Milloin Tony Iommi aloitti soittamaan kitaraa?
Tony Iommi
Iommin suku on alun perin lähtöisin Italiasta, josta he olivat muuttaneet Britanniaan ja hänen vanhempansa toimivat kauppiaina Birminghamin Astonissa. Tony Iommi kävi lapsuudessaan samaa koulua kuin tuleva yhtyetoveri Ozzy Osbourne. Nuorena Iommi harrasti kamppailulajeja, kuten nyrkkeilyä, judoa ja painia, joista ensin mainitussa hän oli lahjakas. Koulussaan Iommi kuului ns. "koviin kavereihin" ja oli suosittu oppilas. Kitaransoitosta hän kiinnostui teini-ikäisenä kuultuaan Hank Marvinin ja The Shadows -yhtyeen soittoa. Iommi on aina ollut vasenkätinen kitaristi. Iommin ensimmäinen yhtye, jossa hän soitti, oli Rockin' Chevrolets vuosina 1964–1965.
Fabrizio Moretti
Moretti aloitti rumpujen soittamisen ollessaan vain noin viisivuotias. Hän oli kiinnostunut soittamisesta jo neljän vuoden iässä. Hän sai rummut ja harjoitteli niillä ahkerasti äänieristetyssä komerossa. Ollessaan 13-vuotias Moretti tapasi yhtyekumppaninsa Julian Casablancasin sekä Nick Valensin Dwight Schoolissa New Yorkissa. Silloin Moretti unelmoi vielä taiteen opettajan urasta ja opiskeli taidetta yliopistossa. Kun pojat perustivat yhtyeen, Moretti lopetti opiskelunsa kesken jotta voisi soittaa yhtyeessä kokopäiväisesti. Vuonna 2001 yhtye pongahti kuuluisuuteen. Al Di Meola
Al Di Meolan ensimmäinen instrumentti oli rummut, mutta hän vaihtoi pian kitaraan. Vuonna 1971 hän aloitti opinnot bostonilaisessa Berklee College of Musicissa. Vuonna 1974 lahjakkuudeksi osoittautunut Di Meola sai kutsun Chick Corean Return to Forever -yhtyeeseen, jossa hän soitti yhtyeen silloisen kokoonpanon hajoamiseen asti 1976. Tuona aikana hän kohosi maineeseen nuorena, energisenä ja teknisesti lahjakkaana kitaravirtuoosina. Return to Foreverin lopettaessa Al Di Meola oli julkaissut jo aiemmin samana vuonna ensimmäisen soololevynsä, joka sisälsi niin ikään musiikkia, joka yhdisteli raskaamman rockin, jazzin, ja latino-musiikin aineksia. Sähkökitaran lisäksi hän osoitti levyillään hallitsevansa myös akustisen flamenco-tyylin. Otis Rush
Otis Rush ryhtyi soittamaan kitaraa kahdeksan vanhana. Muutettuaan Chicagoon vuonna 1948 Rush soitteli paikallisissa blues-clubeissa. Hän tutustui Muddy Watersiin ja teki 1950-luvun puolivälin paikkeilla vaikutuksen esiintymisillään myös Willie Dixoniin. Rush puolestaan itse oli vaikuttunut B. B. Kingin ja T-Bone Walkerin soitosta, he toimivat hänelle tärkeimpinä esikuvina. Terry Chimes
Terry Chimes aloitti rumpujen soiton 15-vuotiaana vuonna 1970 Lontoossa. Vuonna 1975 hän soitti ajoittain esipunkyhtyeessä London SS, jossa olivat eri vaiheissa mukana myös Mick Jones, Tony James, Brian James, Topper Headon, Paul Simonon ja Matt Dangerfield. Yhtye ei koskaan päässyt alkua pidemmälle, mutta jäsenten myöhempien yhtyeiden ansiosta siitä tuli sittemmin kuuluisa. Rami Eskelinen
Eskelinen aloitti rumpujensoiton muusikkoisänsä innostamana. Vuonna 1982 hän aloitti opiskelun Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriossa ja soitti kesäisin muun muassa Tapani Kansan ja Meiju Suvaksen yhtyeissä. Valmistuttuaan vuonna 1988 Oulunkylän pop- & jazzkonservatoriosta hän siirtyi jatko-opintoihin Sibelius-Akatemiaan ja samana vuonna perustettiin Trio Töykeät. Vuodesta 1990 vuoteen 1993 Eskelinen opiskeli Yhdysvalloissa New Yorkin Manhattan School of Musicissa. Ozzy Osbourne
Ozzy tunsi itseään vuotta vanhemman Tony Iommin, tulevan yhtyekumppaninsa, jo lapsena. Tony kuitenkin kuului koulun koviksiin, eivätkä pojat olleet varsinaisesti kavereita. Tony herätti silti tietynlaista ihailua, koska oli iso ja komea kaveri, joka osasi soittaa omaa kitaraa. Ozzyn isosisko Jean toi kotiin Chuck Berryn ja Elviksen levyjä ja sisaret lauloivat yhdessä Everly Brothersia. Ozzyn ensimmäinen julkinen lauluesitys kotiväelle oli Cliff Richardin ”Living Doll”. Musiikki kolahti toden teolla silloin, kun hän ihastui The Beatlesin musiikkiin. Tori Amos
Amos aloitti pianon soittamisen kaksivuotiaana. Hänet todettiin musikaalisesti hyvin lahjakkaaksi ja viisivuotiaana hänet hyväksyttiin arvostettuun musiikkikouluun Peabody Conservatoryyn. 11-vuotiaana hänet erotettiin koulusta, koska hän halusi soittaa korvakuulolta nuottien sijaan eikä soittanut mitä hänen toivottiin soittavan. Amos jatkoi kuitenkin soittamista ja alkoi esiintyä ravintoloissa ja klubeilla 14-vuotiaana. King Diamond
Petersen kuunteli nuoruudessaan päivittäin tanskalaista radio-ohjelmaa, jossa soitettiin rock–musiikkia. Hän äänitti myös paljon radio-ohjelmia kaseteille. Kuultuaan vuonna 1970 Jimmy Pagen kitaransoittoa Led Zeppelinin "Communication Breakdown" –kappaleella, hän päätti alkaa itse soittaa kitaraa. Vuonna 1971, viisitoistavuotiaana hän osti ensimmäisen levysoittimensa ja pari kuukautta myöhemmin ensimmäisen kitaransa. Led Zeppelin pysyi hänen suosikkiyhtyeenään, vaikka Petersen oli innostunut myös muun muassa Black Sabbathista, Deep Purplesta ja Jethro Tullista. Yksinkertaisen vahvistimen hän sai lahjaksi vanhempiensa tutulta, joka oli rakentanut sen itse. Kouluvuosinaan Petersenillä ei ollut tyttöystäviä, sillä hän käytti kaiken aikansa jalkapalloharrastuksen ja musiikin parissa. Petersen joutui myös olemaan paljon pois koulusta, mutta hyvän muistinsa ja kovan työnteon ansiosta hänellä oli kuitenkin melko hyvät arvosanat. Hound Dog Taylor
Taylor syntyi Mississippin Natchezissa vuonna 1915 (joidenkin lähteiden mukaan 1917). Taylor oli syntyjään kuusisorminen, joskin myöhemmin hän leikkasi humalassa oikean kätensä kuudennen sormen pois partaterällä. Hän alkoi soittaa kitaraa 20 vuoden ikäisenä ja muutti Chicagoon vuonna 1942. Ennen sitä Taylor oli ollut soittamassa Sonny Boy Williamson II:n radio-ohjelmassa Helenan kaupungissa. Täyspäiväinen muusikko Taylorista tuli vuoden 1957 tienoilla, mutta hänet tunnettiin tuolloin vain lähinnä Chicagon alueella. 1950-luvun lopun ja 1960-luvun ajan hän oli yksi Chicagon etelä- ja itäpuolen klubien suosituimpia esiintyjiä. Väitetään, että toinen blueskitaristi, Freddie King, lainasi vuoden 1960 instrumentaalihittiinsä, "Hide Away", melodiaa Taylorin yhtyeen soittamasta kappaleesta. Technical Ecstasy
Vuosien 1975-1976 kiertueen jälkeen yhtye alkoi suunnitella seuraavaa studioalbumia. Edellinen studioalbumi "Sabotage" oli myynyt aiempaa heikommin varsinkin Pohjois-Amerikassa ja yhtyettä varjostivat myös lakitekniset ongelmat entisten managereiden takia. Tämän seurauksena yhtye alkoi manageroida itse itseään: "Olemme oppineet monia juttuja tässä bisneksessä sitten kun aloitimme. Olemme laajempikatseisia kuin tuolloin ja teemme kaikki päätökset itse ja myös pysymme niissä", kertoi kitaristi Tony Iommi vuonna 1975. David Garibaldi
