Minkä maalainen säveltäjä Franz Liszt oli?
Franz Liszt
Franz (Ferenc) Liszt [] (22. lokakuuta 1811 Doborján, Sopron – 31. heinäkuuta 1886) oli unkarilainen säveltäjä ja pianovirtuoosi. Hän on 1800-luvun taidemusiikin keskeisimpiä hahmoja. Franz Liszt
Franz (Ferenc) Liszt oli hallintovirkamies Adam Lisztin ja Maria Annan ainoa poika. Heidän kotikaupunkinsa kuului tuolloin Unkariin, joka puolestaan kuului Itävallan keisarikuntaan. Nykyään Raidingina tunnettu kaupunki kuuluu Itävaltaan. Lisztin perhe kuului saksankieliseen vähemmistöön, ja Franz kävi myös saksankielisen koulun. Hän ei oppinut unkaria lainkaan nuoruudessaan vaan opiskeli sitä jonkin verran vasta aikuisena. Ranskasta tuli Lisztin pääasiallinen kieli aikuisiällä. Hänen kansalaisuutensa on näistä syistä herättänyt jonkin verran arvelua, mutta hän itse tunsi itsensä vahvasti unkarilaiseksi ja sisällytti unkarilaista musiikkia useisiin teoksiinsa.
Aleksandr Ziloti
Aleksandr Ziloti syntyi Harkovassa nykyisen Ukrainan alueella. Hän opiskeli pianonsoittoa Moskovan konservatoriossa Nikolai Zverevin ja Nikolai Rubinšteinin johdolla; musiikinteoriaa hänelle opettivat muiden muassa Sergei Tanejev ja Pjotr Tšaikovski. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1881 ja siirtyi Weimariin jatkamaan opintojaan Franz Lisztin yksityisoppilaana (1883–1886). Hän opetti Moskovan konservatoriossa vuosina 1888–1891 (oppilaana muiden muassa Aleksandr Goldenveizer ja Sergei Rahmaninov) ja esiintyi pianotaiteilijana Euroopassa 1891–1900. Claude Joseph Rouget de Lisle
Claude Joseph Rouget de Lisle (kirjoitetaan joskus de l’Isle; 10. toukokuuta 1760 Lons-le-Saunier – 26. kesäkuuta 1836 Choisy-le-Roi) oli ranskalainen sotilas, harrastelijasäveltäjä ja runoilija. Hän on säveltänyt ja sanoittanut Ranskan kansallislaulun Marseljeesin. Hän sävelsi myös muita hymnejä. František Xaver Dušek
František Xaver Dušek (8. joulukuuta 1731 Chotěborky u Jaroměře – 12. helmikuuta 1799 Praha) oli tšekkiläinen säveltäjä, cembalisti ja pianisti. Hän tuli tunnetuksi enemmänkin laulajatar Josefina Duškován aviomiehenä ja Wolfgang Amadeus Mozartin majoittajana tämän Prahassa oleskelun aikana. Rosemary Brown
Brown väitti tavanneensa vuonna 1886 kuolleen Franz Lisztin ollessaan 7-vuotias. Hän kohtasi Lisztin uudelleen vuonna 1964. Brownilla ei tätä aiemmin ollut ollut mainittavaa musiikillista koulutusta, mutta hän omisti pianon. Hän kirjoitti uransa aikana mm. Ludwig van Beethovenin sinfoniat 10 ja 11 sekä useita Franz Schubertin lauluja. Kaikki säveltäjät puhuttelivat häntä englanniksi. Franz Liszt
Liszt kehitti merkittävästi pianonsoiton tekniikkaa ja vaikutti esiintymiskäytäntöihin. Säveltäjänä hän oli uudistuksellinen, ja hän loi sävelrunon teostyypin sekä teoksiin syklisen rakenteen. Lisztin tunnetuimpia sävellyksiä ovat h-molli-sonaatti, kaksi pianokonserttoa, kansanmusiikkiin perustuvat unkarilaiset rapsodiat, pianoteokset "Années de Pèlerinage" (Vaellusvuodet) ja transsendentaaliset etydit, Faust- ja Dante-sinfoniat sekä lukuisat sävelrunot, joista tunnetuin lienee Les Préludes. Liszt sovitti teoksia pianolle, kuten Beethovenin sinfoniat ja Schubertin liedejä, sekä sävelsi urku- ja kuoromusiikkia. Konsertto
Konserton kolmiosaista muotoa rikkoivat 1800-luvulla esimerkiksi Franz Lisztin molemmat pianokonsertot sekä Johannes Brahmsin toinen pianokonsertto, jotka olivat kaikki neliosaisia. Lisztin konsertot olivat myös verraten lyhyitä (20-minuuttisia) ja osilla oli yhteiset teemat (syklinen rakenne), kun taas Brahmsin pianokonsertot venyivät pitkän sinfonian mittaiseksi. 1900-luvulla monet konserttojen säveltäjät jatkoivat neliosaisen kaavan käyttöä ja syklistä sävellystekniikkaa, vaikka toisaalta samalla monet, kuten Sergei Rahmaninov, pitäytyivät perinteisessä kaavassa. Alban Bergin viulukonsertto on tunnetuin perinteiset sävellajit hylännyt atonaalinen konsertto. František Škroup
František Škroup (3. kesäkuuta 1801 Osice – 7. helmikuuta 1862 Rotterdam) oli tšekkiläinen säveltäjä, urkuri ja kapellimestari. Hänen säveltämänsä on muun muassa Tšekin kansallislaulu "Kde domov můj". Hänen tuotantoonsa kuuluu myös oopperoita. Hän työskenteli muun muassa espanjalaisen synagogan urkurina ja teatterin kapellimestarina. Pianosonaatti h-molli (Liszt)
Teos sävellettiin vuonna 1853, jolloin se edusti sävellyksenä uudenlaista tyyliä, jota on kuvattu "jatkuvaksi temaattiseksi muunteluksi". Sonaatti koostuu pienestä määrästä motiivinomaisia elementtejä, joiden pohjalta on muodostettu yksi suuri teos. Eri pätkiä käytetään teoksessa erilaisissa konteksteissa, jolloin ne esiintyvät hyvin eri muodoissa. Esimerkiksi sama teema voidaan esittää hurjana ja toisaalta rauhallisen kauniina teoksen eri vaiheissa. Näin rakenteeltaan monimutkainen teos on yhtenäisempi, kuin mitä päältä päin voisi kuvitella. Päällepäin teos näyttäytyy miltei improvisaatiolta vaikuttavana fantasiana. Leea Isotalo
Leea Isotalo (13. syyskuuta 1913 Helsinki – 4. elokuuta 2009 Jyväskylä) oli suomalainen pianotaiteilija ja merkittävä pianopedagogi. Hänet tunnettiin erityisesti Franz Lisztin ja Selim Palmgrenin tulkitsijana. Karl Klindworth
Karl Ludwig Klindworth (25. syyskuuta 1830 Hannover – 27. heinäkuuta 1916 Stolpe, Saksa) oli saksalainen pianisti, pianopedagogi ja kapellimestari, joka opiskeli muun muassa Franz Lisztin johdolla. Musiikinopiskelunsa hän aloitti viulistina, mutta siirtyi sittemmin pianistiksi. Hänen intohimonsa oli oopperoiden sovittaminen ja soittaminen pianolla. Koska Klindworth ei päässyt Louis Spohrin viuluoppilaaksi, hän pestautui kiertävän teatteriseurueen kapellimestariksi 17-vuotiaana. Gergely Bogányi
Gergely Bogányin perhe muutti vuonna 1987 Unkarista Suomen Forssaan, jossa hänen vanhempansa työskentelivät musiikinopettajina. Hän opiskeli pianonsoittoa Budapestin Liszt-akatemiassa, Helsingin Sibelius-Akatemiassa ja Indianan yliopistossa Yhdysvalloissa, opettajinaan László Baranyay, György Sebök ja Matti Raekallio. Vuonna 1996 Bogányi voitti Franz Liszt -kilpailun ja sai vuonna 2004 Unkarin tärkeimpänä kulttuuripalkintona pidetyn Kossuth-palkinnon. Lazare Lévy
