Mikä oli Teheranin konferenssi kokouksen pääaihe?
Teheranin konferenssi
Kokouksen pääaiheena oli toisen sotarintaman avaaminen Länsi-Eurooppaan. Stalin suostuikin hyökkäystoimiin itärintamalla samaan aikaan tulevan Länsirintaman kanssa. Teheranin konferenssi
Sotilaallisten toimien ohella konferenssissa keskusteltiin poliittisista linjauksista ja rajalinjoista. Esimerkiksi Stalin toi esille Neuvostoliiton kiinnostuksen Baltiasta ja Itä-Preussiin kuuluneesta Itämeren rannikkoalueesta.
Roosevelt oli valmis tiedustelemaan Neuvostoliiton kantaa brittiläisten ja yhdysvaltalaisten joukkojen tehokkaaksi käyttämiseksi. Churchill kannatti varauksin Neuvostoliiton tapaan hyökkäystä Pohjois- tai Luoteis-Ranskaan, mutta toisaalta myös operaatioita etelästä, jotka kuljetuskapasiteettivaikeuksien myötä siirtäisivät Normandian maihinnousun toteutumisajankohtaa myöhäisemmäksi, jolloin Neuvostoliitto todennäköisesti kykenisi etenemään hitaammin kohti Berliiniä. Churchill ehdotti ennen maihinnousua suoritettavaksi hyökkäystä Roomaan sen valtaamiseksi ja maihinnousua Adrianmerellä. Tarkoituksena oli lisäksi tukea Normandian maihinnousua hyökkäyksellä Etelä-Ranskasta. Näin maihinnousu olisi siirtynyt touko–kesäkuulta 1944 elokuuhun 1944.
Teheranin konferenssi
Kokouksessa määriteltiin liittoutuneiden sodantavoitteita tuleville vuosille, muun muassa operaatio Overlord eli Normandian maihinnousu. Churchillin tavoitteena oli estää Neuvostoliittoa valtaamasta koko Itä-Eurooppaa siten, että länsiliittoutuneet olisivat nousseet maihin Balkanilla ja edenneet etelästä kohti Itä-Eurooppaa, kun taas Neuvostoliitto ja Yhdysvallat pitävät tehokkaimpana Saksaan vaikuttamisen menetelmänä maihinnousua Ranskaan. Helsinki-prosessi
Helsinki-prosessin ensimmäinen vaihe, joulukuusta 2002 lokakuuhun 2005, koostui korkean tason Helsinkiryhmästä, jonka puheenjohtajina Suomen ja Tansanian ulkoministerit toimivat, sekä kolmesta temaattisesta työryhmästä: Globaalin ongelmanratkaisun uudet lähestymistavat, Globaali talousagenda sekä Inhimillinen turvallisuus. Prosessin ensimmäinen vaihe huipentui 7.-9. syyskuuta järjestettyyn Helsinki-konferenssiin, johon osallistui yli 600 eri toimijatahojen edustajaa yli 70 maasta. Algecirasin konferenssi
Algecirasin konferenssi oli Espanjan Algecirasissa 16. tammikuuta – 7. huhtikuuta 1906 järjestetty suurvaltojen välinen kansainvälinen konferenssi, jonka tarkoituksena oli ratkaista Ranskan asemaa Marokossa koskenut ensimmäinen Marokon kriisi. Helsingin päätösasiakirja
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön päätösasiakirja, joka tunnetaan nimellä Helsingin päätösasiakirja, oli toimenpide, joka viimeisteli Helsingissä vuoden 1975 heinä-elokuussa pidetyn Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökokouksen (ETYK). Yhteensä 35 valtiota (Yhdysvallat, Kanada ja kaikki Euroopan valtiot Albaniaa ja Andorraa lukuun ottamatta) allekirjoitti asiakirjan, jonka tavoitteena oli parantaa länsimaiden ja sosialististen valtioiden välisiä suhteita. Algecirasin konferenssi
Taustalla olivat Ranskan pyrkimykset alistaa Marokon sulttaanikunta suojelukseensa, mille Iso-Britannia oli antanut hyväksyntänsä vuoden 1904 entente cordiale -sopimuksella. Saksa oli kuitenkin yrittänyt puuttua tähän. Kun Ranskan hallitus oli esittänyt Marokon sulttaani Abdelazizille listan uudistuksista, joita tämän pitäisi toteuttaa, oli Saksan keisari Vilhelm II vieraillut maaliskuussa 1905 Tangerissa ja ilmoittanut tukevansa Marokon suvereeniutta sekä vaatinut ”avoimen oven politiikan” säilyttämistä Marokon ulkomaankaupan osalta. Vilhelm sai suostuteltua Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin kutsumaan koolle kansainvälisen konferenssin päättämään Marokon asiasta. Myös Marokon sulttaani Abdelaziz toivoi kansainvälistä konferenssia. Teheranin konferenssi
Jo ennen Teheranin konferenssia, lokakuun lopulla 1943, Moskovassa oli laadittu ja hyväksytty kolmen suuren sopimus, jossa todettiin Hitlerin Saksan armeijan syyllistyneen miehittämillään alueilla julmuuksiin, joukkomurhiin ja teloituksiin. Siksi liittoutuneet tähdensivät, että Saksan kanssa solmittavan aseleposopimuksen jälkeen kaikki saksalaiset upseerit ja sotilaat, jotka olivat sellaisista teoista vastuussa tai niihin myötävaikuttaneet, tultaisiin lähettämään niihin maihin, joissa rikokset oli tehty, ja siellä tuomitsemaan vapautuneiden maiden uusien hallitusten toimesta näiden maiden lakien mukaisesti. Tästä julistuksesta Teheranissa keskusteltaessa Stalin esitti – Winston Churchillin saaman käsityksen mukaan ilmeisesti vakavissaan – saksalaisten upseerien joukkoteloituksia, mihin Yhdysvaltain presidentti Franklin Roosevelt ja Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov olivat näyttäneet suhtautuvan hyväksyvästi. Heti tämän kuultuaan Churchill nousi raivostuneena pöydästä ja poistui toiseen huoneeseen, jonne Stalin seurasi häntä hetken kuluttua sanoen laskeneensa leikkiä. Jaltan konferenssi
Jaltan konferenssi oli Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Neuvostoliiton välinen konferenssi 4.–11. helmikuuta 1945 Jaltan kaupungissa, Krimin niemimaalla. Siihen osallistuivat Josif Stalin, Franklin Roosevelt ja Winston Churchill ulkoministereineen ja yleiskuntaedustajineen. Konferenssissa päätettiin sodanjälkeisen Saksan kohtelusta, sen miehitysvyöhykejaosta, Saksan ja sen valloittamien maiden demokratisoinnista sekä YK:n perustamisesta. Jaltan kokouksen päätöksien tulkinnasta syntyi myöhemmin liittoutuneiden välille kiistaa. Solvay-konferenssi
17. Solvay-konferenssi pidettiin vuonna 1978. Konferenssin aihe oli . Konferenssin puheenjohtaja oli belgialainen fyysikko Léon Van Hove. Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhla
Viimeisenä päivänä Teheranin urheilustadionille saapui yli 100 000 ihmistä mukaan lukien šaahin vieraat. Šaahi piti puheen, jonka jälkeen alkoi ohjelma, jossa esiteltiin nyky-Iranin teollisuutta, teknologiaa, kulttuuria, tiedettä ja koulutusta. Iranin armeija marssi ja esitteli uusia sotilaskalustoa. Koko esitys kesti iltaan asti. Iran-Contra-skandaali
Israelin hallitus lähestyi Yhdysvaltoja elokuussa 1985 haluten toimia välikätenä 508 TOW-panssarintorjuntaohjuksen kuljettamisessa Iraniin vastapalveluksena pastori Benjamin Weirin vapauttamisesta, jota militantit ryhmät pitivät panttivankina Libanonissa. Israel korvasi Iraniin myymänsä ohjukset ostamalla Yhdysvalloilta uudet ohjukset. Toisin sanoen Israel myi Iranille Yhdysvalloilta ostamansa ohjukset, ja tällainen aseiden jälleenmyynti olisi tarvinnut Yhdysvaltain kongressin suostumuksen. Lupaa ei kuitenkaan ollut, koska Reaganin hallinto ei halunnut tuoda julki sitä, että he tosiasiallisesti myivät aseita Iraniin. Yhdysvallat oli nimittäin kehottanut liittolaisiaankin luopumaan aseiden myymisestä Iraniin. Lisäksi amerikkalaiset halusivat pysyä puolueettomina Iranin ja Irakin välisessä sodassa ja asemyyntien paljastuminen olisi voinut kyseenalaistaa puolueettomuuden. Lisäksi Yhdysvallat harjoitti politiikkaa, jonka mukaan terroristien kanssa ei neuvoteltu. Presidentin kansallisen turvallisuuden asioiden avustaja Robert McFarlane lähestyi puolustusministeri Caspar Weinbergeriä ja järjesti yksityiskohdat. Siirto suoritettiin seuraavan kahden kuukauden aikana. Kansainvälinen meridiaanikonferenssi