David aloitti soittamisen 10-vuotiaana. Ensimmäisen rumpusettinsä David sai lukioaikana vamhemmiltaan. Varsinaisen ammattilaisuran hän aloitti 17-vuotiaana vuonna 1966, mutta Vietnamin sota aiheutti epävarmuutta. Hän odotti kutsua armeijaan, mutta tulevaisuudensuunnitelmat muuttuivat kun häntä ehdotettiin värvättäväksi USA:n ilmavoimiin ilmavoimien orkesterin jäseneksi. Asepalveluksesta päästyään David palasi kotiseudulleen San Franciscoon ja liittyi Tower of Poweriin vuonna 1970. Jarmo Saari
Saari vietti nuoruutensa Tapiolassa, Espoossa. Lapsena hän lauloi Tapiolan kuorossa sekä soitti selloa ja pasuunaa. Ensimmäisen kitaransa hän sai kymmenvuotiaana. Vuonna 1990 hän pääsi opiskelemaan Oulunkylän Pop & Jazz -konservatorioon ja päätti pasuunan lisäksi keskittyä yhä enemmän kitaransoittoon. Vuonna 1992 hän siirtyi Sibelius-Akatemian jazzmusiikin osastolle, jossa hän opiskeli säveltämistä ja kitaraa.1999 jazzsävellyksen maisteriksi valmistuneen Saaren opettajina toimivat mm. Olli Kortekangas, Anders Jormin ja Raoul Björkenheim. Tony Iommi
Vuonna 1988 kun Cozy Powell liittyi yhtyeeseen, alkoi jälleen uuden nousun aika. 1989 julkaistu "Headless Cross" kiillotti yhtyeen tahriintunutta julkisuuskuvaa ja menestyi hyvin varsinkin Euroopassa. Myös uusi laulaja Tony Martin osoittautui loistavaksi valinnaksi. Kokoonpano vakiintui pariksi vuodeksi kun Neil Murray tuli basistiksi. Menestystä ei kuitenkaan tullut Pohjois-Amerikassa, joka häiritsi varsinkin Iommia ja Powellia jotka halusivat läpimurtoa rahakkailla Amerikan markkinoilla. Niccolò Paganini
Paganini syntyi Genovassa 1782 ja alkoi soittaa mandoliinia ja viulua jo hyvin nuorena. Hän esiintyi julkisesti ensimmäistä kertaa 11-vuotiaana. Teini-ikäisenä hän opiskeli muun muassa Alessandro Rollan ja Giacomo Costan johdolla. Sen jälkeen hän alkoi kiinnostua myös kitaransoitosta ja sävelsi jonkin verran musiikkia myös kitaralle sekä kitara–viulu-duolle. Nykyään Paganinin arvostetuimmat teokset lienevät hänen vuoden 1817 tienoilla viululle säveltämänsä 24 kapriisia op. 1. Niitä pidetään ehkä maailman vaikeimpina viulukappaleina. Lukuisat säveltäjät ovat kirjoittaneet muunnelmia viimeisestä, a-molli-kapriisista. Lisäksi Paganini sävelsi muun muassa kuusi viulukonserttoa sekä kamarimusiikkia. OOIOO
OOIOO sai alkunsa vuonna 1995, kun japanilainen musiikkilehti Switch halusi tehdä jutun Yoshimi P-We:stä, joka oli tullut tunnetuksi noise rock -yhtye Boredomsin rumpalina. Yoshimi otti kuvauksiin mukaan kolme ystäväänsä, ja he esiintyivät lehden artikkelissa kuvitteellisena naisyhtyeenä. Jälkeenpäin Yoshimi päätti perustaa yhtyeen oikeasti. Rumpujen asemesta hän valitsi instrumentikseen hänelle entuudestaan vieraan kitaran. Myöskään toinen kitaristi Kyoko ja basisti Maki eivät olleet soittaneet instrumenttejaan aiemmin. Rumpali Yuka Yoshimura, alias Yoshiko tai Yoshico, oli sen sijaan soittanut rumpuja DMBQ-yhtyeessä. Master of Reality
Yhtyeen kevään kiertueet päättyivät Skandinavian ja Royal Albert Hall-konsertin jälkeen huhtikuun lopussa ja tulevan albumin viimeistely tehtiin loppukeväästä 1971. Kitaristi Tony Iommi kertoo: ”Alkaessamme tehdä albumia meillä oli jo hieman paineita menestyksen johdosta. Kirjoitimme biisit kiertueiden välillä treenikämpällä. Riffejä alkoi tulla mukavasti ja kappaleet saatiin helposti kasaan”. Ray Toro
Ray on soittanut kitaraa pienestä pitäen ja on kertonut aloittaneensa kitaransoiton teinivuosiensa alkuaikoina isoveljensä innoittamana. Hän on kertonut ottaneensa vaikutteita soittotyyliinsä niin blues-, jazz- kuin rock- ja heavy metal -musiikistakin. Esikuvikseen Toro on maininnut muun muassa Jimmy Pagen sekä Jimi Hendrixin. Syd Barrett
Geoff Layshonin mukaan hän ja Mick Taylor opettivat Barrettin soittamaan kitaraa tämän ollessa 13-vuotias. Barrett soitti teini-ikäisenä kitaraa Geoff Mott and The Mottoes -nimisessä yhtyeessä. Se soitti suosittujen poplaulujen covereita ja harjoitteli Barrettin perheen tilavassa olohuoneessa, joka toimi asuntolana isän kuoltua. Barrettin ystävät muistavat hänen olleen tuolloin ensisijaisesti lahjakas taidemaalari ja kitaristina vasta aloitteleva. Häntä pidettiin iloisena ja huumorintajuisena nuorena, jossa ei näkynyt vielä mitään myöhempien mielenterveysongelmien oireita. Stan Getz
Getz osasi jo lapsena soittaa useita eri soittimia, kuten kontrabassoa ja fagottia. 13-vuotiaana hän sai isältään ensimmäisen saksofoninsa. Vuonna 1943, 16-vuotiaana, hän pääsi soittamaan Jack Teagardenin yhtyeeseen. Soitettuaan muissa jazz-yhtyeissä (1944 Stan Kenton; 1945 Jimmy Dorsey; 1945–46 Benny Goodman) Getz sai solistin paikan Woody Hermanin yhtyeessä. Tommie Mansfield
Tommie Mansfield aloitteli muusikon uraansa 1950-luvun puolimaissa rakentamalla lahjaksi saamansa mandoliinin sähkökitaraksi. Hän soitteli kavereiden kanssa omissa piireissään, kunnes turkulainen manageri Helge Siimes värväsi hänet Sommarshow-kesäkiertueelleen vuonna 1961. Jussi Raittinen esiintyi samalla kiertueella. 1960-luvun lopulla Raittinen ja Tommie perustivat rock and roll -yhtyeen "Tommie Mansfield Group". Heidän lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat Antero Jakoila, Hillel Tokazier ja Pertti Kilpeläinen. 1970-luvun alussa hän oli kitaristina Uudenmaankatu 15 nimisessä bändissä, jonka perustivat Olli Pellikka ja Kari Purssila. Richie Sambora
Sambora aloitti harmonikan soittamisen ollessaan kuusivuotias. Kitaransoitosta hän kiinnostui vasta myöhemmin, kaksitoistavuotiaana. Nuorena Samboran innoittajina kitaransoiton saralla toimi etenkin blues ja 1960-luvun rock and roll. Hänen keskeisimpiä esikuviaan olivat The Beatles, Eric Clapton, Jimi Hendrix, Jeff Beck, Stevie Ray Vaughan, Johnny Winter, Jimmy Page, Joe Perry, Joe Kmiecik, George Harrison ja B.B. King. Myös espanjalainen klassinen musiikki teki häneen vaikutuksen. Kitaran ohella Sambora on soittanut muun muassa rumpuja, bassoa, saksofonia ja pianoa. Hän esiintyi ensimmäisen kerran yleisön edessä teini-iässä soittaessaan katolisen nuorisojärjestön järjestämissä tanssiaisissa. Toni Iordache
Toni Iordache (1942–1988) oli johtavia cimbalomin virtuooseja. Hän syntyi Rildanassa lähellä Romanian pääkaupunkia Bukarestia ja aloitti soittimen soittamisen neljävuotiaana. Kahdeksan vuoden kuluttua hän esiintyi jo Romanian televisiossa ja radio-orkesterissa. Robin Wikman (muusikko)
Robin aloitti 4-vuotiaana pianonsoiton ja rumpukoulun 7-vuotiaana. Pianonsoiton taidon hän oppi itse, lukuun ottamatta muutaman viikon pianotunteja Mikki Nuorivaaran opissa. Nuorivaara, joka itse oli tuolloin äänittäjänä Finnvox-studiossa, huomasi potentiaalisen artistin ja hän antoi Robinille mahdollisuuden tehdä demonauhan studiossa. Demonauha kulkeutui hänen kauttaan Jori Sivoselle ja Timo Lindströmille. Tämä johti levytyssopimukseen PSO:n kanssa. Tony Iommi
