Mikä nokkakartio on?
Nokkakartio
Nokkakartio on kantoraketissa laukaisun ja lennon alkuvaiheen aikana oleva hyötykuormaa suojaava osa. Se suojaa hyötykuormaa dynaamiselta paineelta ja ilmanvastuksen lämmittävältä vaikutukselta.
Notarikon
Notarikon () on salakirjoitusmenetelmä, jossa jonkin sanan jokainen kirjain vastaa uuden sanan alkukirjainta . Toisessa versiossa käytetään sanan ensimmäistä ja viimeistä kirjainta, tai kahta keskimmäistä kirjainta. Näistä kirjaimista voidaan muodostaa uusia sanoja, joiden ajatellaan olevan kätkettyinä tekstiin. Nokkakala
Nokkakala elää Itä-Atlantissa Kap Verdeltä Norjaan, sekä Välimeressä, Mustassameressä ja Itämeressä lukuun ottamatta Perämeren vähäsuolaista takaosaa. Osa Itämeren kaloista vaeltaa edestakaisin Pohjanmeren ja Itämeren välillä. Suomessa kalaa tavataan lähinnä kesäaikaan, mutta sen yleisyys on vaihdellut paljon vuosikymmenten kuluessa. Runsaasti sitä esiintyi 1940-luvulla ja 1970-1980 -lukujen vaihteessa. Vaihtelut liittyvät todennäköisesti Itämeren suolapitoisuuden muutoksiin. Delta II
Delta II:n nokkakartioita on kahta kokoa: modernimpi komposiittirakenteinen on 3 metriä halkaisijaltaan, perinteinen alumiininen 2,9-metrinen. Jälkimmäinen on vanhempi ja suunniteltu GPS-satelliittien laukaisua varten. Nokkonen
Nokkosen polttavuus johtuu lehdissä ja varressa kasvavista polttiaiskarvoista, joiden pinta murtuu kosketettaessa, ja sisältä ryöpsähtää polttavaa muurahaishapon kaltaista nestettä. Herkille ihoalueille osuessaan neste voi olla kivuliasta. Nuoret nokkoset polttavat vain vähän, ja hansikkaiden kanssa poimittaessa kädet eivät vioitu. Polttavuus katoaa kuumennettaessa ja kuivattaessa. Polttiaiskarvat sisältävät muun muassa asetyylikoliinia, histamiinia, serotoniinia, muurahaishappoa, etikkahappoa, sitruunahappoa, foolihappoa, pantoteenihappoa, biotiinia ja koliinia. Nokka
Nokan muoto riippuu linnun käyttämän ravinnon laadusta. Nokkia on hyvin erilaisia: hentoja ja rotevia, pitkiä ja lyhyitä, putkimaisia ja kartiomaisia, suoria ja käyriä joko ylös- tai alaspäin, eri tavoin koukkumaisia, litteitä, sileäreunaisia ja hammasreunaisia. Petolinnuilla on koukkumainen terävä nokka. Siemeniä syövien peippolintujen nokka on lyhyt ja kartiomainen. Kahlaajilla on pitkä, hento nokka, joka soveltuu pikkueläinten poimintaan liejusta ja mudasta. Sorsalintujen litteä sälönokka soveltuu erinomaisesti siivilöimään ravintoa vedestä. Tikka naputtelee voimakkaalla talttamaisella nokallaan hyönteisiä lahoista puunrungoista ja kaivertaa pesäkolonsa terveeseenkin puuhun. Joidenkin lintujen kuten lunnin nokka soveltuu hyvin myös kalojen kuljettamiseen. Nokkoset
Suomessa esiintyy seuraavia nokkoslajeja: nokkonen eli isonokkonen eli viholainen ("Urtica dioica") ja sen alalajit etelännokkonen ("Urtica dioica" subsp. "dioica") ja pohjannokkonen ("Urtica dioica" subsp. "sondenii") sekä rautanokkonen eli polttiainen ("Urtica urens"). Koristekasvina viljelty "värinokkonen" eli isokirjopeippi ei sen sijaan kuulu tähän sukuun. Nokimittari
Toukka syö sarjakukkaiskasveja (Apiaceae), etenkin koiranputkea ("Anthriscus sylvestris"). Etelämpänä Euroopassa toukka syö pääasiassa sianputken ("Conopodium majus") kukintoja. Karttakieli
Karttakieli (', myös ') on yleinen, synnynnäinen, hyvänlaatuinen, krooninen tai uusiutuva kielen pinnan muutos. Se ei ole tauti, joten se ei voi myöskään tarttua. Kielen pinnalle, sivuille ja toisinaan myös alapinnalle ilmestyy eri kokoisia, epäsäännöllisiä, sileitä, karttamaisia punaisia laikkuja, joista kielen nukka häviää. Punaisten alueiden reunoilla saattaa mutkitella valkoisia juovia. Viikkojen tai kuukausien – toisinaan jopa päivien – kuluessa juovien ja laikkujen muoto ja paikka saattavat vaihdella. Nokikana
Nokikana syö sekaravintoa, kuten veden selkärangattomia. Pääosa ravinnosta on vesikasvien osia. Syö myös muun muassa sammakoita, linnunpoikasia ja pikkunisäkkäitä. Se sukeltaa ruokansa, ja saalistaa ruuan nokallansa. Ralli
Pääsääntöisesti rallin erikoiskokeet saa nuotittaa. Tämä on käytäntö esimerkiksi SM- ja MM-sarjoissa. 
Nuotit ovat kuljettajakohtaisesti tyyliltään vaihtelevia ajo-ohjeita, jotka sisältävät sanoja ja numeroita. Yksittäisen nuotin tarkoitus on ilmaista esimerkiksi tietyn mutkan muoto, sen etäisyys jo ajetusta mutkasta sekä mahdollisia erityispiirteitä. Esimerkiksi 200 metrin päässä oleva lähes täyskaasulla ajettava, urainen, ja sisämutkaan piiloutuneita kiviä sisältävä mutka voisi nuotissa kuulua: 200 oikea täys miinus urat kiviä sisällä. 
Suurin osa rallikuljettajista käyttää mutkien jyrkkyydestä sanallista asteikkoa, joka perinteisesti etenee loivimmasta jyrkimpään seuraavasti: täys (kaasu pohjassa ajettava), eri, nopee, koo (90 asteen mutka) ja serpo (neulansilmämutka). Jyrkkyyksiä voidaan tarkentaa lisäämällä perään plussia tai miinuksia (eri plus=hieman eriä nopeampi). Tunnetuimpia numeropohjaisten jyrkkyyksien käyttäjiä ovat suomalaisista Jari-Matti Latvala ja Kimi Räikkönen. Ulkomaalaisista edesmennyt skotti Colin McRae käytti jyrkkyyksistä numeroasteikkoa, hänen tapauksessaan 1-6, joista 6 oli loivin. 
Mutkien erityispiireistä mainitaan yleensä läheisyydessä olevat kivet, puut, paalit tai muut esteet sekä urat, lika ja mutkan kaltevuus.
Hyppyihin liittyy tavanomaisesti nuotti "sido", joka tarkoittaa lyhyttä jarrutusta ennen ilmalentoa. Hypyille ja nypyille ajamiseen on nuotissa usein myös ohjeita ajolinjasta (keskeltä, oikea laita yms.).
