Milloin Cicero aloitti kirjoittamaan Laeista -teostaan?
Laeista
Cicero aloitti teoksen kirjoittamisen vuonna 52 eaa. Hänen pyrkimyksensä oli kirjoittaa lait sille ihannevaltiolle, jonka hän oli aiemmin hahmotellut teoksessaan "Valtiosta" ("De re publica"). Suurimman osa siitä, minkä Cicero ehti kirjoittaa teosta varten, oletetaan olleen valmiina kevääseen 51 eaa. mennessä. Poliittisten käänteiden vuoksi hän joutui tuolloin epäsuosioon ja pois Roomasta Kilikian maaherraksi. Cicero sai palata takaisin Roomaan ja Tusculumiin vuonna 47 eaa. Näin hän pääsi elämänsä neljän viimeisen vuoden ajaksi, vuosiksi 47–43 eaa., takaisin kirjoitustyön pariin. On kuitenkin epäselvää, jatkoiko hän tuolloin "Laeista"-teosta, koska se ei esimerkiksi viittaa mitenkään Julius Caesariin.
Clarice Lispector
Lispector kirjoitti ensimmäisen romaaninsa "Perto do coração selvagem" ("Lähellä villiä sydäntä") vuonna 1942 kymmenen kuukauden mittaisen kiihkeän työperiodin aikana. Se ilmestyi joulukuussa 1943, jolloin Lispector oli 23-vuotias. Tätä romaania, kuten hänen myöhempiäkin teoksiaan, leimasi hyvin voimakas keskittyminen sisäisiin mielentiloihin. Romaani kertoo nuoren Joana-nimisen naisen sisäisestä maailmasta, ja teos aiheutti valtavan kohun. Lispectoria verrattiin Virginia Woolfin, ja hänen arveltiin saaneen tajunnanvirtatyyliinsä tältä vaikutteita, mutta Woolfin tuotantoa hän ei kuitenkaan vielä silloin tuntenut. Häntä verrattiin myös James Joyceen, mutta tätäkään Lispector ei tuntenut, vaan kirjan otsikkoa ja Joycelta lainattua mottoa ehdotti Lúcio Cardoso. Muita hänen yhteydessään mainittuja kirjailijanimiä ovat Tšehov ja Katherine Mansfield. Cicero
Marcus Tullius Cicero (; 3. tammikuuta 106 eaa. – 7. joulukuuta 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi, lakimies ja kirjailija. Häntä pidetään yleisesti latinankielisen proosan mestarina, ja klassinen latina määritellään yleensä hänen ja Julius Caesarin teosten pohjalta. Ciceron teoksia on säilynyt poikkeuksellisen paljon. Hänen vaikutuksensa myöhempään kirjallisuuteen ja kielenkäyttöön on ollut merkittävää. Häntä pidetään myös eräänä eurooppalaisen humanismin perustajahahmoista. Mikael Agricola
Agricola aloitti Uuden testamentin suomentamisen jo opiskellessaan Wittenbergissä. Hän käytti lähteinään kreikankielistä alkuteosta ja Lutherin saksannosta. Agricolan käännös julkaistiin 1548 nimellä "Se Wsi Testamenti". Ensimmäinen Agricolan ilmestynyt työ oli kuitenkin lukemisen ja kristinopin perusteet sisältänyt aapinen "Abckiria" (1543). Tekijä luultavasti tarkoitti Tukholmassa Amund Laurentssonin kirjapainossa painetun teoksen ennen kaikkea katekismukseksi ja osoitti sen eritoten papeille, jotka Agricolan mukaan olivat usein ”laiskoja ja tomppeleita”, eivätkä viitsineet opiskella saati opettaa kyllin ahkerasti. Academica (dialogi)
"Academica" on saanut alkunsa vuonna 45 eaa. kaudella, jolloin Cicero kirjoitti useita filosofisia dialogeja, myös muun muassa dialogin "Keskusteluja Tusculumissa". Ciceron päämääränä teoksessa oli puolustaa omaa filosofista kantaansa samalla kun hän pyrki esittelemään filosofiaa yleisemminkin roomalaiselle yleisölle latinan kielellä. Velleius Paterculus
Velleiuksen teos käsitti kaksi kirjaa. Se alkoi kreikkalaisesta mytologiasta ja ulottui aina kirjoittajan omaan aikaan. Ensimmäinen kirja, joka ei ole säilynyt nykypäivään kokonaisuudessaan, päättyy kolmanteen puunilaissotaan. Toisen kirja ei enää käsittele maailmanhistoriaa laajemmin, vaan keskittyy Julius Caesarin ja Augustuksen osuuteen Rooman valtakunnan historiassa. Teos päättyy Tiberiuksen ylistykseen. Teos sisältää muun muassa varhaisimman kuvauksen Teutoburgin taistelusta, joka käytiin syyskuussa vuonna 9. Velleius oli itse mukana Germanian sodissa. Hänen kuvauksensa taistelusta perustuu silminnäkijöiden kertomuksiin. Velleius ihailee teoksessaan konservatiivista auktoriteettia ja järjestystä. Uudistajat kuten Gracchukset, Velleius tuomitsee demagogeiksi. Teoksen tyyli yrittää jäljitellä Ciceron tasapainoisuutta. Velleius kuitenkin piti Sallustiusta esikuvanaan. Cicero
Ciceron kielenkäyttö on kaikkina aikoina herättänyt ihailua. Hänen julkisten tekstiensä latina on täsmällistä ja viimeisteltyä. Etenkin hänen puheensa ovat rakenteeltaan ilmiömäisiä. Cicero kehitti aktiivisesti latinan kieltä muun muassa luomalla uudissanoja monille abstraktikäsitteille, jotka latinasta vielä puuttuivat. Se, että filosofiasta kirjoittaminen latinaksi tuli ylipäänsä mahdolliseksi, oli pitkälti juuri Ciceron ansiota. Rubikon
Kun Julius Caesar ylitti joen vuonna 49 eaa., luultavasti 10. tammikuuta, hän rikkoi Rooman lakia ja aloitti sisällissodan. Suetoniuksen mukaan Caesar lausui ""iacta alea est"" ("arpa on heitetty") ennen kuin ylitti joen. Plutarkhos taas kertoo, että Caesar lausui tämän kreikaksi ""anerrifthō kybos"" ("lentäköön noppa") siteeraten näytelmäkirjailija Menandrosta. Ilmailun historia
Uuden ajan alussa muutamat tutkijat alkoivat selvittää lentämisen perusteita ja mahdollisia lentolaitteita. Tunnetuin heistä on Leonardo da Vinci, vaikka hänen työnsä pysyivät tuntemattomina vuoteen 1797 saakka, joten hänen töillään ei ollut ollut vaikutusta kehitykseen kolmeensataan vuoteen. Vaikka Leonardon työt ovat vähintään järkeviä, ne eivät kuitenkaan perustuneet erityisen hyvään tieteelliseen käsitykseen. Leonardo tutki lintujen lentoa, analysoiden sitä havaiten monia aerodynamiikan perusteita. Hän ainakin ymmärsi voiman ja vastavoiman periaatteen, esineen aiheuttaessa ilmaan yhtä paljon vastusta kuin ilma esineeseen. Tämä periaate sisältyi Newtonin lakeihin, jotka julkaistiin 1687. 1400-luvun lopulta alkaen Leonardo oli kirjoittanut ja piirtänyt lentäviä koneita, ornitoptereita, kiinteäsiipisiä liidokkeja, pystypotkurilaitteita ja laskuvarjoja. Varhaisimmissään töissä Leonardo keskittyi ihmiskäyttövoimaisiin lentolaitteisiin, mutta ymmärsi pian näiden olevan epäkäytännöllisiä ja keskittyi myöhemmin hallittuun liitoon, mutta piirtäen myös muutamia jousikäyttöisiä lentolaitteita. Laeista
Kirja alkaa sillä, että Cicero esittää näkemyksensä luonnollisesta laista. Kolmikko on päätynyt Fibrenius-joessa sijaitsevalle saarelle, missä he istuvat alas ja jatkavat keskusteluaan. Aluksi keskustellaan siitä, voiko henkilö pitää kahta paikkaa kotipaikkanaan; esimerkiksi voiko joku rakastaa kotinaan sekä Roomaa että Arpinumia. Ciceron mukaan ei pelkästään voi, vaan se on jopa luonnollista. Hän käyttää esimerkkinä Cato vanhempaa, joka oli kotoisin Tusculumista mutta sai Rooman kansalaisuuden. Cicero kuitenkin korostaa, että myöhemmän kansalaisuuden tulee mennä syntymäpaikan edelle. Vanhuudesta
Ciceron teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Siinä arvostettu Marcus Porcius Cato vanhempi, jonka mukaan koko dialogi on nimetty, puhuu aiheesta Scipio Africanukselle ja Gaius Laelius Sapiensille. Keskustelu on sijoitettu vuoteen 150 eaa., jolloin Cato oli 83-vuotias, ja Scipio Africanus ja Laelius nuoria miehiä, kummatkin noin 35-vuotiaita. Akateeminen skeptisismi
Cicero opiskeli Akatemiassa Filonin ja Antiokhoksen aikana, mutta sai vaikutteita myös varhaisemmasta akatemialaisesta skeptisismistä. Häntä voidaan pitää itsekin eräänlaisena skeptikkona. Cicero kirjoitti akateemisesta skeptisismistä erityisesti teoksessaan "Academica" ja on samalla akatemialaisuuden merkittävimpiä lähteitä. Ciceron kautta skeptisismi vaikutti myös muun muassa Augustinukseen, joka kuitenkin myöhemmin hylkäsi sen käännyttyään uusplatonismiin ja kristinuskoon, ja kirjoitti akatemialaista skeptisismiä vastaan teoksen "Contra Academicos". Jumalten luonteesta
Cicero hyödynsi teoksessaan kreikkalaisten filosofikoulukuntien ja erityisesti hellenistisen filosofian koulukuntien kirjallisia lähteitä, joista monet ovat sittemmin kadonneet. Näin hänen teoksensa on merkittävä lähde muutoin kadonneisiin teoksiin. Samalla hän tarjoaa tietoa oman aikansa roomalaisesta uskonnollisesta ajattelusta. Myöhemmin Cicero jatkoi uskonnollisten teemojen käsittelyä teoksissaan "Kohtalosta" ("De fato") ja "Ennustamisesta" ("De divinatione"). Nämä kolme teosta muodostavatkin eräänlaisen trilogian. Cicero
