastusti vuoden 1973 poikkeuslakia ja julkaisi ""Vallankaappaus lain ja oikeuden varjolla – Poikkeuslakitaistelu lain vastustajan näkökulmasta"" -pamfletin, missä hän kävi läpi poikkeuslakimenettelyn eri vaiheita. Sanni Taalasmaa
Sanni päätyi harrastamaan seksiä Talen parhaan ystävän Janne Haukkalan kanssa, kun Janne erosi tyttöystävästään Iida Mustosesta. Sanni ja Janne päättivät, että yhden illan juttu jää heidän väliseksi salaisuudeksi. Pian Sanni huomasi olevansa raskaana ja luuli lapsen olevan Jannen. Janne ei kokenut olevansa valmis isäksi, eikä halunnut olla lapsen kanssa tekemisissä. Iljan synnyttyä hän alkoi kiinnostua tästä ja oli innokas hoitamaan tätä, verukkeella että Sannin ja Talen pitäisi päästä rentoutumaan. Sanni oli jo saanut selville, ettei Janne olekaan Iljan isä ja joutui kertomaan sen Jannelle. Myöhemmin kun Talella ja Sannilla oli vaikeata Sanni otti hieman etäisyyttä Taleen ja sanoi menevänsä äitinsä luokse Hämeenlinnaan. Oikeasti hän oli Jannen luona ja he päätyivät melkein suutelemaan. Myöhemmin Janne oli ihastunut Sanniin mutta ei halunnut rikkoa Talen ja Sannin välejä. Kun Tale aavisti että Jannella on jotain, Janne väitti tykkäävänsä Tiina Järvisestä. Myöhemmin Moosen hississä Janne suuteli Sannia, mutta Sanni sanoi Jannelle, ettei halua hänen kanssaan mitään. Tuomas Telkkä
Telkkä toimi vuoden 2008 Samana vuonna opiskelijaliikkeen vaikutustyön ansiosta puolison tulojen vaikutus opintotuen asumislisästä poistettiin. Vuoden 2008 aikana myös opintorahaa korotettiin ensimmäistä kertaa yli kymmeneen vuoteen, mikä oli opiskelijaliikkeen pitkäaikainen tavoite. Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana toimi ennen Telkkää Lasse Männistö ja hänen jälkeensä Jussi Rauvola. Itse valtiaat
Itse valtiaat herätti pahennusta eräissä poliittisissa piireissä. Kokoomusnuoret vaati maaliskuussa 2004 sarjaa hyllytettäväksi, koska heidän mielestään se keskittyi epätasapuolisesti kokoomuksen silloisen puheenjohtaja Ville Itälän ja yleisemminkin kokoomuksen julkisuuskuvan pahentamiseen. Itälä esitettiin sarjassa lapsellisena, täysistunnoissa nukkuvana, Turun murretta vääntävänä tomppelina. Asia otettiin puheeksi mediassa, kun julkaistiin jakso nimeltä "ÄKS-arkisto", jonka lopussa Itälä tuomittiin "poliittiseen unohdukseen". Itälä itsekin kertoi uskovansa, että ohjelma vahingoitti hänen julkisuuskuvaansa. Hänen mukaansa se luultavasti vaikutti siihen, että hän joutui eroamaan kokoomuksen puheenjohtajan paikalta. Maaliskuussa 2006 keskustan pää-äänenkannattaja "Suomenmaa" valitti pääkirjoituksessaan, että "Itse valtiaiden" ja "Uutisvuodon" "pääjuonteeksi on jo kauan sitten muodostunut poliittisen keskustan jauhaminen suohon" ja muita nälvitään vain näön vuoksi. Kokoomuksen Nuorten Liitto
