Mikä on Oker-Blom-suvun Suomen Aatelissuku numero?
Christian Theodor Oker-Blom
Christian Theodor Oker-Blom (vuoteen 1865 Åkerblom; 7. elokuuta 1822 Sortavala – 9. elokuuta 1900) oli suomalainen upseeri, joka teki uransa Venäjän armeijassa ja nousi lopulta kenraaliksi. Hän toimi myös senaattorina. Christian Åkerblom aateloitiin vuonna 1866 ja otti silloin nimekseen Oker-Blom ja tunnuslausekseen "Oma toimi Luojan apu". Oker-Blom-suku on sittemmin ritarihuoneella Suomen Aatelissuku numero 239.
Christian Theodor Oker-Blom
Oker-Blomien kotona erityisesti rouva Julia Maria Lovisa (o.s. Böckelman) kuuluu kannattaneen J.V. Snellmanin kansallisuus- ja kielioppeja. Christian Oker-Blom omaksui myös ajatuksen, että koulutetun ruotsinkielisen eliitin tehtävä on johtaa vahvan kansallistunteen ja kansallisvaltion rakentamista suomeksi. Suomalainen kulttuuri oli yhteensitova tekijä fennomaanien kansallisuusajatuksessa ja yleinen kansalaiskoulutus oli merkittävässä asemassa kansallisuusprojektin onnistumisessa. Oker-Blom oli ennen aikaansa senaattorina, Viipurin läänin kuvernöörin roolissa, vaikuttanut kansakoulujen rakentamiseen. Hänellä oli merkittävä rooli joidenkin maatalouskoulujen ja seminaarien perustamisessa. Fennomaanit katsoivat yleisen asevelvollisuuden lisäävän mahdollisuuksia vahvistaa eri yhteiskuntaluokkien välisiä suhteita, kun järjestelmä aikaisemmin rasitti eniten maanviljelijöitä. Oli pitkälti Oker-Blomin ansiota, että fennomaanit aikaisessa vaiheessa ajoivat yleistä asevelvollisuutta. Schulman (suku)
Everstiluutnantti Otto Schulman introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1634 sukuna numero 176. Suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen sen järjestäytyessä vuonna 1818 numerolla 13. Osa suvun suomalaisista jäsenistä on suomentanut nimen muotoon Koulumies.Schulmanien nuorempi suku
Schulmanien suvun nuorempi sukuhaara käyttää nykyään nimeä Koulumies. Sukuhaara sai alkunsa Otto Christopherin pojan Gustaf Robertin nuoremmasta pojasta. Tämän sukuhaaran huomattavia jäseniä ovat: Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
Munck, vapaaherrallinen suku numero 21 Jan D. Oker-Blom
Jan D. Oker-Blom on professori Pauline ja DE Kenneth Oker-Blomin poika. Hän oli naimisissa KTM Nina Oker-Blomin kanssa 2006–2017. Heillä on yksi tytär. Ero-Lohko
Ero-Lohko (1951—1979) oli tummanrautias suomenhevosori, jonka isä oli Lohko, emä Sirkka-Lintu, isänisä Lohdutus ja emänisä Eri-Aaroni. (Hevosen alkuperäinen nimi oli Eri-Lohko, mutta tätä nimeä ei kelpuutettu kantakirjauksen yhteydessä vaan se muutettiin Ero-Lohkoksi.) Ero-Lohko kilpaili menestyksekkäästi ravurina voittaen neljä kertaa ravikuninkuuden vuosina 1958—1961. Se juoksi useita Suomen ennätyksiä, ja sen virallinen ennätys oli 24,8a, epävirallinen 22,2. Vuonna 1959 juostun virallisen ennätyksen alitti vasta Vonkaus vuonna 1973. Ero-Lohko piti samanaikaisesti hallussaan 1000 metrin, mailin ja 2000 metrin Suomen ennätyksiä. Jakob Tengström
Tengströmin lapset aateloitiin isänsä ansioista heinäkuussa 1809 nimellä "af Tengström" ja suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 aatelsiena sukuna numero 169. Af Tengströmin suku sammui mieslinjalta vuonna 1907 ja lopullisesti 1997. Sukunimi
Tavallisimmat ruotsalaiset sukunimet ovat kansanomaiset nimityypit, jotka ovat joko muotoa isännimi ("Johansson", "Andersson") tai luontosanojen yhdistelmä ("Lindberg", "Granlöv"). Nämä yleistyivät 1800-luvulla, mutta porvarit olivat jo aikaisemmin käyttäneet luontosanojen yhdistelmää, jossa yhdistettiin kotipaikan nimi ja luontosana ("Almgren" oli kotoisin Almbystä). Aatelisto rupesi käyttämään sukunimiä laajemmin 1500-luvulla. Vanhimmat aatelisnimet juontuvat usein sukuvaakunassa olevaan esineeseen ("Bielke", "Vasa"). 1600-luvulla aatelisnimet olivat yleensä tekemällä tehtyjä ja niissä yhdistettiin sanoja, joilla oli aristokraattinen (eli ylimysvaltainen) sävy ("Lagercrantz"). Papisto omaksui myös sukunimikäytännön 1500-luvulla. Alussa suosittua oli tehdä latinalainen versio kotipaikkakunnasta ("Montanius" Bergistä ja "Nobelius" Nöbbelövistä). 1600-luvulla papiston keskuudessa oli suosittua lyhentää latinalaiset nimet ranskalaisen mallin mukaisesti ja "Nobeliuksesta" tuli "Nobel" ja "Walleniuksesta" "Wallén". Mikael Adolf Blum
Mikael Adolf Blum (1785–1864) oli suomalaissyntyinen sotilas ja Linköpingin postimestari, sotilasarvoltaan eversti.. Hän oli upseerina vuonna 1808 Porin rykmentissä. Rauhan palattua hän muutti Ruotsiin, jossa hän osallistui 1814 Norjan retkeen. Hänen isänsä oli kapteeni Johan Petter Blum, joka omisti Porin Yyterin vuodesta 1786. Hänen poikansa oli Ruotsin maanviljelyksen uudistaja Carl H. Adolf Blûm. Hän julkaisi myöhemmin sotatieteellistä kirjallisuutta. Runebergin ”Kuormarenki” mainitsee nimen Blume vänrikki, jonka esikuvana hänen katsotaan olleen. Boije af Gennäs
Boije af Gennäs ['bojje av 'jenneːs] on suomalainen aatelissuku. Suku on kotoisin Pohjasta Uudeltamaalta ja tunnetaan 1400-luvun alusta. Suvun vanhin tunnettu jäsen on "Anders Boije" (k. 1537), joka mainitaan vuonna 1503 maakuntakatselmusmiehenä (landssyneman). Hän avioitui Rötker Olofsson Dieknin tyttären "Brita"n kanssa ja peri apeltaan "Gennäs"in tilan Pohjassa sekä suvun vaakunan. Ruotsin ritarihuonetta perustettaessa vuonna 1625 suomalainen "Boije"n suku sai nimen "Boije af Gennäs" ja järjestysnumeron 16. Suomen Ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 Boije-suku introdusoitiin suomalaisena sukuna numerolla 1. Suvun vapaaherrallinen haara on sammunut. Suku on hallinnut muun muassa Lahdentaan kartanoa Tyrvännössä vuosina 1696–1831 sekä Hakoisten kartanoa Janakkalassa vuosina 1812–1930 ja Ilolan kartanoa Porvoon maalaiskunnassa vuodesta 1850 lähtien. Oker-Blom
Suku on alkujaan lähtöisin Turusta tai Turun seudulta ja sukunimi oli muotoa Åkerblom. Suvussa oli 1700–1800-luvulla kolmessa polvessa piirihallinnon virkamiehiä. Kenraali ja kuvernööri Christian Theodor Åkerblom aateloitiin vuonna 1865, ja hän muutti sukunimensä 1866 muotoon "Oker-Blom". Samana vuonna suku esiteltiin ritarihuoneelle numerolla 239. Suvun tunnuslause kuuluu ""Oma toimi Luojan apu"". Aminoff (suku)
Sukuun kuulunut kenraalimajuri Johan Fredrik Aminoff korotettiin Ruotsissa vuonna 1808 vapaaherraksi, mutta esittely Ritarihuonelle jäi tekemättä, sillä hän asettui seuraavana vuonna asumaan Venäjään liitettyyn Suomeen. Arvo kuitenkin vahvistettiin Suomessa vuonna 1812 ja hänen sukuhaaransa merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 vapaaherrallisena sukuna numero 25 ja muut Suomessa asuneet Aminoffit aatelisena sukuna numero 36. Vapaaherrallinen sukuhaara otti käyttöön latinankielisen tunnuslauseen "Nec adversa nec prospera flectent" (”Älköön vastoinkäyminen eikä menestyskään kääntäkö”). J. F. Aminoff korotettiin Suomessa 1819 edelleen kreiviksi ja kreivin arvo määrättiin periytymään primogenituurioikeudella aina vanhimmalle pojalle. Kreivillinen suku esiteltiin kaksi vuotta myöhemmin numerolla 5. Joitain suomalaisia suvun edustajia on myöhemmin myös asettunut Ruotsiin. Osassa suvun ruotsalaisista haaroista sukunimi on vaihdettu nimeen Jernberg, Järnberg, Pihl, Persson tai Sahlström. Carpelan
