Kenen oppilas Eero Nelimarkka oli?
Eero Nelimarkka
Eero Aleksander Nelimarkka (10. lokakuuta 1891 Vaasa – 27. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan parhaiten pohjalaista lakeusmaalauksista mutta hän tuotti myös muotokuvia ajan vaikuttajista, perheenjäsenistään sekä pohjalaisten tupien emännistä ja isännistä. Kuva-aiheisiin lukeutuu myös interiöörejä, asetelmia sekä kaupunkikuvaelmia. Eero Nelimarkka oli Eero Järnefeltin oppilas. Hän avioitui Saima Alaviitalan kanssa vuonna 1918. Pariskunnalla oli neljä lasta. Vuonna 1956 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla, ja professorin arvonimen Nelimarkka sai vuonna 1966. Koli
Koli iskoistui suomalaisten mieliin 1800- ja 1900-luvun taitteessa, kun siellä vierailivat Eero Järnefelt, Juhani Aho, Pekka Halonen, I. K. Inha ja Jean Sibelius. Siitä ei ole varmuutta, kuka vuosisadan vaihteen taiteilijoista ehdotti ensimmäisenä Kolilla käyntiä. Heillä oli kuitenkin kaikilla läheinen yhteys Järnefeltiin ja Sibeliukseen. Järnefelt kävi vuonna 1892 Kolilla perheystävänsä Juhani Ahon ja tämän nuoren puolisonsa Venny Soldan-Brofeldtin kanssa. Järnefeltin ystävä Sibelius yöpyi samana vuonna Pielisen toisella rannalla ja Järnefeltin ja Sibeliuksen ystävä I. K. Inha otti seuraavana vuonna ensimmäiset valokuvansa Kolilla. Myöhemmin Järnefelt ja Inha sekä Järnefelt ja Sibelius kävivät yhdessä Kolilla. Lisäksi Järnefeltin oppilas Eero Nelimarkka maalasi useita Koli-kuvia 1920-luvulla.
Eero Snellman
Snellmanin vanhemmat olivat esittelijäsihteeri Johan Ludvig Snellman ja Nanny Maria Montin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1908 ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1908–1910 ja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1909–1910. Snellman jatkoi taideopintoja ulkomailla Pariisissa ja Italiassa 1910, 1911, 1913 ja 1920, Münchenissä 1917–1918, Yhdysvalloissa ja Meksikossa 1924 sekä Lontoossa 1930. Erkkitapio Siiroinen
Ensimmäiset yhteydet lasialalle Siiroinen sai toimiessaan Riihimäen Lasin tuntikirjurina keväällä 1963. Hän aloitti opinnot Taideteollisessa oppilaitoksessa (nykyisessä korkeakoulussa) syksyllä 1963, oppilaitoksen Metallitaiteen osastolla, Teollisen muotoilun linjalla. Keskeinen opettaja osastolla oli Kaj Franck. Siiroinen aloitti työnsä Riihimäen Lasin muotoilijana jo ennen valmistumistaan vuonna 1968. Nelimarkka
Nelimarkka on suomalainen sukunimi.Nelimarkka voi myös viitata Nelimarkka-museoon. Nino Runeberg
Runebergin vanhemmat olivat kuvanveistäjä Walter Magnus Runeberg ja Lina Elfving; J. L. Runeberg oli hänen isoisänsä. Nino Runeberg pääsi ylioppilaaksi 1892 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1897, lisensiaatiksi 1905 ja tohtoriksi 1907. Runeberg toimi Helsingin uuden ruotsalaisen yhteiskoulun opettajana vuodesta 1903 ja tyttökoulun opettajana vuodesta 1902. Hän oli Suomen Esperantoliiton ("Esperanto-Asocio de Finnlando") ensimmäinen puheenjohtaja ja edusti Suomea esperanto-kongresseissa Boulognessa 1905 ja Dresdenissä 1908. Danny
Danny on opiskellut laulua ja hengitystekniikkaa muun muassa Eero Väreen, Ture Aran ja Ester Raskin opettamana. Alkujaan Danny lauloi pehmeällä äänenvärillä, josta esimerkkeinä ovat kappaleet ”Kauan” (1965) ja ”Hiljainen kitara” (1966). Vuosia myöhemmin hän alkoi kehittää myös voimakasta, aggressiivista laulutapaa Tom Jonesin ja Elvis Presleyn tyyliin. Danny panosti myös laulun sanojen artikulointiin. Hänen mukaansa Juha Vainio aikoinaan kutsui häntä Suomen selkeäsanaisimmaksi ja tehokkaimmaksi tekstien tulkitsijaksi, jolle pystyi tekemään hyvinkin nopeasti artikuloitavia tekstejä, kuten Vainion sanoittamat ”Kesäkatu” ja ”Työlaulu” (molemmat 1966). Balladeissa Danny pyrki lisäämään esitykseen hellyyttä, mutta samalla pysymään miehekkäänä. Eero Vilevaara
Vilevaara valmistui maisteriksi Turun yliopistosta 1954. Hän toimi mm. Vimpelin yhteiskoulun historian opettajana ja Hyvinkään Iltalukion rehtorina. Vilevaara oli Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1968–1972. Hänen veljensä Esko Vilevaara oli myös pesäpalloilija. Eero Nelimarkka
Eero Nelimarkka oli Pohjalaisen Taiteilijaliiton perustaja- sekä kunniajäsen. Ernst Linko
Linko tuli ylioppilaaksi vuonna 1909 ja opiskeli pianonsoittoa Helsingin musiikkiopistossa vuosina 1909−1911 Sigrid Schnéevoigtin ja Karl Ekmanin johdolla. Vuosina 1911−1914 hän opiskeli sävellystä ja musiikin teoriaa Berliinissä ja Pietarissa sekä vuosina 1924−1925 Pariisissa. 
Linko piti ensikonserttinsa pianistina Helsingissä vuonna 1913 ja esiintyi ympäri Eurooppaa sekä toimi pitkään Sibelius-Akatemiassa pianonsoiton professorina. Laitoksen rehtorina hän toimi vuosina 1936−1959. Lisäksi hänellä oli lukuisia luottamustehtäviä musiikkialan järjestöissä. Vuonna 1920 Linko teki Väinö Solan kanssa konserttimatkan Yhdysvaltoihin. Lingon pianistioppilaisiin kuuluivat muun muassa Antti Aarnela, Einar Englund, Meri Louhos, Seppo Nummi ja Tauno Äikää. Eero Koskimies
Eero Kaarlo Juhani Koskimies (vuoteen 1909 Forsman; 22. heinäkuuta 1897 Sääksmäki – 21. syyskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen alttoviulutaiteilija ja sovittaja. Hän soitti viulua Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1917–1925 sekä viulua ja alttoviulua Radio-orkesterissa vuosina 1927–1957. Hän johti Polyteknikkojen orkesteria sekä opetti mm. Helsingin musiikkiopistossa. Koskimies sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1956. Suomen ensimmäiset tietokoneet
ESKO-projektin aloitti Tage Carlsson. Johtajana toimi TKK:n teknillisen fysiikan professori Erkki Laurila, ja rakentamisessa avustivat teknikko Veikko Jormo sekä diplomi-insinööri Hans Andersin, josta myöhemmin tuli TKK:n ensimmäinen tietojenkäsittelyn professori. Laurilan laboratoriossa oli jo 1950-luvun alussa tutkittu vastaavanlaisia laitteita, ja rakennettu mm. Suomen ensimmäinen analogiakone (analoginen laskulaite) sekä röntgenanalysaattorin laskulaite puhelinreleistä. Näin ollen ESKO ei ollut edes Suomen ensimmäinen automaattisen laskulaitteen rakennusprojekti. Eero W. Artto
Eero Veikko (Weikko) Artto (21. huhtikuuta 1930 Helsinki – 28. kesäkuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen taloustieteilijä ja Helsingin Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori vuodesta 1985. Hän tutki taseita, kassavirtoja, laskentatointa ja kansainvälistä kilpailukykyä. Hän jäi eläkkeelle 1995. Erkki Niinivaara