Lazare Lévy (18. tammikuuta 1882 Bryssel, Belgia – 20. syyskuuta 1964 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hänen nimensä esiintyy myös muodossa Lazare-Lévy. Brysselissä hänelle opetti pianonsoittoa englantilainen neiti Ellis. Pariisin konservatoriossa hän opiskeli Louis Diémerin johdolla pianonsoittoa ja André Gédalgen johdolla sävellystä. Harmoniaoppia hänelle opetti Albert Lavignac. Konservatoriossa hän voitti 1898 pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon. Lévy konsertoi Euroopassa ja Aasiassa ja hän sai tunnustusta merkittävänä klassisen ja modernin ohjelmiston tulkitsijana. Varsinkin hänen Mozart ja Schumann esityksiään kiiteltiin ja heidän teoksiaan hän myös levytti. Lévy oli myös Albénizin sävellysten esitaistelija, joka soitti 1905–1908 sävellettyä "Iberia"-soolopianoteosta vuodesta 1911 lähtien. Lévy saavutti kuuluisuutta myös opettajana toimiessaan Pariisin konservatorion tilapäisenä opettajana 1914–1916 ja 1920–1923 sekä pianonsoiton professorina 1923–1940 ja 1944–1953. Franz Kafka
Franz Kafka (3. heinäkuuta 1883 – 3. kesäkuuta 1924) oli modernismin tärkeimpiä saksankielisiä kirjailijoita. Hän syntyi juutalaiseen perheeseen Prahassa, Böömissä, joka oli tuolloin osa Itävalta-Unkaria. Suuri osa Kafkan merkittävimmästä tuotannosta julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Franz Liszt
Lisztin kenties arvostetuin teos on pianosonaatti h-mollissa. Muita hyvin tunnettuja töitä ovat esimerkiksi "unkarilaiset rapsodiat" sekä "transsendentaaliset etydit", joista jälkimmäiset ovat soittoteknisesti erityisen vaativia. Niissä Liszt kehittää muun muassa oktaavitekniikkaa, jossa kädet soittavat oktaaveja vuorotellen peukaloiden soittaessa kromaattisia kulkuja. Moniosainen "Années de Pèlerinage" on niin ikään Lisztin laajimpia ja tunnetuimpia töitä. Hän sävelsi myös merkittäviä urkumusiikkiteoksia, kuten Preludi ja fuuga teemasta B-A-C-H sekä Fantasia ja fuuga koraalista "Ad nos, ad salutarem undam". Unkarilaiset rapsodiat
Liszt halusi luoda "Unkarilaisista rapsodioista" eräänlaisen kollektiivisen kansalliseepoksen Unkarille. Hän lainasi rapsodioihin paljon vaikutteita ja melodioita kansanmusiikista. Liszt kuitenkin käytti niissä lähinnä Unkarin romanien perinteistä musiikkia, jonka hän oletti muodostavan unkarilaisen kansanmusiikin perustan. Myöhemmin Zoltán Kodaly ja Béla Bartók osoittivat tämän käsityksen virheelliseksi keräämällä tuhansia aitoja unkarilaisia kansansävelmiä. "Unkarilaiset rapsodiat" noudattavat romanien perinteisen csárdás-tanssin paikallista muotoa, johon kuuluu tempon vaihtelu hitaiden ("lassan") ja nopeiden ("friss") osien välillä. Liszt onnistui taitavasti luomaan pianolla perinteisen mustalaisorkesterin soitinten, viulujen ja symbaalin tunnelman. Joissain rapsodioista on käytetty samoja melodioita, joita Johannes Brahms käytti myöhemmin "Unkarilaisissa tansseissaan". Rapsodiassa nro 13 puolestaan kuullaan sama melodia, jota Pablo de Sarasate käytti myöhemmin teoksessaan "Mustalaislauluja", ja rapsodiassa nro 15 "Rákóczi-marssi", jota Hector Berlioz oli käyttänyt teoksessaan "Faustin tuomio". Urkusonaatti
Franz Lisztin fantasia ja fuuga Giacomo Meyerbeerin oopperaan "Le Prophète" sisältyvästä koraalista "Ad nos, ad salutarem undan" laajentaa muotoa preludin ja fuugan välisellä adagiolla. Samaan kategoriaan kuuluu Lisztin oppilaan Julius Reubken "Der 94ste Psalm – Sonate für die Orgel". Pianosonaatti h-molli (Liszt)
Teoksen on katsottu saaneen vaikutteita Lisztin suuresti ihailemasta Franz Schubertin pianoteoksesta, Wandererfantasiesta, jonka Liszt oli myös itse sovittanut pianolle ja orkesterille. Myös Schubert käytti rajoitettua musiikillisten elementtien määrää luodessaan karkeasti ottaen neliosaisen työn. Samoin molemmissa teoksissa "neljäs osa" on fuugamainen. Joseph Stein
Joseph Stein (30. toukokuuta 1912 – 24. lokakuuta 2010) oli yhdysvaltalainen libretisti. Hän nousi kansainväliseen kuuluisuuteen musikaalikäsikirjoituksillaan, joiden joukossa ovat "Viulunsoittaja katolla" (1964) ja "Zorba" (1968). Franz Abt
Franz Wilhelm Abt (22. joulukuuta 1819 – 31. maaliskuuta 1885) oli saksalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa useita lauluja. William Dayas
William Humphreys Dayas [deis] (12. syyskuuta 1863 New York – 3. toukokuuta 1903 Manchester) oli yhdysvaltalainen pianisti, pedagogi ja säveltäjä, joka oli Franz Lisztin viimeisiä oppilaita. Suomen pianonsoiton opetukseen Dayas toi mannermaisia vaikutteita ja uussaksalaisen koulukunnan (edustajia esimerkiksi Liszt ja hänen oppilaansa Peter Cornelius) oppeja toimiessaan 1890–1893 Helsingin musiikkiopiston opettajana heti Ferruccio Busonin jälkeen. Helsingistä Dayas siirtyi opettamaan Saksaan, sitten New Yorkiin ja lopulta Manchesteriin. Hänen sävellystuotantonsa sisältää muun muassa pianokappaleita. Unkarilainen kulttuuri
Tunnetuimpia unkarilaisia säveltäjiä ovat romantiikan ajan lapsinero ja pianovirtuoosi Franz Liszt sekä etnomusikologit Zoltán Kodály ja Béla Bartók. Liszt lienee tunnetuin unkarilaissyntyinen säveltäjä, mutta todellisuudessa hän oli peräisin saksankielisestä perheestä. Unkarilaiset itse pitävät Kodályta ja Bartókia "unkarilaisempina" säveltäjinä. 1900-luvun alussa he keräsivät tuhansia kansanlauluja eri puolilta Unkaria pelastaen näin merkittävän osan Unkarin musiikkiperinnöstä. Myöhemmin Kodálysta tuli merkittävä musiikki- ja kuoropedagogi. Bartók taas siirtyi Yhdysvaltoihin pianistiksi. Richard Wagner
Keväällä 1848 Wagner osallistui Dresdenissä toukokuun vallankumoukseen, mikä pakotti hänet lähtemään maanpakoon Saksasta kahdeksitoista vuodeksi. Franz Liszt, jolla oli syvä ystävyyssuhde Wagneriin, auttoi tätä pakenemaan ensin Weimariin ja lopulta Zürichiin vuonna 1849. Liszt järjesti myös "Lohengrin" oopperan ensiesityksen Weimarissa vuonna 1850. Zürichissä Wagnerin poliittinen aktiivisuus muuttui teoreettisten ja filosofisten tutkielmien kirjoittamiseksi, joista merkittävimpiä ovat "Die Kunst der Revolution" (1849), "Das Kunstwerk der Zukunft" (1850), antisemitistinen "Das Judentum in der Musik" (1850) sekä kokonaistaideteoksen ideaa käsittelevä "Oper und Drama" (1851). Josef Bohuslav Foerster
Josef Bohuslav Foerster (30. joulukuuta 1859 – 29. toukokuuta 1951) oli tšekkiläinen säveltäjä. Herbert Blomstedt
Blomstedt tunnetaan ennen kaikkea hänen saksalaisen, itävaltalaisen ja pohjoismaalaisen musiikin tulkinnoista: näitä ovat olleet muun muassa Ludwig van Beethovenin, Felix Mendelssohn-Bartholdyn, Franz Schubertin, Anton Brucknerin, Richard Straussin, Edvard Griegin, Jean Sibeliuksen ja Carl Nielsenin teokset. György Ligeti