Carpelan on suomalainen keskiaikainen aatelissuku, jonka kaksi haaraa on kohotettu vapaaherralliseen arvoon. "Påvel Karpelainen" ("Paavali Karpalainen") Vehmaalta Varsinais-Suomesta sai vuonna 1407 rälssikirjeen Eerik Pommerilaiselta. Vuonna 1625, Ruotsin ritarihuoneen järjestäytyessä, hänen pojantyttärensä pojanpojan poika "Lars Carpelan" (1566–1648), introdusoitiin, aluksi aatelisena sukuna numero 1. Myöhemmin järjestysnumeroksi kuitenkin muutettiin 38. Kenraaliluutnantti Wilhelm Carpelan, yhdessä veljenpoikansa Karl Efraim Carpelanin kanssa korotettiin vuonna 1771 vapaaherroiksi ja introdusoitiin 1776 vapaaherrallisena sukuna numero 281. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai järjestysnumeron 19 vapaaherrojen joukossa. Myös Karl Efraim Carpelanin veljet Simon Vilhelm Carpelan ja Johan Fredrik Carpelan korotettiin vapaaherraksi vuonna 1790 ja introdusoitiin numerolla 310. Tämä haara on kuitenkin sammunut. Borgström (suku)
Suvun varhaisin tunnettu jäsen on 1600-luvulla elänyt porvoolainen kauppias Andreas Sigfridinpoika, jonka pojanpoika Georg otti käyttöön kotikaupungin ruotsinkielisestä nimestä (Borgå) johdetun sukunimen "Borgström". Suku vaikutti usean polven ajan porvareina Porvoossa, mutta sitä siirtyi 1700-luvun jälkipuoliskolla Loviisaan ja myöhemmin Helsinkiin, jossa sen jäsenet muodostuivat merkittäviksi liikemiehiksi. Suvussa on ollut paljon kauppaneuvoksia ja useita maanviljelysneuvoksia. Suku omisti 1800-luvulta alkaen eräitä kartanoita Uudellamaalla, muun muassa Östersundomin kartanon Sipoossa. Östersundom on ollut erään sukuhaaran omistuksessa vuodesta 1870 nykypäivään asti. Max Oker-Blom
Oker-Blom oli aktiivinen kansalainen, jolla oli paljon yhteiskunnallisia luottamustehtäviä. Hän oli 1896–1901 Lappeenrannan ja 1904–1906 Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä aatelissukunsa edustajana säätyvaltiopäivillä 1899–1906. Hän opetti useiden vuosien ajan Helsingin teknillisessä korkeakoulussa hygieniaoppia. Af Heurlin
Af Heurlin [a:v hör'li:n] on suomalainen aatelissuku, joka on ruotsalaisperäisen Heurlinin suvun haara. Heurlinin suvun juuret ovat Ruotsin Smålandissa. Kantaisä Nils Knuutinpoika oli talollinen Bergan pitäjän Hördan kylässä. Sukunimeä käytti ensimmäisenä hänen pojanpoikansa, Vetlandan kirkkoherra Gunnar Heurlinus (1648–1698). Hänen poikansa kapteeniluutnantti Samuel Heurlin siirtyi Suomeen ja kuoli Hattujen sodan Lappeenrannan taistelussa 1741. Kaksi hänen pojanpoikaansa aateloitiin 1800-luvun alkupuolella nimellä "af Heurlin": valtioneuvos Anders Johan Heurlin vuonna 1830 ja hänen veljensä valtioneuvos Carl Edvard Heurlin vuonna 1840. Molempien suvut merkittiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 191. Carl Edvard af Heurlinilla ei kuitenkaan ollut poikia, joten aatelissuvun myöhemmät jäsenet ovat kaikki Anders Johan af Heurlinin jälkeläisiä. Eräs suvun haara on omistanut 1800-luvulta alkaen Kuitian kartanon Paraisilla. Pipping
Pipping on suomalainen saksalaisperäinen suku, jonka kaksi sukuhaaraa on aateloitu Suomessa. Joseph Pipping aateloitiin vuonna 1812 ja introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen vuonna 1818 aatelisena sukuna numero 165, nimellä Pippingsköld. Hänen serkkunsa, Fredrik Wilhelm Pipping aateloitiin vuonna 1839 ja introdusoitiin seuraavana vuonna aatelisena sukuna 207, vanhalla nimellä "Pipping". Von Essen
Von Essen on Westfalenista peräisin oleva aatelissuku. Suomen ritarihuoneessa suku on introdusoitu aatelisena sukuna numero 58, nimellä von Essen. Ruotsissa sama suku on nimeltään von Essen af Zellie. Adelsköld
Adelsköld on Ruotsin ritarihuoneeseen kuuluva aatelissuku numero 2029. Suku on Skotlannista kotoisin, mistä Anders Hansson muutti vanhempien veljiensä kanssa 14-vuotiaana Skåneen. Matkalla vanhemmat veljet hukkuivat, mutta Anders sai suojan muurarimestari Hansin luota, jonka tyttären hän myöhemmin nai. Pariskunnan pojasta Thomasista (k. 1692) tuli Ousbyn kirkkoherra ja tämän jälkeläisistä Johan Christian Thomèe (jonka sukunimi oli muokattu edellä mainitun Thomasin etunimestä) aateloitiin vuonna 1773 nimellä Adelsköld ansioistaan Bohusin maaherrana. Christian Theodor Oker-Blom
Christian Oker-Blom oli saavuttanut everstin arvon aatelointihetkellä. Hän jäi esikuntaan, vaikkakin hoiti pääasiassa siviilivirkaa ja hänet ylennettiin vielä kenraaliluutnantiksi ja eläköityessään kenraaliksi. Von Born
Suku on lähtöisin alkujaan Stralsundista Pommerista, jossa se on tunnettu jo 1500-luvulta alkaen. Herman Heinrinch Born aateloitiin Pyhän Saksalais-Roomalaisen keisarikunnan aateliin vuonna 1750 nimellä "von Born" ja hänen kaksi poikaansa naturalisoitiin Ruotsin aateliin vuonna 1772 ja esiteltiin 1776 Ruotsin ritarihuoneelle aatelissukuna numero 2083. Suku ei ollut vuoden 1809 jälkeen edustettuna Ruotsin ritarihuoneella, mutta se kirjattiin Suomen Ritarihuoneeseen vuonna 1818 numerolla 153. Sukuun kuulunut valtioneuvos Johan August von Born sai vuonna 1864 vapaaherran arvon, minkä jälkeen hänen jälkeläisensä muodostivat Suomessa suvun vapaaherrallisen haaran. Pelkästään aatelinen sukuhaara sammui Suomessa jo 1867. Osa vapaaherrallisen haaran jäsenistä hyväksyttiin uudelleen Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna vuonna 1929. Vapaaherrallinen sukuhaara sammui Suomessa 1956 ja Ruotsissakin mieslinjalta vuonna 1975. Ynglinga-suku
Ruotsissa on laadittu useita, keskenään yhteen­sopimattomia luetteloita maan muinaisista kuninkaista. "Vanha ruotsalainen kronikka" () 1400-luvulta sisältää kuningasluettelon, joka ajalle tyypilliseen tapaan ulottuu Vanhan testamentin henkilöihin saakka. Olaus Petri laati oman luettelonsa, hyläten goottilaisen historian­kirjoituksen. Olaus Petrin luettelo ei kuitenkaan ollut kenenkään mieleen ja se painettiin ensimmäisen kerran vasta 1800-luvulla antikvaarisena erikoisuutena. Oman hallitsija­luettelonsa laati myöhemmin myös goottilaiseen historian­kirjoitus­perinteeseen nojautuen Johannes Magnus teoksessaan "Historia de omnibus Gothorum Sveonumque regibus" vuodelta 1539. Tämän teoksen perusteella Ruotsin kuningas Eerik XIV ottikin järjestysnumerokseen XIV, vaikka Ruotsissa ei edes Ynglinga-sukua koskevien vanhempien lähteiden mukaan ollut näin monta Erik-nimistä kuningasta, joskin Johannes Magnuksen luettelo osittain perustuu Saxo Grammaticuksen antamiin niukkoihin tietoihin aiheesta. Von Essen
Saarenmaan siirryttyä Ruotsin hallintaan 1645 suvun edustajia muutti Suomeen ja Ruotsiin. Ruotsin ritarihuoneessa suku on introdusoitu aatelisena sukuna numero 723. Ruotsissa sukuhaarasta käytetään nimeä von Essen af Zellie erotuksena muista von Essen –suvuista. Ruotsissa elää myös vapaaherrallinen "von Essen" -suku, numerolla 158. Suomen ritarihuoneeseen suku introdisoitiin vuonna 1818. Suomessa suku on hallinut muun muassa Seestan kartanoa Nastolassa. Fleming (suku)
Fleming-suku esiteltiin 10.3.–4.4.1626 vastaperustetun Ruotsin ritarihuoneen aatelisena sukuna numero 4. Tämä haara sammui vasta 20.1.1825. Klas Flemingin jälkeläinen kahdeksannessa sukupolvessa Erik Fleming (19.2.1616 Edeby, Södermanland, Ruotsi – 19.4.1679 Riksten, Södermanland, Ruotsi) korotettiin Lajusten linnan vapaaherraksi 1654 ja esiteltiin ritarihuoneella numerolla 39. Tämä sukuhaara kuitenkin sammui 29.7.1786. Adlercreutz
