Missä tehtiin ensimmmäiset suomalaiset matkailuvaunut?
Matkailuvaunu
Ensimmäiset suomalaiset matkailuvaunut tehtiin vuonna 1949 Seinäjoella, ja rakentajana oli autokoritehdas Penko Oy. Vaunuja tehtiin kymmenen kappaletta, joten kyse oli pienimuotoisesta sarjatuotannosta. Vaunun omapaino oli noin 400 kg, ja se oli suunniteltu siten, että se sopi Volkswagen Kuplan vedettäväksi. Vaunun kantava rakenne oli hitsattu kulmaraudasta, sen seinät oli tehty vanerista ja katto oli päällystetty tervapahvilla. Vaunussa oli pystysuora etuseinä ja kolme ikkunaa, ja sen sisällä oli varusteina nestekaasulla toimiva valurautaliesi, penkit vuoteiden pohjiksi ja useita komeroita. Penko
Penkossa rakennettiin vuonna 1949 Suomen ensimmäiset matkailuvaunut, 10 kappaleen sarja 3,5 metriä pitkiä ja Volkswagen Kuplaa 40 cm leveämpiä vaunuja, jotka painoivat noin 400 kg. Kori oli tehty vanerista ja sen katto tervapahvista kulmaraudasta tehdylle. lehtijousin varustetulle alustalle. Vaunun sisällä olivat penkit vuoteiden alustoiksi, valurautainen hella sekä komeroita.
Pikajuna Suomessa
Ensimmäiset pikajunavaunut saapuivat Saksasta vuonna 1961. Saksassa valmistettiin ensimmäiset 14 vaunua, jonka jälkeen valmistus siirtyi Suomeen VR Pasilan konepajalle ja Valmetille. Pikajunavaunuja valmistettiin kaikkiaan yli 600 kappaletta. Aina 2000-luvulle asti ne muodostivat VR:n junatarjonnan selkärangan. Vielä 1980-luvulla pikajunissa saattoi olla myös puukorisia päivä- ja makuuvaunuja. Varsinais-Suomen maakunta
Matkustajaliikennettä Varsinais-Suomessa on Turku–Helsinki- ja Turku–Toijala-radoilla. Turun ja Toijalan välisellä rataosuudella on Turun sataman, Turun ja Loimaan asemat. Junakohtauspaikkoina toimivat lisäksi Maaria, Karviainen ja Kyrö. Rata on valmistunut vuonna 1876 ja sähköistetty vuonna 2000. Turun ja Helsingin välisellä rataosuudella eli rantaradalla on Turun sataman, Turun, Kupittaan ja Salon asemat. Junakohtauspaikkoina toimivat lisäksi Piikkiö, Paimio ja Ervelä. Rata on valmistunut Helsinkiin asti vuonna 1903. Sähköistys saatiin valmiiksi vuonna 1995, samana vuonna kun Suomen ensimmäiset Pendolino-junat alkoivat kulkea Turun ja Helsingin väliä. Matkustajaliikennettä oli ennen myös Turun ja Uudenkaupungin välisellä radalla, mutta matkustajaliikenne radalla loppui 31.12.1992. Varsinais-Suomen rautateiden tavaraliikenne keskittyy pääosin Turku–Uusikaupunki- ja Turku–Toijala-radoille, mutta vähäistä tavaraliikennettä on myös rantaradalla. Matkaaja
Reijo Jokirannan toiminimi R. Jokiranta alkoi valmistaa matkailuvaunuja tuotemerkillä "SF-Matkaaja" vuonna 1967. Ensimmäiset niistä syntyivät perheen autotallissa Vantaan Rekolassa, seuraavat läheisessä navetassa. Jo alkuvaiheessa Jokiranta sai Karjakunnalta tilauksen kahdestatoista nakkikioskeiksi varustellusta vaunusta. Toden teolla toiminta lähti käyntiin ruotsalaisen Wixenius-vaunuyrityksen tilattua sata Matkaaja-vaunua. Jokioisten Museorautatie
Veturilla ja sen lisäksi vuonna 1969 ostetuilla parilla vaunulla alettiin liikennöidä vuonna 1971 harrastajavoimin viikonloppumuseojunia vielä kaupallisessa liikenteessä olevan Jokioisten rautatien radalla Humppilan ja Forssan välillä. Lisäksi junaan saatiin jo varhain vuokrata toiseksi jarruvaunuksi konduktöörivaunu JR11. Kesäksi 1972 saatiin lisäksi vuokrata avoin tavaravaunu, josta tehtiin avoin kesävaunu lisäämällä alun perin väliaikaiseksi tarkoitettu seinä- ja kattorakenne avoimin ikkuna-aukoin. Penkeiksi sijoitettiin aluksi romukaupasta ostettuja raitiovaunujen penkkejä, jotka myöhemmin korvattiin Dm7-moottorivaunun penkeillä. Väliaikaiseksi luullun hankinnan vuoksi vaunun tolppakiinnittimet jäivät paikalleen, eikä niitä poistettu myöhemminkään kun vuokraus muuttui omistukseksi. Lopulta päätettiin jättää ne paikalleen eräänlaisena muistomerkkinä vaikeasta alkukaudesta, osittain siksi että poistaminen olisi äärimmäisen työlästä kiinnittimien vahvan rakenteen vuoksi. Postivaunut
Postivaunujen rakenne pohjautui jo Rooman valtakunnan aikana käytettyihin nelipyörävaunuihin. Akselien päälle oli sijoitettu kori tai runko, jossa saattoi olla katos. Vaunun katolla pidettiin matkatavaroita, mikä oli kuormaamisen kannalta hankalaa. Kori maalattiin keltaiseksi tai punakeltaiseksi, ja lisänä saattoi olla koristemaalauksia. Kirkkaita lakkapintoja ei käytetty. Vaunujen kokoja oli monia, ja suurimpiin saattoi mahtua 12 matkustajaa. Vetojuhtina oli ainakin kaksi hevosta. Mukavuuden lisäämiseksi keksittiin, että kori kiinnitettiin akseleihin nahkahihnoilla, jotka vaimensivat heilumista ja tärinää. Hihnojen tilalle tuli noin vuonna 1800 lehtijousitus: oivallettiin, että päällekkäin ladotut taivutetut metallilevyt joustavat keskiosastaan. Majakkalaiva
Monissa majakkalaivoissa ei ollut aluksen liikutteluun tarvittavaa koneistoa, vaan alukset hinattiin ankkuripaikalleen ja sieltä pois. Suomessa majakkalaivat hinattiin asemapaikoilleen jäidenlähdön jälkeen ja noudettiin pois myöhään talvella. Suomesta alkoi myös käytäntö varustaa majakkalaivoja koneistoilla, mikä lisäsi niiden merikelpoisuutta. Ruotsalaiset omaksuivat käytännön saman tien, ja heiltä se levisikin laajemmalle; ensimmäinen koneistettu majakkalaiva oli vuonna 1879 valmistunut Storkallegrund. Donau
Syksyllä 1956 Oy Suomen Autoteollisuus Ab kokosi tehtaallaan Karjaalla koemielessä kymmenen kappaleen erän pienehköä DKW/Donau Schnellaster -pakettiautoa. Auto oli esitelty Saksassa vuonna 1949 ja siinä oli sama moottori kuin henkilöautossakin. Nämä "Donau-Sisut" koottiin lehti-ilmoituksen mukaan "lisenssillä varaosista". Donau-pakettiautoja oli vuoden 1959 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä 178 kappaletta. Seuramatka
Seuramatkat syntyivät Suomessa 1950-luvun alussa. Muutamat matkatoimistot mm. Suomen Matkatoimisto, MatkaKaleva, Area, Turistipalvelu ja Koulumatkailutoimisto tekivät paketti- ja campingmatkoja linja-autoilla ja laivoilla. Tärkeimmät matkakohteet olivat Pariisi, Kööpenhamina, Tukholma sekä Italia ja Espanja yleisesti. Matkatoimistot myivät yksittäismatkoina myös Ruotsista tai Tanskasta lähteviä bussi- tai lentomatkoja. Suomen Turistiauto teki oman matkaohjelman ja oli suuri toimija seuramatkustuksen alkuaikoina. Olympia Auto (myöhemmin Olympia Lentomatkatoimisto) oli poikkeus matkanjärjestäjän joukossa. He tekivät usein lentomatkoja pienelle asiakaskunnalle Kar Airin koneilla erikoisiin kohteisiin. Ensimmäiset matkat suuntautuivat Lähi-Itään. Jokioisten rautatie
Yhtiö sai ensimmäisen moottorivaununsa 1930. Huolimatta nopeudestaan (koeajossa pääteasemien väliin kului aikaa noin puoli tuntia) ja huomattavasta polttoaineen säästöstä höyryjuniin verrattuna vaunuun ei oltu täysin tyytyväisiä. Osasyy tähän oli vaunun kaksiakselisuus ja lyhyt akseliväli, tästä seurasi vaunun "poukkoileva" käytös. Vaunu poistettiin käytöstä uuden saavuttua 1932, ja vuonna 1939 kori myytiin yksityishenkilölle saunarakennukseksi, jonka sanotaan olevan vielä jäljellä. Koneisto romutettiin, akselit hyödynnettiin muissa vaunuissa. Voimansiirron hammaspyörällä varustettu toinen akseli on vielä käytössä eräässä kunnostetussa umpitavaravaunussa. OM-asuntovaunu
OM-asuntovaunut ovat toiminimi Onni Mäkivirran Punkalaitumella vuosina 1962–1967 vamistamia matkailuvaunuja, joita tehtiin kaikkiaan noin 400. Yritys oli ensimmäinen teollisen mittakaavan matkailuvaununtekijä Suomessa ja työllisti parhaimmillaan noin 30 ihmistä. Lauri Rapala
Kalareissuillaan Rapala yöpyi usein Tehinselän kupeessa, Koreakoivun saaressa, erakko Toivo Pylväläisen luona. Illat venyivät pitkiksi, sillä kumpikaan ei sylkenyt lasiin. Pylväläinen oli tunnettu vaapuntekijä, ja Rapala vuolikin ensimmäiset vaappunsa Pylväläisen kehittämän mallin mukaan. Ensimmäiset suomalaiset tuotantoon asti päässeet vaaput olivat Näsijärven rannalla Tampereella tehtyjä Tuuloksia, joihin oli luultavasti tullut idea amerikkalaisvaapuista. Rapalan vaappujen keskeinen kilpailuetu oli paitsi Pylväläisen ymmärrys rungon mallista ja kalastavasta uinnista, myös Rapalan kädentaidot, joiden ansiosta viimeistelystä tuli ennen näkemättömän laadukasta. Aavasaksan kruununpuiston matkailurakennukset
Aavasaksan kruununpuiston matkailurakennukset ovat Ylitornion Aavasaksanvaaralle eri aikoina rakennettuja matkailua palvelevia rakennuksia. Aavasaksan kruununpuisto on perustettu vuonna 1877 – maailmanlaajuisesti ensimmäiset luonnonsuojelualueet perustettiin 1800-luvun loppupuolella. Vuonna 2009 Museovirasto määritteli Aavasaksan kruununpuiston matkailurakennukset yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Dethleffs
