Kuka Konstantin Tsiolkovski oli?
Konstantin Tsiolkovski
Konstantin Eduardovitš Tsiolkovski (; 17. syyskuuta 1857 Iževskoje – 19. syyskuuta 1935 Kaluga) oli venäläinen lukion opettaja, joka kirjoitti ensimmäiset tieteelliset avaruuslentoja koskevat julkaisut 1800-luvun lopussa ja julkaisi teoriansa kirjoina 1920-luvun alkupuolella. Tsiolkovski on – etenkin Neuvostoliiton ja Venäjän – astronautiikan isä. Hän kehitti rakettien tehokkuutta kuvaavan lain, Tsiolkovskin lain, ajatuksen aurinkopurjehduksesta, hahmotteli avaruusaseman ja pohti tähtienvälisiä avaruusmatkoja. Hän oli erityisen aktiivinen myöhempinä vuosinaan: Tsiolkovski julkaisi kymmenenä viimeisenä elinvuotenaan yhteensä 58 kirjaa ja yli 500 tieteellistä julkaisua.
Leonid Zakovski
Zakovski nimitettiin NKVD:n (ent. OGPU) Leningradin-alueen johtajaksi 10. joulukuuta 1934, vain yhdeksän päivää Leningradin puoluejohtaja Sergei Kirovin salamurhan jälkeen. Saamiensa määräysten mukaisesti Zakovski aloitti väitetyn murhasalaliiton paljastamisen varjolla Leningradissa puoluepuhdistuksen, joka kohdistui varsinkin Kirovin edeltäjän Grigori Zinovjevin kannattajiin. Pelkästään vuoden 1935 alussa vangittiin parissa kuukaudessa yli 11 000 ihmistä ja vielä rajumpia toimia seurasi Stalinin puhdistusten päästyä toden teolla käyntiin seuraavan kolmen vuoden aikana. Korkeatkaan puoluejohtajat eivät olleet turvassa Zakovskilta. Monissa muistelmateoksissa kerrotaan Zakovskin vitsailleen, että hän saisi jopa Karl Marxin tunnustamaan olleensa Bismarckin agentti. Kaikkiaan Zakovskin toimikautena NKVD:n arvellaan teloittaneen Leningradin alueella noin 45 000 ihmistä. Konstantin Pobedonostsev
Konstantin Petrovitš Pobedonostsev (; 2. kesäkuuta 1827 Moskova – 23. maaliskuuta 1907 Pietari) oli Venäjän ortodoksisen kirkon ylimmän hallintoelimen eli Pyhän Synodin yliprokuraattori 1880–1907 ja merkittävä poliittinen vaikuttaja keisarikunnassa. Hänet muistetaan lähinnä taantumuksellisuudestaan. Konstantin Melnikov
Konstantin Stepanovitš Melnikov (ven. Константин Степанович Мельников), (s. 3. elokuuta 1890 Moskova, k. 28. marraskuuta 1974 Moskova) oli venäläinen arkkitehti ja kuvataiteilija. Hän on suunnitellut muu muassa sarkofagin Leninin mausoleumiin. Melnikovin aktiivinen ura kesti vain kymmenen vuotta (1923–1933), jonka jälkeen hänen avantgardistinen tyylinsä joutui Neuvostoliiton johdon epäsuosioon eivätkä hänen suunnitelmansa enää toteutuneet. Tsiolkovskin kosmonautiikan valtionmuseo
Näyttelyn toinen puoli kuvaa Tsiolkovskin elämää ja toimintaa, toinen puoli esittelee neuvostoliittolaista avaruusteknologiaa. Museossa on mm. Sputnik 1-satelliitin prototyyppi, kuukiviä ja R-7-raketti. Museossa on vuosittain Tsiolkovski-konferenssi.
Museossa on 127 työntekijää ja siellä vierailee 100 000 ihmistä vuosittain. 
Kalugassa sijaitsee myös Tsiolkovskin koti, joka muutettiin museoksi vuonna 1936, vuosi hänen kuolemansa jälkeen. Peter Ustinov
Sir Peter Alexander Ustinov (alun perin Peter Alexander von Ustinow, 16. huhtikuuta 1921 Lontoo – 28. maaliskuuta 2004 Genolier, Vaud, Sveitsi) oli brittiläinen näyttelijä. Hän sai Oscar-palkinnot sivuosarooleistaan elokuvissa "Spartacus" (1960) ja "Topkapi" (1964). Hänet tunnetaan myös Hercule Poirot’n roolista Agatha Christie -filmatisoinneissa ja Tohtori Sykerön englanninkielisenä kertojana ja Sykerön näyttelijänä. Oopperan historia
"Mahtavan pienen ryhmän" edustaman kansallisromanttisen näkemyksen näennäisenä vastapainona 1800-luvun loppupuolella oli Pjotr Tšaikovski, vaikka tämä arvostikin suuresti Mili Balakireviä ja oli myös hyvin kansallistuntoinen. Tšaikovski oli ensimmäinen venäläinen säveltäjä, joka oli saanut täysin ammatillisen koulutuksen, mikä oli osaltaan vaikuttamassa hänen leimautumiseensa "länsimaisten vaikutteiden kannattajaksi". Tšaikovskin kaksi tärkeintä oopperateosta perustuvat Aleksandr Puškinin teoksiin. Näistä "Jevgeni Onegin" ("Евгений Онегин", 1879) sisältää kansanmusiikinomaisia aineksia ja siinä liitetään taidokkaasti eri sävellajeja henkilöhahmoihin ja tunteisiin. "Patarouva" ("Пиковая дама", "Pikovaja dama", 1890) sijoittui Katariina Suuren Venäjälle ja siinä lainataan tuon aikakauden musiikkia. Konstantin Konstantinovitš Romanov
Konstantinin isä oli Konstantin Nikolajevitš Romanov ja äiti Aleksandra Josifovna. Konstantin vanhin sisar Olga nai Kreikan kuninkaan Yrjö I:n vuonna 1867. Konstantin Ivanov
Konstantin Ivanov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli opettajana ja osallistui tšuvassinkielisten aapisten ja oppikirjojen laatimiseen. Ivanov alkoi kirjoittaa runoja ja kääntää tšuvassiksi venäläisten kirjaillisuutta vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien aikana. Hänen merkittävin teoksensa on tšuvassilaisen naisen alistettua asemaa kuvaava runoelma "Narspi" (1908), jonka pohjalta on sävelletty samanniminen baletti. Konstantin Gorovikov
Konstantin Vladimirovits Gorovikov () (s. 31. elokuuta 1977 Novosibirsk, Venäjä, Neuvostoliitto) on uransa lopettanut venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Gorovikov pelasi koko uransa, lukuun ottamatta kahta Yhdysvaltain IHL-liigassa vuosituhannen vaihteessa pelattua kautta, Venäjän Superliigassa ja sitä seuranneessa KHL-liigassa. Kaikkiaan Gorovikov pelasi 974 ottelua Venäjän pääsarjassa. Dmitri Tsvetkov (vatjalainen)
Tsvetkov syntyi Joenperässä. Hänen isänsä oli Pavel Grigorjevitš ja äitinsä Agafja Illarionovna. Tsvetkov opiskeli lukiossa Pietarissa vuosina 1914–1916 ja työskenteli sen jälkeen jonkin aikaa venäjän kielen opettajana Väikylässä. Tämän jälkeen hän opiskeli Tarton yliopistossa ja oli näin yksi harvoista vatjalaisista, jotka hankkivat korkeamman koulutuksen. Tämän jälkeen hän palasi Joenperään ja työskenteli siellä opettajana ja sen ohella vatjan kielen parissa. Hän kehitteli vatjalle kirjakieltä sekä kyrilliset aakkoset, käänsi vatjaksi Anton Tšehovin lastenkirjan "Vankan" ja koosti kotikylänsä vatjan kielen murteen sanaston. Tämän lisäksi hän keräsi etnografista aineistoa vatjalaisten tavoista ja perinteistä. Nikolai Tšaikovski
Tšaikovski liittyi 1904 entisten narodnikkien perustamaan Sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Hän oli vuonna 1905 puolueensa maanalaisen organisaation ja suomalaisten aktivistien kanssa mukana järjestämässä aseiden salakuljetusta Venäjälle "SS John Grafton" -aluksella. Tšaikovski palasi vuonna 1907 Venäjälle, jossa hänet vangittiin, mutta vapautettiin myöhemmin oikeuden päätöksellä. Hän siirtyi sosialistivallankumouksellisista erkaantuneeseen kansansosialistien puolueeseen, jonka keskusjohtoon hän myöhemmin kuului. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Tšaikovski oli kansansosialistien edustajana Pietarin neuvoston toimeenpanevassa komiteassa, Pietarin kaupunginduumassa, väliaikaisen hallituksen kutsumassa demokraattisessa neuvottelukokouksessa, esiparlamentissa ja perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Konstantin Stanislavski