17-vuotiaana hän joutui metallilevytehtaassa onnettomuuteen, jossa menetti oikean käden keski- ja nimettömästä sormesta sormenpäät. Onnettomuus oli erityisen harmillinen, koska se tapahtui vain päivää ennen kuin hän olisi lopettanut työt ja siirtynyt täyspäiväiseksi muusikoksi. Masentunut Iommi harkitsi kitaransoiton lopettamista, mutta tehtaanjohtaja toi hänelle Django Reinhardtin albumin, josta Iommi sai uutta inspiraatiota. Reinhardt oli menettänyt osan sormistaan, mutta jatkanut kuitenkin soittamista. Koska Iommi soittaa vasenkätisesti, kitaran kielet aiheuttivat kipuja kyseisissä katkenneissa sormissa. Hän kokeili myös soittaa oikeakätisesti, mutta opettelu olisi vienyt hänen mielestään liikaa aikaa. Myöhemmin Iommi on harmitellut, ettei jatkanut pitempään oikeakätisen soiton harjoittelua, koska tämä olisi helpottanut kitarointia tulevaisuudessa. Iommi teki sulatetun Fairy-pesuainepullon avulla kotitekoiset proteesit katkenneiden sormenpäiden tilalle. Sitten hän alkoi käyttää ensin erittäin ohuita kieliä ja myöhemmin virittää kitaransa kolme sävelaskelta alemmaksi, jotta kielten jännitykset olisivat pienemmät. Perinteisten sointujen sijaan hän alkoi käyttää yksinkertaisempia voimasointuja. Tämä edesauttoi hänen raskaan ja tunnetun soundinsa kehittymistä sekä riffi-voittoista soittoaan. Hän käyttää nykyään katkenneiden sormien suojana myös erityisiä muovisia suojuksia. Tommy Emmanuel
Emmanuel syntyi Muswellbrookissa, Uudessa Etelä-Walesissa, 1950-luvun puolessa välissä. Hän sai ensimmäisen kitaransa nelivuotiaana. Seitsemänvuotiaana Emmanuel kuuli radiosta Chet Atkinsin soittoa, ja hän on kertonut tuon hetken innoittaneen häntä paljon. Yhdeksänvuotiaana hän olikin jo ammattimuusikko. Tommyn ja hänen veljensä Philin musiikillisten lahjojen innoittamana heidän isänsä perusti yhtyeen, ja melkein kaikki Tommyn aika kului sen kanssa kiertueilla eri puolilla Australiaa, ja koulunkäyntiin jäi vain vähän aikaa. Black Sabbath
Merkittävänä askeleena heavy metalin kehitykseen pidetään Tony Iommin kokemaa tehdasonnettomuutta, jonka seurauksena Iommi menetti otelautakätensä kahden sormen päät. Tämän tapaturman myötä Iommi joutui kehittämään soittamista helpottavia apukeinoja. Iommi käyttää useissa Black Sabbathin kappaleissa voimasointuja ja laskettuja kitaravirityksiä, jolloin soittaminen yksinkertaistui, eikä se tuntunut Iommista kivuliaalta. Laskemalla viritystä Iommi sai kitarastaan huomattavasti raskaampia ääniä kuin normaalivirityksellä. Enimmillään Iommi on pudottanut viritystä puolitoista sävelaskelta. Tony Iommi
Kolme vuotta myöhemmin, 1992, Iommi oli vierailevana kitaristina Queen-yhtyeen laulajan Freddie Mercuryn muistokonsertissa Wembleyn stadionilla Lontoossa. Konsertin tuotto meni AIDS-tutkimukseen. Iommi soitti konsertissa Queen-yhtyeen osuudessa toisena kitaristina joillakin kappaleilla. Iommi ja Queen-kitaristi Brian May ovat pitkäaikaisia ystäviä ja myös May on vieraillut Black Sabbathin konserteissa lavalla pariin otteeseen. Pauli Granfelt
Granfeltin ura alkoi 1930-luvulla tanssikeikoilla Segno- ja White Swing Band -yhtyeissä, josta hän siirtyi sen ajan huippukokoonpanoon: Eugen Malmsténin johtamiin Rytmi-Poikiin. 1940-luvun alussa alkoivat työt elokuvamuusikkona (muun muassa "Kulkurin valssi", Pekka ja Pätkä -elokuvat, Suomisen perhe -elokuvat ja Eemeli-elokuvat). Sota-aikana Granfelt oli mukana viihdytyskiertueilla rintamalla yhdessä opiskelutoverinsa Joonas Kokkosen kanssa. Sotien jälkeen hän soitti trumpettia Erkki Ahon ja Ossi Aallon big bandeissä. 1946 Toivo Kärki kiinnitti Granfeltin omaan yhtyeeseensä, jota seurasi Olavi Virran yhtye. 1960- ja 1970-luvuilla Granfelt oli ajoittain mukana myös Kullervo Linnan Humppa-Veikoissa, mm. yhtyeen Amerikan-kiertueilla, sekä Dallapé-orkesterissa. Olli Lindholm
Lindholm aloitti 16-vuotiaana vuoden 1980 keväällä muusikkouransa Ulvilassa harjoitelleessa hard rockia soittaneessa The Tamibandissa. Hän perusti yhdessä muiden porilaisten punkkareiden kanssa Läikkä-nimisen pienlehden. Seuraava yhtye oli nimeltään Rawness, jota seurasi The Beautyboys -niminen kokoonpano. Sen jälkeen Lindholm oli perustamassa T.T. Salonen Judas Bandia. Lindholm alkoi ottaa kitaratunteja, tapasi Jussi Hakulisen ja liittyi STRIX-nimiseen bändiin laulajaksi Hakulisen tilalle. Vuonna 1981 STRIX osallistui Rockin SM-kisojen Porin aluekarsinnassa kolmanneksi ja seuraavana vuonna 1982, jo nimellä Yö, voitti samaiset aluekarsinnat ja pääsi loppukilpailuun sijoittuen kolmanneksi. Sen myötä Yö sai levytyssopimuksen ja julkaisi Likaiset legendat -singlen ja vuonna 1983 Varietee-albumin. Vuonna 1982 Olli Lindholm lauloi ja soitti kitaraa myös Appendix-yhtyeessä. Hän muutti Porista Tampereelle vuonna 1986. Vuonna 2000 hän julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa nimeltään "Voima". Hän on myös toisena laulajana Nuoret Vihaiset Miehet -yhtyeen kappaleessa "Patasydän", joka on jääkiekkojoukkue Porin Ässien kannatuslaulu. Kid Ory
Ory syntyi vuonna 1886 LaPlacessa, Louisianassa, lähellä New Orleansia. Hänen ensimmäinen instrumenttinsa oli banjo. Pasuunansoiton hän aloitti 13-vuotiaana ja sai tarjouksen päästä soittamaan Buddy Boldenin yhtyeeseen, muttei saanut nuoren ikänsä vuoksi vanhemmiltaan lupaa liittyä orkesteriin. 21-vuotiaana Ory lopulta jätti kotikaupunkinsa ja aloitti muusikon uransa New Orleansissa. Hänen yhtyeensä aloitti jousisoitinpainotteisena, mutta muuttui jazzmaisemmaksi yhtyeen viulistin vaihdettua kornettiin. Kokoonpanoon kuului muun muassa klarinetisti Johnny Dodds, joka pystyi Oryn maksamalla palkalla jättämään päivätyönsä ja ryhtymään ammattimuusikoksi. Yhtye soitti New Orleansissa seitsemän vuotta ja tuli tuona aikana yhdeksi kaupungin menestyneimmistä jazzkokoonpanoista. Tänä aikana soittajat vaihtuivat useaan kertaan; muun muassa Joe ”King” Oliver, Louis Armstrong, Sidney Bechet, Mutt Carey ja Jimmie Noone soittivat kukin vuorollaan Oryn alaisuudessa. Eddie Van Halen
Alkujaan Alex soitti kitaraa ja Eddie rumpuja. Kun Eddie oli jakamassa lehtiä maksaakseen rumpusettinsä, Alex harjoitteli samaan aikaan niillä. Kun Alex jatkoi veljensä rumpujen soittamista, hänestä kehittyi parempi rumpali, kuin mitä Eddie oli. Tämän vuoksi Eddie alkoi soittaa kitaraa. Hän innostui kitaran soitosta siinä määrin, että hänestä tuli parempi kitaristi kuin hänen veljestään. Näin he vaihtoivat lopullisesti soittimensa. Noel Gallagher
Kitaran soittamisen Noel aloitti ollessaan kolmetoistavuotias. Vasenkätisyydestään huolimatta hän opetteli soittamaan kitaraa oikeakätisesti. Hän harjoitteli soittamista kitaralla, jonka hänen isänsä Thomas oli joitain vuosia aiemmin jättänyt hänelle. Musiikillisen vaikutuksen Noeliin teki The Smiths -yhtyeen esiintyminen vuonna 1983 televisio-ohjelmassa "Top of the Pops". Erityisesti The Smithsin kitaristi Johnny Marrista tuli yksi Noelin esikuvista. Musiikin ohella hän pelasi myös gaelilaista jalkapalloa Manchesterin CLG Oisínissa.