Suku on lähtöisin Lohjan pitäjän Ison-Teutarin (Stortötar) kylästä. Vanhin tunnettu kantaisä on vuonna 1654 kuollut talollinen Erik Maununpoika. Hänen poikansa Thomas loi komean virkamiesuran kruunun palveluksessa Tukholmassa ja otti aluksi käyttöön kotikyläänsä viittaavan sukunimen Teuterström kunnes hänet aateloitiin Karlshamnissa vuonna 1700 nimellä "Adlercreutz". Seitsemän vuotta myöhemmin hänen sukunsa merkittiin Ruotsin aateliin aatelisena sukuna numero 1382, mikä vaihdettiin myöhemmin numeroon 1386. Tomas Adlercreutzin kahden pojan jälkeläiset asuivat kartanonomistajina Suomessa: vanhemman pojan, hovioikeudenneuvos Erik Adlercreutzin sukuhaaran omistuksiin kuuluivat muun muassa Boen kartano Porvoossa, Sjundbyn kartano Siuntiossa ja Raalan kartano Nurmijärvellä; nuoremman pojan, Carl Adlercreutzin sukuhaara omisti Kiialan kartanon Porvoon lähellä. Taube
Alkuaan suvun nimi oli "Tuwe", joka vuonna 1668 ylennettiin aatelilliseksi Evert Tauben kautta. Hänen pojastaan tuli vapaaherra Evert Fredrik Taube af Odenkat. Myös kaksi kreivillistä haaraa on Ruotsin ritarihuoneessa. Suomen ritarihuoneessa aatelisella suvulla on numero 51. Wasastjerna
Abraham Falanderin suku polveutuu Ruotsin Taalainmaan Falunista lähtöisin olevasta Falander-suvusta. Vuoritilallinen Matias Andersinpojan poika Ericus Falander (1606/1608–1672) siirtyi 1631 Suomeen ja toimi myöhemmin Kokkolan kirkkoherrana. Hänen toiseksi vanhin poikansa aateloitiin 1691 nimellä Tigerstedt ja on siten Tigerstedtien aatelissuvun kantaisä. Wasastjernat ovat kuitenkin toisen pojan, lääninrovasti Jakob Falanderin jälkeläisiä. Hänen pojanpoikansa, vaasalainen kauppaneuvos Abraham Falander sekä Vaasan hovioikeuden kanneviskaali Anders Johan Bergwald kieltäytyivät Suomen sodan aikana toukokuussa 1808 – venäläisten vallattua Vaasan – antamasta uskollisuudenvalaa Venäjän keisarille. Sen johdosta heidät tuomittiin ensin kuolemaan, mutta tuomio lievennettiin maastakarkotukseksi. Matkalla Ruotsiin he tapasivat saman vuoden lokakuussa Ahvenanmaalla Lemlandin pappilassa kuningas Kustaa IV Aadolfin, joka kiitoksena heidän osoittamastaan uskollisuudesta aateloi heidät molemmat nimellä "Wasastjerna". Kahden miehen yhteinen suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen syyskuussa 1809 aatelisena sukuna numero 2196. Alban herttua
Alba de Tormesin herttuan arvo on eräs Espanjan korkea-arvoisimmista aateluuksista ja edustaa erästä Euroopan historian arvovaltaisimmista suvuista. Arvo on kuulunut historiansa aikana kolmelle eri suvulle: ensin 1755 sammuneelle alkuperäiselle Alba-suvulle eli Álvarez de Toledo -suvulle, toisena vuonna 1802 sammuneelle Silva-suvulle, ja nykyisin Englannin kuninkaan Jaakko II:n aviottomasta pojasta polveutuvalle FitzJames-suvulle. Jan D. Oker-Blom
Oker-Blom valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran 29-vuotiaana 2004 kunnallisvaaleissa 787 henkilökohtaisella äänellä. Vuodesta 2007 oli hän kolme kahden vuoden kautta RKP:n (ainoa) edustaja Helsingin kaupunginhallituksessa. Vuoden 2008 kuntavaaleissa hän sai 1 132 ääntä ja uusi paikkansa. Oker-Blom oli ehdolla myös kuntavaaleissa 2012, mutta jäi 724 äänellä varasijalle. Hän nousi kuitenkin valtuuston varsinaiseksi jäseneksi Nils Torvaldsin siirryttyä Euroopan parlamenttiin toukokuussa 2014. Vaalit 2016 toivat niin ikään varasijan, mutta kausi jäi lyhyeksi kun Oker-Blom siirtyi johtamaan Loviisan kaupunkia. Suomen aateli
Suomen aatelisto yhteisönä omistaa Ritarihuoneen palatsirakennuksen. Suomen ritarihuoneeseen merkittyjen sukujen arvonimet perustuvat ritarihuonejärjestykseen vuodelta 1918. Ritarihuone julkaisee joka kolmas vuosi aateliskalenterin, viralliselta nimeltään "Suomen ritariston ja aateliston kalenterin", johon merkitään kaikki elossa olevat ritarihuoneeseen merkittyjen sukujen jäsenet. Näitä aatelissukuja on hengissä runsaat 150. Suomen ritaristo ja aateli käsittää noin 6 000 henkilöä. Vuonna 2012 oli mieslinjaisia sukuja jäljellä 4 kreivillistä, 25 vapaaherrallista ja 119 arvonimetöntä aatelista sukua sekä lisäksi 16 naislinjaisina säilynyttä sukua. Rosenlew (suku)
Suku on alkujaan lähtöisin Saksasta ja polveutuu Mecklenburgin aateliin kuuluneesta Vanzelow-suvusta. Suvun kantaisä on Hämeen jalkaväkirykmentin majurina toiminut Ertman von Schow (1623–1690), joka tuli Ruotsin armeijan palvelukseen kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1639. Hän sai 1652 itselleen läänityksen Sauvon Pataisten kylästä. Hänet aateloitiin Ruotsissa vuonna 1682, jolloin hän otti nimen "Rosenlew", ja samana vuonna hänen sukunsa merkittiin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1009. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818 Rosenlewin suku merkittiin sinne aatelisena sukuna numero 75. Sukua ei ole elänyt Ruotsissa vuoden 1809 jälkeen. Tosin vuonna 1951 eräs Suomesta muuttanut jäsen sai edustusoikeuden Ruotsin ritarihuoneella, mutta tämä sukuhaara sammui mieslinjalta 1983. Nils Oker-Blom
Oker-Blomin vanhemmat olivat liikemies Edgar Alexander Oker-Blom ja Zea Margit Bergroth. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Constance Victorine Nordenswan. Vaimon lisäksi perheeseen kuuluu kolme lasta, Christian, Maximilian ja Teodora, jotka kaikki ovat seuranneet isäänsä akateemisiin ammatteihin. Christian Oker-Blom toimi professorina Jyväskylän yliopistossa. Lääkäreitä on ollut Oker-Blomin aatelissuvussa enemmänkin, Nils Oker-Blom oli Lääkäriliiton ensimmäisen puheenjohtajan, Max Oker-Blomin pojanpoika. Aminoff (suku)
Aminoff on Suomessa nykyisin ainoa suku, joka on edustettuna ritarihuoneen kaikissa kolmessa luokassa. Se on myös ainoa venäläistaustainen suku, joka on yhä edustettuna sekä Suomen että Ruotsin aatelissa. Aminoffit ovat olleet vuosisatoja perinteikäs sotilassuku, mutta 1900-luvun alun jälkeen he ovat siirtyneet enimmäkseen elinkeinoelämän ja virkamiesmaailman palvelukseen. Aminoff-suku on nykyään jäsenmäärältään yksi Suomen suurimmista aatelissuvuista. Suomessa suku on pääosin, muttei kokonaan ruotsinkielinen. Nils Oker-Blom
Oker-Blom tuli ylioppilaaksi 1937 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947, tohtoriksi hän väitteli seuraavana vuonna. Hän toimi vuodesta 1957 Helsingin yliopiston virologian professorina ja oli myös lääketieteellisen tiedekunnan dekaani. Helsingin yliopiston rehtorina Oker-Blom toimi 1978–1983 ja kanslerina 1983–1988. Arkkiatrin arvon hän sai vuonna 1992. Oker-Blom oli taiteellisesti lahjakas, hän teki harrastuksena muun muassa pronssisia muistomitaleita. Myös Wilhelm Wahlforssin patsas Wärtsilän pääkonttorissa on Oker-Blomin veistämä. Max Oker-Blom
Oker-Blom kirjoitti paljon myös siveellisyydestä, lääkärin etiikasta sekä alkoholin haittavaikutuksista. Hän oli valistunut ja halusi levittää tietoa nuoren kansakunnan parhaaksi ja julkaisi muun muassa paljon huomiota herättäneitä nuorille suunnattuja seksuaalivalistusoppaita, sekä pojille että tytöille. Oker-Blom oli Suomen lääkäriliiton ensimmäinen puheenjohtaja 1910–1917. Lindelöf (suku)
