Missä elimessä ruoansulatus alkaa?
Ihmisen ruoansulatus
Ihmisen ruoansulatus alkaa jo suusta. Siellä kieli ohjaa ruoan hienonnusta ja toimii makuelimenä. Myös hampaat hienontavat ruokaa. Aikuisella hampaita on 32 kappaletta. Hampaiden pinnalla on ihmisen elimistön kovinta aineitta, kiillettä. Kiilteen kuiva-aine koostuu 97-prosenttisesti kalsiumsuoloista. Hampaiden pinnalla on bakteereja, jotka saavat energiansa ihmisen ravinnosta. Bakteereista tunnetuin on "Streptococcus mutans", joka aiheuttaa kariesta. Suussa erittyy myös sylkeä, noin puolitoista litraa vuorokaudessa. Sylki koostuu pääasiassa vedestä ja limasta ja helpottaa nielemistä. Syljessä on myös kasvutekijöitä, jotka nopeuttavat ruoansulatuskanavan solujen uusiutumista. Jos ruokaa pureksii jonkin aikaa ennen nielemistä, alkavat ruoan hiilihydraatit hajota jo syljen vaikutuksesta. Tällöin syljen sisältämä amylaasi hajottaa tärkkelystä maltoosiksi, mikä tuo suuhun makean maun. Ruoansulatus
Ihmisen ruoansulatus on järjestelmä, joka muuttaa syödyn ravinnon elimistölle käyttökelpoiseen muotoon. Ensin ravintoa pilkkovat suussa kieli ja hampaat. Sylkirauhaset erittävät mukaan sylkeä. Ruoka jatkaa matkaa nieluun ja ruokatorveen ja edelleen mahaan. Täältä ravinto etenee ohutsuoleen, jossa suurin osa ravinnosta imeytyy ohutsuolen seinämän läpi. Imeytymätön aines kertyy paksusuoleen, jossa vielä osa aineista imeytyy elimistöön. Loppu poistuu lopulta peräaukon kautta ulosteena. Ihmisen ruoansulatuskanava on noin 9 metriä pitkä. Ruoansulatuksen fysiologia vaihtelee yksilölliseti sekä muiden tekijöiden, kuten ruoan ominaisuuksien ja aterian koon mukaan. Ruoansulatus kestää tavallisesti 1-3 vuorokautta. Suu
Nisäkkäillä ruoansulatus alkaa jo suussa amylaasientsyymin erittyessä syljessä. Poikkeuksena ovat lihansyöjät, joilla mitkään sylkirauhaset eivät eritä amylaasia. Ihmisen ruoansulatus
Hiilihydraatit antavat elimistölle sen tarvitsemaa energiaa. Niiden pilkkoutuminen alkaa jo suussa ja jatkuu aina pohjukais-, tyhjä- ja -sykkyräsuolessakin. Niitä pilkkovat mm. amylaasit. Ihmisen ruoansulatus
Ihmisen ruoansulatus on järjestelmä, joka muuttaa syödyn ravinnon elimistölle käyttökelpoiseen muotoon. Ensin ravintoa pilkkovat suussa kieli ja hampaat. Sylkirauhaset erittävät mukaan sylkeä. Ruoka jatkaa matkaa nieluun ja ruokatorveen ja edelleen mahaan. Täältä ravinto etenee ohutsuoleen, jossa suurin osa ravinnosta imeytyy ohutsuolen seinämän läpi. Imeytymätön aines kertyy paksusuoleen, jossa vielä osa aineista imeytyy elimistöön. Loppu poistuu peräsuolesta lopulta peräaukon kautta ulosteena. Tutkimuksessa terveillä, länsimaista ruokavaliota noudattavilla, liikkuvilla aikuisilla ravinnon kokonaisenergiasta on havaittu imeytyvän noin 90%.
Trehaloosi
Ihmisen ruoansulatuselimistössä trehalaasientsyymi pilkkoo trehaloosimolekyylin kahdeksi glukoosimolekyyliksi. Entsyymin puutteen aiheuttama trehaloosi-intoleranssi on vatsavaivoja aiheuttava synnynnäinen ominaisuus. Peräaukko
Peräaukko eli anus () on ruoansulatuselimistön päätepiste. Ihmisellä peräaukkoa edeltää peräsuoli. Useimmilla eläimillä alkeellisista madoista ihmisiin on putkimainen suolisto, joka kulkee kokonaisuudessaan suusta peräsuoleen. Peräaukko viittaa yleisesti ottaen biologiassa siihen ruoansulatuskanavan kohtaan, jossa ulosteet poistuvat elimistöstä. Ohutsuoli
Kun kaikki ravintoaineet ovat imeytyneet ohutsuoleen, sulamaton massa kulkeutuu paksusuoleen. Massa liikkuu suolessa suolenseinämän lihasten suopistellessa niin, että syntyy ns. peristalttinen aalto. Suolen liikkeet ja ruoan kulkeutuminen tapahtuvat automaattisesti, eivätkä ne ole tahdonalaisia tapahtumia. Mieliala voi kuitenkin vaikuttaa suolen liikkeisiin. Jännittyneisyys ja hermostuneisuus esimerkiksi voivat lisätä suolen liikkeitä kiihdyttäviä hermoimpulsseja, ja seurauksena on ripuli. Tavallisesti ruoka kulkee ohutsuolen läpi kuudessa tunnissa. Ohutsuoli pystyy käsittelemään noin 10 litraa ruokaa päivässä. Ruoansulatuskanava
Eri ruoansulatuskanavan osat erittävät monia entsyymejä, joista jokainen pilkkoo tiettyä ruoka-ainetta. Hiilihydraattien pilkkoutuminen alkaa jo suussa syljen amylaasientsyymin vaikutuksesta. Amylaasi ei ehdi kuitenkaan vaikuttaa kuin hetken ennen nielaisemista, joten sen merkitys on lähes olematon. Maksa
Maksan kupera puoli suuntautuu kohti palleaa ja kovera puoli suuntautuu kohti vatsaontelon elimiä. Koveralla puolella sijaitsee maksan portti, jonka kautta kulkevat maksaan verisuonet sekä maksasta poispäin sappitiet ja laskimot. Maksan verenkierto on muista elimistä poikkeavaa, sillä siihen tulee hapekasta verta maksavaltimoa pitkin kudosten käyttöön, mutta lisäksi maksaan saapuu porttilaskimo, jonka veri on vähähappista. Porttilaskimo tuo verta pääosasta ruoansulatuskanavasta, haimasta ja pernasta. Porttilaskimoveri sisältää suolistosta imeytyneitä ravintoaineita ja kuona-aineita, joita maksan solut edelleen käsittelevät. Maksavaltimon ja porttilaskimon tuoma veri sekoittuu maksan hiussuonipoukamissa, eli sinusoideissa, joiden reunalla sijaitsevat maksasolut. Maksan hiussuonipoukamista veri kulkee keskuslaskimoita pitkin ulos maksasta ja ne yhdistyvät kolmeksi lyhyeksi maksalaskimoksi, jotka yhtyvät alaonttolaskimoon. Amylaasi
α-Amylaasi on ruoansulatuskanavassa esiintyvä tärkkelystä muun muassa maltoosiksi pilkkova entsyymi. Amylaasia erittävät sylkirauhaset ja haima. Sylkiamylaasin vaikutus suussa on hyvin lyhytaikainen, sillä ruoka ei viivy siellä kauan. Mahassa sylkiamylaasi jatkaa kuitenkin toimintaansa, kunnes uusi ruoka on sekoittunut happamaan mahanesteeseen (1–2 tuntia). Sylkiamylaasia ei erity lihansyöjien sylkirauhasista. Haiman amylaasi erittyy haiman eksokriinisessa osassa rauhassoluista haimanesteeseen, joka erittyy haimatiehyttä pitkin ohutsuolen alkuosaan eli duodenumiin joko ison pohjukaissuolinystyn tai pienen pohjukaissuolinystyn kohdalle. Ihmisen anatomia
Mahalaukun tuottama mahaneste on tarpeellinen. Sen vaikutuksesta ruoka saadaan oikeaan kiinteyteen ja sen avulla elimistö pystyy hajottamaan ravinnon valkuaisaineet. Mahanesteessä on muun muassa vettä, entsyymejä, suolahappoa, suolaa ym. Entsyymit pystyvät pilkkomaan ruoan ravintoaineita elimistön käytettäviksi. Pepsiini on hyvin tärkeä entsyymi. Se muodostuu pepsinogeenistä, jota on mahanesteessä. Muuttuakseen pepsiiniksi se kuitenkin vaatii suolahappoa. Vasta mahanesteen suolahapon vaikutuksesta voi syntyä pepsiiniä. Pepsiini hajottaa ruoan valkuaisaineita. Elimistö ei kykene käyttämään hyväkseen ruoan ravintoaineita ennen kuin niitä on esikäsitelty. Pepsiinin tehtävänä on pilkkoa valkuaisaineet sellaisiksi aineiksi, jotka voivat imeytyä suolesta. Sitten nämä aineet kuljetetaan elimistön eri osiin ja käytetään rakennusaineiksi ja energiaksi. Ulostaminen