Palattuaan Roomaan Cicero jatkoi menestyksekkäästi asianajajana. Hän tuli kuuluisaksi korruptoituneen Sisilian maaherran Gaius Verreksen syytöspuheesta elokuussa 70 eaa. Sisilialaiset olivat pyytäneet häntä asianajajakseen, koska heillä oli muistissa Ciceron oikeudenmukainen toiminta kvestorina. Verrestä puolusti kuuluisa asianajaja Hortensius Hortalus. Cicero voitti jutun, mikä lisäsi hänen mainettaan. Hän jakoi palkkioksi saamansa viljan kansanjoukoille. Laeista
Kirjassa III Cicero esittää ehdotuksensa valtiomuodoksi ja virkamiehiä koskeviksi laeiksi. Ciceron mukaan valtiomuodon tulee kaikin tavoin tähdätä siihen, että valtiota johdetaan oikein eikä väärämielisesti. Hänen esittämänsä valtiomuoto on näennäisesti demokraattinen, mutta silti monella tavoin aristokraattinen, sillä sitä johtaa senaatissa istuva parhaimmisto, jolla on järkeä, oikeustajua ja ylevää näkemystä. Lait perustuvat jälleen luonnonoikeuteen sekä Rooman kahdentoista taulun lakeihin. Ciceron lakien peruspiirteet ovat seuraavat: Tuomaan teot
"Tuomaan teot" on kirjoitettu 200-luvulla. Sen kirjoittajana pidetään Leukiosta, joka oli Epifanioksen mukaan Johanneksen kumppani: Epifanios antaa ymmärtää, että tekoja luettiin laajalti 300-luvulla. Kirjoitus on säilynyt kokonaisena syyrian ja kreikan kielillä, sen lisäksi siitä on säilynyt useita katkelmia. Tutkijoiden mukaan kirjoitus kirjoitettiin alun perin syyriaksi. Säilyneet syyriankieliset versiot on kuitenkin siivottu selvimmin gnostilaisista ajatuksista, joten sisältö on säilynyt alkuperäisemmin kreikankielisissä versioissa. Laeista
Ciceron järjestelmä säilyttäisi (hänen yleisen konservatiivisuutensa mukaisesti) roomalaisen yhteiskunnan perusrakenteen. Uudistusten tarkoituksena on lähinnä estää yhteiskunnan rappeutuminen. Ciceron tasavallan viranhaltijoita olisivat:Kaikkiin näihin tehtäviin valittaisiin viranhaltijat vuodeksi, lukuun ottamatta kensoreita, joiden kausi kestäisi viisi vuotta, sekä diktaattoria, jonka kausi olisi rajoitettu kuuteen kuukauteen. Kenelläkään ei olisi oikeutta toimia samassa virassa kahdesti kymmenen vuoden jaksolla. Kaikkien virkojen ikärajat säilyisivät samoina kuin ne olivat siihenkin saakka olleet. Vanhuudesta
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 44 eaa., muutama viikko Julius Caesarin murhan jälkeen. Tämä käy ilmi muun muassa Ciceron Atticukselle osoittamista kirjeistä sekä teoksesta "De divinatione". Cicero omisti teoksen ystävälleen Atticukselle samoin kuin samoihin aikoihin kirjoittamansa dialogin "Ystävyydestä". Nämä kaksi teosta voidaankin nähdä eräänlaisena kaksosparina. Corpus iuris civilis
"Corpus iuris civiliksen" valmistumisen jälkeen säädetyt keisarilliset lait ("constitutiones"). Näitä koottiin eri kokoelmiin, ensi kertaa Justinianuksen seuraajan Justinus II:n aikana. Nykyisiin "Corpus iuris civiliksen" editioihin on tapana sisällyttää 136 tällaisen uuden lain kokoelma. Toisin kuin "Corpuksen" ensimmäiset kolme osaa, jotka varhaisempiin lähteisiin pohjautuvina olivat lähes puhtaasti latinankielisiä, näissä uudemmissa laeissa käytetty kieli oli jo enimmäkseen kreikka, Itä-Rooman valtakieli. Talvinen tarina
Tohtori Samuel A. Tennenbaumin mukaan tutkijat ovat kiistelleet yli puolen vuosisadan ajan siitä, oliko "Talvinen tarina" yksi Shakespearen ensimmäisiä vaiko viimeisiä näytelmiä. Charles Barrell esitti vuoden 1594, mutta useat kriitikot uskovat näytelmän olleen yksi Shakespearen myöhäisemmistä teoksista ja sen kirjoitetun mahdollisesti vuonna 1610 tai 1611. Lyhyen esittelyn jälkeen näytelmä alkaa kahden lapsuudenystävän Sisilian kuninkaan Leontesin ja Böömin kuninkaan Polixeneksen tapaamisesta. Polixenes on vierailulla Sisiliassa ja nauttii vanhan ystävänsä kohtaamisesta. 9 kuukauden jälkeen Polixenes kuitenkin kaipaa takaisin valtakuntaansa hoitaakseen asioitaan ja nähdäkseen poikansa. Leontes yrittää epätoivoisesti saada Polixeneksen viipymään pidempään ja lähettää lopulta vaimonsa kuningatar Hermionen taivuttelemaan Polixenesta jäämään. Hermione suostuu ja saa Polixeneksen muuttamaan mielensä kolmella lyhyellä puheella. Leontes on hämmästynyt kuinka helposti Hermione onnistui. Yhtäkkiä Leontes tulee hulluksi ja epäilee raskaana olevan vaimonsa olleen suhteessa Polixeneksen kanssa ja että syntymätön lapsi on äpärä. Leontes määrää sisilialaisen lordin Camillon myrkyttämään Polixeneksen. Hortensius (dialogi)
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 45 eaa. Se on nimetty Ciceron ystävän, puhuja ja poliitikko Quintus Hortensius Hortaluksen mukaan. Ciceron tavoitteena oli levittää kreikkalaista filosofiaa Rooman kansalaisten keskuuteen. Hän käytti teoksensa mallina Aristoteleen dialogia "Kehotus" ("Protreptikos"), joka sekin on sittemmin kadonnut. Aristoteleen teos kehotti lukijoitaan arvostamaan filosofista lähetysmistapaa elämään. Codex Sinaiticus
Codex Sinaiticus on Codex Vaticanuksen ohella arvokkaimpia käsikirjoituksia sekä Septuagintan että kreikankielisen Uuden testamentin tekstikritiikin kannalta. Teoksen varhaisempaa historiaa ei tarkasti tunneta, mutta sitä on säilytetty ilmeisen pitkään Siinailla Pyhän Katariinan luostarissa. Ensimmäinen kirjallisena maininta siitä on vuodelta 1761, jolloin italialainen luonnontieteilijä ja lääkäri Vitaliano Donati mainitsi siitä lehtiartikkelissa. Tutkimuskohteeksi Codex Sinaiticus pääsi kuitenkin vasta 1840-luvulla, jolloin luostarin munkit kiinnittivät siellä vierailleen saksalaisen raamatuntutkijan Konstantin von Tischendorfin huomiota luostarissa säilytettyihin pergamenttisivuihin. Peruutuksia
Augustinus kirjoitti teoksen noin vuosien 427–429 välisenä aikana. Ajatuksen teoksen kirjoittamisesta hän oli saanut jo vuonna 412. Hänen tavoitteenaan oli käydä läpi kaikki kirjoittamansa kirjat, saarnat ja kirjeet. Ajanpuutteen vuoksi hän päätyi kuitenkin käsittelemään vain 93 laajempaa tutkielmaansa, kun taas kirjeet ja saarnat jäivät teoksen ulkopuolelle. Augustinus pyrki teoksessaan korjaamaan teoksissaan olevat vakavammat virheet. Hector Berlioz
Berlioz kirjoitti ensimmäisen partituurinsa "Kahdeksan kohtausta Faustista" vuonna 1828 26-vuotiaana. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen teokseensa vaan poisti sen julkisuudesta. 18 vuotta myöhemmin hän käytti sen aineistoa draamallisessa legendassa "Faustin tuomio". Berliozin musiikkiopinnot johtivat välirikkoon hänen perheensä kanssa. Saadakseen vanhempansa vakuuttumaan valitsemastaan urasta, hän kilpaili neljä kertaa Rooman-palkinnosta, jonka viimein voitti vuonna 1830. Vaarallinen talo
1908 Christie oli toipumassa influenssasta ja oli pitkästynyt. Hänen äitinsä Clara Miller kehotti häntä kirjoittamaan tarinan, minkä Christie sitten tekikin (katso "Stylesin tapauksen" omistuskirjoitusta). Tästä alkoi Christien kiinnostus kirjoittamiseen. Hän kirjoitti useita tarinoita, jotka nyt ovat kadonneet tai ovat julkaisematta (poikkeuksena "The Call of Wings" (suom. "Siipien kutsu") joka ilmestyi novellikokoelmassa "Kuoleman koira" vuonna 1933). Hän kirjoitti aluksi novelleja mutta saman vuoden loppupuolella hän kirjoitti ensimmäisen romaaninsa "Snow Upon the Desert" ("Lunta autiomaassa"). Hän lähetti sen usealle kustantajalle, mutta kaikki hylkäsivät sen. Claran ehdotuksesta hän pyysi Phillpottsia lukemaan romaanin ja eräitä novelleja ja antamaan palautetta. Phillpotts oli Millereiden naapuri ja perheenystävä Torquayssä. Phillpottsin päiväämättömässä vastauskirjeessä hän antaa kehuja: "osa työstäsi on hyvää. Osaat kirjoittaa erittäin hyvää dialogia." Christien myöhemmin käyttämä tehokas keino oli antaa lukijoiden arvioida itse henkilöiden tunteita ja motiiveja (ja siten lukijat useimmiten erehtyivät syyllisen arvailussa), tähänkin Phillpotts oli antanut arvokkaita neuvoja: "jätä henkilöt yksin niin että he voivat itse puhua puolestaan. Älä ryntäile ympäriinsä ja laita sanoja heidän suuhunsa äläkä selittele lukijalle, mitä jokin henkilö on puheillaan tarkoittanut.". Hän antoi lisäksi erinäisiä kirjasuosituksia, joiden lukeminen auttaisi Christietä parantamaan kirjoittamistaan. Clarice Lispector