Lindelöf on alkuaan ruotsalainen sukunimi tai suku, jonka useat sukuhaarat on aateloitu. "Lindelöf"-suku on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneeseen numeroilla 143 ja 1098. Suomessa on elänyt ainakin kolme aatelista "Lindelöf"-sukua. Tunnetuin näistä on vuonna 1883 aateloidun Lorenz Leonard Lindelöfin sukuhaara. "Lindelöf"-nimi esiintyy kuitenkin kaikissa yhteiskuntaluokissa, mm. vuonna 1939 Turun Crichton-Vulcanin telakalla oli lakossa kaksi "Lindelöf"-nimistä metallityöläistä. Eneberg
Senaattori Waldemar Eneberg aateloitiin joulukuussa 1903 ja hänen kuoltuaan seuraavana vuonna hänen lapsensa introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen numerolla 277. Hänen sukunsa tunnettiin aiemmin nimellä Enberg ja oli alkujaan Porista, jossa sen tiedetään olleen jo 1600-luvun lopulla. Eneberg otti aatelissukunsa tunnuslauseeksi routavuosien aikaisen vanhasuomalaisten iskulauseen ”taipuu ei taitu”, joka sopi myös hänen katajaan viittaavaan sukunimeensä. Neljä Enebergin lasta suomensi myöhemmin nimensä "Kivikatajaksi", mikä on nykyään kaikkien aatelissuvun jäsenten nimenä. Nadya Suleman
Nadya Denise Doud-Suleman (syntymänimeltään Natalie Denise Suleman; 11. heinäkuuta 1975), tunnetaan mediassa nimellä Octomom, on yhdysvaltalainen nainen, joka tuli kansainväliseen julkisuuteen monisikiöraskaudestaan tammikuussa 2009. Hän synnytti kahdeksan lasta (kuusi poikaa, kaksi tyttöä) hedelmöityshoitojen avulla. Sulemanin kahdeksikko on toinen Yhdysvalloissa ja kolmas koko maailmassa syntynyt. Edellinen ja ensimmäinen elossa syntynyt kahdeksikko syntyi Yhdysvalloissa vuonna 1998. Maailman ensimmäinen vauvakahdeksikko syntyi vuonna 1967 Méxicossa, mutta kaikki vauvat menehtyivät 14 tunnin sisällä syntymästään. Nordenskiöld
1800-luvulla kolme suvun jäsentä korotettiin Ruotsissa vapaaherroiksi. Carl Fredrik Nordenskiöldin nuorin poika Carl Fredrik nuorempi siirtyi Saksaan, jossa hänen poikansa otettiin vuonna 1893 Preussin aateliin nimellä "von Nordenskjöld". Suvun nimestä käytetään eri sukuhaaroissa ainakin neljää eri kirjoitusasua, joista yhden ruotsalaisen vapaaherrasuvun käyttämä muoto "Nordenskjöld" on nykyään yleisin. Ruotsin ritarihuoneella suvun alkuperäinen numero oli 1912, Suomessa 127. Suomessa suku sammui vuonna 1937. Falck (suku)
Falck on suomalainen aatelinen suku joka luultavasti on alun perin lähtöisin Savonlinnan läänistä. Aatelisen Falck-suvun tähän asti vanhin tunnettu esi-isä on ollut Kymenkartanon läänin manttaalikommissaari Petter Falck, joka toimi tuossa virassa vuosina 1737–1751. Hänen puolisonsa oli Kristina Florin ja pariskunnalla oli kahdeksan lasta. Stjernvall
Suku on lähtöisin Ruotsin Taalainmaan Stora Kopparbergetin alueelta. Varhaisin tunnettu esi-isä oli vuoritilallinen Claes Eerikinpoika (k. 1651). Hän nai 1630 Elisabet Terseran, joka oli kuningas Juhana III:n sihteerin Elof Terseruksen tytär. Pariskunnan poika Jöns Claesinpoika (1631–1691) käytti ensin nimeä Aeribergius ja sittemmin Wallwijk. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turusta vuonna 1644, toimi Falunin kaupunginsihteerinä ja teki 1666–1668 laajan Euroopan kiertomatkan. Palattuaan Jöns piti kuningas Kaarle XI:lle puheen, johon ihastuttuaan kuningas kutsui hänet Tukholman hovioikeuden asessoriksi. Hän nai 1662 Magdalena Rudbeckin, kuuluisan Västeråsin piispan Johannes Rudbeckin pojantyttären. Jöns Wallwijkin poika Erik Vallwik (1685–1729) muutti Suomeen, jossa hän hankki omistukseensa useita tiloja Turun seudulla ja yleni 1727 Turun hovioikeuden hovioikeudenneuvokseksi. Hänet aateloitiin samana vuonna nimellä "Cedervall", jonka hän kuitenkin pian muutti muotoon "Stjernvall". Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1810. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 se sai numeron 117. Sukuun kuulunut kenraalimajuri ja todellinen valtioneuvos Knut Stjernvall korotettiin vuonna 1875 vapaaherralliseen arvoon ja hänen sukuhaaransa esiteltiin vuonna 1889 vapaaherrallisena sukuna numero 59. Adlersparre
Adlersparre on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1988, jonka yksi haara on korotettu vapaaherralliseen (numero 337) ja kreivilliseen (numero 130) arvoon. Valtionkonttorin sihteerin, komissaari Christoffer Christoferssenin (1682–1743) ja hänen vaimonsa Sophia Nordlindin lapset Christoffer (1718–1799), Johanna (1720–1776) ja Hedvig (1729–1790) aateloitiin vuonna 1757 nimellä Adlersparre. Pojanpoika Georg (1760–1835) eteni amiraaliksi läntisessä laivastossa ja hänet korotettiin vapaaherraksi 1809 ja kreiviksi 1816. Vuonna 1809 hän johti Värmlannissa kuningas Kustaa IV Aadolfin vastaista kapinaa. Georgin poika Carl August (1810–1853) tuli kuuluisaksi salanimellä "Albanon" julkaistujen runojensa ansiosta. Furuhjelm
Suvun vanhin tunnettu edustaja oli 1500-luvulla Ruotsiin kauppiaaksi muuttanut Olof Nauclér, jonka juuret olivat luultavasti saksalaisessa papistossa. Suku siirtyi Suomeen vuonna 1675, jolloin Harald Johaninpoika Nauclerus tuli Lappeen kruununvoudiksi. Myöhemmin hän toimi Viipurin pormestarina. Hänen pojanpoikansa, Uudenmaan rakuunarykmentin kirjuri Enok Nauclér (1701–1782) aateloitiin vuonna 1762, jolloin hän otti Urjalassa omistamansa Honkolan kartanon mukaan sukunimen "Furuhjelm". Suku esiteltiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1776 numerolla 2051 ja Suomen ritarihuoneeseen 1818 numerolla 146.Kansanvalistaja ja kirjailija Maria Furuhjelm (1846–1916) kuului sukuun avioliiton kautta, sillä hän oli naimisissa Evon metsäopiston opettaja Emil Johan Furuhjelmin kanssa. Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
Snellman, aatelinen suku numero 241
Standertskjöld, aatelinen suku numero 158 Montgomery (suku)
Vuonna 1774 aateloituun viiteen veljekseen kuulunut majuri Gustaf Adolf Montgomery palveli Pohjanmaan rykmentissä ja jäi palveluksesta erottuaan Suomeen. Hänen kolme poikaansa jäivät Suomeen myös Suomen sodan jälkeen ja immatrikuloitiin Suomen ritarihuoneelle sen perustamisen yhteydessä 1818 aatelissukuna numero 134. Suomessa suku kuitenkin sammui mieslinjalta prokuraattori Robert Montgomeryn kuollessa vuonna 1898 ja kokonaan vuonna 1910. Un kolmio
"Brassica"-sukuun kuuluu tärkeitä vihannes-, juures- ja öljykasveja. Niiden keskenäiset sukulaisuussuhteet ilmenevät oheisesta kaaviosta, jossa kantalajien genomeja on merkitty kirjaimilla AA, BB ja CC. Näiden jäljessä oleva numero osoittaa lajin kromosomien lukumäärän siitepölyhiukkasessa tai munasolussa; kasvien muissa soluissa kromosomeja on kaksinkertainen määrä. Esimerkiksi peltokaalilla ("Brassica rapa") on 20 kromosomia, paitsi munasoluissa ja siitepölyhiukkasissa 10, minkä vuoksi sille käytetään merkintää A - n=10 (tai AA 2n=20). Max Oker-Blom
Max Oker-Blomin vanhemmat olivat kenraali Christian Teodor Oker-Blom ja Julia Maria Lovisa Böckelman. Oker-Blomin suku oli aatelinen ja perhe voimakkaan suomalaismielinen. Kenraali Oker-Blom kuului senaattorina ollessaan Yrjö-Koskisen vankimpiin tukijoihin Suomalaisessa Puolueessa. Max Oker-Blomin kotikieli oli kuitenkin ruotsi, mutta hän kirjoitti myös suomeksi ja hänen teoksiaan on sittemmin käännetty jopa 11 kielelle. Hänen setänsä oli lääkäri. Lagerborg