1970-luvulle tultaessa KNL:n ideologinen radikalismi alkoi vähitellen taittua, mutta liiton poliittinen linja pysyi silti selvästi emopuoluetta vasemmistolaisempana. Aikakaudelle antoi leimaansa pyrkimys saavuttaa hyvät suhteet Neuvostoliittoon ja Kekkoseen, jotta kokoomuksen pitkä oppositiotaival katkeaisi. Hyviä neuvostosuhteita ajoi etenkin Ilkka Kanerva, KNL:n puheenjohtaja vuosina 1972–1976. Samalla KNL:n sisälle alkoi muodostua "maltilliseksi oikeistoksi" itseään kutsunut oppositioryhmä, jonka mielestä KNL:n politiikka oli käynyt jo liian vasemmistolaiseksi ja Neuvostoliiton liiallisen miellyttämisen johtavan "itsesuomettumiseen". Maltillisen oikeiston johtohahmo oli Ben Zyskowicz ja sen keskeisiin toimijoihin kuului mm. Kimmo Sasi. Eduskuntavaalit 2003
Puheenjohtajien väittely jatkui vaalipäivään saakka ja terävöityi, kun iltapäivälehtiin vuoti ulkoministeriön salaisia muistioita Suomen ja Yhdysvaltain suhteista. Muistioissa oli tietoja muun muassa Lipposen ja Bushin tapaamisesta sekä suomalaisdiplomaattien osallistumisesta Yhdysvaltain ulkoministeriön tilaisuuksiin Washingtonissa. Lipponen pahastui syvästi Jäätteenmäen väitteistä ja vaati tältä julkista anteeksipyyntöä. Kiistan vuoksi puheenjohtajien välit tulehtuivat niin pahoin, että Lipponen jättäytyi pois Jäätteenmäen hallituksesta ja siirtyi eduskunnan puhemieheksi. Itse vaalissa Lipponen nousi oman vaalipiirinsä Helsingin ja koko maan äänikuninkaaksi. Äänestystilastosta ilmeni, että hän oli saanut huomattavan osan kannatuksestaan suurituloisten helsinkiläisten asuinalueilta, joilla vastaavasti kokoomus kärsi menetyksiä. Vaalien eniten huomiota herättäneisiin ehdokkaisiin kuulunut entinen ammattinyrkkeilijä, perussuomalaisten Tony Halme puolestaan keräsi jättipotin niiltä alueilta, joilla asuivat pienituloisimmat helsinkiläiset. Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini nousi eduskuntaan ensimmäisen kerran. New York Knicks
Keväällä 2008 joukkueen omistaja James Dolan aloitti organisaatiouudistuksen palkkaamalla joukkueen presidentiksi Donnie Walshin, jonka tehtäväksi tuli sekaisin ja alennustilassa olevan joukkueen elvyttäminen. Thomasin seurajohtajan paikalta syrjäyttänyt Walsh antoi kauden päätyttyä Thomasille potkut myös päävalmentajan tehtävästä Knicksin sivutessa jälleen seuraennätystään kärsittyään kaudella 2007–2008 runkosarjassa 59 tappiota. Tilalle tuli Phoenix Sunsin kolmeen peräkkäiseen divisioonavoittoona valmentanut Mike D'Antoni. Martti Jukola
Jukola toimi Yleisradion selostajana 1931–1952 ja selostusosaston päällikkönä 1939–1942. Hän oli samaan aikaan myös Enso Gutzeit-Tornator -yhtymän sosiaalipäällikkönä Ensossa vuosina 1936–1939 sekä Urheilijain Kustannus Oy:n kirjallisena johtajana ja Urheilukuvaston päätoimittajana vuosina 1943–1952. Ensossa työskennellessään hän perusti Ylä-Vuoksen Palloseuran. Sampo-konserni
Hajaantunut omistus muodostui ongelmaksi ja yhteydenpito osakkeenomistajiin tuotti suuria vaikeuksia. Omistajista suuri osa oli valmis muuttamaan osakkeensa rahaksi heti tilaisuuden tullen. Sampo joutui nurkanvaltausyrityksen kohteeksi. Sijoittajat Taito Tuunanen ja Kai Mäkelä keräsivät viidenneksen Sammon osakkeista. Sampo suojautui ostamalla noin 19 % omista osakkeistaan. Tuunasen esitykset kaatuivat yhtiökokouksessa 1989 ja hän joutui luopumaan osakkeistaan. Suomen Yhdyspankki osti lopulta määräysvallan Sammossa ns. Kouri-kauppojen yhteydessä maaliskuussa 1989. SYP:stä tuli Sammon suurin omistaja. Thomas Sankara