Ulostaminen eli defekaatio () on ruoansulatuksen viimeinen vaihe. Siinä suolesta poistuu peräaukon kautta ravinnon imeytymätön osa, uloste. Ihmisen anatomia
Ohutsuoli on ihmisruumiin pisin suoli, 3–5 metriä pitkä. Ohutsuoli voidaan jakaa osiin: pohjukaissuoleksi, tyhjäsuoleksi ja sykkyräsuoleksi. Suurin osa ravinteista imeytyy jo ohutsuolessa joten sen merkitys on kaikein tärkein. Ohutsuoli päättyy umpisuoleen. Nisäkkäiden anatomia
Ruoka kulkee hampaiden mekaanisen hienontamisen jälkeen ruokatorvea pitkin mahaan, jossa tapahtuu kemiallinen tai biokemiallinen hajoaminen. Kasvinsyöjillä on mahassaan symbioottisia bakteereita, jotka muuttavat kasvien hiilihydraatit, kuten selluloosan, haihtuviksi rasvahapoiksi (VFA), joita eläimen on helpompi hyödyntää energianlähteenä. Mahan kehitys on edennyt pisimmälle sorkkaeläimillä ja etenkin märehtijöillä, joilla on neliosainen mahalaukku, jonka osat ovat pötsi eli "rapamaha", verkkomaha eli "kuninkaankypäri", satakerta ja juoksutusmaha. Bakteereja ruoansulatuksessa käyttävillä eläimillä mahan pH on hieman hapan (hieman alle seitsemän), koska bakteerit eivät selviytyisi kovin happamissa olosuhteissa. Pötsistä ruoka liukuu verkkomahaan, jonka sisäseinässä on verkkomaisesti asettuneita poimuja. Täältä ruoka työntyy uudelleen suuhun pureksittavaksi, märehdittäväksi, ja valuu pötsiin johtavan raon ohi satakertaan, jonka limakalvossa on lehtimäisiä poimuja. Täällä siitä puristuu vettä pois, minkä jälkeen se joutuu juoksutusmahaan, missä siihen sekoittuu mahanestettä. Muilla nisäkkäillä mahan rakenne on huomattavasti yksinkertaisempi. Hajuaisti
Hajusolujen aksonit eli viejähaarakkeet ovat myeliinitupettomia. Ne kulkevat suurina kimppuina nenäontelossa olevasta hajuepiteelistä seulaluun läpi kummankin isoaivopuoliskon otsalohkon alapuolella sijaitsevaan hajukäämiin. Sieltä radan toiset neuronit jatkavat useaan kohtaan limbistä järjestelmää (primaarinen hajualue). Hajuradassa on vain kaksi peräkkäistä neuronia ja se on ainoa sensorinen aistirata, joka ei kulje talamuksen kautta, vaan menee suoraan aivokuoreen. Hermosyykimput muodostavat yhdessä ensimmäisen aivohermon eli hajuhermon. Hiilihydraatti
Hiilihydraatteja pilkkovia entsyymejä on elimistössä useita. Ihminen pystyy käyttämään hyväkseen tärkkelystä ja sokereita, muttei selluloosaa, sillä ihmiseltä puuttuvat sen hajotukseen tarvittavat entsyymit. Suussa tärkkelyksen hydrolyysin aloittaa syljen amylaasi, jota on vain suurten sylkirauhasten erittämässä seroosissa syljessä. Tärkkelyksen pilkkominen maltoosiksi jatkuu pohjukaissuolessa, jossa on haiman erittämää amylaasia. Myös ohutsuolen seinämästä erittyy hiilihydraatteja pilkkovia entsyymejä, jotka ovat disakkaridaaseja. Maltoosia pilkkoo maltaasi kahdeksi glukoosimolekyyliksi. Laktoosia pilkkoo laktaasi glukoosiksi ja galaktoosiksi. Sakkaraasi puolestaan pilkkoo sakkaroosia glukoosiksi ja fruktoosiksi. Nämä monosakkaridit siirtyvät ohutsuolen seinämän läpi verenkiertoon. Hämähäkit
Hämähäkit kykenevät nauttimaan vain nestemäistä ravintoa. Tärkeä osa ruuansulatuksesta tapahtuukin saaliseläimen sisällä hämähäkin uhriinsa ruiskuttaman myrkyn ja ruuansulatusentsyymejä sisältävän nesteen vaikutuksesta. Kun nämä eritteet ovat muuttaneet saaliin kudokset nestemäiseen muotoon, hämähäkki puristelee tai imee "mehun" saaliista suuhunsa. Hämähäkkien suu on melko yksinkertainen. Se yhteydessä sijaitsevat koukkuleuat (kelikerit), jotka ovat leukapiikeillä ("myrkkyhampailla") varustettuja leukaraajoja sekä muutamia ympäröiviä rakenteita. Varsinaista suuaukkoa ympäröi hieno karvoitus, joka suodattaa ruokamassasta kaikki siinä jäljellä olevat kiinteät hiukkaset. Leuanalussylkirauhanen
Leuanalussylkirauhaset (lat. "glandula submandibularis") ovat ihmisen suuontelon suuriin sylkirauhasiin kuuluvia eksokriinisiä erityisrauhasia. Normaalitilassa ne erittävät noin 69–70 % kaikesta syljestä. Ruokailun aikana leuanalussylkirauhasten osuus vähenee, koska valtaosan sylkinesteestä erittää korvasylkirauhanen (lat. "glandula parotis"). Leuanalussylkirauhasia on kaksi kappaletta ja ne sijaitsevat symmetrisesti molemmin puolin suuonteloa leukaluun (lat. "mandibula") kulman (lat. "angulus" "mandibulae") takana. Leuanalussylkirauhasen rauhaskudos on yhteydessä suuonteloon leuanalussylkirauhasen tiehyen (lat. "ductus" "submandibularis") välityksellä. Leuanalussylkirauhasen tiehyt kulkee leveän suupohjalihaksen (lat. "musculus" "mylohyoideus") päällä anteriorisesti ja päättyy suunpohjan pinnalla olevaan kielenaluslihakkeeseen (lat. "caruncula" "sublingualis"). Nisäkkäät
Mahasta ruoka siirtyy suolistoon, joka koostuu pääosin kahdesta osasta: ohut- ja paksusuolesta. Ohutsuolen nukkalisäkkeiden välissä olevat rauhaset tuottavat entsyymejä, jotka erottavat ravinnosta hiilihydraatit ja proteiinit. Nukkalisäkkeiden kautta ravintoaineet siirtyvät verenkiertoon. Ohutsuolen pituuden on havaittu olevan verrannollinen eläimen ruokavalioon siten, että kasvinsyöjillä on pisin ja hedelmiä syövillä lyhin ohutsuoli. Ohutsuolesta ravintoaines siirtyy paksusuoleen, jossa siitä varastoidaan suoloja ja nesteitä. Paksusuolesta jäljelle jäänyt jäte siirtyy peräsuoleen ja sieltä lopulta peräaukon kautta pois kehosta. Ihmisen anatomia
Haima on noin sata grammaa painava rauhanen. Se sijaitsee vatsaontelossa takimmaisena. Haiman paksumpi pää sijaitsee oikealla puolella pohjukaissuolen mutkassa ja ohuempi pää lähellä pernan porttia. Haima voidaan jakaa kahteen osaan. Eksokriininen eli avoeritteinen osa toimii ruoansulatuselimenä. Toinen huomattavasti pienempi osa haimasta on endokriininen eli umpieritteinen osa. Tämä osa sijaitsee ns. Langerhansin saarekkeessa. Endokriininen osa tuottaa insuliinia
ja glukagonia. Tunkioliero
Tunkiolierojen ruoansulatusjärjestelmä on jossakin määrin samankaltainen kuin ihmisillä. Lieron ensimmäisen lihasrenkaan kohdalla sijaitsee niiden suuaukko joka johtaa suuonteloon. Suullaan se imee tai nielee ravinnon sisäänsä. Suuontelossa ainekseen sekoittuu syljen kaltaisia aineita. Tunkiolieroilla ei ole hampaita. Suuontelon sisäpuolella on joillakin yksilöillä tavattu kalsiumpitoisia kovettumia, mutta ne eivät varsinaisesti pureskele ruokaansa, vaan nielty aines on jo kooltaan hienojakoista. Suuontelosta liero nielee ruokansa kapeaan ruokatorveen, jota pitkin se päätyy mahalaukun kaltaiseen laajentumaan väliaikaiseen säilöön. Paksusuoli