Niinivaaran kirjanen "Maallinen ja hengellinen" synnytti Suomen evankelisluterilaisen papiston keskuudessa syksyllä 1952 kiivaan väittelyn uskonpuhdistaja Martti Lutherin opeista. Kirjanen oli laadittu keskustelun avaukseksi lokakuussa 1952 pidettyyn Tampereen hiippakunnan synodaalikokoukseen, mutta siitä tuli sanomalehtien palstoilla käydyn kirjoittelun myötä myös suuren yleisön kiinnostuksen kohde. Teoksessaan Niinivaara pohti Jumalan maailman ja maallisen elämän välistä kuilua toisaalta Lutherin ajatusmaailmassa ja toisaalta nykyelämän keskellä. Syntyneessä väittelyssä Niinivaaran kannalle asettuivat muiden muassa piispa Eelis Gulin ja teologian tohtori Sigfrid Sirenius sekä eräin varauksin professori Paavo Virkkunen. Niinivaaran ajatusten kiivaimmaksi vastustajaksi nousi professori Osmo Tiililä ja ankaraa arvostelua esittivät myös muiden muassa rovastit Kosti Kankainen ja Urho Muroma. Eero Nelimarkka
Vuonna 1945 perustettiin Nelimarkka-Rahasto säätiö. Säätiön muita perustajia olivat muun muassa professori J. A. Hollo, Ragnar Ekelund, Sulho Ranta, Ludvig Wennervirta, sekä hänen poikansa DI Antti Nelimarkka. Rahaston tehtävänä on vaalia taiteilijan tuotantoa ja elämäntyötä, sekä tukea suomalaista kuvataidetta keräämällä taidetta. Taiteilija lahjoitti säätiölle 22 teosta, jonka turvin oli mahdollista ostaa taiteilijan isän kotitila ja kunnostaa siihen kuuluvat rakennukset. Vuonna 1964 kivinavetan paikalle rakennutettiin Hilding Ekelundin piirtämä Nelimarkka-museo, johon sijoitettiin Nelimarkka-rahaston keräämät taidekokoelmat. Museon piirissä toimii edelleen taiteilijaresidenssi, sekä järjestetään taidekursseja. Säätiön kokoelmiin kuuluu muun muassa Viggo Wallensköldin, Teemu Mäen ja Kimmo Kaivannon taidetta. Nelimarkka-Rahaston säätiön pitkäaikainen puheenjohtaja on Antti Nelimarkan tytär taiteen tohtori Riitta Nelimarkka. Noel Flores
Monipuolisesti lahjakas Flores aloitti klassisen pianonsoiton opinnot sangen myöhään ja omistautui eurooppalaiselle pianismille lopullisesti vasta 19-vuotiaana. Saamansa stipendin ansiosta hän meni opiskelemaan Madridiin Julia Parodin johdolla. Myöhemmin hän sai stipendiin Wieniin Hochschule für Musik und Darstellende Kunst -oppilaitokseen. Hänen opettajiaan olivat Hans Graf ja Dieter Weber, joka kutsui hänet assistentikseen. Jo tässä vaiheessa Flores ohjasi useita tunnettuja suomalaispianisteja. Dieter Weberin luokalla opiskelivat 1970-luvulla mm. Marita Viitasalo-Pohjola, Matti Raekallio, Erik T. Tawaststjerna ja Risto Lauriala. Eero Saksela
Sakselan isä oli professori Niilo Saksela ja äiti Aira Annikki Penttilä. Hänen puolisonsa vuodesta 1960 on tekstiilitaiteilija Riitta Irmeli Gyldén. Saksela kirjoitti ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1955. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi (LL) ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi vuonna 1962. Patologian erikoislääkäriksi hän valmistui vuonna 1969. Hän täydensi opiskeli 1962–1963 Yhdysvalloissa ja vuonna 1967 Ruotsissa.
Saksela oli Suomen molekyylilääketieteen instituutin (FIMM) johdossa vuonna 2007 instituutin perustamisesta siihen asti kunnes virkaan valittiin 1. joulukuuta 2007 alkaen akatemiaprofessori
Olli Kallioniemi. Gustav Elfving
Elfving väitteli vuonna 1934 Rolf Nevanlinnan oppilaana. Väitöstyössään hän tutki Riemannin pintoja ja niiden yhdenmukaistamista. Nevanlinnan teorian meromorfisten funktioiden arvojen tuloksista Elfving sai kiitosta Drasinilta. Kummeli (televisiosarja)
Eero Kakko (Olli Keskinen) on Kummelia pisimpään juontanut henkilö ja sarjan perustajajäsen. Hän oli mukana jo vuoden 1991 pilottijaksoissa, joissa hän oli haastattelijana Sporttivartissa ja Ympäristöruudussa. 1992–1993 hän ryhtyi juontamaan ohjelmaa juontostudiossa, mutta jatkoi myös Ympäristöruudun ja Sporttivartin haastattelijan sekä Musavisan juontajan työtä. Hän on hieman kuivakka tyyppi, jonka seurana Martti Mielikäinen kertoo joskus viikon vitsin. Syksyllä 1993 juontostudio sai uuden muodon ja Kakko sai studioviihdyttäjän, Kalevi Härvän. Härvä soitteli vain urkua eikä paljon puhunut, paitsi huusi silloin tällöin ”KYLLÄ!”. 1994 juontostudio sai jälleen uuden muodon, mutta Kakko itse pysyi samanlaisena. Tämän jälkeen Olli Keskinen erosi Kummeli-ryhmästä. Vuosina 1999–2000 tehdyissä jaksoissa Keskinen palasi taas tulkitsemaan Eero Kakkoa, mutta muita rooleja hänellä ei tällä kaudella ollut. Eero Polas
Kaustislaiseen laulaja- ja soittajasukuun kuulunut Eero Polas aloitti musiikin opiskelun omin päin ja suoritti kirjeopistossa musiikin teorian kursseja. Kanttori-urkurin tutkinnon hän suoritti Helsingin kirkkomusiikkiopistossa vuonna 1944 ja Sibelius-Akatemiassa musiikinopettajan tutkinnon seuraavana vuonna. Sotien aikana hän esiintyi viihdetaiteilijana muun muassa Henry Theelin ja "Nisse" Rinkaman kanssa. Risto-Matti Marin
Marin aloitti pianonsoiton opintonsa Kuopion konservatoriossa Jouni Rädyn opetuksessa, ja jatkoi samassa koulussa myös ammatillisiin opintoihin opettajanaan Jaakko Untamala. Hän voitti jaetun ensimmäisen sijan Kuopion pianokilpailussa vuonna 1996. Vuonna 1998 hänet hyväksyttiin opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan, josta hän valmistui vuonna 2004 musiikin maisteriksi. Sibelius-Akatemiassa hänen opettajiaan olivat Erik Tawaststjerna ja Teppo Koivisto. Vuonna 2010 hän julkaisi tohtorintutkintoaan varten taiteellisen työn "Pianotranskription taide". Ensio Rislakki
Rislakki syntyi pastori Hjalmar Svanbergin perheeseen; hänen äitinsä oli Alina Hildéen ja puolisonsa vuodesta 1923 Anna Sofia Pehrsson. Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1916 hän opiskeli Leipzigissa 1920-1921. Rislakki työskenteli toimittajana muun muassa "Uudessa Suomessa" 1922–1927, "Suomen Kuvalehdessä" 1927–1932 sekä muissa Yhtyneiden Kuvalehtien lehdissä ja erilaisissa kustannustehtävissä 1934–1944. Toisen maailmansodan jälkeen hän toimi "Suomen Kuvalehden" päätoimittajana 1952–1960. 1930-luvulla hän toimi "Elokuva-Aitan" päätoimittajana, oli perustamassa "Seuraa" sekä työskenteli sen päätoimittajana. Rislakki palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1952. Myös Rislakin poika, teollinen muotoilija Eero Rislakki palkittiin Pro Finlandialla. Toimittaja Eeropekka Rislakki on Ensio Rislakin pojanpoika. Luettelo televisiosarjan Salatut elämät poistuneista henkilöistä
Eemeli Tikka (es. Teemu Kataja, 2008) opiskeli samassa Päivölän opiston matematiikkalukiossa, Valkeakoskella, Niko Vainion kanssa. Hänestä tuli Nikon huonekaveri siellä. Eemeli on samaisessa matematiikkalukiossa opiskelleen Essin kaksoisveli. Koli
Sibeliuksen uskotaan saaneen vaikutteita Kolin-matkastaan neljänteen sinfoniaansa. Järnefeltin jälkeen ehkä tunnetuin Koli-maisema on puolestaan Pekka Halosen "Koli". Heidän jälkeensäkin useat taiteilijat ovat saaneet inspiraatiota Kolin maisemista, muun muassa Järnefeltin oppilaat Väinö Hämäläinen, Alf Danning ja Eero Nelimarkka. Eero Koivistoinen