Thomas Sankara sai suurta suosiota johtajana henkilökohtaisen karismansa ansiosta. Hänellä oli myös silmää erilaisille kansaanmeneville tempauksille, joilla sai paitsi huomiota, mutta myös kansansuosiota. Hän puuttui virkamieseliitin asemaan myymällä näiden käyttämät Mercedes Benz henkilöautot ja osti niiden tilalle pieniä Renault 5 henkilöautoja. Lisäksi hän kielsi heitä käyttämästä ensimmäisen luokan paikkoja lentokoneissa virkamatkoilla. Tämän päälle virkamiehiä velvoitettiin lahjoittamaan yhden kuukauden palkka julkisten hankkeiden rahoittamiseen. Thomas Sankara
Thomas Sankara uskoi, että ainoastaan autoritäärisellä hallinnolla saavutetaan radikaaleja muutoksia yhteiskunnassa. Hän ei kannattanut vapaata lehdistöä eikä vapaita ammattiliittoja. Hänen politiikkansa aiheutti vastakkainasettelua Burkina Fason vähälukuisen, mutta vaikutusvaltaisen keskiluokan ja köyhyydessä elävän enemmistön välillä. Heimopäälliköt vastustivat uudistusmielistä hallintoa etuoikeuksiensa menettämisen takia. Ranskan Ylä-Volta
Toisen maailmansodan jälkeen, 4. syyskuuta 1947 valtio elvytettiin osaksi Ranskan unionia. 11. joulukuuta 1958 Ranskan Ylä-Volta muodostettiin uudelleen itsehallinnollisena Ylä-Voltan siirtomaana osana Ranskan unionia ja kaksi vuotta myöhemmin, 5. elokuuta 1960 valtiolle myönnettiin täysi itsenäisyys. 4. elokuuta 1984 Ylä-Voltan nimi muutettiin Burkina Fasoksi. Sponsor
Järjestely johti Yhdyspankin ja Kansallispankin (KOP) suhteiden heikkenemiseen. KOP oli jätetty järjestelyn ulkopuolelle. Tilanteen ratkaisemiseksi ristiinomistus purettiin ja kehitysyhtiöiden omistus jaettiin niin, että KOP lähipiireineen sai Sponsorin ja Yhdyspankki lähipiireineen Spontelin. Spontelin hallituksen puheenjohtajaksi tuli Björn Wahlroos. Pian kävi ilmi, että Jan Boëthius oli ostanut Spontelille 7–8 % KOP:n osakkeista. Yhdyspankki halusi osakkeista eroon, sillä Yhdyspankissa katsottiin, ettei suurten liikepankkien pitänyt omistaa toistensa osakkeita. Osakkeet myytiin sijoittaja Pentti Kourille vuonna 1988. Tapahtumaketjusta seurannut Yhdyspankin ja Kansallispankin suhteiden huononeminen vaikutti siihen, että KOP osallistui Yhdyspankin nurkanvaltaukseen ns. Kouri-kauppojen yhteydessä. Tuure Junnila
Junnila tuli tunnetuksi Kekkosen politiikan näkyvänä arvostelijana ja Suomen virallisen ulkopoliittisen linjan kriitikkona. Hän otti ensimmäisen kerran kantaa Kekkosen harjoittamaan politiikkaan vuonna 1950 ilmestyneessä teoksessaan ""Länsimaailman keskuksista kotoisiin huoliin"". Pääministeri Kekkosen johtama punamultahallitus oli syksyllä 1951 esittänyt ns. vakauttamisohjelman, jonka tarkoituksena oli suitsia inflaatiota ja saattaa Suomen talous uudelleen kestävälle pohjalle. Eduskunnassa