Persoonallisia lisäyksiä nuotteihin ovat kuljettajan itselleen suunnittelemat ilmaisut halutusta toimintamallista kuten Toni Gardemeisterin "usko" ja Mikko Hirvosen "mene ja käännä". Morsekartio
Morsekartio on moottorista tulevan akselin ja työkalu- tai kappaleenkiinnittimen välinen itsekeskittävä kiinnitys- ja lukitusstandardi, jota käytetään muun muassa pylväsporakoneissa, moottoreissa sekä sorveissa. Kognitiivinen kartta
Kognitiivinen kartta on ihmisen tietoisuutta ja ajattelua tutkivassa kognitiivisessa psykologiassa ihmisen tai eläimen omien kokemuksien ja havaintojen perusteella muodostama sisäinen malli eli skeema fyysisestä ympäristöstä. Kognitiivinen kartta on luomamme syvämuistiimme tallentunut käsitys fyysisestä tilasta ja asioiden sijainnista toisiinsa nähden, esimerkiksi tavaroiden paikoista huoneessa tai talojen sijainnista kaupungissa. 
Käsitettä käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen psykologi Edward Tolman, joka havaitsi kuuluissa rottakokeissaan 1940-luvulla rottien muodostavan labyrintissa siitä käsityksen, jonka avulla ne osasivat suunnistaa oikeaan suuntaan. Kuorma-auto
Ohjaamo voi olla perinteinen nokkamallinen ohjaamo tai Pohjois-Amerikan ulkopuolella nykyään yleisempi pystynokkainen ohjaamo eli niin sanottu "bulldog"-mallinen ohjaamo. Pystynokkaisessa autossa ohjaamo sijaitsee etuakselin kohdalla moottorin yläpuolella, kun taas nokkamallisessa autossa moottori on ohjaamon edessä. Pystynokkaisia ohjaamoita käytetään, koska niiden avulla voidaan kuorma-auton laissa sallitusta enimmäispituudesta suurempi osa saada lastin käyttöön. Nokkamallia käytetään kuorma-autoissa, jossa vaaditaan paljon päivittäistä huoltoa, kuten sora-autoissa. Nokiselkäaranen
Nokiselkäaranen ("Touit melanonotus") on Itä-Brasilian kotoperäinen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Bahian, Rio de Janeiron ja São Paulon. Sen holotyypin kuvaili Maximilian zu Wied-Neuwied Brasiliasta 1820. Nuokkukarhiainen
Kaksivuotinen nuokkukarhiainen kasvaa jopa 150 cm korkeaksi. Sen varsi on seittikarvainen ja siinä on piikkisiä siipipalteita. Varressa kierteisesti olevien lehtien lavat ovat vahva- ja keltapiikkisiä, alta hieman karvaisia. Lehdet ovat pariliuskaisia, liuskoja on 6–10 paria. Punaiset suuret kukinnot ovat yksittäisiä, puolipallomaisia ja nuokkuvia mykeröitä. Mykerön kehtosuomut ovat tikarimaisia. Nuokkukarhiainen kukkii heinäkuusta lokakuuhun. Kasvin siementuotanto on hyvä, ja sillä on siemenpankki. Nuokkukarhiaista muistuttaa jonkin verran piikkiohdake ("Cirsium vulgare"), mutta sen kukinnot ovat pystyjä, mykerön kehtosuomut tasasoukkia ja lehdet alapinnaltaan harmaakarvaisia. Knorri
Tavoitteena on päästä käsikorteista eroon. Kukin pelaaja laittaa vuorollaan tikkiin yhden kortin, jonka täytyy olla samaa maata ja suurempi tai valttia. Jos edellinen kortti on valttia, täytyy laittaa isompi valtti. 
Jos pelaaja ei pysty laittamaan tikkiin korttia, ottaa hän tikin alimman kortin itselleen. 
Se, joka otti viimeksi pöydästä, aloittaa ensimmäisen tikin haluamallaan kortilla. 
Tikki kaatuu, kun siinä on yhtä monta korttia kuin sillä hetkellä on pelaajia mukana. Nokkasiilit
Ensimmäinen kirjallinen eurooppalaisen tekemä havainto nokkasiilien suvusta löytyy Tahitille Tasmanian kautta matkanneen "Bounty"-laivan kapteenin W. Bligh’n lokikirjasta päivättynä 9. helmikuuta 1792. Laji oli nokkasiili. Tieteelle sen kuvasi ensimmäisen kerran George Shaw vuonna 1792 ilmestyneen "Naturalist Miscellany" -teoksen kolmannessa osassa. Shaw’lla ei ollut vielä minkäänlaista käsitystä lajin erityispiirteistä, vaan hän sijoitti sen samaan sukuun isomuurahaiskarhun kanssa ja antoi sille nimen "Myrmecophaga aculeata".
Ensimmäisenä vesinokkaeläimen ja nokkasiilin väliset yhteneväisyydet havaitsi brittiläinen anatomi Everard Home vuonna 1802, ja hän luokitteli lajit samaan sukuun antaen nokkasiilille nimen "Ornithorhynchus hystrix". Lajit poikkesivat selvästi toisistaan, joten nokkasiilin taksonomiaa jouduttiin vielä uudelleen korjaamaan, minkä jälkeen se sai nimekseen "Echidna hystrix". Nimi juontuu kreikkalaisen mytologian Ekhidnasta, joka muistutti ylävartalostaan naista ja alavartalostaan käärmettä. Kuvauksessa yhdistyvät nokkasiilin toisaalta matelijamaiset ja toisaalta nisäkäsmäiset piirteet. Nimeäminen oli kuitenkin hieman huolimattomasti tehty, sillä "Echidna" oli jo varattu eräälle kalasuvulle. Vuonna 1811 nokkasiili sai lopulta nykyisen nimensä "Tachyglossus aculeatus" Illigerin ansiosta. "Tachyglossus" tarkoittaa vikkeläkielistä. Nokkonen
Nokkonen eli isonokkonen ("Urtica dioica") on polttavalehtinen monivuotinen ruohokasvi. Sen lehtiä voidaan käyttää ruokana pinaatin tapaan. Suomessa esiintyvät nokkosen alalajit etelännokkonen ("Urtica dioica" ssp. "dioica") ja pohjannokkonen ("Urtica dioica" ssp. "sondenii"). Nokkonen kuului ennen "Urticales"-lahkoon, mutta nykyään se kuuluu "Rosales"-lahkoon. Nokkonen sekoitetaan usein hyvin samannäköiseen valkopeippiin ("Lamium album") ja rautanokkoseen ("Urtica urens"). Myös lehtopähkämö ("Stachys sylvatica") muistuttaa lehdiltään nokkosta. Nokisorsa
Nokisorsa on 53–61 cm pitkä. Nokisorsalla on tumma vartalo, vaaleampi pää ja kaula, oranssit jalat ja tummat silmät. Sillä on purppuransininen tai turkoosi siipipeili, jossa on kapea ja epäselvä, likaisenvalkea takareuna. Nokka on kellanvihreä, ja naaraalla nokan harja on heiman tummempi kuin koiraalla. Nokkosperhonen
Nokkosperhonen ("Aglais urticae") on täpläperhosten heimoon kuuluva, Euroopassa elävä päiväperhonen. Se on tavallisimpia päiväperhosia. Nokkavarpunen
Nokkavarpunen ("Coccothraustes coccothraustes") on suurikokoinen peippolaji. Nisäkkäät