Lagerborg on ruotsalainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen aateliin sukuna numero 105. Suvun juuret ovat Ruotsin Värmlannissa ja sen vaiheet tunnetaan 1500-luvulta alkaen. Suvun kantaisä, everstiluutnanti Olof Olofsson Skragge aateloitiin suuren Pohjan sodan aikana 1719 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen sukuna numero 1620. Suomalaisen haaran kantaisä Karl Lagerborg muutti maahan vuonna 1731. Suku sammui Suomessa mieslinjalta vuonna 1961 ja kokonaan vuonna 2004. Aateli
Venäjän ottaessa Suomen valtaansa 1809 säilyivät Ruotsin aikaiset lait muuttumattomina. Vuoden 1723 säätyerioikeudet jäivät voimaan. Jo 1800-luvun lopulla niiden monet tärkeimmät kohdat kumottiin, ja vuoden 1906 eduskuntauudistuksessa lakkautettiin säätyvaltiopäivät. Merkittäviä poliitikkoja, yliopistomiehiä ja liikemiehiä aateloitiin kuitenkin 1900-luvulle asti, viimeiset suomenkielisellä nimellä. Vuoden 1919 hallitusmuoto kielsi myöntämästä aatelisarvoja tai muita perinnöllisiä arvoja. Kuitenkin vasta vuonna 1995, kun hallitusmuodon perusoikeussäännökset uudistettiin, kumottiin samalla viimeisetkin vielä muodollisesti voimassa olleet, joskin jo kauan sitä ennen lähes merkityksettömiksi jääneet säätyerioikeudet. Ritarihuonejärjestys (156/1918, muutoksineen 1919) on yhä voimassa oleva laki. Ritarihuonejärjestyksessä on mainittu seuraavat luokat:Yhteisöä kutsutaan ritarihuonejärjestyksessä ritaristoksi ja aateliksi. Aateliskokouksessa luokkia puhutellaan seuraavasti: Korkeastijalosukuiset Herrat Kreivit ja Vapaaherrat; Jalosukuiset Herrat Ritarit ja Aatelismiehet. Aateliskokous kokoontuu joka kolmas vuosi. Appelgren
Appelgren oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 290. Suku on lähtöisin Värmlannista, missä Eric Larsson oli talonpoikana. Hänen poikansa Johan (1597–1660) aateloitiin vuonna 1640 nimellä Appelgren ansioistaan Tukholman linnan kamreerina 1624 ja Suomen kamreerina 1632. Hänestä tuli 1641 Suomen komissaari ja 1645 Tukholman pikkutullin inspektori ja kamarikollegion jäsen. Johan Appelgren (k. 1683) oli Turun hovioikeuden asessori ja Nils Appelgren (1630–1677) revisokamarin presidentti Eszterháza
Palatsissa on 126 huonetta. Niistä erityisen huomattava on "Bankettihuone", jonka katossa on maalaus Apollonista vaunuissaan. Laaja kirjasto sisältää lähes 22 000 nidettä, ja sitä koristaa suvun sukunimeä edustava E-kirjain. Huoneista suurin on luolatyylinen "Sala Terrana". Sen sisäkatossa tanssivat enkelit pitävät käsissään kukkaseppeleitä muodostaen niistä E-kirjaimen. Ylikamreeri
Ylikamreeri on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 10. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko . Böömin kuningaskunta
Jo 1000-luvuilla joillakuilla Böömin hallitsijoilla kuten Vratislav II:lla ja Vladislav II:lla oli kuninkaan arvo, joskaan ei perinnöllinen. Varsinaisesti kuningaskunnan perusti kuitenkin vasta Ottokar I Přemysl vuonna 1198. Hänelle myönsi kuninkaan arvon Saksan kuninkaaksi valittu Filip Schwabenilainen palkkioksi tuesta kilpailijaansa, keisari Otto IV:tä vastaan. Vuonna 1204 Přemysl-suvun kuninkaallisen arvon hyväksyivät myös Otto IV ja paavi Innocentius III. Virallisesti se tunnustettiin vuonna 1212 keisari Fredrik II:n antamassa Sisilian kultaisessa bullassa, jolla Böömin herttuakunta korotettiin kuningas­kunnan arvoon. Von Born
Suku omisti Suur-Sarvilahden kartanon Pernajassa, jonka lapsettomana kuollut Ernst von Born vaimoineen testamenttasi Svenska Kulturfondenille ja Svenska Litteratursällskapetille.
Suvun tunnettuja suomalaisia jäseniä ovat olleet:Ruotsin vuonna 1986 murhatun pääministerin Olof Palmen isoäiti oli suomalaissyntyinen Hanna von Born. Palme vieraili jonkin aikaa ennen kuolemaansa suomalaisen sosialidemokraatin Ulf Sundqvistin kanssa Pernajan kirkonkylän hautausmaalla von Bornien sukuhaudalla, sekä muutenkin nykyisen Loviisan seudulla Sundqvistin kutsusta sukujuuriinsa tutustuen. Armfelt
Suku polveutuu talonpoika Lars Erikssonista, joka asui Frösönissä Norjan Jämtlandissa. Hänen poikansa Erich Larsson (k. 1659), joka toimi Inkerinmaalla ensin luutnanttina, myöhemmin kapteeniluutnanttina ja komendanttina, aateloitiin vuonna 1648 nimellä Armfält, ja vuonna 1650 suku introdusoitiin ritarihuoneeseen numerolla 458. Hänen pojanpoikansa, kenraali Carl Gustaf Armfelt, ylennettiin vuonna 1731 vapaaherraksi, minkä vuoksi hänen jälkeläisensä introdusoitiin ritarihuoneeseen numerolla 213. Vuodesta 1818 lähtien suku on ollut myös Suomen ritarihuoneessa. Suomessa suvusta on myös kreivillinen haara, sillä keisari Aleksanteri I korotti Gustaf Mauritz Armfeltin kreivin arvoon vuonna 1812. Anckarström
Anckarström on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 897. Suvun perustaja Claes Depken oli vuorikollegion asessori ja hänet aateloitiin nimellä Anckarströn vuonna 1676. Tawast
Nykyinen Tawast-suku polveutuu 1500-luvun puolivälissä Lempäälän Hietaniemen tilan omistaneesta Henrik Jönsinpojasta, jonka suku vaikutti porvareina Turussa. Vuonna 1765 Ruotsin aateliin hyväksyttiin tähän sukuun kuulunut luutnantti Carl Johan Tawast sisaruksineen ja he saivat käyttöönsä aiemmin sammuneen Tawast-suvun nimen ja numeron 64, sillä heidän virheellisesti oletettiin kuuluneen siihen. Samaten hyväksyttiin myös Kerimäen Hannolanpellosta olleen vääpeli Christoffer Tawastin (k. 1742) jälkeläiset, joiden katsotaan olleen edellisten kanssa samaa sukua. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä 1818 tämä uusi Tawastin suku liitettiin Suomen aateliin aatelisena sukuna numero 3. Sukuun kuulunut kenraali Johan Henrik Tawast korotettiin Ruotsissa vuonna 1802 vapaaherraksi ja 1818 kreiviksi, mutta koko turkulainen sukuhaara sammui hänen kuollessaan Ruotsissa vuonna 1841. Suku jatkui kuitenkin vielä kerimäkeläisestä haarasta, johon nykyään Suomessa elävät Tawastit kuuluvat. Sen uusia sukuhaaroja on liitetty Suomen ritarihuoneelle vielä 1900-luvun jälkipuoliskon aikana. Von Bilang
Von Bilang on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1169. Suku on kotoisin Liivinmaalta, mistä Jakob Bilang muutti sotilaaksi Suomeen ja kohosi Savon ratsuväen kapteeniksi. Hänen poikansa ratsumestari Peter (1650-1719) aateloitiin vuonna 1689 nimellä von Bilang. Hän toimi lopulta Kastelholman linnan komendanttina. Ramsay (suomalainen suku)
Pohjoismainen Ramsay-aatelissuku on skotlantilaisen Ramsayn klaanin eräs sukuhaara, joka on introdusoitu Ruotsin ja Suomen aateliin. Suku on lähtöisin Skotlannista, ja saapui Ruotsiin 1500-luvulla. Suomessa elävät kaksi sukuhaaraa ovat aatelinen suku numero 17 ja vapaaherrallinen suku numero 40. Sukuun on kuulunut useita merkittäviä sotilaita, virkamiehiä, poliitikkoja ja liike-elämän vaikuttajia. Oker-Blom
Oker-Blom on suomalainen aatelissuku. Robert Isidor Örn
Hän salaneuvoksen arvon 1874 ja hänet aateloitiin vuonna 1876 ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen vuonna 1878 aatelisena sukuna numero 253, nimellä Örn. Horn (suku)
Horn-suvut olivat Suomen keskiajalta lähtien Suomen vaikutusvaltaisimpia aatelissukuja.