Kansainvälinen meridiaanikonferenssi oli lokakuussa 1884 Washingtonin kaupungissa Yhdysvalloissa pidetty konferenssi, jonka tehtävänä oli määrittää nollameridiaani kansainväliseen käyttöön. Konferenssin kutsui koolle Yhdysvaltain presidentti Chester A. Arthur. Käsiteltävänä aiheena oli "maailman­laajuisesti pituusasteiden nollakohtana käytettävän yleisen meridiaanin ja standardoidun aikajärjestelmän" valinta. Konferenssi päätyi valitsemaan Greenwichin meridiaanin kansain­väliseksi nolla­meridiaaniksi. Geneven huippukokous 1955
Kokouksen osanottajien yhteisenä tavoitteena oli kansainvälisen jännityksen lieventäminen ja turvallisuuden lisääminen. Kokous oli ensimmäinen laatuaan, ja sen tuloksena oli lähinnä yhteyden siemenen kylväminen. Teheranin konferenssi
Neuvostoliittolaiset varoittivat asiasta yhdysvaltalaisia, joiden turvallisuustoimista vastannut Michael Reilly ottikin asian vakavasti. Lopulta kaupungissa matkustamisen vähentämiseksi Franklin Roosevelt asui Neuvostoliiton Teheranin-suurlähetystössä konferenssin ajan. Teheran
Teheranista tuli safavidihallitsijoiden asuinpaikka 1600-luvulla, jolloin Tahmasp I rakensi sinne basaarin kaupungin ympärille ja muurin. Karim Khan Zand rakennutti 1700-luvulla Golestanin palatsin sekä haaremin ja hallitusviraston rakennettavaksi kaupunkiin, luultavasti tehdäkseen siitä pääkaupunkinsa, mutta myöhemmin hän kuitenkin siirsi hallintonsa Šīrāziin. Ydinaseohjelmat eri maissa
Iran on solminut joukkotuhoaseita kieltäviä sopimuksia, muun muassa Biological Weapons Convention ja Chemical Weapons Convention ja Nuclear Non-Proliferation Treaty eikä sillä tiedetä olevan joukkotuhoaseita. Yhdysvallat on toistuvasti syyttänyt Iranin havittelevan ydinasetta sillä perusteella, että Iran haluaa rikastaa itse uraaninsa. Iran ei ole suostunut siihen, että jokin muu maa toimittaisi sille rikastetun ydinpolttoaineen, koska oman uraanin rikastaminen muussa maassa luo riippuvuuden ulkomaiseen toimittajaan etenkin ydinsähkön tuotannon kasvaessa länsimaissa. Länsimaat ovat 2000-luvulla toistuvasti aikaansaaneet julkisia ristiriitoja Iranin ydinenergiaohjelma perusteena. Iran ei ole taipunut länsimaiden ja IAEA:n avoimeen painostukseen, vaan on toistuvasti sanonut rikastamisohjelmansa olevan rauhanomainen. Ydinaseitten valmistukselle on välttämätöntä korkearikasteinen uraani, jollaista ei käytetä sähköä tuottavissa ydinreaktoreissa.
Iranilla on kehittynyt ydinpolttoainekierto ja useita ydinvoimalaitoksia, jollaiset sopivat myös asekelpoisen ydinmateriaalin tuotantoon. Sillä on sentrifugeja, joissa pysytään tuottamaan aseluokan uraania. Iranin on ostanut Pohjois-Koreasta keskimatkan ohjuksia, joita Iranissa kutsutaan nimellä Shahab. 2000-luvulla Iran kehitti itse kiinteäpolttoaineisen ohjuksen nimeltä Sejil. Sillä on myös raskaampia ohjuksia sen avaruusohjelmaa varten. Vuoden 2010 alussa Iran aloitti 20-prosenttisen tutkimusuraanin tuotannon ja päätti perustaa uusia rikastamoja. Länsimaiden synkimpien uhkakuvien mukaan Iran saattaa olla jo 1,5 vuoden päässä pommiuraanin tuotannosta. Vuosi 2015 on myös mainittu eräänä mahdollisena merkkipaaluna. Veronan konferenssi
Veronan konferenssi oli Veronassa Italiassa 20. lokakuuta – 14. joulukuuta 1822 järjestetty kansainvälinen konferenssi, jossa Euroopan suurvallat päättivät antaa Ranskalle valtuudet kukistaa vallankumous ja palauttaa absolutistinen monarkia Espanjassa. Se oli viimeinen Wienin kongressia seuranneista neljästä suurvaltakonferensista. Itävallan, Preussin ja Venäjän ohella myös aiemmista Troppaun ja Laibachin konferensseista pois jääneet Ranska ja Englanti osallistuivat Veronan konfenerenssiin. Mohammad Reza Pahlavi
Liittoutuneet halusivat saada varmuudella Iranin öljykentät haltuunsa. Puolueeton Iran oli tehnyt öljykauppoja myös Saksan kanssa. 25. elokuuta 1941 Britannian ja Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Iraniin. Lyhyessä sodassa Iran menetti 800 miestä, 200 siviiliä, 2 tykkivenettä ja 6 lentokonetta, kun taas britit 20 miestä sekä tankin ja neuvostoliittolaiset noin 40 miestä sekä kolme lentokonetta. 16. syyskuuta šaahi Reza Pahlavi pidätettiin ja karkotettiin maanpakoon Etelä-Afrikkaan. Britit ja neuvostoliittolaiset painostivat hänet jättämään valtaistuimensa vanhimmalle pojalleen. Seuraavasta päivästä 17. syyskuuta lähtien Mohammed Reza Pahlavi oli Iranin šaahi. Britit ja neuvostoliittolaiset ajattelivat, että poika Mohammed Reza Pahlavi olisi enemmän suosiollinen liittoutuneille. Tämä oletus osoittautuikin paikkansapitäväksi. Jatkosota
Rauhanehdot lyötiin lukkoon liittoutuneiden kesken Teheranin konferenssissa joulukuussa. Josif Stalinin ehtoihin kuuluivat vuoden 1940 rauhan rajat, Hanko tai Petsamo pysyvästi Neuvostoliitolle ja puolien sotavahinkojen korvaaminen, saksalaisten karkottaminen maasta ja demobilisaatio. Jotta Suomi olisi helpommin saatu myöntymään rauhaan, Churchill ja Roosevelt ehdottivat, että Viipuri jätettäisiin Suomelle, mutta Stalin vaati Viipuria ehdottomasti Neuvostoliitolle ja kieltäytyi edes keskustelemasta asiasta. Kun Suomen uusi hallitus tiedusteli keväällä 1944 rauhanehtoja, se ei voinut niitä edelleenkään hyväksyä. Filosofian maailmankongressi
Kongressin artikkeleista 260 julkaistiin nimellä "The Proceedings of the Twentieth World Congress of Philosophy" kahdessatoista aiheittain järjestetyssä niteessä. Niteiden aihealueet olivat: etiikka; metafysiikka; kasvatusfilosofia; uskonnonfilosofia, taidefilosofia ja luovuuden filosofia; tietoteoria; analyyttinen filosofia ja logiikka; uuden ajan filosofia; nykyajan filosofia; mielenfilosofia; tieteenfilosofia; yhteiskuntafilosofia ja poliittinen filosofia; ja kulttuurienvälinen filosofia. Tampereen konferenssi 1905
Kutsu Tampereen kokoukseen julkaistiin "Novaja Žizn" -lehdessä marraskuun lopussa. Siinä paikallisjärjestöjä kehotettiin valitsemaan kokousedustajat ja varamiehet 23. joulukuuta Suomessa alkavaan IV puoluekokoukseen. Kyseessä oli Leninin johtamien bolševikkien tapaaminen, kun Venäjän sosialidemokraattisen työväenpuolueen hajoaminen oli vahvistettu aikaisemmin keväällä 1905 Lontoossa järjestetyssä III puoluekokouksessa. Vähemmistöön jääneet menševikit pitivät jo marraskuussa Pietarissa oman edustajakokouksensa eli ”II yleisvenäläisen konferenssin”. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen synnyttämät levottomuudet aiheuttivat kuitenkin sen, etteivät kaikki bolševikkien paikallisosastot saaneet lähetettyä edustajiaan Tampereelle. Rautatielakkojen johdosta pois jäivät muun muassa Moskovan, Samaran ja Nižni Novgorodin edustajat, minkä vuoksi puoluekokous päätettiin muuttaa pelkäksi konferenssiksi. Javier Pérez de Cuéllar
Pääsihteerinä Pérez de Cuéllar oli keskeisesti vaikuttamassa Irakin ja Iranin sodan aselevon aikaansaamiseen 1988 ja yrityksissä estää Persianlahden sodan syttyminen 1991. Persian valtakunnan 2500-vuotisjuhla
Juhlalla haluttiin osoittaa, että Iran on paitsi 2500 vuotta vanha sivistyskulttuuri myös šaahi Mohammad Reza Pahlavin johtama teollistunut ja nykyaikainen yhteiskunta. Washingtonin konferenssi
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä kansainvälinen yhteisö oli huolestunut kiihtyvästä asevarustelusta ja Japanin kasvavasta militarismista. Konferenssin kutsui koolle Yhdysvaltain presidentti Warren G. Hardingin hallinto, ulkoministeri Charles Evans Hughes. Siihen osallistui yhdeksän valtiota, joista Yhdysvaltojen lisäksi neljä – Japani, Britannia, Ranska ja Italia – neuvottelivat laivastojensa supistamisesta. Neljä muuta maata, Kiina, Belgia, Portugali ja Alankomaat, otettiin mukaan keskustelemaan Itä-Aasian tilanteesta. Tampereen konferenssi 1905