György Sándor Ligeti [djördj ša:ndor ligäti] (28. toukokuuta 1923 Dicsőszentmárton (nyk. Târnăveni, Transilvania) – 12. kesäkuuta 2006 Wien) oli unkarilaissyntyinen Itävallassa asunut säveltäjä, jota laajalti pidetään yhtenä 1900-luvun suurista soitinmusiikkisäveltäjistä. Useat hänen sävellyksistään ovat klassisen musiikin piireissä hyvin tunnettuja, mutta suuri yleisö tuntenee hänet parhaiten teoksista, joita Stanley Kubrick käytti elokuvissaan "" ja "Eyes Wide Shut". Unkarilaiset rapsodiat
Unkarilaiset rapsodiat on Franz Lisztin säveltämä sarja rapsodioita pianolle. Sarja koostuu 19 osasta, joista tunnetuin on "Unkarilainen rapsodia nro 2". Liszt sävelsi "Unkarilaiset rapsodiat" vuosien 1846 ja 1885 välisenä aikana. Viisitoista ensimmäistä rapsodiaa julkaistiin vuoteen 1853 mennessä, mutta loput ovat vasta säveltäjän viimeisiltä vuosilta. Liszt sovitti Franz Dopplerin avulla rapsodiat 2, 5, 6, 9, 12 ja 14 orkesterille. Orkesterisovitukset numeroitiin uudelleen numeroilla 1–6, eivätkä ne vastaa alkuperäisiä numeroita lukuun ottamatta rapsodiaa numero 2. Alkuperäinen rapsodia nro 14 toimi perustana Lisztin säveltämälle "Unkarilaiselle fantasialle" pianolle ja orkesterille. Franz Liszt
Vain yksi pianisti, australialainen Leslie Howard, on levyttänyt Lisztin koko pianotuotannon. Hanke kesti 15 vuotta, ja lopputuloksena julkaistiin 95 CD-levyä. Guinnessin ennätyskirjan mukaan se on musiikin historian suurin äänitysprojekti. Howard sai Gramophone-lehdeltä Grand Prix du Disque -palkinnon sekä kunnianosoituksen Unkarin valtiolta. Hankkeeseen sisältyi monia teoksia, joita ei ollut aikaisemmin äänitetty, sekä käsikirjoituksiin perustuneita julkaisemattomia teoksia, joita ei ollut soitettu Lisztin ajan jälkeen.
Lisztin laajaan tuotantoon kuuluu listassa mainittujen teoslajien lisäksi myös lauluja. Yllä on lueteteltu vain pieni osa kunkin teoslajin töistä. Belvárosin seurakuntakirkko
Franz Liszt asui lähistöllä, ja hänen teoksensa Missa Choralis kantaesitettiin kirkossa vuonna 1872.
Kirkossa säilytetään Pyhän Gellértin ja Pyhän Lászlón jäännöksiä. Frédéric Chopin
Chopin oli yksi harvoista 1800-luvun säveltäjistä, joka ei ottanut vaikutteita Ludwig van Beethovenin musiikista. Sen sijaan hänen tyylissään näkyy erityisesti Johann Sebastian Bachin vaikutus. Muita hänen esikuvinaan käyttämiä säveltäjiä olivat Carl Maria von Weber, Johann Nepomuk Hummel, Jan Ladislav Dusík ja John Field ja varsinkin Vincenzo Bellini, jonka koloratuureja Chopin pyrki ikään kuin jäljittelemään pianolla. Lisäksi Chopin sai innoitteita puolalaisesta kansanmusiikista. Chopinin musiikki taas vaikutti varsinkin Lisztiin ja Schumanniin: Liszt sovitti useita Chopinin lauluja pianolle ja Schumann puolestaan käytti omissa teoksissaan Chopinin melodioita. Franz von Dingelstedt
Vuonna 1841 Dingelstedt otti etäisyyttä opettajan ammattiinsa ja aloitti työn "Augsburger Allgemeine Zeitung" -sanomalehdessä. "Nachtwächter"-laulujensa vuoksi hän oli kiistelty hahmo, joten hänet lähetettiin kirjeenvaihtajaksi Pariisiin ja edelleen Lontooseen sekä Wieniin. Lontoossa hän tapasi kuuluisan böömiläisen oopperalaulaja Jenny Lutzerin (1816-1877) ja avioitui tämän kanssa 1844. Vuonna 1845 Dingelstedt julkaisi runoja oman aikansa elämänmenosta. Seuraava runokokoelma ilmestyi 1852 ja saavutti varsin vähän huomiota. Dingelstedtin tragedia "Das Haus der Barneveldt" (1850) oli menestys, ja hänet valittiin sen ansiosta erään müncheniläisen teatterin johtajaksi. Hän nousi pian sikäläisten kirjallisuuspiirien keskiöön. Dingelstedt joutui paikallisen jesuiittaklikin silmätikuksi ja hänet erotettiin tehtävistään hatarien syytösten perusteella. Säveltäjä Franz Lisztin avittamana Dingelstedt sai vastaavanlaisen työpaikan Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimarista vuonna 1857; pesti kesti vuoteen 1867 ja oli menestyksekäs. Dingelstedt kunnostautui eritoten ottamalla kaikki William Shakespearen historialliset näytelmät teatterinsa ohjelmistoon. Hän oli tehnyt itseään tunnetuksi vanhassa teatterikaupungissa jo vuonna 1850 laatimalla prologin Richard Wagnerin "Lohengrin"-oopperaan, joka sai kantaesityksensä Weimarissa. Vuonna 1867 Dingelstedtista tuli Wienin hovioopperan johtaja. Ura jatkui 1872 Hofburgtheaterin johtajana aina hänen kuolemaansa asti. Jan Stamic
Jan Václav Antonín Stamic (saks. Johann Wenzel Anton Stamitz; kastettu 30. kesäkuuta 1717 Německý Brod, Böömi – 27. maaliskuuta 1757 Mannheim, Saksa) oli tšekkiläinen säveltäjä ja viulisti. Hän kuului niin sanottuun Mannheimin koulukuntaan. Stamic syntyi Německý Brodissa (nyk. Havlíčkův Brod) Tšekissä. Hän aloitti musiikin opiskelun isänsä johdolla, joka oli urkuri. Vuonna 1741 Stamic siirtyi Mannheimiin, jossa hänestä tuli hoviorkesterin ensiviulisti ja hieman myöhemmin myös konserttimestari. Vuodet 1754–1755 hän vietti Pariisissa. Hän kuoli 39-vuotiaana Mannheimissa vuonna 1757. Stamic sävelsi konserttoja (pääasiassa viululle ja huilulle), kamarimusiikkia, sinfonioita sekä messun. Erityisesti jälkimaailma arvostaa sinfonioita, joita Stamic sävelsi yli 50. Stamicin sävellyksiä ei nykyisin enää juuri esitetä, mutta häntä pidetään nykymuotoisen sinfonian tärkeimpänä luojana ja tällä alalla lähinnä Joseph Haydnin ja Wolfgang Amadeus Mozartin edelläkävijänä. Cosima Wagner
Franz Liszt tunnusti lapsen välittömästi. Marie d'Agoultin ja Franz Lisztin suhde kesti vain viitisen vuotta, ja pari erosi nopeasti Danielin syntymän jälkeen. Franz Liszt otti vastatakseen lasten hyvinvoinnista, ja Marie d'Agoult aloitti kirjailijauran nimellä "Daniel Stern". Pianosonaatti h-molli (Liszt)
Sonaatti valmistui vuoden 1854 tienoilla, jolloin Lisztin kanssa tuolloin elänyt prinsessa Carolyn Sayn-Wittgenstein yritti saada hänet keskittymään enemmän säveltämiseen kiertueiden sijaan. Teos on yritetty nähdä esimerkiksi Lisztiä kiehtoneeseen Faust-legendaan liittyvänä taikka omaelämäkerrallisena työnä, mutta tällaiset tulkinnat ovat pätevyydeltään epäselviä. Lohengrin