Koivistoisen ensimmäinen soitin noin 11-vuotiaana oli viulu, jolla hän soitti barokki- ja kamarimusiikkia. 16-vuotiaana hän vaihtoi alttosaksofoniin, koska hän oli tykästynyt jazzmusiikkiin, jota hänen veljensä oli tuonut meriltä, ja viululla sitä oli hankala soittaa. Myöhemmin hän vaihtoi alttosaksofonista tenori- ja sopraanosaksofoneihin. 1960-luvun puolivälissä Koivistoinen aloitti opiskelut Sibelius-Akatemiassa: Siellä hänelle saksofonin soittoa opetti Eero Linnala ja säveltämistä Aulis Sallinen. Eero Sahlberg
Sahlberg opiskelee taloustiedettä Helsingin yliopiston Valtiotieteellisessä tiedekunnassa koripallon pelaamisen ohella. Lisäksi hän on valmentanut Sykin junioreita ja tehnyt töitä. Sahlberg on asunut Töölössä. Sahlbergin myöhemmän ajan esikuva on ollut Antti Niskanen, jonka pelaajaura on ollut samantyyppinen Sahlbergin kanssa. Elisläinen koulukunta
Elisläinen koulukunta, myöhemmin eretrialainen koulukunta, oli Sokrateen oppilaan Faidon Elisläisen perustama sokraattinen filosofikoulukunta. Koulukunta syntyi Eliiseen, kun Faidon palasi sinne pian Sokrateen kuoltua. Hänen oppilaitaan olivat siellä Ankhipylos ja Moskhos sekä Pleistanos, joka toimi koulun johdossa Faidonin jälkeen. Myöhemmin Menedemos ja Asklepiades siirsivät koulun Eretriaan, ja siitä tuli "eretrialainen koulukunta". Aino Kassinen
Kassisen mukaan hänen oppilaitaan olivat muun muassa Vesa-Matti Loiri ja Pekka Siitoin. Eero Kivimaa
Eero Mikael Kivimaa (8. syyskuuta 1911 Metsämaa – 27. joulukuuta 1998) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun puun mekaanisen teknologian professori 1961–1974. Hän kehitti erityisesti kehyssahan rakennetta. Neles
Lahjakas diplomi-insinööri Antti Nelimarkka (1923-1990), taidemaalari Eero Nelimarkan poika, oli yhtiön pääomistaja, ja sen vähemmistöosakkaina olivat Nelimarkan vaimo Kerttu sekä Eino Santasalo, jonka kanssa Nelimarkka oli jo 16 vuotta aiemmin vuonna 1940 perustanut myös E. Santasalo Oy:n (nykyisin Moventas Gears Oy). Tauno Miesmaa
Miesmaa opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1913–1918 sekä yksityisesti Eero Järnefeltin johdolla vuosina 1918–1923. Uransa alkuvaiheissa hän työskenteli pilapiirtäjänä mutta suuntautui myöhemmin lähes yksinomaan muotokuvien maalaukseen. Hänen teostensa kohteina oli lukuisia tunnettuja henkilöitä kuten esimerkiksi presidentit K. J. Ståhlberg ja P. E. Svinhufvud. Kaikkiaan hänen tuotantoonsa kuuluu noin 600 muotokuvaa. Vaasan rantapuisto (Nelimarkka)
Vaasan rantapuisto on taiteilija Eero Nelimarkan öljyvärityö kankaalle vuodelta 1917. Teos on kooltaan 47×46 cm. Se kuuluu Ateneumin taidemuseon Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin. Eero Lehtimäki
Eero Lehtimäki (s. 1989) on suomalainen kapellimestari ja klarinetisti. Hän on valmistunut sekä klarinetistiksi että bassoklarinetistiksi Helsingin konservatorista, ja opiskellut sen jälkeen orkesterinjohtoa sekä Sibelius-Akatemiassa että Wienissä Universität für Musik und darstellende Kunst Wien -musiikkikorkeakoulussa. Suomessa hänen opettajinaan ovat toimineet muiden muassa Jorma Panula, Atso Almila ja Hannu Lintu. Wienissä hän opiskeli orkesterinjohtoa sekä Johannes Wildnerin että Simeon Pironkoffin luokilla ja oopperanjohtoa Konrad Leitnerin oppilaana. Eero Matero
Matero kertoo kirjassaan "Brežnevin opissa" opiskelustaan vuosina 1978–1979 Moskovan puoluekoulussa. Tämä koulu oli ulkomaalaisille kommunisteille tarkoitettu NKP:n sisäoppilaitos jossa opiskeli vuosittain noin 600 stipendiaattia eri puolilta maailmaa. Oppilaista noin parikymmentä tuli aina Suomesta ja Matero oli koulussa SKP:n enemmistön kiintiöllä. Opinto-ohjelmaan kuuluivat poliittiset aineet ja venäjän kieli. Koulussa oli myös ns. "konspiratiivinen kurssi", joka oli Materon mukaan lähinnä ajastaan jälkeen jäänyt "tietosuojakurssi". Einar Böök
Böökin isä Emil Böök oli tunnettu kasvatustieteilijä ja Helsingfors Lyceumin eli "Böökin lyseon" pitkäaikainen rehtori. Böökin ja tämän puolison Hilja Maria Ahomäen poika Eero Böök oli yksi Suomen menestyksekkäimmistä shakinpelaajista ja shakin ensimmäinen suomalainen kansainvälinen mestari. Toinen poika, vänrikki Tauno Pyökki (1914-1939) kaatui talvisodassa Summassa. Riitta Nelimarkka
Riitta Nelimarkan väitösteos "Self portrait, Elisen väitöskirja, Variaation variaatio" (2000) käsitteli luovuuden problematiikkaa suhteessa 1800-luvun filosofeihin kuten Arthur Schopenhaueriin ja Sören Kierkegaardiin sekä suhteessa hänen omiin teoksiinsa. Teos sai painatusluvan, ja vastaväittäjät puolsivat hyväksymistä. Taideteollisen korkeakoulun tutkintoneuvosto kuitenkin hylkäsi työn marraskuussa 2000. Nelimarkka vaati arvovaltaisten professorien tukemana oikaisua ja tutkintolautakunta kumosi neuvoston tekemän päätöksen. Väitöskirja hyväksyttiin helmikuussa 2001. Eero Manninen
Eero Manninen (27. heinäkuuta 1914 Voikoski – 1999 Helsinki) oli suomalainen veistonopettaja ja siluettitaiteilija, joka kesäisin leikkasi Helsingin Linnanmäen huvipuistossa kävijöiden siluetteja lähes neljä vuosikymmentä, vuosina 1955–1992. Siluettien määrä lasketaan sadoissa tuhansissa. Aino Alli
Alli valmistui tyttökoulusta 1895 ja harjoitti sen jälkeen musiikkiopintoja, opiskeli Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa 1904-1907 ja oli Eero Järnefeltin oppilas. Hän teki opintomatkoja Ranskaan 1911-1912, 1920, 1923-1924, 1926, 1928 ja 1937, Italiaan 1924, 1930 ja Englantiin 1928. Hänen maalauksiaan oli näytteillä vuodesta 1907 alkaen. Hän maalasi muun muassa muotokuvia, maisemia ja kukka-asetelmia ja oli myös miniatyyrimaalari. Matti Eerikäinen
Matti Eerikäinen on suomalainen meteorologi, joka on työskennellyt meteorologina sekä säätuottajana Neloskanavan uutistoimituksessa Nelosen uutisissa ja Helsingin Sanomien tv-säässä. Hän on toiminut myös juontajana humoristisessa asiaohjelmasarjassa Eerikäinen ekolomalla, jota esitettiin kesällä vuonna 2008 Nelosella. Sarjan vieraina nähtiin pääasiassa suomalaisia julkisuuden henkilöitä ja ympäristöalan asiantuntijoita. Eerikäinen on opiskellut ilmakehätieteitä Helsingin yliopistossa. Einari Uusikylä
Eemu Myntti, Eero Nelimarkka ja Einari Uusikylä olivat lapsuudenystäviä ja pitivät yhteyttä läpi elämänsä: He kirjoittelivat toisilleen kirjeitä ja kävivät kahviloissa pitkiä keskusteluja taiteesta ja elämästä. Ehkä paras osoitus heidän ystävyydestään ovat lukuisat heidän toisistaan maalaamat muotokuvat. Kolmikkoa voidaan kutsua suomalaisen modernismin varhaiskauden tulenkantajiksi. Herbert Marcuse
Marcusen pääteokset ilmestyivät hänen Yhdysvalloissa viettämänään aikana. Teoksessaan "Eros and Civilization" (1955) hän pyrki yhdistämään Karl Marxin ja Sigmund Freudin ajattelun. Marcusen "Yksiulotteinen ihminen" puolestaan sai kaikupohjaa 1960-luvun lopun opiskelijaliikkeestä. Marcuse puhui usein opiskelijoiden mielenosoituksissa ja siten häntä – vastoin omaa näkemystään – alettiin pitää "uusvasemmiston isänä". Marcusen tärkeimpiä oppilaita on Jürgen Habermas. Eero Nelimarkka