Konferenssin alkuperäisen paikan piti olla Pietari. Maanalaisesti toiminut puolue ei kuitenkaan uskaltanut kokoontua Venäjällä, vaan uudeksi paikaksi valittiin Suomen suuriruhtinaskunta, jonne matkustettaessa ei tarvittu ulkomaanpassia. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen sihteeri Yrjö Sirola suositteli kokouskaupungiksi Tamperetta, koska paikkakunnalla ei tuolloin ollut varuskuntaa, eikä näin ollen myöskään venäläisiä santarmeja. Lisäksi kaupungin pormestari suhtautui myönteisesti tsaarinvaltaa vastustaviin aktivisteihin ja Tampereella oli myös vahva työväenliikkeen organisaatio. Lenin oli aluksi vastustanut konferenssin järjestämistä Suomessa, mutta muutti mielensä loka–marraskuun suurlakon jälkeen, jonka saavuttamia tuloksia hän avoimesti ihaili. "Novaja Žiznissä" julkaistun tiedonannon mukaan edustajien tuli olla Pietarissa 21. joulukuuta, jonka jälkeen Tampereelle siirryttiin junalla pienissä ryhmissä Suomen asemalta. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton pääministeri Nikita Hruštšovin ja Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn kohtaamisessa Wienissä järjestetyssä huippukokouksessa 3. kesäkuuta ilmapiiri oli hyvä, vaikkei mitään tuloksia saatu aikaseksi. Huippukokouksen pääteemoista, Berliinin ja Saksojen kysymyksistä sekä ydinkokeiden kieltämisestä, ei tullut mitään. Kennedyn ja Hruštšovin välinen kahdenkeskinen ymmärrys oli melko hyvä. Wienin kokouksesta ei jäänyt mitään avoimia asioita. Berliinin konferenssi (1884)
Berliinin konferenssi ( eli "Kongon konferenssi") käsitteli Länsi-Afrikan siirtomaiden jakoa. Tampereen konferenssi 1905
Konferenssin päällimmäisenä asiana oli puolueen hajaannus. Bolševikit pyrkivät Tampereella etsimään keinoja, miten he saisivat jälleen menševikit takaisin yhteistyöhön, mutta kuitenkin niin, että puolueen linja säilyisi enemmistöläisenä. Muita käsiteltäviä asioita olivat niin sanottu agraarikysymys, joka koski muun muassa talopoikien vaatimuksia suurmaanomistajien maiden takavarikoimisesta, sekä suhtautuminen tuleviin duuman vaaleihin. Konferenssin merkittävin julkilausuma olikin juuri päätös vaalien boikotoimisesta, joka samalla merkitsi, että puolue totesi aseellisen kapinan olevan välttämättön keino vallankumouksen saavuttamiseksi. Toinen tärkeä päätös oli paikallisten rinnakkaisjärjestöjen yhdistäminen sekä yhteisen puoluekokouksen koollekutsuminen puolueen toiminnan uudelleenorganisoimiseksi. Veronan konferenssi
Veronassa käsiteltiin myös Espanjan Amerikan-siirtomaiden tilannetta, joista monet olivat nousseet kapinaan ja julistautuneet itsenäisiksi. Venäjän keisari Aleksanteri I olisi halunnut Pyhän Allianssin hengen mukaisesti puuttua myös Amerikan tilanteeseen Espanjan kuninkaan hyväksi, mutta Ranska, Itävalta ja Preussi eivät olleet innokaita tukemaan ajatusta ja Englanti vastusti sitä avoimesti. Englannin ulkoministeri George Canning asettui pikemminkin tukemaan Etelä-Amerikan vallankumouksia. Veronassa käsiteltiin lisäksi Kreikan vapaussodan ja itsenäisyysjulistuksen synnyttämää tilannetta. Firenzen kirkolliskokous
Paavi Eugenius IV:n ja keisari Sigismundin aikana pidetyn kirkolliskokouksen päätavoite oli Böömin alueen rauhoittaminen. Kirkolliskokouksessa pyrittiin myös katolisen ja ortodoksisen kirkon yhdistämiseen. Ensimmäinen Marokon kriisi
28. syyskuuta Saksa ja Ranska sopivat Marokon sulttaanille tehtävästä ehdotuksesta, jossa esitettiin Marokon asioista käsittelevän konferenssin ohjelma. Konferenssin aiheeksi tulisi muun muassa talousuudistukset ja palkkatulojen ja verojen säätely CENTO
Sopimus oli samanlainen kuin Pohjois-Atlantin sopimus. Sen päämääränä oli rajoittaa Neuvosto­liiton vaikutusvaltaa Lähi-idässä. CENTOlla ei ollut kuitenkaan pysyvää komentorakennetta, eikä länsivalloilla ollut juurikaan pysyviä sotilastukikohtia maissa. Yhdysvalloilla oli signaalitiedusteluasema Iranissa ja se teki U-2-lentoja Pakistanista käsin. Britannialla oli tukikohta Irakissa ja Pakistanissa. Suomi 1970-luvulla
Suomi nousi hetkeksi maailman huomion keskipisteeseen, kun Helsingin Finlandia-talossa järjestettiin kesällä 1975 Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi (ETYK). Kokoukseen osallistuivat kaikki Euroopan valtiot − Albaniaa lukuun ottamatta − sekä Yhdysvallat ja Kanada. Monet valtionpäämiehet käyttivät ETYK:in tarjoamaa tilaisuutta hyväkseen myös kahden- ja monenkeskisiin keskusteluihin. Teheran
Teheranin nähtävyyksiin kuuluvat Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Neuvostoliiton kommunistisen puoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov ja Yhdysvaltain presidentti Ronald Reaganin välinen huippukokous Washingtonissa oli historiallinen. Kokouksen kohokohta oli kaikkien ydinkärjillä varustelujen keskimatkanohjusten poistamissopimus eli INF-sopimus. Tämä tarkoitti sitä että Yhdysvaltojen oli seuraavan kolmen vuoden aikana tuhottava 396 Pershing-2-risteilyohjusta minkä lisäksi 72 vanhaa Saksan liittotasavaltaan sijoitettua Pershing 1 A -ohjusta ei korvata uusilla. Neuvostoliitto sitoutui tuhoamaan 683 ohjusta. San Franciscon konferenssi
San Franciscon konferenssin merkittävin tehtävä oli Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan laatiminen. Kiistan aiheeksi muodostui neljälle (sittemmin viidelle) suurvallalle annettava poikkeusasema turvallisuusneuvoston pysyvinä jäseninä ja siihen liittyvä veto-oikeus kaikkiin merkittäviin päätöksiin. Varsinkin konferenssiin osallistuneet pienemmät valtiot olisivat halunneet lisätä yleiskokouksen valtaoikeuksia, mutta pääasiassa suurvallat saivat tahtonsa läpi. Konferenssi päättyi 26. kesäkuuta siihen, että 50 valtion edustajat allekirjoittivat YK:n peruskirjan. Solvay-konferenssi
5. Solvay-konferenssi on kaikkein tunnetuin tähän asti järjestetyistä konferensseista. Tapaaminen järjestettiin lokakuussa vuonna 1927. Tapaamisen aiheena oli "elektronit ja fotonit". Sen ajan merkittävimmät fyysikot tapasivat toisensa ja keskustelivat, silloin vielä uudesta teoriasta, kvanttimekaniikasta. Näkyvimmät hahmot olivat Albert Einstein ja Niels Bohr, jotka ajautuivat intensiiviseen sanaharkkaan. Einstein laittoi Werner Heisenbergin epätarkkuusperiaatteen ikävään valoon. Einstein ei koskaan pitänyt kvanttimekaniikasta ja pyrki esittämään teorian vääräksi lähes koko elämänsä ajan. Mohammad Reza Pahlavi
17. lokakuuta 1941 Neuvostoliiton ja Britannian joukot poistuivat Iranista. Hallitsijanvaihdoksen myötä Iranista tuli tärkeä osa brittiläisen, ja myöhemmin amerikkalaisen, avun viemisessä Neuvostoliittoon. Tämä ”Persian käytävänä” tunnettu kuljetusreitti merkitsi ensimmäistä suuren luokan amerikkalaista ja länsimaista läsnäoloa Iranissa. Tämä länsimainen vaikutus ja läsnäolo jatkuikin Iranissa aina monarkian vastaiseen vallankumoukseen vuonna 1979 asti. Teheranin konferenssi
Teheranin konferenssi oli Neuvostoliiton, Ison-Britannian ja Yhdysvaltain järjestämä kokous toisen maailmansodan aikana Teheranissa 28. marraskuuta – 1. joulukuuta 1943. Siihen osallistuivat Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pääsihteeri Josif Stalin, Britannian pääministeri Winston Churchill ja Yhdysvaltain presidentti Franklin Roosevelt avustajineen. Forssan kokous