Lispector oli aloittanut "A Maçã no escuron" (epävirallinen suomennos 'Omena pimeässä') Torquayssa, ja se oli ollut valmiina vuodesta 1956, mutta hänen pettymyksekseen kustantajat hylkäsivät sen yksi toisensa perään. Tämän hänen pisimmän ja ehkä myös monimutkaisimman romaaninsa julkaisi vihdoin 1961 sama kustantaja, sãopaulolainen Livraria Francisco Alves, joka oli kustantanut teoksen "Lacos de Familia". Tarinaa kuljettaa ennemminkin sisäinen dialogi kuin juoni. Vähäinen juoni kertoo miehestä nimeltä Martim, joka uskoo surmanneensa vaimonsa ja pakenee töihin maatilalle kauas Brasilian sisämaahan. Hyvin vertauskuvallisessa romaanissa tärkeintä on kieli ja luovuus. Kuten kaikissa teoksissaan, Lispector kyselee tässäkin; hän esittää kysymyksiä elämästä, kuolemasta, rakkaudesta. Kysymykset ovat metafyysisiä: "Miksi on olemassa maailma tyhjyyden sijasta? Mitä on olla elossa?" Teos sai vuonna 1962 Carmen Dolores Barbosa -palkinnon edellisen vuoden parhaana romaanina. Lucius Accius
Lucius Accius (noin 170 eaa. – noin 86 eaa.) oli roomalainen runoilija. Accius syntyi Pisaurumissa Umbriassa noin vuonna 170 eaa. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä, mutta hänen on täytynyt elää vanhaksi, koska vuonna 106 eaa. syntynyt Cicero mainitsee keskustelleen hänen kanssaan. Accius tuli kuuluisaksi muokkaamalla kreikkalaisia näytelmiä latinaksi. Hän kirjoitti myös omia näytelmiä ja harrasti myös kielitiedettä. Kahdentoista taulun lait
Vaikka antiikin historioitsijat kertovat alkuperäisten taulujen tuhoutuneen gallihyökkäyksessä vuonna 386 eaa., on selvää, että tekstistä oli olemassa muitakin kopioita, sillä monet myöhemmät kirjailijat siteeraavat sitä ja kouluissa sitä opeteltiin vielä Ciceron aikana. Nykypäiviin teksti ei kuitenkaan ole säilynyt kokonaisuudessaan, vaan kaikki selvinneet kohdat (yhteensä ehkä noin kolmasosa alkuperäisestä tekstistä) tulevat nimenomaan muiden kirjailijoiden teoksissa olevista lainauksista. Lakikokoelman tarkkaa rakennetta ei tunneta varmuudella, sillä yleensä lainauksissa ei ole mainittu, mistä taulusta ne on otettu. Tukeutuen niihin harvoihin tapauksiin, joissa taulu on mainittu, sekä juristi Gaiuksen antamiin tietoihin tutkijat ovat melko pitkälle pystyneet rekonstruoimaan alkuperäisen kokoelman rakenteen. Rekonstruktion paikkansapitävyydestä ei ole kuitenkaan mitään takeita. Tasavalta
Keskiajalta säilyneet tärkeät antiikin poliittis-historialliset kirjoitukset vaikuttivat vain harvoin omana aikanaan tasavaltojen syntyyn tai vahvistumiseen. Ateenan demokratia oli jo syntynyt Platonin kirjoittaessa suomeksi nimellä "Valtio" tunnetun dialoginsa, eikä teos vaikuttanut siihen. Jos olisi vaikuttanut, Ateenan demokratiasta olisi nyky-ymmärryksen mukaan tullut "vähemmän" tasavaltalainen. Platonin kokeilut omien poliittisten periaatteidensa kanssa Syrakusassa epäonnistuivat. Ciceron teos "De re publica" ei vahvistanut Rooman tasavaltaa vaan toimi paremminkin esisoittona Imperiumin hallitusmuodolle, joka syntyikin pian Ciceron kuoleman jälkeen. Amafanius
Gaius Amafanius (tai Amafinius; 100-luku eaa.?) oli yksi varhaisimpia roomalaisia kirjailijoita, joka suosi epikurolaisuutta. Hän kirjoitti useita teoksia, joita Cicero piti rakenteeltaan ja tyyliltään huonoina. Ciceron lisäksi muut antiikin aikaiset kirjailijat eivät mainitse häntä. Teoksessa "Academica" Cicero sanoo, että Amafanius käänsi kreikkalaisen atomi-käsitteen latinaksi "korpuskuleiksi" ("corpusculi"). Teoksessa "Keskusteluja Tusculumissa" Cicero sanoo, että Amafanius oli ensimmäisiä Roomassa latinaksi kirjoittaneita filosofeja. Cicero (lehti)
Lehden perustaja Wolfram Weimer työskenteli sen päätoimittajana tammikuun 2010 loppuun, minkä jälkeen päätoimittajajaksi tuli Zeitin toimittaja Michael Naumann. Weimer on siirtynyt 1. maaliskuuta alkaen Focus-lehden kehityspäälliköksi, ja syyskuussa 2010 hänestä tulee sen päätoimittaja. Marcus Tullius Tiro
Tiro oli alun perin yksi Ciceron talouteen kuuluneista orjista. Cicero vapautti Tiron tämän viisikymmenvuotispäivänä 53 eaa. Valtiomiehen kuoleman jälkeen Tiro julkaisi kokoelman isäntänsä puheita ja kirjeitä. Hän kirjoitti myös Ciceron elämäkerran ja latinan kielioppia sivuavan teoksen "De usu atque ratione linguae Latinae". Cicero
Cicerolta on suomennettu esimerkiksi teokset "Keskusteluja Tusculumissa" ("Tusculanae disputationes"), "Vanhuudesta" ("Cato Maior de Senectute"), "Ystävyydestä" ("Laelius de Amicitia"), "Velvollisuuksista" ("De Officiis"), "Laeista" ("De Legibus") ja "Puhujasta" ("De oratore"). Laeista
Ei tiedetä, oliko Cicero tarkoittanut teoksensa todella toteutettavaksi suunnitelmaksi laeista. Cicero kuvitteli teoksessaan valtionsa pohjaksi ihanteellisen tasavaltaisen Rooman sellaisena kuin se oli ollut ennen Gracchuksia. Eri yhteiskuntaluokat elivät tuolloin vielä harmoniassa. Cicero kuitenkin uudisti valtion lakeja ja pyrki korjaamaan Rooman perustuslain epäkohdat, samalla kun säilytti suuren osan vanhoista laeista. Ciceron kirjassa III ehdottama perustuslaki voidaan näin nähdä olemassa olleen lain uudistukseksi, ei kumoukseksi. Vain kolmisen vuotta sen jälkeen kun Cicero aloitti teoksensa Caesar ylitti Rubikon-joen ja aloitti tasavallan päättäneen kansalaissodan. Näin Ciceron ihannoima valtiomuoto jäi haaveeksi. Lentävä lause
Monet lentävät lauseet ovat jopa vuosisatoja vanhoja. Useat klassiset lentävät lauseet ovat peräisin Rooman valtakunnan ajan kirjailijoilta, kuten Cicerolta ja Julius Caesarilta. Kahdentoista taulun lait
Vuonna 451 eaa. päätettiin lopulta asettaa kymmenmiehinen toimikunta ("Decemviri legibus scribundis") laatimaan virallisen lakikokoelman Roomalle. Ns. sotaväen kokouksen (comitia centuriata) päätöksellä toimikunta sai tehtävänsä suorittamista varten poikkeusvaltuudet valtion johtamiseen, eikä sinä vuonna valittu lainkaan konsuleita. Kuten Livius kertoo, toimikunta koostui aloitteen tehneestä edellisvuoden konsulista, niistä kahdesta miehestä, jotka oli oikeastaan jo valittu konsuliksi kyseistä vuotta varten; kolmesta Kreikassa käyneestä lähettiläästä sekä neljästä muusta miehestä, joita tosin tarvittiin vain siihen, että päästiin symboliseen lukuun kymmenen. He kaikki olivat patriiseja, mutta kansanryhmien välistä tasapuolisuutta synnytti se, että kun toimikunta oli saanut valmiiksi kymmenen lakitaulua, ne asetettiin julkisen keskustelun alaiseksi. Liviuksen mukaan kansalaisten toivottiin "harkitsevan mielessään kaikkia kohtia, sitten keskustelevan niistä ystäviensä kanssa ja lopuksi tuovan julkisuuteen mielipiteensä mahdollisista poistoista tai lisäyksistä". Kun lakeja oli riittävästi parannettu, sotaväenkokous vahvisti niiden lainvoiman ja toimikunta hajotettiin. Laeista
Ciceron teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu. Teoksesta on säilynyt kolme kirjaa, ja niistäkin kolmas katkeaa kesken. Säilyneiden katkelmien perusteella teoksessa on ollut kuitenkin vähintään viisi kirjaa. Jotkut tutkijat ovat ehdottaneet, että kirjoja olisi ollut alun perin kuusi samoin kuin "Valtiosta"-teoksessa. Erään teoksessa olevan viittauksen perusteella taas on ajateltu, että Cicero olisi suunnitellut teoksen kokonaispituudeksi kahdeksaa kirjaa. Corpus iuris civilis
Vuonna 533 julkaistu "Digesta" (tai "Pandectae" / "Pandektai") sisälsi aihepiireittäin ryhmiteltyjä otteita roomalaisten juristien kirjoituksista. Vaikka alkuperäisillä sitaateilla ei ollut lain voimaa, tuli niistä nyt osa lakia. "Digesta" on "Corpus iuris civiliksen" laajin osa sisältäen otteita noin 2000 eri teoksesta aina Rooman tasavallan ajoilta alkaen. Koska näitä varhaisempia kirjoituksia ei ole meidän päiviimme juurikaan säilynyt, Digesta on kaikkein tärkeimpiä roomalaisen oikeushistorian lähteitä. Valtiosta
Ciceron teos oli poliittisesti kiistanalainen: valitessaan filosofisen dialogin muodon Cicero vältti nimeämästä poliittisia vastustajiaan suoraan, ja hyödyntäessään varhaisempaan aikaan sijoitettuja puhujia hän saattoi laittaa näiden suihin erilaisia mielipiteitä ilman, että joutuisi itse syytetyksi niistä. Teos oli kuitenkin omistettu Ciceron veljelle Quintukselle, ja näin Cicero pystyi esipuheessa käsittelemään lyhyesti myös ajankohtaisia asioita. Cicero