Nelimarkka hylkäsi haaveet leipurin ammatista täysin vuonna 1911 ja ryhtyi tavoittelemaan uraa päätoimisena taiteilijana. Gallen-Kallelan neuvosta hän lähti vuoden 1912 alusta opiskelemaan vuodeksi Pariisiin. Matka katettiin lainarahoin, eikä nuori taiteilija osannut lainkaan ranskaa. Matkatoverina hänellä oli saksalainen kuvanveistäjä Wilhelm Lehmbruck, jonka avulla hän sai hotellihuoneen. Ruotsalaisten taiteilijoiden avulla hän löysi työhuoneen ja ilmoittautui oppilaaksi vapaaseen akatemiaan Rue Grande Chaumièreen. Nuori taiteilija palasi jo samana vuonna takaisin Helsinkiin ja sai paikan Eero Järnefeltin oppilaana Yliopiston piirustussalilta. Hän opiskeli Helsingissä vuosina 1912–1914 ja asui Larin-Kyöstin kanssa Oulunkylässä. Pariisissa Nelimarkkaan olivat tehneet lähtemättömän vaikutuksen Puvis de Chavannesin "Köyhä kalastaja" ja P. Sebastian Luxemburgin museossa sekä Louvressa Botticellin freskofragmentit. Eero Nelimarkka
Nelimarkka syntyi kahdeksanlapsisen perheen kuopukseksi Vaasassa vaivaistaloon. Taiteilijan vanhemmat Maria ja Erkki Nelimarkka olivat kotoisin Alajärveltä, jossa suvut olivat eläneet jo 1700-luvulta lähtien. Suku oli musikaalinen, perheenisä Erkki lauloi ja soitti viulua. Äidin isä oli ammatiltaan hääsoittaja. Perhe oli siirtynyt paremman toimeentulon toivossa ensin Helsinkiin ja asettunut sen jälkeen Vaasaan. Erkki oli syvästi uskonnollinen ja teki oletettavasti saarnamatkoja. Hän toimi räätälinä ja kuoli Vaasassa mielisairaalassa Eeron ollessa 9-vuotias. Kuoleman myötä perhe muutti köyhäintalosta kaupungin vuokra-asuntoon. Heillä oli omaisuutenaan ainoastaan tyhjä kaappi, pyöreä kaksiosainen pöytä, lavitsa ja leveä sänky. Etu-Töölön lukio
Muun muassa seuraavat tunnetut henkilöt ovat olleet koulun oppilaina: Alumniyhdistys on mukana Erkki V. Söderströmin säätiössä, joka tukee Etu-Töölön lukion opiskelijoita stipendeillä. Erkki Valdemar Söderström (1933–2008) oli entinen Helsingin Koelyseon oppilas, joka oli vuonna 1981 määrännyt testamentissaan omaisuutensa säätiöitäväksi entisen koulunsa opiskelijoiden tukemista varten. Eero Byckling
Opetustoiminnassaan Byckling on toiminut vastuullisena ohjaajana 68 väitöskirjassa ja useassa sadassa diplomityössä. Hänen oppilaistaan kolme on akatemiaprofessoreita ja noin 20 on professoreina useissa eri maissa. Julkaisuista voidaan mainita hänen yhdessä professori Keijo Kajantien kanssa kirjoittamansa kirja "Particle Kinematics" (1973). Sen ohella hän on laatinut yhteensä noin 120 tieteellistä julkaisua, joita on hänen oman tutkimusalansa eli teoreettisen fysiikan lisäksi muiltakin tieteenaloilta. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1974 ja samana vuonna 1974 hänedtä tuli myös Teknillisten Tieteiden Akatemian jäsen. Vuosina 1984–87 hän oli International Commission for Opticsin varapuheenjohtaja. Sotilasarvoltaan Byckling on aliluutnantti. Niilo Elo
Elon vanhemmat olivat veturinkuljettaja Hjalmar Elo (entinen Nygrén) ja Martta Matilda Rantanen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1928 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1934. Elo oli yliopiston historiallis–kielitieteellisen laitoksen apulaisamanuenssina 1933–1935 ja opiskeli Kööpenhaminan yliopistossa 1934 sekä Königsbergin yliopistossa 1935–1936. Eero Salmelainen
Kun Rudbeckin suomalaisen kansanrunon kerrontamuotoa käsitellyt väitöskirja "Om Finnarnes Folkdikt i obunden berättande form" (1857) hylättiin muotoseikkojen takia, hän lähti Helsingistä Kuopioon, jossa hän toimi Kuopion lukion ja tyttökoulun opettajana jatkaen kuitenkin samalla kansansatukokoelmiensa toimittamista. Rudbeck kärsi viimeisinä vuosinaan alkoholiongelmasta. Eero Nallinmaa
Nallinmaan tutkimuskohteena olivat 1700- ja 1800-lukujen nuottikirjat. Hänen väitöskirjansa käsitteli Vesilahden Anian kylässä asuneen vänrikki Erik Ulrik Spoofin (1775–1846) kokoamaa nuottikirjaa. Nallinmaa oli myös säveltäjä, hänen sävellyksiinsä kuuluvat muun muassa ooppera "Jaakko Ilkka", oratorio "Ihmisen poika" ja lauluja eri runoilijoiden teksteihin. Keijo Louna
Louna aloitti harmonikansoiton opetuksen vuonna 1952 Turun Urheiluliiton kerhotiloissa. Aluksi oppilaita oli noin kymmenen. Hän johti harmonikkakursseja myös Salossa ja Loimaalla. Kansalaisopistojärjestelmän yleistyttyä Louna alkoi vetää harmonikkakursseja useassa opistossa, minkä lisäksi hän toimi myös yksityisopettajana. Louna lopetti opetustyön keväällä 2010 lähes 60 vuoden opetusrupeaman päätteeksi. Lounan mukaan eräs hänen lahjakkaimmista oppilaistaan on ollut Marko Valtonen, joka jatkoikin opintojaan konservatoriossa. Erkki Ihalainen
Erkki Ihalaisen oppilaat ovat menestyneet esimerkiksi Kultainen ja Hopeinen Harmonikka -kilpailuissa, muun muassa Kultainen Harmonikka -voittajat Ilpo Kärkkäinen (1991) ja Tero Päivärinta (1993).Soololevyt Martti Peitso
Peitso opiskeli 1940-luvulla sekä Taideteollisessa oppilaitoksessa että Helsingin yliopiston piirustussalissa. Vuosina 1950-1954 hän oli Wäinö Aaltosen oppilaana. Vuodesta 1955 hän oli Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston opettaja. Hän osallistui Sibelius-monumentin veistoskilpailuun 1962, jossa hän jatkokilpailussa tuli toiselle sijalle. Eero Lähdesmäki
Vuodesta 1938 vuoteen 1940 Eero Lähdesmäki oli Suomen parhaimpia seiväshyppääjiä, ja tavoitteena sittemmin pitämättä jääneet vuoden 1940 kotiolympialaiset. Kovina kilpakumppaneina olivat kotimaakuntansa kurikkalainen Aulis Reinikka ja Lähdesmäen poliisiammatin mukanaan tuoman uuden kotipaikan Kemin ja uuden seuran Kemin Kunnon Veikko Kairento. Juoksunopeuden parannuttua Lähdesmäen tulokset ja saavutukset paranivat merkittävästi. Hän saavutti näinä kolmena vuotena mestaruuden vuonna 1938 ja hopeaa Reinikan jälkeen vuosina 1939 ja 1940. Eiran aikuislukio
Koulussa saatiin yhdistelmäopiskelukokemuksia, kun ensimmäinen opiskelijaryhmä Vallilan ammattikoulusta aloitti lukio-opintonsa tammikuussa 1989. Ensimmäiset yhdistelmäopintojen ylioppilaat saivat lakkinsa syksyllä 1991. Syksyllä 1992 koulu aloitti yhteistyön Haagan ammatillisen oppilaitoksen kanssa. Tämä niin sanottu kaksoistutkintoyhteistyö on sittemmin laajentunut: vuonna 1995 mukaan tulivat Helsingin kauppaoppilaitos ja Ravintolakoulu Perho, vuonna 1997 Helsingin kansallisoopperan balettikoulu ja 1998 Kauneudenhoitoalan ammatillinen oppilaitos. Fumihiko Maki
Maki syntyi Tokiossa ja opiskeli Tokion yliopistossa professorinaan Kenzō Tange. Hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1952 ja lähti sen jälkeen Yhdysvaltoihin Cranbrook Academy of Artiin Michiganiin, jossa Eliel Saarisella oli voimakas vaikutus, ja myöhemmin Harvardin yliopistoon, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1954. Hänen ensimmäiset harjoittelupaikkansa olivat Skidmore, Owings and Merrill -toimistossa New Yorkissa ja Sert Jackson and Associates -toimistossa Cambridgessa. Vuodesta 1956 lähtien hän toimi Washington Universityn professorina St. Louisissa ja suunnitteli ensimmäisen rakennuksensa, yliopiston Steinberg Hall -taidekeskuksen. Eero Yli-Vakkuri