Yhdistysten edustajakokouksissa ja sitten puoluekokouksissa nostettiin uusia, radikaalisia tavoitteita ja määriteltiin yhteiskunnallisia ongelmia. Aluksi tavoitteista tärkein oli äänioikeus ja sen saamisen mukana ratkeaisi myös monien muiden vaatimusten toteutuminen. Puolueohjelmassa hahmoteltiin tulkinta historian kulusta ja tulevasta kehityksestä. Iran
Keskiaikaan sijoittui monia Iranin historian kannalta tärkeitä tapahtumia, kuten islamilainen valloitus, turkkilaiskansojen saapuminen alueelle, Mongolivaltakunnan 1220-luvulla alkanut tuhoisa hyökkäys, Timur Lenkin valloitus ja šiialaisuuden tulo valtionuskonnoksi safavidien aikana 1501–1722. Uudella ajalla Persiasta tuli kilpailevien siirtomaaimperiumien, kuten Venäjän ja Yhdistyneen kuningaskunnan taistelukenttä. 1800-luvun modernisaatio johti Persian perustuslailliseen vallankumoukseen vuosina 1905/1911. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
Kokouksen jälkeen alettiin kansainvälisessä lehdistössä yleisesti puhua Helsingin hengestä ja liennytys-termi liitetään yleensä Etykin huippukokoukseen. Suomen kansainvälistä asemaa tilaisuus joka tapauksessa vahvisti. Etykin ulkomaiset osanottajat tunnustivat Helsingin puolueettomaksi maaperäksi, ja Suomi saattoi sen jälkeen korostaa puolueettomuuttaan monissa yhteyksissä silloinkin, kun ne eivät ylittäneet uutiskynnystä. BP (yritys)
Maaliskuussa 1951 Iranin parlamentti päätti yksimielisesti kansallistaa maan öljyesiintymät ja alan teollisuuden, mikä kosketti erityisesti Anglo-Iranian Oil Companya. Iranin uusi pääministeri Mohammed Mossadegh ei antanut periksi Britannian vaatimuksille ja seurauksena oli poliittinen kriisi. Britannian työväenhallitus harkitsi vakavasti öljykenttien sotilaallista miehittämistä, mutta kääntyi lopulta Yhdysvaltain ja YK:n painostuksesta Haagin kansainvälisen tuomioistuimen puoleen. Samalla brittiläisvastainen mieliala Iranissa kasvoi jatkuvasti. Heinäkuun lopussa 1951 Abadanissa sijainnut Anglo-Iranian Oilin omistama maailman suurin öljynjalostamo suljettiin kokonaan. Lokakuussa 1952 Iranin ja Britannian väliset diplomaattisuhteet katkesivat. Mohammed Mossadegh syöstiin vallasta elokuussa 1953 hänen ja šaahi Mohammed Reza Pahlavin valtataistelun jälkeen. Elokuussa 1954 päästiin sopimukseen, jonka mukaan uusi kansainvälinen yhtiö, jossa oli brittien lisäksi mukana yhdysvaltalaisia, ranskalaisia ja alankomaalaisia, sai haltuunsa Iranin öljykentät, ja öljyn tuotanto Iranissa pääsi jälleen käyntiin. Pariisin rauhankonferenssi
Pariisin rauhankonferenssin valmistelemat rauhansopimukset ja niiden vahvistamispäivämäärät olivatHistoriallisesti tarkastellen Versailles’n rauhansopimus osoittautui edellä mainituista kaikkein merkittävimmäksi. Saksalaiset tunsivat kovat rauhanehdot nöyryyttäviksi. Niinpä Adolf Hitler saattoi myöhemmin vedota voimakkaasti saksalaisten tunteisiin, kun hän lupasi repiä Versailles’n "häpeärauhan" ja palauttaa Saksan kunnian ja suuruuden. Voidaan siis perustellusti väittää, että Pariisin rauhankonferenssin päätöksillä valmisteltiin toista maailmansotaa. Pysyvän rauhan sijasta saatiin aikaan 20 vuoden "aselepo". Jaltan konferenssi
Jaltan konferenssissa päätettiin sodankäynnistä Saksaa vastaan, Saksan yhteisestä miehityksestä ja valvonnasta. Saksan militarismin ja kansallissosialismin tuhoaminen ja sotarikollisten tuomitseminen olivat myös asialistalla. Saksalaisten aiheuttaman hävityksen korvauksen perimisestä ja yhdistyneiden kansakuntien edustajien konferenssin koollekutsumisesta tehtiin myös päätös. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Yhdysvaltain presidentti Lyndon B. Johnson ja Neuvostoliiton pääministeri Aleksei Kosygin kohtasivat Glassboron yliopistokaupungissa New Yorkin osavaltiossa 23.–25. kesäkuuta. Suurvaltojen johtajien aiheena olivat Vietnamin sota ja Kuuden päivän sota sekä ydinsulkusopimus. Keskustelut käytiin ystävällisessä ja sydämellisessä ilmapiirissä. Minkäänlaisiin sopimuksiin osapuolet eivät päässeet. 
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin vierailu Neuvostoliittoon oli ensimmäinen, jonka Yhdysvaltain presidentti on tehnyt. 
Nixonin matkan aikana allekirjoitettiin sopimuksia luonnonsuojelusta, lääketieteestä sekä avaruustutkimuksesta ja talousteknisestä yhteistyöstä. Kairon konferenssi (1921)
Kairon konferenssi järjestettiin vuonna 1921 Kairossa. Siirtomaista ja merentakaisista alueista vastannut ministeri (Colonial Secretary) Winston Churchill kutsui Iso-Britannian siviili- ja sotilasjohdon Lähi-idässä Kairossa järjestettyyn konferenssiin, jonka tarkoitus oli yhdenmukaistaa Iso-Britannian politiikkaa Lähi-idässä. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Osapuolet keskustelivat myös alueellisista selkkauksista kuten Afganistanin miehityksestä sekä Keski-Amerikan ongelmista joista ei kuitenkaan saatu käytännön tuloksia. Berliinin kongressi
Berliinin kongressi 13. kesäkuuta – 13. heinäkuuta 1878 oli Euroopan suurvaltojen huippukokous, joka päätti Balkanin kansojen ja valtioiden kohtalosta Venäjän keisarikunnan ja Osmanien valtakunnan välisen sodan (1877–1878) jälkeen. Kongressia johti Saksan keisarikunnan kansleri Otto von Bismarck ja myös Britannian pääministerillä Benjamin Disraelilla oli siellä keskeinen rooli. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Helsingin ETYK-huippukokouksen aikana 2. heinäkuuta Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnev ja Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford tapasivat toisensa Neuvostoliiton suurlähetystössä. Molemmat osapuolet tähtäsivät strategisten aseiden käytön rajoittamiseen (SALT). Sopimuksen jatkoneuvottelut olivat olleet alkuvuoden 1975 jäissä, joten osapuolten tapaaminen Helsingissä oli odotettu. Läpimurtoa ei kuitenkaan tullut pitkistä neuvotteluista huolimatta. Ford ja Brežnev kuitenkin korostivat, että neuvottelujen henki oli ystävällinen ja rakentava. Kuriilien kiista
Saksan ryhtyessä perääntymään Neuvostoliiton rintamalla Stalin ilmoitti Teheranin konferenssissa vuonna 1943, että Neuvostoliitto voisi liittyä Tyynenmeren sotaan Japania vastaan Saksan antauduttua. Neuvostoliitto puolestaan odotti Britannialta ja Yhdysvalloilta, että länsiliittoutuneet avaisivat myös länsirintaman Saksaa vastaan. Normandian maihinnousun toteuduttua vuoden 1944 lopulla Neuvostoliitto määritteli kantansa Japanin vastaisen sodan suhteen. Neuvostoliiton tulisi saada Japanilta Etelä-Sahalin. Stalin, Churchill ja Roosevelt sopivatkin tästä Jaltan konferenssissa. Britannia, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto saavuttivat konferenssissa 11. helmikuuta 1945 yksimielisyyden siitä, että Neuvostoliitto voisi ottaa haltuunsa Kuriilit ja Etelä-Sahalinin, mikäli se yhtyisi Japanin vastaiseen sotaan. Iranin historia
Iranin uusi hallinto oli äärikonservatiivinen. Maan uudistusmieliset olivat halunneet kansallistaa teollisuutta ja toteuttaa maauudistuksen; pääosaa maasta hallitseva papisto oli vastustanut tätä. Pappisvalta palautti islamilaiset traditiot kulttuuriin ja lakiin. Länsivaikutteet estettiin ja länsimielinen eliitti pakeni maasta. Kairon konferenssi
Kairon konferenssi (koodinimeltä Sextant) pidettiin 22. marraskuuta–26. marraskuuta vuonna 1943 Kairossa, Egyptissä. Siihen osallistuivat Franklin Roosevelt Yhdysvalloista, Winston Churchill Britanniasta ja Tšiang Kai-šek Kiinasta.