Cicero ei niinkään luonut uutta filosofiaa, mutta roomalaisti runsaasti kreikkalaista. Ciceron omana aikana roomalainen ylimystö osasi myös kreikkaa, joten he kykenivät perehtymään myös alkuperäisteoksiin. Cicero halusi kuitenkin luoda mahdollisuuksia myös latinankieliselle filosofialle. Siksi hän kirjoitti teoksensa nimenomaan latinaksi, käänsi teoksia kreikasta latinaksi sekä kehitti filosofian latinankielistä sanastoa keksimällä latinankielisiä vastineita kreikankielisille termeille. Ciceron kehittämiä ovat mm. termit "a priori", "a posteriori" ja "reductio ad absurdum". Pierre Choderlos de Laclos
Hän aloitti teoksen kirjoittamisen 1779 ollessaan Aixin saaren linnoitustöissä Ranskan länsirannikolla. Saamansa kuuden kuukauden loman aikana hän kirjoitti teoksen loppuun Pariisissa. Kirja julkaistiin maaliskuussa 1782 ja ensimmäinen 1000 kappaleen painos myytiin loppuun kuukaudessa, mikä oli tuohon aikaan harvinaista. Talouden taito
Cicero käänsi "Talouden taidon" latinaksi noin vuonna 85 eaa. Teos sai suosiota renessanssiaikana useiden käännösten kautta. Cicero
Cicero oli ennen muuta tasavaltalainen. Tämä tarkoittaa, että hän ei ollut demokraatti, vaan kannatti harvainvaltaa. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt vain säilyttämään "status quota", vaan elvyttämään poliittisen järjestelmän sen senaikaisesta alennustilasta. Ciceron näkemyksen mukaan epäitsekkään ylimystön pitäisi päättää Rooman asioista senaatin konsensuksella. (Näitä teemoja hän käsitteli esimerkiksi fragmentaarisesti säilyneessä teoksessaan "Valtiosta".) Tähän näkemykseen vaikutti Ciceron keskiluokkainen tausta, joka tarkoitti sitä, että hänellä oli vähemmän saavutettuja etuja puolustettavana kuin monella muulla senaatissa. Federico García Lorca
Vuonna 1915 lukion suorittanut García Lorca aloitti yliopisto-opinnot Granadan yliopistossa. Tuolloin hänen opintonsa sisälsivät lakia, kirjallisuutta ja sävellystä. Nuoruudessaan hän oli mieltyneempi teatteriin ja musiikkiin kuin kirjoittamiseen.Hän harjoitteli nimenomaan klassisena pianistina, ja hänen ensimmäisiä innoittajiaan olivat Debussy, Chopin ja Beethoven. Myöhemmin García Lorcan innoittajaksi tuli espanjalainen kansanmusiikki, mihin vaikutti hänen ystävyytensä säveltäjä Manuel de Fallan kanssa. Kirjoittamista hän ei aloittanut ennen pianonsoittajanopettajansa kuolemaa vuonna 1916. Ensimmäisissä proosateoksissaan "Nocturne", "Ballad" ja "Sonata" hän käytti musiikillisista muotoa. García Lorca kuului nuorten taiteilijoiden ryhmään, joka kokoontui kahvila Alamedassa Granadassa. Vuosina 1916 ja 1917 hän matkusti Kastiliassa, Léonissa ja Galiciassa yliopistonsa professorin kanssa, joka rohkaisi häntä kirjoittamaan ensimmäisen kirjan "Impresiones y Paisajes" ('Vaikutelmia ja maisemia'), joka julkaistiin vuonna 1918. Don Fernando de los Rios sai pojan perheen antamaan tälle vuonna 1919 luvan asettua Madridiin edistykselliseen opiskelijaresidenssiin Residencia de Estudiantesiin. Cicero
Cicero oli ajattelultaan eklektinen eli hänen ajattelunsa oli sekoitus monia koulukuntia, huomattavimpana näistä Vanhan ja Uuden Akatemian platonismi sekä stoalaisuus. Cicerolle filosofia oli alisteinen politiikalle ja sen tuli palvella ennen kaikkea poliittisia tarkoitusperiä. Tämän vuoksi hän ei hyväksynyt liiallista akatemialaista skeptisismiä, koska katsoi sen johtavan toimettomuuteen. Etiikkaa ja politiikkaa koskevissa kysymyksissä hän suosi enemmän stoalaista ja peripateettista ajattelua, joiden hän katsoi olevan suurimmaksi osaksi yhteneviä. Stoalaisuuden mukaan ihminen toimii osana yhteisöä, jota kohtaan hänellä on velvollisuuksia. Epikurolaisuus ei vedonnut Ciceroon laisinkaan. Tämä ei ole ihme, sillä epikurolaisten mukaan mielenrauhan säilyttäminen vaati valtiollisista kysymyksistä pidättäytymistä, mikä ei tietenkään sopinut Cicerolle. Hän kirjoittaa:
Cicero käsitteli paljon "humanitas"-käsitettä, inhimillisyyttä, joka oli tosin esiintynyt jo aiemmin roomalaistenkin piirissä ja joka oli hänen vastineensa kreikan sanalle "paideia". Siihen sisältyi ihmisten keskinäinen arvostus ja kunnioitus. Cicero esitti ajatuksia roomalaisesta rauhasta ("pax Romana") ja oikeudenmukaisesta sodasta ("bellum iustum"). Näitä voitiin myöhemmin käyttää Rooman imperiumin filosofisessa perustelussa. Cicero myös loi latinaan ensi kertaa sellaiset filosofiset käsitteet kuin "moralis" ja "qualitas" (moraali ja laatu). Ystävyydestä
Ciceron teos on muodoltaan dialogi eli keskustelu, joka käydään merkittävien Rooman tasavaltalaisajan henkilöiden kesken. Keskustelu on sijoitettu tapahtuneeksi muutamaa päivää Scipio Aemilianus Africanuksen vuonna 129 eaa. tapahtuneen kuoleman jälkeen. Keskustelijoina toimivat Gaius Laelius Sapiens, vuoden 140 konsuli ja Scipio Aemilianuksen ystävä, sekä Laeliuksen kaksi vävyä, Gaius Fannius ja Quintus Mucius Scaevola. Scaevola oli Ciceron oma opettaja, joten Cicero on saattanut kuulla tämän muistumia käydystä aidosta keskustelusta. Quintus Tullius Cicero
Quintus Tullius Cicero (102 eaa. – 43 eaa.) oli roomalainen sotilas ja Marcus Tullius Ciceron veli. Hän syntyi hyvintoimeentulevaan perheeseen Arpinumissa. Hänet koulutettiin veljensä kanssa Roomassa, Ateenassa ja todennäköisesti Rodoksella. Hän meni naimisiin veljensä ystävän Atticuksen sisaren Pomponian kanssa. He kuitenkin erosivat jonkin ajan kuluttua Cesare Beccaria
Cesare Beccaria Bonesana, Gualdrascon ja Villareggion markiisi (15. maaliskuuta 1738 Milano – 28. marraskuuta 1794 Milano) oli valistusajalla vaikuttanut italialainen juristi, filosofi ja poliitikko, joka tunnetaan parhaiten teoksestaan "Rikoksesta ja rangaistuksesta". Teos muodostaa nykyaikaisen rikosoikeudellisen ajattelun perustan ja aloitti ensimmäisen abolitionistisen liikkeen. Jotkut teoksen edistyksellisistä argumenteistä olivat jo vanhoja, mutta Beccaria tekee niistä erinomaisen yhteenvedon kuten myös uutuutena erottaa ne uskonnollisesta kontekstista. Hän perustaa kirjassaan rankaisuvallan pohjan ja rajat sekä suosittelee rangaistuksen suhteellistamista tehtyyn rikokseen nähden. Beccaria myös asettaa periaatteeksi uskonnollisen ja oikeudellisen vallan erottamisen. Tuomiten eräiden rangaistusten julmuuden verraten niitä tehtyyn rikokseen, hän tuomitsee kidutuksen ja kuolemantuomion barbaarisiksi, ja ehdottaa rikosten ennaltaehkäisyä rikoksista rankaisemisen sijaan. Ystävyydestä
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 44 eaa. pian Julius Caesarin murhan jälkeen. Hän omisti sen ystävälleen Atticukselle samoin kuin samoihin aikoihin kirjoittamansa dialogin "Vanhuudesta". Nämä kaksi teosta voidaankin nähdä eräänlaisena kaksosparina. An Essay Concerning Human Understanding
Locke luonnosteli teoksen kahdeksantoista vuoden aikana. ”Kirjeessä lukijalle” Locke kertoo, että teoksen ituna toimivat hänen ystäviensä kanssa käymänsä keskustelut. Kohdassa, jossa keskustelu vaikutti jumiutuvan, Locke huomautti, että se ei voinut jatkua ennen tarkkaa tutkimusta ”omista kyvyistämme ja [...] mitä olioita ymmärryksemme olivat, tai eivät olleet, soveltuneita käsittelemään”. Tämä keskustelu tapahtui noin vuonna 1671, ja samana vuonna Locke hahmotteli kaksi versiota tutkielmastaan. Hän jatkoi työtä sen parissa lähes kaksi vuosikymmentä, selventäen ja laajentaen perusnäkemystään. Codex Leicester
Codex Leicester on Leonardo da Vincin 1500-luvun alussa kirjoittama käsikirjoitus. Koodeksi tunnettiin jonkin aikaa myös edellisen omistajansa Armand Hammerin mukaan nimellä Codex Hammer, kunnes nykyinen omistaja Bill Gates palautti käyttöön nimen Codex Leicester. Velvollisuuksista
Teos koostuu kolmesta kirjasta. Ensimmäinen käsittelee moraalista hyvää, toinen edullisuutta ja kolmas näiden välistä ristiriitaa. Cicero käsittelee sitä, miten moraalisesti hyvä määritellään ja kumpi kahdesta hyvästä asiasta on parempi. Moraalisen hyvän ja edullisuuden välinen ristiriita on Ciceron mukaan vain näennäinen. Silloin kuin näemme niiden olevan ristiriidassa, emme vain ole ymmärtäneet tilannetta oikein. Todellisuudessa niissä on kyse samasta asiasta, niin että moraalisesti hyvä on aina edullista ja edullinen hyvää. Puhujan kasvatus