Eero Yli-Vakkuri valmistui ylioppilaaksi Kallion ilmaisutaidon lukiosta 2000 ja siirtyi opiskelemaan puu-alaa Lempäälään. Puuseppä-artesaanin opinnot jäivät kesken, kun hän hakeutui opiskelemaan kuvataidetta Tampereen ammattikorkeakouluun 2004. Opiskeluaikana Yli-Vakkuri tutustui taiteen akateemikko Outi Heiskaseen ja toimi tämän assistenttina vuodesta 2005. Vuoden 2006 hän opiskeli Tallinnassa Viron taideakatemian monialaisen taiteen maisterinohjelmassa Jaan Toomikin opastuksella. Timo Vuorikoski
Pääpiirteissään menetelmä perustuu ranskalaisen 1800-luvun lopun realistisen ateljeetradition suosimaan ébauche-tekniikkaan, jonka aktiivinen puolestapuhuja ja akateeminen opettaja oli Thomas Couture (Méthode et entretiens d´atelier, Paris, 1867). Couturen tunnettuja oppilaita olivat Henri Fantin-Latour ja Puvis de Chavannes, joiden vaikutus näkyi vahvana suomalaisen maalaustaiteen kultakauden teoksissa 1800-luvun lopussa. Couturen ehkä kuuluisin oppilas oli Édouard Manet, joka kehitteli ébauche-menetelmää moderniin ja värivoimaisempaan suuntaan. Vuorikoski omaksui kyseisen maalaustavan muotokuvissaan omalta opettajaltaan Tuomas von Boehmilta. Kajaani
Elias Lönnrot toimi piirilääkärinä Kajaanissa 1833–1853 kerätessään runoja Kalevalaan Vienan Karjalasta. Kajaanin suuriin merkkihenkilöihin kuuluu myös runoilija Eino Leino, ja presidentti Urho Kekkonen kävi koulunsa Kajaanin lyseossa. Erkki Friman
Friman on toiminut myös harmonikansoiton opettajana. Hänen oppilaistaan "puoli tusinaa" on ollut Kultainen Harmonikka -kilpailun finaalissa, voittajina Jarno Kuusisto ja Jani Helenius. Kuusiston ja Heleniuksen levytyksissä on useita Frimanin sovituksia ja sävellyksiä. Vuosina 1979-1989 Erkki Friman toimi Lopen Harmonikkojen johtajana. Tuolloin kerho voitti edelleen ainoan harmonikkakerhojen Pohjoismaiden mestaruuden Suomeen. Claude Lévi-Strauss
Lévi-Straussin tunnetuin suomalainen oppilas lienee musiikkitieteen professori Eero Tarasti. Kosti-Paavo Eerolainen
Eerolaisella oli eräänlainen osuus jo Vaasan mellakassa ja siihen yhdistyneessä kommunistikansanedustajan Asser Salon muilutuksessa 4. kesäkuuta 1930. Tunnetuin Eerolaisen toteuttama muilutus oli kommunistikansanedustajien Eino Pekkalan ja Jalmari Rötkön kaappaus Säätytalosta kesken perustuslakivaliokunnan istunnon 7. heinäkuuta 1930. Eerolainen kyydityksen yhdessä ystävänsä, aatetoverinsa luutnantti Artturi Vuorimaan kanssa. Kaappaus onnistui Eerolaisen esitettyä EK:n virkamerkkinsä, vaikka Eerolainen oli pyytänyt eron EK:n tehtävistään Riekiltä juuri ennen Rötkö-Pekkala-sieppausta. Entinen lain puolustaja ja -valvoja valitsi näin ollen laittomuuksien tien. Egil Cederlöf
Egil Johannes Cederlöf (12. huhtikuuta 1917 Helsinki – 24. marraskuuta 1984 Parainen) oli 
suomenruotsalainen musiikinopettaja ja kuoronjohtaja, joka julkaisi suuren määrän musiikkipedagogista kirjallisuutta 1950-luvulta alkaen sekä ruotsiksi että suomeksi muun muassa Erkki Pohjolan kanssa. Cederlöf vaikutti suuresti muun muassa nokkahuilunsoiton opetuksen tuomiseen koulujen musiikinopetukseen ja Sibelius-Akatemian musiikinopettajakoulutukseen toimiessaan akatemian koulumusiikkiosaston lehtorina 1966–1974. Maaria Eira
Eira kävi tyttökoulua 1935–1937 ja Suomalaisen Oopperan balettikoulua 1928–1936. Hän opiskeli laulua Helsingissä Olavi Nybergin oppilaana ja esiintyi Suomalaisessa Oopperassa jo 17-vuotiaana 1942 Giuseppe Verdin "Rigoletton" Gildana. Hän herätti huomiota korkealla koloratuuriäänellään ja musikaalisuudellaan. Eira esiintyi useissa oopperaosissa Suomessa ja hän matkusti Tukholmaan opiskelemaan. Hän opiskeli 1946–1950 von Vegesackin johdolla koloratuuritähdeksi ja oli 1948–1950 Tukholman Kuninkaallisen teatterin stipendiaatti. Tukholmassa Eira tutustui Beniamino Gigliin, mikä merkitsi ratkaisevaa käännettä uralla. Gigli oli sitä mieltä, että Eiran äänen väri oli koloratuurisopraanon sijasta pikemminkin dramaattinen sopraano. Niilo Saksela
Sakselan vanhemmat olivat kouluneuvos Uno Alfons Saxén ja Anna Maria Pesonius ja puoliso vuodesta 1936 Aira Annikki Penttilä. Professori Eero Saksela on heidän poikansa. Geologi Martti Saksela ja professori Arno Saxén olivat puolestaan Niilo Sakselan veljiä. Saksela tuli ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta normaalilyseosta 1927 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1936. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1940, jolloin hän sai myös sisätautien erikoislääkärin pätevyyden. Helsingin yliopiston sisätautien dosentti Saksela oli vuodesta 1951 vuoteen 1959. Saksela toimi valmistumisensa jälkeen lääkärinä useissa eri sairaaloissa, samoin kuin työskenteli Helsingin yliopistossa. Kivelän sairaalan sisätautiosaston apulaisylilääkärin hän oli 1957–1968. Saksela oli sotilasarvoltaan lääkintämajuri, professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1961. Hän toimi vuosina 1962–1967 Sydänsäätiön hallituksen puheenjohtajana ja oli myös Syöpäyhdistyksen valtuuskunnan jäsen. Eric O. W. Ehrström
Ehrströn jätti lukion kesken ja lähti opiskelemaan Suomen taideyhdistyksen piirustuskouluun 1899. Hän oli taiteilija Akseli Gallen-Kallelan oppilaana Ruoveden Kalelassa vuosina 1899-1900 ja opiskeli sitten taontaa ja metallipakotusta Pariisissa 1901–1902 ja 1908. Pariisissa hän tutustui vaimoonsa Olga Gummerukseen. Hänellä oli myös oma näyttely näyttely Salon d'automnessa Pariisissa. Eero Lauresalo
Vuonna 1934 Lauresalo tuli tärkeimmäksi yhtyeen jäseneksi, mutta hän toimi edelleen sousafonistina. Ensimmäisen kerran hänet kutsuttiin levyttämään Martti Jäppilän "Masan Polkka" 1930. Henriette Nyberg
Nyberg opiskeli Leipzigin konservatoriossa 1856–1858. Hänen oppilaitaan oli muun muassa hänen sisarenpoikansa Ilmari Krohn. Hän joutui lopettamaan opettamisen käden halvaannuttua ylirasituksesta, mutta hän opetti edelleen yksityisesti vuoteen 1890. Hänen veljenpoikansa oli  Mikael Nyberg. Jaakko Hintikka
Hintikka sai ensi kosketuksensa filosofiaan koululaisena Eino Kailan teosten välityksellä. Hän valmistui ylioppilaaksi Keravan yhteiskoulusta 1947. Jaakko Hintikka opiskeli Helsingin yliopistossa matematiikkaa, mutta Georg Henrik von Wrightin luennot saivat hänet kiinnostumaan filosofiasta. Matematiikassa ja fysiikassa hänen opettajiaan olivat muun muassa Gustav Elfving, Erkki Laurila ja Rolf Nevanlinna. Vuosina 1948–49 Hintikka opiskeli Yhdysvalloissa Williams Collegessa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja filosofian lisensiaatiksi Helsingin yliopistossa vuonna 1952. Tuomas Nelimarkka