Paksusuolessa on oma hermojärjestelmä, joka on yhteydessä aivoihin ja selkäytimeen. Paksusuolen hermot voivat kuitenkin tulla toimeen itsekseen. Hermot säätelevät muun muassa suolen liikkeitä niin että suolen lihakset supistuvat ja puristavat ruokaa suolen läpi. Hermot huolehtivat myös siitä, että tietyt aineet erittyvät suoleen, esimerkiksi hormonit, joilla on merkitystä, jotta elimistö voisi imeä ruoasta vettä ja ravintoa. Ohutsuoli
Ohutsuolen loppupäässä, juuri ennen paksusuolta, on voimakas kurojalihas, joka säätelee suolen sisällön kulkua niin, ettei ohutsuolen sisältöä pääse paksusuoleen liikaa kerralla. Ohutsuolen loppupää työntyy jonkin matkaa paksusuolen sisään muodostaen läpän, joka estää ruoan kulkeutumisen väärään suuntaan. Kun paksusuoli täyttyy ruoasta, paine kasvaa. Läppä sulkeutuu silloin automaattisesti estäen ruokaa palaamasta paksusuolesta ohutsuoleen. Vakuoli
Eläimillä vakuoleita voi syntyä endosytoosin yhteydessä. Fagosytoosissa esimerkiksi protistit ottavat soluunsa pienempiä organismeja tai ruokapartikkelita ja ympäröivät ne ruokavakuolilla, joka puolestaan yhdistyy lysosomiin, joka sulattaa ruoan. Ihmisillä fagosytoosiä käyttävät elimistöön kuulumattomia mirobeja ja aineita syövät makrofagit. Neurulaatio
Neurulaatiolla tarkoitetaan alkionkehityksen tapahtumaa, jossa gastrulaatiossa syntyneestä ektodermistä muodostuu hermostoputki. Hermostoputkesta erilaistuu myöhemmin yksilönkehityksen aikana keskushermosto. Neurulaatio alkaa heti kun gastrulaatio on valmis alkion kraniaalisessa osassa ja selkäjänne on kehittynyt. Gastrulaatiossa syntynyt selkäjänne indusoi päällä olevaa ektodermiä erikoistumaan soluiksi, joista myöhemmin muodostuu keskushermosto. Neurulaatio jaetaan primääriseen ja sekundääriseen neurulaatioon. Ihmisen anatomia
Mahalaukun sisäpintaa verhoaa ohut limakalvo. Limakalvo on erityisen tärkeä ruoansulatuksen kannalta. Limakalvossa on nimittäin erilaisia rauhasia, jotka erittävät mahanestettä. Normaalisti mahanestettä syntyy 2–3 litraa päivässä. Limakalvon rauhasissa on erilaisia soluja, jotka valmistavat erilaisia limoja ja eritteitä mahanesteeseen. Rauhasten niin kutsutut parietaalisolut muodostavat suolahappoa. Nämä solut ovat pääosin pienellä alueella mahalaukun alaosassa. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatuskanavassa kulkee jatkuvasti suuria määriä nesteitä, joista suurimman osan erittää elimistö itse. Vuorokaudessa kanavassa kulkee nesteitä noin 9–12 litraa. Ne imeytyvät lähes kokonaan takaisin elimistöön. Ruoansulatuskanavan erittämiin nesteisiin kuuluvat muun muassa sylki, mahaneste, haimaneste, sappi ja suolineste. Nestetasapainon kannalta on tärkeää, että nesteitä imeytyy tarpeeksi takaisin elimistöön. Siksi ripuli voi jossain tapauksissa olla jopa hengenvaarallinen. Ruoansulatus
Ruoansulatuksen kannalta merkittäviä elimiä ovat maksa ja haima. Haima erittää suurimman osan ruoansulatusentsyymeistä. Maksa säätelee veren sokeri- ja aminohappopitoisuuksia, varastoi monia aineita sekä valmistaa ravinnosta muun muassa rasvoja ja glukoosia. Suu
Ihmisellä suun tehtävä on ruoan sisäänoton, jauhamisen ja sulatuksen aloittamisen lisäksi puheen tuottaminen. Suun rakenneosia ovat ruokaa jauhavat hampaat, suuontelon täyttävä kieli, joka avulla ruokaa liikuttellaan ja maistetaan, ja suulaki, joka erottaa suuontelon nenäontelosta. Näiden rakenteiden avulla ihminen tuottaa erilaisia äänteitä säätelemällä ilman kulkua suun läpi. Myös huulilla on tärkeä osa puheen tuottamisessa sekä ilmeiden välittämisessä, juomisessa ja syömisessä. Lapsella on syntyessään imemisrefleksi, jolla se osaa vaistomaisesti imeä huulien avulla ravintoa. Mahalaukku
Mahalaukku eli ventrikkeli () on eräs niistä elimistä, joiden avulla elimistö huolehtii saamastaan ravinnosta. Ruoka kulkee suun ja ruokatorven kautta mahalaukkuun ja sieltä edelleen suoleen. Mahalaukun tehtävänä on osin varastoida ruokaa ennen sen kulkeutumista suoleen ja osin murentaa ravinto ohueksi velliksi. Kurkku (anatomia)
Kurkku on kaulan etuosa; se sijaitsee selkärangan etupuolella. Se koostuu nielusta ja kurkunpäästä. Kurkun tärkeä osa on kurkunkansi, joka estää ruoan ja juoman joutumisen hengitykseen erottamalla ruokatorven henkitorvesta. Nukkalisäke
Ravintoaineet imeytyvät suolistosta nukkalisäkkeiden kautta verenkiertoon. Nukkalisäkkeet lisäävät ohutsuolen imeytymispinta-alan noin 30-kertaiseksi. Nukkalisäkkeiden välissä sijaitsee Lieberkühnin kryptiksi kutsuttuja ohutsuolen rauhasia, jotka erittävät ruoansulatusentsyymejä. Gastroenteriitti
Gastroenteriitti (myös maha-suolitulehdus ja mahan ja ohutsuolen tulehdus) on ruoansulatuskanavan tulehdus, josta seuraa akuutti ripuli. Vaikka tulehdus yleensä johtuu virustartunnasta, myös bakteerit tai niiden toksiinit, loiset tai jonkin ruoan tai lääkkeen haittavaikutukset voivat aiheuttaa tulehduksen. Gastroenteriitin puutteelliseen hoitoon kuolee vuosittain ympäri maailman 5–8 miljoonaa ihmistä. Sen lisäksi se on alle viisivuotiaiden lasten ja vauvojen yleisin kuolinsyy. Gastrulaatio
"Xenopuksen" gastrulaatio alkaa alkiota ympäröivällä mesodermaalisella vyöhykkeellä. Tässä varhaisessa mesodermissa on erityinen alue nimeltä Spemann-organisoija, josta endodermin erityiset pullosolut alkavat vajota alkion sisään. Pullosoluilla on ilmeisesti sisäänrakennettu taipumus vajota kudokseen. Mekanismia ei tunneta tarkkaan, mutta Spemann-organisoijan alueella ilmenevillä "Brachyury" ja "goosecoid" -geeneillä on tutkimusten mukaan gastrulaatiota helpottava vaikutus. Ihmisen ruoansulatus
Pommikalorimetriä hyödyntävässä tutkimuksessa terveiden ja liikkuvien, länsieurooppalaista ruokavaliota noudattavien aikuisten nauttimasta ravinnosta havaittiin imeytyvän keskimäärin 89,4 %. Energiaravintoaineista rasvan havaittiin imeytyvän 92.5-prosenttisesti, proteiinin 86,9-prosenttisesti ja hiilihydraattien 87.3-prosenttisesti. Tutkimuksessa verrattiin nautitun ravinnon energiaa ja energiaravintoaineita ulosteesta havaittuihin energia- ja ravintoainearvoihin. Dysfagia
Dysfagiaa on eriasteista, ja se voi esiintyä missä nielemistoiminnon osassa tahansa. Se saattaa vaikuttaa esimerkiksi ruoan pureskeluun, ruokapalan kuljetukseen suussa ja/tai nielemisen aloitukseen. Usein nielun automaattiset suojamekanismit eivät toimi kunnolla, ja ruoka kulkeutuu ruokatorven sijasta henkitorveen. Nielemistoimintojen puutteiden vuoksi syöminen on usein dysfaagikoille hidasta ja vaivalloista sekä vaatii runsaasti keskittymistä. Vaikeassa dysfagiassa nielemistoiminto puuttuu lähes täysin. Sammakkoeläimet
Muista aisteista makuaisti sijaitsee vain kielessä ja kitalaessa. Sammakkoeläinten melko hyvä hajuaisti sijaitsee kuonossa, missä nenäontelon hajuepiteeli muodostaa Jacobsonin elimen. Sierainaukosta johtaa nenäontelon kautta suuhun "koaaniksi" kutsuttu tiehyt. Ruokatorvi