Wagner aloitti teoksen kirjoittamisen 1846 kolmannesta näytöksestä. Sen jälkeen hän teki I näytöksen, ja II näytös valmistui viimeisenä, vuonna 1847. Dresdenin ooppera ei ollut hyväksynyt teosta ohjelmistoon, kun Wagner vuonna 1849 osallistui toukokuun vallankumoukseen ja joutui lähtemään maanpakoon. "Lohengrinin" ensiesityksen johti Franz Liszt 28. elokuuta 1850 Weimarissa ilman väliaikoja. "Lohengrin" teki heti alusta alkaen kuulijoihin syvän vaikutuksen ja jäi pysyvästi oopperatalojen ohjelmistoon. Wienissä 15. toukokuuta 1861 Wagner kuuli ensimmäisen kerran teoksensa soitettuna. Felix Mendelssohn Bartholdy
Jakob Ludwig Felix Mendelssohn Bartholdy (3. helmikuuta 1809 Hampuri – 4. marraskuuta 1847 Leipzig) oli saksalainen romantiikan ajan säveltäjä. Mendelssohn oli Mozartin ohella yksi historian suurimmista musiikin lapsineroista, ja hän lukeutuu taidemusiikin suurimpien säveltäjien joukkoon. Hän nosti unohdetun musiikillisen esikuvansa Johann Sebastian Bachin arvostetuksi säveltäjäksi. Mendelssohn oli lisäksi taitava pianisti, urkuri ja kapellimestari. Franz Liszt
Vuonna 1847 Liszt tapasi ruhtinatar Karoline zu Sayn-Wittgensteinin. Hänen kanssaan Lisztillä oli kuolemaansa asti kestänyt rakkaussuhde. Avioliittohanke kuitenkin kariutui, sillä prinsessa oli ollut aikaisemmin naimisissa ja hänen entinen miehensä oli vielä elossa. Siksi katolinen kirkko ei hyväksynyt avioliittoa. Lisztille avioliiton epäonnistuminen oli kova isku. Prinsessa oli kirjailija, joka tunnettiin äärimmilleen venytetystä tyylistään. Eräs hänen teoksistaan julkaistiin 16-osaisena, jonka jokaisessa osassa oli 1600 sivua. Liszt omaksui vaikutteita tästä tyylistä kirjoittaessaan myöhemmin Chopinin elämäkerran ja mustalaismusiikkia käsitelleen teoksen. Josef Klička
Josef Klička (15. joulukuuta 1855 – 28. maaliskuuta 1937) oli tšekkiläinen säveltäjä. Hän opiskeli Prahassa urkujen soittoa ja sävellystä. Useimmat Kličkan teoksista on sävelletty uruille. Lang Lang
Lang Lang (s. 14. kesäkuuta 1982 Shenyang, Liaoning, Kiina) on kiinalainen pianisti. Hänen innostuksensa klassiseen musiikkiin sai alkunsa, kun hän kuuli kahden vuoden ikäisenä "Tom ja Jerry" -televisio-ohjelmassa Franz Lisztin säveltämää musiikkia. Teppo Koivisto
Koivisto on konsertoinut sekä solistina että kamarimuusikkona kotimaan (festivaaleista mainittakoon muun muassa Helsingin juhlaviikot ja Kuhmon kamarimusiikki) lisäksi useissa Euroopan maissa ja Yhdysvalloissa, esiintynyt tärkeimpien kotimaisten orkestereiden solistina ja tehnyt lukuisia radio- ja TV-nauhoituksia. Koivisto palkittiin vuosina 1975 ja 1978 Ilmari Hannikainen -pianokilpailussa, vuoden 1982 Maj Lind -pianokilpailussa hän sai jaetun toisen palkinnon yhdessä Olli Mustosen kanssa, samaisessa kilpailussa hän sai myös myös Yleisradion erikoispalkinnon. Toisen sijan hän saavutti niin ikään vuonna 1987 Oslon pohjoismaisessa pianokilpailussa. Vuonna 1983 hänelle myönnettiin Kymen läänin läänintaidetoimikunnan taidepalkinto. Avanti!-yhtyeen alkuaikojen pianistina hän esiintyi aktiivisesti kamarimuusikkona aikakauden merkittävimpien instrumentalistien kanssa. 1980-luvulla hän esitti muun muassa Usko Meriläisen 2. ja 3. pianokonserton Jukka-Pekka Sarasteen johdolla ja esiintyi lisäksi Meriläisen kutsumana tämän elämäkerrallisessa "Aikaviiva"-televisiodokumentissa. Orkesterisolistina hän on esiintynyt muun muassa kapellimestarien Péter Csaba, Roy Goodman, Olli Mustonen, Juha Nikkola, Pertti Pekkanen, Ari Rasilainen, Jukka-Pekka Saraste, John Storgårds ja Arvo Volmer kanssa. Ensimmäisen kansainvälisen Uuno Klami -sävellyskilpailun finaalissa vuonna 2004 Koivisto kantaesitti Peter Seabournen mittavan pianokonserton Juha Nikkolan johtaman Kymi Sinfoniettan solistina. Koivisto lienee ainut pianisti maailmassa, joka on esittänyt ranskalaisen romantikon Charles-Valentin Alkanin mammuttimaisen kokoelman "12 etydiä kaikissa mollisävellajeissa" opus 39 kokonaisuudessaan radioidussa konsertissa (YLE YKSI 2007). Vuonna 2011 Koivisto soitti Rooman Suomen instituutissa Villa Lantessa Franz Lisztin 200-vuotisjuhlakonsertin Pleyel-flyygelillä, jota Liszt itse usein käytti Roomassa oleskellessaan (Radio Vaticanan ja YLEn yhteistyönä toteutettu radiokonsertti). Vuonna 2013 Koivisto vierailee opettajana mm. Tallinnan musiikkiakatemiassa sekä New England Conservatoryssa (Boston, USA). Lokakuussa 2013 hänet on kutsuttu konsertoimaan Los Angeles County Museumin (LACMA) "Sunday Live" konserttisarjaan. Atonaalisuus
Vaikka musiikkia ilman tonaalista keskusta olikin kirjoitettu aiemmin, esimerkiksi Franz Lisztin "Bagatelle sans tonalité" vuodelta 1885, termiä "atonaalisuus" alettiin käyttää teoksiin liitettyinä, etenkin Arnold Schönbergiin ja Toiseen Wienin koulukuntaan. Karoline zu Sayn-Wittgenstein
Karoline zu Sayn-Wittgenstein (syntyjään Karolina Elżbieta Iwanowska; 8. helmikuuta 1819 Monasterzyska, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta – 9. maaliskuuta 1887 Rooma, Italia) oli vanhan puolalaisen aatelissuvun jälkeläinen ja unkarilaisen säveltäjän ja pianovirtuoosin Franz Lisztin pitkäaikainen seuralainen ja tukija. Heidän suhteensa kesti noin 40 vuotta. Suomenkielisissä lähteissä hänestä on käytetty vaihdellen etuniminä Karoline, Carolyne, Caroline, Carolyn ja sukunimen yhteydessä joko zu, von, de tai pelkästään Sayn-Wittgenstein. Für Elise
Syksyllä 2009 musiikintutkija ja pianisti Luca Chiantore ilmoitti epäilyksestään, että Für Elise olisi 1800-luvulla eläneen Ludwig Nohlin säveltämä. Nohl oli löytänyt kappaleen Beethovenin signeeraamat nuotit müncheniläisestä yksityiskodista vuonna 1865. Nohlin löytämän sävellyksen sanottiin olleen löydettäessä valmis, ja Nohl vain viimeisteli sen julkaisua varten. Chiantoren mukaan Nohlin löytämässä paperissa oli kuitenkin vain suuntaviivoja, joten Nohlin on täytynyt säveltää "Für Elise" lähes kokonaan itse. Gott erhalte Franz den Kaiser
Alkujaan hymni sävellettiin vuonna 1797 silloisen Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan viimeiseksi jääneen keisarin Frans II:n kunniaksi, josta myöhemmin tuli Itävallan keisari Frans I. Sävellys on sama, joka myöhemmin tuli tunnetuksi myös Saksan kansallislauluna, Deutschlandliedinä. Franz Liszt
Vuosina 1862-1866 valmistunut Kristus-oratorio on Antti Häyrysen mukaan "1800-luvun hengellisen musiikin vaietuimpia mestariteoksia." Siinä säveltäjä käsittelee Jeesuksen elämänkaarta pikemminkin jättimäisen sinfonisen runoelman muodossa kuin totunnaisempana aarioiden ja kuorojen kavalkadina. Teoksen ensimmäinen osa on viisiosainen jouluoratorio. Toisen osan aihe on Vapahtajan ilmestyminen maailmalle loppiaisena; kolmas osa käsittelee Kristuksen kärsimystä ja ylösnousemusta. Felix Weingartner