"Institutio oratoria" on vahvimmillaan opetustaidon alalla. Tähän vaikuttaa Quintilianuksen oma lakimies- ja opettajatausta. Hän oli teosta kirjoittaessaan toiminut 20 vuotta valtiollisena puhetaidonopettajana. Retoriikan klassikkoteosten kirjoittaja Cicero tarkasteli asiaa poliitikon näkökulmasta, kun Quintilianus oli valtion virkamies. Niinpä Quintilianus painottaakin antiikin Rooman huippuvirkamiesten kasvattamista ja puhetaidon opettamista heille. Keskusteluja Tusculumissa
Cicero kirjoitti teoksen vuonna 45 eaa. Teoksen nimi on peräisin siitä, että hän ilmeisesti kirjoitti sen Tusculumissa, noin päivämatkan päässä Roomasta, sijainneella huvilallaan. Teoksen, joka käsittelee paljon kuolemaa ja mielenliikutuksia, synty liittyy Ciceroa omassa elämässä kohdanneeseen suruun: hänen ainoa tyttärensä Tullia kuoli saman vuoden helmikuussa. Tuolloin Cicero pyrki etsimään lohtua kirjoista ja kirjoittamisesta. Hän kykeni palaamaan Tusculumiin, jossa Tullia oli elänyt viime hetkensä, vasta toukokuussa. Samaan aikaan huhut Ciceron mielentyyneyden horjumisesta levisivät. Niin hän pyrki kirjallisella tuotteliaisuudellaan osoittamaan olevansa voimissaan. Sota
Nykyaikaisen kansainvälisen lainsäädännön pohjan loi hollantilainen 1600-luvun oikeusfilosofi ja lakimies Hugo Grotius teoksessaan "De Jure Belli ac Pacis" ("Sodan ja rauhan laeista"). Grotiuksen teos perustuu luonnonoikeuteen ja se sisältää mm. Ciceron, kirkkoisä Augustinuksen ja Tuomas Akvinolaisen teorioita sodan etiikasta ja sodan oikeutuksesta. Julius Caesar
Samana vuonna Roomaa oli ravistellut konsuli Marcus Tullius Ciceroa vastaan suunnattu Catilinan salaliitto, joka yltyi sisällissodaksi. Lucius Sergius Catilinan johtamaan salaliittoon osallistui useita virkamiehiä, mutta Cicero oli saanut vihiä kapina-aikeista jo ennen sen alkua. Catalinan poistuttua Roomasta hänen tukenaan olleita virkamiehiä pidätettiin ja asetettiin tuomiolle. Tappiostaan katkera Lutatius Catulus jopa syytti Caesaria osallisuudesta salaliittoon. 5. joulukuuta senaatissa keskusteltiin salaliittolaisten tuomiosta ja Caesar piti kiihkottoman ja huolellisesti perustellun puheen, jossa hän ehdotti kuolemantuomioiden sijasta elinkautisia ehdottomia vankeusrangaistuksia, jotka toteutettaisiin eri puolella Italiaa. Salaliiton kohteena ollut Cicero ei pitänyt tästä ja kutsui optimaatteihin kuuluneen Caesarin vastustajan Marcus Porcius Caton puhumaan kuolemanrangaistuksen puolesta. Puheenvuoron aikana Cato huomasi, että Caesarille tuotiin kirje. Cato esitti uskovansa, että Caesar käy kirjeenvaihtoa salaliittolaisten kanssa ja vaati tätä esittämään kirjeen senaatille. Caton lukiessa kirjettä ääneen paljastuikin, että se olikin hänen oman sisarpuolensa Servilian lähettämä rakkauskirje Caesarille, joka oli Servilian pitkäaikainen rakastaja. Cato paiskasi kirjeen takaisin Caesarille huutaen "Pidä se, juoppolalli!" Tuomioista äänestettiin ja Caesarille kävi ilmi, että hän on jäämässä tappiolle. Hän yritti estää äänestyksen jatkamisen, mutta vartijoina toimineet equitesit ajoivat hänet ulos paljastetuilla miekoilla uhaten. Caesar pysytteli loppuvuoden senaatista ulkona, minkä ansiosta Cicero sai hänestä hetkellisen erävoiton. Timo K. Mukka
Mukka alkoi kirjoittaa varsinaista esikoisteostaan "Maa on syntinen laulu". Hän lähetti romaanin taloudellisesti tukalissa oloissa kirjoitetun ensimmäisen osan kustantaja Kansankulttuurille, joka ei kuitenkaan hyväksynyt tätä eikä edes myöhemmin valmistunutta kokonaista romaania. He kehottivat Mukkaa lähettämään romaanin Gummerukselle, joka kiinnostui romaanista, mutta vaati siihen muutoksia. Mukka joutui odottamaan Syntisen laulun julkaisemista toista vuotta. Kun teos viimein julkaistiin vuonna 1964, Mukan ollessa vasta 19-vuotias, se sai ristiriitaisen vastaanoton. Valtaosa arvosteluista suhtautui kielteisesti tai hämmentyneesti teoksen rohkeisiin ja hurmoksellisiin seksuaalikuvauksiin. Laeista
Kirja I alkaa sillä, kun kolmikko lähtee kävelemään huvikseen Ciceron Arpinumissa sijainneen sukutilan läpi. He osuvat vanhalle tammelle, jonka legenda liittää kenraali ja konsuli Gaius Mariukseen. Tämä oli Ciceron tavoin kotoisin Arpinumista. Atticus kyseenalaistaa sen, onko puu todella sama. Quintus vastaa, että niin kauan kuin ihmiset muistavat paikan ja siihen liittyneet asiat, puu on olemassa, riippumatta siitä, onko todella sama puu säilynyt niin kauan. Tämä saa kolmikon keskustelemaan häilyvästä rajasta faktan ja tarujen välillä ajan historiankirjoituksessa. Cicero huomauttaa, että heidän aikanaankin monet kertomukset Rooman kuninkaista, kuten kertomus Numa Pompiliuksesta keskustelemassa vaimonsa Egerian pään kanssa, nähdään ennemmin taruina ja vertauksina kuin kuvauksina todellisista tapahtumista. Gaius Julius Caesar Strabo
Strabon ensimmäinen poliittinen tehtävä oli jäsenenä komiteassa jonka tuli valvoa "Lex frumentaria" -lain toimeenpanoa vuonna 103 eaa. Strabosta tuli pontifex vuonna 99 eaa., kvestori 96 eaa. ja ediili vuonna 90 eaa. Cicero
Myöhemmin vuonna 50 eaa. Pompeiuksen ja Caesarin välisessä valtataistelussa Cicero pyrki pysymään puolueettomana, vaikka kannattikin Pompeiusta. Hän totesi eräässä kirjeessään: ”Tiedän, ketä haluan paeta, mutta en ketä seurata”. Lopulta pitkään epäröityään hän asettui julkisesti tukemaan Pompeiusta. Caesarin tunkeuduttua Italiaan 49 eaa. Cicero pakeni Roomasta. Caesar yritti turhaan suostutella häntä palaamaan. Cicero matkusti edelleen pois Italiasta Dyrrhakhioniin, jossa oli myös hänen veljensä Quintus. Veljeksistä ei ollut Pompeiukselle suuremmin apua, Quintus oli haluton taistelemaan ja Marcus aukoi päätään turhan innokkaasti. Pompeiuksen jatkaessa Farsalokseen Cicerot jäivät Caton hallussaan pitämään Dyrrhakhioniin. Cato tarjosi Marcukselle sotilaskomentajan tehtäviä, mutta Ciceroa sotiminen ei edelleenkään kiinnostanut. Cicerot lähtivät matkoihinsa. Pompeiusten kannattajien, esimerkiksi Pompeiuksen pojan, verenhimoiset asenteet kuvottivat Marcusta. Rooman valtakunta
Roomalainen oikeus sai ensimmäisen kirjoitetun muotonsa 450 eaa. kahdentoista taulun laeissa ("leges duodecim tabularum"). Ajatus kaikkien kansalaisten tuomitsemisesta saman lain mukaan rajoitti ylimystön valtaa. Tälle pohjalle kehittyi roomalainen oikeus, joka kehittyi edelleen vuosisatojen kulussa. Se kodifioitiin lopulta keisari Justinianuksen aloitteesta vuosina 529–534 julkaistussa "Corpus iuris civilis" -lakikokoelmassa. Charles Dickens
Vuosina 1824-1827 Dickens saattoi jatkaa jälleen opintojaan. 1827 hän pääsi töihin lakitoimistoon, ja sen jälkeen pikakirjoittajaksi siviilioikeuteen (Doctor's Commons). Hän hankki lukuoikeiden British Museumiin, ja perehtyi siellä Shakespearen tuotantoon ja historiateoksiin. Pian hän alkoi kirjoittaa lehtiin. Jumalten luonteesta
Jumalten luonteesta () on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee teologisia ja uskonnonfilosofisia kysymyksiä sekä luonnonfilosofiaa. Teos antaa merkittävää tietoa monista myöhemmin kadonneista teoksista, joita siinä on hyödynnetty, ja se antaa tietoa oman aikansa uskonnollisesta ajattelusta. Teos on vaikuttanut teologiseen ja filosofiseen ajatteluun etenkin valistusaikana. Bysantin valtakunta
Justinianuksen aikana Rooman lait koottiin ja kirjoitettiin uudestaan Johannes Kappadokialaisen johdolla "Corpus iuris civilis" -lakikokoelmaksi. Se koostui kolmesta eri osasta, "Digesta" (eli "Pandektai"), "Institutiones Iustiniani" ja "Codex Iustinianus (repetitae praelectionis)", ja siihen lisättiin neljäs osa "Novellae (constitutiones)", joka sisälsi myöhemmin säädettyjä lakeja. Lakikokoelmat muodostivat koko Bysantin myöhemmän lainsäädännön perustan. Velvollisuuksista
Velvollisuuksista () on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee sitä, mikä on paras tapa elää, käyttäytyä ja hoitaa moraaliset velvollisuudet. Julius Caesar