Ruokatorvi alkaa nielusta rengasruston dorsaalipuolelta, josta se kulkee kohti rintaonteloa. Kaulan alueella ruokatorvi kulkee hieman keskiviivan vasemmalla puolella ja lähes henkitorven lateraalipuolella. Rintaontelossa ruokatorvi kulkee ensin henkitorven takana, jonka jälkeen se kulkee välikarsinassa henkitorven haarautumiskohdan sekä sydämen tyven dorsaalipuolelta. Tämän jälkeen se jatkaa kulkuaan kohti vatsaonteloa laskevan aortan ventraalipuolelta. Palleassa on ruokatorviaukko (), josta ruokatorvi kulkee yhdessä kiertäjähermojen kanssa vatsaontelon puolelle. Ruokatorvi päättyy heti pallean toisella puolella mahansuuhun. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatuskanavassa ravinto ja sen mukana tulleet mikrobit ja muut aineet joutuvat vaihteleviin ympäristöihin. Suu on lähes neutraali ympäristö, maha taas hyvin hapan ja osa suolesta lievän emäksinen. Aineet kohtaavat monia ruoansulatusentsyymeitä, jotka hajottavat suolessa kulkevat aineet elimistön käyttöön sopiviksi aineiksi. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatuksen kannalta merkittäviä elimiä ovat maksa ja haima. Haima erittää suurimman osan ruoansulatusentsyymeistä. Maksa säätelee veren sokeri- ja aminohappopitoisuuksia, varastoi monia aineita sekä valmistaa ravinnosta muun muassa rasvoja ja glukoosia. Paksusuoli
Lopuksi paksusuoli kuljettaa pois sen osan ruoasta, jota elimistö ei voi käyttää, ts. ulosteen. Paksusuolen jatkeena on pikkulantiossa sijaitseva peräsuoli. Uloste kerääntyy sinne joksikin aikaa ennen poistumista. Ihmisen ruoansulatus
Suun jälkeen ravinto menee nopeasti nielun ja ruokatorven kautta vatsaan. Mahalaukun tehtäviä ovat ruoan varastointi sekä pilkkominen ohueksi velliksi. Mahalaukkuun tullutta ruokaa ei välittömästi siirretä suoleen, vaan ruoka viivähtää hetken mahalaukussa ennen kuin se kuljetetaan pohjukaissuoleen sopivina annoksina. Näin suolisto saa käsiteltäväkseen sopivan määrän ravintoa kerrallaan. Mahalaukussa ruoka vaivataan hienojakoiseksi, jotta se on sopivan kiinteää suolta varten. Sen ohella mahalaukun limakalvo erittää erittäin hapanta mahanestettä, joka sekoittuu ruokaan. Mahaneste sisältää muun muassa suolahappoa ja proteiineja pilkkovaa pepsiiniä. Mahanesteen happamuus on tärkeää, sillä pepsiini toimii vain happamassa ympäristössä. Mahanesteen happamuuden vuoksi mahalaukkua suojaa pintasoluista erittyvä emäksinen erite. Mahassa valmistetaan myös paikallisia hormoneja, joita kutsutaan prostaglandiineiksi. Prostaglandiinit edesauttavat liman muodostumista ja vähentävät suolahapon eritystä eli ne suojaavat limakalvoa suolahapolta ja pepsiiniltä. Ihmisen anatomia
Suolisto alkaa mahalaukun tyvestä josta alkaa pohjukaissuoli. Pohjukaissuoli on osa ohutsuolta, mutta se on 20–30 cm pitkä osa ohutsuolen alusta. Pohjukaissuoli on hapan sinne laskevan mahanesteen takia. Mahaneste pilkkoo ravintoa. Pohjukaissuolessa on erityisiä pohjukaissuolirauhasia jotka erittävät aineita. Rauhasten erittämä aine suojaa suolen limakalvoa. Puolessavälissä pohjukaissuolta mahasta tullut hapan ruokasula neutraloituu sapen ja haimanesteen vaikutuksesta. Sisäelimet
Sisäelimet ovat kehon sisäisten toimintojen suorittajia, jotka muodostavat toiminnallisia kokonaisuuksia, kuten ruoansulatus ja verenkierto. Jokaisella sisäelimellä on oma, yksilöllinen tehtävänsä, mutta joidenkin sisäelinten toiminnot ovat ihmisen elämän kannalta tärkeämpiä. Esimerkiksi keuhkot ja sydän ovat sisäelimistä tärkeimpiä. Sydän ylläpitää ihmisen verenkiertojärjestelmää, jota ilman ihmisen elämä olisi mahdotonta, kun taas keuhkot tuovat soluhengityksessä tarvittavaa happea ihmisen elimistöön, ja poistaa siitä syntyneen hiilidioksidin. Syöminen
Useimmiten ihminen syö erityisellä ruokailuvälineellä kuten lusikalla, haarukalla ja veitsellä tai syömäpuikoilla. Joissakin kulttuureissa noudatetaan yhä perinteistä tapaa syödä käsin. Syöminen on ihmisille usein sosiaalinen tapahtuma: perheet saattavat kokoontua aterioille yhdessä, ja ateria on tärkeässä osassa myös monissa yhteisissä juhlissa. Ihmisen ruoansulatus
Rasvoja käytetään energiantuotantoon sekä solukalvojen ja steroidien rakentamiseen. Rasvat hajoavat pohjukaissuolessa glyseroliksi ja rasvahapoiksi. Niitä pilkkovat mm. lipaasit. Tasapainoelin
Tasapainoelin on elin joka välittää tietoa asennosta painovoiman suhteen. Ihmisellä ja useilla selkärankaisilla tasapainoelin sijaitsee sisäkorvassa. Itse tasapainoelin on pieni rakkula jonka sisällä on otoliitteja. Pään asennosta antavat tietoa sisäkorvan pyöreä ja soikea rakkula. Rakkuloissa on hyytelön peittämiä aistinsoluja. Kun pään asento muuttuu, hyytelö liikahtaa ja aistinsolut ärtyvät. Siksi pystymme seisomaan silmät kiinnikin pystyasennossa. Ruokavalio
Ruokavalio on kaikki se, mitä yksittäinen eliö tai eliöryhmä käyttää ravinnokseen. Jokaisella toisenvaraisella eli muita eliöitä ravintonaan käyttävillä eliöllä on ruokavalio. Niiden sanotaan syövän jotain ja se mitä aikavälin sisällä syödään muodostaa ruokavalion. Fotosynteesiin kykenevillä eliöillä kuten kasveilla luonnollisesti ei ole ruokavaliota. Ruokavalio hahmotetaan tunteja tai vuorokautta pidemmiltä aikaväleilta, voidaan esimerkiksi puhua minkälainen ruokavalio on kuukauden, vuoden tai tietyn vuodenajan aikana. Suuontelo
Suuontelo () on suuaukon ja nielun välinen ruuansulatuskanavan osa. Sitä rajoittavat ylhäältä suulaki, alhaalta kieli ja alaleukaluu sekä sivuilta posket. Suuontelo päättyy etummaisten kitakaarteen kohdalle, josta jatkuu taaksepäin suunielu. Hammasrivi jakaa nisäkkäiden suuontelon kahteen osaan: huulien ja poskien sekä hampaiden väliseen suun eteiseen () ja hampaiden sisäpuolella olevaan varsinaiseen suuonteloon (). Suuontelossa tapahtuu ruoan hienontaminen samalla kun siihen sekoittuu sylkeä. Nisäkkäiden suuontelo toimii imupumppuna poikasen imiessä maitoa emonsa nisistä. Imemisliike syntyy kielen ja poskien liikkeiden avulla. Lisäksi suuontelolla on tärkeä tehtävä äänen muodostuksessa. Suuontelon pintaa peittää limakalvo, joka pitää suuontelon kosteana. Uloste
Vetelä ja nestemäinen uloste eli ripuli on kypsytettyjä ruoka-aineita käyttävän ihmisen kohdalla merkkinä ruoansulatusjärjestelmän häiriöstä. Terveen ihmisen uloste on kiinteää ja säännöllisesti muotoutunutta. Ihmisen suolistoloiset, kuten kihomato, voidaan havaita muiden keinojen ohella myös ulosteen pintaan nousevista madoista. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatuskanavan seinämä koostuu neljästä osasta. Sisimmäinen osa on vahvasti poimuttunut limakalvo. Limakalvo on poimuttunut ohutsuolen alueella nukkalisäkkeiksi. Limakalvon jälkeen seuraa tukikerros. Siinä on paljon verisuonia, imukeräsiä ja hermoja. Kolmas kerros on lihaskerros. Lihaskerroksessa on pitkittäisesti ja rengasmaisesti ryhmittyneitä lihaksia. Nämä lihaksen huolehtivat ruoansulatuskanavan liikkeistä ja ravinnon työntämisestä eteenpäin. Uloin kerros on sidekudoksesta koostuva ulkokerros. Ulkokerros on kiinnittynyt suolen alueella suoliliepeeseen, jonka ansiosta suoli liittyy vatsaontelon seinämään. Paksusuoli