Weingartner oli yksi Franz Lisztin viimeisistä oppilaista. Vuosina 1908–1927 hän toimi Wienin filharmonisen orkesterin ylikapellimestarina. Sne jälkeen hän johti Wienin oopperan orkesteria, Lontoon sinfoniaorkesteria, New York Philharmonic Society Orchestraa ja Bostonin oopperatalon orkesteria. Hänen tulkintansa Beethovenin ja Wagnerin teoksista herätti huomiota, vastavetona romantikan eksentriselle tyylille hän korosti ammatillista osaamista. Franz Liszt
Lisztin uran pianistina on nähty antaneen mallin häntä seuranneille esiintyville taiteilijoille. Hänen sanotaan aloittaneen konsertit, joissa kuullaan vain pianomusiikkia: aiemmin konserteissa oli mukana aina myös lauluja tai kamarimusiikkia. Näin Liszt nosti pianon asemaa soitinten joukossa. Lisäksi Lisztin on väitetty olleen ensimmäinen soolopianisti, joka soitti koko laajan ohjelmansa ulkomuistista. Hänen tapansa asettaa flyygeli tietyssä kulmassa yleisöön kansi auki jäi pysyväksi. Lisztin kyky lukea musiikkia nuoteista ja soittaa monimutkaisetkin kappaleet lähes välittömästi oli hämmästyttävä. Hän soitti Edvard Griegin pianokonserton ensi näkemältä ("prima vista") Griegin pikaisesti esiteltyä teoksen Lisztille heidän tavatessaan. Grieg oli kieltäytynyt soittamasta teostaan Lisztille pyynnöstä huolimatta, koska ei ollut harjoitellut sitä mielestään riittävästi. Lisztin kerrotaan sanoneen, että voi näyttää kuulijoille, ettei hänkään ole sitä harjoitellut. Soittaessaan Liszt esitti Griegille huomioita teoksesta. Pianokonsertto nro 1 (Liszt)
Franz Lisztin ensimmäinen pianokonsertto (S.124) Es-duurissa on vuodelta 1849. Sitä on uusittu vuosina 1853 ja 1856. Johannes Brahms
Joachim suositteli Brahmsia kääntymään Weimarin tuolloisen hovikapellimestarin Franz Lisztin puoleen. Hovissa Brahms kohtasi myös Peter Corneliuksen sekä Joachim Raffin. Kuuluisan kertomuksen mukaan Remenyin ja Brahmsin välit tulehtuivat, koska Brahms ei ylistänyt Lisztin h-molli-sonaattia tarpeeksi innokkaasti heidän kuunnellessaan Lisztin esitystä Weimarin hovissa. Väitetään, että Brahms itse asiassa nukahti kesken esityksen. Nykytutkimus pitää tätä anekdoottia kuitenkin epäuskottavana. Samassa tilaisuudessa Lisztin sanotaan soittaneen Brahmsin scherzon op. 4, siltä seisomalta nuotit nähtyään. Liszt antoi Brahmsille lupauksen kertoa hänestä kirjeitse musiikkikustantamo Breitkopf & Härtelille. Brahms ei odottanut tämän perusteella paljon ja kirjoitti Joachimille kirjeen pyytäen lisää opastusta taiteilijaelämän aloittamisessa. Joachim neuvoi Brahmsia hakeutumaan tällöin Düsseldorfissa majailleen Robert Schumannin luokse. Franz Schreker
Franz Schreker (23. maaliskuuta 1878 – 21. maaliskuuta 1934) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Budapestin Ferenc Lisztin kansainvälinen lentoasema
Lentokentän entinen nimi (Ferihegy) oli peräisin Budapestin Ferihegy-nimisestä kaupunginosasta, joka taas oli saanut nimensä Ferenc Mayerffysta (Feri on Ferencin lempinimi). Ferenc Mayerffy oli unkarilainen liikemies 1700- ja 1800-luvun vaihteessa, joka omisti useita hedelmätarhoja, olutpanimoita sekä viinitiloja Budapestissa ja sen ympäristössä. Kuolemansa jälkeen hänen suurin viinitila nimettiin etunimensä mukaan Ferihegyiksi, jonne myöhemmin lentokenttä rakennettiin. Ferihegy-nimi muutettiin 19. maaliskuuta 2011 unkarilaisen säveltäjän Franz Lisztin syntymän 200-vuotisjuhlan kunniaksi Budapest Ferenc Liszt kansainväliseksi lentoasemaksi. Franz Schubert
Franz Peter Schubert (31. tammikuuta 1797 Himmelpfortgrund, Itävalta-Unkari – 19. marraskuuta 1828 Wien) oli itävaltalainen varhaisromanttinen säveltäjä. Schubertia pidetään yhtenä musiikinhistorian suurimmista säveltäjistä. Schubert sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä, lukuun ottamatta konserttoja. Schubertin keskeisintä sävellystuotantoa edustavat liedit, sinfoniat, jousikvartetot, pianosonaatit ja muu kamari- ja pianomusiikki. Dinu Lipatti
Lipatti tulkitsi muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin ja Frédéric Chopinin teoksia, mutta levytti myös Franz Lisztiä, George Enescua, Maurice Ravelia, Robert Schumannia, Edvard Griegiä ja Johann Sebastian Bachia. Henryk Wieniawski
Henryk Wieniawskin veli, pianisti Józef Wieniawski (1837–1912), opiskeli pianonsoittoa muun muassa Franz Lisztin johdolla. Hän toimi konsertoivana taiteilijana ympäri Eurooppaa ja pianonsoiton opettajana Brysselin konservatoriossa. Franz Liszt
Vuonna 1821 Lisztin perhe muutti Wieniin, koska vanhemmat halusivat tarjota lapselleen parasta mahdollista musiikinopetusta. Aikansa parhaana pianistina pidetty Carl Czerny antoi Franzille pianonsoiton oppitunteja ja 72-vuotias Antonio Salieri säveltämisessä. Vuonna 1823 perhe jatkoi matkaa Pariisiin, jossa Franzin oli tarkoitus opiskella musiikkia Pariisin konservatoriossa. Häntä ei kuitenkaan otettu oppilaitokseen, koska hän ei ollut ranskalainen. Pettymys oli aluksi suuri, mutta Liszt jatkoi opintoja akateemisen maailman ulkopuolella ja opiskeli säveltämistä Ferdinando Paerin ja Antonín Reichan johdolla. Suosituskirjeet Unkarista ja Wienistä avasivat ovet Ranskan yläluokan salonkeihin. Nuoresta virtuoosista puhuttiin paljon, ja hänestä tuli yhä tunnetumpi Ranskan ja Englannin halki tehtyjen konserttimatkojen myötä. Samoihin aikoihin Liszt kiinnostui ensimmäistä kertaa kovasti uskonnosta ja haaveili jopa papiksi ryhtymisestä. Isän vaikutuksesta hän luopui tästä haaveesta. Ludwig Minkus
Ludwig Aloisius Minkus, (, tunnetaan myös nimellä Léon Fjodorovitš Minkus; 23. maaliskuuta 1826 Innere Stadt Wien – 7. joulukuuta 1917 Wien) oli itävaltalainen balettimusiikin säveltäjä, virtuoosiviulisti ja viulunsoiton opettaja. Hän teki pääosan urastaan Venäjällä. Franz Liszt
Varhaislapsuudessa Liszt sairasteli paljon. Franz selvisi, ja pian isä, joka oli itsekin musikaalinen, huomasi poikansa lahjakkuuden. Franz sai ensimmäisen pianotuntinsa isältään kuuden vuoden ikäisenä. Lahjakkuus ilmeni erityisesti pojan improvisointitaitona. Sokea huilisti paroni Braun ehdotti vuonna 1820, että 9-vuotias Franz pitäisi konsertin Ödenburgin kaupungissa. Idea toteutettiin ja Franz esitti Ferdinand Riesin Es-duuri-konserton niin taitavasti, että päätettiin järjestää heti toinenkin konsertti. Isä alkoi toimia Franzin managerina ja erosi virastaan. Hän oli päättänyt esitellä pojan Unkariin tuolloin kuuluneen Esterházyn alueen musiikkiyleisölle ihmelapsena. Liszt herätti hämmästystä taidoillaan. Nuorena alkanut pianistin ura teki kuitenkin hallaa Lisztin muulle opiskelulle, ja myöhemmin hän valitti kärsineensä tästä. Felix Draeseke