Kokouksessa päätettiin lähinnä Kiinan ja Burman asioiden järjestämisestä sodanjälkeisenä aikana. Kliment Vorošilov
Vorošilov seurasi Stalinia Teheranin konferenssiin vuonna 1943. Azerbaidžanin kriisi
Yhdysvaltojen tukema Iranin hallitus vei asian Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston käsiteltäväksi. Pääministeri Ahmad Qavan neuvotteli sopimuksen neuvostojoukkojen vetäytymisestä toukokuuhun 1946 mennessä. Samalla Iran lupautui vetämään kysymyksen pois turvallisuusneuvostosta, neuvottelemaan Azerbaidžanin hallituksen kanssa ja harkitsemaan neuvostoliittolais-iranilaisen yhteisyrityksen perustamista maan pohjoisosien öljyvarojen hyödyntämiseksi. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Iran kävi ensin neuvotteluja Azerbaidžanin hallituksen kanssa, mutta miehitti alueen joulukuussa 1946. Autonomiaa vaatineet azeri- ja kurdiliikkeet tukahdutettiin. Kesäkuussa 1947 Iranin uusi parlamentti hylkäsi ajatuksen yhteisen öljy-yhtiön perustamisesta. Washingtonin konferenssi
Konferenssissa tehtiin useita monenkeskisiä ja kahdenvälisiä sopimuksia. Viiden vallan sopimuksessa eli Washingtonin laivastosopimuksessa Yhdysvallat, Britannia, Japani, Italia ja Ranska sopivat rajoittavansa laivastojensa kokoa tietyssä suhteessa (Yhdysvallat ja Britannia 500 000 tonnia, Japani 300 000 tonnia). Neljän vallan sopimuksessa maat Italiaa lukuun ottamatta sopivat konsultoivansa toisiaan ennen sotilaallisiin toimiin ryhtymistä, jos Itä-Aasiassa syttyisi kriisi. Tämä sopimus korvasi vuonna 1902 solmitun Britannian ja Japanin liiton. Lisäksi yhdeksän vallan sopimuksessa allekirjoittajat lupasivat kunnioittaa Kiinan alueellista koskemattomuutta. Kiina lupasi vuorostaan kohdella kaikkia maita kaupankäynnissä tasapuolisesti. Iranin historia
Uudistuksissa naisille annettiin lisävapauksia ja uskonnon osuutta koulutuksessa vähennettiin. Nämä uudistukset huolestettuvat maan vaikutusvaltaisia uskonnollisia johtajia. Šaahin vuonna 1971 järjestämä mahtava Persian valtakunnan 2 500 -vuotisjuhla korosti maan pakanallista menneisyyttä. Lisäksi opiskelijat ja intellektuellit olivat tyytymättömiä šaahin yksinvaltiuteen. Perinteisen keskiluokan, bazaarikauppiaiden eli "baazaari"-luokan tyytymättömyys johtui lisääntyneiden tulojen valumisesta suuriyrityksille, etenkin länsimaisille, jolla oli yhteyksiä šaahin sukuun. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
Neuvostoliitto kirjasi suurimmaksi voitokseen Etykin päätösasiakirjan "ensimmäisen korin", jossa taattiin toisen maailmansodan ja vuoden 1947 Pariisin rauhansopimuksen tuloksena syntyneiden valtiollisten rajojen loukkaamattomuus. Neuvostojohtajat odottivat paljon myös idän ja lännen taloudellista yhteistyötä koskeneelta "toiselta korilta", mutta käytännössä se jäi muodollisuudeksi läntisen markkinatalouden ja itäisen suunnitelmatalouden sovittamattomien eroavuuksien vuoksi. Moskovan välirauha
Neuvostoliitto aloitti syksyllä 1943 Suomen vastaisen propagandakampanjan, joka liittyi lähestyvään Teheranin konferenssiin, jossa Neuvostoliitto asetti reunaehtoja, joista eräät vaikuttivat Suomeenkin. Yksi keskeinen periaate oli että Suomen kysymys oli pelkästään Suomen ja Neuvostoliiton keskeinen asia. Toinen oli Moskovan 1940 rauhan rajojen ottaminen keskustelun pohjaksi. Jotta Suomi olisi helpommin saatu myöntymään rauhaan, Churchill ja Roosevelt kuitenkin ehdottivat, että Viipuri jätettäisiin Suomelle, mutta Stalin vaati Viipuria ehdottomasti Neuvostoliitolle ja kieltäytyi edes keskustelemasta asiasta. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssin (ETYK, Etyk) ensimmäinen vaihe oli ulkoministerien kokous Helsingissä vuonna 1973, toinen Genevessä pidetyt neuvottelut 1973–1975 ja kolmas Helsingissä pidetty huippukokous 1975. Solvay-konferenssi
Kymmenes konferenssi järjestettiin vuonna 1954. Konferenssin aihe oli "elektronit metalleissa" (). Teheranin konferenssi
Otto Skorzenyn mukaan konferenssin päävieraiden surmaamiseksi tai vangitsemiseksi oli Saksan Abwehrin valmisteltavaksi annettu operaatio Pitkä hyppy. Operaatiota Iranissa valmisteli Roman Gramota. Hankkeen valmistelijat pudotettiin laskuvarjoilla Iraniin Krimiltä lähteneistä lentokoneista. Gramotan toimet Iranissa ilmoitti brittiläisille sveitsiläinen Ernst Merzer. Hän oli soluttautunut brittitiedustelun toimeksiannosta Abwehriin, jonka käskystä hän oli siirtynyt 1940 Teheraniin kaupallisten toiminimien edustajaksi. Saksalaisten jouduttua kesällä 1941 lähtemään Iranista Ernst Merzer oli jäänyt sveitsiläisenä saksalaisten tiedustelijoiden pää- ja yhdysmieheksi Teheraniin. Neuvostoliittolaiset saivat tiedon asiasta saksalaisena yliluutnanttina esiintyvältä Paul Siebertiltä, joka oli neuvostoliittolainen tiedustelija Nikolai Kuznetsov. Paul Siebert palveli Ukrainassa ja sai tietonsa SS-Sturmbannführer Ulrich von Ortelilta, joka oli luvannut tutustuttaa Paul Siebertin Otto Skorzenyyn. Seneca Fallsin konferenssi
Seneca Fallsin konferenssi oli heinäkuussa 1848 New Yorkin osavaltion Seneca Fallsissa pidetty kaksipäiväinen kokous, jonka tärkeimpiä puuhanaisia olivat kansalaisoikeusaktiivi Lucretia Mott ja suffragetti Elizabeth Cady Stanton. Konferenssia pidetään feminismin alkusysäyksenä. Moskovan ulkoministerikonferenssi
Moskovan ulkoministerikonferenssi pidettiin 18.10.–11.11. 1943 Moskovan Kremlissä ja Spiridovan palatsissa. Kokouksessa valmisteltiin tulevaa Liittoutuneiden Teheranin konferenssiä. Konferenssiin osallistuivat Anthony Eden Yhdistyneestä Kuningaskunnasta, Cordell Hull Yhdysvalloista, Foo Ping-Sheung Kiinasta ja Vjatšeslav Molotov Neuvostoliitosta. Euroopan konsertti