Kuten kaikki muutkin elimet, tarvitsee paksusuolikin happea ja ravintoa verestä. Veri tulee paksusuoleen aortan haaroista, jotka ovat ylempi ja alempi suolilievevaltimo ("a. mesenterica superior, a. mesenterica inferior"). Suoliston jälkeen hapeton veri kulkee maksan porttilaskimoa ("v. portae") pitkin maksaan. Useimmista kehon elimistä veri virtaa laskimoiden kautta suoraan takaisin sydämeen, mutta veri, joka on kulkeutunut paksusuolen kautta on ottanut mukaansa suolesta ison joukon aineita, jotka voivat olla keholle vaarallisia. Tästä syystä veri virtaa maksaan, joka pystyy käsittelemään vaaralliset aineet. Koko tätä verenkiertojärjestelmää kutsutaan porttilaskimojärjestelmäksi. Hermostoputki
Gastrulaation jälkeen alkion solut ovat järjestäytyneet kolmeen kerrokseen: ektodermi, mesodermi ja endodermi. Hermostolevy kehittyy ektodermistä ja sijaitsee alkion selkäpuolella. Hermostolevy paksuuntuu ja muodostaa uurteen, jonka reunat yhtyvät keskiviivassa. Ihmissikiöllä tämä tapahtuu sikiön ollessa n. 21 vuorokauden ikäinen. Hermostoputken kehitykselle tärkeitä säätelijöitä ovat geenien lisäksi eräät ravintoaineet, kuten foolihappo. Foolihappo aktivoi homokysteiinin muuttumista metioniiniksi. Mikäli sikiö kärsii foolihapon puutteesta, elimistöön kerääntyy liikaa homokysteiiniä mikä johtaa hermostoputken kehityshäiriöihin. Kaula
Kaula on useilla selkärankaisilla oleva pään ja vartalon yhdistävä ruumiinosa, joka on oleellinen ravinnon ja ilman kulkureitti ruumiiseen. Lisäksi kaulan kautta kulkee merkittäviä verisuonia sekä aivot ja muun ruumiin yhdistäviä hermoja. Hengityselimistö
Nisäkkäillä hengityselimistö jaetaan ylä- ja alahengitysteihin sekä keuhkoihin. Ylähengitysteihin kuuluvat nenäontelo, nenän sivuontelot, nielu ja kurkunpää, joista hengitysilma kulkee kehon sisään ja poistuu elimistöstä. Alahengitysteihin kuuluvat henkitorvi ja keuhkoputket, joita pitkin hengitysilma kulkee nenästä tai suusta keuhkoihin ja päinvastoin. Keuhkoista hengitysilman happi siirtyy vereen ja hiilidioksidi poistuu siitä. Ylempi suolilievevaltimo
Ylempi suolilievevaltimo () haarautuu sisusvaltimorungon alapuolelta vatsa-aortasta, mutta munuaisvaltimoiden yläpuolelta. Se on pariton valtimo, joka vie hapekasta verta haimalle, ohutsuolelle, umpilisäkkeelle, umpisuolelle sekä nousevalle ja poikittaiselle paksusuolelle. Ylemmän suolilievevaltimon veri päätyy porttilaskimoon kierrettyään vatsaontelon elimissä. Porttilaskimosta veri kulkee maksaan puhdistettavaksi eli siitä poistetaan ruuansulatuskanavasta mahdollisesti imeytyneet mikrobit ja vierasaineet. Eläimillä vastaava valtimo on etumainen suolilievevaltimo (). Enteerinen hermosto
Enteerinen hermosto on autonomisen hermoston osa joka ohjaa ruuansulatuskanavaa. Järjestelmä sijaitsee ruuansulatuskanavan yhteydessä ja se kehittyy alkion hermostopienasta. Enteerisen hermoston toiminta perustuu paljolti autonomisen hermostoston lähettämiin viesteihin, mutta se kykenee myös täysin itsenäisten toimintojen, kuten refleksien suorittamiseen ilman keskushermoston apua. Enteerinen hermosto käsittää noin sata miljoonaa neuronia. Vertailun vuoksi sukkulamadoilla on aivoissa vain 300 neuronia, koiralla 160 miljoonaa neuronia Ihmisen ruoansulatus
Ohutsuolessa ravintoa hajottavat monet eri entsyymit. Hiilihydraatteja pilkkovat haiman erittämä amylaasi ja ohutsuolen seinämän entsyymit, joista tunnetuimpia ovat maltaasi, sakkaraasi ja laktaasi. Rasvoja hajottaa haiman lipaasi, proteiineja trypsiini ja peptidejä ohutsuolen peptidaasit. Ihmisen anatomia
Mahalaukun seinämät liikkuvat lähes koko ajan. Autonominen eli tahdosta riippumaton hermosto säätelee näitä liikkeitä. Vagushermo, joka kulkee suoraan aivoista mahalaukkuun välittää impulsseja eli herätteitä mahalaukun lihaksille. 
Lihakset supistuvat aaltomaisesti, aallot leviävät mahalaukun yläosista sen alaosiin. Ensimmäiset supistukset alkavat, kun mahalaukku on aterian jälkeen tyhjentynyt kaikesta ravinnosta. Vatsan ”kurina” johtuu pitkään tyhjillään olleen mahalaukun voimakkaasta supistuksesta. Ruokailu lopettaa supistukset. Se johtuu nielun ja ruokatorven heijasteista eli reflekseistä, joiden vaikutuksesta mahalaukun lihakset rentoutuvat. Sen ansiosta mahalaukku voi laajentua ja ottaa vastaan ravintoa. Kieli (anatomia)
Kieli () on suuontelon pohjassa sijaitseva erisuuntiin risteävistä poikkijuovaisista lihaksista muodostunut elin, joka auttaa pureskelemista ruoan esikäsittelyssä. Kieli on kehon nopein tahdonalainen lihaskimppu, ja samalla se on tärkein artikulaatioelin. Lisäksi sillä on koirilla tärkeä tehtävä lämmönsäätelyssä. Koiran läähättäessä kielen runsas verisuonisto on laajentuneena ja lämpöä poistuu ympäröivään ilmaan. Kielen pinnassa on makuaistimuksia välittäviä soluja eli makureseptorisoluja, jotka sijaitsevat makusilmuissa. Makusilmuja on kielen limakalvon lisäksi muuallakin suuontelossa sekä nielussa. Kielen takaosan makureseptorisolut aistivat parhaiten karvaan, reunaosat happaman ja suolaisen sekä etuosa makean maun. Kielen etuosan makuhermona toimii muiden toimintojensa ohella kasvohermo (seitsemäs aivohermo). Kielen takaosan makuhermona toimii puolestaan kieli-kitahermo (yhdeksäs aivohermo). Virtsanerityselimistö
Virtsanerityselimistö jaetaan ylempiin ja alempiin virtsateihin. Ylempiin virtsateihin kuuluvat munuaiset, munuaisaltaat ja virtsanjohtimet. Alempiin virtsateihin kuuluvat virtsarakko ja virtsaputki. Munuaiset suodattavat virtsaa verestä, joka edelleen kulkee virtsanjohtimia pitkin virtsarakkoon. Virtsarakosta virtsa poistuu elimistöstä virtsaputkea pitkin. Mahalaukku
Mahalaukun sisäpintaa verhoaa ohut limakalvo. Limakalvo on erityisen tärkeä ruoansulatuksen kannalta. Limakalvossa on nimittäin erilaisia rauhasia, jotka erittävät mahanestettä. Normaalisti mahanestettä syntyy 2-3 litraa päivässä. Limakalvon rauhasissa on erilaisia soluja, jotka valmistavat erilaisia limoja ja eritteitä mahanesteeseen. Rauhasten niin kutsutut parietaalisolut muodostavat suolahappoa. Nämä solut ovat pääosin pienellä alueella mahalaukun alaosassa.
Niin kutsutut pääsolut tuottavat pepsinogeeniä. Se muodostaa suolahapon kanssa pepsiiniä. 
Edelleen on rauhasia, jotka koostuvat ns. limakalvo- eli mukoosasoluista. Nämä rauhaset tuottavat emäksistä limaa, joka suojaa mahalaukun limakalvoa, joka muuten olisi alttiina suolahapon vaikutukselle.