1980-luvulla Noel teki töitä rakennusalalla, ja pestautui British Gas -nimisen yrityksen työntekijäksi. British Gasilla sattuneen työonnettomuuden seurauksena Noel loukkasi jalkansa, ja hän sai siirron rakennustyömaan tehtävistä yrityksen varastolle. Vähemmän vaativan työnkuvan vuoksi hänelle jäi toipumisen aikana enemmän aikaa kitaran soittamiseen ja kappaleiden säveltämiseen. Timo Luostari
Timo aloitti soitto-uran jo 14 vuoden iässä isoisänsä yhtyeessä, josta avautui tie suurempaan maailmaan; 19-vuotiaana nuorukaisena Timo soitti Isto Hiltusen yhtyeessä. Iston lopetettua keikkailut Luostari soitti mm. Janne Hurmeen sekä Lea Lavenin yhtyeissä. Timo tunnetaan loistavana kitarataiteilijana, jota mm. Esa Pulliainen kehui manttelin­perijäkseen. Kitarataidetta Timo esittää mm. soittamalla haitari­sovituksen kitarasovitukseksi kappaleessa "Ilta Välimerellä". Myös mahtavat soolot kuuluvat Timon erikoisosaamiseen mm. kappaleessa "Sade". Master of Reality
"Master of Reality" nauhoitettiin Island-studioilla, missä myös edellinen Paranoid-albumi oli viimeistelty. Tuotantotiimi pysyi samana kuin kahdella edellisellä albumilla: tuottajana toimi Rodger Bain ja nauhoittajana Tom Allom. Ensimmäinen studio-sessio oli tammikuun 1. 1971 ja albumi viimeisteltiin 25.-27. toukokuuta 1971. Kappaleet oli hiottu pitkälti edellisalbumien kappaleiden tapaan live-konserteissa, joten nauhoittamiseen ei tälläkään kertaa mennyt montakaan päivää. Uusia kappaleita oli soitettu jo kevään 1971 konserteissa. Albumin kappaleet on merkitty kaikkien jäsenten nimiin, lukuun ottamatta kappaleita ”After Forever”, ”Embryo” ja ”Orchid”, jotka on merkitty kitaristi Tony Iommin säveltämiksi. Myös yhtyeen soundi tuli tällä levyllä muuttumaan. Tony Iommi laski kitaransa virettä puolitoista askelta (c#) alaspäin. Basisti ja pääsanoittaja Geezer Butler laski myös vireen samalle tasolle ja kun rumpali Bill Ward lisäsi rumpusettiinsä toisen bassorummun, tuli yhtyeen soundista entistä raskaampi. ”Nauhoituksissa aloin ottaa enemmän vastuuta ja toin ideoitani julki. Viritimme soittimet matalammalle saadaksemme soundiin raskautta ja kokoa. Se oli osa kokeilua. Monissa bändeissä oli kosketinsoittajat ja kaksi kitaristia, mutta meillä oli vain yksi kitara, basso ja rummut, joten yritimme saada soundista niin ison ja murean kuin mahdollista”, muisteli Iommi omaelämäkerrassaan. Forbidden (albumi)
Omaelämäkerrassaan kitaristi ja johtohahmo Tony Iommi on kuvannut "Forbidden"-albumia ja myös sen kansitaidetta "paskaksi, joka ei myynyt yhtään mitään". Vuonna 2010 tosin kerrottiin, että Iommi aikoo miksata albumin uudelleen, kun I.R.S.-yhtiölle tehtyjen albumien remasterointi-sarja alkaa. Tony Iommi
Iommia pidetään myös heavy metal -musiikin pääkehittäjänä ja suunnannäyttäjänä. Iommin tapaa kehittää heavy-riffejä pidetään myös suuressa arvossa. Myös monet grunge- ja alternative-yhtyeet ovat pitäneet Black Sabbathia ja Iommia esikuvinaan. Iommi on inspiroinut myös lukuisia uuden polven heavy metal -kitaristeja. Irma Agiashvili
Kesällä 2011 Agiashvili aloitti ensimmäisen albuminsa työstämisen yhdessä tuottajaystävänsä Johnny Lee Michaelsin kanssa. Aiemmin vain kitaran säestyksellä esitetyt kappaleet sovitettiin isommalle kokoonpanolle. Levyllä soittavat Agiashvilin (elektroakustinen kitara) lisäksi Michaels (sähkökitarat, klassinen kitara, basso, koskettimet, rummut ja perkussiot), Juho Martikainen (kontrabasso), Antero Priha (trumpetti) sekä Jukka Paajanen (sähkökitara). Lisäksi albumilla soi joitakin ohjelmoituja instrumentteja. Levy äänitettiin Helsingissä Studio Bulevardilla vuonna 2012, ja Svante Forsbäck masteroi sen Chartmakersilla vuonna 2013. Levyn julkaisun yhteydessä Agiashvili keikkaili paitsi soolona, niin myös yhdessä Johnny Lee Michaelsin, rumpali Santeri Saksalan, pianisti Karl Sinkkosen ja basisti Jarkko Toivasen kanssa. David Bowie
Bowie oli opetellut lapsena soittamaan kitaraa, ja hän opetteli saksofonin soittamisen 12-vuotiaana. Hän esiintyi vuodesta 1964 lähtien useissa yhtyeissä, jotka eivät saavuttaneet suurta menestystä. Francesco Fareri
Fareri aloitti kitaran soiton 17-vuotiaana ystävänsä opetuksessa, mutta siirtyi puolen vuoden jälkeen itseopiskelijaksi. Hänellä on ollut vaikeuksia löytää samanlaisesta musiikista pitäviä ihmisiä ja hän soittaakin levyillään kaikki soittimet itse. Fareri mainitsee suurimmiksi vaikuttajikseen Al Di Meolan, Steve Vain, John Petruccin ja Michael Romeon. Johnny Temple
Temple syntyi ja kasvoi Mississipissä, jossa lapsena oppi soittamaan kitaraa ja mandoliinia. Teini-ikäisenä hän soitteli juhlissa ja paikallisissa tapahtumissa, kunnes muutti Chicagoon 1930-luvun alussa. Siellä hän esiintyi muun muassa Charlie ja Joe McCoyn kanssa. Temple aloitti levytysuransa vuonna 1935 ja seuraavana vuonna ilmestyi hänen suosituin ja tunnetuin kappaleensa ”Louise Louise Blues” Decca Recordsille. Tony Iommi
Vuosina 1966–1967 Iommi soitti The Rest -nimisessä yhtyeessä, jonka rumpalina ja laulajana toimi tuleva Sabbath-rumpali Bill Ward. Iommi ja Ward liittyivät sittemmin Mythology-nimiseen blues rock -yhtyeeseen, joka toimi aina elokuuhun 1968 saakka. Tämän jälkeen Iommi ja Ward tapasivat basisti Geezer Butlerin ja laulaja Ozzy Osbournen, joiden Rare Breed -yhtye oli myös hajonnut samoihin aikoihin. Osbourne oli laittanut ilmoituksen "Ozzy Zig needs gig" musiikkikaupan ikkunaan, jonka Ward oli huomannut. Iommi muisti Ozzyn kouluajoiltaan, jolloin oli kiusannut tätä, mutta päätti kuitenkin yrittää yhteistyötä. Nelikko perusti Polka Tulk Blues Bandin, jonka nimi vaihtui sittemmin Earthiksi. Loppuvuonna 1968 Iommi liittyi parin viikon ajaksi Jethro Tulliin, jonka alkuperäiskitaristi Mick Abrahams oli eronnut yhtyeestä. Yhtyeen laulaja ja johtohahmo Ian Anderson oli nähnyt Earthin keikalla ja innostunut Iommin kitaransoitosta. Iommi oli mukana The Rolling Stonesin Rock And Roll Circus -ohjelmassa jossa Jethro Tull esitti yhden kappaleen. Ohjelma julkaistiin vasta 1990-luvun puolivälissä videona. Iommin jäsenyys Jethro Tullissa jäi lyhyeksi (n. 2 viikkoa), koska hän ei pitänyt laulaja Ian Andersonin ehdottomasta johtamistyylistä. Tosin Iommi on myöhemmin kertonut oppineensa Jethro Tullissa kuinka ammattimainen yhtye harjoittelee ja toimii. Tämän jälkeen Iommi palasi entiseen yhtyeeseensä. Steve Holland
Holland aloitti kitaransoiton 8-vuotiaana ja sai kaksi vuotta myöhemmin lahjaksi ensimmäisen kitaransa. Hänet innosti muusikoksi Jimi Hendrix ja varsin tämän kappale "Foxy Lady". 17-vuotiaana Holland muutti Jacksonvilleen, jossa tapasi Dave Hlubekin tämän silloisessa työpaikassa, soitinkaupassa. Samassa liikkeessä työskenteli myös tuleva The Allman Brothers Band -jäsen Dickey Betts. Lorenzo Tio
Tion ammattimainen ura alkoi vuonna 1916, kun hän meni Chicagoon, jossa soitti Manuel Perezin (1871-1946) orkesterissa. Samaan aikaan hän esiintyi myös Papa Celestinin kokoonpanossa. Vuonna 1918 Tio liittyi Armand Pironin orkesteriin (Piron’s New Orleans Orchestra), jossa soitti aina vuoteen 1928 asti. Orkesteri teki vuosina 1923-1924 kiertueen New Yorkiin ja palasi sitten takaisin New Orleansiin. Pironin orkesteri teki useita levytyksiä vuosina 1923-1925 New Yorkissa ja New Orleansissa. Tio soitti levyillä klarinetin ohella tenorisaksofonia. Tio soitti 20-luvulla lyhyitä aikoja myös Tuxedo Brass Bandissa. Sittemmin hän teki levytyksiä Jelly Roll Mortonin, Sidney Bechet’n ja Clarence Williamsin kanssa. I Can’t Get Started