Stanislavski oli kuuluisa siitä, että hänen näytelmiensä harjoituskaudet olivat hyvin pitkiä, jopa yli vuoden kestäviä. Stanislavski ohjasi useissa teattereissa, mutta merkittävin näistä oli Moskovan taiteellinen teatteri, jonka hän perusti vuonna 1897 yhdessä Vladimir Nemirovitš-Dantšenkon kanssa. Sen ensimmäinen esitys oli Aleksei Tolstoin käsikirjoittama ja Stanislavskin ohjaama näytelmä "Tsaari Feodor Joannovitš", joka sai ensi-iltansa 14. lokakuuta 1898. Teatterin varsinainen läpimurto tapahtui samana vuonna, kun Stanislavski ohjasi Anton Tšehovin "Lokin". Stanislavski ajautui teatterikäsityksessään kriisiin vuonna 1906, jä tämä vaikutti myös sen jälkeisiin ohjauksiin, joihin kuuluvat muun muassa Knut Hamsunin "Elämän näytelmä", Leonid Andrejevin "Elomme päivät" ja Ivan Turgenevin "Kuukausi maalla". Konstantin Stoilov
Stoilov kävi koulunsa Konstantinopolin amerikkalaisessa koulussa Robert Collegessa ja väitteli myöhemmin oikeustieteen tohtoriksi Heidelbergin yliopistossa Saksassa. Bulgarian itsenäistyttyä hän oli vuonna 1879 jäsenenä Tărnovossa kokoontuneessa komissiossa, joka laati luonnoksen maan uudeksi perustuslaiksi, sekä valtuuskunnassa, joka tarjosi Bulgarian kruunua Battenbergin prinssi Aleksanterille. Stoilovista tuli sen jälkeen ruhtinas Aleksanterin kansliapäällikkö, ja hän oli yksi tämän tärkeimpiä neuvonantajia aina vuoteen 1881, jolloin ruhtinas peuutti perustuslain. Konservatiivinen Stoilov vaikutti siihen, että Aleksanterin ja liberaalien hallitseman kansalliskokouksen välille syntyi kitkaa. Vuosien 1881–1883 poikkeushallinnon aikana Stoilov oli ajoittain ministerinä ja perustuslain palauttamisen jälkeen 1883–1884 oikeusministerinä. Aleksandăr Tsankov
Tsankov oli vielä 1930-luvulla merkittävä poliittinen vaikuttaja Bulgariassa. Hän oli saksalaismielinen ja Neuvostoliiton miehitettyä Bulgarian toisen maailmansodan loppuvaiheessa syyskuussa 1944 hän muodosti lyhytikäiseksi jääneen pakolaishallituksen, joka toimi Saksan suojeluksessa Itävallassa. Sodan jälkeen yhdysvaltalaiset joukot pitivät häntä muutaman kuukauden ajan internoituna Itävallassa. Vapauduttuaan hän pakeni Etelä-Amerikkaan. Konstantin Andrianov
Konstantin Aleksanrovitš Andrianov (ven. Константин Александрович Андрианов), (16. helmikuuta 1910 Moskova – 19. tammikuuta 1988 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen urheilujohtaja ja ensimmäinen Kansainvälisen olympiakomitean neuvostoliittolaisjäsen. Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seura
Suomen silloisen Moskovan-lähettilään J. K. Paasikiven mukaan Neuvostoliitto otti Suomen–Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran heti suojelukseensa. Neuvostoliiton viralliset sanomalehdet Pravda ja Izvestija julkaisivat hänen mukaansa toistuvasti, joskus jopa päivittäin, väritettyjä, joskus aivan vääriäkin TASSin uutisia mielenosoituksista ja mellakoista, joita seuran järjestämien tilaisuuksien yhteydessä oli esiintynyt. Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov otti seuran ensimmäisen kerran puheeksi tavatessaan Paasikiven 24. heinäkuuta 1940. Molotov syytti Pravdan ja Izvestijan kirjoituksiin viitaten Suomen hallituksen ministereitä, erityisesti silloista kansanhuoltoministeriä Väinö Tanneria, vihamielisestä asenteesta seuraa kohtaan. Uudessa tapaamisessa Paasikiven kanssa elokuun alussa Molotov toisti syytöksensä Tanneria kohtaan viitattuaan TASSin uutisiin ”Suomen–Neuvostoliiton ystävyysseuran vainoamisesta” ja katsoi, ettei Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden parantamiseksi ollut tehtävissä mitään niin kauan kuin Tanner oli ministerinä. Vastauksessaan Paasikivi vakuutti Suomen kansan ja hallituksen tahtovan hyviä suhteita Neuvostoliittoon, mutta katsoi seuran jäsenten esiintymisen aiheuttavan vakavia epäilyjä sen tavoitteista. Molotov puolestaan sysäsi syyn vallankumousta ja miehitystä enteilevistä puheista yksittäisten provokaattorien niskoille. Georgi Markov (toisinajattelija)
Bulgarialainen toimittaja Hristo Hristov väitti, että tekijä oli Tanskassa asuva italialainen Francesco Giullino. Giullino oli Bulgarian salaisen palvelun palkkaama agentti, joka kierteli matkailuautolla ympäri Eurooppaa ja esiintyi muun muassa antiikkikauppiaana. Giullino oli asunut Tanskassa, ja ollut 40 päivää Lontoossa ja oli asunut lähellä Markovin asuntoa. Giullino tiettävästi elää vielä ja matkustelee vapaasti ympäri Eurooppaa. Häntä vastaan ei ole nostettu syytettä. Bulgarian entistä johtajaa Todor Živkovia on myös haastateltu, mutta tämä kiisti asian. Bulgariassa ollaan haluttomia tutkimaan enää tapausta, eräänä syynä siihen on se, että Bulgarian lakien mukaan tapaus vanheni 30 vuodessa eli syyskuussa 2008. Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu
Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu on Moskovassa neljän vuoden välein järjestettävä musiikkikilpailu, jossa kilpaillaan pianon-, viulun- ja sellonsoitossa sekä laulussa. Kilpailu on nimetty säveltäjä Pjotr Tšaikovskin mukaan, ja on järjestetty vuodesta 1958 lähtien. Vuonna 2006 kilpailua lykättiin vuodella, koska Moskovan konservatorion konserttisalia kunnostettiin ja samalla päästiin eroon päällekkäisyydestä jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen kanssa. Hermann Oberth
Hermann Julius Oberth (25. kesäkuuta 1894 Hermannstadt, Itävalta-Unkari – 28. joulukuuta 1989 Nürnberg, Länsi-Saksa) oli transylvanialaissyntyinen (Transilvanian saksi) saksalainen fyysikko. Häntä pidetään Konstantin Tsiolkovski ja Robert Goddardin rinnalla rakettitekniikan ja astronautiikan edelläkävijänä. Stepan Baranovski
Stepan Baranovski (1818–1893) oli venäläinen opettaja ja tutkija. Hän toimi kimnaasinopettajana Venäjällä vuodesta 1836 ja oli Helsingin yliopiston venäjän kielen ja kirjallisuuden ylimääräinen professori vuodesta 1844, vakinainen 1853–1862. Tällöin hän siirtyi takaisin Venäjälle. Suomessa asuessaan hän toimi myös venäjän kielen opetuksen tarkastajana ja sai aikaan sen, että venäjästä tuli 1863 vapaaehtoinen oppiaine. Hän kirjoitti eri aiheista, myös ruotsiksi. Hän oli raittiustoiminnan edistäjä, ja hänen aloitteesta syntyi komitea, joka julkaisi liiallista alkoholinkäyttöä vastustavia kirjasia. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa sukellusveneen ja muita keksintöjä. Hän sai Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvon 1860 ja todellisen valtioneuvoksen arvon 1862. Sittemmin hän oli vuosina 1867–1869 Länsi-Siperian koulujen tarkastaja. Hän toimi myöhemminkin Suomen hyväksi muun muassa oikaisemalla Venäjän lehtien antamia vääriä tietoja Suomesta. Aleksandr Tšakovski