Suolesta imeytyvät useimmat elimistön tarvitsemat ruoan aineosat, mutta osa näistä imeytyy jo mahalaukussa. Muun muassa vesi, alkoholi ja sokeri imeytyvät mahalaukusta suoraan verenkiertoon. Siksi mahalaukussa on runsas verisuonitus, joka imee ravintoaineita kuljettaakseen ne edelleen veren mukana muualle elimistöön, erityisesti maksaan. Nämä verisuonet huolehtivat myös itse ruoansulatuskanavan ravinnon saannista. Glukuronidaatio
Glukuronidaatio tapahtuu pääsääntöisesti maksassa. Se on kapasiteetiltaan suurin ihmisen vierasaineiden metaboliaan keskittynyt aineenvaihduntareitti. Muodostuva glukuronidi on erittäin hyvin vesiliukoinen ja erittyy elimistöstä munuaisten kautta virtsaan. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatuskanavaa ohjaavat yhdessä hormonit ja autonominen hermosto. Autonominen hermosto on tahdosta riippumaton ja se säätelee muun muassa ruoansulatusnesteitä tuottavia sisäelimiä. Stressi voi kuitenkin heikentää ruoansulatusta edistäviä tapahtumia, joten ruoansulatus toimii parhaiten, kun elimistö ei ole rasituksessa. Hämähäkit
Suoli kulkee etu- ja takaruumista yhdistävän kannaksen läpi ja takaruumiin sisällä, sydämen ja sukurauhasten välissä on keskisuoli. Ruuansulatuskanava päättyy erityiseen pussiin, johon uloste kertyy. Peräaukko sijaitsee takaruumiin kärjessä, kehruurauhasten vieressä. Pohjukaissuoli
Pohjukaissuoli eli "duodenum" käsittää 20-30 cm ohutsuolen alkuosasta ja alkaa mahanportista. Suurin osa ravintoaineiden imeytymisestä tapahtuu duodenumissa ja jejunumissa. Tämän vuoksi duodenumin seinämä on voimakkaasti poimuuntunut ja siinä on imeytymispinta-alaa kasvattavia mikrovilluksia ja nukkalisäkkeitä. Pohjukaissuolen avartuma on pohjukaissuolen leveähkö alkuosa, jonka sisältö on hapan siihen tulevan mahanesteen vaikutuksesta. Pohjukaissuolen avartumassa on runsaasti erityisiä pohjukaissuolirauhasia, joiden erittämä lima suojaa limakalvon soluja happamalta mahanesteeltä. Jos pohjukaissuolirauhasten toiminta on häiriintynyt, hapan ruokasula saattaa aiheuttaa pohjukaissuolen limakalvoon haavaumia. Purentaelin
Pureskelun lisäksi se osallistuu myös nielemiseen, hengittämiseen ja puhumiseen.
Purentaelin muodostuu siihen anatomisesti ja toiminnallisesti liittyvistä rakenteista. Sen
tärkeimmät rakenteet ovat leukanivelet, puremalihakset, ala- ja yläleuan luut, hampaisto
tukikudoksineen, suuret- ja pienet sylkirauhaset, huulten, poskien ja kielen lihakset sekä
purentaelintä ympäröivät pehmytkudokset. Purentaelimen verenkierrosta huolehtii oma
verisuonisto. Sen lihaksistoa hermottaa keskus- ja ääreishermosto. Edellä mainittujen
lihasten lisäksi pään, kaulan ja niskan alueen lihakset osallistuvat purentaelimen toimintoihin. Paksusuoli
Paksusuolella on myös imusuonijärjestelmä. Suolen ympärillä on imusuonia, ts. ohuita, pieniä putkia, jotka muistuttavat verisuonia. Nämä imusuonet keräävät solujen ulkopuolista nestettä ja kuljettavat sen takaisin kehon eri osiin. Imusuonissa kuljetetaan suuri osa siitä rasvasta, jota tulee ruoan mukana. Rasva imeytyy paksusuolen imusuonistoon ja keräytyy sitten suoneen, joka on hieman sydämen yläpuolella. Paksusuoli
Hyvin tärkeä paksusuolen tehtävä on ottaa suolessa olevasta ruoasta nestettä ja suoloja. Ruokaa työstetään suussa, mahalaukussa ja ohutsuolessa ja siellä imeytyvät myös tärkeimmät ravintoaineet. Kun työstetty ruoka tulee paksusuoleen, siinä on runsaasti vettä, joka poistuu kehosta ulosteen mukana. Jotta elimistö ei menettäisi liian paljon nestettä eikä kuivuisi, on tärkeää, että paksusuoli imee osan ulosteessa olevasta vedestä ja antaa sen takaisin kehoon. Juominen
Juominen on nestemäisen aineen nauttimista suun kautta. Ihmisen juodessa juotava neste eli juoma nostetaan tavallisesti mukilla, juomalasilla tai muulla astialla suuhun, minkä jälkeen juoma nielaistaan. Joitakin juomia voidaan nauttia myös pillillä. Luonnonvaraiset eläimet juovat yleensä suoraan vedestä, kotieläimet myös astioista tai karja ja siipikarja myös juomakupeista tai muista juomalaitteista. Ohutsuoli
Ohutsuolella on kolme pääasiallista tehtävää. Ensinnäkin ruoka pilkkoutuu niin pieniksi osasiksi, että ne voivat imeytyä soluihin. Tapahtumaa, jossa entsyymeiksi kutsutut aineet pilkkovat ruoan sisältämiä rasvoja, hiilihydraatteja, nukleiinihappoja ja valkuaisaineita, kutsutaan kemialliseksi pilkkoutumiseksi. Pilkkoutuneet ravintoaineet imeytyvät ohutsuolen seinämän läpi verenkiertoon ja kulkeutuvat sitä kautta kaikkiin elimistön soluihin. Ravintoaineiden kuljettaminen tapahtuu verisuoniston ja imuteiden välityksellä. Se ruoan osa, jota ohutsuoli ei voi hyödyntää, kulkeutuu paksusuoleen. Ohutsuolen seinämän lihakset supistelevat niin, että ruoka liikkuu suolessa eteenpäin. Ruokatorvi
Ruokatorvessa on kaksi ruokatorven sulkijaa. Ruokatorven ylempi sulkijalihas sijaitsee nielun ja ruokatorven liittymäkohdassa. Se on poikkijuovaista lihaskudosta ja se estää hengitysilmaa kulkeutumasta mahalaukkuun. Alempi ruokatorven sulkijalihas on sileää lihaskudosta ja sijaitsee pallean kohdalla. Alempi sulkijalihas estää happamaa mahan sisältöä nousemasta ruokatorveen. Molemmat ruokatorven sulkijalihakset ovat suurimman osan ajasta kiinni ja ne aukeavat vain nielemisen ajaksi. Alemman sulkijalihaksen häiriöt huomataan muun muassa röyhtäyksessä, jolloin hapanta ruokasulaa pääsee takaisin ruokatorveen. Munuaisallas
Munuaisallas () on munuaisen munuaispoukamassa sijaitseva osa, josta alkavat virtsanjohtimet. Munuaisaltaan tehtävänä on kerätä nefronien tuottama virtsa ja kuljettaa se edelleen virtsanjohtimiin. Naudalta munuaisallas puuttuu ja naudalla virtsa kulkee munuaisnystyistä munuaispikareihin, jotka laskevat virtsanjohtimiin. Hevosella munuaisaltaassa on limaa tuottavia soluja, joiden erite aiheuttaa sen, että hevosella on normaalistikin virtsassa proteiinia, kun taas muilla lajeilla proteiinin esiintyminen virtsassa on yleensä merkki sairaudesta. Sorkkaeläimet
Millekään nisäkkäälle ei ole kehittynyt entsyymiä, joka pystyisi hajottamaan kasvien ligniinin tai selluloosan, mutta ne pystyvät tähän mahassa elävien symbioottisien bakteerien avulla. Bakteerit ovat myös eläinten tärkeä proteiinilähde. Tämä piirre on yhteinen kavio- ja sorkkaeläimillä. Osalle sorkkaeläimistä on kuitenkin kehittynyt erikoinen tapa syödä ruokaa, märehtiminen. Siinä pureskellun ruoan mentyä ensin pötsiin bakteerit hajottavat siitä ensin selluloosaa. Pötsin pH on hieman hapan, koska kovin happamissa olosuhteissa mahan bakteerit eivät pystyisi hajottamaan ruokaa. Pötsistä ruoka siirtyy verkkomahaan, jossa ruoka lajittuu mahan lihassupistusten ansiosta karkeisiin ja hienompiin paloihin. Verkkomahassa on myös bakteereja, jotka hajottavat lisää nieltyä ruokaa. Karkeat palat lähetetään takaisin pötsiin, josta eläin ”oksentaa” ruoan uudelleen pureskeltavaksi ja nielee uudelleen ruoan. Tämän piirteen ansiosta märehtijät pystyvät hyödyntävään kasviravintoa muita kasvinsyöjiä tehokkaammin. Sillä välin pienet ruoanpalaset työntyvät kohti satakertaa, jossa ruokasulan nesteet imeytyvät. Imeytyksen jälkeen ruoka siirtyy seuraavaksi juoksutusmahaan, jota voidaan verrata yksimahaisten mahalaukkuun, sillä juoksutusmahan pH on suolahaposta ja pepsiinistä johtuen hyvin matala. Juoksutusmahasta ruoka siirtyy ohutsuoleen ja poistuu eläimestä paksu- ja peräsuolen kautta peräaukosta. Sikiö
Alkiokehityksen toisen viikon aikana alkiolle alkaa muodostua istukan suonikalvo ja ruskuaispussi. Kolmannella viikolla tapahtuu alkiokerrosten (ektodermi, mesodermi ja entodermi) muodostuminen, mitä kutsutaan gastrulaatioksi. Lisäksi alkion hermostoputki, josta kehittyy myöhemmin keskushermosto, ja selkärangan alkujaokkeet (somiitit) alkavat muodostua. Elinten muodostuminen alkaa kolmannesta viikosta eteenpäin, ja kahdeksannella viikolla lähes kaikki elimet aivoja ja selkäydintä lukuun ottamatta ovat pääosin valmiit. Keskushermosto ja keuhkot jatkavat kehittymistä syntymään saakka. Kun hedelmöittymisestä on kulunut kahdeksan viikkoa (10. raskausviikko), alkiota aletaan kutsua sikiöksi. Nainen voi tuntea sikiön liikkeet noin 16.-20. raskausviikolla. Sikiö saa ravintonsa istukan kautta. Ihmisen anatomia