Suomalainen Horn-suku jakaantuu kolmeen haaraan, joiden täydelliset Ruotsin ritarihuoneeseen rekisteröidyt nimet ovat seuraavat:Lisäksi Ruotsissa on Horn-nimellä tunnettuja aatelissukuja:Suomessa elää Horn-nimeä kantavia henkilöitä, jotka eivät kuulu yllä mainittuihin sukuihin eivätkä ole aatelisia. Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
von Wright, aatelinen suku numero 149 Gustaf Esaias Fellman
Fellman sai valtioneuvoksen arvon 1894 ja hänet aateloitiin 1904. Hän valitsi aatelissukunsa tunnuslauseeksi "Koti Kuusta Kuuleminen". Hänen jälkeläisensä muodostavat aatelissuvun numero 279. G. E. Fellmannin veli, senaattori Nils Isak Fellman oli aateloitu hieman aiemmin. Almfelt
Almfelt on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 2079. Suku on lähtöisin Almbyn kyläsrä Örebrosta, missä Peter Almqvist syntyi. Hänestä tuli Kreivi Dohnan rykmentin pastori ja hän avioitui rykmentin kapteenin Wittrockin tyttären kanssa. Vaimo oli kotoisin Holsteinista.
Suvun tunnettuja jäseniä ovat: Creutz
Creutz [kröits] on suomalainen aatelissuku, joka on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen kreivillisenä sukuna numero 1. Suku on omistanut Malmgårdin kartanon Pernajassa Itä-Uudellamaalla vuodesta 1615. Suvun hallussa on ollut aiemmin myös läheinen Suur-Sarvilahden kartano. Yrjö Koskinen Yrjö-Koskinen
Yrjö-Koskinen osallistui myös politiikkaan isänsä jalanjäljissä ja oli ritariston ja aatelin jäsenenä säätyvaltiopäivillä vuosina 1885 ja 1894–1905. Helmikuussa 1894 hän piti ensimmäisenä suomenkielisen puheenvuoron aatelissäädyn istunnossa, mitä osa ruotsinkielisistä edustajista arveli lainvastaiseksi. Jyväskylän vuosinaan Yrjö-Koskinen oli 1898–1899 lyhyen aikaa kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja myös kirkolliskokouksen jäsenenä 1898 ja 1908. Sortovuosina hän kannatti jopa pidemmälle menevää myöntyvyyslinjaa kuin isänsä, mutta hänet valittiin silti senaatin kirkollisasiaintoimituskunnan päälliköksi (opetusministeriksi) Hjeltin senaattiin kesällä 1908. Pesti jäi vain reilun vuoden mittaiseksi. Yrjö-Koskinen oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustajana 1907–1909 ja 1910 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä ja johti Uuden Suomettaren johtokuntaa mutta keskittyi viimeisinä vuosinaan enemmän virkansa hoitoon kuin politiikkaan. Samoihin aikoihin Yrjö Koskinen Yrjö-Koskisen kanssa Suomalaisen puolueen poliitikkoina ja kansanedustajina toimivat myös hänen veljensä Eino Sakari Yrjö-Koskinen ja Lauri Yrjö-Koskinen sekä edellisen vaimo Iida Yrjö-Koskinen. 
Yrjö-Koskinen sai todellisen valtioneuvoksen arvonimen 1916. Hän oli naimisissa vuodesta 1878 Elin Lovisa Branderin kanssa. Heidän poikansa oli lakimies ja suurlähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen. Suomen aateli
Ruotsissa vuoden 1626 ritarihuonejärjestys jakoi aatelin kolmeen luokkaan: ensimmäiseen eli herraluokkaan () kuuluivat kreivit ja vapaaherrat, toiseen luokkaan eli ritaristoon ("riddarklass") sitä alemmat valtaneuvossuvut ja kolmanteen luokkaan ("svenneklass") loput tavalliset aatelissuvut. Aatelissäädyn kokouksissa jokainen luokka äänesti erikseen, ja aatelin luokkajako toimi vastaavalla tavalla myös valtiopäivien yhteisissä valiokunnissa. Koska suurin osa aatelissuvuista kuului kolmanteen luokkaan, tämä järjestely lisäsi määrällisesti pienemmän ylhäisaatelin painoarvoa päätöksenteossa. Kun suurin osa valtaneuvossuvuista korotettiin suurvalta-aikana kreiveiksi ja vapaaherroiksi, toinen luokka supistui niin pieneksi, että luokkajako päätettiin lakkauttaa vuonna 1719, eikä se ollut käytössä vapauden aikana. Kustaa III kuitenkin palautti sen vuonna 1778, nyt siten, että toiseen luokkaan korotettiin automaattisesti kolmannen luokan 300 vanhinta sukua sekä kuninkaallisten ritarikuntien komentajat jälkeläisineen eli nk. komentajasuvut ("kommendörsätt"). Tämä järjestelmä periytyi myös Suomen aateliin, jossa ritaristoon kuuluivat aateliset suvut numerot 1–73. Luokkajakoa käytettiin Suomessa valtiopäivätyöskentelyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 sekä vuosien 1863–1864 ja 1867–1868 valtiopäivillä. Aatelin luokkajako lakkautettiin Suomessa vuoden 1869 ritarihuonejärjestyksellä. Ruotsissa se oli kumottu jo 1810. Ero-Lohko
Ero-Lohko sai siitosoriina yli 400 jälkeläistä. Se kantakirjattiin keväällä 1956 eikä saanut tuolloin mitään palkintoa (tuolloin suomenhevosia ei vielä kantakirjattu erilliselle juoksijasuunnalle, vaan ne arvosteltiin ensisijaisesti työhevosina), mutta se sai myöhemmin jälkeläisnäyttöjen perusteella Valio-palkinnon. Jälkeläisten joukossa on ravikuningatar Aiheen-Ilo. Fellman
Sukuun kuuluneet senaattoriveljekset Isak ja G. E. Fellman aateloitiin 1902 ja 1904 ja molemmat suvut introdusoitiin ritarihuoneelle vuonna 1904, numeroilla 275 ja 279. Kummankin aatelissuvun vaakunassa on kaksi poroa ja Lapin vaakunasta peräisin oleva nuijamies. Suvun 275 tunnuslauseena on ""Totuus maan perii"" ja suvun 279 ""Koti kuusta kuuleminen"". Wahren
Wahren on suomalainen aatelissuku numero 261. Saksalaista sukua oleva ruotsalaissyntyinen Axel Wilhelm Wahren muutti 1838 Suomeen ja aateloitiin vuonna 1883. Wahren-suku on peräisin Saksan Mecklenburgista, Wahrenin kaupungista. Ottokar Czernin
Czernin kuului böömiläiseen aatelissukuun. Hän aloitti diplomaattiuransa Itävalta-Unkarin Pariisin-lähetystöstä vuonna 1895 ja 1899 hänet nimitettiin asiainhoitajaksi Haagiin. Palattuaan kotimaahan Czernin valittiin 1903 edustajaksi Böömin maapäiville, jossa hän esiintyi konservatiivisen politiikan kannattajana. Hän toimi myös arkkiherttua Frans Ferdinandin läheisenä neuvonantajana. Czernin puolusti aatelin valtaa ja vastusti vuonna 1907 käyttöönotettua yleistä äänioikeutta. Hänestä tuli 1912 valtakunnaneuvoston ylähuoneen elinikäinen jäsen. Seuraavana vuonna hänet kutsuttiin takaisin diplomaatiksi ja hän toimi 1913–1916 lähettiläänä Romaniassa. Maailmansodan puhjettua hän suositteli Wienin hallitukselle Siebenbürgenin ja osan Bukovinasta tarjoamista Romanialle vastineena liitosta keskusvaltojen kanssa. Unkarin hallituksen vastustus esti hankkeen ja Romania liittyi elokuussa 1916 sotaan ympärysvaltojen puolelle. Blåfield
Yli 500-vuotias Blåfield-suku kuuluu oleviin aatelissukuihin ja on jäsenmäärältään yksi Suomen suurimmista aatelissuvuista. Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
Prytz, aatelinen suku numero 57 Akseli Brander
Akseli Vilhelm Brander (18. huhtikuuta 1876 Kitee – 3. lokakuuta 1958 Kitee) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja agronomi, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1951. Hänen isänsä oli maisteri Aksel Emil Brander. Akseli Branderilla oli kahdeksan sisarusta, jotka kaikki olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ja joista kolme oli kansanedustajia: Augusta Laine, Uuno Brander ja Helena Brander. Wrede af Elimä
Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai vapaaherrallisena sukuna järjestysnumeron 2 – numero 1 meni Fleming-suvulle. Suku on vuodesta 1810 lähtien omistanut Wredebyn kartanon Anjalassa, nykyisessä Kouvolassa.