Dethleffs KG perustettiin vuonna 1832, jolloin sen toimiala oli härkäpiiskojen valmistus ja myynti. Vuonna 1931 yhtiön omistaja Arist Dethleffs rakensi ensimmäisen Wohnautoksi kutsumansa matkailuvaunun, jotta voisi ottaa perheensä mukaan myyntimatkoilleen. Kiinnostus matkailuvaunuja kohtaan heräsi ja yritys alkoi valmistaa niitä myös myyntiin. Vuonna 1956 härkäpiiskojen valmistuksesta luovuttiin lopullisesti ja samalla matkailuvaunujen valmistuksessa siirryttiin sarjatuotantoon. Tve5
1970-luvun puolivälissä Valtionrautatiet tilasi Insinööritoimisto Saalastilta kymmenen pientä vaihtoveturia. Ne olivat valmistajan mallia "Nalle" ja saivat numerot 601–610. Kaksi ensimmäistä veturia valmistuivat koeajoihin keväällä 1978, ja loput veturit toimitettiin vuoden 1979 aikana. Veturit valmistettiin Saalastin tehtaalla Kirkkonummella. Matkahuolto
Linja-autoliikenteen alkuaikoina yrittäjät ilmoittivat kukin erikseen sanomalehdissä, mistä heidän bussinsa lähtevät ja mihin aikaan. Vuonna 1928 perustettiin Linja-autoliikennöitsijäin Liitto (LAL), ja LAL:n paikallisosastot ryhtyivät perustamaan keskitettyjä linja-autoasemia. Ensimmäinen linja-autoasema aloitti Tampereella vuonna 1932. Asemat syntyivät usein huoltoasemien yhteyteen, sillä öljyalan yritykset oivalsivat tässä tilaisuuden kasvattaa markkinoitaan. Kiskobussi
Kiskobussi tai joskus kiskoauto on rautateillä paikallisliikenteeseen käytetty, yleensä kevyehkö tai pienehkö moottorivaunu. Paikallisliikenteen moottorivaunuja käytettiin Suomessa yleisesti 1950-luvulta 1980-luvulle. Vuodesta 1954 alkaen hankittuja, vastaavia ruotsalaisia moottorivaunuja liitevaunuineen muistuttavia, suomalaisen Valmetin valmistamia siniharmaita kiskobusseja on kutsuttu "lättähatuiksi". Nämä korvasivat aiemmin pienessä määrin hankitut puukoriset moottorivaunut sekä nopeampaan henkilöliikenteeseen tarkoitetut ja siirretyt Dm3- ja Dm4-moottorivaunut. Majakkalaiva
Suomen ensimmäinen majakkalaiva Snipan (1920-luvulle asti Quarken) sijoitettiin Merenkurkkuun Snipansgrundin matalikolle Raippaluodon luoteispuolelle vuonna 1868. Yhteensä Suomen merialueilla on ollut 14 majakkalaivaa. Kun laivan asemapaikkaa vaihdettiin, muutettiin myös laivan nimi asemapaikan mukaiseksi. Kuorma-auto
Ensimmäisten kuorma-autojen kerrotaan olleen käytössä Suomessa vuonna 1897, kun pietarilaisen Nobel-yhtiön autot kuljettivat räjähdysaineita ja öljyä Karjalankannaksen tie-, rautatie- ja kanavatyömaille. Ensimmäisinä suomalaisina kuorma-autojen omistajina on mainittu Renlundin rautakauppa Helsingissä ja Tervakosken paperitehdas Janakkalassa vuonna 1907. Vuonna 1914 Suomessa arvioitiin olevan noin 200 kuorma-autoa. Matkailuvaunu
Matkailuvaunussa on yleensä keittiö sekä oleskelu- ja makuutila. Pienissä vaunuissa nämä on yleensä yhdistetty, mutta tilavammissa vaunuissa makuutila on toisinaan erotettu oleskelu/keittiötilasta Useimmissa vaunuissa oleskelutilan sohvat ja pöydät voidaan muuttaa vuoteiksi. Kirjastoauto
Suomen ensimmäiset kirjastoautot rakennettiin yleensä kuorma-auton alustalle, vaikka muutamissa tapauksissa perustana oli käytetty pakettiautoa. Pakettiautot olivat kuitenkin kirjastoautoiksi liian pieniä. Käytännössä alustalle oli voitava rakentaa noin 10 metrin pituinen kori, koska kirjakokoelma vei tilaa ja lisäksi autoon oli varattava kunnolliset yleisö- ja työskentelytilat. Vaatimukset auton koon suhteen merkitsivät sitä, että kirjastoauton alustaa valittaessa kyseeseen tuli vain suurehkon kuorma-auton tai vielä mieluummin linja-auton alusta. Suuri osa 1970-luvun kirjastoautoista oli rakennettu Sisun alustalle, mutta käytössä oli muitakin merkkejä, muiden muassa Ford, Bedford, Scania ja Volvo. Kirjastoautojen koreja ovat rakentaneet Kiitokori Oy Kausalassa, Ajokki Oy Tampereella, Nummela Oy Kaarinassa ja Erikoiskori Oy Iisalmessa. Rakennusliike Puolimatka
Yritys aloitti ensimmäisenä Suomessa teollisen rakennustoiminnan vuonna 1963 ja vuotta myöhemmin käynnistettiin oma suunnittelutoiminta. Puolimatkan tytäryhtiö Rakennusvalmiste Oy (myöhemmin Parma Oy) perusti Forssaan Suomen ensimmäisen rakennuselementtitehtaan, jonka yhteydessä toimi myös ikkuna-, ovi- ja kalustetehdas. Elementtirakentamisen myötä Puolimatka otti käyttöön Suomen ensimmäiset torninosturit, jotka tulivat tutuiksi etenkin uusien lähiöiden rakennustyömailla. Ensimmäiset ulkomaiset projektinsa Puolimatka aloitti vuonna 1972 Neuvostoliitossa ja toteutti sen jälkeen liki 20 vuoden aikana merkittävän määrän kansainvälisestikin hyvin mittavia hankkeita. Yritys oli yksi Neuvostoliittoon suuntautuneita rakennushankkeita varten perustetun Finn-Stroi Oy:n pääosakkaista. Kotimaassa Puolimatkan suuria rakennuskohteita olivat mm. Malminkartanon lähiö Helsingissä sekä Kaivokselan ja Myyrmäen lähiöt ja Tiedekeskus Heureka Vantaalla. Tilikaudella 1984–1985 Puolimatka-konsernin liikevaihto oli yli 2,5 miljardia markkaa ja sen palveluksessa oli 6609 työntekijää. Yrityksen vuonna 1983 valmistunut pääkonttori sijaitsi Helsingin Käpylässä. Arkku
Arkku on vanhimpia säilytyskalusteita; vanhin tunnettu suomalainen arkku on peräisin 1500-luvun Ahvenanmaalta. Arkusta on saanut alkunsa kaappi, lipasto, penkki ja matkalaukku. Isoa matkalaukkua kutsutaankin matka-arkuksi. Esimerkiksi ranskalaisen Louis Vuittonin luksuslaukkubisnes sai alkunsa matka-arkkujen valmistuksesta. Lukollinen arkku on myös kassakaapin, kassalippaan ja tallelokeron alkumuoto. Kafi
Oy Kafi Ab oli Teuvalla vuosina 1974–1991 toiminut matkailuvaunujen valmistaja, joka ehti itsenäisenä yrityksenä valmistaa runsas tuhat vaunua ennen kuin siirtyi Lohja Caravans Oy:n omistukseen vuonna 1979. Kafi jatkoi Lohjan tuotemerkkinä vuoteen 1991 saakka, ja kaikkiaan Kafi-merkkisiä matkailuvaunuja tehtiin 9 300 kappaletta. Magic Caves
Magic Caves oli Suomen ainoa liikuteltava kummitusjuna. Sen omisti Suomen tivoli vuoteen 1996 asti, jolloin se myytiin Skoghin tivoliin Ruotsiin pienen kävijämäärän takia. Magic Caves sisälsi muun muassa punaisen pirun, joka nosti irtopäätäänsä matkustajille, nauravan Draculan, joka ei ollut mekaaninen, zombin, joka heräsi haudasta ja luurangon. Radalla kuului nauhoitettua kovaa naurua. Magic Caves tuli Suomen tivoliin noin 1980-luvun alkupuolella. Kummitusjuna on italialaista tuotantoa. Tarkkaa Magic Cavesin tuottajaa ei tiedetä, mutta valmistaja on luultavasti Carpenteria 2000. 1990-luvun TV-mainoksissa näkyi noin 3 sek. mittainen kuvaus Kummitusjunan vaunusta, joka juuri putkahti ulos sisäradalta matkustajineen. Matkailuauto
Matkailuautojen historia alkoi Yhdysvalloista, jossa autoistuminen 1900-luvulla toi mukanaan auton monipuolisen käytön myös pitkän matkan lomamatkailussa ja tilapäisessä asumisessa. 1920-luvulla alettiin rakentaa kotitekoisia, yksittäisiä matkailuvaunuja ja -autoja. Toisen maailmansodan aikana sellaisia kehitettiin sotilaskäyttöön tilapäisiksi ja liikkuviksi majoitustiloiksi. Sodan jälkeen highway-verkoston parantuessa ja amerikkalaisten vapaa-ajan lisääntyessä "recreational vehicle" (RV) alkoi lyödä itsensä läpi vedettävien matkailuvaunujen ja telttamatkailun ohella. Matkailuautot olivat suosittuja etenkin läntisissä osavaltioissa, joissa ei vielä ollut yhtä paljon motelleja kuin idässä. Eläkeläiset saattoivat myydä talonsa ja ostaa tilalle Winnebago-matkailuauton, joita alettiin valmistaa Iowassa 1950-luvun lopulla. Osaltaan kiinnostusta matkailuautoiluun lisäsi Nobel-kirjailija John Steinbeckin romaani "Matka Charleyn kanssa" (1962), joka pohjautui hänen ja villakoira Charleyn Amerikan-kierrokseen lava-auton pohjalle rakennetulla ”Rocinante”-matkailuautolla. Matkailuvaunu
Matkailuvaunu eli asuntovaunu on ajoneuvon perässä vedettävää perävaunua, joka on tarkoitettu tilapäistä asumista varten. Leikillisesti matkailuvaunua kutsutaan myös karavaaniksi ja sen käyttäjiä ”karavaanareiksi”. Sanat tulevat brittienglannin matkailuvaunua tarkoittavasta sanasta "caravan", joka on otettu myös Suomen matkailuvaunujärjestö SF-Caravanin nimeen. Loviisan–Vesijärven rautatie
Ensimmäinen varsinainen juna radalla oli radan valmistumisen kunniaksi ajettu juhlajuna, joka lähti Lahdesta 19. helmikuuta 1900 kello 10.40 aamulla. Kovan lumipyryn hidastuttamana se saapui Loviisaan kaksi tuntia myöhässä. Juhlajunaa vetäneeseen veturiin oli kytketty kaksi tavaravaunusta muutettua matkustajavaunua. Sotavaunut Euraasian aroilla
Umpilautaiset pyörät olivat hyvin kestäviä, mutta myös hyvin painavia. Ensimmäinen tekninen parannus tapahtui, kun pyörät ryhdyttiin valmistamaan vanteesta, jota tukivat sisältäpäin H-kirjaimen muotoon keskenään yhdistetyt 3–4 puolaa ("cross-bar wheel"). Pisin lautamainen puola toimi vanteen halkaisijana, ja siinä oli akselin navalle tehty reikä. Halkaisijaan kiinnitettiin navan kummallekin puolelle kohtisuoraan poikittaiset laudat, jotka tukivat vannetta kummastakin päästään. Nämä vaunut eivät olleet varsinaisia sotavaunuja, vaikka niistäkin tunnetaan kaksipyöräisiä versioita. Seuraava parannus oli, kun pyörän navan ja vanteen väliin kiinnitettiin puolat säteittäisesti. Kevein rakenne saavutettiin aluksi kiinnittämällä halkaisijaltaan puolimetriseen pyörään ristikkäin lautamaiset puolat. Myöhemmin pyörän halkaisijaa kasvatettiin ja samalla alettiin käyttää ristilautojen asemasta 6–12 puolaa. Näitä puolapyöräisiä vaunuja kehitettiin todennäköisesti ensimmäisenä arolla, missä heimosodissa tarvittiin sotavaunuihin lisää nopeutta. Myöhemmin, kun vanne onnistuttiin valmistamaan yhdestä taivutetusta puusta, voitiin puolien määrää vähentää neljään. Varhaisimmat esimerkit näistä taivutetuista vanteista on löydetty egyptiläisten sotavaunuista. Panssarivaunujen historia