Suussa hampaat hajottaa ruoan mekaanisesti pieniksi osiksi. Suun sylkirauhaset erittävät nestettä joka kiinteyttää murskatun aineksen, jotta se olisi helpommin liikutettavissa suusta mahalaukkuun. Suusta ruoka siirtyy nielun kautta ruokatorveen ja edelleen mahalaukkuun. Ihmisen ruoansulatus
Kuitua saa vihanneksista ja viljatuotteista. Bakteerit hajottavat hieman selluloosaa ihmisen energiankulutukseen, mutta suurin osa kuidusta ei hajoa. Kuitu sen sijaan edistää suolen toimintaa. Makuaisti
Makuaisti eli gustatorinen aisti on aistinjärjestelmä, joka mahdollistaa aistin omaavan saada kriittistä informaatiota nauttimansa aineen luonteesta. Esimerkiksi makea- ja aminohapporeseptorit mahdollistavat ravinteikkaiden ruoka-aineiden tunnistamisen, kun taas karvasreseptorit aiheuttavat luotaantyöntäviä reaktioita haitallisia aineita vastaan. Ilmiö on havaittavissa jo vastasyntyneillä ihmislapsilla. Röyhtäily
Röyhtäily ("Eructatio") on kaasun päästämistä pois ruoansulatuselimistä - lähinnä vatsasta ja ruokatorvesta - suun kautta. Röyhtäilystä kuuluu usein kovakin ääni. Ihmisen ruoansulatus
Ohutsuoli jaetaan kolmeen osaan: ensimmäinen on pohjukaissuoli, toinen tyhjäsuoli ja kolmas sykkyräsuoli. Maksa ja haima erittävät ruoansulatusnesteensä pohjukaissuoleen. Haiman erittämiin aineisiin kuuluvat useat ruoansulatusentsyymit ja emäksinen liuos, joka neutraloi mahalaukusta saapuvan happaman ruokasulan. Maksa taas käsittelee kaiken ruoansulatuskanavan läpi imeytyvän ravinnon. Se valmistaa, varastoi ja hajottaa suuren määrän eri aineita. Ohutsuoli erittää itse noin litran vuorokaudessa suolinestettä, mikä on kuitenkin vain pieni osa siitä noin yhdeksästä litrasta nesteitä, joka kulkee ohutsuolessa vuorokaudessa. Anoreksia nervosa
Anoreksia nervosa ei yleensä tarkoita ruokahalun puuttumista tai sen menetystä, vaan sitä sairastava saattaa suorastaan hekumoida ruokaan liittyvillä ajatuksilla, olla poikkeavan kiinnostunut ruuasta ja ruoka-aineista sekä taitava ruoanlaittaja. Laihuushäiriö alkaa tyypillisesti vähitellen, kun nuori alkaa eri syistä säännöstellä, väistellä ja välttää syömistä. Vatsa
Kehon vatsaosan sisällä on monia tärkeitä sisäelimiä. Nisäkkäiden vatsan sisällä olevaa onteloa kutsutaan vatsaonteloksi, joka rajautuu palleaan ja lantion etuaukeamaan. Vatsaontelossa ovat keskeiset osat ruoansulatuskanavasta, kuten mahalaukku ja suurin osa paksu- ja ohutsuolesta. Lisäksi vatsaontelossa sijaitsevat nisäkkäiden maksa, haima, sappirakko, virtsarakko sekä perna. Munuaiset puolestaan sijaitsevat heti vatsaontelon takana. Nielu
Nielu () on ruoansulatuselimistön ja hengitysteiden yhteinen osa, joka jaetaan nenänieluun, suunieluun ja alanieluun. Suunielu sijaitsee suuontelon ja alanielu kurkunpään takana. Nenänieluun avautuvat edestä nenäkäytävät ja sivuilta korvatorvet, joiden avulla tasataan välikorvien painetta. Nielun kaikki osat paitsi nenänielu ovat muodostuneet kerrostuneesta levyepiteelistä. Nenänielussa on kerrostuneen levyepiteelin lisäksi hengitystie-epiteeliä. Nielun tunto- ja liikehermona toimii yhdeksäs aivohermo eli kieli-kitahermo. Kserostomia
Syljellä on suuri merkitys limakalvojen, hampaiden ja ikenien terveyden ylläpitämisessä. Sylki huuhtelee ja kostuttaa limakalvoja ja hampaita. Tällöin esimerkiksi ruokailuiden yhteydessä ruoantähteet huuhtoutuvat pois hampaiden ja limakalvon pinnoilta. Sylki muodostaa limakalvoille suojaavan kalvon bakteereita, mikrobeja ja ilmasaasteita vastaan, koska suun kautta elimistöön pääsee suuri määrä bakteereita. Sylki auttaa puhumisessa sekä ruoan nielemisessä. Sylki on myös välttämätöntä makujen aistimiselle ja ruoan pilkkoutumisella, koska ruoan pilkkoutuminen alkaa jo suussa syljen amylaasin vaikutuksesta. Sekretiini
Sekretiini osallistuu ruoansulatuskanavan happamuuden säätelyyn. Sekretiinin eritys käynnistyy, kun mahasta saapuu hapanta ruokasulaa pohjukaissuoleen. Sekretiinin vaikutuksesta mahan parakriinisolujen haponeritys vähenee. Samalla se saa haiman rauhasten sentroasinaarisolut erittämään enemmän bikarbonaattia, joka pohjukaissuoleen saapuessaan neutraloi ruokasulan happamuutta ja suojelee näin suolistoa vaurioilta. Ihmisen anatomia
Munuaiset - Umpisuoli - Virtsarakko - Aivot - Pohjukaissuoli - Silmät - Sappirakko - Sydän - Maksa - Keuhkot - Ruokatorvi - Vatsalaukku Mahalaukku
Mahalaukkuun tullut ruoka viivähtää hetken mahalaukussa ennen kuin se kulkeutuu pohjukaissuoleen sopivina annoksina. Näin suolisto saa käsiteltäväksi kerrallaan sopivan määrän ravintoa.
Mahalaukussa ruoka vaivautuu hienojakoiseksi, jolloin se on sopivan kiinteää suolta varten. Sen ohella mahalaukun limakalvo erittää mahanestettä, joka sekoittuu ruokaan. Näin syntyy ohut velli, joka kulkeutuu edelleen pohjukaissuoleen. Mahaneste ei vain pehmennä ravintoa, se sisältää elimistölle tarpeellisia aineita, jotka pilkkovat ruoan ravintoaineiksi, jolloin elimistö voi käyttää niitä hyväkseen. Vain harvat ravintoaineet imeytyvät suoraan mahalaukusta. Mahalaukun limakalvo tuottaa myös hormoneja ja muita aineita, jotka vaikuttavat ruoansulatukseen kannalta merkittäviin kehon muihin elimiin. Kalojen anatomia
Kalan päässä sijaitsee sen kuono, jolla tarkoitetaan pään silmistä yläleuan etupäähän ulottuvaa osaa, alaleuka, kiduskannet (puuttuvat haikaloilta) ja posket. Sekä kuonossa, kiduskansissa että poskiluissa voi olla ulkonevia piikkejä. Hampaita kalalla on välileuanluissa ja alaleuanluussa, mutta hampaat puuttuvat yläleuanluusta. Kiduksien avulla kalat pystyvät ottamaan vedestä aineenvaihduntaan tarvittavaa happea. Kidusaukot sijaitsevat kiduskansien suojaamina kalan pään sivuilla. Linnut
Linnun suuhun avautuu rauhasia, joiden erite on erilaista kuin nisäkkäiden sylki. Linnun ruokatorvi on tavallisesti hyvin pitkä. Siinä on erityinen laajentuma, kupu, johon ravinto kerääntyy ja jossa ruoansulatus alkaa. Vatsan osat ovat rauhasmaha ja lihasmaha. Rauhasmaha on pieni ruokatorven laajentuma, jonka limakalvoissa on suuria ja lukuisia rauhasia, jotka erittävät ruoansulatusnesteitä. Lihasmahan seinämä on siemeniä syövillä linnuilla hyvin paksu ja luja, ja sisäpintaa peittävät suomumaiset sarveislevyt. Mahassa on linnun nielemiä kiviä, jotka hienontavat kovat siemenet. Lihansyöjälinnuilla lihasmahan seinämä on ohut ja sisäpinnan solukko tavallisen näköistä. Paksusuoli
Heti umpisuolen yläpuolella avautuu ohutsuoli paksusuoleen. Ohutsuolen ja paksusuolen liittymäkohtaan muodostuu läppä, joka estää ruokasulan takaisinvirtauksen, siten että ohutsuoli työntyy jonkin matkaa paksusuolen sisään. Aukko näyttää kahdelta poimulta, jotka voidaan puristaa yhteen niin että ne toimivat venttiilinä. Kun paksusuolen paine kohoaa, poimut painuvat yhteen ja näin mitään ravintoa ei voi valua takaisin ohutsuoleen. Oksentaminen
Oksentamisella () tarkoitetaan mahalaukun sisällön voimallista poistumista suun kautta. On epäilty, että oksennuskyky on alun perin kehittynyt myrkynvastustamiseen jossain evoluution vaiheessa, mutta oksennuksen voivat aiheuttaa monet eri asiat, jotka eivät liity mitenkään myrkytykseen. Esimerkiksi syömiseen tai pahoinvointiin liittyvät ongelmat aiheuttavat usein oksentamista. Itse aiheutettua oksentamista ilmenee yleensä syömishäiriöissä, kuten bulimiassa. Kuuloaisti
Kuulo on ihmisistä puhuttaessa kyky havainnoida ympäröivää ääntä. Useimmilla nisäkäslajeilla ja myös ihmisellä on kaksi korvaa, jotka toimivat yhdessä pään ja muun vartalon muodon kanssa äänen välittämiseksi aivoihin. Alaonttolaskimo
Alaonttolaskimo () on alavartalolta sydämeen verta tuova suuri verisuoni, jota kutsutaan eläimillä takaonttolaskimoksi (). Se alkaa reisilaskimoiden yhtyessä hieman napatason alapuolella selkärangan edessä. 