Esko Tuomas Nelimarkka (s. 1925 Helsinki – 22. heinäkuuta 1997) oli suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän opiskeli Vapaassa Taidekoulussa, Suomen Taideakatemian koulussa sekä ulkomailla Tukholmassa, Pariisissa ja Antwerpenissä. Nelimarkan ensimmäinen näyttely oli Helsingissä vuonna 1945. Hän sai Belgian hallituksen stipendin vuonna 1955. Nelimarkan isä oli taidemaalari Eero Nelimarkka. Eino Kaila
Kailan omaksui esteettiset käsityksensä Suomen kansallisromanttisen taiteen klassikoilta Juhani Aholta, Pekka Haloselta, Eero Järnefeltiltä, F. E. Sillanpäältä, Eino Leinolta ja Jean Sibeliukselta, joiden kanssa hän ystävystyi. Eero Valjakka
Valjakka kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1955 ja opiskeli sen jälkeen Teknillisessä korkeakoulussa, josta valmistui arkkitehdiksi vuonna 1966. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli arkkitehtina ensin Helsingin kaupunginsuunnitteluviraston palveluksessa vuosina 1967–1968, minkä jälkeen hän perusti kollegansa Simo Järvisen kanssa yhteisen arkkitehtitoimiston. Valjakka ja Järvinen hahmottelivat yhdessä Espooseen uutta asemakaavaa ja asuntoalueita Olarin ja Kuitinmäen alueille. Olarin aluetta he suunnittelivat pääosin vuosina 1968–1973 (niin sanottu "Vanha Olari") ja Kuitinmäen aluetta sen jälkeen 1980-luvun alkupuolelle saakka. Valjakan ja Järvisen suunnitelmissa nousevat esiin muun muassa alueiden läpi kulkevien kävelyteiden keskeinen asema sekä uudisrakennuksia hallitseva tiiliarkkitehtuuri. Kuitinmäkeen he suunnittelivat asuintalojen lisäksi ostoskeskuksen ja toimistorakennuksia. Olarin–Kuitinmäen aluetta on myöhemmin luonnehdittu Suomen laajimmaksi ja eheimmäksi yhtenäiseksi moduulikonstruktivistiseksi kaupunkikokonaisuudeksi. Serge Lifar
Hän oli ensimmäisiä oppilaita Bronislava Nižinskan (Vatslav Nižinskin sisar) vuonna 1921 Kiovaan perustamassa balettikoulussa. Hänen opintonsa koulussa sujuivat huonosti, ja hänet erotettiin koulusta. Hänen onnistui kuitenkin päästä tanssimaan Kiovan oopperan balettiin, jonka kanssa myös Bronislava Nižinskaja työskenteli. Hän työskenteli ja opiskeli tuolloin myös Enrico Cecchettin johdolla. 18-vuotiaana hän lähti Sergei Djagilevin Venäläisen baletin mukaan. Pian hänestä tuli ryhmän johtava miestanssija ja myös impressaarin henkilökohtainen suosikki. Carl Erik Knoellinger
Knoellinger väitteli tohtoriksi 1935. Hänen merkittävä teoksensa "Fackföreningar och arbetsmarknad" (1959) on käännetty suomeksi ja englanniksi. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Mauno Koivisto ja Rolf Kullberg Ranskalainen viinitupa
"Ranskalainen viinitupa" syntyi Eero Järnefeltin ensimmäisellä Pariisin matkalla. Hän opiskeli ja työskenteli siellä vuosina 1886-1888. Hän oli opiskellut aikaisemmin Pietarin taideakatemiassa ja pietarilaisvaikutteiden katsotaankin näkyvän tässä iinaturalistisessa maalauksessa. Varsinkin maalauksen etualalla näkyvästä vanhasta miehestä pystyy ehkä enemmän havaitsemaan slaavilaista melankoliaa kuin ranskalaista naturalistis-positivistista tarkkailijaa. Ranskalaista naturalismia maalaus kuvaa aiheen puolesta muutoin hyvin: se kuvaa omaa aikaansa ja varsinkin sen arkipäivää. Järnefeltin kyky maalata paikan materiaalit totuudenmukaisesti liittää myös hänet tähän ketjuun, koska "totuudellisuus" oli heidän tärkeä vaatimuksensa. Maalauksen toinen mies on todennäköisesti Akseli Gallen-Kallela. Eero Sipilä
Sipilä toimi Kajaanin seminaarin laulun, musiikkiopin ja soiton lehtorina 1945–69 sairauseläkkeelle jäämiseensä asti. Esiintyminen urkutaiteilijana jäi satunnaisia konsertteja lukuun ottamatta pian opetustyön varjoon. Hänen seminaarissa johtamansa Kalevalakuoro sai laajalti kiitosta erityisesti uudenlaisen, eurooppalaisen laulutapansa ja vanhaa ja uusinta musiikkia sisältävän ohjelmistonsa vuoksi. Esa Saarinen
Vuonna 1980 Saarinen tuli tunnetuksi ”punktohtorina”, Jan Blomstedin kanssa kirjoittamansa kirjan "Punk-Akatemia" jälkeen. Saarisen julkisuusura jatkui 1980-luvulla muiden kirjojen tukemana: M. A. Nummisen kanssa kirjoitettu "Terässinfonia" (1981), "Epäihmisen ääni" (1984), ja "Erektio Albertinkadulla" (1988). Saarinen levytti myös musiikkia. Vuonna 1984 julkaistiin albumi "Filosofia" (mukaan lukien laulu "Poikarakkaus"), jonka kappaleiden sävellyksistä vastasi valtaosin Paajanen ja teksteistä Saarinen itse. Saarinen myös palkittiin opetusansioistaan Helsingin yliopiston Eino Kaila -palkinnolla. Saarinen auttoi julkisuuteen ohjaamansa, itsensä tapaan poikkeuksellisen nuorena väitelleet filosofian tohtorit Heidi Liehun ja Pekka Himasen. Vuonna 1994 ilmestynyt "Imagologies: Media Philosophy" (yhdessä Mark C. Taylorin kanssa) on Saarisen kansainvälisesti tunnetuin teos. "Imagologies" käsitteli postmodernin kulttuurin mediafilosofiaa. Eero Sipilä
Eero Sipilän vanhemmat toimivat opettajina ensin Hailuodossa ja sen jälkeen Sievissä. Valmistuttuaan ylioppilaaksi Kokkolan Suomalaisesta Yhteislyseosta 1936 Sipilä kirjoittautui Helsingin konservatorioon (Sibelius-Akatemiaan), Helsingin yliopistoon (pääaineenaan musiikkitiede) sekä Helsingin kirkkomusiikkiopistoon. Talvisota, jatkosota ja Lapin sota keskeyttivät opinnot vuosien ajaksi useaan otteeseen. Filosofian kandidaatin tutkinnon Sipilä suoritti 1941 (pro gradun aiheena Rudolf Lagi), Helsingin kirkkomusiikkiopiston päästötutkinnon 1943 ja Sibelius-Akatemian urkudiplomin 1945. Lisäksi hän suoritti opettajan tehtäviin vaaditut tutkinnot ja harjoittelut. Hermarkhos
Hermarkhos sai alun perin reetorin koulutuksen. Sittemmin hänestä tuli kuitenkin Epikuroksen oppilas. Epikuros jätti hänelle perinnöksi omistamansa puutarhan, epikurolaisen koulun kodin, noin vuonna 270 eaa. Hermarkhos kuoli vanhana, ja jätti jälkeensä maineen suurena filosofina. Cicerolta tunnetaan kirje, jonka Epikuros lähetti Hermarkhokselle. Suomalaisen filosofian historia
Hegeliläisiä filosofeja olivat muun muassa:Muita suuntauksia edustivat:Edvard Westermarck on vaikuttanut suomalaiseen filosofiaan ennen kaikkea moraalin syntyä ja kehitystä koskevilla tutkimuksillaan. 1800- ja 1900-lukujen vaihteen ja 1900-luvun alun suomalaisessa filosofiassa vaikuttivat erityisesti kolme Westermarckin oppilasta:Itsenäisyyden ajan ensimmäiset merkittävät ammattifilosofit olivat:Näistä suurin vaikutus on ollut Eino Kailalla, joka oli yhteyksissä Wienin piiriin ja toi Suomeen logiikan ja tieteenfilosofian harrastuksen ja saattoi suomalaisen filosofian näin nousevan loogisen empirismin yhteyteen. Kaila oli Suomen kaikkien aikojen merkittävimpiä kulttuurivaikuttajia. Hän toimi filosofian professorina Turun yliopistossa 1921–1930, teoreettisen filosofian professorina Helsingin yliopistossa 1930–1948 ja Suomen Akatemian jäsenenä vuodesta 1948 kuolemaansa saakka (1958). Kailan vaikutus suomalaisen hengenelämän kehitykseen oli ratkaiseva. Vahvemmin kuin kukaan muu yksityinen henkilö Kaila kytki suomalaisen filosofian eurooppalaiseen perinteeseen luomalla yhteydet Wienin piiriin. Siten hän ”toi Suomeen” nykyaikaisen logiikan ja empiristien korostaman tieteellisen todellisuuskäsityksen. Eino Nevalainen