vasta valittu kansanedustaja Junnila kritisoi voimakkaasti ohjelmaa ja väitti Maalaisliiton alistuneen sosialidemokraattien tahtoon. Kekkonen raivostui suunnattomasti ja myöhemmin miesten kohdattua sattumalta eduskunnan hississä Kekkonen uhkasi Junnilaa käyden miltei tämän kimppuun. Kekkosen ja Junnilan kiistat käytiin lähinnä talouspoliittisista aiheista. Ulkopoliittisen linjan kritisointi alkoi vasta Kekkosen tultua presidentiksi vuonna 1956. Suomen Valtakunnan Urheiluliitto
SVUL:n johdossa puhkesi tammikuussa 1956 avoin poliittinen kriisi, kun joukko SVUL:lilaisia urheilujohtajia asettui julkisesti tukemaan Urho Kekkosen valintaa tasavallan presidentiksi. Tukijoihin kuuluivat muun muassa SVUL:n vuonna 1954 valittu puheenjohtaja Kauno Kleemola, SUL:n puheenjohtaja Reino Piirto, Painonnostoliiton puheenjohtaja Bruno Nyberg ja SUL:n liittovaltuuston puheenjohtaja Kalle Kaihari. Toukokuun 1956 liittokokouksessa paheksuttiin heidän antamaansa julkista tukea Kekkoselle. Sitä pidettiin ""urheiluväen keskuudessa harjoitettuna poliittisena propagandana"". Toisaalta varapuheenjohtaja Kaskela oli ollut kokoomuksen kansanedustajaehdokkaana. Kokouksessa syrjäytettiin Piirto SVUL:n varapuheenjohtajan paikalta ja korvattiin Kaskelalla. Tilanne ilmensi vastakkainasettelua, joka oli syntynyt suojeluskuntataustaisten kokoomussuntautuneiden ja Kekkosta tukevien maalaisliittoa lähellä olevien SVUL-johtajien välillä. Presidentiksi valittu Kekkonen suuttui kannattajiinsa kohdistuneesta ajojahdista niin syvästi, että palautti kaikki SVUL:lta saamansa kunniamerkit ja muut huomionosoitukset. Pauli Vahtera
Vahtera oli 20 vuoden ajan YLEn ajankohtaisohjelmien toimitusten ulkopuolisena taustatoimittajana muun muassa ohjelmissa "A-studio, A-piste, Ajankohtainen kakkonen, A-mok, MOT" ja "Tervo & Päivärinta". Hän muun muassa selvitti, miten pörssiyhtiö Aspo kaapattiin (MOT, 7.4.1997). Hän käynnisti 2008 vaalirahakohun yhdistelemällä netistä kerättyjä tietoja vaalirahakorruptioon. Ns. lautakasaohjelmassa esitetyt selvitykset tonttien hintojen nostattamisesta ja Nuorisosäätiön rahan käytöstä perustuivat hänen selvityksiinsä (tekijä mainittu ohjelman alkuteksteissä, Elävä arkisto). Erkki Vuokila
Vuosina 1979–1986 Vuokila suoritti metsänhoitajan tutkinnon Helsingin yliopistossa. Perheyhtiö Sanaris Oy:n hän perusti vuoden 1986 alussa vaimonsa Eevan ja isänsä Yrjö Vuokilan kanssa. Vuokilan siihen mennessä julkaistujen ristikoiden määrä oli n. 3 300. Jo perustamisvuoden aikana Ilta-Sanomat tilasi yritykseltä viikoittaisen Uutisristikon, joka on ilmestynyt lähes yhtäjaksoisesti 3.6.1986 alkaen joko maanantaina tai tiistaina. Vuokila on laatinut niistä valtaosan. Tehtävä sisältää jopa edellisenä päivänä tapahtuneita asioita. Vuokila on ollut myös Ilta-Sanomien ja Sanaristikkoseura Sanaseppojen järjestämän ristikonratkonnan SM-kisan laadintatiimin jäsen vuodesta 1993 eli alusta lähtien. Piilosana SM -kisan laadintatiimin hän on muodostanut Pertti Oskalan kanssa vuodesta 2013 alkaen. Hernán Siles Zuazo