Caesar vietti vuoden 62 eaa. preettorin virassa, johon hän astui 1. tammikuuta. Samana päivänä hän kutsui koolle julkisen kokouksen, jossa hän määräsi Lutatius Catuluksen tutkittavaksi, sillä Caesarin mukaan tämä oli viivytellyt tehtävässään kunnostaa Capitoliumilla oleva Juppiterin suurtemppeli. Tämä oli lähinnä kosto siitä, että Catulus oli aiemmin senaatissa esittänyt Caesarin olleen osallinen Catilinan salaliitossa. Seuraavaksi hän esitti, että salaliiton viimeisten jäsenten kukistajaksi valittaisiin Pompeius hänen vastustajansa Ciceron sijasta. Caesarin liittolainen, kansantribuuni ja Pompeiuksen legioonankomentaja Quintus Caecilius Metellus Nepos julisti esityksen forumilla, mutta Ciceron liittolainen ja Pompeiuksen vastustaja Cato tukijoineen vesitti esityksen. Tilaisuudessa nousi lisäksi pieni mellakka. Reaktiona väkivaltaisuuksiin senaatti määräsi sekä Nepoksen että Caesarin pidätettäväksi viroistaan. Nepos palasi Pompeiuksen leiriin ja Caesar vastusti määräystä aluksi, mutta käänsikin suuntaa vaistottuaan mahdollisuuden hyötyä tilanteesta ja erosi oma-aloitteisesti mainiten yhä kannattavansa esitystään. Seuraavana aamuna hänen kotitalonsa eteen ilmaantui todennäköisesti palkattu väkijoukko, joka vaati hänen palauttamistaan preettoriksi. Caesar ilmaantui kuistilleen ja vetosi paikallaolijoihin, että nämä lopettaisivat mielenilmauksen ja hajaantuisivat. Tästä vaikuttunut senaatti piti hätäkokouksen, jossa Caesaria kehuttiin arvokkaasta käytöksestä ja hänet päätettiin kutsua takaisin virkaan. Lucius Aurelius Cotta
Ollessaan preettori vuonna 70 eaa. Cotta ajoi läpi "lex Aurelian" joka kumosi Sullan lain jonka mukaan vain senaattorit saivat toimia tuomareina rikosoikeudenkäynneissä. Uuden lain mukaan senaattorien lisäksi ritarisäädyn ja "tribuni aerarii" -luokan jäsenet saivat toimia tuomareina. Vuonna 66 eaa. Cotta ja Lucius Manlius Torquatus syyttivät seuraavan vuoden konsuleja korruptiosta ja saivat heidät erotettua. Cotta ja Torquatus valittiin uusiksi konsuleiksi. Vuonna 64 eaa. Cotta oli kensorina ja tuki Ciceron hyökkäystä Catilinaa vastaan. Caesarin murhan jälkeen Cotta vetäytyi julkisuudesta. Laeista
Ciceron näkemus, jonka mukaan lakien perustana on uskonnollinen usko, johtaa kolmikon käsittelemään seuraavaksi uskonnollisia lakeja. Ciceron kuvaamat uskonnolliset lait vaikuttavat noudattavan Rooman vanhoja uskonnollisia lakeja, jotka jo hänen aikanaan olivat muinaisia. Näihin kuuluvat muun muassa puolimyyttisen kuningas Numa Pompiliuksen lait sekä kahdentoista taulun lait. Samalla huomautetaan, että uskonnollisilla laeilla on usein henkisen lisäksi myös käytännöllinen tarkoitusperä. Esimerkiksi lait, jotka kieltävät hautaamisen ihmisasutusten lähelle, estävät samalla hautarovioiden tulen leviämisen asutuksiin. Laeista
Mikään laki ei saanut kohdistua pelkästään yhteen henkilöön. Tämä oli selvästi vastaus Clodiukselle, joka oli vuonna 58 eaa. vaatinut Cicerolle maastakarkotusta vaatimalla lakia, jonka mukaan kaikki sellaiset viranomaiset oli karkotettava, jotka olivat toteuttaneet kuolemantuomion ilman kansankokouksen päätöstä – Cicero oli tehnyt juuri näin Catilinan salaliiton tapauksessa. Lait (Platon)
"Lait" oli Platonin viimeinen teos. Se jäi kesken Platonin kuoltua vuonna 347 eaa., mutta se julkaistiin pian tämän kuoleman jälkeen. Dialogia on antiikin ajalta lähtien pidetty Platonin aitona teoksena, ja sen mainitsee sellaisena jo Aristoteles. 1800-luvulla dialogin aitous kyseenalaistettiin tutkimuksessa joskus kokonaan. Nykytutkimuksen mukaan näin jyrkälle näkemykselle ei kuitenkaan ole perusteita. Holger Thesleffin mukaan sen sisältöön ovat kuitenkin saattaneet Platonin jälkeen tai tämän vielä eläessä vaikuttaa useat henkilöt Platonin seuraajan Speusippoksen valvonnassa. Platonin kuoltua sen kirjoitti lopulliseen muotoonsa Filippos Opuslainen. Siksi Thesleff luonnehtii dialogia puoliautenttiseksi. Valtiosta
Teos vertautuu nimeään myöten Platonin teokseen "Valtio", jota Cicero käytti esikuvanaan. Hänen versionsa valtioutopiasta on kuitenkin sovellettu Rooman valtakunnan todellisuuteen. Teoksen kirjoitusaikana valta oli siirtynyt Julius Caesarin, Crassuksen ja Pompeiuksen muodostamalle triumviraatille, ja teos on eräänlainen vastaus tälle kehitykselle, joka ei miellyttänyt Ciceroa. Catilina
Catilinan salaliitto on yksi Rooman tasavallan kuuluisimmista tapauksista. Ciceron pitämät "Catilinan syytöspuheet", joita oli useita, kuuluvat maailmanhistorian tunnetuimpiin puheisiin retoristen ansioidensa vuoksi. Cicero otti irti kaiken mahdollisen poliittisen hyödyn tapauksesta. Hän sai myös arvonimen "pater patriae". Sallustiuksen laatima "Catilinan salaliitto" (40-luvulla eaa.) on toinen keskeisistä lähteistä Catilinan elämälle. Cicero
Myöhemmin, kun alkuperäinen kreikkalainen filosofia oli Euroopassa suurelta osin unohdettu, Cicero oli tärkeä lähde. Kristillisen etiikan muotoutuessa 300-luvulla piispa Ambrosius ammensi Ciceron tuotannosta. Myös Hieronymus ja Augustinus olivat perehtyneet Ciceron tuotantoon, ja Augustinus lainasikin Ciceroa ahkerasti teoksissaan. Nämä lainaukset ovatkin myöhemmin auttaneet merkittävästi Ciceron teosten uudelleenkonstruoinnissa säilyneiden fragmenttien perusteella. Augustinus kertoo Ciceron teoksen "Hortensius" olleen ensimmäinen virike hänen kääntymykselleen. Katolinen kirkko julisti Ciceron ”hyveelliseksi pakanaksi” ja näin monet hänen teoksistaan katsottiin säilyttämisen arvoisiksi. Tosin kirkon piirissä Ciceroa myös vastustettiin. Cicero
Palattuaan Roomaan Cicero meni naimisiin ja sai kaksi lasta. Hän jatkoi työtään asianajajana, sekä opiskeli filosofiaa. Roomassa Ciceron opettajana toimi hänen talossaan asunut Diodotos, joka opetti hänelle stoalaista filosofiaa ja logiikkaa. Cicero valittiin kvestoriksi Sisiliaan vuonna 75 eaa., vaikkei hän ollutkaan suorittanut virkaa normaalisti edeltänyttä kymmenen vuoden armeijapalvelusta. Ciceron mukaan Sisiliassa ollessaan hän näki Arkhimedeen hautakiven, johon oli kaiverrettu tämän lempilause geometriasta. Leo VI
Leo saattoi loppuun Basileioksen aloittaman lakikokoelman "Basilican". Leo oli opiskellut partiarkka Fotioksen johtolla, ja kirjoitti lakikokoelman viimeistelyt ohella useita kirjoja. Hänen lisänimensä onkin "Leo Viisas" tai "Leo Filosofi". Codex Gigas
Koodeksi koostuu useista yleensä erillisistä latinankielisistä kirjoituksista. Poikkeuksellisesti osa kirjoituksista on sijoitettu Vanhan ja Uuden Testamentin väliin. Kirjat on järjestetty allamanittuun järjestykseen:Koodeksin kirjoitusajankohta ja -paikka on ajoitettu Böömiin vuosien 1204 ja 1230 välille koodeksiin merkittyjen nimien perusteella. Koodeksin ensimmäiselle sivulle tehtyjen merkintöjen perusteella ensimmäinen tunnettu omistaja, Podlažicen benediktiiniläisluostari, joka sijaitsi nykyisen Tšekin Chrastin kaupungin alueella, panttasi kirjan rahavaikeuksissaan Sedlecin sisterssiläisluostarille vuonna 1295. Alkuperäistä kirjoittajaa ei tunneta, mutta on epätodennäköistä, että näin suurta teosta olisi pystytty tekemään pienessä ja köyhässä Podlažicen luostarissa. Dante Alighieri
Isänsä kuoleman aikaan hän sai kirjoitettua ensimmäisen sonetin "Vita nuova" -teosta varten. Hän sai muutamilta kulttuurihenkilöiltä palautetta siitä, mukaan lukien Guido Cavalcantilta, josta tuli ajan myötä Danten parhain ystävä. Teoksensa hän sai valmiiksi joskus vuosina 1292–1294, jota ennen hän oli opiskellut runoutta. Hän laati teosta yhteensä lähes kymmenen vuoden ajan. Prosimetrum-muotoinen, italiankielinen hovirakkausteos sisältää 42 lyhyttä proosamuotoista kappaletta kommentaareineen 25 teoksen sonetista, joiden lisäksi yksi "ballata" ja neljä "canzonea". Teos kuvaa Danten ja Beatricen välistä platonista rakkautta ja heidän ensitapaamistaan sekä Danten kokemaa kurjuutta, kun ei kyennyt naimaan häntä. Viimeisessä, kesken jääneessä canzonessa Dante kuvaa Beatricen kuolemista. Hänet Dante kuitenkin tapaa vielä uudelleen "Jumalaisessa näytelmässä". Teos on hyvin henkilökohtainen ja jopa elämäkerrallinen Danten nuoruusvuosista. Käyttämänsä kielellisen ilmaisun hän oli saanut vaikutteita Guido Guinizzellilta. Cicero
Ciceron kirjeitä ("epistulae") muille on säilynyt yli 800, muiden kirjeitä Cicerolle satakunta.Cicero on runsaan säilyneen tuotantonsa takia parhaiten tunnettuja antiikin henkilöitä. Hän on vaikuttanut eurooppalaiseen kulttuuriin eri aikoina eri tavalla. Edellä mainittiin Ciceron merkitys filosofian alalla sekä myöhäisantiikissa että keskiajalla. Renessanssin myötä, kun alkuperäinen kreikkalainen filosofia tuli jälleen saataville, Ciceron merkitys filosofiassa väheni ja hänet nostettiin latinalaisen proosan mestariksi, jonka tyylille ei nähty vertaista. Myöhemmin Ciceroa ovat ihailleet lukuisat tunnetut henkilöt, esimerkiksi Fredrik Suuri ja Voltaire. On sanottu, että Cicero oli niitä harvoja, josta Voltaire ei koskaan lausunut pahaa. Ludovico Ariosto