Nisäkkäiden aivot ovat muiden selkärankaisten aivoihin verrattuna suuret. Aivojen rakenteesta voidaan erottaa selviä eroja. Nisäkkäiltä löytyy niin sanottu isokorteksi, joka on rakenne isojen aivojen pinnassa ja vastaa sellaisista toiminnoista kuin tietoinen ajattelu, päättely ja etäisyyksien arviointi. Isokorteksi löytyy kaikilta nisäkkäiltä, mutta ei muilta selkärankaisilta. Tälle homologisena rakenteena tutkijat pitävät kuitenkin matelijoiden dorsaalista korteksia, josta osa tutkijoista arvelee isokorteksi muodostuneen. Kädellisten kohdalla isokorteksin toiminta alue on erityisen laaja. Neokorteksin pinta-alaa lisää aivojen voimakas poimuttuminen, vaikkakin pienimmillä nisäkkäillä poimuttuminen on vähäistä tai sitä ei ole lainkaan. Osa tutkijoista väittää poimuttumisen aiheutuvan tarpeesta saada isokorteksille lisää pinta-alaa, mutta toisten tutkijoiden mukaan poimurakenteen ideana on lisätä pinta-alaa, jolloin aivojen tuottaman runsaan lämpöenergian haihtuminen olisi tehokkaampaa. Noitanirkko
Toukka on pienenä mustan ja ruskean kirjava ja muistuttaa hieman muurahaista. Vanhempana toukka on harmahtavan ruskea, ja selkäpuolella on kuusi paria sarvimaisia ulokkeita, joista kolme ensimmäistä paria on muita pitempiä. Pää on soikea ja erottuu selvästi muusta ruumiista. Ruumiin sivuilla on mustat rauhasaukot, joista toukka voi uhattuna erittää happoa. Rintajalat ovat pitkät ja ohuet. Samoin peräjalat, jotka muodostavat toukan perään kaksi ”häntää”. Toukka pitää takaruumiinsa kärkeä aina kohollaan ja lepoasennossa sen molemmat päät ovat irti alustasta. Täysikasvuinen toukka on 60–65 mm pitkä NOT-portti
NOT-portti ( tai "inverter", käytetään suomalaista nimitystä ei) on looginen portti, joka vastaa loogista negaatiota ja siten sanaa ”ei”. Operaatiosta käytetään logiikassa joskus symbolia formula_1, formula_2 tai formula_3. Sen merkitys on ”negaatio”, ts. propositiologiikan kaavana:
formula_4
ja totuustauluna: Hukkakartukas
Hukkakartukas ("Nudobius lentus") on lyhytsiipisten ("Staphylinidae") heimoon kuuluva laji. Hukkakartukasta esiintyy Suomessa laajasti ja se elää petona havupuiden kuoren alla kaarnakuoriaisten ja sarvijäärien syömäkuvioissa. Hukkakartukkaan toukat ja aikuiset saalistavat ravinnokseen tuholaisten toukkia ja koteloita. Aikuinen hukkakartukas on pituudeltaan noin 7 mm. Nokkaeläimet
Nokkaeläimet lisääntyvät ovipaarisesti eli ne munivat munia ja hautovat niitä pienessä pussirakenteessa 10–12 päivän ajan, kunnes poikaset kuoriutuvat. Naaras munii noin kolmen viikon kuluttua parittelusta. Muut nisäkkäät lisääntyvät vivipaarisesti eli synnyttäen eläviä poikasia. Kerralla nokkaeläimet saavat yhdestä kolmeen tai "Zaglossus"-suvun nokkasiilien tapauksessa 4–6 munaa, ja kun poikaset ovat kuoriutuneet vanhempien maitorauhaset alkavat tuottaa maitoa. Muilla nisäkkäillä on nisät, joiden kautta emo ruokkii jälkeläisiä, mutta nokkaeläimillä näitä rakenteita ei ole. Sen sijaan ne erittävät maitoa turkkiinsa, josta poikaset imevät sen. Piirre on tärkeä todiste maitorauhasten kehityshistoriatutkimukselle, sillä nokkaeläinten avulla on voitu päätellä maitorauhasten kehittyneen isoista hikirauhaisista. Nokinokkavarpunen
Nokinokkavarpunen ("Mycerobas melanozanthos") on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu. Nokkahaukkakala
Nokkahaukkakala ("Oxycirrhites typus") on haukkakaloihin kuuluva kala. Se on sukunsa ainoa laji. Nokkaeläimet
Nokkaeläimiä tavataan nykyisin ainoastaan Australiassa ja Uudessa-Guineassa, missä tämä hyvin alkukantainen ja vanha nisäkäslahko on esiintynyt jo miljoonia vuosia. Nokkaeläimet kuuluvat niihin harvoihin nisäkkäisiin, joilla on sähköaisti. Nokkaeläinten lisääntymis- ja elintavat erottavat ne täysin muista nykyisistä nisäkäslajeista. Ne ovat muuttuneet melko vähän, minkä takia niitä sanotaankin eläviksi fossiileiksi. Necktie Party
Necktie Party on suomalaisen Boxcar-yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1978. Alkuperäiset luettelotunnukset KOLP 6 ja KOC 6. SES-10
SES-10-lennolla tehtiin myös jossain määrin onnistunut nokkakartion puolikkaiden talteenottoyritys. Kartion osat vakauttivat itsensä irtautumisen jälkeen pienillä ohjausmoottoreilla, ja tekivät laskeutumisen mereen ohjattavien laskuvarjojen varassa. Vain toisen puolikkaan talteenotto onnistui, ja kyseinen osa saapui Port Canaveralin satamaan huoltoaluksen kannella maanantaina 3. huhtikuuta. Yhtiö on suunnitellut myöhemmillä laukaisuilla ottavansa puolikkaat talteen lentokoneella kesken niiden laskuvarjon varassa tapahtuvan ilmalennon. SpaceX on jo jonkin aikaa kehittänyt komposiittirakenteisen nokkakartion talteenottoa ja uudelleenkäyttöä, sillä osa muodostaa noin kymmenesosan koko Falcon 9 -raketin tuotantokuluista. Nokka
Nokka on linnun leukaluiden päälle ja jatkeeksi kasvanut kokonaan tai osittain sarveistunut ihon muodostuma. Lintujen lisäksi myös vesinokkaeläimillä, kalmareilla ja mustekaloilla on nokka. Nokkakuninkaat
Nokkakuninkaiden selvin tuntomerkki on pitkä ja terävä (muttei kova) nokkamainen kuono. Nokassa on tuntoelimiä, joilla kalat etsivät ruokaa ja tunnistavat parittelukumppanin. Koirailla on päässä elin, jolla ne tarttuvat naaraisiin paritellessaan. Nokkakuninkaiden etummainen selkäevä on korkea ja sen etureunassa on myrkyllinen piikki. Taempi selkäevä on matala ja pitkä. Rintaevät ovat suuret ja niitä käytetään uimiseen. "Neoharriotta"-suvun lajeilla peräevä ja pyrstöevä ovat erilliset, muilla yhtenäiset. Nokkaeläimet
Nokkaeläimet ("Monotremata") ovat nisäkkäitä, jotka elävien poikasten synnyttämisen sijaan lisääntyvät munimalla. Nokkaeläimet ovat ainoita nisäkkäitä, joilla on matelijoilta peritty muniminen, minkä vuoksi ne kuuluvat ainoana hengissä olevana lahkona munivien nisäkkäiden ("Prototheria") alaluokkaan. Nokkaeläimet kuuluvat nisäkkäisiin, koska ne pystyvät imettämään poikasiaan maitorauhasten erittämällä maidolla ja niillä on karvapeite. Niillä ei ole kuitenkaan nisiä. Muita nisäkäsmäisiä piirteitä ovat yhtenäinen alaleuka, neliosainen sydän, kolme välikorvan luuta ja tasalämpöisyys. Matelijamaisia piirteitä munimisen lisäksi ovat useat tukirangalliset piirteet, kuten reisiluun ja olkaluun suuntautuminen maansuuntaisesti ja kloaakki eli aukko, jolla eläin hoitaa lisääntymisen, ulostamisen ja virtsaamisen. Nokkaeläinten tieteellinen nimi "Monotremata" () viittaa kloaakkiin. Nokkavalaat