Eino Nevalainen kävi Viipurin lyseota, mutta opinnot jäivät kesken, kun Suomen sisällissota alkoi. 1930-luvulla Nevalainen opiskeli Neuvostoliiton kansainvälisessä Lenin-koulussa, jossa hän käytti salanimeä Oskar Ekholm. Sotien jälkeen, koettuaan mm. Leningradin piirityksen, Nevalainen palasi Suomeen. Suomalaisen filosofian historia
Kailan voidaan katsoa perustaneen suomalaisen analyyttisen filosofian perinteen. Jo varhainen analyyttinen filosofia edustajinaan Bertrand Russell ja G. E. Moore suhtautui hyvin arvostelevasti saksalaisperäiseen, hegeliläisesti suuntautuneen idealismin perinteeseen, jolla oli myös suomalaiset edustajansa. J. E. Salomaan filosofian historiaa käsittelevissä teoksissa näkyy saksalaisen idealismin vaikutus, ja myös Erik Ahlmanin töissä on idealistinen painotus. Ahlmanin oppilas Sven Krohn piti yllä idealistisen filosofian perinnettä. Samansuuntaista idealistisesti virittynyttä ajattelua antroposofiaan ulotettuna on edustanut Reijo Wilenius. Wileniuksen oppilaat, kuten lukuisia kansantajuisia teoksia julkaissut Kari E. Turunen, ovat olleet syrjässä suomalaisesta filosofiyhteisöstä. Niilo Teerimäki
Teerimäen vanhemmat olivat kirvesmies Sameli Teerimäki ja Maria Theberg. Hän kävi kansakoulun ja kauppa-apulaiskoulun sekä Ruotsin työväenliikkeen kansanopiston 1940–1941 ja pohjoismaisten sos.dem. sanomalehtimiesten kurssin Ruotsin Bommarsvikin nuoriso-opistossa 1943. Teerimäki oli konttoriapulaisena 1930–1937, Pohjanmaan Kansa-lehden toimittajana 1937–1940 ja Työväen sanomalehtien tietotoimistossa päätoimittajana 1941–1948. Teerimäki toimi sitten pääministeri K. A. Fagerholmin sihteerinä 1948–1950 ja oli tamperelaisen Kansan Lehden päätoimittajana 1950–1956. Viimeksi Teerimäki oli Imatran Voima Oy:n tiedotuspäällikkönä 1956–1979. Riitta Nelimarkka
Riitta Leena Nelimarkka (oik. Nelimarkka-Seeck; s. 6. heinäkuuta 1948 Helsingissä) on suomalainen kuvataiteilija, kirjailija ja animaatio-elokuvaohjaaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 2008. E. J. Nyström
Evert Johannes Nyström tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1916 ja opiskeli Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi 1921 ja väitteli tohtoriksi 1926 Ernst Lindelöfin oppilaana. Nyströmin väitöskirja oli "Über die numerische Integration von Differentialgleichungen". Nyström toimi Teknillisessä korkekoulussa matematiikan lehtorina (1929–1937), deskriptiivisen ja projektiivisen geometrian professorina (1937–1944) ja sovelletun matematiikan professorina (1944–1960). E. N. Manninen
Eero Niilo (Iisu) Manninen ent. Thonberg () oli suomalainen jääkäriluutnantti, poliisi ja kirjailija. Hänen kirjailijanimensä on E. N. Manninen. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanian päällikkönä Koillisrintamalla. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki poliisivoimissa. Hermarkhos
Hermarkhos (200-luku eaa.) oli kreikkalainen epikurolaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Mytilenestä. Hän oli koulukunnan perustajan Epikuroksen sekä Metrodoroksen ja Polyainoksen aikalaisia, ja heidän ohellaan sen merkittävimpiä varhaisvaiheen hahmoja. Eero Ylitalo
Eero Ylitalo (s. 1953 Liminka) on oululainen tietokilpailija ja tietokilpailukysymysten laatija. Hän opiskeli yleistä historiaa pääaineena Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1982. Hän on työskennellyt Oulun kaupungille tietopalvelupäällikkönä. Hän on yksi jahtaajista "Jahti"-visailuohjelmassa, jossa hänen lempinimensä on Herra Arkisto. Sulo Wuolijoki
Sulo Wuolijoki tuli Jyväskylän lyseoon 1897 viidennelle luokalle, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muun muassa Edvard Gylling, Martti Kovero ja Otto Wille Kuusinen. Tällä yhteydellä oli myöhemmin suuri merkitys hänen poliittisella urallaan. Sulo Wuolijoki kävi Jyväskylän lyseota 1897–1900, jolloin hän muutti Helsinkiin ja pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1901. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, valmistui filosofian kandidaatiksi 1907. Hän oli perustamassa 1905 yhdessä vanhojen koulutoveriensa Edvard Gyllingin, Martti Koveron ja Otto Wille Kuusisen sekä veljensä Wäinön kanssa Ylioppilaiden Sosialidemokraattista Yhdistystä ja Sosialistista Aikakauslehteä. Eero Ainesmaa
Ainesmaa opiskeli Oulussa arkkitehdiksi. Oulussa hänellä oli yhtye Gregory ja Vähän valoo jossa hän esiintyi Gregori V.-salanimellä (myös Gregori Vaara tai Gregory Vaara). Eino Kaila
Oppilaittensa kautta Kailalla on ollut suuri vaikutus suomalaisen filosofian kehitykseen. Kailan tunnetuin oppilas oli Georg Henrik von Wright, joka oli Ludwig Wittgensteinin seuraaja Cambridgen yliopistossa. Kaila oli naimisissa von Wrightin äidin serkun kanssa. Muita Kailan oppilaita olivat muun muassa Oiva Ketonen, Erik Stenius, Matti Koskenniemi, Lauri af Heurlin, Veli Valpola ja Pertti Lindfors. Myös von Wrightin oppilas Jaakko Hintikka ehti osallistua Kailan opetukseen. Eero Nelimarkka
Vuonna 1928 hän kävi Pariisissa ja Italiassa ja vuonna 1934 Brysselissä. Eino Jutikkala
Jutikkala oli Gunnar Suolahden oppilas ja kuului tämän johtamaan kulttuurihistorialliseen koulukuntaan, joka edusti saksalaisen Karl Lamprechtin kehittämää kollektiivista historiatulkintaa. Koulukunnan suuri voimannäyte, neliosainen "Suomen kulttuurihistoria" (1933–1936) on hänen toimittamansa. Varhaisella tutkijanurallaan Jutikkala erikoistui talouden ja etenkin maatalouden historiaan ja julkaisi aihepiiristä useita klassikkotutkimuksia, kuten "Suomen talonpojan historia" (1942) ja "Uudenajan taloushistoria" (1953). Myöhemmällä urallaan hän keskittyi yhteiskuntien ja väestön historiaan ja kirjoitti suositut yleisesitykset "Talonpoika, aatelismies, kruunu" (1979) ja "Kuolemalla on aina syynsä" (1987). Hän oli myös paikallishistorian erikoistuntija ja osallistui Helsingin, Turun ja Tampereen kaupunkien historian kirjoittamiseen. Eero Nelimarkka