Aleksandr Borisovitš Tšakovski (; 26. elokuuta 1913 Pietari – 17. helmikuuta 1994 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija, lehtimies ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton virkailija. Konstantin Stanislavski
Konstantin Stanislavski, (alun perin Konstantin Sergejevitš Aleksejev, , 17. tammikuuta 1863 Moskova – 7. elokuuta 1938 Moskova) oli venäläinen teatteriohjaaja ja -teoreetikko. Hän on vaikuttanut perustavanlaatuisella tavalla etenkin näyttelijäntyön teoriaan niin Venäjällä, Euroopassa, Yhdysvalloissa kuin muuallakin. Nesteraketti
Nestemäistä polttoainetta käyttävän raketin periaatteen ideoi ensimmäisenä venäläinen rakettiteoreetikko Konstantin Tsiolkovski vuonna 1903. Arseni Tarkovski
Arseni Aleksandrovitš Tarkovski (; 25. kesäkuuta 1907 Jelisavetgrad – 27. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen runoilija ja kääntäjä. Hänen runoudellaan on keskeinen rooli hänen poikansa Andrei Tarkovskin ohjaamissa elokuvissa "Peili" ja "Stalker". Grigori Zinovjev
Grigori Jevsejevitš Zinovjev (, oikea nimi Ovsel-Geršon Aronovitš Radomyslsky, tunnettu myös nimellä Hirsch Apfelbaum; 23. syyskuuta 1883 Jelisavetgrad, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 25. elokuuta 1936 Moskova, Neuvostoliitto) oli bolševikkeja edustanut vallankumouksellinen ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän toimi Kommunistisen internationaalin eli Kominternin ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1919–1926 sekä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen Leningradin-johtajana vuosina 1918–1926. Zinovjev oli yksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaisimmista johtajista Vladimir Leninin sairauden ja kuoleman aikoihin vuosina 1922–1925. Hän muodosti Josif Stalinin ja Lev Kamenevin kanssa puoluetta johtaneen troikan, jolla oli ratkaiseva merkitys Lev Trotskin ja vasemmisto-opposition syrjäyttämisessä. Stalin syrjäytti vuosina 1926–1927 sekä Zinovjevin että Kamenevin puoluejohdosta. Stalinin vainojen käynnistyttyä heidät tuomittiin vuonna 1936 näytösoikeudenkäynnissä kuolemaan ja teloitettiin. Konstantin Fischer
Konstantin Fischer (25. lokakuuta 1805 – 5. toukokuuta 1880) oli venäläinen virkamies. Hän palveli ensin finanssiministeriössä ja koska oli kenraalikuvernööri Menšikovin suosikki, sai 1833 viran Suomen Pietarissa olleen kenraalikuvernöörinkanslian päällikkönä. Hän sai 1851 nimityksen ministerivaltiosihteerin apulaiseksi ja aateloitiin. Kun Menšikov erosi virastaan, myös Fischer erosi 1856. Hän sai nimityksen Venäjän hallitsevan senaatin jäseneksi. Hänen venäjänkieliset muistelmansa on käännetty osittain ruotsiksi. Hän oli vanhoillinen eikä tuntenut Suomen asioita. Konstantin Ivanov
Konstantin Vasiljevitš Ivanov (, 27. toukokuuta 1890 nykyisen Baškortostanin Belebein piirin Slakbašin kylä – 26. maaliskuuta 1915 Slakbaš) oli tšuvassilainen runoilija. Häntä pidetään tšuvassinkielisen kirjallisuuden alullepanijana. PHK TsSKA Moskova
Neuvostoaikoina TsSKA oli jääkiekkomaajoukkueelle eräänlainen kaaderiseura ja oli maajoukkueen tapaan sarjassaan täysin suvereeni. Joukkuetta valmensi pitkään Viktor Tihonov ja siinä on pelannut lukuisia jääkiekon legendoja, kuten Valeri Harlamov, Vjatšeslav Fetisov, Vladislav Tretjak, Sergei Makarov, Igor Larionov, Sergei Fjodorov ja Aleksandr Mogilnyi. Myös Vladimir Konstantinov on edustanut joukkuetta. Valeri Tškalov
Tškalov kuoli 15. joulukuuta 1938 testatessaan Polikarpov I-180 -hävittäjän prototyyppiä. Laskussa kone törmäsi moottorin sammuttua lentokentän läheiseen voimalinjan pylvääseen. Kuten aina lentokonetehdas haki syytä lentäjästä. Virallisen tutkimuksen mukaan koneen moottori sammui, koska se jäähtyi liikaan, koska siihen ei oltu asennettu jäähdytyskiduksia. Prikaatinkenraali Tškalov oli kaksinkertainen Lenin-palkinnon saaja ja Neuvostoliiton sankari. Useita teollisuuden johtajia pidätettiin (muun muassa Tomaševitš, S. Beljakin) ja Nikolai Polikarpovin ura lentokoneiden pääsuunnittelijana käytännössä päättyi tähän onnettomuuteen. Konstantin Kostenetsilainen
Konstantin syntyi Bulgariassa 1380, todennäköisesti Kostenetsin kaupungissa. Nuorena hän kävi koulua Veliko Tarnovossa. Hänen opettajansa oli Andronik, joka oli Bulgarian patriarkka Evtimiyn oppilas. Hän jatkoi opintojaan Athosissa ja Konstantinopolissa. Osmanien valtakunnan valloitettua Tarnovon 1393 Konstantin pakeni alueelta ja asettui Stefan Lazarevićin hallitsemaan Serbian despotaattiin vuoden 1402 aikoihin. Kirjanoppinut ja koulutusta arvostava Lazarević toivotti hänet lämpimästi tervetulleeksi ja teki Konstantinista Belgradin hovinsa opettajan. Konstantin vieraili usein Manasijan luostarissa, jossa hän auttoi perustamaan serbiankielisen "Resavan koulun", jossa opetettiin kirjallisuutta. Hänen korkean koulutuksensa, matkustaneisuutensa ja elämänkokemuksensa ansiosta hän sai lisänimen "Filozof" ("Filosofi"), 800-luvulla eläneen Kyrilloksen, jota myös kutsuttiin Konstantinos Filosofiksi, mukaan. Nikolai Rubinštein
Säveltäjä Pjotr Tšaikovski halusi omistaa ensimmäisen pianokonserttonsa alun perin ystävälleen Nikolai Rubinšteinille. Tšaikovskin soitettua teoksen Rubinšteinille Moskovan konservatorion luokkahuoneessa jouluaattona 1874 Rubinštein kuitenkin haukkui sen hänelle "miltei täysin pataluhaksi". Rubinštein piti teosta mahdottomana esitettäväksi, mutta lupasi soittaa sen julkisesti, mikäli Tšaikovski tekisi siihen määräajassa hänen vaatimansa lukuisat muutokset. Suutuspäissään Tšaikovski pyyhki Rubinšteinin nimen omistussivulta ja kirjoitti tilalle saksalaisen pianistin ja kapellimestarin Hans von Bülowin, joka puolestaan kehui konserttoa kaikin puolin onnistuneeksi ja esitti sen ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1875. Myöhemmin Tšaikovski ja Rubinštein sopivat riitansa; Tšaikovski muokkasi konserttonsa piano-osuutta hieman vaivattomammaksi, ja Rubinštein puolestaan myönsi ensiarvostelunsa olleen epäoikeudenmukainen ja soitti teoksen Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1878. Rubinšteinin kuoltua Tšaikovski omisti viululle, sellolle ja pianolle säveltämänsä trion (a-molli, opus 50) "suuren taiteilijan muistolle". Sergei Makovski