Billie Holiday nauhoitti kappaleen saksofonisti Lester Youngin kanssa vuonna 1938. Youngin oma trio nauhoitti kappaleen uudelleen heinäkuussa 1942, vain viikkoja laulun suosituksi tehneen Beriganin kuoleman jälkeen. Triossa soitti pianoa Nat King Cole. Dizzy Gillespien versio vuodelta 1945 oli tärkeässä osassa trumpetistin uran alkuvaiheessa, kun tämä teki itseään tunnetuksi uutena jazzin huippunimenä. Lennie Tristano äänitti oman versionsa kappaleesta vuonna 1946. Tony Iommi
1980-luvulla Iommilla oli suhde amerikkalaismuusikko Lita Fordin kanssa. Iommi tuotti hänen julkaisematta jääneen albuminsa "The Bride Wore Black". Vinny Appice
Appice aloitti rumpujen soiton yhdeksänvuotiaana. Häntä opetti sama opettaja kuin veljeänsä Carminea. 16-vuotiaana Vinny tapasi BOMF-yhtyeensä kanssa John Lennonin Record Plant-studioilla ja Lennon pyysi heitä avustamaan häntä ja Elton Johnia studiossa. Tämän jälkeen Appice oli mukana muutamassa John Lennonin projekteissa ja myös videoilla. Tony Iommi
Iommin tytär Toni-Marie Iommi on myös muusikko ja soittaa LunarMile-yhtyeessä. Tiettävästi Iommilla on myös poika aiemmista suhteistaan. 1990-luvun alkupuoliskolla Iommi joutui tiettävästi vankilaan pariksi päiväksi maksamattomien elatusmaksujen vuoksi. Tony Iommi
Tony Iommia on arvostettu monissa yhteyksissä yhdeksi rock- ja metallimusiikin parhaista kitaristeista. Hän on pärjännyt hyvin useissa musiikkilehtien "kaikkien aikojen paras kitaristi" -äänestyksissä ja voittanut erityisesti useita "kaikkien aikojen paras heavy metal -kitaristi" -äänestyksiä. Myös musiikkikriitikot arvostavat Iommia korkealle. Olli Suolahti
Olli Suolahti lopetti koulun 16-vuotiaana vuonna 1901 ja päätti ryhtyä esiintyväksi kanteletaiteilijaksi. Hän piti ensimmäiset konserttinsa 1900-luvun alussa ja jo 1903 hän lähti vuoden pituiselle konserttimatkalle Amerikkaan. Hän piti useita konsertteja Suomessa ja Ruotsissa esittäen niissä perinteisten kansanlaulujen lisäksi myös omia sävellyksiään ("Tuku tuku lampaitani", "Kalalokin laulu", "Kosintaretki", "Morsiamen polkka". "Lammaspaimen"). Suolahtea alettiin jo pitää Pasi Jääskeläisen veroisena esiintyjänä ja hän teki ensimmäiset levytyksensä 1905–1906. Hän opiskeli myös musiikin teoriaa Helsingin kirkkomusiikkiopistossa ja sai päästötodistuksen sieltä 1910. Terji Skibenæs
Skibenæs aloitti kitaran soiton 13-vuotiaana. Isoveljensä ostettua kitaran hän alkoi itsekin innostua soittamaan. Veljeltään saamaa opetusta lukuun ottamatta Skibenæs ei koskaan ottanut kitaratunteja, vaan hän opiskeli itse lainaamalla tablatuureja paikallisesta kirjastosta, sekä soittamalla korvakuulolla musiikin mukana. Hän omaa myös varsin jykevän bassoäänen, muttei ole ottanut myöskään laulutunteja. Toni-Marie Iommi
Toni-Marie Iommi (s. 17. helmikuuta 1983 Birmingham, Britannia) on englantilainen laulaja. Hän on opiskellut taidekoulussa Stratford-upon-Avonissa. Hän julkaisi debyyttialbuminsa helmikuussa 2014. Henrik Otto Donner
Donner aloitti uransa vuonna 1958, jolloin hän liittyi Ossi Aallon orkesteriin trumpetistiksi. Samana vuonna hän aloitti sävellysopinnot Sibelius-Akatemiassa Joonas Kokkosen ja Nils-Eric Fougstedtin johdolla. 1963–1964 Donner oli György Ligetin opissa Wienissä ja Siemensin elektronisen musiikin studiossa Münchenissä. Forbidden (albumi)
Vuoden 1994 kiertueen jälkeen basisti Geezer Butler, rumpali Bobby Rondinelli sekä häntä muutamalla keikalla tuurannut Bill Ward jättivät yhtyeen. Tämän jälkeen kitaristi ja johtohahmo Tony Iommi päätti koota vuosien 1989–1990 vahvat "Headless Cross"- ja "Tyr"-albumit tehneen kokoonpanon (Iommi, laulaja Tony Martin, rumpali Cozy Powell, basisti Neil Murray sekä kosketinsoittaja Geoff Nicholls). Bono
U2:n uran alussa Bono soitti kitaraa, lauloi ja kirjoitti yhtyeen kappaleet. Vuonna 1982 Bono kertoi haastattelussa jättäneensä ”kitaran soittamisen ja alkaneensa keskittymään laulamiseen muun yhtyeen ehdotuksesta”, koska ”ei ollut kovinkaan taitava kitaristi.” The Edge on tästä lähtien toiminut yhtyeen pääasiallisena kitaristina, mutta myös Bono on sittemmin soittanut kitaraa ajoittain yhtyeen konserteissa. Lisäksi hän soittaa huuliharppua ja on vuodesta 2006 opiskellut myös pianon soittoa kehittyäkseen lauluntekijänä. Timo Lassy
Lassy vietti lapsuutensa Vantaan Martinlaaksossa. Hän aloitti pianon soittamisen noin kuusivuotiaana ja opiskeli klassista pianoa Vantaan musiikkiopistossa. Hän kiinnostui saksofoninsoitosta kuudennella luokalla ja vaihtoi instrumenttia. Hänen motivaationsa soittamiseen oli hiipumassa, mutta hänen opettajansa sai taivuteltua hänet musiikkilukioon. Lukiossa hän aloitti huilun soittamisen ja pääsi soittamaan big bandiin. Hän aloitti tuolloin myös opiskelut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Lauri Ylönen
Lauri Ylönen aloitti pianon soiton harjoittelun viisivuotiaana ja on soittanut kitaraa 12-vuotiaasta asti. Rasmuksen noustessa pinnalle Ylönen oli vasta 16-vuotias Sibelius-lukion oppilas. Hän keskeytti pian koulunsa ehtiäkseen tehdä enemmän musiikkia. Technical Ecstasy
Kitaristi Tony Iommi on pettynyt albumin heikkoon menestykseen: "Lähes kaikissa kappaleissa oli kosketinsoittimet, mikä oli hieman erilaista meille. Pidin siitä, mutta albumi ei myynyt niin hyvin kuin edeltäjänsä. "Sabotagekaan" ei rikkonut myyntiennätyksiä, mutta tällä levyllä alamäki todella alkoi. Olin hyvin pettynyt, koska olin tehnyt niin paljon albumin eteen. Tosin vuosi 1976 oli uuden ajan alku, punk ja uusi nuorisosukupolvi oli tulossa". Tomi Norha
Tomi Norha on Boycott-yhtyeen basisti, joka toimii myös musiikinopettajana Luostarivuoren koulussa. Norha soitti 1980-luvulla Uman Namu -yhtyeessä, jonka solistina oli Janus Hanski. Uman Namu julkaisi kaksi vinyyliä ja oli mukana Risteysrock 2 -kokoelmalla . Uman Namun hajottua Norha soitti kitaraa Annica Wiklundin yhtyeessä Annica. Boycottiin Norha siirtyi soittamaan bassokitaraa ja oli mukana yhtyeen kahdella studioalbumilla vuosina 1990–1992. Norha on ollut myös mukana Boycotin palatessa vuonna 2007 aktiiviseksi, yhtyeen esiintymisissä ja kahden uuden singlen julkaisussa. Alexi Laiho
Yhtyeissä soittaminen alkoi, kun Laiho tapasi vuonna 1991 Jaska Raatikaisen, tulevan Children of Bodomin rumpalin. Musiikillista koulutustaan Laiho jatkoi Oulunkylän Pop & Jazz Konservatoriossa. Sivuinstrumenttina hänellä oli piano. Vaikka Laihosta tuntuikin toisinaan turhauttavalta soittaa tiettyjä opeteltavia kappaleita, hän oli kuitenkin käsittänyt Steve Vain "Passion and Warfaren" kuultuaan, ettei kitaran soittamisessa voi edetä kovin pitkälle pelkän itseopiskelun kautta. Tony MacAlpine
MacAlpine aloitti pianonsoiton jo viisivuotiaana. Kitaraa hän alkoi soittaa 12-vuotiaana. MacAlpine opiskeli klassista musiikkia konservatoriossa kotikaupungissaan Springfieldissä ja jatkoi myöhemmin musiikkiopintojaan Hartfordin yliopistossa. Tony Iommi
Iommi on naimisissa neljättä kertaa. 1970-luvun alussa hän meni naimisiin Susan Snowdenin kanssa. Bestmanina häissä toimi Led Zeppelin -rumpali John Bonham. Liitto kesti muutaman vuoden. 1980-luvun alkupuoliskolla Iommi oli naimisissa Melinda-nimisen amerikkalaismallin kanssa. Heillä on Toni-Marie-niminen yhteinen tytär. 1980–1990-luvulla Iommi meni naimisiin Valery-nimisen naisen kanssa. Tämä liitto päättyi 1990-luvun lopulla. Vuodesta 1998 Iommi on ollut yhdessä ruotsalaisen Marie Sjöholmin kanssa, joka on ollut Drain STH-nimisen heavy metal -yhtyeen vokalisti. Pariskunta meni kaikessa hiljaisuudessa naimisiin elokuussa 2005. Larry Mullen Jr.