Ensimmäiset palveluskäyttöön otetut panssarivaunut suunniteltiin Isossa-Britanniassa ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915. Britannian amiraliteetti nimesi Mark I:n alkuaan ”maalaivaksi”, mutta sotasalaisuuden säilyttämiseksi vaunuja nimitettiin ”vesitankeiksi”. Vaunuja rakentaneen William Foster & Co. Ltd:n työntekijöille uskoteltiin, että he rakensivat vedenkuljetustankkeja Mesopotamiaan sijoitetuille joukoille, mistä on peräisin yleiseen käyttöön jäänyt nimitys ”tankki”. Mark I -vaunusta valmistettiin tykeillä aseistettua "male-" eli ”urosmallia” ja konekivääreillä aseistettua "female-" eli ”naarasmallia”. Mark I:n "Mother" (Äiti) -prototyypin testaukset alkoivat 29. helmikuuta 1916. Hyvinkään–Karkkilan rautatie
Veturi nro 1 myytiin ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjälle. Sen tilalle hankittiin vuonna 1917 Tampellan konepajalta veturi no. 5, joka oli ensimmäinen itsenäisessä Suomessa valmistunut veturi. Tyypiltään veturi oli samanlainen kuin aikaisemmin hankitut veturit 3 ja 4. Finnlines
Vuonna 1966 aloittivat M/S Finnpartner ja M/S Finnhansa liikennöinnin Helsingin ja Travemünden välillä. Alukset olivat ensimmäisiä Suomessa rakennettuja matkustaja-autolauttoja. Laivat olivat hyvä reitti Suomesta Saksaan suuntautuvalle rekkaliikenteelle, joka oli kasvussa tuolloin. Matkailuauto
Jotkut ihmiset eivät pidä tehdasvalmisteisista matkailuautoista tai kokevat ne liian kalliiksi tai riittämättömiksi, jolloin he rakentavat itse omat autonsa. Useimmat omavalmisteiset matkailuautot tehdään vanhempiin pakettiautoihin, kuorma-autoihin tai linja-autoihin. Monien orkestereiden ”keikkabussit” tai motocross-tallien kuljetusautot ovatkin tosiasiassa matkailuautoja, vaikka ovatkin kooltaan jopa 12 metriä pitkiä. Suomen melko vapaa lainsäädäntö yli 6 000 kiloa painavien autojen suhteen antaa rakentajille mahdollisuudet monenlaisiin ratkaisuihin, joihin kuuluvat esimerkiksi sauna, henkilöauton kuljetusmahdollisuus, nukkumapaikat jopa yhdeksälle, täysin varusteltu keittiö ja muita haluttuja varusteita. Suurimmat matkailuautoprojektit perustuvat kaksikerroksisille nivellinja-autoille, mitä suuremmaksi ei juuri lainsäädännön rajoissa päästä. VR-Yhtymä
Siniset vaunut eli saksalaisvaunut eli VR:n siniharmaat teräskoriset pikajunavaunut ovat olleet ensisijaisia pikajunavaunuja VR:n liikenteessä 1970-luvulta asti. Ne korvasivat kaukoliikenteestä ruskeat vaunut, jotka olivat puukorisia. Vanhimmat vaunut ovat jo melko vanhoja, ja niitä on romutettu uusien yksi- tai kaksikerroksisten Intercity-vaunujen ja Pendolino-junien valmistuessa. Vanhoja vaunuja on myös sijoitettu taajamajunavaunuksi. Sinisten makuuvaunujen käyttö on vähentynyt uusien kaksikerroksisten makuuvaunujen valmistuttua. Viimeiset vaunut on tarkoitus poistaa liikenteestä vuoteen 2020 mennessä. Lähes kaikki vanhemman sarjan sileäkattoiset siniset vaunut on romutettu ja uudemman, vekkikattoisen sarjan romutuskin on jo alkanut. Työläisjunat
Työläisjunat olivat Suomessa valtion rautateillä Helsingin ja Tampereen seudulla työmatkaliikenteeseen tarkoitettuja matkustajajunavuoroja, joissa matkaliput olivat normaalia halvempia. Työläisjunien vaunut olivat yleensä III-luokan matkustajavaunuja, joissa oli puupenkit. 1950- ja 1960-luvuilla myös Dm6- ja Dm7-kiskobusseja oli käytössä työläisjunaliikenteessä. Työläisjunia oli liikenteessä 1900-luvun alusta noin vuoteen 1970 saakka. Vanhimmat työläisjunissa 1920- ja 1930-luvuilla käytetyt T-sarjan telimatkustajavaunut olivat harjakattoisia; ne oli tehty tavaravaunun alustalle. Kaksiakselisissa vanhoissa T-vaunuissa penkit olivat pitkittäin vaunun seinillä, ja vaunun ikkunat olivat pieniä. Länsilinjat
1970-luvulle saakka Länsilinjojen linjaverkosto muodostui pääasiassa pitkistä maaseutulinjoista, jotka suuntautuivat Tampereelta Kankaanpäähän (Ikaalisten ja Lavian kautta), Karviaan, Seinäjoelle ja Vaasaan. Huomattava merkitys yhtiölle oli Ylöjärvellä toimineen Outokumpu Oy:n Paroisten kaivoksen työläiskuljetuksilla 1950-luvulla. Myöhemmin yhtiölle tuli runsaasti koululaisten kuljetuksia Hämeenkyrön, Ikaalisten ja Parkanon sekä 1960-luvun lopulta lähtien myös Lavian alueilla. Ensimmäisen pikavuoronsa yhtiö sai yhdessä jalasjärveläisen Eero Lumiahon Liikenteen kanssa välille Tampere–Parkano–Vaasa vuonna 1962, minkä mahdollisti valtatie 3:n uudelleenrakennus. Tätä oli edeltänyt ns. nopean liikenteen aikataulu välillä Tampere–Parkano vuodesta 1950. Vuonna 1976 Tampereen ja Vaasan välinen pikavuoro tuli kokonaan Länsilinjat Oy:n hoidettavaksi. Maaltamuuton ja henkilöautoistumisen aiheuttama matkustajakato alkoi 1960-luvulta lähtien tuntua myös Länsilinjojen vakiovuoroilla. 1970-luvun loppupuolelta lähtien yhtiö alkoi kehittää voimakkaasti tilausajosektoriaan, mihin kuului myös oman matkatoimiston – Ajurimatkat Oy:n – perustaminen vuonna 1977. Linja-auto
Suomalaisen linja-auton perustyyppi 1930-luvulta 1950-luvulle oli kaksiovinen kori, jonka etuovi oli kaksilehtinen taiteovi ja takaovi etureunastaan saranoitu ns. sedan-ovi. Matkatavarat kuljetettiin pääasiassa matkustamon takaosassa. Kun matkustajia ja tavaraa alkoi olla niin paljon, että kaikki eivät mahtuneet auton sisälle, tavaraa kuormattiin myös kattotelineelle ja auton takapuskurin päälle varapyörän ympärille. Linja-autoilla kuljetettiin usein myös polkupyöriä, joita varten kiinnitettiin pyöräkoukut korin takaseinään. Korin kantava rakenne tehtiin puusta auton rungon päälle ja korilevyt kiinnitettiin kehikkoon pulteilla tai niiteillä. Erityisesti linja-autokäyttöön suunniteltuja alustoja, joissa auton painopiste saatiin alemmaksi, alkoi tulla markkinoille 1930-luvun loppupuolella. Nimenomaan kaupunki- ja lähiliikenteeseen tarkoitettuja autoja käytettiin sotien jälkeisiin vuosiin saakka vain pääkaupunkiseudulla ja Tampereella. Suurin osa linja-autokannasta edusti yhdysvaltalaisia merkkejä (mm. Reo, Chevrolet ja Studebaker), mutta myös ruotsalaisen Volvon ja suomalaisen Sisun osuus kasvoi 1930-luvun aikana. Lahnuksen rautatie
Vihdin kirkonkylän Makasiininmäellä seissyt Ojakkalan–Olkkalan rautatien kolmosveturi vuokrattiin Tapio Koskiselle ajokuntoon kunnostettavaksi. Kunnostusurakka kesti kolme vuotta. Koeajojen onnistuttua todettiin että tarvittaisiin lisää matkustajatilaa, koska voimakas uusi veturi jaksoi vetää jopa kolmea vaunua. Siispä Nokialta saatu puutavaravaunu muutettiin avoimeksi kesämatkustajavaunuksi rakentamalla keskelle pitkittäiset penkit ja pylväiden varaan asetettu katto sekä parantamalla vaunun jäykkää jousitusta. Vaunun toiseen päähän asennettiin pleksilasinen tuulisuoja. Vaunu sai nyt numeron LRJ 82. Ravintolavaunu
Suomen ensimmäisenä ravintolavaunuyrittäjänä oli belgialainen Compagnie Internationale des Wagons-Lits. Sen rinnalla ryhtyi junatarjoilua harjoittamaan Matkaravinto Oy vuonna 1938. Wagons-Lits vetäytyi Suomesta 1950-luvun lopussa, ja sen tilalle tuli kilpailijaksi kotimainen ravintoloitsija Suomen Ravintolavaunu Oy vuonna 1959. Sekä Matkaravinnon että Suomen Ravintolavaunun toiminta jatkui 1970-luvun lopulle, jolloin näiden tilalle VR ja Yhtyneet Ravintolat Oy perusti yhteisyrityksen "Liikenneravintolat Oy", nykyisen Avecran. Matkaaja
Vuonna 1972 valmistus siirrettiin Rekolasta Järvenpäähän, jonne valmistuivat omat tehdastilat 1975. Vuonna 1978 Matkaajan rinnalle tuotiin niukemmin varustellut Pallas-vaunut. 1970-luvun lopulla yritykseen palkattiin myös perheen ulkopuolisia osaajia, kuten kokenut vaunumyyjä Ralf Lönnfors ja muotoilija Marja-Leena Willberg. Viipurin raitioliikenne
Ensimmäiset vuonna 1912 hankitut moottorivaunut olivat ruotsalaisen ASEA:n valmistamia ja myöhemmin 1920-luvulla hankittiin saksalaisen MAN:n kalustoa. Viimeiset moottorivaunut olivat saksalaisen Hannoversche Waggonfabrik AG:n tuotantoa ja ne otettiin käyttöön 1930. Moottorivaunujen vetäminä vaunuina käytettiin yhtiön oman konepajan valmistamaa kalustoa sekä muun muassa useiden eri saksalaisvalmistajien vaunuja. Neuvostoliittolaiset ehtivät vielä vuosina 1955–1956 ottamaan käyttöön itäsaksalaisessa Gothan kaupungissa valmistettuja raitiovaunuja.Linjat avattiin 25. syyskuuta 1912.