Nokkavalaita tavataan kaikilla valtamerilä. Suurimmat lajit saattavat olla 15 tonnisia, 13 metriä pitkiä. Niiden ulkonäössä tyypillinen yhteinen tekijä on kapea nokka. Joillakin on sen takana delfiinimäinen pyöreä otsa, toisilla lajeilla pää jatkuu suippona nokan takanakin. Nokkakaijat
Nokkakaijat ("Tanygnathus") on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne ovat keskikokoisia tai suuria papukaijoja, pituudeltaan 30–40 cm. Nokkakaijojen nokka on järeä, minkä vuoksi linnut näyttävät etupainoisilta. Ylänokassa ei ole selvää kovertumaa ja vahanahka on paljas. Sukupuolet ovat lähes samanvärisiä ja -kokoisia. Ne elävät vain Filippiineillä ja Indonesiassa. Nokkakuninkaat
Nokkakuningaslajit kasvavat 65–140 senttimetrin pituisiksi ja ovat yleensä ruskeita. Nokkakuninkaiden munakotelo on päärynänmuotoinen ja noin 15 cm pitkä. Nokkakärry
Nokkakärryjä valmistetaan useista eri materiaaleista, mm. teräsputkista, alumiiniputkista ja muovista. Useimmat nokkakärryt ovat rakenteeltaan karuja ja mahdollisimman keveitä. Nokkakrotit
Nokkakrotit ("Thaumatichthyidae") on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista ja Tyynestämerestä. Jakohihna
Nelitahtimoottorissa nokka-akselin hammaspyörä on huomattavasti suurempi kuin kampiakselin hammaspyörä, koska nokka-akselin pyörimisnopeuden täytyy olla puolet kampiakselin pyörimisnopeudesta. Nokka-akselin nokkien ohjaamien venttiilien täytyy aueta ja sulkeutua oikea-aikaisesti suhteessa kampiakselia pyörittävien mäntien liikkeeseen. Oikea tahdistus saadaan aikaiseksi, kun moottoria kokoonpantaessa jakohihna asennetaan paikalleen akseleiden hammaspyörien ollessa oikeissa asennoissa. Jakohihna voi myös pyörittää lisäksi moottorin muita laitteita, esimerkiksi öljypumppua. Nokkahuilu
Nokkahuilu on puupuhallinsoitin, jossa soittaja puhaltaa erityiseen suukappaleeseen eli ”nokkaan”. Nokkahuiluja valmistetaan sekä puusta että muovista useita eri kokoja. Noppa
Yleisimmin nopat on valmistettu muovista, puusta tai muusta kestävästä kovasta aineesta, kuten metallista. Hienompia tehdään myös esimerkiksi marmorista. Myös norsunluuta on käytetty perinteisenä noppien materiaalina. Ne voivat olla värjättyjä sekä merkittyjä monin eri tavoin. Vedonlyönnissä kolikkoa voidaan pitää 2-sivuisena noppana. Yleisesti käytettyjen kuusisivuisten lisäksi on olemassa esimerkiksi myös 4-, 8-, 10-, 12-, 20-, 24-, 30- ja jopa 100-sivuisia noppia. Niitä käytetään erityisesti roolipeleissä. Okarennokit
Okarennokit ovat yksi- tai monivuotisia, pystykasvuisia tai maanmyötäisiä ja ainakin jossain määrin karvaisia ruohoja. Lehtiasento on vastakkainen tai vuorottainen, mikä johtuu vastakkaisista lehdistä toisen katoamisesta. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja korvakkeellisia. Lehdyköitä on 3-10 vastakkaista paria ja ne ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, vinoja, pitkänomaisia tai soikeita. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtien hangoissa (ainakin näennäisesti) ja ovat perällisiä, säteittäisiä, väriltään keltaisia tai harvoin valkoisia. Pohjuskehrä on rengasmainen, mehevä ja kymmenliuskainen. Verholehtiä on viisi, ja ne ovat erillisiä, karvaisia ja karisevia tai pysyviä. Terälehtiäkin on viisi erillistä, vastapuikeaa ja lyhytikäistä. Kahdessa hedekiehkurassa on tavallisesti kymmenen, harvemmin viisi hedettä kiinnittyneinä kehrän tyveen; verhovastaiset viisi hedettä ovat terävastaisia lyhyempiä. Palhot ovat lisäkkeettömiä, ponnet pitkänomaisia. Emilehtiä on viisi ja ne muodostavat munanmuotoisen tai pallomaisen ja pitkäkarvaisen sikiäimen, joka on viisilokeroinen. Kussakin lokerossa on 2-10 vinosti riippuvaa siemenaihetta aksiletyyppisessä istukassa. Vartalo on tukeva ja viisisärmäinen, luotti viisisäteinen. Hedelmä on lohkohedelmämäinen, siivellinen tai piikkinen, karvainen ja avautuu liiteluomaisesti viideksi, kolmikulmaiseksi ja avautumattomaksi hedelmykseksi eli merikarpiksi. Siemenet ovat endospermittömiä. Nokkaeläimet
Nokkasiilit sen sijaan muistuttavat selkäpiikkisensä vuoksi tavallisia siilejä tai pieniä piikkisikoja, mutta eroavat näistä erityisesti nenän rakenteessa. Nokkasiileillä se on pitkä ja ohut, kun taas siileillä se on lyhyenomainen. Piikkisioilla on myös selvästi pidemmät piikit. Nokkasiilien leveät viisivarpaiset raajat ovat erinomaisia hyönteisten tonkimiseen maanpinnan alta, ja ruumiinrakenteeltaan ne ovat hyvin vantteria ja lihaksikkaita. Nokkasiilit ovat väritykseltään tummanruskeita, mutta piikit ovat kellertävän vaaleita. Nokkamonnit
Kaikilla nokkamonneilla on hyvä suojaväritys, ne muistuttavat sekä väritykseltään että ulkomuodoltaan erehdyttävästi puutikkua. Niiden suu on muuttunut imukupiksi, jolla monnit pystyvät tarrautumaan erilaisille pinnoille. Nokkamonnit ovat jäykkiä ja hitaita kaloja, ja se ne ovat huonoja uimareita. Enimmäkseen ne köllöttelevät kasvien varsilla ja puiden vedenalaisilla oksilla. Nokkamonnit eivät ole varsinaisia parvikaloja, mutta viihtyvät selkeästi parhaiten lajitoverien seurassa. Nokkamonnit kasvavat lajista riippuen 15-25 cm:n pituisiksi. Uroksen nokkaan kasvaa "parta" ja naaraalla on kutuaikaan pyöreä vatsa. Eri nokkamonnilajit erottaa pituuden lisäksi mm. värityksen ja nokan pituuden ja muodon perusteella. Eräät lajit voi erottaa toisistaan vatsapuolen suomukuvion avulla. Nosto (automaatti)
Nosto on Suomessa käytössä oleva käteisautomaattiverkosto. Nosto-käteisautomaatteja ylläpitää ja operoi Nokas CMS Oy, jonka omistaa norjalainen Nokas-konserni. Nokas ylläpitää automaatteja kaikissa Pohjoismaissa. Nokas on Pohjoismaiden johtava turvallisuus- ja käteishuoltoalan yritys. Postikortti