Kahdeksanvuotiaana Mullen kävi musiikkikoulussa, jossa hän opetteli pianonsoittoa. Hän ei kuitenkaan ollut innostunut musiikinteorian tai pianon skaalojen opiskelemisesta, ja lopetti pianonsoiton ollessaan yhdeksänvuotias. Hän on sittemmin soittanut kosketinsoittimia U2:n Vertigo Tour -kiertueella kappaleessa ”Yahweh”. Tällöin Mullen aloitti rumpujensoiton irlantilaisen rumpali Joe Bonnien, ja myöhemmin myös tämän tytär Monican, opetuksessa. Ensimmäisen oman rumpusettinsä Mullen sai vuonna 1973, kun hänen siskonsa Cecilia osti hänelle 17 puntaa maksaneen rumpusetin. Mullen lopetti rumpujensoiton opettelun Monica Bonnien alaisuudessa, ja hän onkin suurimmaksi osaksi itseoppinut rumpali. Jamppa Tuominen
Ennen iskelmäuraansa Tuominen oli orkesterimuusikkona ja soitti altto- ja baritonisaksofonia sekä huilua ja klarinettia tanssimusiikki- ja jazzyhtyeissä. Hänen uransa alkoi kuitenkin 11-vuotiaana vuonna 1961 oululaisen Pertti Haipolan nuoriso-orkesterin laulusolistina. Noihin aikoihin hän soitti myös useissa muissa yhtyekokoonpanoissa. Lapsena ja nuorena hän osallistui myös moniin laulukilpailuihin. Vuonna 1962 hän voitti kansakoululaisten Suomen mestaruuden laulajana. Hän työskenteli 1970-luvulla musiikkiliikkeessä ja veti iltaisin lauluiltoja oululaisravintolassa. Martti Innanen
Norssin päätyttyä vuonna 1949 Innasta eivät jatko-opinnot kiinnostaneet. Taide sekä erityisesti jazz-musiikki olivat viehättäneet häntä lapsesta asti, joten Innanen ryhtyi ammattimuusikoksi soittaen aluksi rumpuja. Vuonna 1952 hänen soittimekseen vakiintui kuitenkin kitara. Innanen perusti vuonna 1954 oman MI-yhtyeen, joka läpäisi Yleisradion koesoittotilaisuuden ja teki keikkoja tanssimusiikkia soittaen aina vuoteen 1964 asti. Sen jälkeen hän toimi kolme vuotta kitaristina Åke Sjöblomin yhtyeessä ja sitten vuoden Rolf Kronqvistin orkesterissa. Jorge Palma
Palma aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana. Vuonna 1963 hän osallistui Mallorcalla pidettyyn musiikkikilpailuun ja sijoittui toiseksi. Vuonna 1964 Palma alkoi kiinnostua rock-musiikista ja opetteli soittamaan kitaraa. Vuonna 1969 hän liittyi hard rock -yhtye Sindikatoon. Hän alkoi kirjoittaa omia lauluja kaksi vuotta myöhemmin. Sam Totman
Totman syntyi Englannissa, mutta muutti jo nuorella iällä Uuteen-Seelantiin. Sam aloitti soittamaan klassista kitaraa yhdeksän vuoden iässä kaavamaisesti harjoitellen, saamalla siitä monen vuoden kokemuksen. Sam soitti kolmessa, hyvin erilaisessa yhtyeessä ennen siirtymistään DragonForceen. Yksi näistä yhtyeistä oli Demoniac, jossa hän tapasi DragonForcen toisen soolokitaristin Herman Li:n. Ozzy Osbourne
Tony Iommi työskenteli niihin aikoihin levyseppähitsaajana ja joutui viimeisenä työpäivänään onnettomuuteen työpaikallaan. Iommi joutui käyttämään suurta metallilevyleikkuria, koska henkilö, jonka vastuulle kone kuului, ei saapunut kyseisenä päivänä työpaikalleen. Tuntemattomiksi jääneistä syistä Iommin oikean käden nimettömästä ja keskisormesta leikkautuivat sormenpäät irti. Johnny Dodds
New Orleansissa syntynyt Dodds soitti nuorena kitaraa ja vaihtoi 17-vuotiaana klarinettiin, johon hän sai oppitunteja Lorenzo Tio Jr:lta. Dodds liittyi vuonna 1912 Kid Oryn yhtyeeseen. Vuonna 1917 hän soitti Fate Marablen jokilaivayhtyeessä ja palasi myöhemmin Oryn kokoonpanoon, kunnes muutti Chicagoon vuonna 1919. Hän soitti King Oliverin Creole Jazz Band -yhtyeessä vuosina 1919–1924 ja osallistui Oliverin vuoden 1923 nauhoituksiin Richmondissa. Hän myös kävi yhtyeen kanssa kiertueella Yhdysvaltojen länsirannikolla. Andy Summers
Andy Summers piti jo lapsena musiikista, ja äitinsä aloitteesta hän kävi pianotunneilla, joista hän ei kuitenkaan juuri välittänyt vaikkakin harjoitteli kotona olleella pianolla. Hän sai ensimmäisen kitaransa sedältään 13-vuotiaana. Entinen RAF:n mekaanikko, joka asui Somerseilla vuokralla, toi kunnolliset kielet ja soitto-oppaan sekä opetti Andyn virittämään kitaran pianon avulla. Hän oppi lisää pidemmälle ehtineiltä koulutovereiltaan ja lauluja kuten ”Tom Dooley” ja ”Worried Man Blues”. Ryhmä alkoi kutsua itseänsä nimellä Midnighters. Siinä Andy soitti ensimmäisen kerran julkisesti koulunsa joulujuhlassa. Itseään vanhempien soittajaystävien kautta hän oppi tuntemaan Eddie Cochranin, Buddy Hollyn, Merle Travisin ja Chet Atkinsin musiikkia ja kitarointia. Heiltä Andy oppi myös The Shadows -kitaristi Hank Marvinin tunnetun intron kappaleeseen ”Move It”. Sam Yaffa
Takamäki aloitti 1977 espoolaisyhtyeessä nimeltä Babblers. Vuonna 1980 vasta 16-vuotias Takamäki oli mukana Pelle Miljoona Oy:n menestysalbumilla "Moottoritie on kuuma". Ari Taskinen oli löytänyt hänet helmikuussa 1980 Lepakosta yhtyeen basistiksi. Takamäki pääsi yhtyeen basistiksi ohi hyvin koesoitossa pärjänneen Matti Fagerholmin. Yhtyeen kitaristi Andy McCoy ei suostunut tämän takia puhumaan Takamäelle kolmeen kuukauteen. Lopulta he kuitenkin ystävystyivät ja kun McCoy hukkasi Hanoi Rocksin basistiksi aiotun Björne Fröbergin puhelinnumeron, hän pyysi syyskuussa 1980 Takamäkeä soittamaan Hanoi Rocksissa. Karen Borca
Borca muutti noin yhdeksän kuukauden ikäisenä Iron Beltiin ja sai musiikinopetusta äidiltään. Hän soitti kymmenen vuoden ajan alttosaksofonia, mutta aloitti fagotinsoiton high schoolissa ja jatkoi sitä Wisconsinin yliopistossa. Hän opiskeli lisäksi New Yorkissa. Vuosina 1970–1971 hän soitti Cecil Taylorin big bandissa, ja vuosina 1971–1973 hän avusti tätä opettajana Antioch Collegessa. Hän tapasi Lyonin Taylorin kautta Antioch Collegen -aikoinaan. Hän toimi opetustehtävissä myös New Yorkissa. Hän avusti syksyllä 1974 Jimmy Lyonsia Bennington Collegessa. Pariskunta kiersi ja levytti yli kahdentoista vuoden ajan. Borca aloitti myös omien yhtyeidensä johtamisen vuonna 1972. Jimmie Noone
Noone syntyi vuonna 1895 Cut-Offissa Louisianan osavaltiossa lähellä New Orleansia. Hän aloitti musiikin opettelun kitaralla ja vaihtoi teini-iässä klarinettiin, johon hän sai opetusta Lorenzo Tio Jr:lta ja Sidney Bechet’ltä. Hän soitti New Orleansissa Freddie Keppardin ja Buddy Petit’n yhtyeissä ja perusti lyhyeksi ajaksi myös oman yhtyeensä ennen muuttamistaan monien neworleansilaisten jazzmuusikoiden tavoin Chicagoon vuonna 1917. Eero Koivistoinen
Koivistoisen ensimmäinen soitin noin 11-vuotiaana oli viulu, jolla hän soitti barokki- ja kamarimusiikkia. 16-vuotiaana hän vaihtoi alttosaksofoniin, koska hän oli tykästynyt jazzmusiikkiin, jota hänen veljensä oli tuonut meriltä, ja viululla sitä oli hankala soittaa. Myöhemmin hän vaihtoi alttosaksofonista tenori- ja sopraanosaksofoneihin. 1960-luvun puolivälissä Koivistoinen aloitti opiskelut Sibelius-Akatemiassa: Siellä hänelle saksofonin soittoa opetti Eero Linnala ja säveltämistä Aulis Sallinen. Zakk Wylde
Wylden kiinnostus musiikkiin alkoi hyvin nuorena ja hän soitti oboeta koulun orkesterissa ala-asteella. Pian häntä alkoi kiinnostaa kitaransoitto, joten hän osti akustisen kitaran, jonka soittaminen ei sittenkään jaksanut kauan kiinnostaa. 14-vuotiaana Wylde löysi kitaran uudelleen ja alkoi taas soittaa. Hän soitti klassista kitaraa ja kävi myös sekalaisilla kitarakursseilla. Black Sabbath
Earth-yhtye toimi vuoden verran. Loppuvuodesta 1968 Tony Iommi jätti yhtyeen ja liittyi Jethro Tull -yhtyeeseen kitaristiksi Mick Abrahamsin tilalle. Iommi ei kuitenkaan tullut toimeen yhtyeen johtajan Ian Andersonin kanssa, joten vierailu jäi lyhyeksi. Iommin voi nähdä soittamassa Jethro Tullissa The Rolling Stones -yhtyeen DVD:llä "Rock And Roll Circus". Iommi palasi Earthiin, jonka pienimuotoinen klubikonsertointi jatkui. Ben Varon
Varon aloitti kitaransoiton noin 11 vuoden iässä vaikututtuaan vahvasti Guns N’ Rosesin kitaristin, Slashin, live-esiintymisestä. Varonin ensimmäinen kitara oli halpa Stratocaster-kopio, jonka hän sai syntymäpäivälahjaksi vanhemmiltaan. Ensimmäisen muutaman vuoden aikana Varonin soitossa ei tapahtunut paljoakaan edistystä, joten melko pian hän tajusi, että soittotaidon parantamisen eteen pitää ruveta tekemään töitä. Nykyään Varon on suurimmaksi osin itseoppinut kitaristi lukuun ottamatta joitakin soittotunteja Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa ja muutamaa yksityistuntia Stone-yhtyeen kitaristilta, Roope Latvalalta. Olavi Virta