Linjoille 1 ja 2 avattiin uusia yhteyksiä marraskuussa 1922. 
Linjaa 2 jatkettiin Viipurin maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1928 liitettyyn Kelkkalaan.
Linjat 1 ja 2 yhdistettiin yhdeksi rengaslinjaksi ja linjan 3 numero muuttui. Pyhän Annan torin nimi oli muutettu Siikaniemen toriksi.
Elokuussa 1941 tapahtuneen Viipurin takaisinvaltauksen jälkeen liikenne aloitettiin uudelleen vasta toukokuussa 1943 linjoilla Rautatieasema – Linnansilta (ent. Turun silta) ja Kelkkalan kautta kiertäneellä rengaslinjalla. Raatihuoneentorin nimi oli muutettu Torkkeli Knuutinpojan toriksi ja Turunsilta Linnansillaksi. Puuvaunu
Matkustajavaunujen puukori rakennettiin kantavan teräsaluskehyksen päälle. Puukehikkoa tuki lisäksi päätyjen teräsjäykisteet. Puun käyttö vaununrakentamisessa oli Suomen oloissa aikoinaan käyttökelpoinen ratkaisu. Se oli lämmin, ja materiaalia oli kotimaasta saatavilla. Tämä oli luonteva ratkaisu vielä 1950-luvulla sotakorvausten aikaan, ja silloin tehtiinkin Pasilan konepajalla erä puuvaunuja muun muassa vuoden 1952 kesäolympialaisten kuljetuksiin. Viimeiset puuvaunut valmistettiin 1957. Virkkalan–Ojamon rautatie
Kolmoshöyryveturi (Krauss 7558/1918, 0-8-0T) ja ”saunavaunu” eli etupäässä tarkastusmatkoilla liikkuneiden johtajien käyttöön varattu pienin matkustajavaunuista, jotka alun perin sijoitettiin tehtaiden portille muistomerkiksi ovat Haapamäellä ja kaksi muuta romuttajalta ostettua matkustajavaunua odottaa kunnostusta Jokioisten Museorautatien Humppilan varikkohallissa. Move90
Ensimmäiseksi vuonna 1966 valmistunut Move90-veturi (Valmet 901/1966) oli käytössä UPM:llä Kuusankoskella aina vuoden 2008 loppuun asti, jolloin Kuusankosken vaihtotyöt siirtyivät VR:n hoidettaviksi. Sittemmin veturi myytiin Imatran veturipalvelulle jonka käytössä se nykyään palvelee. Veturi on väritykseltään kelta-musta. Toinen veturi valmistui 1967 valmistenumerolla 902. Se toimitettiin Karhulan–Sunilan rautatielle ja on siellä käytössä edelleen. KSR:n veturi on väritykseltään VR:n vetureiden tapaan puna-harmaa. Matkailuauto
Ensimmäinen suomalainen matkailuautojen valmistaja oli Järvenpäässä toiminut Matkaaja, joka rakensi ensimmäiset autonsa suuren Volkswagen LT -pakettiauton alustalle vuonna 1984. Solifer-matkailuvaunujen valmistaja Oy Lohja Ab ei ryhtynyt valmistamaan omia autoja, vaan aloitti yhteistyön saksalainen Hymer-tehtaan kanssa. Hymer-matkailuautot myytiin Suomessa Solifer-nimisinä ja tilaajan jälki näkyi selvästi auton sisustuksessa. Ulkomaisten matkailuautojen säännöllinen tuonti Suomeen alkoi 1980-luvun lopulla. Muun muassa Ruotsissa 1980-luvulla suosituiksi tulleet camper-tyyppiset matkailuautot, joissa erillinen irrotettava matkailukori nostettiin avolavapakettiauton takaosan päälle, jäivät Suomessa korkean autoveron vuoksi erittäin harvalukuisiksi. Lastenvaunut
Pienimmät vauvat nukkuvat makuuvaunuissa, joiden koppa voi olla irrotettava ja toimia vauvan kantokoppana. Isommat lapset istuvat ratasistuimella. Yhdistelmärattaissa voidaan vaihtaa käyttöön joko koppa tai istuin. Tuplarattaissa voi kuljettaa kahta lasta – joko kaksosia tai eri-ikäisiä sisaruksia. Matkarattaat voi taittaa kokoon kuljetusta varten, ja juoksurattaat sopivat vauhdikkaaseen työntämiseen.
Lapsia on työnnetty erilaisissa kärryissä satojen vuosien ajan. Varhaiset lastenvaunut muistuttivat kottikärryjä. Modernien lastenvaunujen historia alkaa 1700-luvulta, jolloin ne muistuttivat senaikaisia hevosvaunuja. 1840-luvulla kuningatar Viktoria tilasi kolmet lastenvaunut lapsilleen, ja niistä tuli yläluokan suosima tuote. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen lastenvaunut yleistyivät myös keskiluokan parissa. Makuuvaunu
Makuuvaunu on rautatieliikenteen vaunutyyppi, jossa matkustajien on mahdollista nukkua pitkien matkojen aikana. Makuuvaunuissa on yleensä hytit, joista löytyy ainakin sängyt mutta useimmiten myös muuta kalustusta, kuten lavuaarit. Suomessa on liikennöity pitkään CEmt-mallisilla yksikerroksisilla makuuvaunuilla, mutta nykyaikana uudet kaksikerroksiset Edm-makuuvaunut ovat pitkälti syrjäyttäneet ne. Makuuvaunuja käytetään Suomessa muun muassa Rovaniemelle ja Kemijärvelle menevissä junissa. Autoilun historia Suomessa
Suomen ensimmäisenä auto-onnettomuutena on yleisesti pidetty tapausta, jossa henkilöauto vuonna 1907 ajoi Helsingin Rautatientorilla päin lyhtypylvästä. Merkille pantavaa oli, että auton kuljettaja oli alkoholin vaikutuksen alaisena ja joutui sairaalahoitoon. Ensimmäiset luotettavat tiedot Suomessa sattuneista tieliikenneonnettomuuksista ovat vuodelta 1931, jolloin sosiaaliministeriöön perustettu sosiaalinen tilastotoimisto alkoi laatia koko maan kattavia vahinkotilastoja. Tuona vuonna sattui yhteensä 3 267 tieliikenneonnettomuutta, joissa kuoli 119 ja loukkaantui 1 047 ihmistä. Vuoteen 1940 mennessä tilastoitiin vain moottoriajoneuvovahingoissa kuolleet, siitä lähtien kaikissa tieliikennevahingoissa kuolleet henkilöt. Vuonna 1950 rekisteröitiin jo 8 431 tieliikenneonnettomuutta, joissa sai surmansa 375 ja loukkaantui 3 224 henkilöä. Maaseudun Autoliiton aloitteesta perustettiin vuonna 1929 Liikennekulttuurikomitea, joka seuraajaksi tuli vuonna 1938 Tapaturmantorjunta ry:n liikennejaos (Talja). Kafi
Alun perin oli tarkoitus, että Teuvalla ryhdyttäisiin kokoamaan ruotsalaisen Karosseri AB Elitin laadukkaina pidettyjä Kabe-matkailuvaunuja. Tätä varten ruotsalaisyritys ja pari autoalan yrittäjää Porista perustivat tehtaan Teuvalle, jossa oli saatavana taitavia puuseppiä. Jostain syystä Kabe-vaunuja ei ryhdyttykään valmistamaan, vaan kehitettiin oma Kafi-mallisto (Kabe i Finland). Matkailuvaunu
Sarjatuotantona matkailuvaunuja valmisti ensimmäisenä taksiautoilija Onni Mäkivirta Punkalaitumella. Mäkivirran rakentamia OM-vaunuja valmistui vuosina 1962–1967 noin 400 kappaletta. Mäkivirta kehitti koko ajan vaunujensa rakennetta, ja ne osoittautuivat lopulta niin kestäviksi, että niitä on nähty käytössä vielä vuosikymmeniä myöhemmin. Vuonna 1962 alkoi myös ulkomaisten matkailuvaunujen tuonti Suomeen; kyseessä olivat brittiläiset Sprite-vaunut. Sm3
VR päätyi valitsemaan Pendolinon siksi, että sitä oli testattu aikataulunmukaisessa liikenteessä vuodesta 1988, siinä oli matala akselipaino ja riittävä teho, painetiivis kori ja se oli kustannuksiltaan sopiva. Päätös Pendolinojen tilaamisesta tehtiin 1992. Ensimmäiset kolme vaunua saapuivat Suomeen 1994 ja samana vuonna tällä tynkäyksiköllä aloitettiin koeajot Helsingin ja Turun välisellä rantaradalla. Loput kolme vaunua saapuivat Suomeen myöhemmin. 1995 otettiin käyttöön Suomen rautateillä kaksi ensimmäistä Pendolinoa. 1997 tilattiin kahdeksan Pendolinoa lisää. Loput kahdeksan tilattiin 2002 ja ne saatiin käyttöön syksyyn 2006 mennessä. VR:llä on käytössä 18 Pendolino-yksikköä, jotka liikennöivät Helsingistä Ouluun, Turkuun, Joensuuhun ja Vaasaan sekä Jyväskylän kautta Kuopioon ja Kouvolan kautta Kajaaniin. Linja-auto
Kun suomalaisilla alkoi olla yhä enemmän vapaa-aikaa ja vaurastuttuaan yhä paremmat mahdollisuudet matkailuun, tilausajot lisääntyivät 1960- ja 1970-luvuilla. Matkailuliikenne linja-autoilla Ruotsiin ja muihin Pohjoismaihin sekä edelleen Keski-Eurooppaan vilkastui uusien autolauttojen tultua liikenteeseen Suomen ja Ruotsin välille vuonna 1959. Samoihin aikoihin alkoi linja-automatkailu myös Neuvostoliittoon, ja se kehittyi 1970- ja 1980-luvuilla ajoittain suoranaiseksi "votkaturismiksi". Turistibussien kehitystä Suomessa rajoittivat paitsi Keski-Eurooppaan verrattuna erilainen asiakaskunnan rakenne ja pienemmät markkinat, myös viranomaiset, etenkin eräät liikenneministeriön virkamiehet. Kun Ruotsissa alettiin käyttää kaksikerroksisia linja-autoja 1960-luvun lopulla, Suomessa ne olivat lain nojalla kiellettyjä vuoden 1989 loppuun saakka. Vaatimus linjaliikenteen harjoittamisesta ehtona tilausajo-oikeuksien saamiseksi kumottiin 1990-luvun puolivälissä, minkä jälkeen monet pienehköt linja-autoyritykset saattoivat luopua usein kannattamattomista linjoista ja keskittyä harjoittamaan yksinomaan tilausliikennettä. Kolttakönkään hotelli