Kansakoulun käytyään Nelimarkka haaveili opintojen jatkamisesta lyseossa mutta varojen uupuessa hän päätyi sokerileipurin oppiin. Hän teki kisällinäytteensä 15-vuotiaana, saaden "sällin" paperit "Waasan tehdas ja käsityöläisyhdistykseltä" 10.6.1907. Valmistumisen yhteydessä hän sai myös apurahan ulkomaista opintomatkaa varten ja vesivärit sekä erillisen kehotuksen jatkaa piirustus- ja maalausharrastustaan. Nelimarkka jäljensi kouluaikanaan japanilaisia ja kiinalaisia piirroksia. Hänen ensimmäinen opintomatkansa kohdistui Tukholmaan, jossa viipyi kahdeksan kuukautta. Matkan aikana Nelimarkka tutustui Carl Larssonin maalauksiin kiinnostuen enemmän taidemaalarin ammatista. Hän palasi Suomeen vuonna 1908, mutta saatuaan potkut vaasalaisesta leipomosta hän lähti nopeasti Lyypekkiin täydentämään sokerileipurin opintojaan. Tällä matkalla hän viipyi puoli vuotta. Sokerileipurin opintojen ohella hän alkoi opetella koristemaalariksi, harjaantuen aluksi ootraamaan huonekaluja. Palattuaan Suomeen Nelimarkka ryhtyi jatkamaan taidemaalarin opintojaan. Alkuun hän asui veljensä Paavo Nelimarkan luona Heinolassa, jonka yhteiskoulun piirustuksen opettajana toimi taidemaalari Bruno Hahl. Hahl kannusti nuorta Nelimarkkaa lähtemään Helsinkiin. Hän sai työpaikan Löfströmin leipomossa ja kirjoittautui iltaoppilaaksi Taideteollisuuskeskuskouluun. Opettajina toimivat siihen aikaan Werner von Hausen ja Sigfrid Keinänen. Nelimarkkaa ei hyväksytty Taideyhdistyksen piirustuskouluun, sillä hän ei ollut suorittanut opintoja lyseossa. Edvard Gylling
Gylling pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1900, luokkatovereinaan mm. Otto Wille Kuusinen, Martti Kovero ja muutaman vuoden myös Sulo Wuolijoki. Filosofian kandidaatiksi hän valmistui 1903. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1909 aiheesta "Suomen torpparilaitoksen kehityksen pääpiirteet Ruotsinvallan aikana". Frans Emil Sillanpää
Sillanpää aloitti opinnot Helsingin yliopistossa syksyllä 1908 Henrik Liljeroosin sekä tilanomistajien Jalmari Raipalan ja J. A. Sotavallan tuella. Hän aloitti filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla tarkoituksenaan opiskella lääkäriksi. Lääketieteilijöiden oli kuitenkin suoritettava ensin medikofiilitutkinto, jota varten Sillanpääkin osallistui muun muassa fysiikan ja botaniikan luennoille. Opiskelutoverinsa Heikki Järnefeltin kautta Sillanpää tutustui Järnefeltin perheeseen ja tämän isään taidemaalari Eero Järnefeltiin. Sillanpää viettikin opiskeluvuosinaan paljon aikaa Järnefeltien kodissa Suvirannassa Tuusulassa ja tutustui moniin aikakauden merkkihenkilöihin, kuten Jean Sibeliukseen, Pekka Haloseen ja Juhani Ahoon. Näinä vuosina alkoi tosin myös Sillanpään runsas alkoholin käyttö, joka aiheutti myöhemmin hänelle paljon ongelmia. Terveydellisistä syistä johtuen Sillanpään opinnot eivät sujuneet ja hän joutui palamaan kotiinsa Hämeenkyröön joulukuussa 1913. Sillanpään vanhemmat asuivat silloin pienessä mökissä Heinijärven Töllinmäellä ja sinne myös Sillanpää asettui. Eero Salmelainen
Rudbeckin vanhemmat olivat Iisalmen kihlakunnan henkikirjuri Anders Rudbäck (k. 1835) ja Maria Sofia Crohns. Hän kävi Kuopion ylä-alkeiskoulun vuosina 1840-1846 ja sen jälkeen Kuopion lukion, josta hän pääsi ylioppilaaksi 1849. Keisari Nikolai I:n kuoltua Rudbeck piti hautajaisissa puheen, joka oli Helsingin yliopiston historian ensimmäinen suomenkielinen. Myöhemmin puhe painettiin. Rudbeck valmistui filosofian kandidaatiksi 1856 ja maisteriksi 1857. Opiskeluvuosinaan hän teki vuonna 1850 kansanrunouden keruumatkan yhdessä Albin Rothmanin kanssa, ja tällöin hän kiinnostui kansansatujen keräämisestä ja tutkimisesta. Nelimarkka-museo
Nelimarkka-museo on Alajärvellä Pekkolanniemellä sijaitseva Etelä-Pohjanmaan aluetaidemuseo. Sen tilat sijaitsevat taiteilijaprofessori Eero Nelimarkan isän kotitilan alueella. Museorakennuksen on suunnitellut Hilding Ekelund ja sen avajaisjuhla oli kesällä 1964.
Museo ja Nelimarkan huvila on luokiteltu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Niklas Pokki
Pokki on opiskellut muun muassa Carlos Turriagon, Teppo Koiviston jai Matti Raekallion johdolla. Musiikin maisterin tutkintonsa jälkeen hän suoritti Karlsruhen musiikkikorkeakoulussa Saksan korkeimman musiikillisen jatkotutkinnon, Konzertexamenin, professori Carmen Piazzinin oppilaana. Pokki on täydentänyt opintojaan lukuisilla mestarikursseilla. Tärkeimpinä opettajina mainittakoon Emanuel Krasovsky, Erik T. Tawaststjerna, György Sebök, Lev Natochenny ja Sergio Perticaroli. Pokki on suorittanut taiteellisen tohtorintutkinnon Sibelius-Akatemian DocMus-tohtorinkoulutusyksikössä. Eero Salola
Eero Salola pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1923. Sieltä hän jatkoi Jyväskylän seminaariin, josta valmistui kansakoulunopettajaksi 1924. Samaan aikaan lyseo-opintojen kanssa hän opiskeli myös Helsingin musiikkiopistossa 1921–1923. Heti valmistuttuaan Salola aloitti opettajana Helsingin maalaiskunnan Malmin kansakoulussa. Sieltä Salola siirtyi vuonna 1931 kansakoulunopettajaksi Helsinkiin, missä hän toimi vuoteen 1945 asti. Niilo Liakka
Niilo Liakka tuli ylioppilaaksi vuonna 1883 Oulun suomalaisesta lyseosta. Helsingin yliopistossa Liakka keskittyi historiaan ja suomen kieleen. Ylioppilasaikanaan hän toimi Kotikielen seuran sihteerinä 1886–1890. Liakka oli myös
Suomalaisen kansakoulun ystäväin ensimmäinen sihteeri. Liakka valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1889 ja maisterin arvon hän sai seuraavana vuonna. Liakka oli vahva suomalaisuusmies, mutta puheissaan kuitenkin maltillinen arvostaen myös ruotsin kieltä, koska se takasi yhteydenpidon koko Skandinaviaan. Aaro Honka
Arohongan vanhemmat olivat johtaja Juho Emil Alén ja Alma Annikki Häti. Arohongan vaimo oli lastentarhanopettaja Marketta Päivätär Teirilä. Eino Arohonka pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1933 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1937. Hänet muistetaan kuria pitävänä rehtorina Tampereen klassillisesta lyseosta vuosilta 1956–1976. Arohonka toimi myös Pirkkalaiskirjailijoiden sekä Tampereen filatelistiseuran puheenjohtajana. Leo Funtek
Opettajana Funtek tunnetaan etenkin kapellimestarien kouluttajana. Hänen opetuksessaan nousi useita suomalaisia kapellimestareita, kuten Aarre Hemming, Paavo Berglund, Jorma Panula ja Onni Kelo. Viihdemuusikkona tunnettu Pauli Granfelt oli 1930-luvun lopulla Funtekin viulistioppilaana. Elias Lönnrot
Tallinnasta Lönnrot matkasi pian Kuusaluun, jossa tapasi viron kieliopin julkaisseen pastori Eduard Ahrensin. Kuusalusta matka jatkui etelään Koeruun, jossa hän viipyi viikon. Varsinaiseen pääkohteeseensa eli yliopistokaupunki Tarttoon hän saapui 9. heinäkuuta 1844. Lönnrot majoittui Tarton yliopiston piirustuskoulun johtajan August Matthias Hagenin luo ja ystävystyi Friedrich Robert Faehlmannin kanssa. Miehillä oli paljon yhteistä: Faehlmann oli Viron oppineiden seuran puheenjohtaja, yliopiston professori, viron kielen lehtori, lääkäri ja aloittanut jo vuonna 1833 Viron kansalliseepoksen Kalevipojan kokoamisen. Faehlmann opetti Lönnrotille viroa, ja he työskentelivät yhdessä kirjakieleen sekä ortografiaan liittyvissä kysymyksissä. Faehlmann vei Lönnrotin Viron oppineiden seuran kokouksiin. Lönnrot piti seurassa 2. elokuuta 1844 vertailevan esitelmän suomen ja viron kielen sanojen taivutuksista. Samana päivänä hänet valittiin seuran kunniajäseneksi.