Makovskin isä oli tunnettu taidemaalari Konstantin Makovski. Nuoremmasta Makovskista tuli venäläisen taiteen uudistumisen johtohahmo, ja hän järjesti nykytaiteen näyttelyitä ja kirjoitti aikakauslehtiin visuaalisen taiteen, arkkitehtuurin ja runouden suuntauksista. Vuosina 1909–1917 hän toimitti ja julkaisi Pietarissa taidelehti Apollonia. Hän kirjoitti myös ikonien merkityksestä ja perusti 1914 aiheeseen liittyvän aikakausijulkaisun. Konstantin Simonov
Konstantin (Kirill) Mihailovitš Simonov (; 28. marraskuuta 1915 Pietari – 28. elokuuta 1979 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten toista maailmansotaa kuvaavista runoista, näytelmistä ja romaaneista. Simonov oli myös merkittävä kirjallisuus- ja yhteiskuntaelämän vaikuttaja. Konstantin Tsiolkovski
Vuonna 1892 Tsiolkovski sai uuden opetusviran Kalugan alueen pääkaupungista, Kalugasta. Hän toimi tässä virassa aina kuolemaansa saakka. Kalugan vuosina hänestä tuli laajasti tunnettu tiedemies. Hän julkaisi muun muassa teoksen "Kosminen filosofia" (ven. Космичєская философия), jossa hän pohtii ihmiskunnan tulevaisuutta, ja sitä kuinka ihmiset voisivat jättää Maan ja siirtyä muille planeetoille asumaan. Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi hänet valittiin vuonna 1919. Vladimir Bukovski
Vladimir Konstantinovich Bukovski (, s. 30. joulukuuta 1942 Belebei, Neuvostoliitto) on venäläinen aktivisti, joka tuli tunnetuksi yhtenä johtavista Neuvostoliittoa kritisoineista venäläisistä toisinajattelijoista. Bukovski oli yksi ensimmäisistä aktivisteista, jotka saivat selville Neuvostoliiton hallituksen käyttävän psykiatrista sairaalahoitoa toisinajattelijoita vastaan. Bukovski vietti poliittisena vankina yhteensä 12 vuotta Neuvostoliiton vankiloissa, työleireillä sekä psykiatrisissa pakkohoidoissa. Adrian Tchaikovsky
Adrian Czajkowski (kirjailijanimi: Adrian Tchaikovsky) on brittiläinen kirjailija, joka on kirjoittanut sarjan "Shadows of the Apt". Dmitri Merežkovski
Dmitri Sergejevitš Merežkovski (, 14. elokuuta 1865 Pietari – 9. joulukuuta 1941 Pariisi) oli venäläinen kirjailija. Hänen merkittävin teoksensa on trilogia "Kristus ja Antikristus" (1896–1905). Aleksandr Zinovjev
Aleksandr Aleksandrovitš Zinovjev (; 29. syyskuuta 1922 Pahtino - 10. toukokuuta 2006 Moskova) oli venäläinen loogikko, sosiologi, kirjailija ja satiirikko. Logiikan alalla tekemänsä työn lisäksi Zinovjev tunnetaan erityisesti vuoden 1976 esikoisromaanistaan "Zijajuštšije vysoty" (Зияющие высоты, "Ammottavat huiput"), joka julkaistiin lännessä. Hän oli yksi näkyvimpiä Neuvostoliiton toisinajattelijoita ja kirjoitti neuvostoyhteiskuntaa kritisoivan satiirin "Homo Sovieticus" vuonna 1986. Konstantin Makovski
Makovski kuoli Petrogradissa vuonna 1915 jouduttuaan tieliikenneonnettomuuteen, jossa sähkökäyttöinen raitiovaunu osui hänen hevoskärryynsä. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin Pyhän Nikolauksen hautausmaalle. Avaruusasema
Avaruusasema on keinotekoinen rakennekokonaisuus, joka antaa ihmiselle mahdollisuuden asua avaruudessa. Avaruusaseman keksi venäläinen Konstantin Tsiolkovski 1920-luvun alussa. Avaruusasemassa on useasti monia osia ja se koostuu moduuleista. Muuttuvamassainen systeemi
"Pääartikkeli: Tsiolkovskin laki" Leonid Zakovski
Zakovski syntyi Rudbāržin kartanon mailla Kuurinmaalla ja vietti nuoruutensa Libaussa. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen ja sen bolševikkisiipeen vuonna 1913. Hänet karkotettiin 1914 Aunuksen kuvernementtiin, mistä hän hankkiutui 1917 Pietariin ja osallistui siellä lokakuun vallankumoukseen. Zakovski palkattiin turvallisuuspoliisi Tšekaan jo sen perustamisen yhteydessä. Venäjän sisällissodan aikana hän johti Tšekan erikoisosastoja eri rintamilla ja oli sen jälkeen Tšekan seuraajan GPU:n paikallisjohtajana Podolskissa ja Odessassa. Vuosina 1926–1932 hän oli OGPU:n (ent. GPU) aluejohtajana Siperiassa ja muun muassa takasi pääsihteeri Josif Stalinin turvallisuuden tämän vuoden 1928 tunnetun Siperian-matkan aikana. Vuosina 1932–1934 Zakovski oli OGPU:n aluejohtajana Valko-Venäjällä ja syksyllä 1934 jonkin aikaa Valko-Venäjän neuvostotasavallan sisäasiain kansankomissaarina. Tsiolkovskin laki
jossa Silovikit
Venäjällä silovikien yhteydessä käytetään myös käsitteitä "tšekisti" ja "tšekistien ajattelutapa". Käsite pohjautuu nimeen "Tšeka", joka oli Neuvosto-Venäjän ensimmäinen salainen poliisi, ja jonka seuraajia NKVD, KGB ja FSB ovat. Tšekisteillä tarkoitetaan turvallisuuspalvelussa palvelleita henkilöitä, jotka ovat omaksuneet turvallisuuspalvelun ajattelutavan salajuonista, urkinnasta ja raa'asta voimankäytöstä. Yleensä silovikit ovat monesti samalla myös tšekistejä, kuten itse Vladimir Putin. Robert Goddard
Goddard kehitti rakettitekniikkaa toisena venäläisen Konstantin Tsiolkovskin jälkeen. Kielimuurin johdosta Tsiolkovskin tutkimuksia ei tunnettu lännessä ennen 1920-lukua. Konstantin von Tischendorf
Lobegott Friedrich Konstantin von Tischendorf (1815–1874) oli saksalainen käsikirjoituksiin erikoistunut raamatuntutkija. Tischendorf on löytänyt ja julkaissut enemmän Raamatun käsikirjoituksia kuin kukaan toinen tutkija. Hänen merkittävimpiin löytöihinsä kuuluu mahdollisesti vanhimman tunnetun Raamatun käsikirjoituksen Codex Sinaiticusin löytäminen Siinailta Pyhän Katariinan luostarista. Lisäksi hän löysi toisen merkittävän Raamatun käsikirjoituksen Codex Ephraemin tekstin sen päälle kirjoitettujen Efraim Syyrialaisen tekstien alta. Niiden lisäksi Tischendorf julkaisi kymmeniä muitakin käsikirjoituksia sekä käsikirjoitusten pohjalta tekemiään editioita Septuagintasta ja Uudesta testamentista. Näistä erityisesti kriittinen kahdeksas editio ("Editio Octava Critica Major") on edelleen yksi täydellisimmistä koko Uuden Testamentin käsittävistä tekstikriittisistä versioista. Editio Octava Critica Major omalta osaltaan lopulta johti Raamatun tutkijoiden luopumiseen Textus Receptusin käytöstä. Pavel Tšesnokov
Pavel Grigorevitš Tšesnokov (, 12. lokakuuta 1877 - 14. maaliskuuta 1944) oli venäläinen säveltäjä, jonka yli 500 kuoroteoksen tuotanto on pääasiassa ortodoksista kirkkomusiikkia. Tšesnokov opiskeli Moskovan synodaalikoulussa ja myöhemmin säveltämistä Sergei Tanejevin johdolla vuosina 1895 - 1899. Hän opetti kuorolaulua synodaalikoulussa 25 vuotta ja toimi myös Moskovan konservatorion kuoronjohdon professorina. Konstantin Paustovski
Konstantin Paustovski syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Hän kävi Kiovan klassisen lukion ja opiskeli Kiovan ja Moskovan yliopistoissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Paustovski toimi lääkintämiehenä rintamalla ja lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli toimittajana Kiovassa, Odessassa, Kaukasiassa ja Moskovassa. Vasili Tšuikov