Vuoden 1978 demokratian palauttamisen jälkeen Siles Zuazo muodosti laajan vasemmistolaisen Unidad Democrática y Popular (UDP) -liiton MIRin ja kommunistien välillä. UDP pärjäsi hyvin vuosien 1978, 1979 ja 1980 vaaleissa, joista osa mitätöitiin ja viimeiset keskeytti verinen kenraali Luis García Mezan "kokaiinivallankaappaus." Siles Zuazo valittiin viimein presidentiksi 1982 vuoden 1980 vaalituloksen mukaan Jaime Paz Zamora varapresidenttinään. Hän pyrki sovittelemaan välejä keskustan kanssa, ja hänen liian oikeistolaisena pitämänsä talouspolitiikan vuoksi MIRistä irtosi 1985 "Movimiento Bolivia Libre". Vuosien 1982–1986 hyperinflaatio ja ammattiliittojen Juan Lechínin järjestämät lakot ajoivat Silesin suosion alas. Hänen kautensa eräs huippukohta oli natsisotarikollinen Klaus Barbien karkotus Ranskaan tuomittavaksi 1983. Vuonna 1985 hallituksen toimintakyvyttömyys sai kongressin järjestämään uudet vaalit sillä syyllä että Siles oli valittu jo 1980. Paz Estenssoro valittiin uudelleen Jean-Bédel Bokassa
Dackon aikana Keski-Afrikan tasavallan talous syöksyi ja valtionvelka kasvoi voimakkaasti. Valtio oli vaarassa mennä konkurssiin, kun Dacko syöstiin vallasta vuoden 1965 lopussa. Bokassan ja toisen Indokiinan sodan veteraanin, Alexandre Banzan johtamat joukot sulkivat uudenvuodenaattona Banguin keskustan vallankaappauksessa.
Bokassa julisti vallankaappauksen jälkeen 1. tammikuuta 1966 itsensä presidentiksi ja pääministeriksi. Bokassa lakkautti pian perustuslain, hajotti parlamentin ja siirsi kaikki hallinnolliset asiat valitsemallaan hallitukselle. Tokoin senaatti
Venäjän kauppa laantui aiheuttaen työttömyyttä ja varustelutöiden vuoksi Suomeen virtaavat ruplat saivat aikaan inflaatiota. Pula elintarvikkeista nosti ruoan hintaa ja johti elintarvikkeiden puutteessa mellakointiin. Yleinen epäjärjestyksen kasvu toi Tokoin senaatille huonon maineen nimenomaan vasemmiston piirissä. Väkijoukkojen liikehtiminen muuttui yhä levottomammaksi. SDP jakautui ääriaineksen miehittäessä avainpaikat. Lopulta kiista valtalaista kaatoi senaatin. Senaatin porvarit puolsivat Venäjän manifestin julkaisemista ja voittivat sitä vastustaneet sosiaalidemokraatit äänin 7-6. Sosiaalidemokraattiset senaattorit luopuivat viroistaan kesän aikana. elintarvikehuollosta vastannut Wuolijoki erosi elintarvikeongelmien vuoksi elokuun alussa. 17. elokuuta Tokoi lähti itse. Vanhin senaattori E.N. Setälä nousi uudeksi johtajaksi. Julius Ailio ja Väinö Voionmaa aloittivat lomansa 17. elokuuta odottaen erokirjansa vahvistusta. 8. syyskuuta Venäjän väliaikainen hallitus hyväksyi Väinö Tannerin ja Matti Paasivuoren eron. Ailio ja Voionmaa erosivat samana päivänä. Täten syntyi Setälän senaatti. João Bernardo Vieira