1508 ilmestyi Arioston näytelmä "Cassaria". Runoilijana Ariosto oli mestarillinen. Hänen onnistui runoillaan kuvata renessanssin ajan värikästä elämää ja käyttää siinä kaunista, mielikuvituksellista kieltä. Hän kirjoitti myös huvinäytelmiä ja satiireja. Vuonna 1518 ilmestyi hänen pääteoksensa, "Raivoisan Rolandin" ensimmäinen versio ja teos teki kirjoittajastaan heti kuuluisuuden. Ariosto käytti teoksen muotoiluun loppuelämänsä ja sen viimeinen versio ilmestyi vuonna 1532, jolloin teos käsitti lähes 40 000 säettä. The Legend of Sigurd and Gudrún
Tolkien kirjoitti runot joskus 1920-luvun lopulla tai 1930-luvulla toimiessaan Oxfordin yliopiston muinaisenglannin professorina ja opettaessaan myös muinaisnorjaa, mutta tarkemmasta kirjoitusajankohdasta ei ole varmuutta. Kirjan esipuheessa Christopher arvioi, että Tolkien saattoi siirtyä Sigurdin tarinan pariin hylättyään "Lay of Leithianin" (Berenin ja Lúthienin runomuotoisen tarinan) kirjoittamisen loppuvuodesta 1931. Kössi Kaatra
Kaatra aloitti runoilun uusromanttisessa hengessä Eino Leino esikuvanaan, mutta Kaatran tutustuttua työväenliikkeeseen hänen runoutensa sai uuden suunnan. Ensimmäiset runonsa Kaatra julkaisi 1902 "Työväen joululehdessä" ja hänen runotuotantonsa huipentui suurlakon aikoihin julkaistuihin kahteen runokokoelmaan "Murroksessa" ja "Suurlakkokuvia". Suurlakon alettua Kaatra luki Yrjö Mäkelinin laatiman Punaisen julistuksen tekstin 1. marraskuuta 1905 Tampereen raatihuoneen parvekkeelta. O tempora, o mores
Catilina salaliittolaisineen oli aiemmin suunnitellut Ciceron murhaa, mutta Cicero oli päässyt selville aikeista. Kuultuaan heti muutaman viikon päästä salaliittolaisten uusista suunnitelmista hän päätti pitää Rooman senaatille sarjan retorisia puheita, koska kiistattomia todisteita Catilinaa vastaan ei ollut. Cicero
Vuosina 89 eaa.–88 eaa. seitsemäntoistavuotias Cicero palveli liittolaissodassa Gnaeus Pompeius Strabon ja Lucius Cornelius Sullan joukoissa. Ciceroa sotiminen ei liiemmin huvittanut ja hän suuntautui asianajajan uralle. Vuonna 80 eaa. hän matkusti veljensä kanssa Kreikkaan, kun hän oli ärsyttänyt diktaattori Sullaa puolustamalla oikeudessa tämän vastustajaa. Kyseessä oli sekä varotoimenpide että mahdollisuus vierailla häntä kiehtoneessa maassa. Osatekijänä oli myös se, että Cicero oli menettänyt äänensä, oletettavasti ainakin osittain siihen asti käyttämänsä retorisen tyylin takia. Ateenassa Ciceron opettajana toimi keskiplatonilainen filosofi Antiokhos Askalonlainen. Reettori Apollonios Molon opasti Ciceroa kurkunpäälle sopivamman puhetyylin löytämisessä. Codex Leicester
Käsikirjoituksen ensimmäinen varmasti tunnettu omistaja on taidemaalari Giuseppi Ghezzi, joka osti teoksen vuonna 1690. Thomas Coke, Leicesterin jaarli, osti sen vuonna 1717, kunnes suku myi sen huutokaupassa vuonna 1980 Armand Hammerille. Hammerin kuoltua käsikirjoitus huutokaupattiin jälleen, ja nykyinen omistaja Bill Gates osti sen vuonna 1994. Käsikirjoitus on ainoa merkittävä yksityisomistuksessa oleva tieteellistä tekstiä sisältävä da Vincin käsikirjoitus. Bill Gates maksoi siitä 30,8 miljoonaa Yhdysvaltain dollarilla. Kyseessä oli kautta aikain suurin summa, joka käsikirjoituksista on huutokaupassa maksettu. Jumalten luonteesta
Minucius Felix hyödynsi Ciceron teosta kirjoittaessaan teostaan "Octavius". Se vaikutti myös muun muassa Arnobiukseen, Lactantiukseen ja Augustinukseen. Nonius Marcellus lainasi teosta laajalti 300-luvulla. Keskiajalla teos ei ollut erityisen tunnettu, mutta se tuli laajemmin tunnetuksi renessanssiaikana. Lorenzo Valla esitti teoksessaan "De voluptate" (1431) samanlaisen keskustelun eri koulukuntien edustajien välillä. Luonnollisen uskonnon perusteita etsineenä valistusaikana teos oli erityisen suosittu varsinkin deistien keskuudessa, ja se vaikutti esimerkiksi Thomas Hobbesiin, Edward Herbertiin, John Lockeen ja John Tolandiin, mutta myös rationalistiteologeihin, kuten Samuel Clarkeen. David Hume perusti teoksensa "Dialogues Concerning Natural Religion" (n. 1750) Ciceron teokseen. Laeista
Atticus käyttää tilanteen hyväkseen yllyttääkseen Ciceroa kirjoittamaan tämän lupaaman teoksen Rooman historiasta, sanoen, että Cicero olisi pätevin tekemään sen, kun otetaan huomioon aiempien historiankirjoittajien puutteet. (Mikäli Cicero kirjoitti tällaisen teoksen, se ei ainakaan ole säilynyt nykyaikaan.) Cicero kuitenkin sanoo, että hänellä on kädet täynnä töitä oikeustapausten vaatiman lakien tutkimuksen kanssa. Näin päästään teoksen pääaiheeseen, lakeihin. Atticus pyytää Ciceroa laittamaan tietonsa hyötykäyttöön ja antamaan esityksen laeista samalla kun he kävelevät hänen tilansa läpi. Catullus
Vuonna 900 Veronan piispa Ratherius kertoo saarnoissaan lukeneensa ”epähurskaita kirjoituksia”. Kirjoitukset olivat uuden löydön, Catulluksen kirjoittamia runoja. Kirjoitukset painuivat uudelleen unholaan, mutta nousivat esiin jälleen 1200-luvun lopulla käsikirjoituksessa, jota kutsuttiin nimellä "Codex Veronensis". Ensimmäiset humanistit tutkivat sitä innokkaasti, muiden mukana Petrarca. Kirjojen keräilijä Coluccio Salutati laaditutti siitä useita kopioita. "Codex Veronensis" on sittemmin kadonnut. Oxfordissa on tallella luultavasti suoraan "Codex Veronensiksesta" otettu kopio, ja sitä pidetään myös parhaana kopiona. Pariisissa on säilytetty vuodelta 1375 peräisin olevaa "Codex Sarmagermanensista" ja Vatikaanissa on tallessa "Codex Romanus". Ranskasta löytyy ainoastaan häälaulun sisältävä käsikirjoitus "Codex Thuaneus", joka ainoana käsikirjoituksena tuntee säkeen 14. Painettuna Catulluksen runoja ilmestyi ensimmäistä kertaa Venetsiassa vuonna 1472. Siete Partidas
Teos perustuu roomalaiseen lakiin, patriarkkojen ja kirkkoisien määräyksiin sekä Kastiljan ja Leonin omiin lakeihin. Las Siete Partidas on suuresti vaikuttanut espanjalaisen maailman oikeuskäsitykseen ja henkiseen ilmapiiriin jatkuvasti otettavien uusintapainostensa kautta. Las Siete Partidan ensimmäinen painos ilmestyi painosta Sevillassa vuonna 1491. Teos ilmestyi lähes nykyisessä kirjoitusasussaan vuonna 1555 kuninkaallisen Intioiden neuvoston toimeksiannosta kuninkaallisen Intioiden neuvoston jäsenen, lisensiaatti Gregorio Lópezin, toimittamana. Painajana oli Andrea de Portonarisin kirjapaino Salamancassa. Teoksesta otetaan edelleenkin uusia painoksia. Las Siete Partidasin vuoden 1555 painoksen nimilehdellä mainitaan painoksen toteuttajaksi Intioiden kuninkaallinen neuvosto. Lakikokoelman avulla merentakaiset maat yritettiin liittää tiukasti emämaahan. Nimilehden taustalla Kaarle V osoittaa suosiotaan lisensiaatti Lópezille seuraavin sanoin: Liber Judiciorum
Liber Judiciorum eli Lakien kirja on visigoottien lakikokoelma, joka on keskiaikaisen espanjalaisen lain pohja. Sen kokosi vuonna 654 visigoottien kuningas Recceswinth. Liber Judiciorumista ilmestyi tarkistetut laitokset vuosina 681 ja 693. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin. Kaanon (Epikuros)
Epikuroksen teosta lainasivat myöhemmin muun muassa Cicero ("Jumalten luonteesta") ja Diogenes Laertios ("Merkittävien filosofien elämät ja opit"). Diogeneelta on peräisin suurin osa teoksen sisältöä koskevasta tiedosta. Cicero piti teosta neron kirjoittamana. Diogenes luonnehti teoksen käsittelevän standardia tai kriteeriä sekä ensimmäistä periaatetta, filosofian perustavanlaatuisinta osaa. Hänen mukaansa Epikuros opetti teoksessa, että totuuden kriteereitä ("kritēria") on ihmisillä kolme: aistimuksemme ("aisthēseis"), ennakkokäsityksemme ("prolēpseis") ja tunteemme ("pathē"). Scipion unennäkö
"Scipion unennäkö" on merkittävimpiä säilyneitä osia Ciceron vuosien 54 ja 51 eaa. välillä kirjoittamasta poliittista filosofiaa käsittelevästä teoksesta "Valtiosta" ("De re publica"). "Scipion unennäkö" jäljittelee Platonin teoksille tyypillisiä loppumyyttejä. Siinä missä koko Ciceron "Valtiosta" käytti esikuvanaan Platonin "Valtiota", myös "Scipion unennäkö" perustuu Platonin teoksensa lopussa esittämään Er-myyttiin.