Felix August Bernhard Draeseke (7. lokakuuta 1835 – 26. helmikuuta 1913) oli saksalainen säveltäjä. Franz Waxman
Franz Waxman (synt. Franz Wachsmann; 24. joulukuuta 1906 Königshütte, Saksa (nyk. Chorzów, Puola) – 24. helmikuuta 1967) oli saksanjuutalainen elokuvasäveltäjä. Hän aloitti elokuvasäveltämisen kotimaassaan Saksassa, mutta muutti Pariisiin tultuaan antisemitistisen katujengin pahoinpitelemäksi Berliinissä 1934. Pariisista hän muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin. Andrei Gavrilov
Gavrilov asuu Sveitsissä. Hänet tunnetaan esimerkiksi Franz Lisztin Niccolò Paganinin musiikkiin pohjautuvan "La Campanellan" tulkinnasta, mutta myös muiden säveltäjien, kuten Sergei Prokofjevin, Mili Balakirevin ja Johann Sebastian Bachin levytyksistä. Antonín Reicha
Vuonna 1818 Reicha nimitettiin professoriksi Pariisin konservatorioon, jossa hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Franz Liszt, Hector Berlioz, Charles Gounod ja César Franck. Arnošt Lustig
Keväällä 2008 Arnošt Lustigille myönnettiin Franz Kafka -palkinto. Hän kuoli syöpään 84-vuotiaana helmikuussa 2011. Ernst Křenek
Ernst Křenek (23. elokuuta 1900 Wien – 22. joulukuuta 1991 Palm Springs, Kalifornia) oli itävaltalaissyntyinen säveltäjä ja musiikkikirjailija, jolla oli tšekkiläisiä sukujuuria. Hän oli vuodesta 1945 lähtien Yhdysvaltain kansalainen. Křenek kokeili muun muassa atonaalisuutta ja muita nykytaidemusiikin tyylejä. Johannes Brahms
Jo vuodesta 1860 alkaen oli syntynyt mielipide-eroja perinteisen "absoluuttisen musiikin" kannattajien sekä Lisztin perustaman "uuden saksalaisen koulukunnan" välillä. Kiista perustui perustavaan eroon tavassa ymmärtää musiikki. Liszt ja Wagner edustivat mielestään "tulevaisuuden musiikkia" ("Zukunftsmusik"). He halusivat edistää musiikkia sävelrunon ja musiikkidraaman (eli wagnerilaisen oopperan) keinoin. Tässä yhteydessä alettiin käyttää sanaa "ohjelmamusiikki". Tämän koulukunnan äänitorvena toimi Franz Brendelin luotsaama lehti "Neue Zeitschrift für Musik". Tätä koulukuntaa vasten asettuneiden "traditionalistien" leiriin kuuluivat Brahms, kriitikko Eduard Hanslick sekä viulistina, kapellimestarina ja säveltäjänä kunnostautunut Joseph Joachim. Yhteinen rintamalinja kiistassa muodosti perustan lujalle ystävyydelle näiden kolmen välillä. Heidän tavoitteensa oli Brahmsin sanoin "dauerhafte Musik" ("kestävä musiikki"), jota kuvattiin musiikiksi, joka välttää oman luonteensa puolesta historiallisen muutoksen. Francis Lai
Francis Albert Lai (26. huhtikuuta 1932 Nizza – 7. marraskuuta 2018 Nizza) oli ranskalainen elokuvamusiikin säveltäjä. Cimbalom
Monet säveltäjät ovat säveltäneet cimbalomille. Zoltán Kodály käytti soitinta laajasti orkesteri­sarjassaan "Háry János", joka osaltaan teki cimbalomin tunnetuksi Itä-Euroopan ulko­puolellakin. Myös Igor Stravinsky oli siitä hyvin kiinnostunut. Hänellä itselläänkin oli cimbalom, jonka hän oli ostanut kuultuaan Aladaár Ráczin soittavan sellaista. Cimbalom esiintyy hänen baletissaan "Renard" (1915–1916), hänen "Ragtimessään" yhdelle­toista soittimelle, teoksen "Les Noces" alku­peräis­versiossa (1917) ja "neljässä venäläisessä laulussaan". Franz Liszt käytti cimbalomia teoksessaan "Ungarischer Sturmmarsch" (1876) sekä Unkarilaisen rapsodian nro 6 orkesteri­versiossa. Béla Bartók käytti sitä rapsodiassa nro 1 viululle ja orkesterille (1928). Oi rakkain Jeesukseni
Franz Lisztin teokseksen "Via Crucis"' kuudennessa osassa, "Pyhä Veronika", esiintyy muunnelma samasta sävelmästä. Tanskalainen säveltäjä Rued Langgaard sävelsi sen pohjalta sarjan muunnelmia jousikvartetille. Melodia esiintyy myös englantilaisen säveltäjä Edmund Rubbran 9. sinfonian ("Sinfonia Sacra") loppukuorona. João Guilherme Daddi
João Guilherme Daddi (1813 Porto – 1887) oli portugalilainen säveltäjä ja pianisti. Hänen teoksiinsa kuuluu useita koomisia oopperoita, joiden lisäksi hän sävelsi esimerkiksi operetin. Hän soitti Franz Lisztin kanssa. Franz Liszt
Vuonna 1831 Liszt kuuli Niccolò Paganinin soittoa, kun tämä esiintyi Pariisissa. Liszt oli syvästi vaikuttunut Paganin taidoista ja hänen hahmostaan. Lisztin mielessä syntyi ajatus, että hän voisi saavuttaa pianolla samanlaisen taituruuden kuin Paganini viululla. Lisäksi hän arveli voivansa komeana salonkileijonana tulla yhtä vetoavaksi hahmoksi — pianon Paganiniksi. Liszt alkoi harjoitella entistä uutterammin, usein kymmenen tuntia päivässä. Lys Assia
Lys Assia (oik. Rosa Mina Schrärer; 3. maaliskuuta 1924 Rupperswil, Aargaun kantoni, Sveitsi – 24. maaliskuuta 2018 Zollikon, Zürichin kantoni, Sveitsi) oli sveitsiläinen iskelmälaulaja, joka tunnetaan erityisesti kaikkien aikojen ensimmäisen Eurovision laulukilpailun (1956) voittosävelmän ”Refrain” esittäjänä. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui samassa kilpailussa toiseksi laululla ”Giorgio”. Lys Assia esitti suurimman osan lauluistaan kotimaansa virallisilla kielillä saksaksi, ranskaksi ja italiaksi. Muita tunnettuja iskelmiä ovat muun muassa ”Oh mein Papa”, ”Das alte Karussell” ja ”L’enfant que j’étais”. Robert Franz
Franz syntyi Hallessa ja muutti Dessauhin opiskelemaan urkujensoittoa. Hän tuli tunnetuksi yksinlauluistaan, liedeistään, joita hän julkaisi ensimmäisen kokoelman vuonna 1843. Säveltäjä alkoi jo alle kolmikymppisenä kärsiä asteittaisesta kuuroutumisesta. Lopulta laulukokoelmia ilmestyi viitisenkymmentä lisää. Pianosonaatti
Johannes Brahmsin varhaiseen tuotantoon kuuluu kolme pianosonaattia (1852–1853). Franz Schubert sävelsi niitä 21. Frédéric Chopin sävelsi kolme pianosonaattia, ja Franz Lisztin tuotantoon kuuluu tunnettu h-mollipianosonaatti. Muita sonaatteja romantiikan aikana sävelsivät muiden muassa Robert Schumann, Charles-Valentin Alkan ("Les quatre âges"), Felix Mendelssohn Bartholdy ja Edward MacDowell. 1900-luvulla ja myöhemmin pianosonaatteja ovat säveltäneet esimerkiksi Paul Hindemith, Pierre Boulez, Jean Barraqué, Frederic Rzewski, Sergei Prokofjev, Aleksandr Skrjabin, Elliott Carter, Kalevi Aho ja Leo Ornstein. Franz Josef Strauß