Jalkojen laskimoveren lisäksi alaonttolaskimoon laskevat maksan laskimot, joiden kautta tulee suurin osa ruuansulatuskanavan verestä ravinteineen. Alaonttolaskimo yhtyy sydämen oikeaan eteiseen ilman läppää. Ohutsuoli
Ohutsuoli alkaa mahanportista, joka liittää yhteen mahalaukun ja pohjukaissuolen, ja päättyy vatsaontelon oikeanpuoleiseen alaosaan, josta suolisto jatkuu paksusuolena. Ohutsuolen pituus on aikuisella keskimäärin noin 7 metriä, tosin sen pituus voi vaihdella paljonkin, aina 4,5 metristä 10 metriin asti. Se jakautuu eri tehtävien mukaan kolmeen osaan. Ylhäältäpäin lueteltuna nämä ovat pohjukaissuoli ("duodenum"), tyhjäsuoli ("jejunum") ja sykkyräsuoli ("ileum"). Karnosinaasi
Karnosinaasientsyymi pilkkoo karnosiinia veressä ja muissa kudoksissa. Karnosinaasit ovat haimassa tuottuviin eksopeptidaaseihin kuuluvia dipeptidaaseja (EC 3.4.13.3) joita erittyy ruuansulatukseen ohutsuolessa. Ihmisen ruoansulatus
Ruoansulatukseen voi tulla myös häiriöitä. Tunnetuin ruoansulatukseen liittyvä häiriö on mahahaava. Sen aiheuttaa yleensä bakteeri-infektio, mutta myös tupakoinnilla, suolalla ja stressillä voi olla vaikutus mahahaavan synnyssä. Muita mahalaukussa esiintyviä ongelmia ovat mahalaukun umpi ja mahasyöpä. Tavallisin ohutsuolen sairaus on pohjukaissuolihaava, joka on haavauma pohjukaissuolen limakalvostossa. Ohutsuoleen voi ilmestyä myös erilaisia tulehdussairauksia. Paksusuoleen liittyviä sairauksia ovat paksusuolen tukos, syöpä, polyypit ja umpipussit, erilaiset tulehdus- ja tartuntataudit ja megacolon eli laajentunut paksusuoli. Suutauteja ovat hampaisiin liittyvät tulehdukset, kuten ientulehdus ja muun muassa suusyöpä. Peptidi YY
Peptidi YY (PYY) on ruoansulatuksen peptidihormoni, joka hillitsee ruokahalua. Peptidi YY:tä erittyy ohutsuolen ja paksusuolen enteroendokriinisista L-soluista ruoan saannin yhteydessä. PYY:tä erittyy myös keskushermostossa syömistä säätelevissä keskuksissa väliaivojen ja aivorungon alueilla. Gastriinia vapauttava peptidi
Gastriinia vapauttava peptidi (GRP, eng. "gastrin-releasing peptide") on neuropeptidi, joka osallistuu muun muassa ruoansulatukseen stimuloimalla mahalaukun ja pohjukaissuolen G-soluja erittämään gastriinia. Gastriini puolestaan lisää hapon eritystä mahalaukun parietaalisoluista. GRP:tä vapautuu kiertäjähermon hermopäätteistä. Vatsa
Vatsa on yksi eläinten ruumiinosista. Se sijaitsee pääpuolen suunnasta katsottuna keskiruumiin eli thoraxin (nisäkkäillä rintakehän) jälkeen. Muun muassa hyönteisillä vatsa on selvästi muista ruumiinosista erottuvassa takaruumiissa. Sen sijaan esimerkiksi nisäkkäillä vatsaa on usein vaikea kehon ulkopuolelta selvästi erottaa siihen läheisesti liittyvistä anatomisista alueista, rintakehästä ja lantiosta. Gastrulaatio
Alkion sisään vaeltava endodermi muodostaa alkusuolen rajat. Sisään vaeltavasta mesodermaalisesta endodermista muodostuu selkäjänne ja somiitit, joista myöhemmin irtoaa soluja muodostamaan lihaksia, ihon verinahkaa ja selkärangan nikamia. Ektodermin solut puolestaan vaeltavat alkion päällä, peittäen sen lopulta liki kokonaan. Ektodermista muodostuu myöhemmin ihon ylin kerros ja hermosto. Karnosiini
Suun kautta nautittu karnosiini hajoaa ruuansulatusjärjestelmässä beta-alaniiniksi ja L-histidiiniksi ja katoaa melko nopeasti aineenvaihdunnasta. Elimistön karnosiinimäärän kannalta rajoittava tekijä on beta-alaniini, jota suun kautta nauttimalla lihasten karnosiinitasoja voi korottaa. Koira
Koiran hampaisto ja ruuansulatuselimistö ovat sopeutuneet lihaan. Koiran maha on tilava, ja se voi hotkia kerrallaan paljon ruokaa, mutta ruoka sulaa hitaasti. Koiran elimistö sulattaa pääasiassa proteiineja ja rasvoja, joista se saa kaikki tarvitsemansa vitamiinit ja mineraalit. Hiilihydraatit eivät ole ravintoarvoltaan hyödyllisiä koiralle, mutta kuidut edistävät sen ruuansulatusta ja kiinteyttävät ulosteen. Vettä koiralla on oltava saatavilla jatkuvasti. Johanson-Blizzardin oireyhtymä
Oireet ilmenevät tavallisesti heti syntymästä alkaen, kuitenkin viimeistään lapsuuden aikana. Yleisimpiin lähes kaikilla sairastuneilla esiintyviin ilmentyviin lukeutuvat nenänsiivekkeiden (lat. "alae nasi") alikehittyneisyys ("hypoplasia") tai puuttuminen kokonaan ("aplasia"), haiman avoerityksen riittämättömyydestä johtuvat ruoansulutaskanavan imeytymishäiriöt sekä pysyvien hampaiden kehityshäiriöt. Nenäsiivekkeiden kehitysähäiriöt tekevät nenän muodosta yleensä ulkonäöltään nokkamaisen. Haiman vajaatoiminta johtaa rasvaliukoisten vitamiinien ja ravinteiden imeytymishäiriöihin ruoansulatuskanavassa, joista edelleen seuraa lapsen kasvun hidastuminen. Myös anemiaa sekä kalsiumin ja proteiinien vajausta on raportoitu, joista viimeksi mainittu voi johtaa nesteen kertymisen vuoksi turvotuksien esiintymiseen. Hampaiden osalta ongelmat liittyvät erityisesti pysyviin hampaisiin, joista vain osa saattaa kehittyä ("oligodontia"). Myös maitohampailla on taipumusta jäädä pienikokoisiksi ("hypodontia") Ruoansulatuskanava
Ruoansulaminen jatkuu mahalaukussa, jossa mahanesteeseen erittyy pepsiiniä, joka aloittaa proteiinien pilkkomisen. Mahalaukusta ruoka siirtyy mahanportin kautta ohutsuoleen, jossa loputkin ruoka-aineet pilkkoutuvat sappinesteen, suolinesteen sekä haimanesteen entsyymien ja suolistobakteerien avulla. Tämän jälkeen ruoka siirtyy paksusuoleen, jossa siitä lähinnä poistuu nestettä imusuonistoon.