Vuosina 1960–1964 Tšuikov toimi Neuvostoliiton maavoimien komentajana ja Neuvostoliiton apulaispuolustusministerinä. Vuodesta 1961 alkaen hän oli myös Neuvostoliiton siviilipuolustuksen johtaja. Lisäksi hän oli myös puolustusneuvoston johtaja 1961–1972, jolloin hän jäi eläkkeelle. Vladimir Majakovski
Vladimir Vladimirovitš Majakovski (; 19. heinäkuuta 1893 Baghdati – 14. huhtikuuta 1930 Moskova) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen runoilija, futurismin merkkihenkilöitä runoudessa. Majakovski oli tulisieluinen vallankumousrunoilija, taidemaalari, graafikko ja kuvittaja, joka nousi bolševikkien valtaannousun symboliksi. Majakovskin tunnetuimpia teoksia on runoelma "Pilvi housuissa". Hänen teoksiaan on suomentanut Arvo Turtiainen. Konstantin Stoilov
Konstantin Stoilov (5. lokakuuta 1853 Filippopol – 5. huhtikuuta 1901 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1887 ja 1894–1899. Konstantin Tšernenko
Suomen presidentti Mauno Koivisto tapasi Tšernenkon ensimmäisenä länsimaisena valtionpäämiehenä vieraillessaan Moskovassa keväällä 1984. Koivisto kutsui Tšernenkon vierailulle Suomeen, mutta tämä vierailu ei koskaan toteutunut. Saman vuoden syyskuussa Tšernenko nosti Suomen Yleisradion esittämässä televisiolausunnossa Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen malliesimerkiksi kaikkien maailman maiden ja kansojen välisille suhteille. Kyseinen lausunto oli ensimmäinen, jonka Neuvostoliiton valtionpäämies oli koskaan antanut läntiselle televisioyhtiölle. Konstantin Andrianov
CONSTANTIN ANDRIANOV Nikolai Tsvetkov
Nikolai Aleksandrovitš Tsvetkov (, s. 16. toukokuuta 1960, Moskovan alue, Neuvostoliitto) on venäläinen oligarkki. Hän omistaa merkittävän osan "Uralsib" () finanssiyhtiöstä ja osuuden "Lukoil" () öljy-yhtiöstä. Vasili Tšuikov
Vasili Tšuikov syntyi 12. helmikuuta vuonna 1900 talonpoikaisperheeseen. Hän liittyi puna-armeijaan Venäjän vallankumouksen aikana ja opiskeli myöhemmin Frunzen sotilasakatemiassa. Hän palveli vuosina 1926-27 Kiinassa Tšiang Kai-šekin sotilasneuvonantajana sekä osallistui Itä-Puolan valtaamiseen vuonna 1939 ja osallistui myös talvisotaan seuraavana vuonna. Toukokuussa 1942 hänet kutsuttiin takaisin ja nimitettiin ottamaan 62. armeijan komento Stalingradin taistelussa. 62. armeija ylennettiin 8. kaartinarmeijaksi voitokkaan taistelun jälkeen. Hän komensi 8. kaartinarmeijaa osana 1. Valko-Venäjän rintamaa ja johti sen etenemistä Puolan halki kohti Berliiniä, jonka Puna-armeija valtasi Berliinin taistelussa huhtikuussa 1945. Pjotr Vannovski
Pjotr Semjonovitš Vannovski (6. joulukuuta 1822 Kiova – 1. maaliskuuta 1904 Pietari) oli venäläinen kenraali. Hän osallistui Turkin sotaan 1877–1878 perintöruhtinaan armeijan esikuntapäällikkönä. Myöhemmin hänestä tuli sotaministeri, jolloin hän vei vuosina 1881–1898 päätökseen asevelvollisuusarmejan luomisen. Hän käynnisti toimet, joilla oli tarkoitus Suomen sotalaitoksen organisointi Venäjän sotalaitoksen mukaan. Hän toimi opetusministerinä 1901–1902. Kenraali Vannovski nimitettiin opetusministeriksi sen jälkeen kun aiempi ministeri Nikolai Bogolepov oli joutunut vallankumouksellisen opiskelijan salamurhaamaksi. Joutsenlampi
Alkuperäinen "Joutsenlampi" esitettiin ensimmäisen kerran Moskovan Bolšoi-teatterissa 20. helmikuuta 1877. Koreografian teki Wenzel Reisinger, mutta baletti otettiin Moskovassa vastaan nihkeästi, ja se keräsi kehnoja arvosteluita. Kaksi myöhempääkään yritystä eivät olleet menestyksekkäitä. Teos säilyi teatterin ohjelmistossa vuoteen 1883 saakka, jolloin sitä varten tehdyt monimutkaiset puvut hajosivat. Tšaikovskin kuoleman jälkeen balettia uudistivat hänen veljensä Modest Tšaikovski ja kapellimestari Riccardo Drigo. Ensin tehtiin uusi koreografia baletin toisesta näytöksestä Tšaikovskin muistoksi järjestettyyn esitykseen Mariinski-teatteriin Pietariin. Koreografiksi tuli Lev Ivanov, koska silloinen pääbalettimestari Marius Petipa oli sairastunut. Kokonaisena baletti saatettiin näyttämölle uudestaan Mariinskissa 15. tammikuuta 1895. Petipa vastasi sen ensimmäisen ja kolmannen näytöksen koreografiasta, joissa liikutaan todellisuus-tason hovimaailmassa, ja Ivanov teki toisen näytöksen lisäksi koreografian neljänteen näytökseen, jotka molemmat kuvaavat epätodellista noiduttujen joutsenten maailmaa lammen rannalla. Uudistettu baletti sai mairittelevat arvostelut, ja sitä pidettiin mestariteoksena. Iosif Šklovski
Iosif Samuilovitš Šklovski (; 1. heinäkuuta 1916 Hluhiv – 3. maaliskuuta 1985 Moskova) oli venäläinen tähtitieteilijä. Hän opiskeli Moskovan valtionyliopistolla ja työskenteli myöhemmin sen astronomisessa Sternberg-instituutissa. Hänelle myönnettiin Leninin palkinto (1960) ja Bruce-mitali (1972). August Cieszkowski
August Cieszkowski (1814–1894) oli puolalainen filosofi, taloustieteilijä, yhteiskunnallinen ja poliittinen aktivisti sekä yksi Liga Polskan ja poznańilaisen tiedeseuran Poznańskie Towarzystwo Przyjaciół Naukin (PTPN) perustajista. Filosofina Cieszkowski käsitteli erityisesti teonfilosofiaa. Nikolai Tšerkasov
Nikolai Tšerkasov (7. elokuuta 1903 – 1966) oli venäläinen näyttelijä, yksi Neuvostoliiton elokuvanäyttelijöiden suuren joukon merkittävimmistä persoonallisuuksista. Hän oli mukana noin 40 elokuvassa, joista tärkeimpänä pidetty on Sergei Eisensteinin "Iivana Julma", jossa hänen pääosanesitystään pidetään mestarillisena. Muita huomattavia ovat ainakin "Aleksanteri Nevski" ja Kozintsevin "Don Quijote". Hän esiintyi myös teatterissa. Stefan Stambolov
Stefan Nikolov Stambolov (12. helmikuuta 1854 Tărnovo, Rumelia – 18. heinäkuuta 1895 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian itsevaltaisena pääministerinä vuosina 1887–1894. Hänet tunnettiin lempinimellä ”Bulgarian Bismarck”. Aleksandăr Tsankov