Ensimmäinen hotelli oli puurakenteinen, ja se otettiin hotellikäyttöön vuonna 1921. Rakennuksen olivat alun perin rakentaneet 1800-luvun lopulla venäläiset Petsamon luostarin munkit, mutta se otettiin Suomen valtion hallintaan Petsamon siirryttyä Suomelle. Hotellia tai matkailumajaa hoiti vuosina 1921-1924 Suomen Matkailijayhdistyksen vuokralaisena liikemies ja kirjailija Eero Lampio. Matkailijayhdistys alkoi itse hoitaa matkailumajaa vuodesta 1924 alkaen. Alkuperäistä pientä matkailumajaa laajennettiin 1934 kaksikerroksisella puisella hotellisiivellä ja Paatsjoen rantatörmällä sijainneella ravintolalla. Tämä laajennettu hotellirakennus tuhoutui kuitenkin tulipalossa 24. kesäkuuta 1937. Hr11
Veturit valmistuivat vuonna 1955. Ne sijoitettiin aluksi Tampereelle hoitamaan Helsinkiin, Seinäjoelle, Pieksämäelle ja Poriin suuntautuvaa matkustajaliikennettä. Vuonna 1961 veturit siirrettiin Turkuun, josta ne liikennöivät Helsinkiin ja Tampereelle. Vaikka veturit hankittiin kiitojunaliikennettä varten, niitä käytettiin pääosin pikajunissa. Muun muassa Turun laivapikajuna P 29, joka lähti Helsingistä päivittäin kello 7.30, oli koko 1960-luvun alkupuoliskon tämän veturin vetämä. Matkustajajuna
Suomalaisessa matkustajajunassa on useimmiten 4–8 matkustajavaunua, tosin niitä voi olla enemmänkin, jopa 20. Vaunut ovat yleensä neliakselisia ja pituudeltaan noin 26,5 metriä, vanhemmat vaunut ja moottorijunien välivaunut huomattavastikin lyhyempiä. Matkustajajunan kuljetuskapasiteetti on karkeasti sata matkustajaa päivävaunua kohden. Matkustajajunassa voi olla myös mm. ravintolavaunuja, lasten leikkivaunuja, makuuvaunuja ja autonkuljetusvaunuja. Suomen Matkatoimisto
Suomen Matkatoimisto Oy (SMT) oli Suomen ensimmäinen, vuonna 1909 perustettu, aikaisemmin Finnair-konserniin kuulunut, nykyään kokonaan American Express Global Business Travelin omistama liikematka- ja tapahtumatoimisto. Yhtiöllä on liikematkatoimistot Helsinki-Vantaalla, Turussa, Vaasassa ja Oulussa. Taajamajuna
Vuonna 1988 "Lättähattujen" poistuessa liikenteestä korvattiin kaikki vuorot Dv12:n vetämällä tavallisesti kolmen vaunun junalla, johon kuului sekä niin sanottuja "sinisiä vaunuja" että puukorisia vaunuja, joista kuitenkin luovuttiin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Tämän jälkeen VR yritti useaan otteeseen hankkia uusia veturijunia korvaavia kiskobusseja, ja Lättähattujen jälkeen ensimmäiset kiskobussit saatiin käyttöön vuonna 2005. Sähköistämättömillä rataosilla taajamajunat ajetaan nykyään Dm12-kiskobussilla. Suomen esihistoria
Muinaislinnoja rakennettiin viimeistään myöhäiseltä rautakaudelta alkaen. Ne yhdistetään ristiretkiajan ja keskiajan sotilaalliseen rauhattomuuteen. Muinaislinnoja tunnetaan Suomessa noin 100. Ne rakennettiin vaikeapääsyisille paikoille kallioiden tai kukkuloiden päälle tai veden ympäröimille kukkuloille. Linnoihin rakennettiin valleja kivestä ilman laastia, maasta ja hirsistä. Nivelbussi
Suomessa nivelbusseja valmistettiin vain Helsingin seudulle ja Tampereelle, joista niitä päätyi käytettyinä muualle Suomeen lähinnä erityiskäyttöön, kuten Pohjois-Suomen hiihtokeskusten henkilökuljetuksiin. Ensimmäinen Tampereelle ostettu nivelbussi, vuoden 1977 mallinen Volvo, on talletettu museobussiksi. Linja-auton maksimipituuden kasvaessa 15 metriin nivelautojen kapasiteettihyöty jäi vähäiseksi. Toistaiseksi viimeiset uudet nivelbussit hankittiin Tampereelle 2000-luvun alussa. Vuonna 2017 TKL osti Ruotsista kaksi käytettyä nivelbussia, jotka olivat olleet Arlandan lentoaseman sisäisessä liikenteessä. 
Kaksoisnivelbussi on nivelbussi, jossa on kolme osaa ja kaksi niveltä. Kaksoisnivelbussin pituus voi Suomessa olla 25,25 metriä. Kaksoisnivelbusseja on käytössä mm. Göteborgissa Ruotsissa, Curitibassa Brasiliassa ja Utrechtissa Alankomaissa. Kaksoisnivelbusseja käytetään yleensä bussimetrojärjestelmissä. Suomessa kaksoisnivelbusseja on testattu ainakin Jokeri-linjalla. Marsalkka Mannerheimin salonkivaunut
Marsalkka Mannerheimin salonkivaunut ovat kaksi marsalkka Carl Gustaf Emil Mannerheimin käytössä vuosina 1939–1946 olleeseen esikuntajunaan kuulunutta rautatievaunua. Molemmat ovat nykyään museoituna. Toinen vaunuista on nähtävissä Mikkelin rautatieasemalla ja toinen Sastamalassa valtatie 12:n varrella olevalla huoltoasemalla. Vanajavesi
Vanajavesi on Suomen vanhimpia ja suosituimpia järvimatkailureittejä. Höyrylaivaliikenteen aloittaminen järvellä liittyi elimellisesti Suomen ensimmäisen rautatien avaamiseen Helsingin ja Hämeenlinnan välille 1862, jolloin tuli ajankohtaiseksi järjestää myös ajanmukainen liityntäkuljetusmahdollisuus Hämeenlinnasta pohjoiseen. Ensimmäinen Vanajavedellä liikennöinyt konealus oli pieni potkurihöyrylaiva "Ilmarinen", joka suoritti vaiheikkaan pioneerimatkansa Tampereelta Hämeenlinnaan heinäkuussa 1863. Autoilun historia Suomessa
Autoilun historia Suomessa alkaa 1800-luvun loppupuolelta, jolloin maahan saapuivat ensimmäiset varakkaat venäläismatkailijat ja toisaalta ruotsalainen teollisuus alkoi kuljettaa tavaraa Suomen läpi Venäjälle. Autojen mainonta alkoi vuonna 1899 ja ensimmäinen autoliike avasi ovensa 1905. Auton kuljettaminen tuli luvanvaraiseksi vuonna 1907. Move21
Kausalan-Leininselän rautatien veturi saatiin käyttöön jo vuonna 1946: se oli ensimmäinen luovutustarkastuksessa rajalla hylätty sotakorvausveturi. Vainikkalan ratapihalla oli ahdasta joten veturi siirrettiin Kouvolaan. Se makasi vaunussa Kouvolan ratapihalla SOTEVAn päänsärkynä, kun joku Kausalan tehtaiden johtajista huomasi että veturi olikin tullut rajalta eikä menossa sinne. Yhteydenotto SOTEVAan kertoi veturin olevan vapaana, ja se myytiinkin kaikessa hiljaisuudessa kirjanpitoarvostaan Kausalan Puu- ja Pyöräteollisuus Oy:lle korvaamaan tämän yhtiön vanhoja höyryvetureita. Hv3
Hv3-veturit palvelivat matkustajaliikenteessä maan tärkeimpiä varikkoja, kunnes dieselöinti syrjäytti ne 1970-luvun alkuun mennessä. Saksassa valmistetut veturit erosivat jonkin verran Suomessa valmistetuista ja ne hylättiin jo vuonna 1965. Hv3-sarjasta on museoitu kolme yksilöä, joista 781 on Keravalla muistomerkkinä ja 998 Haapamäen museovarikolla. Veturin 995, joka valmistui jatkosodan alkaessa 1941, kunnosti noin 15 000 tunnin työllä ajokuntoon Suolahdessa Tapani Laaksomies. Veturi on ainoa ajokuntoinen lajissaan koko Euroopassa. Se teki aikoinaan viimeisen aikataulun mukaisen matkansa henkilöjunassa Seinäjoen ja Vaasan välillä marraskuussa 1966. Kun koko Hv-sarja hylättiin 1977, se tuotiin seuraavana vuonna kunnostettavaksi muistomerkiksi Ouluun. Veturi oli Oulun rautatieaseman alueella vuodesta 1980 aina vuoteen 2004 saakka. Laaksomies muutti sen kunnostuksen yhteydessä halkokäyttöiseksi ja kapeampi hiilipiippu vaihdettiin samalla leveämpään halkopiippuun. Halkotilan suuruus on 12 kuutiota, neitsytmatkalla Suolahdesta Äänekoskelle halkoja kului noin kuusi mottia 10 kilometrin matkalla. Liikenne Suomessa