Ammattimuusikoksi Virta ryhtyi vuonna 1937 armeijasta palattuaan ja saatuaan paikan ”Rainbow”-orkesterista laulajana ja kitaristina. Ensimmäiset levytyksensä ”Syysserenadi” ja ”Kun öinen kuu kulkee” Olavi Virta teki jo vuonna 1938 Tauno Marttisen Suomen soitin -orkesterin säestyksellä. Seuraavana vuonna Virta levyttikin jo useita kymmeniä kappaleita ”Bruno Laakko ja hänen orkesterinsa Lepakot” -salanimellä levyttäneen Dallapén solistina. Noista levytyksistä tunnetuimpia ovat esimerkiksi foksit ”Pihapihlaja” ja ”Teetä kahdelle” sekä jenkka ”Kuljin minä illalla koivikkotietä”. Laulajanura kuitenkin keskeytyi talvisodan alettua. Virta piti rintamalla kitaraa mukana ja toimi samalla jonkinlaisena viihdyttäjänä, vaikka vastaanotto ei aina ollut paras mahdollinen. Vielä välirauhan aikana hän haaveili konserttilaulajan urasta ja suunnitteli jopa opintomatkaa Italiaan, joka jäi taloudellisista syistä toteuttamatta. Jatkosodan aikana Virta oli Kannaksen radiossa muun muassa kuuluttajan tehtävissä. Sodan jälkeen hän kehitti esiintymistaitojaan Suomen Filmiteollisuuden Filmikoulussa sekä revyyteatteri Punaisessa Myllyssä. Kokomo Arnold
Arnold oppi kitaransoiton alkeet serkultaan John Wiggsiltä ja alkoi soitella 1920-luvun alkupuolella työskennellessään maatilalla Buffalossa, New Yorkissa ja terästyöläisenä Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Vuonna 1929 Arnold muutti Chicagoon ja aloitti salakuljetusbisneksen, jota hän jatkoi läpi kieltolain. Vuonna 1930 Arnold muutti hetkeksi etelään Memphisiin ja teki ensimmäiset äänityksensä toukokuussa Victor-levymerkille. "Rainy Night Blues"/"Paddlin' Madeline Blues" julkaistiin taiteilijanimellä Gitfiddle Jim. Hän muutti takaisin Chicagoon, mutta joutui elättämään itsensä muusikkona kun kieltolaki päättyi vuonna 1933. Kansas Joe McCoy kuuli Arnoldin soittoa ja esitteli hänet Deccan tuottajalle Mayo Williamsille. Otto Tolonen
Tolonen aloitti opinnot vuonna 1995 Sibelius-Akatemiassa, jossa hän opiskeli Timo Korhosen ja Jukka Savijoen johdolla ja josta hän valmistui musiikin maisteriksi keväällä 2008. Tolonen on täydentänyt opintojaan Weimarin musiikkikorkeakoulussa Saksassa sekä Sienan kesäakatemiassa Italiassa. Tolonen on opettanut mestarikursseilla Saksassa, Italiassa, Yhdysvalloissa ja Brasiliassa. Tolonen nimitettiin kuusivuotiseen virkaan kitaraprofessoriksi Norjan valtiolliseen musiikkikorkeakouluun (Norges Musikkhøgskole) marraskuusta 2018. Hän on ensimmäinen suomalainen klassisen kitaran professori. Tolonen opettaa myös tuntiopettajana Sibelius-Akatemiassa. Sini-Maaria Simonen
Sini Simonen aloitti viulunsoiton neljävuotiaana Länsi-Helsingin musiikkiopistossa. Simonen opiskeli Sibelius-Akatemiassa, Hannoverin musiikkikorkeakoulussa opettajanaan Lara Lev ja Baselin musiikkikorkeakoulussa opettajanaan Rainer Schmidt. Simonen soittaa italialaisen Giovanni Battista (Johannes Baptista) Guadagninin tekemää viulua vuodelta 1760. Tony Jackson
Jackson oli jo nuorena kiinnostunut musiikista. Hän soitti mm. banjoa. 7-vuotiaana hän rakensi cembalon tapaisen soittimen, koska perheellä ei ollut varaa ostaa tai edes vuokrata pianoa. Myöhemmin hän sai harkoitella soittamista naapurin uruilla. Pianoa hän pääsi soittamaan ensi kerran vasta 13-vuotiaana. Jo samana vuonna paikallinen orkesterinjohtaja Adam Olivier järjesti hänelle ensimmäisen työpaikan pianistina saluunassa. Myöhemmin Jackson soitti monissa Storyvillen alueen saluunoissa ja bordelleissa. 15-vuotiaana hän oli jo yksi Storyvillen parhaita pianisteja. 18-vuotiaana hän soitti ammattimaisesti Storyvillen alueella (mm. Basin Streetin varrella sijaitsevissa bordelleissa). Jethro Tull
Yhtyeen kokoonpanoon kiinnitettiin hetkellisesti myöhemmin Black Sabbathista tunnettu kitaristi Tony Iommi. Hän ei kuitenkaan pitänyt Jethro Tullia itselleen sopivana yhtyeenä ja jätti kokoonpanon muutaman viikon jälkeen. Iommin ainoaksi taltioiduksi esitykseksi yhtyeen kanssa jäi The Rolling Stonesin "Rock And Roll Circus" -konsertti. Iommi korvattiin aiemmin muun muassa Penny Peeps -yhtyeessä soittaneella Martin Barrella. Myöhemmissä haastatteluissa Ian Anderson on kertonut, että Barre oli ollut niin hermostunut koe-esityksiin tullessaan, että oli unohtanut kitaransa vahvistinjohdon kotiinsa. Silti Jethro Tull valitsi Barren kokoonpanoonsa, ja hän onkin pitkäaikaisin yhtyeen jäsen Ian Andersonin jälkeen. Myöhemmin Anderson on todennut, ettei Jethro Tullia voisi olla olemassa ilman Martin Barrea. Jimi Hendrix
Päästyään armeijasta vuonna 1962 Hendrix aloitti keikkamuusikon ja studiokitaristin uran ja kierteli vuosien ajan Yhdysvaltoja ristiin rastiin. Pidemmän päälle hän viihtyi huonosti työssä, jossa ei voinut kunnolla toteuttaa omia musiikillisia ideoitaan. Soittotaitonsa ansiosta Hendrix pääsi säestämään sekä levytysstudiossa että konserteissa joitakin varsin tunnettujakin artisteja, kuten Little Richardia ja myöhemmin The Isley Brothersia. Hän ei kuitenkaan saavuttanut merkittävää mainetta tai arvostusta. Vuonna 1965 Hendrix allekirjoitti tuottaja Ed Chalpinin kanssa levytyssopimuksen, joka ei edistänyt hänen uraansa, mutta tuotti myöhemmin kosolti päänvaivaa. Vuoden 1966 kesällä Hendrix oli päätynyt Greenwich Villageen, New Yorkin kuuluisaan taiteilijakaupunginosaan. Täällä taiteilijanimeä Jimmy James käyttänyt Hendrix ansaitsi niukat tulonsa Curtis Knight and the Squires -nimisen R&B-orkesterin soolokitaristina sekä katusoittajana. Lisäksi hän oli alkanut harjoitella omia sävellyksiään The Blue Flames -yhtyeen kanssa. Tässä kokoonpanossa soitti myös Randy California, joka sittemmin saavutti jonkin verran mainetta Spirit-yhtyeen kitaristina. Hendrix yritti herättää newyorkilaisten musiikkituottajien kiinnostusta, mutta ei onnistunut. Ronnie Österberg
Ronnie Österberg soitteli kitaraa ja leikkirumpuja noin kymmenvuotiaasta, kunnes osti itselleen rummut 14–15-vuotiaana. Hän liittyi yhtyeeseen nimeltä The Fighters, joka sijoittui kärkisijoille vuoden 1963 bändikilpailuissa Helsingin Messuhallissa. Yhtyeen kitaristi oli The Soundsin kitaristin pikkuveli, joten monet esiintymiset hoidettiin maan parhaisiin kuuluvalla Soundsien laitteistolla. Noin vuoden jälkeen Österberg alkoi lyhyiden vierailujen (muun muassa Jim Pembroken Pems) koota ympärilleen uutta yhtyettä, josta syntyi Jim & The Beatmakers. Laulusolistina toimi Fightersien Ralle ”Jim” Wikström, kitaristeina veljekset Seppo ja Kari Keurulainen. Ensimmäinen hitti syntyi Wikströmin kappaleesta ”My Only One”. Suosion myötä alkoivat kuitenkin keskinäiset ristiriidat, ja Österberg lähti yhtyeestä, josta sittemmin kehittyi Jormas. Päivätyössä sattuneesta onnettomuudesta toivuttuaan Österberg liittyi hetkeksi Soundsiin, sitten The Scaffoldsiin, jonka jäsenenä pääsi levyttämään ja kesän yli kestäneelle kiinnitykselle Tukholman vanhankaupungin klubeille. Pian Österberg yllättäen myi rumpunsa ja liftasi Pariisiin, jossa vietti aikaa kunnes hänet karkotettiin oleskeluluvan määräajan ylittämisestä. Heti Suomeen palattuaan hän sai työtarjouksen Eero Raittisen The Boys -yhtyeestä, josta sittemmin tuli The Islanders. Yhtye toimi Dannyn taustayhtyeenä, keikkoja riitti ja soittokokemusta karttui. Islandersin jälkeen vuorossa oli Blues Section, josta sitten kehittyi Wigwam. Blues Sectionin aikoina hän soitti myös muun muassa Eero Koivistoisen albumilla "Valtakunta" ja M. A. Nummisen Suomen Talvisota 1939–1940 -projektissa. Timo Korhonen (kitaristi)
Timo Juhani Korhonen (s. 6. marraskuuta 1964 Rautalampi) on yksi Suomen ja sukupolvensa merkittävimmistä kitarataiteilijoista. Hän antoi ensikonserttinsa Rautalammilla 14-vuotiaana. Korhosen kansainvälinen ura alkoi Saksan radioyhtiöiden musiikkikilpailujen kitarasarjan voitosta Münchenissä 1982. Turun musiikkiakatemian yliopettajaksi Korhonen nimitettiin elokuussa 2000. Korhonen toimi vierailevana professonina Firenzen Conservatorio di Musica Luigi Cherubinissa 2005–2007. Ilkka Virta