Keinoksi tämän tasapainon hallintaan Wienin kongressissa sovittiin säännöllisesti pidettävistä konferensseista. Näistä ensimmäinen oli 1818 pidetty Aachenin konferenssi, toinen Troppaun konferenssi 1820, kolmas Laibachin konferenssi 1821 ja viimeinen Wienin kongressin päätösten mukaan järjestetty oli Veronan konferenssi 1822. Nämä konferenssit järjesti neliliitto, joka Aachenin konferenssissa laajeni viisiliitoksi, kun Ranska hyväksyttiin mukaan. Vuonna 1815 oli syntynyt myös Pyhä allianssi Venäjän johdolla Venäjän, Itävallan ja Preussin liitoksi. Muita suurvaltojen konferensseja 1800-luvulla olivat Lontoon vuoden 1832 konferenssi, jossa järjestettiin Kreikan itsenäistyminen, ja Berliinin kongressi 1878, jossa järjesteltiin Balkanin maiden rajoja. Wienin kongressi
Wienin kongressi eli Tanssiva kongressi oli vuosina 1814–1815 Itävallan Wienissä järjestetty konferenssi, jonka tarkoituksena oli Euroopan rajojen uudelleenjärjestely tasapainoisiin suuriin ja pieniin valtioihin Napoleonin sotien jäljiltä. Wienin kongressia kutsutaan myös ”tanssivaksi kongressiksi” päivittäin keisarin palatsissa 40 pöydässä tarjottujen päivällisten sekä keskeytymättömänä sarjana järjestettyjen juhlien, vastaanottojen, tanssiaisten, konserttien, teatterinäytösten sekä metsästys- ja rekiretkien eikä vähiten hitaasti edenneiden neuvottelujen vuoksi. Aikalaissanonnan mukaan kongressi kyllä ”tanssi, muttei eteenpäin”. Kongressin puheenjohtajana toimi Itävallan ulkoministeri Klemens Wenzel von Metternich. Muita kongressin merkittäviä osanottajia olivat Britannian ulkoministeri lordi Castlereagh, Ranskan ulkoministeri Charles Maurice de Talleyrand, Venäjän ulkoministeri Karl Robert von Nesselrode ja Preussin kansleri Karl August von Hardenberg. Teheranin konferenssi
Keskeisellä sijalla konferenssissa oli keventää Neuvostoliiton taakkaa ja nopeuttaa Saksan häviötä maihinnousulla Ranskaan. Vastineeksi Neuvostoliitto lupasi hyökätä Japania vastaan Itä-Aasiassa heti, kun Saksa olisi hävinnyt Euroopassa. Yhdysvalloille Neuvostoliiton sota Itä-Aasiassa oli hyödyllinen tässä vaiheessa siksi, että Japanin tappiota voitaisiin jouduttaa. Myöhemmin tämä tavoite ei ollut Yhdysvalloille enää välttämätön, koska Japani saatettiin kukistaa uhkaamalla sitä laajamittaisella ydinaseen käytöllä, jolloin Neuvostoliiton tuki Yhdysvalloille muodostui merkityksettömäksi. Yhdysvaltain myöhemmin muuttuneesta asenteesta huolimatta Neuvostoliitto alkuperäisen lupauksensa mukaisesti hyökkäsi elokuussa Japanin hallussa pitämään Mantšuriaan. Neuvostoliitolla ja Japanilla oli elokuussa 1945 voimassa oleva 1941 viideksi vuodeksi solmittu hyökkäämättömyyssopimus. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Pariisin huippukokousta oli odotettu suurin toivein. Kokouksessa oli tarkoituksena käsitellä Berliinin ja ennen kaikkea Saksojen kysymystä. Huppukokous päättyi kuitenkin nolosti. Neuvostoliiton pääministeri Hruštšov ilmoitti Neuvostoliiton ilmatorjunnan ampuneen yhdysvaltalaisen U-2-tyyppisen tiedustelulentokoneen alas Neuvostoliiton alueella. Koneen lentäjä Francis Gary Powers oli Hruštšovin mukaan vangittuna. Washingtonin konferenssi
Washingtonin laivastokonferenssi oli Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa vuosien 1921–1922 vaihteessa pidetty sotilaallinen konferenssi, jonka tarkoitus oli lievittää jännitteitä Itä-Aasiassa ja keskustella aseistariisunnasta. Iran Air
Iranin vallankumouksen aikana, helmikuussa 1979, Iran Air aloitti supistamaan ulkomaanlentojaan. Teheran suuniteltiin olevan ainoa virallinen reitti Iraniin. Šīrāz sai olla toinen vaihtoehto, mutta vain kun lentoja Teheraniin ei jostaan syystä voinut toteuttaa. Kaikki muut iranilaiset kaupungit menettivät kansainvälisen asemansa. Viimeinen lento New Yorkista Teheraniin lennettiin 7. marraskuuta 1979. 8. marraskuuta 1979 Teheranista New Yorkiin matkalla ollut kone käännytettiin Montrealiin juuri alkaneen panttivankikriisin takia. Sen jälkeen Boeing 747SP-koneita käytettiin vain Euroopan ja Aasian lennoilla. Irakin–Iranin sota
Irak uusi kaupunkisodan 1986, koska sillä oli silloin ilmaherruus. Irak keskeytti hyökkäykset helmikuussa 1987. Kaupunkisota alkoi taas voimakkaana, kun molemmat tulittivat toistensa kaupunkeja raketein maaliskuussa 1988. Kohteiksi joutuivat varsinkin maiden pääkaupungit Teheran ja Bagdad sekä ensi kertaa Qomin pyhä kaupunki. Teheranissa kansa osoitti mieltään Neuvostoliittoa vastaan, joka oli toimittanut Irakille raketteja. Mielenosoittajat koettivat murtautua Neuvostoliiton suurlähetystöön, minkä poliisi onnistui vaivoin estämään. Casablancan konferenssi (1943)
Casablancan konferenssi pidettiin 14.–23.1. 1943 Marokon Casablancassa, jossa tapasivat toisensa edustajineen Britannian pääministeri Winston Churchill ja Yhdysvaltain presidentti Franklin Roosevelt. Harry S. Truman
Presidenttinä Truman osallistui Potsdamin konferenssiin 17. heinäkuuta–2. elokuuta 1945. Hän kertoi Stalinille aikovansa käyttää uudenlaista asetta Japania vastaan, mistä Stalin tiesikin vakoojiensa vuoksi. Saksan sotakorvauskysymykset ja Neuvostoliiton osallistuminen sotaan Japania vastaan sekä Neuvostoliiton oikeus Japania koskeneisiin aluevaatimuksiin olivat ongelmakysymyksiä. Stalin otti neuvotteluissa esille oikeuden siirtää tehtaita Mantšuriasta Neuvostoliittoon. Saksan kysymyksessä luotiin jakolinja, joka johti Euroopan jakautumiseen Itä- ja Länsi-Eurooppaan. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford ja Neuvostoliiton kommunistipuolueen pääsihteeri Leonid Brežnevin tapasivat toisensa 23.–24. marraskuuta Neuvostoliiton länsirannikolla Vladivostokissa. Tapaamisen tärkein kohta oli SALT-neuvotteluiden edistäminen. Osapuolet sopivat uusista suuntaviivoista, jotka merkitsivät 10-vuotista sopimusta ydinasevarustelujen supistamisesta. Kommunikean mukaan sopimus SALT II:sta tulisi vuonna 1975. Iran
Iranin kansallinen vastarintaneuvosto perustettiin Ranskassa 1981, ja sitä pidetään Kansan mujahedin -järjestön julkisivuna.
Kansan mujahedin perustettiin 1965 taistelemaan šaahia vastaan, mutta hallitus murskasi sen pääosin 1975. Kesällä 1981 Kansan mujahedin nousi kapinaan Islamilaista tasavaltaa vastaan, mutta hävisi, ja sen johtajat pakenivat maasta. Vuonna 1986 Ranska karkotti järjestön, joka siirsi päämajansa Bagdadiin ja taisteli Saddam Husseinin tukemana Irania vastaan.