Postikortti on pahvinen, usein A6-kokoinen eli 105 × 148 millimetrin kokoinen kortti, jolla voi lähettää lyhyen tervehdyksen postissa yleensä ilman kirjekuorta; tällöin viesti on muiden nähtävillä. Postikortin laajempaan määritelmään kuuluvat myös kaksiosaiset kortit, joihin viesti kirjoitetaan kortin sisälle ja jotka lähetetään kirjekuoressa. Yleensä postikortit ovat suorakulmion muotoisia, mutta muitakin muotoja on. Nokkasiili
Nokkasiili muistuttaa ulkonäöltään suurta siiliä, vaikka ei olekaan näille sukua. Sillä ei ole lainkaan korvalehtiä, mutta silti erinomainen kuulo. Eläimeltä puuttuvat myös hampaat kokonaan, mutta se ei niitä tarvitsekaan, sillä sen ravinto koostuu pääasiassa pienistä termiiteistä ja muurahaisista, joita se pyydystää pitkällä ja tahmealla kielellään. Sillä on jaloissaan voimakkaat kynnet, joilla sen on helppo avata lujakin termiittikeko. Nokkoset
Nokkosille tyypillinen piirre ovat poltinkarvat, joiden myrkky sisältää tavallisesti muurahaishappoa, serotoniinia ja histamiinia. Tämä ei välttämättä ole yleispätevä koostumus, sillä ainakin "Urtica thunbergiana"n myrkyssä on eniten oksaali- ja viinihappoa. Poltinkarvat toimivat siten, että kosketuksesta karvan kärki murtuu ja syntyvä veitsenterävä kärki tunkeutuu ihoon samalla kun karvan sisällä oleva myrkky ruiskuaa haavaan. Seurauksena on tavallisesti vain jonkin aikaa kutiava ja kirvelevä jälki. Uusiseelantilaisen "Urtica ferox" -lajin ("ongaonga") tiedetään kuitenkin tappaneen ainakin yhden ihmisen sekä useita koiria ja hevosia. Nokkaeläimet
Nokkasiilien ruokavalio koostuu kaivamissyvyydeltä löytyvistä maanpinnan selkärangattomista kuten muurahaisista, termiiteistä ja lieroista. Ne murskaavat saaliinsa painamalla kielensä kitalakea vasten. Nokkasiilien hyvästä hajuaistista on etua ruoanhankinnassa. Sen sijaan sähköaistin roolista saalistamisessa ei ole tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. On mahdollista, että nokkasiilien sähkönaistimuskyky on alkanut hiljalleen heiketä. Nokkasiili ("T. aculeatus") on nykyisistä nokkaeläimistä kaikkein laajimmalle levinnyt ja sen voi nähdä kaikkialla Tasmaniassa, Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Se ei ole nirsoja elinalueiden suhteen, sillä sille käyvät niin Australian kuivat alueet kuin Uuden-Guinean kosteat tropiikkimetsätkin. Nokkonen
Nokkonen on piipitoisuudeltaan 60-kertainen lehtisalaattiin verrattuna, C-vitamiinipitoisuudeltaan viisinkertainen appelsiiniin verrattuna, rautapitoisuudeltaan seitsenkertainen pinaattiin ja kalsiumpitoisuudeltaan kolminkertainen maitoon verrattuna. Nokkosta ei tarvitse ryöpätä pinaatin tavoin. Nokkonen kannattaa kerätä aurinkoisella ilmalla vähätyppisestä maasta (eli ei kompostin tai vastaavan vierestä). Nokkonen puhdistaa verta, lisää virtsaneritystä (eli munuaisten toimintaa), vähentää anemiaa, laskee verenpainetta ja verensokeria, edistää suoliston toimintaa ja pintaverenkiertoa, auttaa yliherkkyysreaktioissa ja poistaa raskasmetalleja. Karvashikkori
Karvashikkori on luultavasti yleisin ja laajimmalle levinnyt hikkorilaji Pohjois-Amerikassa. Sen levinneisyysalueen pohjoisraja ulottuu Atlantin rannikolta New Hampshiren lounaisosista Vermontin ja Mainen halki Quebecin ja Ontarion eteläosiin. Sieltä se jatkuu Suurten järvien eteläpuolitse Michiganin keskiosiin ja Pohjois-Minnesotaan ja edelleen etelään aina Itä-Texasiin saakka. Etelässä raja kulkee Texasista Georgiaan ja Luoteis-Floridaan. Kaikkein eniten lajia tavataan alueella, joka ulottuu itä–länsi-suunnassa Uuden Englannin eteläosista Länsi-Iowaan ja pohjois–etelä-suunnassa Etelä-Michiganista Kentuckyyn. Nokkavarpunen
Nokkavarpunen tekee pesän pensaaseen tai puuhun, ja siihen 4–5 munaa. Muninta tapahtuu toukokuussa, uusintapesiä on kesäkuussa. Naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä pariviikkoisina. Kurare
Kurare on yleisnimi eteläamerikkalaisesta "Strychnos"-suvun kasveista tai "Chondrodendron tomentosum" -kasvista saaduille alkaloidiseoksille, joita intiaanit käyttävät nuolimyrkkynä. Vereen jouduttuaan myrkky halvaannuttaa hermo-lihasliitoksen, joka on liikehermojen hienoimpien, lihaksiin haaroittuvien säikeiden ja lihassolujen välissä. Kuolema aiheutuu hengityslihasten halvauksesta. Kurarea voitiin käyttää metsästykseen, koska se ei imeydy ruoansulatuskanavasta, ja syöty riista on siten syöjälle vaaratonta. Tärkein kurarealkaloidi on (+)-tubokurariini (engl. useimmiten d-tubocurarine). Sen rakenne selvitettiin vuonna 1935. Falcon 9 v1.1
SpaceX:n uusi nokkakartio otettiin käyttöön v1.1:n ensimmäisellä lennolla. Apollo-ohjelman Saturn V -raketin tapaan Falcon 9 pystyy saavuttamaan halutun kiertoradan, vaikka kaksi ensimmäisen vaiheen moottoreista lopettaisi toimintansa kesken nousun. Dodekaedri
Säännöllistä dodekaedriä käytetään joissain roolipeleissä noppana. Silloin sitä voi kutsua myös nimellä d12, joka tarkoittaa, että siinä on kaksitoista tahkoa. Nokiselkäbekardi
Nokiselkäbekardi ("Pachyramphus surinamus") eli aiemmalta nimeltään nokiselkätyranni on tityrojen heimoon kuuluva varpuslintu. Nokka-ankeriaat
Nokka-ankeriaat (Nemichthyidae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä. Alkeistapaus
Esimerkiksi nopanheitossa (arpakuutio) kaikki mahdolliset alkeistapaukset ovat formula_4 jos silmäluvut muutetaan ensin luvuiksi. Kortinnostossa korttipakasta, jossa on 52 pelikorttia, jokainen kortti edustaa omaa alkeistapausta. Kortit on merkitty samanaikaisesti kahdella tavalla (maa ja numero), jotka yhdessä muodostavat kortinnostossa alkeistapauksen arvon. Rulettipöydän alkeistapaus on tunnus (väri ja numero) siinä lokerossa, mihin pallo asettuu. Nokisara
Nokisara on kasvutavaltaan melko tiiviisti mätästävä. Lehdet ovat puhteenvihreitä sekä kouruisia ja lehtien tyvitupet ovat vaaleanruskeita. Nokisara on yhtäläistähkäinen saralaji, ja sen kukinto koostuu useammista nuokkuvista tähkistä. Hedekukat sijaitsevat ylimmän tähkän tyvellä ja emikukat ovat kolmiluottisia. Tähkäsuomut ovat tummanruskeita. Pullakot ovat ruskeita ja niissä on pitkä sekä ulkoneva suuota. Tohtori Neo Cortex