"Scipion unennäön" teksti oli pitkään lähes ainoa tunnettu osa "Valtiosta"-teoksesta, joka oli selvinnyt läpi keskiajan. Siksi teksti on usein julkaistu erillisenä tai yhdessä Ciceron muiden lyhyiden teosten kanssa. "Scipion unennäkö" on säilynyt osana Macrobiuksen siitä tekemää kommentaaria. Macrobius ja hänen lukijansa keskiajalla ja renessanssin aikana olivat kiinnostuneita lähinnä tekstikohdan tähtitiedettä ja astrologiaa käsittelevästä osasta. Joku Macrobiuksen teoksen kopioijista oli liittänyt "Scipion unennäön" tekstin teoksen loppuun, mutta tämä teksti vaikuttaa olevan huonompilaatuinen versio kuin se, johon Macrobius itse oli perustanut teoksensa. Latinankielinen kirjallisuus
Rooman valtakuntaa koetellut 200-luvun kriisi tukahdutti kirjallisen toiminnan käytännössä kokonaan, mutta 300-luvulla kirjallisuus elpyi taas. Lactantius (n. 250–320) kirjoitti muun muassa ensimmäisen latinankielisen yleisesityksen kristinuskosta ("Divinae institutiones", Uskonoppi). Teoksen hienostuneen tyylin ansiosta renessanssin humanistit kutsuivat kirjoittajaa "kristityksi Ciceroksi". Dalmatiasta kotoisin ollut Hieronymus (n. 348–420) piti hänkin Ciceroa tyylillisenä esikuvanaan, mutta hänen raamatunkäännöksensä (katolisessa kirkossa vieläkin virallisessa asemassa oleva "Vulgata") on paremman ymmärrettävyyden nimissä laadittu kansankielellä. Kirkkoisistä ehkä vaikutusvaltaisin oli Augustinus (354–430, kotoisin Pohjois-Afrikasta). Kaunokirjalliselta kannalta hänen kiinnostavimpia teoksiaan on "Confessiones" (Tunnustukset), jossa on antiikin kirjallisuudelle harvinaista psykologista otetta. Laeista
Tutkijat ovat olleet erimielisiä nykyisen tekstimuodon alkuperästä. Erään teorian mukaan teksti olisi ollut Ciceron murhan aikaan vielä luonnosvaiheessa, ja toinen henkilö olisi toimittanut sen nykyiseen muotoon. "Laeista" ei ollut erityisen tunnettu tai suosittu antiikin aikana, päin vastoin kuin "Valtiosta", mutta sillä oli suurempi vaikutus keskiajalla ja uudella ajalla. Osa teoksen nykyisin tunnetusta sisällöstä on löydetty muista teoksista. Kaksi teksikohtaa on peräisin Lactantiuksen teoksesta "Divinae institutiones" ja yksi tekstikohta Macrobiuksen teoksesta "Saturnalia". Gallian sota (kirja)
Caesar kirjoitti seitsemän ensimmäistä kirjaa, joista kukin kuvaa aina yhden sotavuoden tapahtumat vuosilta 58–52 eaa., muistiinpanojensa perusteella talvella 51 eaa. ja julkaisi aikaisintaan seuraavan vuoden keväällä. Ensimmäinen kirja kuvaa Caesarin vuoden 58 eaa. taisteluja helveettejä ja Ariovistuksen johtamia germaaneja vastaan. Toinen kirja puolestaan käsittelee roomalaisten kamppailuja belgejä vastaan vuonna 57 eaa. Kolmannen kirjan aiheena ovat seuraavan vuoden sotatoimet alppiheimoja, Gallian rannikkoheimoja ja Akvitanian asukkaita vastaan. Neljäs kirja kertoo Caesarin vuoden 55 eaa. taisteluista germaaneja vastaan, ensimmäisestä Reinin ylityksestä ja ensimmäisestä retkestä Britanniaan. Viidennen kirjan aiheena ovat toinen sotaretki Britanniaan ja kapinaan nousseiden belgien kukistaminen Gallian puolella vuonna 54 eaa. Seitsemännen kirjan päätapahtumina ovat Vercingetorixin johtaman kapina ja sen kukistaminen, joka huipentui Alesian taisteluun 52 eaa. Aulus Hirtiuksen kirjoittama kahdeksan kirja kertoo kahden viimeisen sotavuoden tapahtumista vuosina 51-50 eaa. Rooman keisarien elämäkertoja
Rooman keisarien elämäkertoja (, "Keisarien elämästä") on Gaius Suetonius Tranquilluksen kirjoittama elämäkertojen kokoelma, johon sisältyy kertomukset Julius Caesarin ja yhdentoista Rooman valtakunnan ensimmäisen keisarin elämistä. Suetonius kirjoitti teoksensa keisari Hadrianuksen ollessa vallassa vuonna 121 jaa., jolloin Suetonius myös tiettävästi työskenteli Hadrianuksen sihteerinä. Teoksesta tuli jo antiikin aikana hyvin tunnettu. Kirjoitus on säilynyt lähes kokonaisuudessaan; selvästi paremmin kuin yksikään muu Suetoniuksen kirjoituksista. J.A. Hollo suomensi teoksen suoraan latinan kielestä vuonna 1960. Suomennos ilmestyi osana Edwin Linkomiehen toimittamaa ja WSOY:n kustantamaa Antiikin klassikot -kirjasarjaa. Linkomies kirjoitti suomennokseen esipuheen. Jumalten luonteesta
Ciceron teos käsittää kolme kirjaa. Vuonna 1811 Bolognassa julkaistiin myös kadonneeksi väitetty neljäs kirja, joka oli kuitenkin katoliseksi ja ultramontanistiseksi propagandaksi tarkoitettu tökerö väärennös. Monet oppineet pitivät anakronismien täyttämää väärennöstä tahattomasti hauskana ja se julkaistiin myös Englannissa. Julius Caesar
Omana elinaikanaan Caesaria pidettiin yhtenä Rooman taidokkaimmista puhujista ja proosakirjailijoista; jopa Cicero arvosti Caesarin tyyliä. Caesarin tunnetuimpia teoksia olivat hänen tädistään laatima hautapuheensa sekä "Anticato", joka oli vastine Cicerolle. Caesar laati myös kielitieteellisiä teoksia. Valitettavasti suurin osa Caesarin teoksista on kadonnut. Caesarin nimissä säilyneestä kirjallisuudesta "Commentarii de bello Gallico" (Gallian sota) ja "Commentarii de bello civile" (Sisällissota) ovat varmuudella hänen laatimiaan. Gallian sodan viimeinen kirja on Caesarin alaisen Aulus Hirtiuksen kirjoittama. Caesarin nimiin on myös pantu "De bello Hispaniensi" (Espanjan sodasta) ja "De bello Africo" (Afrikan sodasta), mutta ne ovat jonkun muun kirjoittamia. Hirtius kirjoitti vielä teoksen "De bello Alexandrino" (Aleksandrian sodasta). Laeista
Viranomainen ei voinut toteuttaa kuolemantuomiota tai kansalaisoikeuksien poistoa ilman "comitia centuriatan" suorittamaa äänestystä. Lahjomisesta ja lahjusten vastaanottamisesta rangaistaan ankarasti. Lait kirjoitettaisiin virallisesti ylös, mistä oli Ciceron mielestä lipsuttu. Cicero
Cicero kuuli näistäkin suunnitelmista. Todisteita ei kuitenkaan edelleenkään ollut, joten hän päätti turvautua vahvimpaan aseeseensa: sanoihin. Cicero piti senaatissa useita syytöspuheita Catilinaa vastaan. Näistä ensimmäinen oli suunnattu suoraan Catilinalle, muut enemmän senaatille ja kansalle. Näitä puheita on pidetty retoriikan mestariteoksina. Cicero (lehti)
Lehden perustaneen toimittaja Wolfram Weimerin esikuvina olivat The New Yorker ja The Atlantic Monthly. Vaikka poliittiset lehdet eivät uutismakasiini Focuksen perustamisen jälkeen ole kestäneet Saksan aikakauslehtimarkkinoilla ja yritys TransAtlantikin perustamiseksi 1980-luvulla jo kerran epäonnistui, Ciceron levikki on tavoittanut 80 000 kappaleen rajan. Lehden nimi viittaa roomalaiseen kirjailijaan Marcus Tullius Ciceroon. Cicero
Caesar voitti Pompeiuksen, mutta armahti Ciceron. Cicero palasi Roomaan. 46 eaa. Cicero kirjoitti, että hänen roolinsa Caesarin diktatuurissa oli olla näkymätön ja palvella maatansa kirjoitustensa kautta. Sopiviksi kirjoitusaiheiksi hän näki etiikan ja perustuslailliset kysymykset. Helmikuussa 44 eaa. Ciceron syvästi rakastama tytär Tullia kuoli synnytyksessä. Hän kirjoitti: ”Nyt kotini ei voi lohduttaa minua tasavallan puolesta tuntemassani surussa, eikä julkinen elämä kompensoida surua, jota tunnen kotona”.