Tsankovilla oli oikeustieteellinen koulutus ja hän toimi vuodesta 1910 taloustieteen professorina Sofian yliopistossa. Hänestä tuli vuonna 1922 Kansallinen yksimielisyys ("Naroden zgovor") -nimisen oikeistolaisen ryhmän johtaja, jonka tavoitteena oli maalaispuoluetta edustaneen itsevaltaisen pääministeri Aleksandăr Stambolijskin syrjäyttäminen. Vallankaappaus toteutettiin 9. kesäkuuta 1923, ja Tsankovista tuli pääministeri. Uusi hallitus joutui kuitenkin kohtaamaan paljon sisäisiä levottomuuksia ja terroritekoja, joita järjestivät kommunistit ja maalaispuolueen vasemmistosiipi. Tsankovin hallituskoalitio otti nimen Demokraattinen liitto ja ilmoitti tähtäävänsä parlamentaarisen demokratian palauttamiseen. Hallitus sai suuren enemmistön marraskuun 1923 parlamenttivaaleissa, mutta levottomuudet maassa jatkuivat käytännössä koko Tsankovin pääministerikauden. Hallitus tosin lakkautti syyskuussa 1923 aseellista kapinaa yrittäneen kommunistisen puolueen seuraavana vuonna, mutta se jatkoi iskujaan maan alta. Kuuluisin tapaus oli huhtikuussa 1925 toteutettu Sveta Nedeljan kirkon pommi-isku, jossa kommunistit yrittivät surmata kuninkaan ja hallituksen johtajat, onnistuen tappamaan 123 muuta ihmistä. Hallituksen vastattua tähän julmilla kostotoimilla Bulgarian poliittiset olot alkoivat vähitellen asettua vuodesta 1925 alkaen. Tsankov jätti pääministerin tehtävät tammikuussa 1926. Vladimir Makovski
Vladimir Jegorovitš Makovski (; 7. helmikuuta 1846 Moskova – 21. helmikuuta 1920 Petrograd) oli venäläinen laatukuvamaalari, muotokuvamaalari ja taiteenkeräilijä. Hän oli taidemaalari Konstantin Makovskin veli. Jevgeni Korolkov
Jevgeni Viktorovitš Korolkov (, 15. syyskuuta 1930 Moskova, Venäjän SFNT – 24. joulukuuta 2014 Sergijev Posad, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Pjotr Tšaikovski
Pjotr Iljitš Tšaikovski ( () 7. toukokuuta 1840 Votkinsk, Venäjän keisarikunta – 6. marraskuuta 1893 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen romantiikan ajan säveltäjä. Hän on Venäjän tunnetuimpia ja 1800-luvun merkittävimpiä säveltäjiä, jonka kunniaksi Moskovassa järjestetään joka neljäs vuosi Tšaikovskin mukaan nimetty Kansainvälinen Tšaikovski-kilpailu. Sinfonia nro 4 (Tšaikovski)
Pjotr Tšaikovski (1840–1893) sävelsi neljännen sinfoniansa f-mollissa (op. 36) vuosina 1877–1878. Se kantaesitettiin helmikuussa 1878 Nikolai Rubinsteinin johtamana. Sinfonia on neliosainen. Sen osat ovat seuraavat:Neljännen sinfonian sävellystyö oli Tšaikovskille vaikea ja tuskallinen, mutta sen valmistuttua hän piti sitä yhtenä onnistuneimmista sävellyksistään. Tšaikovski omisti teoksen suosijalleen rouva Nadežda von Meckille, joka maksoi yli kymmenen vuoden ajan Tšaikovskille säännöllisen apurahan. Vaikka Tšaikovski ja von Meck olivat usein suorastaan kiihkeässä kirjeenvaihdossa, he eivät koskaan henkilökohtaisesti tavanneet. Sinfonian ensiesityksen jälkeen Tšaikovski kirjoitti von Meckille: "Olen niin iloinen siitä, että se on "meidän" teoksemme, ja kuullessanne sitä tietäkääkin, miten paljon olen sen joka tahdissa Teitä ajatellut."" Konstantin Kostenetsilainen
Konstantin Kostenetsilainen (, myös Konstantin Filosofi , 1380 Bulgaria - vuoden 1431 jälkeen) oli keskiajalla elänyt bulgarialainen kirjailija ja kronikoitsija. Hänet tunnetaan parhaiten Serbian despootin Stefan Lazarevićin elämäkerrasta ja ensimmäisen serbialaisen filologisen tutkimuksen, "Skazanije o pismenah" ("Kirjainten historia"), kirjoittamisesta. Satelliitti
Vuonna 1903 venäläinen Konstantin Tsiolkovski (1857–1935) julkaisi koosteensa tutkimuksistaan Исследование мировых пространств реактивными приборами (""Kosmisen avaruuden tutkimus reaktiivisia laitteita käyttäen""). Se on ensimmäinen raketteja avaruusalusten laukaisuun käyttämistä käsittelevä tieteellinen julkaisu. Osa materiaalista oli julkaistu venäläisissä tieteellisissä lehdissä 1880-luvun lopulta alkaen. Tsiolkovski määritti Maan kiertoradalle pääsemiseen vaadittavan ratanopeuden, joka on noin 8 km/s. Hän päätyi lopputulokseen, että Maan kiertoradalle pääsy olisi mahdollista monivaiheisilla raketeilla, jotka käyttäisivät nestemäistä ajoainetta. Hän ehdotti nestemäisen vedyn ja nestemäisen hapen käyttöä, joka on edelleen paras käytössä oleva ajoaine. Elinaikanaan hän julkaisi yli 500 avaruuslentoihin liittyvää teosta mukaan lukien tieteisromaaneja. Töihin kuului myös ohjausraketeilla varustettujen rakettien, monivaiheisten rakettien, avaruusasemien, ilmalukkojen sekä avaruussiirtokuntien ruoan ja hapen tuottamiseksi tarkoitettujen suljettujen biologisten systeemien suunnitelmia. Kirill Kondrašin
Ensimmäisessä Kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa 1958 Kondrašin johti orkesteria Van Cliburnin toimiessa solistina, ja tämä sai ensimmäisen palkinnon. Kilpailun jälkeen hän lähti Cliburnin kanssa Yhdysvaltoihin kiertueelle, ja hän oli ensimmäinen venäläinen kapellimestari, joka johti Yhdysvalloissa kylmän sodan puhkeamisen jälkeen. He esittivät ja levyttivät Sergei Rahmaninovin pianokonserton nro 3 ja Pjotr Tšaikovskin pianokonserton nro 1, jonka he olivat esittäneet kilpailussa. Levytyksiä myytiin Yhdysvalloissa miljoonittain. Hän oli myös Moskovan filharmonisen orkesterin taiteellinen johtaja 1960–1975. Hän kantaesitti Šostakovitšin sinfonian nro 4 joulukuussa 1961 ja nro 13 seuraavana vuonna. Hän esiintyi muutamia kertoja Euroopassa ja Amerikassa muiden tunnettujen venäläisten muusikkojen, kuten Mstislav Rostropovitšin, David Oistrahin ja Svjatoslav Richterin, kanssa. Mihail Tšehov
Tšehov oli Moskovan taiteellisen teatterin johtajan Konstantin Stanislavskin tähtioppilas, ja hän esiintyi vuodesta 1912 sekä teatterin studiossa että päänäyttämöllä. Hän myös johti itse Stanislavskin perustamasta studiosta muodostettua Toista Moskovan taiteellista akateemista teatteria. Vuonna 1928 Tšehov muutti pois Venäjältä ja työskenteli sen jälkeen Euroopassa ja Yhdysvalloissa ohjaajana ja opettajana nimellä Michael Chekhov. Hän omistautui myöhemmin erityisesti näyttelijän metodien opetukselle ja kirjoittamiselle työskennellessään eri teattereissa ja studioissa. Tšehov sai vahvoja vaikutteita saksalaisen filosofin Rudolf Steinerin (1861–1925) antroposofiasta ja tämän kehittämästä metodista puheen ja liikkeen yhdistämiseksi, eurytmiasta. Konstantin Lerner
Konstantin Zaivelevich Lerner (28. helmikuuta 1950 Odessa – 24. syyskuuta 2011) oli ukrainalainen shakin suurmestari. Vuosina 1978–1982 hän oli shakin Ukrainan-mestari. Nikolai Tšaikovski
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tšaikovski suuntasi taistelunsa ensisijaisesti bolševismia vastaan. Hän johti ”Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen suojelun liittoa” ja oli perustamassa keväällä 1918 ”Venäjän uudestisyntymisen liittoa” ("Sojuz vozroždenija Rossi"), joka oli keskustavasemmistolaisia puolueita yhteen koonnut antibolševistinen järjestö. Kun brittiläiset interventiojoukot valtasivat elokuussa 1918 maihinnousulla Arkangelin Jäämeren rannikolla, Tšaikovski asetettiin sinne perustetun valkoisen hallituksen johtoon. Hän johti brittijoukkojen tukeen nojannutta niin sanottua Pohjoista oblastia, kunnes matkusti tammikuussa 1919 Pariisiin liittyäkseen valkoisten venäläisten poliittiseen neuvottelukuntaan. Hänet valittiin poissaolevana myös Ufassa perustettuun valkoiseen direktoriohallitukseen. Arkangelin hallituksen kukistuttua helmikuussa 1920 Tšaikovski oli vielä vähän aikaa Anton Denikinin valkoisen armeijan tueksi perustetun ”etelävenäläisen hallituksen” jäsenenä, mutta eli sen jälkeen viimeiset vuotensa maanpaossa. Bolševikkihallinto julisti hänet 1920 kansanviholliseksi. Tšaikovski johti vuosina 1920–1923 Ranskasta käsin ”Toimintakeskukseksi” kutsuttua vastavallankumouksellista taistelujärjestöä. Vuodesta 1925 hän asui Englannissa. Konstantin Makovski