Franz Josef Strauß (6. syyskuuta 1915 München – 3. lokakuuta 1988 Regensburg) oli Saksan Baijerista kotoisin ollut poliitikko, joka kuului baijerilaiseen kristillissosiaaliseen unioniin (Christlich-Soziale Union in Bayern, CSU), joka edustaa kristillis-konservatiivista arvomaailmaa. Hän johti puoluetta kuolemaansa saakka vuodesta 1961 alkaen. Franz Liszt
Toinen konsertto keskittyy enemmän yhden pääteeman ympärille. Teema toistuu usein. Suuren vaihtelevuuden takia konserttojen rakenne on varsin fragmentaarinen. Tunnelmat ja dynamiikan asteet vaihtelevat alati. Pianon osuus on molemmissa konsertoissa varsin hallitseva ja orkesteria käytetään hillitysti. Usein vain yksi tai muutama soitin soittaa tovin ajan pianon kanssa. Varsinaisia kadensseja ei ole. Vuonna 1961 taltioitu Svjatoslav Richterin (piano), Kirill Kondrašinin (kapellimestari) ja Lontoon sinfoniaorkesterin levytys pianokonsertoista on erityisen hyvin tunnettu. Ilmestyessään se erottui aiemmista teoksen äänityksistä, koska siinä oli otettu teoksen dynamiikka tarkasti huomioon. Itävalta
Itävallassa on syntynyt monia klassisen musiikin keskeisiä säveltäjiä, kuten ystävykset Wolfgang Amadeus Mozart ja Joseph Haydn sekä heidän jalanjäljissään jatkanut Franz Schubert. Myöhemmän romantiikan suurellista orkesterityyliä edustivat Anton Bruckner ja Gustav Mahler, kun taas Johann Strauss nuorempi sai mainetta valssien säveltäjänä. 1900-luvun alussa musiikkia uudistaneen niin sanotun toisen Wienin koulukunnan säveltäjiä olivat Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alban Berg. Edvard Grieg
Vaimonsa Ninan tukemana Grieg päätti perustaa Norjan musiikkiakatemian vuonna 1867. Hän alkoi saada esiintymiskutsuja ulkomailta, sekä insituutioilta että muilta säveltäjiltä. Muun muassa kuuluisa pianisti Franz Liszt kutsui hänet Weimariin, Saksaan. Grieg tapasi viimein Lisztin Roomassa vuonna 1870. Se, että Liszt arvosti Griegin sävellyksiä, kasvatti tämän kansainvälistä suosiota. Viljo Vesterinen -kilta
Kiltaa kritisoitiin myös Vesterisen soiton matkimisesta, johon puheenjohtaja totesi: ”Sivistynyt musiikkimaailma vaalii Puolan kansallissäveltäjän Frederik Chopinin ja Unkarin kansallissäveltäjän Franz Lisztin klassista pianonsoittoperinnettä, eikä kenellekään tule mieleen puhua matkimisesta. Heillä molemmilla oli lahjakkaita piano-oppilaita ja näillä oppilaita, joiden myötä tuo arvokas pianonsoittoperinne jatkuu kauas tulevaisuuteen asti. Kansainvälisesti katsoen - muutamia maita lukuun ottamatta - 5-riviöharmonikkaa ei juuri tunneta maailmalla, joten se tulisi julistaa suojelun kohteeksi. Sen vaaliminen ei pitäisi ketään loukata." Katalin Nemes
10-vuotiaana Nemes pääsi konservatorioon Debrecenissä, jossa häntä opetti Margit Halácsy. Vuosina 1932–37 hän opiskeli Franz Liszt -musiikkiakatemiassa, jossa hänen opettajiensa joukkoon lukeutui Béla Bartók. Hän itse toimi myöhemmin opetustehtävissä ja johti konsertteja. Hänen saamiinsa tunnustuksiin kuuluu Liszt Ferenc -palkinto vuodelta 1962. Pianokonsertto (Grieg)
Grieg sävelsi ainoan konserttonsa vuonna 1868, ja teos kantaesitettiin Kööpenhaminassa huhtikuussa 1869. Pianistina toimi norjalainen Edmund Neupert. Säveltäjä teki konserttoon muutoksia ainakin 7 kertaa ennen kuolemaansa. Franz Liszt soitti konsertton 1870 Roomassa ja antoi loistavaa kehua, mutta ehdotti pieniä muutoksia.
Griegin pianokonserttoa verrataan usein Schumannin pianokonserttoon. Molemmat ovat a-mollissa, ja teokset ovat sävellystyyliltään hyvin samankaltaiset. Grieg kuuli Clara Schumannin esittämänä sitä noin vuonna 1858 Leipzigissä, nuorena oppilaana konservatoriossa. Franz Liszt
Lisztin kaksi omaperäistä pianokonserttoa uudistivat konserton rakennetta. Aikalaisissa herätti myös ihmetystä ensimmäisen piano­konserton triangeli, jonka käyttö taidemusiikissa oli tällöin uutta. Konsertot kestävät noin 20 minuuttia ja ovat poikkeuksellisen lyhyitä. Niissä on neljä osaa, joiden välillä ei juuri ole taukoja. Ernst Mielck
Ernst Leopold Christian Mielck (24. lokakuuta 1877 Viipuri – 22. lokakuuta 1899 Locarno, Sveitsi) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti, joka kuoli tuberkuloosiin jo 21-vuotiaana. Hän ehti säveltää parikymmentä teosta. Claude Frank
Claude Frank (1925 Nürnberg – 27. joulukuuta 2014) oli saksalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut pianisti. Hän opiskeli Saksassa, Ranskassa ja sitten Yhdysvalloissa Artur Schnabelin sekä Karl Ulrich Schnabelin johdolla. Lisäksi hän opiskeli Columbian yliopistossa säveltämistä ja Tanglewoodissa Serge Koussevitzkyn johdolla orkesterinjohtoa. Frank debytoi Leonard Bernsteinin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa vuonna 1959. Hän esiintyi useimpien suurien sinfoniaorkesterien kanssa Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Etelä-Amerikassa. Hän levytti RCA Recordsille kaikki Ludwig van Beethovenin pianosonaatit. Hänen muiden levytystensä joukossa on tulkintoja Wolfgang Amadeus Mozartin konsertoista. Wilhelm Kienzl
Wilhelm Kienzl syntyi Waizenkirchenissä, Ylä-Itävallassa ja muutti vuonna 1860 perheineen Graziin. Hän opiskeli musiikkia Grazissa, Prahassa, Leipzigissä, Wienissä sekä Weimarissa Franz Lisztin johdolla. 1870-luvulta lähtien Kienzl kierteli pianistina ja kapellimestarina ympäri Eurooppaa. Vuonna 1917 hän muutti Wieniin. Franz Liszt
Lisztiä pidetään yleisesti sävelrunon eli sinfonisen runon keksijänä. Lisztin orkesteriteoksien myötä sinfoninen runo vakiintui omaksi musiikkilajikseen. Sävelrunot ovat yksiosaisia tai yhtenäisiä orkesteriteoksia, jotka perustuvat usein johonkin ohjelmalliseen aiheeseen. Lisztin oma inspiraatio tuli klassisesta kirjallisuudesta. Tunnetuimpina esimerkkeinä Lamartinen innoittama teos "Les Préludes" sekä Victor Hugon samannimiseen runoon perustuva "Ce qu'on entend sur la montagne". Hänen muut sävelrunonsa perustuivat mm. Lordi Byronin sekä Goethen ja Danten töihin. Sävelrunot heijastavat ajatusta "tulevaisuuden musiikista". Tässä ideaalissa musiikkitaide ja kirjallisuus liittyvät yhteen muodostaen synteesin. Vaikka sinfoniset runot ovat arvostettuja, ne olivat aikoinaan kiistanalaisia joidenkin kriitikoiden suosiessa "absoluuttista musiikkia". Lisztin orkesteriteosten ohjelmallisuuden voidaan arvella saaneen vaikutteita ainakin Berliozilta. Robert Franz