Saksasta Suomeen 1919 muuttaneen myöhemmän teollisuusneuvos Kurt Wreden (1893–1974) ei varmuudella tiedetä olevan sukua Suomen Wredeille. Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
von Essen, aatelinen suku numero 58 Söderhjelm
Söderhielm (myös Söderhjelm) on ruotsalainen aatelissuku, jonka on vaikuttanut myös Suomessa, vaikka ei varsinaisesti kuulu Suomen aateliin. Segercrantz
Segercrantz on sukunimi, jota käytetään Suomessa. Segercrantz on myös suomalainen aatelissuku (nro 136). Yliluutnantti Johan Ekmanin (1675–1741) lapset aateloitiin kiitokseksi isänsä ansioista vuonna 1756. Eräs sukuhaara on introdusoitu uudelleen Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1949 (nro 1973). Siveellisyys
Lääkäri Max Oker-Blom kiinnostui 1900-luvun alussa Suomen kansan siveellisestä kunnosta. Hän alkoi kirjoittaa nuorille ja heidän vanhemmilleen ja kasvattajilleen opaskirjoja seksuaaliterveydestä. Tunnetuimmaksi muodostui 1903 ilmestynyt kirja nimeltä "Hos Morbror Doktorn på landet", joka suomennettiin nimellä "Mitä Martta sai oppia tohtori-enon luona maalla". Se käännettiin jo vuoteen 1910 mennessä yhdeksälle muulle kielelle. Kaikkiaan siitä ilmestyi 18 painosta. Vuosina 1904–1909 Oker-Blom julkaisi lisää seksuaalivalistusoppaita ja hän toi aiheen myös kouluihin taistellakseen sukupuolitauteja vastaan. Teoksissaan hän kehotti nuoria seksuaaliseen pidättyvyyteen ja muistutti, että sukuvietin tyydyttäminen oli mahdollista vain avioliitossa. Collan (suku)
Keisarillisen perheen kunniahenkikirurgi Alexander Collan aateloitiin vuonna 1874 nimellä "von Collan" ja suku introdusoitiin Suomen ritarihuoneeseen seuraavana vuonna numerolla 246. Aatelissuku sammui mieslinjaltaan vuonna 1982. Suvun ranskankielinen tunnuslause kuuluu "Fais ce que dois, advienne que pourra" ("Tee mitä sinun täytyy, mitä sitten tapahtuukaan"). Ior Bock
Kesällä 1984 Svedlin-Bock otti Museoviraston ylijohtajan C. J. Gardbergin neuvosta yhteyttä Kansanrunousarkistoon ja Folkkultursarkivetiin. Bock oli kertonut Museovirastolle, että hänen perheensä oli säilyttänyt vanhaa perimätietoa suomalaisesta kulttuurista. Äänitearkistoista tultiin haastattelemaan Bockia. Näin syntyivät arkistoihin talletetut syksyn 1984 ääninauhat, joissa Bock kertoo pääkohdat kyseisistä tarinoista. Tästä alkoi sittemmin "Bockin perheen saagana" tunnetun tarinakokonaisuuden julkinen esittäminen. Samassa yhteydessä Bock siirtyi käyttämään sukunimen Svedlin-Bock sijaan nimeä Bock, joka tarinoiden mukaan oli Boxströmin suvun alkuperäinen nimi. Adlercrona
Adlercrona oli Ruotsin ritarihuoneeseen kuulunut aatelissuku numero 868. Suku oli kotoisin Ranskasta Bordeauxista, missä Jean de Flon eli 1500-luvulla. Hänen poikansa Gillis muutti Ruotsiin, jossa hänestä vuonna 1635 tuli Lotorpan ruukinpatruuna. Hänen poikansa, kauppias ja ruukinpatruuna Johan de Flon (k.1687) aateloitiin vuonna 1674 nimellä Adlercrona. Sederholm
Suvun varhaisin tunnettu jäsen oli Tukholman Tre Kronor -linnassa 1600-luvun lopulla halonkantajana työskennellyt Johan Mårteninpoika (k. 1726). Nimeä Sederholm käytti ensi kerran hänen poikansa Erik Sederholm (1679–1751), joka jäätyään Suuressa Pohjan sodassa venäläisten vangiksi toimi useita vuosia tilanhoitajana Liivinmaalla, kunnes asettui Helsinkiin tullimieheksi. Kaikki myöhemmät tunnetut suvun jäsenet ovat hänen kuuluisan poikansa, kauppaneuvos Johan Sederholmin jälkeläisiä. Näistä osa on asettunut myös Ruotsiin ja suku on omistanut siellä Ålbergan kartanon Södermanlandin läänissä vuodesta 1806. Prokuraattori Theodor Sederholm aateloitiin vuonna 1886 nimellä "Cederholm" ja esiteltiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneella aatelissukuna numero 266. Aatelinen sukuhaara sammui mieslinjalta hänen poikansa kuollessa vuonna 1931 ja lopullisesti 1953. Suvulla ei ole ollut yhteyttä ruotsalaiseen Cederholm-aatelissukuun.Kirjastonhoitaja ja oppihistorian professori Alexander Blomqvist (1796–1848) oli Johan Sederholmin pojan, ruukinpatruuna Alexander Magnus Sederholmin avioton lapsi. Senaattori ja Helsingin asemakaavan suunnittelija Johan Albrecht Ehrenström (1762–1847) oli puolestaan Johan Sederholmin siskonpoika. Adlerheim
Adlerheim oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1632. Peter Arosell (1679-1736) kuului aateliseen Stiernhöök-sukuun ja hänet aateloitiin vuonna 1719 nimellä Adlerheim yhdessä veljensä lasten kanssa. Banér
Banér on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu vapaaherrallinen aatelissuku numero 22 ja kreivillinen suku numero 11. Suku on lähtöisin Skånesta, missä Isaac Isaacsson mainitaan vuonna 1323. Behmer
Behmer on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 486 ja nimellä de Behm suku numero 1256. Suvun vanhin tunnettu jäsen Jonas Michaelsson Behm toimi Gellen oikeuspormestarina vuonna 1611. Albrecht Behm harjoitti kaivostoimintaa ja kohosi 1675 Vuorikollegion asessoriksi. Hänen poikansa Albrecht aateloitiin nimellä De Behm Ranskan joukoissa osoittamansa henkilökohtaisen urheuden vuoksi ja veljenpoika Svean hovioikeuden asessori, reduktiokomission komissaari ja hovineuvos Daniel aateloitiin nimellä Behmer. Daniel Behmer (1611 - 1669) oli päässyt vallanpitäjien suosioon toimiessaan valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan kauppiaana. Hänen poikansa Axel (k. 1693) oli asessori Götan hovioikeudessa. Knorring
Ruotsin aateliin naturalisoitiin suvusta ensimmäisinä Ruotsin armeijassa palvelleet velipuolet, everstiluutnantti Stefan Fredrik Knorring ja eversti Göran Johan (Jürgen) Knorring vuonna 1672. Viikkoa myöhemmin suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 809. Göran Johan Knorring korotettiin vuonna 1720 edelleen vapaaherraksi nimellä "von Knorring" ja esiteltiin vapaaherrallisena sukuna numero 177. Suvusta syntyi Ruotsin aateliin myös toinen sukuhaara vuonna 1756, kun veljekset Frans Henrik ja Carl Reinhold von Knorring esiteltiin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1976. Heidän isänsä, eversti Hindrich Johan von Knorring (1683–1752) oli muuttanut vuonna 1701 Virosta Suomeen ja hänelle oli luvattu aatelisarvo, mutta hän ehti kuolla ennen asian järjestymistä.