Konstantin Jegorovitš Makovski (; 2. heinäkuuta 1839 Moskova – 30. syyskuuta 1915 Petrograd) oli vaikutusvaltainen venäläinen taidemaalari, joka yhdistetään Vaeltajiin. Monet hänen historialliset maalauksensa, kuten "Venäläisen morsiamen pukeminen" näyttävät idealisoidun kuvan venäläisestä elämästä aikaisemmilta vuosisadoilta. Häntä pidetään usein akateemisen tyylin edustajana. Hänen veljensä oli taidemaalari Vladimir Makovski. Hänen poikansa oli runoilija ja taidekriitikko Sergei Makovski, joka julkaisi Pietarissa ilmestynyttä taidelehteä Apollonia. Tsiolkovskin laki
jossa Grigori Zinovjev
Leninin jäätyä sairautensa vuoksi syrjään päätöksenteossa politbyroon sisällä käynnistyi vuoden 1923 aikana valtakamppailu. Zinovjev, Kamenev ja puolueen pääsihteeriksi edellisenä vuonna valittu Josif Stalin muodostivat troikaksi tai triumviraatiksi kutsutun epävirallisen johtoryhmän, jonka päätavoitteena oli estää Lev Trotskin ja tämän ympärille muodostuneen vasemmisto-opposition pääsy valtaan. Zinovjevia pidettiin troikan arvovaltaisimpana ja johtavana henkilönä. Troikka sai taakseen enemmistön, koska Zinovjevin ja Kamenevin katsottiin edustaneen melko tarkkaan samoja kantoja kuin Lenin, ja koska moni muukin halusi vastustaa vallanhimoisena pidettyä Trotskia. Vuosina 1923–1924 juuri Zinovjev johti julkista lokakampanjaa Trotskia kohtaan. Ideologinen erimielisyys koski Leninin vuonna 1921 lanseeraamaa uutta talouspolitiikkaa eli NEP:iä. Trotski ja vasemmisto-oppositio halusivat luopua kapitalismin ja markkinatalouden elementtejä sisältäneestä NEP:stä, kun taas troikan edustama puolueen ”keskusta” kannatti sen jatkamista.
Stalinin kasatessa vaivihkaa valtaa itselleen Zinovjev ja Kamenev muodostivat tiiviin kaksikon, joka piti yhtä loppuun saakka. Kunnianhimoisen ja vaistoihinsa luottaneen Zinovjevin sekä varovaisen ja järjestelmällisen Kamenevin on sanottu täydentäneen toistensa ominaisuuksia. Leninin kuoltua tammikuussa 1924 juuri Zinovjev oletettiin todennäköisimmäksi Neuvostoliiton seuraavaksi johtajaksi, sillä Stalinia ei vielä pidetty vakavasti otettavana vaihtoehtona valtapelissä. Niin sanotussa testamentissaan Lenin esitti hyväksyvän arvion Zinovjevista ja Kamenevista, mutta arvosteli Trotskia ja erityisesti Stalinia. Leonid Zakovski
Leonid Mihailovitš Zakovski (oikea nimi Genrih Ernestovitš Štubis; 1894 Kuurinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. elokuuta 1938 Neuvostoliitto) oli latvialaissyntyinen bolševikki, joka toimi Neuvostoliiton turvallisuuspoliisi NKVD:n Leningradin-alueen johtajana vuosina 1934–1938. Stalinin vainojen aikana hän johti poliittisia puhdistuksia Leningradissa ja sen lähialueilla. Mykola Lysenko
Lysenkon tuotantoon kuuluu muun muassa pianomusiikkia, lauluja ja oopperoita. Hän kirjoitti oopperalibrettonsa ukrainan kielellä. Pjotr Tšaikovski halusi esittää hänen oopperansa "Taras Bulban" Moskovassa, mutta se ei onnistunut, sillä säveltäjä ei antanut esittää teostaan venäjän kielellä. Konstantin Konstantinovitš Romanov
Suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanov (, 22. elokuuta 1858 – 15. kesäkuuta 1915) oli venäläinen aatelismies ja Venäjän keisari Nikolai I:n pojanpoika. Aleksei Osipov
Aleksei Osipov (1888 Sippola – toukokuu 1918 Hamina) oli Suomen sisällissodan aikana punaisten päällikkönä Savon rintamalla ja toimi sodan loppuviikkoina käytännössä koko rintaman ylipäällikkönä. Voikkaalta kotoisin ollut Osipov oli taitava ja miehistön kunnioittama päällikkö, jota kutsuttiin ”Voikkaan Mannerheimiksi”. Nikolai Žukovski
Nikolai Jegorovitš Žukovski (; 17. tammikuuta 1847 Orehovo, Vladimirin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 17. maaliskuuta 1921 Moskova, Neuvostoliitto) oli merkittävä venäläinen aerodynaamikko, hydrodynaamikko ja eräs moottorilennon teorian uranuurtajista. Konstantin Simonov
Kirjailijantyönsä ohella Simonov osallistui aktiivisesti Neuvostoliiton kirjallisuuselämään ja yhteiskunnalliseen toimintaan. Vuosina 1946–1954 hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton pääsihteerin sijaisena. Vuosina 1954–1959 ja uudelleen vuodesta 1967 lähtien hän oli kirjailijaliiton hallituksen sihteeri. Vuosina 1946–1950 ja 1954–1958 hän työskenteli "Novyi mir" -kirjallisuuslehden ja vuosina 1950–1953 "Literaturnaja gazetan" päätoimittajana. 1950-luvulta lähtien Simonov tunnettiin varovaisen liberaalin kulttuuripolitiikan kannattajana, joka toiminnallaan edisti monien kirjallisuus- ja taide-elämän ilmiöiden esiintuloa ja hyväksymistä. Konstantin Tsiolkovski
Tsiolkovski syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Iževskojen kylässä, Rjazanin alueella vuonna 1857. Hänen isänsä Eduard Ignatijevitš Tsiolkovski oli puolalainen metsänvartija, joka oli muuttanut paikkakunnalle kesäkuussa vuonna 1849. Tsiolkovskin äiti oli hyvin kouluttautunut venäläinen Marija Jumaševa. Tsiolkovski syntyi perheeseen viidentenä lapsena, yhteensä perheeseen syntyi 18 lasta. Richard Halliburton
Halliburton onnistui löytämään Sverdlovskista kurkkusyövän runteleman entisen paikallisen puoluekomissaari Pjotr Jermakovin, viimeisen vielä elossa olevan tsaariperheen pyöveleistä. Tämä kertoi Halliburtonille koko kaamean tarinan alusta loppuun, joskin myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet hänen liioitelleen pahan kerran, itse asiassa säveltäneen tarinan suurelta osin omasta päästään. Aleksandr Tšakovski
Kirjailija liittyi NKP:hen vuonna 1941, toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustajana ja oli vuodesta 1971 lähtien NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Vuonna 1973 hänelle myönnettiin sosialistisen työn sankarin arvonimi. Hänet on palkittu mm. Leninin ja lokakuun vallankumouksen kunniamerkeillä. Konstantin Makovski
Konstantin syntyi Moskovassa venäläisen taidehahmon ja amatöörimaalarin Jegor Ivanovitš Makovskin, yhden Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opiston perustajan, vanhempana poikana. Hänen äitinsä oli säveltäjä ja hän toivoi poikansa seuraavan jalanjälkiään.