Yhdysvaltojen mukaan useat maat, ei kuitenkaan EU, pitävät sitä terroristijärjestönä. World Summit on the Information Society
World Summit on the Information Society (WSIS) oli YK:n alainen tietoyhteiskuntaa käsittelevä huippukokous. WSIS:n ensimmäinen vaihe järjestettiin Genevessä 10.-12. joulukuuta 2003 ja toinen osa Tunisissa 16.-18. marraskuuta 2005. Kokousten tarkoituksena oli löytää ratkaisuja tieto- ja viestintäteknologian tuomiin ongelmiin ja löytää tapoja käyttää niitä kehitysmaiden taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen edistämiseksi ja digitaalisen kuilun poistamiseksi. Aachenin konferenssi
Konferenssissa käsiteltiin myös muita aiheita, kuten orjakaupan kieltämistä ja toimia barbareskimerirosvoja vastaan, mutta päätöksiä näistä asioista ei syntynyt. Teheran
Iranin jalkapallon pääsarjassa on kaudella 2016 viisi joukkuetta Teheranin seudulta: Esteghlal, Persepolis FC, Saipa FC, Naft Tehran FC ja Rah Ahan FC. Maajoukkueen kotistadion on Azadi Stadium. Sen katsomoissa olisi tilaa 100 000 katsojalle, mutta FIFA on vaatinut Irania rajoittamaan katsojien lukumäärää turvallisussyistä. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi
1. elokuuta allekirjoitettiin kokouksen päätösasiakirja, niin sanottu Helsingin päätösasiakirja. Kirjoittamisen aloitti liittokansleri Schmidt ja sen päätti Jugoslavian presidentti Josip Broz Tito. Päätösasiakirja jakautui neljään pääkohtaan eli "koriin". Ensimmäinen käsitteli Euroopan turvallisuuskysymyksiä, toisessa päätettiin yhteistyöstä muun muassa taloudessa, tieteessä ja ympäristönsuojelussa, kolmas koski yhteistoimintaa humanitaarisilla aloilla ja neljäs konferenssin seurantaa ja tulevia kokouksia. John Foster Dulles
Dulles valittiin Yhdysvaltain ulkoministeriksi tammikuussa 1953. Yksi hänen ensimmäisistä päätehtävistä oli voimatoimet kommunismia vastaan, Dulles ohjasi CIA:n suunnitelmaa Iranin pääministeri Mohammed Mossadeqin syrjäyttämiseksi vallasta. Tämä johti suoraan sotilas vallankaappaukseen Operaatio Ajaxin nimellä, jossa Mohammad Reza Pahlavi asetettiin Iranin shaahiksi. Hän vieraili Intiassa presidentti Nehrun luona toukokuussa 1953 ja neuvotteli turvallisuussopimuksesta Yhdysvaltain takuita vastaan. Nehru kieltäytyi sopimuksesta. Iran
Uusi teokraattinen poliittinen järjestelmä toteutti konservatiivisia islamilaisia reformeja ja papiston ennennäkemättömän suoran vaikutusvallan. Se vahvisti Iranin länsimaitten vastaista suuntausta, joka osin johtui lännen tuesta šaahille sekä Irakille Irakin–Iranin sodan aikana. Iranin Yhdysvaltain-suhteita haittasi erityisesti Yhdysvaltain lähetystötyöntekijöiden vangitseminen 1979, Iranin pyrkimys levittää islamilaista vallankumousta ja myöhemmin tuki Hizbollahin kaltaisille järjestöille. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Neuvostoliiton kommunistipuoleen pääsihteeri Mihail Gorbatšov tapasivat 11. lokakuuta Reykjavíkissä. Reykjavíkin kokouksen tarkoituksena oli neuvotella vakavasti sekä asevarustelusta että aseidenriisunnasta. Neuvostoliitto kuitenkin esitti laajan suunnitelman jonka piti johtaa mannertenvälisten ydinaseilla varustettujen ohjusten sekä myös keskimatkan ja keskilyhyenmatkan ohjusten asteittainen poistaminen. Yhdysvallat kuitenkin huomasi että suunnitelma olisi sille ja muille Nato-maille epäedullinen sillä se olisi tarkoitettu vain tavanomaisten aseiden varaan rakennettu varustelutasapaino ja se olisi ongelma. Jerusalemin kokous
Kokous järjestettiin koska alkuseurakunnassa oli kiistaa niiden välillä jotka uskoivat että kristittyjen tulisi noudattaa juutalaista lakia ja niiden joiden mielestä ei, kuten Paavali. Yksi keskeisistä kysymyksistä oli se, pitääkö kristityiksi kääntyvät ympärileikkauttaa. Kokous päättyi Paavalin kannan voittamiseen. Frankfurtin kansalliskokous
Frankfurtin kansalliskokous keskittyi lähinnä Saksan tulevaisuutta koskeneeseen keskusteluun, mutta pyrki myös asettamaan väliaikaisen hallinnon, joka olisi voinut ryhtyä saman tien johtamaan koko Saksaa. Kansalliskokous valitsi 29. kesäkuuta 1848 Saksan valtionhoitajaksi () ja kaavaillun väliaikaisen hallituksen johtajaksi Itävallan arkkiherttua Juhanan, joka oli keisari Ferdinand I:n suhteellisen vapaamielisenä tunnettu setä. Pian tuli kuitenkin selväksi, ettei kansalliskokouksen asettamalla hallituksella ollut mitään todellista valtaa, paitsi niiltä osin kuin Saksa yksittäiset valtiot olivat valmiita sallimaan sille. Kansalliskokous yritti myös ryhtyä johtamaan Tanskaa vastaan käytyä sotaa, joka koski Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien omistusta. Preussi kuitenkin solmi elokuussa 1848 aselevon Tanskan kanssa välittämättä kansalliskokouksen vastustuksesta. Teheranin suuri basaari
Basaarilla on myös poliittista painoarvoa. Se edustaa vanhoillista šiialaista islamilaisuutta vastakohtana Pohjois-Teheranin länsimaistuneelle ja vaurastuneelle liikealueelle. Dwight D. Eisenhower
Suhteessa Neuvostoliittoon vallitsi kaksijakoisuus: liennytystä pyrittiin rakentamaan, mutta Neuvostoliittoon suhtauduttiin hyvin epäluuloisesti. Tämä johti muun muassa moniin Neuvostoliiton ylittäneisiin vakoilulentoihin, joista Gary Powersin U-2-vakoilukoneella tekemä lento vappuna 1960 johti etenkin Nixonin epäedulliseen asemaan seuraavissa vaaleissa. Kun lokakuussa 1953 ehdotettiin lännen ja idän välistä konferenssia, Eisenhower ilmoitti 28. lokakuuta vastustavansa konferenssia, ennen kuin Neuvostoliiton aikeet on selvitetty. Kun Neuvostoliitto hyväksyi konferenssin järjestämisen, Eisenhower sanoi 2. joulukuuta osallistuvansa siihen vain, jos saa varmuuden Neuvostoliiton kunniallisista aikeista. Hän hyväksyi konferenssin järjestämisen vasta 8. joulukuuta Bermudalla kokouksessa Winston Churchillin ja Joseph Lanielin kanssa. Eisenhower ehdotti samana päivänä myös koko maailman ydinpolttoaineiden luovuttamista YK:lle, joka varmistaisi, että ydinenergiaa käytettäisiin vain rauhanomaisiin tarkoituksiin. 7. tammikuuta 1954 hän kertoi kongressille suunnittelevansa ulkomaiden taloudellisen avun supistamista sekä pyrkivänsä pysymään aloitteellisena ulkopoliittisissa kysymyksissä. Eisenhower ehdotti Neuvostoliitolle 21. heinäkuuta 1955 vapaata vakoilulentojen tekemistä puolin ja toisin ja sotilaallisten asiakirjojen vaihtoa. Trianonin rauha
Suurvallat ja niiden pienet liittolaiset kokoontuivat tammikuussa 1919 rauhankonferenssiin Pariisissa. Konferenssin eniten huomiota saaneet kohdat olivat rauhansopimus Saksan kanssa ja Kansainliiton peruskirja. Unkarista olivat kiinnostuneet vain Ranska ja Unkarin naapurimaat. Unkarin rauhanehtoja valmisteli kaksi komissiota, joista toinen käsitteli Tšekkoslovakian ja toinen Romanian ja Jugoslavian vaatimuksia. Ranska tuki maiden pyrkimyksiä, mutta kaikkia vaatimuksiaan ne eivät saaneet kuitenkaan läpi. Hylättyihin ehdotuksiin kuuluivat esimerkiksi niin sanottu Burgenlandin käytävä Tšekkoslovakian ja Jugoslavian välille, Pécsin kivihiilikentän liittäminen Jugoslaviaan ja Romanian vaatimukset rajan vetämisestä Tiszalle. Komissioiden ehdotukset olivat valmiita ennen Károlyin hallituksen eroa ja ne hyväksyttiin rauhankonferenssin korkeimmassa neuvostossa toukokuussa. Neuvostohallituksen muodostaminen ja romanialaisten Budapestin miehitys lykkäsivät kuitenkin rauhanehdotuksen tarjoamista unkarilaisille. Erillissotateesi