Vieiran mahdollisuus osallistua vaaleihin varmistui korkeimman oikeuden päätöksellä toukokuussa 2005. Hänen laillisuuttaan olla ehdokkaana pidettiin ennen päätöstä epäselvänä aiemman maanpakolaisuuden takia. Lisäksi Vieiraa syytettiin vallankaappauksen yrittäjien tapoista 1985. Vieira sai vaalin ensimmäisellä kierroksella toiseksi eniten ääniä PAIGC:n ehdokkaan Malam Bacai Sanhán jälkeen. Toisella kierroksella hän kuitenkin sai yli puolet äänistä ja valittiin uudelleen Guinea-Bissaun presidentiksi. Suomi 1980-luvulla
Sisäpoliittisesti merkittävimpiä tapahtumia oli presidentti Urho Kekkosen eroaminen terveyssyistä presidentin virasta vuonna 1981 ja Mauno Koiviston valitseminen presidentiksi vuonna 1982. Sisäpolitiikassa vallitsi konsensus (eli 'yhteisymmärrys', 'yksimielisyys-politiikka'), ilman suuria poliittisia kiistoja. Suomessa vallitsi vielä 1980-luvulla suomettumisen aika, joka päättyi lopullisesti vasta Neuvostoliiton hajoamiseen vuonna 1991. Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen voimassaoloa pidennettiin 20 vuodella vuonna 1983. Samalla kuitenkin jo lähennyttiin Eurooppaa: vuonna 1981 Suomessa otettiin muun Euroopan tyyliin käyttöön kesäaika ja vuonna 1989 Suomesta tuli Euroopan neuvoston jäsen. Vuodesta 1961 Euroopan vapaakauppajärjestön (EFTA) liitännäisjäsenenä ollut Suomi liittyi järjestön täysjäseneksi vuonna 1986. Raimo Vasama
Paluuta ei kuitenkaan tarvinnut odottaa kuin kaksi kautta Aarne Honkavaaran ilmoitettua jo hyvissä ajoin syksyllä 1967, että hänen jalkansa ei kestäisi valmentamista enää seuraavalla kaudella. Vasama jatkoi kahdella ensimmäisellä kaudellaan Honkavaaran aloittamaa hopeaputkea. Molemmilla kausilla mestaruus karkasi HIFK:lle, jonka pelaajavalmentaja Carl Brewer oli nostanut fyysisellä pelityylillä SM-sarjan kärkeen. Kausi 1970–1971 päättyi kuudenteen sijaan ja viimeistä kertaa pelatun Suomen Cupin voittoon. Ilves voitti viisikierroksisen Cup-kilpailun finaalissa SaiPan 10–2. Ylilääkäri jäi sivuun valmennustehtävistä ja seuraavan kauden valmennuksesta vastasi A-junioreita pitkään valmentanut Juhani Ruusunen ja Pohjois-Amerikasta hänen avukseen saapunut pelaajavalmentaja Len Lunde. Ruusunen siirrettiin kuitenkin syrjään jo neljän pelin jälkeen ja Lunde johdatti Ilveksen lopulta mestaruuteen. Joulukuussa 1972 Vasama palasi korvaten edellisen kauden mestarivalmentajan, kun kanadalainen oli palkattu myös Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmentajaksi eikä hänellä riittänyt aika molempien tehtävien hoitamiseen. Vasama jatkoi päävalmentajana myös seuraavalla kaudella, jolloin Ilves saavutti pronssia. Kaudella 1974–1975 Ilves aloitti edellisen kauden apuvalmentajan Matti Reunamäen johdossa, mutta joulukuussa Vasamaa pyydettiin palaamaan päävalmentajaksi joukkueen hävittyä kahdeksan ottelun aikana seitsemän kertaa. Reunamäki jäi valmennusryhmään, kuten myös kauden apuvalmentajana aloittanut Esko Mäkinen. Tappioputki katkesi ja joukkueen otteet paranivat kahdeksan pelin jakson aikana. Tammikuun lopulla valmennusvastuu siirtyi Mäkiselle ja Vasaman menestyksekäs ura Ilveksen jääkiekkojoukkueen valmentajana päättyi. Ilves kiri lopulta kolmannelle sijalle häviämättä kertaakaan Mäkisen komennossa.