Rautatiet ja höyryliikenne mullistavat liikenteen 1800-luvun puolivälin jälkeen. Suomen ensimmäinen rautatie rakennettiin Aleksanteri II:n käskystä. Helsinki–Hämeenlinna-rata valmistui 1862, mutta valtiontalouden vaikeuksien takia Riihimäki–Pietari-rataa alettiin rakentaa vasta 1868. Rautateiden rakentaminen vilkastui 1880-luvulla, ja rataverkko ulottui vuoteen 1903 mennessä Ouluun, Kuopioon ja Joensuuhun. Rautatiet syrjäyttivät hevosliikenteen pitkillä matkoilla, ja asemien yhteyteen alkoi kasvaa asutusta. Helsingin sisäiseen liikenteen rakennettiin 1880-luvulla linjoja hevosvetoiselle raitioliikenteelle. Vaunut muutettiin sähköisiksi 1900-luvun alussa. Seuramatka
Seuramatkustus Neuvostoliittoon alkoi vasta 1955 Suomen Matkatoimiston ja MatkaKalevan solmittua myyntisopimuksen Inturistin kanssa. Vaalimaan raja-asema avattiin busseille ja henkilöautoille 1958 kahdeksi kuukaudeksi. Ensimmäisenä rajan ylitti Onni Vilkas Oy:n linja-auto. Huhtikuussa 1959 Vaalimaan raja avattiin maaliikenteelle ympärivuotiseksi. Suoran laivaliikenteen Helsingin ja Tallinnan välillä aloitti m/s Vanemuine 1965. Tätä ennen Tallinnaan matkustettiin Leningradin kautta. Leningradin bussi- ja junamatkat sekä laivalla tehdyt Tallinnan matkat 1960 – 1970 -luvuilla olivat todellista massaturismia ja silloin syntyi käsite ”votkaturismi”. Nivelbussi
Suomen ensimmäinen nivelbussi, jossa oli Wiiman kori rakennettuna Volvon alustalle, hankittiin Helsinki-Maaseutu-Liikenne Oy:lle vuonna 1969. Myöhemmin se siirtyi Koiviston Auto -konserniin kuuluvalle Kuopion Liikenteelle, joka käytti sitä 1980-luvun lopulle saakka. Auto oli tarkoitus säilyttää museoajoneuvoksi, mutta jostakin syystä näin ei tapahtunut, vaan se päätyi autopurkamolle vuonna 1990. Edm (makuuvaunu)
Ensimmäinen vaunu – numeroltaan 28501 – valmistui koeajoihin lokakuussa 2005. Vaunu palautettiin tehtaalle ja toimitettiin vaunun 28502 kanssa joulukuussa 2005. Uudet makuuvaunut otettiin kaupalliseen liikenteeseen 1. helmikuuta 2006. Vaunujen ensimmäinen junavuoro oli P 61 Helsingistä Rovaniemelle. Hevonen Suomessa
1880-luvulla ajoneuvojen valmistus oli hyvin laajamittaista koko Suomessa, kärryjä vietiin myös ulkomaille Ruotsiin ja Venäjälle. Valentin Kuusisto veisti ensimmäisen "turkulaasen" ja myi sen Juho Mahlamäelle Ilmajoen Huissille. Ajoneuvoteollisuus pääsi toden teolla vauhtiin vuoden 1880 juhannusmarkkinoilta, josta oli sanomalehdessä juttu: "Kärrynpyöriä ja verraten huonosti eli järkeästi tehtyjä häkkirattaita on ollut torilla joltisesti". Ilmeisesti pohjalaiset olivat muunnelleet turunmallia kirjoittajan mielestä sopimattomalla tavalla tai kärryt oli karkeasti ja alkeellisesti tehtyjä (T.Virrankoski). Scania
Yhtiön insinööri Gustaf Erikson valmisti ensimmäisen, ihmisten kuljettamiseen suunnitellun, moottoroidun vaunun vuonna 1897 ja vuonna 1902 valmistui ensimmäinen "Vabis"-kuormavaunu. Ensimmäinen omavoimaisesti liikkunut vaunu, "Gustaf Eriksons åkvagn", suunniteltiin kyllä Södertäljessa mutta valmistettiin Surahammarin terästehtaalla. Vaunu ei päässyt sarjatuotantoon ja ainokaiseksi jäänyt yksilö purettiin vuotta myöhemmin.Nykyisin vaunusta löytyy alkuperäisen mallin mukaan tehty replika. Erikson jatkoi työtä maantiekulkuneuvojen suunnittelun parissa ja vuonna 1903 esiteltiin ensimmäinen toimiva ja käyttökelpoinen malli, "Surahammarbilen". Vabis teki päätöksen, että yhtiö panostaa tulevaisuudessa nimenomaan polttomoottorin voimalla liikkuvan maantiekaluston kehittämiseen. Yhtiön tavoite 50 ajoneuvon vuosittaisesta myynnistä jäi vielä toteutumatta. Vuonna 1909 yhtiö valmisti ainoastaan viisi kuorma- ja seitsemän henkilöautoa. Ambulanssi
Suomessa otettiin käyttöön ensimmäiset hevosvetoiset sairaankuljetusvaunut Turussa vuonna 1901, ja pian sellaiset hankittiin myös muihin suuriin kaupunkeihin. Hevosajoneuvoilla suoritettu sairaankuljetus on ollut Suomessa kuitenkin kokonaisuuden kannalta hyvin vähämerkityksistä. Turun raitioliikenne
Ensimmäisten hevosraitiovaunujen raideleveys oli 1 436 mm, mikä oli käytännössä normaali raideleveys. Vaunut toimitti ruotsalainen Atlas, mutta niiden alkuperäisenä mallina oli yhdysvaltalaisen John Stephensonin valmistama vaunu. Ensimmäisistä vaunuista on jäänyt verrattain vähän kuva-aineistoa, mutta niiden tiedetään olleen eri värisiksi maalattuja. Rantarata
Vuonna 1947 sovittiin, että suomalaiset matkustajajunat saivat kulkea alueen poikki neuvostoliittolaisen veturin vetäminä, mutta tällöin vaunujen ikkunat oli peitettävä teräsluukuilla. Sopimus oikeutti viiteen suomalaiseen junapariin vuorokaudessa, mutta näistä korkeintaan kolme sai olla matkustajajunia. Helsingin ja Turun välillä alkoi marraskuussa 1947 kulkea kaksi junaa päivässä kumpaankin suuntaan. Junien matka-aika oli runsaat viisi tuntia. Raja-asemina toimivat Kauklahti ja Tähtelä, joissa vaunujen ikkunaluukut suljettiin ja junan eteen vaihdettiin neuvostoliittolainen veturi. Lisäksi vaunujen eteisiin tuli neuvostoliittolaiset vartiomiehet. Porkkalan läpi kulkenutta rataa sanottiin ikkunaluukkujen takia ”maailman pisimmäksi rautatietunneliksi”. Vaikka tavaraliikenne alueen läpi olisi ollut mahdollista, tätä mahdollisuutta ei hyödynnetty, sillä tavarajunista olisi peritty maksua junan akselimäärän perusteella jolloin kustannukset olisivat nousseet liian kalliiksi. Sotavaunut Intiassa
Nykyisen käsityksen mukaan kevyet ja nopeat, hevosvetoiset sotavaunut kehitettiin nykyisen Iranin pohjois-puolisilla aroilla ennen vuotta 1900 eaa. Sieltä lähtivät liikkeelle tämän uuden asejärjestelmän käyttöönottaneet valloittajat, jotka alistivat nopeasti sivilisaatiot Kiinassa, Intiassa ja Euroopassa. Lahnuksen rautatie
Radan hiipumassa ollut toiminta elpyi vuosituhanteen vaihteen tienoissa, kun yhdyselimeksi perustettiin Suomen 600 mm Rautatiet ry. Kesäksi 1999 radalle valmistui uusi katettu matkustajavaunu; vaunu on jäljennös alkuperäisestä, Imatralla varastoituna säilyneestä Uudenkaarlepyyn rautatien pienimmästä matkustajavaunusta, joka siirrettiin toukokuussa 2008 Jokioisten museorautatien Minkiön varikolle ajokuntoon kunnostettavaksi. Lopulta vuonna 2011 vaunu siirrettiin Kovjoen museorautatielle Suomen Rautatiemuseon luvalla. SF-Caravan
Suomalainen leirintämatkailu oli 1950- ja 1960-luvuilla pääasiassa telttamatkailua. Matkailuvaunu oli harvinainen näky liikenteessä. Vaunut alkoivat viehättää ja kiinnostaa monia matkailevia perheitä 1960-luvun alussa. Pian syntyi vaunujen käyttäjillä myös ajatus järjestäytymisestä.
Ensimmäisen kerran vaunumatkailijoiden yhdistyksen perustamisesta lienee keskusteltu Oulun Nallikarin leirintäalueella vuonna 1962. Asiaa valmisteltiin parin vuoden ajan, ja yhdistyksen perustavaan kokoukseen Jyväskylään 17.5.1964 kokoontuivat pietarsaarelainen Antero Rankala, rovaniemeläinen Heimo Ainali, seinäjokelainen Jaakko Talvitie, tamperelaiset Börje Tengström ja Erkki Lassila sekä pedersöreläinen Bror Eklund. 
Yhdistyksen perustamisesta oli laaja yksimielisyys, mutta sopivan nimen keksiminen vei enemmän aikaa. Erkki Lassilan ehdotuksesta syntyi samana vuonna Asuntovaunuyhdistys SF-Caravan, jolla yhdistys myös rekisteröitiin. Nimen valinnassa oli tärkeää sekä kansallisuus että kansainvälisyys; ”SF” oli maamme virallinen kansallistunnus. Sana ”Caravan” kertoi järjestöstä kansainvälisesti.
Järjestö on muuttanut nimeään kahdesti. Vuonna 1976, yhdistyksen muututtua valtakunnalliseksi matkailuvaunuyhdistysten kattojärjestöksi, otettiin käyttöön nimi ”Matkailuvaunuliitto SF-Caravan”. Vuonna 1988 nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa ”SF-Caravan”. 