Tohtori Neo Cortex on kuvitteellinen hullu tiedemies, joka on tavallisesti toiminut Crash Bandicoot-pelisarjan antagonistina. Hänen suurin haaveensa on hallita maailmaa kostaakseen niille, jotka halveksivat häntä menneisyydessä. Cortex loi joukon mutanttieläimiä avukseen (Ripper Roon, Komodonvaraanit Moen ja Joen, Tiny Tiger, Dingodile, Koala Kongin ja Pinstripe). Tuntomerkkeinä hänellä on suhteettoman suuri, laeltaan tasainen pää, otsaan tatuoitu iso N-kirjain ja sivuille sojottava musta tukka. Hänen ainoat tiedossa olevat sukulaisensa ovat hänen äitinsä ja goottihenkinen sisarentyttärensä Nina Cortex, jolla on mekaaniset kädet, jotka voi singota ulos ja kelata sisään. Kirjosarvilatikka
Kirjosarvilatikka eli nokilatikka ("Aradus annulicornis") on harvinainen, latikoihin kuuluva ludelaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE). Noppamies
Noppamies () on George Cockroftin nimellä "Luke Rhinehart" julkaisema kirja vuodelta 1971. Teoksen päähenkilö on psykiatri nimeltä Luke Rhinehart, joka alkaa tehdä ratkaisuja elämässään noppaa heittämällä. Sinivalkoinen kokardi
Sinivalkoinen kokardi on suomalaisen virkamiehen tunnus. Kokardia pidetään päähinessä, koppalakissa, turkislakissa, suikkalakissa, kenttälakissa, kenttäpipossa tai muussa päähineessä. Nokkasiilit
Nokkasiilit ("Tachyglossidae") ovat Australiassa ja Uudessa-Guineassa eläviä nokkaeläimiä. Nokkasiilien heimoon kuuluu neljä elossa olevaa lajia. Nokkasiilit ja vesinokkaeläin ovat ainoita munivia nisäkkäitä. Nokkasiileillä on piikikäs selkä ja pitkänomainen nokka. Ne syövät pääasiassa muurahaisia ja termiittejä, mutta myös muita hyönteisiä. Nokkasiilit ovat erakkoluonteisia ja liikkuvat pääosin öiseen aikaan. Mustanruunikko
Mustajalkaisilla hevosilla, joiden runko ei ole musta, esiintyy usein nokikuvioksi kutsuttu ilmiö. Nokikuvioisessa värityksessä karvoituksessa on mustia tai tummia karvoja, jotka keskittyvät hevosen selän puolelle eikä juuri leviä mahan puolelle. Nokikuviota pidetään vastavarjostuksen muotona. Nokikuviotonta hevosta voidaan kutsua "puhtaaksi" tai "kirkkaaksi". Nokikuvio voi olla heikko tai hyvin voimakas, ja siihen liittyy usein papumuskuvio. Tummanruunikot hevoset ovat tyypillisesti nokisia. Joissain tapauksissa voimakas nokikuvio voi mustata hevosen selän ja kyljet ja tuottaa mustanruunikkoa paljon muistuttavan värityksen. Nokkakuninkaat
Nykyiset nokkakuninkaat jaetaan kolmeen sukuun ja kahdeksaan lajiin, joita ovat muiden muassa nokkakuningas ("Harriotta raleighana"), naskalinokkakuningas ("Harriotta haeckeli"), karibiannokkakuningas ("Neoharriotta carri"), atlantinnokkakuningas ("Rhinochimaera atlantica") ja idännokkakuningas ("Rhinochimaera pacifica"). Nokkakuninkaat
Suussa on hampaina luulevyt. Levyt ovat paksut "Harriotta"- ja "Neoharriotta"-sukujen lajeilla ja ohuemmat "Rhinochimaera"-suvussa. Nokkakuninkaat syövät pieniä kaloja ja selkärangattomia eläimiä. Nokisienet
Nokisienet ("Ustilaginomycotina") ovat kantasieniin kuuluva sieniryhmä, johon kuuluu noin 1500 lajia. Suurin osa näistä lajeista elää kasvien loisina, ja ne aiheuttavat monia taloudellisesti merkittäviä kasvitauteja. Monilla viljalajeilla loisii nokisieniä, jotka haittaavat kasvua ja jopa pilaavat sadon. Nirkot
Nirkkotoukkien ulkonäkö on hyvin vaihteleva. Monilla lajeilla toukat ovat karvattomia, mutta joskus niissä on poltinkarvoja tai erilaisia kyhmyjä ja nystermiä. Useimmat lajit elävät yksin, mutta etenkin kulkurinirkoilla toukat muodostavat suuria laumoja. Toukat ovat usein myrkyllisiä. Uhattuna niillä on lajille tyypillinen uhkausasento. Ne voivat tehdä nopeita liikkeitä ja ruiskuttaa muurahaishappoa ja ketoneita sisältävää eritettä uhkaajan päälle Toukilla on myös omalaatuinen lepoasento, jossa molemmat päät ovat irti alustasta. Toukka rakentaa löyhän kotelokehdon ja koteloituu joko maanpinnalle tai heti maanpinnan alle. Ikosaedri
Säännöllistä ikosaedriä käytetään useissa roolipeleissä noppana. Silloin sitä voi kutsua myös nimellä d20, joka tarkoittaa, että siinä on kaksikymmentä tahkoa. Tunnetuin roolipeli jossa on ikosaedrin muotoinen noppa lienee Dungeons & Dragons. Nuokkukohokki
Nuokkukohokki ("Silene nutans") on monivuotinen, nuokkuvakukkainen kohokkilaji. Nokian kartano
Nokian kartano sijaitsee Nokian keskustan tuntumassa Nokianvirran eteläpuolella. Kartano oli aikoinaan Ylä-Satakunnan alueen keskus. Nokian kantatilana ollut rälssisäteri oli muodostettu Iso- ja Pikku-Nokian rälssitiloista. Kartanon nimi juontuu Nokianvirran rantamilla eläneistä soopeleista eli nokinäädistä. Alun perin Nokia-nimellä viitattiin kyseiseen kartanoon. Kartio
Katkaistu kartio on kartio, jonka huippu on leikattu pois pohjan suuntaisella tasolla. Leikkauskuvio ja pohja ovat tällöin yhdenmuotoiset ja niiden alojen suhde on pienemmän kartion ja koko kartion korkeuksien suhteen neliö. Nokihaukkapöllö
Nokihaukkapöllö ("Ninox theomacha") on pöllöihin kuuluva lintu. Se on keskikokoinen, tumma lintu, ja sillä on tummanruskeanharmaa naamakiehkura, jossa on vaaleanruskeat kulmakarvat. Nokihaukkapöllön alapuoli on noenruskea tai suklaanruskea, ja siivet ovat pääosin tummanharmaat. Neekeri
Kolehmaisen näkemystä on arvosteltu esittämällä, että vanhoissa teksteissä "neekeri"-sanaan liittyy harvoin muita kuin rasistisia ja halventavia merkityksiä ja vaikka termiä olisikin käytetty muuten kuin halventavasti, siihen liittyneet vallitsevat merkitykset ovat olleet selvästi rasistisia. Akatemiatutkija, historioitsija Marjo Kaartisen mukaan sanalla neekeri on historiallisesti viitattu laiskoihin, epäluotettaviin ja typeriin puoli-ihmisiin ja että nämä määritteet ovat kaukana neutraaleista. Kaartisen mukaan monet ajattelevat, että ”rasistinen kuvakieli kuuluu kulttuuriimme, eikä siinä ole mitään pahaa. Ihmiset ajattelevat, että meillähän on oikeus ajatella mitä haluamme”. Kaartisen näkemystä on arvosteltu siitä, että se ei ota huomioon maailmaa ja olosuhteita, jossa menneinä vuosikymmeninä elettiin. Kaartisen mukaan hänen tarkoituksensa ei kuitenkaan ole syyttää vaan varoittaa piilorasismista. Koatit