Liittoutuneiden ”kolme suurta” Franklin D. Roosevelt, Josif Stalin ja Winston Churchill keskustelivat Saksan ja sen liittolaisille asetettavasta ehdottoman antautumisen vaatimuksesta 1. joulukuuta 1943 Teheranissa. Roosevelt puhui Suomen puolesta ja samoin Churchill. Stalin joutui myöntämään, että ”kansa, joka on niin rohkeasti taistellut itsenäisyytensä puolesta, ansaitsee tulla otetuksi huomioon”. Hän esitteli rauhanehtonsa: vuoden 1940 rajan palauttaminen voimaan, Petsamon liittäminen Neuvostoliittoon, suomalaisten aiheuttamien vahinkojen ”50-prosenttinen korvaaminen”, saksalaisten karkottaminen maasta ja armeijan demobilisaatio. Näin vaatimus ehdottomasta antautumisesta ei koskenut Suomea, minkä on katsottu tukevan käsitystä Suomen erillissodasta. Toisaalta Suomen tuleva asema kuitenkin ratkaistiin vasta 1944 torjuntataisteluissa. Myös Pariisin rauhansopimukseen 1947 kirjattiin yksiselitteisesti Suomen olleen liitossa Saksan kanssa. Wannseen konferenssi
Läsnä olivat:Keskustelun aiheena oli jo edellisvuonna korkeammalla tasolla päätetty "lopullinen ratkaisu" eli suunnitelma murhata kaikki juutalaiset. Heydrichin tarkoituksena oli tiedottaa päätöksestä sekä samansuuntaistaa päälinjat. Kokouksessa esiteltiin ajatus juutalaisten karkotuksista itään ”sopivaan työhön jonka kuluessa epäilemättä suuri osa eliminoituu luonnollisten syiden kautta”. Jäljelle jääneet oli tarkoitus ”käsitellä”, koska he muutoin vapautuessaan toimisivat ”uuden juutalaisen elpymisen” siemenenä. Yhdistyneet kansakunnat
YK:ssa nostettiin 1990-luvulla aktiivisesti esiin myös esimerkiksi köyhyys, naisten asema ja ihmisoikeudet. Näiden tiimoilta järjestettiin suuria maailmankonferensseja, joiden pohjalta luotiin 2000-luvun maailmanlaajuiset kehitystavoitteet. YK järjesti syyskuussa 2000 niin sanotun vuosituhathuippukokouksen, joka oli ensimmäinen yleiskokouksen tapaaminen, jossa oli paikalla kaikkien jäsenvaltioiden päämiehet. Sen yhteydessä koottiin vuosituhatjulistus. Huomiota siitä ovat saaneet erityisesti , joiden päämääränä oli vastustaa köyhien maiden kehittymistä jarruttavia tekijöitä. Tarja Halonen
Syyskuussa edessä oli jälleen presidentin valtaoikeuksiin liittynyt kiista, kun Halonen osallistui EU:n Georgia-huippukokoukseen pääministeri Matti Vanhasen rinnalla tuoreen ulkoministeri Alexander Stubbin sijasta. Keskustelu niin sanotusta ”kahden lautasen kysymyksestä” oli jatkunut jo pitkään Suomen politiikassa, mutta se sai uuden käänteen Georgian huippukokouksen myötä. EU oli ilmaissut, että edustajien määrä oli rajattu ehdottomasti kahteen henkilöön, joten Halosen päätös osallistua kokoukseen tarkoitti, että Georgian rauhansuunnitelmaa Etyjin puheenjohtajana neuvotellut ulkoministeri Alexander Stubb ei mahtunut kokoussalissa Suomen edustuspöytään. Tilanne oli hyvin erikoinen, sillä huippukokouksen ainoana teemana oli Georgian kriisi, jota EU oli sovitellut tiukassa yhteistyössä nimenomaan Etyjin kanssa, jonka puheenjohtajuus oli tällöin Suomella. Halonen ja pääministeri Vanhanen eivät voineet kokouksessa kuitenkaan puhua Etyjin puheenjohtajan roolissa, sillä järjestön puheenjohtajuus on vuorossa olevan maan ulkoministerin henkilökohtainen tehtävä. Solvay-konferenssi
Kahdeksas konferenssi pidettiin vasta vuonna 1948 toisen maailmansodan takia. Konferenssin puheenjohtajana oli Lawrence Bragg. Konferenssin aiheena oli "alkeishiukkaset ja niiden vuorovaikutukset" (). 2010-luku
Iran oli ollut YK:n julistamien eriasteisten pakotteiden kohde vuodesta 2006 lähtien koskien sen ydinohjelmaa. Heinäkuussa 2015 ilmoitettiin neuvotteluissa päässyn yhteisymmärrykseen ja talouspakotteet puretaan ja maa saa jatkaa ydinvoiman kehittämistä. Teheran
Teheranin yliopisto on maan vanhin korkeakoulu. Sen historia alkaa 1800-luvun puolivälistä. Nykyisin sillä on 32 000 opiskelijaa 40 tiedekunnassa. Lääketieteellinen tiedekunta on irronnut siitä omaksi korkeakoulukseen. Teheran
Teheranin pörssi on perustettu vuonna 1968. Se on voinut hyvin 2000-luvulla, vuonna 2013 se kasvoi 130%. Pörssiosakkeista vain harvat ovat ulkomaalaisten hallussa. Talouspakotteiden poistaminen on vahvistanut taloutta. Filosofian maailmankongressi
Filosofian 21. maailmankongressi järjestettiin 10.-17. elokuuta 2003 Istanbulissa, Turkissa. Sen teemana oli ”Filosofia kohtaa maailman ongelmat” (”Philosophy Facing World Problems”). Kongressissa järjestettiin seuraavat symposiumit:Kokouksen julkaisut tullaan julkaisemaan nimellä "The Proceedings of the Twenty-First World Congress of Philosophy" kolmessatoista aiheittain järjestetyssä niteessä. Niteiden aihealueet ovat: etiikka; yhteiskuntafilosofia ja poliittinen filosofia; ihmisoikeudet; kasvatusfilosofia; logiikka ja tieteenfilosofia; tietoteoria; filosofia ja kulttuuri(t); uskonnonfilosofia; filosofinen antropologia; antiikin ja uuden ajan filosofia; nykyajan filosofia; filosofiset suuntaukset 20. vuosisadalla; ja filosofia kohtaa maailman ongelmat. Tampereen konferenssi 1905
Juuri ennen puoluekonferenssia bolševikkien hallitsema Moskovan työläisneuvosto päätti 21. joulukuuta aloittaa omin päin paikallisen yleislakon ja aseellisen kapinan, johon myös muut vallankumoukselliset puolueet liittyivät. Puoluekonferenssin alkaessa ei vielä tiedetty kapinan lopputulosta. Toinen konferenssin päätöksiin vaikuttanut tapahtuma oli Venäjän hallituksen julkaisema uusi tulevan valtakunnanduuman vaalilaki. Iran
Iranin ydinohjelma on luonut kitkaa maan kansainvälisissä suhteissa. YK:n turvallisuusneuvosto vaatii Iranilta uraanin käsittelyn ja rikastuksen pysyvää lopettamista. Yhdysvaltain edustaja on syyttänyt Irania ydinaseen tavoittelusta. Iranin mukaan yritys kieltää uraanin rikastaminen rauhanomaisiin tarkoituksiin rikkoo kansainvälisen oikeuden normeja, ydinsulkusopimusta ja IAEA:n määräyksiä.
Yhdysvaltain tiedustelupalvelujen konsensus on kuitenkin että Iranilla ei ole ollut projektia ydinaseiden kehittämiseksi ainakaan vuoden 2003 jälkeen. IAEA:n raporteissa on mainittu huolestuneisuus Iranin rikastusohjelman sotilaallisesta ulottuvuudesta. Israel sen sijaan pitää Irania uhkana olemassaololleen. Yhdysvallat ja Euroopan unioni ovat asettaneet 2012 tiukkoja pakotteita Iranin öljy- ja pankkisektoreille. Luettelo Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välisistä huippukokouksista
Teheranin kokouksen suuri kysymys oli myös Kiinan asema. Stalin piti kiinni hyvin herkästä suhteista Japaniin. Matkalla Teheraniin olivat Roosevelt sekä Churchill keskustelleet Kiinan presidentin Tšiang Kai-šekin kanssa Kairossa 22. heinäkuuta – 26. heinäkuuta. Osapuolet sopivat, että Japanilta otettaisiin pois kaikki Tyynen valtameren saaret, jotka se oli miehittänyt vuoden 1914 jälkeen. Lisäksi Koreasta tehtäisiin itsenäinen valtio. Casablancan konferenssi (1943)
Tärkein Casablancan päätöksistä oli ehdottoman antautumisen vaatimus Saksalle ja sen liittolaisille. Päätöksellä pyrittiin estämään ainakin muodollisesti liittoutuneisiin kuuluvien maiden erilliset rauhansopimukset Saksan ja sen liittolaisten kanssa, mikä vahvisti luottamusta Hitlerin vastaisessa koalition piirissä. Churchill ja Roosevelt sopivat Pohjois-Afrikan operaation jälkeen siirtävänsä sotaponnistelut akselivaltojen heikoimpana lenkkinä pitämäänsä Italiaa vastaan. Iranin panttivankikriisi
Iranin panttivankikriisi oli tapahtumasarja, joka alkoi, kun paikalliset islamilaiset opiskelijat valtasivat 4. marraskuuta 1979 Yhdysvaltain Iranin suurlähetystön Teheranissa.