SF-Caravanin alkuperäinen tunnusmerkki, joka kuvaa vanhan ajan lännenvankkureita, on edelleen käytössä liiton virallisena tunnuksena. Vankkuria käytetään mm. liiton lipussa, standaareissa, vuosikertomuksissa ja jäsennumerolaatoissa. Merkin on suunnitellut Margaretha Tengström.
Tunnetuin vankkuri-tunnuksen käyttötapa lienee monissa matkailuajoneuvoissa olevat jäsennumerotarrat. Tarroissa on sekä vankkuri että henkilökohtainen jäsennumero. Jäsennumero on SF-Caravanin jäsenyydestä kertova tunniste, jonka jokainen jäsen saa liittyessään yhdistyksen jäseneksi. Monet karavaanarit haluavat kiinnittää jäsennumerotarran näkyvästi matkailuajoneuvoonsa, ja siten kertoa olevansa järjestäytyneitä karavaanareita. Jäsennumerot kasvavat koko ajan ylöspäin, sillä jäsennumeroita ei kierrätetä eikä numeroa voi periä isältä pojalle.
Ensimmäisen toimintavuoden jälkeen yhdistykseen kuului 23 jäsenperhettä. 100 jäsenen raja ylitettiin vuonna 1967. Tuhannen jäsenen haamuraja rikkoutui 1971.
1970-luvun alkupuolella karavaanimatkailun suosio kasvoi nopeasti. Vuonna 1974 huolestuneena karavaanareitten järjestäytymisprosentista SF-Caravan aloitti jäsenhankintakilpailun, jonka seurauksena jäsenmäärä kasvoi nopeasti. 10 000 jäsenen raja ylittyi 1979, 20 000 1984, 30 000 1987 ja 40 000 1990.
Järjestön jäsenmäärä on kasvanut tasaisesti. 50 000 jäsenen raja ylitettiin vuonna 2003 ja 60 000 jäsenen raja vuonna 2010. Vuoden 2017 lopussa SF-Caravanin 78 jäsenyhdistyksen yhteenlaskettu henkilöjäsenmäärä oli 62 867. Lahti–Heinola-rata
Heinolaan ajettiin 1980-luvun lopulla kesäisin museojunia Tk3 1150:n vetämillä puuvaunuilla. Heinolan radalla liikennöinyt höyryjuna valittiin 1985 Suomen hauskimmaksi matkakohteeksi. Sittemmin radalla on käynyt satunnaisesti tilaus- ja museojunia. Vuodesta 2007 alkaen kesäkuukausina rataosalla on järjestetty säännöllisesti museojuna-ajeluita Lahden rautatieharrastajat Topparoikka ry:n ,HMVY ja Höyryveturimatkat1009 Oy:n toimesta. A100
A100 (myös "Salonkivaunu A 100") on VR-yhtymän omistuksessa oleva puurakenteinen salonkivaunu. Vaunu rakennettiin vuonna 1927 Walter Ahlströmin yksityiseksi salonkivaunuksi. Vuonna 1937 vaunu siirtyi Valtionrautateiden käyttöön. Vaunua käytettiin kulkulaitosministerin ja VR:n pääjohtajan edustusvaununa. Viimeisinä käyttövuosinaan 1990-luvun puoliväliin saakka vaunu oli vuokrattavissa. Vaunua säilytettiin tällöin Ilmalassa. Nykyään vaunu on sijoitettu VR-yhtymän Pieksämäen varikolle sisätiloihin. Pakettiauto
Ensimmäiseksi suomalaiseksi pakettiautoksi on rekisteritilastoihin merkitty Valmetin Linnavuoren tehtaalla vuonna 1959 koottu Valmet PA -pakettiauto, jonka moottori ja voimansiirron komponentit olivat ulkomaisia, mutta kori Valmetin suunnittelijoiden käsialaa. Ulkonäöltään auto muistutti saksalaista Ford Taunus Transitia. Valmiiden autojen määrästä ei ole täyttä varmuutta, mutta rekisteritilastosta päätellen vain yksi auto valmistui. Auto oli Valmetin omassa käytössä vuoteen 1964, jolloin se myytiin. Hiekkakupu
Alunperin hiekkasäiliöt oli sijoitettu veturin käyntisilltoihin ja hiekkakupuja alettiin asentaa vasta 1870-luvun tienoilla. Muun muassa Suomen Rautatiemuseossa olevan Suomen vanhimman veturin (B1 “Pässi“, Beyer Peacock 1868, 0-4-2st) hiekkasäiliöt ovat käyntisiltojen alapinnassa. Myös nykyaikaisissa sähkö- ja dieselvetureissa hiekkasäiliöt ovat veturin alustassa. Nykyisin hiekkana käytetään säkitettyä hienojakoista rakennushiekkaa. Seuramatka
Karair oli suomalaisten lentäen tapahtuvien seuramatkojen uranuurtaja. Saatuaan 1957 Convair Metropolitan -koneet alkoi reitti- ja tilauslentoliikenne Espanjaan kasvaa. Aluksi tuotettiin ja myytiin yksittäisiä pakettimatkoja. Lokakuussa 1959 Lehtimatkat julkaisi Karairin tilauslentoihin pohjautuvan seuramatkaohjelmansa talvikaudelle 1959-1960 Kanarialle, Torremolinokseen sekä hiihtomatkoille St. Antoniin ja bussimatkoja Suomen Turistiauton linja-autoilla. Suomen Matkatoimisto, Area ja MatkaKaleva vastasivat kilpailuun ja tuottivat yhteiset lentoseuramatkansa Kanarialle, Egyptiin. Marokkoon ja St Antoniin Aeron reittikoneella Baseliin, josta oli jatkokuljetus tilauslennolla matkakohteeseen. Kesäkaudella 1960 Suomen Matkatoimisto, Area ja MatkaKaleva jatkoivat yhteistä seuramatkatuotantoansa ja markkinointiansa nimellä "3 MM-matkat", nimi muutettiin myöhemmin Tähtimatkoiksi. Ravintolavaunu
Neuvostoliitossa ja nykyäänkin Venäjän rautateillä ravintolavaunussa voidaan tarjota täydellinen ateriakokonaisuus alkupaloista keittoon, pääruokaan ja jälkiruokaan väkevinkin alkoholijuomin. Se muistuttaa pistäytymispaikan sijaan täyden ravintolaillan viettämistä. Neuvostoliiton rautateillä matkustajajunanvaunut ja ravintolavaunut oli valmistettu Saksan demokraattisessa tasavallassa. Rajamäen tehtaat
Tehtaille vedettiin valtionyhtiön aikana noin vuonna 1929 omat pistoraiteet. Samana vuonna yhtiölle hankittiin ensimmäinen oma säiliövaunu hiivan raaka-aineena tarvitun melassin kuljetusta varten, ja myöhemmin tuli kaksi vaunua lisää vuosina 1929–1941. Niiden kunkin vetoisuus oli 16 kuutiometriä ja VR:n antamat numerot 15251–15253. Vaunujen rungot valmisti VR Pasilan konepaja ja säiliöt helsinkiläinen Kone ja Silta Oy. Suomi 1970-luvulla
Rautatieliikenteessä vanhoja puuvaunuja korvattiin tuolloin uusilla sinisillä pikajunavaunuilla. Vetureina käytettiin yleensä dieselvetureita; höyryvetureita vakituisessa liikenteessä käytettiin viimeksi 1975. Tärkeimpiä 1970-luvulla rakennettuja rataosuuksia ovat Tampere–Seinäjoki-rata (osa Suomen päärataa; 1971), Martinlaakson rata (1975) ja Jämsä–Jyväskylä-rata (1977). Uusien ratayhteyksien ansiosta junamatkustaminen nopeutui. Majakkalaiva Storkallegrund
Selkämerellä Moikipään ja Bergön kautta Vaasan on jo kauan kulkenut suosittu ja vilkasliikenteinen väylä; sen suulle päätettiin vuonna 1878 asettaa majakkalaiva; liikenteen vilkkauden ja merialueen myrskyisyyden vuoksi päätettiin että alus tulisi olemaan höyrylaiva; Suomessa se olikin ensimmäinen lajissaan. Solifer
Vuonna 1975 matkailuvaunujen valmistus myytiin Oy Lohja Ab:lle, mutta niiden myynti jäi Bensowille. Vuonna 1979 Soliferin oheen ostettiin teuvalainen vaunuvalmistaja Kafi. 1980-luvun lopussa Lohjasta tuli Euroopan kolmanneksi suurin matkailuvaunujen valmistaja Hobbyn ja LMC:n jälkeen, kun se osti Ruotsista Polar- ja Sävsjö-matkailuvaunutuotannon. Vuonna 1991 Lohja ja Wärtsilä fuusioituivat Metraksi ja matkailuvaunutuotanto yhtiöitettiin Oy Lohja Caravan Ab:ksi. Vuonna 1993 tämän yhtiön pääomistajaksi tuli pääomasijoitusyhtiö Capman. Tevecamp
Kokkolan teknillisen koulun autotekniikan lehtori Veikko Lähde kiinnostui 1970-luvun alkupuolella matkailuvaunujen rakentamisesta uudella liimaustekniikalla niin, ettei puurimoista tehtyä painavaa tukirakennetta tarvittaisi. Vuonna 1978 hän siirtyi vaunuista matkailuautoihin ja perusti yrityksen Tevecamp Ky. Ensimmäinen Teve-matkailuauto syntyi Mercedes-Benz 508 -mallin alustalle. Vuonna 1981 rakennettiin Kaustiselle tuotantohalli, jossa rakennettiin matkailuautokoreja myös muun muassa Mitsubishi Canterin, Fiat Dailyn ja Toyota Dynan pohjalle. Autoilun historia Suomessa
Ensimmäinen Suomessa tehty auto oli Tammerfors Linne- och Jern-Manufaktur Ab:n (Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy, myöhemmin Tampella) konepajan tehtaan omaan käyttöön vuosina 1907–1909 rakentama kuorma-auto. Auto oli muistitiedon mukaan käytössä pari vuotta, minkä jälkeen se varastoitiin. Tämän tiettävästi höyrykäyttöisen auton myöhemmät vaiheet ovat hämärän peitossa. Tamperelainen seppä Edvard Mendelin rakensi vuoden 1910 tienoilla omaan käyttöönsä kolmipyöräisen moottoriajoneuvon, joka muistutti ulkonäöltään lähinnä hevoskärryjä. Kerrotaan, että Mendelin lähti ajamaan autollaan Poriin, mutta hylkäsi ajokkinsa kesken matkan siihen tulleen toimintahäiriön vuoksi. Matkailuvaunu