Knorring-suvun kolme ruotsalaista haaraa merkittiin myös Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytymisen yhteydessä vuonna 1818: aatelissuvut 809 ja 1976 numeroilla 66 ja 138 sekä vapaaherrallinen suku 177 numerolla 9. Ensimmäisenä aateloitu aatelissuku numero 809 sammui Ruotsissa jo vuonna 1882. Suomessa se sammui vuonna 1873 lukuun ottamatta Venäjälle asettunutta haaraa, jonka vaiheista vuoden 1917 jälkeen ei ole tietoa. Suku numero 1976 sammui Ruotsissa mieslinjalta vuonna 1891 lukuun ottamatta erästä Venäjälle siirtynyttä haaraa, jonka jälkeläisiä elää nykyään Kreikassa. Suvun vapaaherrallinen haara sammui Ruotsissa vuonna 1930, Suomessa mieslinjalta vuonna 1965 ja lopullisesti 1975. Suomessa elää edelleen aatelissuku numero 138, jota on siirtynyt myös Englantiin ja Yhdysvaltoihin sekä takaisin Ruotsiin. Luettelo Suomen aateliin kuuluneista jääkäreistä
Lagus, aatelinen suku numero 76 Prytz
Prytz, myös muodossa Pryss (), on ruotsalainen suku, jonka usea sukuhaara on aateloitu. Yksi sukuhaara on introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen aatelisena sukuna numero 57. Suomalainen suku sammui mieslinjassa vuonna 1991. Max Oker-Blom
Oker-Blom solmi avioliiton valtioneuvos Walleniuksen tyttären Anna Emilian kanssa vuonna 1890. Heidän ainoa lapsensa oli liikemiehenä vaikuttanut Edgar Oker-Blom. Tämän poika Nils Oker-Blom oli taas lääkäri ja ylsi akateemikoksi ja arkkiatriksi asti. Borg (suku)
Borg on suomalainen pappissuku, jonka jäsenet ovat vaikuttaneet kulttuurin eri aloilla. Suvun kantaisänä pidetään 1720-luvulla kuollutta luutnantti Karl Borgia. Suvun myöhemmät edustajat ovat hänen poikansa, Pyhäjoen nimismies Karl Kaarlenpoika Borgin (1716–1797) jälkeläisiä. Eräs sukuhaara suomensi myöhemmin sukunimen "Kivilinnaksi" ja eräs toinen "Soanlinnaksi". Suomessa ja Ruotsissa tunnetaan myös muita "Borg"-nimisiä sukuja, muun muassa ruotsalainen aatelisuku Borg.Teatterinjohtaja Felix Borg sekä professori ja poliitikko Olavi Borg perheineen eivät kuulu tähän sukuun. Af Schultén
Af Schultén [avšul'te:n] on suomalainen aatelissuku, joka on introdusoitu myös Ruotsin ritarihuoneeseen. Suomen ritarihuoneeseen suku on introdusoitu sukuna numero 163 Yksi sukuhaara on Suomessa korotettu vapaaherralliseen säätyyn, ja introdisoitu vuonna 1859 vapaaherrallisena sukuna numero 43. Schauman
Suku on lähtöisin Baltiasta ja tuli Suomeen 1600-luvun lopulla. Sen katsotaan olevan lähtöisin Kuurinmaan aatelista, mitä ei tosin voida todistaa. Vaihtoehtoisen teorian mukaan suvun juuret olisivatkin Kurpfalzissa Saksassa, jossa vuonna 1596 aateloitiin samanniminen suku. Suvun suomalainen kantaisä on Turun läänin ratsuväkirykmentin everstiluutnantti Henrik Johan Schauman (1649–1730), joka oli lähtöisin Ogerin seudulta Liivinmaalta ja tuli Ruotsin palvelukseen 1662. Hänet naturalisoitiin Ruotsin aateliin vuonna 1686 ja hänen sukunsa introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle 1697 aatelissukuna numero 1287. Suvun nykyään elävät haarat ovat kaikki hänen pojanpoikansa, aatelislippueen majoitusmestari Berndt Otto Schaumanin (1738–1805) jälkeläisiä. Adlerberg
Adlerberg on Ruotsin ritarihuoneeseen kuuluva aatelissuku numero 1061 B. Tohtori, arkkipiispa Olaus Svebiliuksen (1624-1681) lapset aateloitiin isänsä ansioiden parusteella vuonna 1684 Munsterhjelm
Munsterhjelm on suomalainen, Ruotsin vallan aikainen aatelissuku. Suvun oletetaan olevan lähtöisin Münsteristä Westfalenistä. Suvun suomalainen kantaisä saapui Turkuun 1620-luvulla. Turun hovioikeuden varapresidentti Anders Munster aateloitiin vuonna 1726 ja introdusoitiin samana vuonna Ruotsin ritarihuoneeseen sukuna numero 1796. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suku sai numeron 115. Suku on tunnettu upseereista ja lukuisista taiteilijoistaan. Edelfelt (suku)
Suku on lähtöisin Itä-Götanmaalta. Sen kantaisä, ratsumestari Johan Palm (1637–1700) aateloitiin vuonna 1688 nimellä "Edelfelt" ja esiteltiin seuraavana vuonna Ruotsin ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 1129. Edelfeltit tunnettiin sotilassukuna. Arkkitehti Carl Albert Edelfelt, joka kuului äitinsä puolelta Benzelstierna-sukuun, muutti vuonna 1833 isänsä kuoltua 14-vuotiaana Suomeen enonsa luokse. Hänet naturalisoitiin Suomen aateliin vuonna 1864 ja Edelfelt-suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle aatelisena sukuna numero 237. Vaakunaselitykseen pujahti tuolloin pieni virhe, jonka vuoksi suvun suomalainen haara käytti aluksi erilaista aatelisvaakunaa kuin ruotsalainen. Luettelo Suomen aatelissuvuista
Eri aatelisarvoja edustavat suvut on numeroitu erikseen introdusoimisjärjestyksessä, ensimmäisinä vuonna 1818 Suomen ritarihuoneen perustamisen yhteydessä esitellyt. Blur
Suosionsa huipulla Blur koki suurta vastakkainasettelua etenkin Manchesterilaisen Oasis-yhtyeen kanssa. Välienselvittely kärjistyi vuonna 1995, kun Blur päätti julkaista "Country House"-singlen samana päivänä kun Oasis oli julkaisemassa "Roll With It"-singlen. Yhtyeiden keskinäinen taisto brittilistan ykköspaikasta jakoi kansaa ja pääsi jopa valtakunnallisiin uutislähetyksiin päivän polttavimpana puheenaiheena. Hieman halvemman hinnan ja paremman markkinoinnin tuloksena "Country House" meni singlelistan kärkeen jättäen Oasiksen kakkossijalle. Tämän jälkeen Blurin neljäs albumi, "The Great Escape", näki päivänvalon. Levyn muut singlet, "The Universal", "Charmless Man" ja "Stereotypes" nousivat kaikki brittien singlelistan Top 10:een. Albumin jälkeen kitaristi Graham Coxonin ja laulaja Damon Albarnin välit alkoivat tulehtua musiikillisten erimielisyyksien vuoksi; Albarn halusi ylläpitää aikaisempaa The Kinks -vaikutteista poplinjaa, kun suosioon kyllästynyt Coxon puolestaan halusi viedä yhtyeen kohti kokeellisempaa suuntaa. He päätyivät kompromissiin, josta kehkeytyi jälleen yksi menestysalbumi "Blur" (1997). Yhtye sai toisen singleykkössijansa melankolisella, kriitikoiden ylistämällä "Beetlebum"-hitillä. Jopa Oasiksen Noel Gallagher on kehunut kappaletta. Menestystä jatkoi tunnetulla bassoriffillä kulkeva noiserock-single "Song 2", josta on tullut yhtyeen ylivoimaisesti tunnetuin laulu ympäri maailmaa. Berg von Linde
Berg von Linde on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1917. Suvun kantaisä Niclas Barg oli majuri ja sai kuningas Kaarle IX:ltä sätereitä.Hänen pjanpoikansa Otto Adrian Berg (1711-1768) liittyi vapaaehtoisena armeijaan vuonna 1723 ja kohosi kapteeniksi vuonna 1744. Vuonna 1749 hänestä tuli äskettäin perustetun Miekkaritarikunnan ritari, majuriksi hän kohosi vuonna 1750 ja aateloitiin vuonna 1751 nimellä Berg von Linden. Vuonna 1755 hän oli Pommerissa linnoitusjoukkojen everstiluutnantti ja 1764 Suomen linnoitusprikaatin eversti. Jean Albrecht Berg von Linde (1793-1857) toimi notaarina Götan hovioikeudessa ja tämän jälkeen asessorina Skoonen ja Blekingen hovioikeudessa ja lopulta Blekingen hovioikeuden presidenttina. Hänestä sai vuonna 1848 Pohjantähti-ritarikunnan suurristin. Nils Oker-Blom
Nils Christian Edgar Oker-Blom (5. elokuuta 1919 Helsinki – 16. tammikuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi Helsingin yliopiston rehtorina ja kanslerina. Hän sai arkkiatrin arvonimen.