Robert Franz (28. kesäkuuta 1815 – 24. lokakuuta 1892) oli saksalainen säveltäjä. Franz Berwald
Franz Adolf Berwald (23. heinäkuuta 1796, Tukholma – 3. huhtikuuta 1868, Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän oli Ruotsin huomattavimpia säveltäjiä ja hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä sinfoniaa (muun muassa "Symphonie sérieuse" ja "Symphonie singulière"), kaksi oopperaa (muun muassa "Estrella de Soria") ja kaksi operettia sekä kantaatteja ja orkesterikappaleita. Aleksandr Ziloti
Ziloti tuli tunnetuksi ennen kaikkea uuden ranskalaisen ja venäläisen musiikin tulkitsijana, ja häntä pidetään yhtenä Lisztin pianokoulukunnan merkittävimmistä edustajista. Hän esitti ja johti useita kantaesityksiä. Lisäksi hän laati noin 200 pianotranskriptiota. Ziloti vieraili Helsingissä vuosina 1900, 1905 ja 1920. Franz von Dingelstedt
Franz von Dingelstedt (30. kesäkuuta 1814 Halsdorf, Saksa – 15. toukokuuta 1881 Wien) oli saksalainen runoilija, lehtimies ja teatterinjohtaja. Hän luotsasi muun muassa Wienin Burgtheateria. Dingelstedt tuli kuuluisaksi runollaan "Weserlied", jonka Gustav Pressel sävelsi lauluksi. Hänen tunnetuin kirjallinen työnsä lienee "Lieder eines kosmopolitischen Nachtwächters" ("Kosmopoliittisen yövahdin lauluja"). Arthur Nikisch
Arthur Nikisch (12. lokakuuta 1855 – 23. tammikuuta 1922) oli itävaltaunkarilainen kapellimestari. Hän opiskeli Wienin konservatoriossa viulunsoittoa ja säveltämistä, ja hän oli myös taitava pianisti. Kapellimestarina hän oli kuitenkin itseoppinut, ja suurimmat vaikutteensa hän sai soittaessaan orkesterimuusikkona sellaisten kapellimestarien kuten Richard Wagner, Johannes Brahms, Franz Liszt, Giuseppe Verdi ja Anton Bruckner johdolla. Lied
Alkujaan lied oli keskiajan säe- ja säkeistösidonnaisen runon sekä sen musiikillisen vastineen, runoon liittyvän sävelmän nimitys.
Liedin kulta-aika sijoittuu 1800-luvun Saksaan, kun saksalaiset ja itävaltalaiset säveltäjät alkoivat kirjoittaa säestettyä laulumusiikkia. Erityisesti tähän liittyy saksalaisen kirjallisuuden kukoistus klassismin ja romantiikan aikakausina. Syntyneiden runojen ja runokokoelmien innoittamana syntyi sitten uusi taidelaji eli lied. Muun muassa saksalaisen kirjailijan Johann Wolfgang von Goethen (1749–1832) runoihin on tehty paljon liedejä. Mozartin ja Ludwig van Beethovenin teoksissa on nähty olevan alku liedille, mutta erityisesti Franz Schubertin (1797–1828) työ liedin parissa nosti sen aikansa keskeisimpien musiikin tyylien joukkoon. Hän sävelsi yli 600 liediä, ja rupesi ensimmäisenä säveltämään laulusarjoja runokokoelmien pohjalta. László Hadady
Hadady on soittanut säännöllisesti Franz Liszt -kamariorkesterin, Pariisin oopperan orkesterin, Ranskan radion sinfoniaorkesterin ja Budapestin festivaaliorkesterin kanssa. Hän on toiminut myös kamarimuusikkona. Joseph Haydn
Franz Joseph Haydn [haidn] (31. maaliskuuta 1732 Rohrau – 31. toukokuuta 1809 Wien) oli itävaltalainen säveltäjä. Häntä pidetään klassismin musiikin ensimmäisenä suurena säveltäjänä ja yhtenä nykymuotoisen sinfonian luojista. Haydnia on myös nimitetty ”jousikvarteton isäksi”. Ferdo Livadić
Livadić syntyi Celjessä nykyisessä Sloveniassa. Hän oli 1800-luvun nationalismin keskushahmoja Kroatiassa ja maan ensimmäinen modernin ajan säveltäjä. Vuonna 1833 Livadić sävelsi Ljudevit Gajn runon "Još Hrvatska ni propala",  (suom. 'Kroatia ei ole vielä sortunut') josta tuli myöhemmin illyrian kansanliikkeen tunnuslaulu. Hän sävelsi lukuisia muita kroatian-, slovenia- ja saksakielisiä lauluja sekä marsseja, tansseja ja scherzoja. Livadićin tunnetuin sävellys on "Nocturne fis-mollissa" (1822). Häntä pidetään< ensimmäisenä kroatialaisena nationalistisena säveltäjänä, ja hänen jälkiään seurasivatkin myöhemmin mm. Vatroslav Lisinski ja Ivan plemeniti Zajc. Hän kuoli 79-vuotiaana Samoborissa. Vatroslav Lisinski
Vatroslav Lisinski (syntymänimi Ignatius Fuchs) (8. heinäkuuta 1819 Zagreb, Itävallan keisarikunta – 31. toukokuuta 1854 Zagreb) oli kroatialainen säveltäjä. Wolfgang Amadeus Mozart
Wolfgang Amadeus Mozart, kastenimeltään Johannes Chrysostomus Wolfgangus Theophilus Mozart () oli itävaltalainen klassismin ajan säveltäjä. Häntä pidetään yhtenä suurimmista eurooppalaisen taidemusiikin säveltäjistä. Mozart sävelsi kaikkia aikansa teostyyppejä. Hänen arvostetuimpia teoksiaan löytyy niin sinfonia-, ooppera- kuin konsertto-, kirkko- ja kamarimusiikinkin puolelta. Julius Reubke
Julius Reubke aloitti opintonsa Berliinin Konservatoriossa, mutta siirtyi Hans von Bülowin suosituksesta Franz Lisztin oppilaaksi Weimariin. Reubken varhainen kuolema Pillnitzissa lähellä Dresdeniä alkukesästä 1858 järkytti syvästi Lisztiä. Ernst Franz Hase
Ernst Franz Hase (10. lokakuuta 1880 Saalhausen, Saksa – 8. syyskuuta 1953 Vaasa) oli saksalais-suomalainen oboisti ja kapellimestari. Franz Lambert
Franz Lambert (s. 11. maaliskuuta 1948 Heppenheimissä) on saksalainen säveltäjä ja urkuri. Hän on julkaissut yli 100 albumia. Lambert soittaa Hammond-uruilla. Cosima Wagner
Cosima syntyi 24. joulukuuta, 1837 Hotel Dell'Angelossa Comossa klo 14, ja hänet kastettiin kaksi päivää syntymänsä jälkeen. Cosima oli kreivitär Marie d'Agoultin (1805–1876) ja Franz Lisztin toinen lapsi, ja hänen sisaruksensa olivat Blandine (1835–1862) ja Daniel (1839–1859). Louis Joseph Ferdinand Hérold
Louis Joseph Ferdinand Hérold (28. tammikuuta 1791 – 19. tammikuuta 1833) oli ranskalainen säveltäjä. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa. Sonaatti
Uusien sonaattien säveltäminen väheni kuitenkin 1800-luvun kuluessa, vaikka esimerkiksi Franz Liszt teki tästä poikkeuksen. Hän sävelsi yhden pianokirjallisuuden vaativimmista teoksista, h-mollisonaatin, jonka puolituntiseen rakenteeseen on mahdutettu neljän osan materiaali sonaattimuodon sisään niin, että toinen, hidas osa ja kolmas scherzomainen muodostavat kehittelyjakson. Liszt kehitti myös sonaattia yhä vapaampaan suuntaan: sarjassa Vaellusvuosia II on teos "Apres une lecture de Dante (sonata una quasi fantasia)" eli niin sanottu Dante-sonaatti, joka muistuttaa varhaisempia sonaatteja enää vain etäisesti. Kuten h-mollisonaatti, on Dante-sonaattikin yksiosainen.