Koatit eli nenäkarhut ("Nasua") ovat Keski- ja Väli-Amerikassa eläviä puolikarhuja. Niiden sukuun kuuluu kaksi tai kolme eri lajia. Useimmat lähteet mainitsevat kaksi lajia: punakoati eli koati eli punanenäkarhu ("Nasua nasua") ja valkonenäkoati eli valkonenäkarhu ("Nasua narica"). Toisinaan myös valkonenäkoatin alalaji cozumelinkoati eli cozumelinnenäkarhu ("Nasua narica nelsoni") luetaan omaksi lajikseen "Nasua nelsoni". Neljäs koati-niminen laji, vuorikoati ("Nasuella olivacea"), ei kuulu varsinaisten koatien sukuun, mutta on niille sukua. Nokkakalat
Lahko jaetaan toisinaan kahteen alalahkoon: nokkahammaskarpit ja nokkakalat. Nokkahammaskarppien alalahkoon kuuluu vain yksi heimo, ja nokkakalojen alalahkoon loput neljä. Aiemmin nokkahammaskarpit luettiin hammaskarppikalojen lahkoon, mutta tarkemmat analyysit ovat paljastaneet läheisemmän sukulaisuuden nokkakaloihin. Nokkakaloilla esiintyy hyvin kiintoisia ja monivivaihteisia leukamuotoja. Perusmuotona on nokkahammaskarppeja lukuun ottamatta selvästi pidentynyt alaleuka. Liitokaloilla pidentynyt alaleuka kuitenkin häviää aikuiseksi kasvaneilla kaloilla. Nolanin kartta
Nolanin kartta on David Nolanin luoma poliittisen kirjon malli, joka pyrkii yksilöimään poliittiset aatteet perinteistä vasemmisto-oikeisto-akselia paremmin. Kartassa on taloudellisen vapauden ja henkilökohtaisen vapauden akselit. Australian eläimistö
Nokkaeläimet ovat nisäkkäitä, jotka pentujen synnyttämisen sijasta lisääntyvät munimalla. Nokkaeläimet kuitenkin luokitellaan nisäkkäiksi, koska ne ruokkivat jälkikasvuaan tuottamallaan maidolla. Tunnetusta viidestä jäljellä olevasta nokkaeläinlajista vesinokkaeläin ja nokkasiili esiintyvät Australiassa. Pieni ja ruskean karvan peittämä vesinokkaeläin on poikkeuksellinen eläin. Kun vesinokkaeläimen turkki ensimmäisen kerran esiteltiin Englannin luonnontieteilijöille, he uskoivat, että kyseessä täytyi olla huolella valmisteltu huijaus. Vesinokkaeläimellä on suuri, ulkoisesti ankan nokkaa muistuttava nahkapeitteinen kuono, rasvavarastona toimiva häntä ja räpylät. Lisääntymisaikana lajin urosten takajaloissa olevista kannuksista erittyy myrkkyä. Kaikilla nokkaeläimillä on sähköaisti, mutta vesinokkaeläimellä se on kaikkein kehittynein. Myös nokkasiilillä on omituisuutensa: karvaisten piikkien peittämällä nisäkkäällä on suun tilalla putkikärsä, ja se voi termiittejä pyydystäessään liikuttaa kärsässä olevaa kieltä sisään ja ulos noin sata kertaa minuutissa. Nokkavarpunen
Nokkavarpunen pesii Euroopassa ja Aasiassa. Aasian linnut talvehtivat etelässä. Suomessa pesii vähälukuisena eteläisimmässä Suomessa, pesimäkantamme lienee noin 350 paria. Laji on runsastunut voimakkaasti 2000-luvulla, ja pesiviä pareja saattaa olla jo yli tuhat. Suomalaiset nokkavarpuset ovat pääasiassa muuttolintuja, jotka talvehtivat Keski-Euroopassa. Joitakin yksilöitä talvehtii lintulautojen turvin. Välillä talvisin nähdään jopa kymmenien yksilöiden suurparvia. Manuaaliset reikäkortit
Nykyään käytössä oleva Memo Magister on tavallaan neulakorttien tietokoneella käytettävä vastine, digitaalinen muistiinpanokortisto. Se on suunniteltu apuvälineeksi mm. tutkijoille ja kirjoittajille, jotka joutuvat tekemään laajoja muistiinpanoja. Tässä kortisto-ohjelmassa voit tehdä muistiinpanosi korttiin, koodata kortit, poimia niitä tietyin hakusanoin kokonaiskortistosta ja lajitella järjestykseen oman makunsa mukaan. Memo Magister- ohjelman lomakkeella (kortilla) on 18 kenttää, joihin voi kirjoittaa tekstiä. Haluamansa kortit voi myös tulostaa paperille tai tallentaa yhdeksi tekstitiedostoksi. Esimerkiksi tutkielmaa tehtäessä voi tietokoneen ruudulle hakea kyseiseen lukuun liittyvät muistiinpanokortit ja selata niitä ruudulla, aikaa säästyy ja paperitulosteen määrä vähenee. Nokkakalat
Nokkakalojen tunnetuimpiin lajeihin kuuluvat itse nokkakala, jota esiintyy Itämeressäkin, sekä liitokala. Kuboktaedri
Kuboktaedrilla on yhteiset särmät ja kärjet kahden ei-kuperan monitahokkaan kanssa. Ne ovat kubohemioktaedri, jonka kanssa sillä on yhteiset neliömäiset tahkot, ja oktahemioktaedri, jonka kanssa sillä on yhteiset kolmiomaiset tahkot. Matemaattisessa graafiteoriassa kuboktaedrinen graafi on kuboktaedrin särmien ja kärkien muodostama graafi. Sillä on 12 solmua ja 24 kaarta, ja se on neljännen asteen graafi, toisin sanoen sen jokaisessa solmussa kohtaa toisensa neljä kaarta. Se myös Arkhimedeen graafi, koska kuboktaedri kuuluu Arkhimedeen kappaleisiin. Se on myös Hamiltonin graafi. Nokka-ankeriaat
Nokka-ankeriaiden heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 9 lajia. Lajeja ovat muun muassa avosettiankerias ("Avocettina infans") ja nokka-ankerias ("Nemichthys scolopaceus"). Suurimmillaan nokka-ankeriaslajit kasvavat noin 100–120 cm pitkiksi. Niiden ruumis on hyvin pitkulainen ja ohut. Selkä- ja peräevät ovat hyvin pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Peräaukko sijaitsee lähellä päätä rintaevien kohdalla. Nokka-ankeriaiden tunnusomainen piirre on nuorten koiraiden ja naaraiden pitkät leuat, joista yläleuka kaartuu ylöspäin. Pitkissä leuoissa on pieniä hampaita. Sukukypsiltä koirailta nokka ja hampaat surkastuvat, mikä viittaa siihen, että ne kuolevat pian kutemisen jälkeen. Leukojen surkastumisen vuoksi aikuisten koiraiden on aikaisemmin luultu olevan jopa eri heimoon kuuluvia kuin naaraiden ja nuorten koiraiden. Heimon kalojen silmät ovat kookkaat ja hyvin kehittyneet. Nokka-ankeriaat ovat suomuttomia ja väriltään tummia ja eräät lajit ovat vatsastaan vaaleampia. Neidonhovikaktukset