Ilkka Virta on suomalainen kitaristi ja kitarapedagogi. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa vuosina 1974–1981 ja aloitti konserttitoimintansa 1970-luvun puolivälissä. Ensikonserttinsa jälkeen Virta on konsertoinut sekä solistina että kamarimuusikkona useissa kokoonpanoissa. Hänen soolo-ohjelmistonsa sisältää musiikkia erilaisilta tyylikausilta renessanssista nykymusiikkiin sekä laajan kamarimusiikkiohjelmiston. Danny Carey
Carey aloitti rumpujen soiton 10-vuotiaana liittymällä koulun yhtyeeseen. Carey aloitti myöhemmin soittamisen aidolla rumpusetillä. Hänellä oli yksityinen opettaja. High schoolissa Carey liittyi jazz-yhtyeeseen. Päästyään high schoolista ja myöhemmin yliopistosta ryhtyi hän opettelemaan soittamaan lyömäsoittimia. Geoff Nicholls
Geoff Nicholls aloitti kitaristina 1960-luvun lopulla yhtyeessä World Of Oz. 1970-luvun alkupuolella hän liittyi birminghamilaiseen Bandy Legs -yhtyeeseen. Bandy Legs lämmitteli usein myös birminghamilaista Black Sabbathia. 1970-luvun puolivälissä yhtye muutti nimensä Quartziksi lähinnä sen vuoksi, että yhtyeen musiikki oli muuttunut raskaampaan rockiin suuntautuneeksi ja Bandy Legs -nimi ei sopinut musiikkiin. Yhtyeen jäsenet ystävystyivät Black Sabbathin jäsenten kanssa, ja Black Sabbathin kitaristi Tony Iommi lupautui tuottamaan yhtyeen ensimmäisen albumin. Erityisesti Geoff Nichollsista ja Tony Iommista tuli hyvät ystävät, ja Iommi pyysikin Nichollsia avustamaan Black Sabbathia vuonna 1977, kun Ozzy Osbourne erosi ensimmäisen kerran yhtyeestä ja Dave Walker tuli hetkellisesti uudeksi laulajaksi. The Strangers (yhtye)
Yhtyeen juuret juontuvat alkuvuoteen 1960, jolloin Jorma Tuominen piti koulussa esitelmän kitarasta ja pyysi samalla luokalla ollutta Jussi Itkosta soittamaan kanssaan esitelmän päätteeksi. Esityksen saaman suosion innoittamana kaksikko hankki halvat sähkökitarat, joita he soittivat radion kautta. Itkonen ja Tuominen rakensivat myös ison kaapin ja piilottivat radion sen sisään. Sauli Lehtonen
Sauli Lehtonen innostui soittamaan vanhaa kitaraa, kävi pian alkeiskurssin Palokassa ja pääsi lopulta opiskelemaan Jyväskylän musiikkiopistoon kitaransoittoa. Hänellä oli nuorempana myös oma rockmusiikkia soittanut yhtye, joka harjoitteli tavallisesti erään yhtyeeseen kuuluneen pojan autotallissa. Saulin vanhemmat kuitenkin kehottivat häntä laulamaan jotain muuta kuin rockia, jottei ääni menisi aivan pilalle. Isä sai Saulin innostumaan iskelmämusiikin laulamisesta, ja vähitellen myös vanha tanssimusiikki alkoi vedota häneen. Sauli oli nuorena myös innokas kirjoittamaan lauluja. Hän myös sävelsi kitaralla ja sähköuruilla ja nauhoitti sävellyksiään nauhurillaan. Gioachino Rossini
Angelo Tesei oli hänen seuraava opettajansa, ja tämän luona Rossini oppi lukemaan musiikkia, säestämään pianolla ja laulamaan. Kymmenen vuoden iässä hän lauloi kirkkokuorossa soolo-osuuksia. Kolmetoistavuotiaana, vuonna 1805, hän lauloi paikallisessa teatterissa näytelmässä "Camilla" – tämä oli oleva hänen ainoa julkinen esiintyminen laulajana. Rossini oppi myös isänsä tavoin soittamaan trumpettia. Geoff Nicholls
Seuraavan kerran Iommi kutsui Nichollsin mukaan vuonna 1979, kun Ozzy Osbourne ja basisti Geezer Butler lähtivät yhtyeestä ja Ronnie James Dio tuli uudeksi laulajaksi. Hänen piti alun perin liittyä toiseksi kitaristiksi, mutta Butlerin eron vuoksi hän alkoi soittaa bassoa. Butlerin palattua yhtyeeseen ja Iommin todettua toisen kitaristin tarpeettomaksi Nicholls siirtyi kosketinsoittajaksi. Hän toimikin yhtyeen kosketinsoittajana aina vuoteen 2004 asti välillä enemmän ja välillä vähemmän täysivaltaisena jäsenenä. Tommy Huovinen
Tommy Huovinen aloitti uransa naapurinkaverinsa Simo Silmun kanssa The Slam -yhtyeessä, joka soitti pääosin koulubileissä, sekä torilla katusoittajina. 1990-luvun puolivälissä syntyi Mirah-niminen yhtye, joka teki C-kasetteina kaksi omakustannelevyä. Vuonna 1994 ilmestyi Pimeyttä valossa sekä seuraavana vuonna Aika loppuu-levy. Samanaikaisesti Huovinen soitti kitaraa Yölintu-yhtyessä. Oregon (yhtye)
Towner ja Moore esiintyivät folklaulaja Tim Hardinin kanssa uvonna 1969 Woodstockissa, jossa he tutustuivat kahteen Paul Winter Consort -yhtyeen jäsenistä. Towner ja Moore kutsuttiin soittamaan yhtyeen musiikkia, ja studiossa he tutustuivat sitaria ja tablaa soittavaa Colin Walcottiin. Walcott oli valmistunut Indianan yliopistosta ja opiskellut etnomusikologiaa Kalifornian yliopistossa. Hän oli myös toiminut Ravi Shankarin ja Alla Rakhan kiertuemanagerina. Studiosession tauoilla Towner ja Walcott soittivat ensimmäisen kitara-sitar-duettonsa Columbia-levy-yhtiön studion käytävillä. Cliff Burton
Cliff Burton oli jo pienenä kiinnostunut musiikista. Hän oli opiskellut musiikin teoriaa alaluokilla koulussa ja ottanut pianotunteja kuusivuotiaasta. Teini-ikäisenä Burtonin kiinnostuksen kohde vaihtui klassisesta musiikista jazziin ja lopulta heavy metaliin. Hän alkoi soittaa bassokitaraa 13-vuotiaana veljensä kuoleman jälkeen. Cliff Burtonin äiti Jan on haastattelussa kertonut poikansa musiikinopiskelun alkamisesta:
Vaikka Burtonin elämä lapsena ja nuorena oli helppoa, hän oli kunnianhimoinen. Burton harjoitteli vapaa-aikanaan paljon ja oli hankkinut hyvät perustiedot musiikin teoriasta jo koulussa. Hän otti bassotunteja yhtäjaksoisesti syyskuusta 1978 tammikuuhun 1980. Hän harjoitteli bassonsoittoa paljon, usein jopa kuusi tuntia päivässä. Mel Tormé
Tormé aloitti uransa chicagolaisilla radioasemilla jo nelivuotiaana 1929 Coon-Sanders Nighthawk Bandin viikottaisena solistina. Kuusivuotiaana hän oli mukana vaudevillenäytöksissä eri puolilla kaupunkia, ja 9-vuotiaana hänet valittiin lehdenmyyjäpojan rooliin NBC:n radiokuunnelmasarjaan "Song of the City" vuosiksi 1934–40. Samaan aikaan Tormé opiskeli rumpujensoittoa ja laulujen kirjoittamista ja sai 15-vuotiaana aikaan ensimmäisen hittinsä, Harry Jamesin vuonna 1941 levyttämän ”Lament to Love”. 
Pian sen jälkeen hän muutti Kaliforniaan ja ryhtyi Chico Marxin yhtyeen rumpaliksi, sovittajaksi ja laulajaksi. Stevie Ray Vaughan
Stevie Ray Vaughan aloitti kitaransoiton 11-vuotiaana. Harjoittelukaverinaan hänellä oli isoveli Jimmie Vaughan, josta tuli niin ikään tunnettu R&B-kitaristi ja laulaja. Veljekset kasvoivat Texasissa ja soittivat paikallisissa yhtyeissä. Stevie Vaughan jätti koulun kesken 17-vuotiaana keskittyäkseen soittamiseen. Tony Royster nuorempi
Tony Royster nuorempi (s. 9. lokakuuta 1984 Berliini, Saksa) on amerikkalainen rumpali. Hän aloitti rumpujen soiton 3-vuotiaana. Hän voitti 11-vuotiaana "Guitar Center National Drum-Off" -kilpailun Hollywoodissa vuonna 1995. Tapio Rautavaara
Rautavaara kävi kuusivuotisen kansakoulun. Hän olisi halunnut käydä koulua enemmän, mutta se ei ollut taloudellisesti mahdollista, ja 13-vuotiaana hän aloitti työt lehtien ja kirjojen myyjänä junissa Rautatiekirjakaupan palveluksessa. Hän oli jo Tampereella asuessaan ollut kesätyössä lehtien myyjänä rautatieasemalla. Rautavaara luki nuorena paljon, muun muassa kaikki kirjastosta löytämänsä Shakespearen näytelmät. Hän opiskeli viulunsoittoa Kansankonservatoriossa hyvällä menestyksellä ja harrasti myös mandoliininsoittoa. Kitaran hän hankki vuonna 1934, jolloin hän myös luopui viulunsoitosta. Tony Iommi
Tony Iommilla todettiin alkuvuodesta 2012 imusolmukesyöpä eli lymfooma. Tauti oli tuolloin varhaisessa vaiheessa eikä sen uskottu aluksi vaikuttavan Black Sabbathin suunniteltuihin konsertteihin ja levytyksiin. Yhtyeen vuoden 2012 konsertit peruutettiin kuitenkin paria poikkeusta lukuun ottamatta, ja studiotyöskentely siirrettiin Englantiin Iommin kotistudioon. Huhtikuussa 2013 Iommi kertoi tiedotteessa olevan hyvässä kunnossa ja hoitojen tehonneen. Hänen pitää kuitenkin ottaa vasta-aineita kuuden viikon välein, ja Sabbathin vuoden 2013 kiertue rytmitettiin Iommin hoitojen mukaan.