Yleisemmin asuntovaunulla takoitetaan vaunua, joka on tarkoitettu pysyvästi sijoitettavaksi. Ne voidaan kytkeä kiinteästi vesijärjestelmiin ja sähköverkkoon. Asuntovaunussa on pyörät ja vetoaisa lyhyitä siirtoja varten, mutta niitä ei ole tarkoitettu vedettäväksi pitkiä matkoja. Pitempiä matkoja siirrettäessä asuntovaunu (tai talovaunu) kuljetetaan kuorma-auton lavalla. Liikuteltavana se ei kuitenkaan välttämättä tarvitse rakennuslupaa ja on täten vaihtoehto kiinteästi rakennetulle lomamökille. Autoilun historia Suomessa
Suomen ensimmäisenä autona on pitkään pidetty kamariherra Hjalmar Linderin Mercedes Simplexiä, mutta nykyään ensimmäisenä pidetään Turussa tullattua liikemies Victor Forseliuksen Benz Velo Comfortablea, joka saapui maahan Lyypekistä Per Brahe -höyrylaivalla 2. toukokuuta 1900. Tampereella ensimmäinen auto on liikkunut vuoden 1902 keväällä. Suomen ensimmäinen kuorma-auto on mahdollisesti ollut käytössä jo vuonna 1903 Turussa, vaikka pitkään ensimmäisenä on pidetty vuonna 1906 Tervakosken paperitehtaalle hankittua autoa. S/S Wellamo (1927)
Wellamo matkasi Tallinnaan 9. heinäkuuta 1965 ensimmäisenä suomalaisena matkustajalaivana toisen maailmansodan jälkeen. MatkaKaleva
Ensimmäinen kirjoitettu lippu 1935 oli testilippu välille Helsinki-Pasila. Muutaman epäonnistuneen harjoituksen jälkeen lipunkirjoittaminen lopulta onnistui. Ensimmäinen myyty matkalippu oli toisen luokan junalippu makuupaikoin Savonlinnaan. Vuoteen 1963 asti MatkaKaleva myi lento-, laiva- ja junalippuja pääasiassa yksityisille matkustajille. MatkaKalevan ensimäinen maailmanympäri -lentolippu myytiin 1962 ja se maksoi 659 355 markkaa (Vuoden 2017 rahanarvolla mitattuna 14 500 €). Lentoreitti oli Helsinki-Buffalo-Chicago-San Fransisco-Los Angeles-Honolulu-Sydney-Melbourne-Bangkok-Kairo-Lontoo-Helsinki. Lippujen kirjoittamiseen meni aikaa kahdeksan tuntia. Liikenne Suomessa
Autot saapuivat Suomeen 1900-luvun alussa. Ensimmäisen auton hankki turkulainen kauppaneuvos Victor Forselius vuonna 1900. Autokanta kasvoi kuitenkin hitaasti: vuonna 1922 autoja oli vain 2 500 ja vuonna 1930 noin 40 000. Henkilöliikenteessä linja-auto syrjäytti 1930-luvulla hevosen pitähköillä matkoilla. Suomalaisen autoteollisuuden pitkäaikaisin toimija on kuitenkin kuorma-autoja ja linja-autojen runkoja valmistava Sisu Auto, joka aloitti vuonna 1932 nimellä Suomen Autoteollisuus. Ensimmäiset maantiet olivat kuitenkin vielä silloin mutkaisia ja soralla tai hiekalla päällystettyjä. Tavarankuljetusta hallitsivat rautatiet, joita rakennettiin itsenäisyyden ensimmäisinä vuosikymmeninä edelleen lisää. Matkailu
Suomen Matkatoimisto aloitti seuramatkojen järjestämisen vuonna 1949. Vielä 1950-luvun alussa harvalla suomalaisella oli varaa matkailla etelässä, sillä matkat olivat pitkiä ja kalliita. Tyypillisiä olivat linja-autoilla tehdyt, jopa 2–3 viikkoa kestäneet kiertomatkat Länsi- ja Etelä-Euroopassa. Lentokoneiden myötä etelänmatkat helpottuivat, nopeutuivat ja halpenivat, ja matkailu alkoi vähitellen tulla tavallisen suomalaisen ulottuville. 1950-luvulla suomalaisten suosikkimatkailukohteiksi muodostuivat Italia ja Espanja. Seuramatkoilla suomalaisen turistin ei tarvinnut enää osata kieliä, sillä kaikki oli valmiiksi järjestettyä ja opastettua. Vuonna 1963 perustettu Aurinkomatkat on koko toiminta-aikansa ollut Suomen suurimpia matkanjärjestäjiä. Vanajan Autotehdas
Vanajan ansioihin kuuluu Suomen ensimmäinen takamoottorinen linja-auto (1956) ja täysilmajousitettu kaupunkibussi. Vuonna 1958 Vanaja alkoi brittiläisen Leylandin ja ruotsalaisen Volvon esikuvan mukaan rakentaa linja-auton alustoja, joissa moottori oli sijoitettu akselien väliin matkustamon lattian alle. Tamperelainen linja-autoliikennöitsijä Väinö Paunu oli yksi Vanajan suurimmista yksityisistä asiakkaista ja osallistui myös Vanajan linja-automallien kehitystyöhön. Takamoottoriset linja-autonalustat jäivät aluksi muutamaan yksittäiskappaleeseen, kunnes niiden valmistus alkoi uudelleen vuonna 1966. Stadin Ratikat
Stadin ratikat on entisöinyt kolme vaunua, jotka ovat numeroiltaan 50, 233 ja 339. 50:n kunnostustyö oli näistä merkittävin, sillä vuoden 1909 ASEAn moottorivaunu saatiin liikennöintikuntoiseksi ensimmäisenä suomalaisena yli satavuotiaana raitiovaununa. Ensimmäinen matkustaja-ajo oli 23.9.2012, ja vaunua käytetään nykyään museokiertoajeluilla. Vaunu 233 on Suomen ainut museoliikenteessä oleva avoperävaunu, ja sen entisöinti valmistui vuonna 2009. 339 on Valmetin valmistama vaunu vuodelta 1955, ja sen entisöinti oli ensimmäinen Stadin Ratikoiden tekemä peruskorjaus. 339 kunnostettiin tilausajokäyttöön, ja sen enemmäinen ajo oli linjan 6 Arabianrannan radan avajaisten juhlavaununa. Sommers, af Hällström &amp; Waldens
Vuonna 1900 aloitettiin myös rautatievaunujen valmistaminen Valtion rautateille ja sitä varten Tammelaan rakennettiin tiilinen vaunuverstas, jolle oli raideyhteys Tampereen ratapihalta. Vaunutilausten määrä saattoi kuitenkin vaihdella jyrkästi eri vuosina ja lisäksi kova kilpailu eri vaununvalmistajien välillä pudotti voitot minimiin. Rautatievaunuja valmistaneet suomalaiset yritykset tekivätkin vuonna 1905 sopimuksen, jolla ne jakoivat valmistuskiintiöt keskenään. Sommers, af Hällström & Waldensin osuudeksi tuli 70 vaunua vuodessa. Lahti 402
Pohjoismaisten matalalattiaisten linja-autojen kehitysprojekti alkoi Tampereen kaupungin liikennelaitoksen johtajan Juhani Valannon ideasta 1980-luvun lopulla. Pohjoismaiden ensimmäinen matalalattiabussi rakennettiin Scania N113 -mallin alustalle Wiiman koritehtaalla Vantaalla ja se luovutettiin Tampereen liikennelaitokselle syyskuussa 1990. Saksalainen Mercedes-Benz oli saanut jo hieman aiemmin valmiiksi oman matalalattiaisen O405N-mallinsa. Lahden Autokori ei aikaillut, vaan alkoi heti kehittää omaa matalalattiabussiaan Lahti 400 -mallin pohjalta. Uusi Lahti 402 -bussi esiteltiin Linja-autoliiton vuosikokouksen yhteydessä pidetyssä linja-autonäyttelyssä Kuopiossa kesäkuussa 1992 ja esittelyauton osti Saimaan Liikenne Oy Lappeenrannasta. Autoilun historia Suomessa
Eri paikkakunnille hankittiin ensimmäisiä autoja 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana seuraavasti: Jyväskylään vuonna 1902, Imatralle ja Viipuriin vuonna 1903, Lahteen, Vaasaan ja Ouluun vuonna 1906, Poriin vuonna 1907, Saloon vuonna 1908 sekä Alavudelle, Hämeenlinnaan, Kajaaniin ja Varkauteen vuonna 1909. Ahvenanmaalle tuli ensimmäinen auto vuonna 1911. Kangasalan matkailun historia
Vehoniemenharju mainittiin matkailunähtävyytenä jo vuonna 1895 ilmestyneessä Suomen matkaoppaassa. Kangasalalaiset ja tamperelaiset yrittäjät perustivat vuonna 1926 Vehoniemenharju Oy:n, joka rakennutti harjulle Heikki Tiitolan suunnitteleman matkailumajan vuonna 1928. Majan viereen valmistui vuonna 1929 majoitusrakennus, jossa oli 16 huonetta. Vuonna 1932 majasta tuli linja-autojen pysähdyspaikka ja moni Tampereen seudun linja-autoyrittäjä kävi valokuvauttamassa jokaisen uuden autonsa Vehoniemellä. Majalla vierailivat muiden muassa Norjan kruununprinssi Olavi vuonna 1936 ja presidentti Kyösti Kallio vuonna 1938. Vuonna 1938 maja siirtyi Suomen Matkailuliitolle, joka puolestaan myi sen Matka ja Ravinto Oy:lle vuonna 1967. Viimeisinä vuosina paikan omisti yksityinen ravintoloitsija, joka lopetti majan toiminnan vuonna 1980. Vuonna 1983 paikalla avattiin kuljetusyrittäjä Olavi Sallisen aloitteesta perustettu Vehoniemen automuseo. Y1
Y1 on ruotsalainen dieselmoottorivaunu. Sarjan on valmistanut italialainen Fiat ja ensimmäinen luovutettiin alkuvuodesta 1979. Sillä suoritettiin aluksi koeajoja Östersundin seudulla. Myöhemmin valmistettiin 30 kappaleen sarja vaunuja myös Kalmarissa Ruotsissa. Yhteismäärä oli 88 kappaletta. Ulkoväritys oli alun perin oranssi katon ollessa harmaa, vaunun numero oli maalattu keulaan mustalle pohjalle. Myöhemmin niitä on maalattu uusien omistajien väreihin. Vaunussa oli kaksi osastoa ja niiden väliin oli sijoitettu wc. Istuinten verhoilu oli harmaasävyinen. Ensimmäisissä 25:ssä vaunussa oli 76 istumapaikkaa mutta myöhemmissä vaunuissa paikkalukua oli pienennetty 68:aan. Ruotsin valtionrautatiet päätti hankkia myös rahtitilalla varustetun vaunun jota oli tarkoitus käyttää Norlannin rataosuuksilla. Näitä YF1:si nimettyjä vaunuja tilattiin 12 kappaletta, rahtitilan lisäksi niissä oli 48 istumapaikkaa.