Neidonhovikaktukset ("Disocactus") on kaktuskasvisuku, johon monet ns. lehtikaktukset kuuluvat. Niitä pidetään huonekasveina kookkaiden ja usein värikkäiden, päivällä auki olevien kukkiensa ja lehtimäisen ulkonäön vuoksi. Kukasta johtuu niiden tieteellinen sukunimikin, jonka alkuosa on kreikankielen dis 'kahdesti'; se viittaa kahteen kehälehtikiehkuraan. Korppiluu
Korppiluu ("coracoideum") on hartianluu, joka yhdessä lapa- ja solisluiden kanssa muodostaa monilla eläinlajeilla eturaajojen kannatinluuston. Sellaisia eläimiä ovat linnut, nokkaeläimet, raajalliset matelijat ja sammakkoeläimet. Nokkaeläimiä lukuun ottamatta korppiluu on nisäkkäillä sulautunut lapaluuhun siten, että se muodostaa korppilisäkkeen ("processus coracoides"). Verikardinaali
Verikardinaali, aikaisemmalta nimeltään nokkapeippo ("Cardinalis sinuatus") on kardinaalien heimoon kuuluva varpuslintu. Se on väriltään harmaa ja punainen, ja sillä on ohut töyhtö. Verikardinaali syö pääasiassa siemeniä, joskus myös hedelmiä ja hyönteisiä, käyttäen apunaan vahvaa, papukaijamaista nokkaansa. Nokat
Nokat ("Clianthus") on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi yksi laji: papukaijannokka eli ritarinköynnös ("Clianthus puniceus"). Sen lisäksi sukuun on kuvattu 12 muutakin lajia, mutta osa niistä on sittemmin todettu samoiksi jonkin aiemmin kuvatun lajin kanssa tai viety johonkin toiseen sukuun. Esimerkiksi flamingonnokka ("Clianthus formosus") on tulkittu samaksi lajiksi kuin "Swainsona formosa". Neljän nokkien sukuun kuvatun lajin taksonominen asema on toistaiseksi vielä epäselvä. Kartoitus
Kartoitus tai kartografia (kreikan sanoista "chartis" ’kartta’ ja "graphein" ’kirjoittaa’) tarkoittaa kartan avulla esittämistä, yleisimmin maan pinnan tai sen tietyn osa-alueen kuvaamista kartalle. Kartoituksella voidaan tarkoittaa myös minkä tahansa asian järjestelmällistä ja kattavaa dokumentointia. Karppi
Nahkakarppi on pääasiassa suomuton karppimuoto. Jonkin verran suomuja voi kuitenkin esiintyä selässä. Selkäevässä on 20–25 ruotoa. Nahkakarpin uskotaan olevan kalanjalostuksen tulos. Jalostuksen tavoitteena lienee ollut helppoon perkaamiseen päätyminen. Nokiperhoset
Nokiperhoset ("Erebia") on suku täpläperhosten ("Nymphalidae") heimossa ja heinäperhosten ("Satyrinae") alaheimossa. Suvun lajeja esiintyy holarktisella alueella. Lajien ulkoasun huomattavan samankaltaisuuden ja lajien sisäisen muuntelun vuoksi nokiperhosten lajinmääritys on usein vaikeaa. Nokkahaukkakala
Nokkahaukkakala kasvaa noin 10 cm pitkäksi. Sen kuono on pitkä ja suippo, vartalossa on valkoisella pohjalla tiilenpunainen ruutukuvio. Koska niillä ei ole ilman täyttämää uimarakkoa, haukkakalat painuvat pohjaan silloin kun eivät ui. Noppapeli
Noppapelit ovat pelejä, joissa noppa eli arpakuutio on olennaisessa osassa pelin kulkua. Monissa peleissä heitetään noppaa ja liikutaan pelilaudalla nopan silmäluvun osoittama määrä, ja pelitapahtumat riippuvat siitä mihin kohti pelilautaa pelaaja pysähtyy (esimerkiksi "Monopoly"). Toisissa pelitapahtumat liittyvät itse nopan tai noppien silmälukuihin (esimerkiksi Yatzy). Nokkakalat
Nokkakalat (Beloniformes) on viuhkaeväisten luokkaan kuuluva kalalahko, jonka lajeja elää sekä makeissa että suolaisissa vesissä. Se jakaantuu viiteen heimoon: medakat (Adrianichthyidae), nokkakalat (Belonidae; varsinaiset nokkakalat), liitokalat (Exocoetidae), puolinokkakalat (Hemiramphidae) ja makrillihauet (Scomberesocidae). Nokkahammaskarppeja lukuun ottamatta kaikki lahkon kalat ovat virtaviivaisia keskikokoisia kaloja, jotka elävät lähellä veden pintaa ja käyttävät ravinnokseen leviä, planktonia tai muita pieniä eläimiä. Useimmat nokkakalat ovat suolaisen veden merikaloja. Muutama varsinainen nokkakala- ja puolinokkakalalaji elää myös murtovesissä tai makeissa vesissä. Nokkosverbena
Nokkosverbena eli nokkosrautayrtti ("Verbena urticifolia") on verbenakasveihin kuuluva laji, jota kasvaa Pohjois-Amerikassa. Se on monivuotinen ruoho, jolla on isonokkosta ("Urtica dioica") muistuttavat sahalaitaiset lehdet ja pienet valkoiset kukat. Nokiviuhkakerttuli
Nokiviuhkakerttuli ("Myioborus brunniceps") on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu. Nokkavarpunen
Nokkavarpunen on tanakka ja paksuniskainen lintu, vartalomuodoltaan muistuttaa punatulkkua. Nokka vaikuttaa suhteettoman suurelta. Omalaatuisen värinen: pää on punaruskea, niska harmaa, vatsa harmaanruskea, siivet mustat. Siipien ja pyrstön valkeat raidat erottuvat hyvin linnun lentäessä. Lentää tyypillisen syväaaltoisesti ja näyttää lennossa sukkulamaiselta valtavan nokan vuoksi. Koiras on naarasta suurempi.Ääni on hiljaista tiksahtelua ja sirinää. Laulu koostuu näiden äänten rivittelystä ja on hyvin hiljaista. Nokkavarpunen on piileskelevä, arka lintu, joka on vaikea havaita. Lintulaudoilla se vierailee usein. Nokkaeläimet
Nokkaeläimet ovat yhdessä vajaahampaisten kanssa ainoita nisäkkäitä, joilla ei ole lainkaan hampaita tai ainakin ne ovat hyvin surkastuneet. Nokkasiileillä on elämän aikana vain yksi hammas, jota ne tarvitsevat ainoastaan munan rikkomiseen kuoriutumisvaiheessa. Vesinokkaeläimillä kehittyy maitohampaat, mutta ne eivät tarvitse niitä mihinkään. Nokkaeläimiltä puuttuu myös kokonaan tuntokarvat, nisät ja ulkoiset korvat. Nokkaeläimet ovat muiden nisäkkäiden tapaan tasalämpöisiä, mutta niiden ruumiinlämpötila on muihin nisäkkäisiin verrattuna alhainen (30–33 °C). Nuolisiipi
Erityisesti sakkausominaisuuksien parantamista varten siipiin saatettiin muotoilla ns. "dogteeth" eli "koiranhampaat". Tämä tarkoitti ennen siiven jättöreunaa olevaa pykälöintiä, eli hammastusta. Esimerkiksi neuvostoliittolaisen Mikojan-Gurevitš MiG-21:in siivissä on "dogteeth"-muotoilu. MiG-21:n siivet eivät ole nuolimuotoiset. Toisena mallikoneena kelvannee ranskalainen Dassault Super Mystère IV. Niin ikään vertailua varten kelpoisa esimerkkikone saattaisi olla Boeing (ent. McDonnell Douglas) F-15 Eagle.
Käänteisen nuolisiiven idea suunniteltiin ensimmäisen kerran 1936 Saksassa. Se mahdollistaa suuren ketteryyden mutta on teknisesti hankala, vaativa ja kallis toteuttaa.