Vuonna 1851 Konstantin ilmoittautui Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistoon, jossa hänestä tuli huippuoppilas, joka sai helposti kaikki saatavilla olevat mitalit. Hänen opettajiaan olivat M. I. Skotti, A.N Mokritski ja S.K Zarjanko, joista Skotti oli Karl Brjullovin oppilas. Makovskin taipumus romantiikkaan ja koristeellisiin tehokeinoihin voidaan selittää Brjullovin vaikutukseksi. Konstantin Valkov
Konstantin Valkov (s. 11. marraskuuta 1971 Kamensk-Uralskissa Sverdlovskin alueella) on venäläinen kosmonautti, joka lentänee ensi kerran avaruudessa vuonna 2012 Sojuz TMA-04M-lennolla. Pjotr Tšaikovski
Tšaikovskin monet teokset kuuluvat taidemusiikin suosituimpiin. Tšaikovski tunnetaan mieleenpainuvien melodioiden säveltäjänä. Hänen musiikissaan on sanottu yhdistyvän syvä tunteellisuus, dramaattisuus ja mestarillisuus sekä pienissä muodoissa että sinfonisissa kokonaisuuksissa. Traagisista elämänvaiheista huolimatta hänen musiikkinsa on usein täynnä iloa ja patarumpujen voimaa. Tšaikovski (kaupunki)
Tšaikovski on saanut alkunsa Votkinskin vesivoimalan rakentamisen yhteydessä vuonna 1955 perustetusta taajamasta. Vuonna 1962 siitä tuli kaupunki. Se on nimetty Votkinskissa syntyneen säveltäjä Pjotr Tšaikovskin mukaan. Kaupungissa on vesi- ja lämpövoimalan lisäksi tekstiili-, kemian, puunjalostus- ja konepajateollisuutta. Valentin Zykov
Zykov on TsSKA Moskovan kasvatti. Hän pelasi kauden 2011–2012 pääasiassa Venäjän nuorten sarja MHL:n Krasnaja Armijassa, jonka jälkeen TsSKA Moskova varasi Zykovin KHL:ään 50. pelaajana kesällä . Samana kesänä hänet varasi myös QMJHL-joukkue Baie-Comeau Drakkar 76. pelaajana . Zykov siirtyi Drakkariin kaudeksi 2012–2013, jolloin hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Petr Strakan jälkeen tehoilla 40+35=75. Zykov jakoi QMJHL:n maalipörssin yhdeksännen sijan Victoriaville Tigresin Philippe Halleyn kanssa. Hän voitti myös liigan tulokkaiden piste- ja maalipörssin, palkittiin QMJHL:n parhaana tulokkaana, parhaana hyökkäävänä tulokkaana Michel Bergeron Trophylla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen. Zykov valittiin myös koko CHL:n vuoden tulokkaaksi ja valittiin tammikuussa 2013 CHL:n viikon pelaajaksi. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Andrei Platonov
Andrei Platonovitš Platonov (, oik. Klimentov, "Климе́нтов"; 28. elokuuta 1899 Voronež – 5. tammikuuta 1951 Moskova) oli neuvostovenäläinen kirjailija, jonka teokset ennakoivat eksistentialismia. Platonov kuului ensimmäisiin kirjailijoihin, jotka tulivat esiin vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen. Huolimatta kommunistitaustastaan hän suhtautui epäilevästi kollektivisointiin ja stalinistien toimintatapoihin. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat dystopiaa kuvaava romaani "Tševengur". Kaikki suomeksi julkaistut teokset on kääntänyt Ulla-Liisa Heino. Tsiolkovskin laki
Tsiolkovskin laki kirjoitetaan tavallisesti muotoon Nikolai Baibakov
Nikolai Konstantinovitš Baibakov (, 6. maaliskuuta 1911 Baku – 31. maaliskuuta 2008 Moskova) oli neuvostoliittolainen (azerbaidžanilainen) valtiomies ja taloustieteilijä. Hän toimi muun muassa Gosplanin johtajana kahteen otteeseen, vuosina 1955–1957 ja 1965–1985. Hän oli viimeisiä Stalinin hallituksissa toimineita ministereitä. Borovsk
Nykyään kaupungissa on mm. tekstiili- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat kaupungin sen lähiseutujen lukuisat kirkot sekä kolmen kilometrin päässä Protvajoen rannalla sijaitseva Pafnutjevin luostari. Kaupungissa on asunut ja työskennellyt Venäjän astronautiikan isä Konstantin Tsiolkovski. Konstantin Korovin
Konstantin Korovin toimi lavastajana Mamontovin Yksityisessä venäläisessä oopperassa 1885–1891 ja 1893–1898, Bolšoi-teatterissa 1903–1910 ja Moskovan Keisarillisessa teatterissa 1910–1919. Viimeksimainitussa hän toimi myös taiteellisena johtajana. Vaikka hänen juurensa olivat traditiossa, jossa näyttämö toimi vain tapahtumien koristeellisena kulissina, Korovin loi näyttämölle tunnekulissin, joka välitti esityksen yleistä tunnelatausta. Korovin suunnitteli lavastuksia niin Konstantin Stanislavskin dramaattisiin tuotantoihin kuin Mariinski-teatterin oopperoihin ja baletteihin. Hän teki ilmeikkyydestään kuuluksi tulleita näyttämötoteutuksia esimerkiksi Mariinskin Faustiin (1899) ja Sadkoon (1906). Konstantin Taipale
Konstantin Taipale (15. huhtikuuta 1882 – 29. marraskuuta 1937 Leningrad) oli suomalainen Venäjällä ja Neuvostoliitossa asunut kemisti ja professori. Vladimir Bogomolov
Vladimir Bogomolov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan, palveli armeijassa vuoteen 1952 saakka ja valmistui journalistiksi vuonna 1958. Samana vuonna ilmestynyt pienoisromaani "Ivan" teki Bogomolovin tunnetuksi todenmukaisena sodankuvaajana. Myöhemmin Andrei Tarkovski ohjasi sen pohjalta elokuvan "Ei paluuta" (1962). Kirjailijan pääteos on Neuvostoliiton vastavakoilusta kertova romaani "Elokuu 1944" ("V avguste sorok tšetvjortogo", myös "Moment istiny", 1974), joka piirtää kaunistelemattoman kuvan Stalinista, mutta vääristelee Puolan vastarintaliikkeen historiaa. Konstantin Vorobjov
Konstantin Dmitrijevitš Vorobjov (, 24. syyskuuta 1919 Kurskin alueen Medvenkan piirin Nižni Reutetsin kylä – 2. maaliskuuta 1975 Vilna) oli neuvostovenäläinen kirjailija. Konstantin Rokossovski
Konstantin Rokossovskin suku oli erään puolalaisen aatelissuvun sivuhaara, joka oli silloista alempaa keskiluokkaa. Konstantinin isä oli rautatieläinen. Hänen äitinsä oli venäläinen – Konstantin syntyi aikana, jolloin Puola kuului Venäjään. Dmitri Ustinov
Tulkinnat yhteisiä sotaharjoituksia koskeneen aloitteen alkuperästä vaihtelevat. Silloinen Elinkeinoelämän valtuuskunnan toimitusjohtaja ja merkittävä ulkopoliittinen taustavaikuttaja Max Jakobson on katsonut, että ajatus oli lähtöisin Neuvostoliiton korkeimmasta sotilasjohdosta, kun taas silloisen ulkoministeriön alivaltiosihteerin Keijo Korhosen mielestä idean isä oli nimenomaan suurlähettiläs Vladimir Stepanov, joka oli käynyt Moskovassa juuri Ustinovin vierailun edellä. Jupakka vaikutti osaltaan siihen, että Neuvostoliitto vapautti Stepanovin tehtävistään kesällä 1979 ja nimitti hänen tilalleen Vladimir Sobolevin. Sekä Jakobson että Korhonen ovat pitäneet "tapaus Ustinovia" syksyn 1961 noottikriisin ohella Neuvostoliiton vakavimpana yrityksenä panna "YYA-mekanismi" käyntiin Suomen puolueettomuuspolitiikan horjuttamiseksi tai jopa romuttamiseksi. Aleksandr Tšakovski
Aleksandr Tšakovski syntyi lääkärin perheeseen. Vuonna 1938 hän valmistui Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista ja toimi sen jälkeen kriitikkona. Toisen maailmansodan aikana hän työskenteli sotakirjeenvaihtajana mm. piiritetyssä Leningradissa. Vuodesta 1954 lähtien Tšakovski kuului Neuvostoliiton ja vuodesta 1958 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton hallituksiin. Vuonna 1962 hänestä tuli yksi Neuvostoliiton kirjailijaliiton sihteereistä. Vuosina 1955–1962 Tšakovski työskenteli "Inostrannaja literatura" -kirjallisuuslehden ja vuodesta 1962 kirjailijaliiton sanomalehden "Literaturnaja gazetan" päätoimittajana.