Milloin sähkökitara on keksitty?
Sähkökitara
Sähkökitara on 1930-luvulla akustisesta kitarasta kehitetty kitara, jossa ovat sähkömagneettiset mikrofonit, jotka muuttavat kielten värähtelyn sähköisiksi signaaleiksi. Nämä signaalit vahvistetaan ulkoisella, kitaraan kaapelilla kytketyllä kitaravahvistimella kuuluvaksi ääneksi. Tästä nimitys "sähkö"kitara. Sähkökitaraa voi toki soittaa myös ilman vahvistinta jolloin sen ääni on kaikukopan puuttuessa hyvin hiljainen, eikä sointi vastaa vahvistimen läpi soitettua signaalia. Puoliakustinen sähkökitara
Vuonna 1935 Gibson-kitarayhtiö valmisti ensimmäisen varsinaisen puoliakustisen sähkökitaran, Gibson ES-150, kiinnittämällä F-aukkoiseen akustiseen kitaraan yhden suuren mikrofonin kaulan alapuolelle. Mikrofonissa oli yksi napakappale, jonka ympärille oli kierretty käämi. Napakappaleen kaksi suurta magneettia olivat kopan sisällä kiinnitettynä kitaran kanteen. Kiinnitysruuvit antavat tunnusomaisen ulkonäön rakenteelle. Sähkökitara
Samojen ongelmien kanssa kamppaillut Leo Fender päätyi hiukan myöhemmin samaan ratkaisuun kuin Les Paul. Tästä syystä ensimmäinen myyntiin tullut umpirunkoinen sähkökitara oli Fender Broadcaster 1948, jota valmistetaan nykyisin miltei muuttumattomana nimellä Telecaster. Kitarassa oli yksikelainen mikrofoni, joka muutti kielten värähtelyt sähköisiksi signaaleiksi. Sähkösignaali kulkee sähköjohdinta pitkin vahvistimeen. Fender esitteli pian myös Stratocaster-mallin, jonka myöhemmin tekivät tunnetuksi muun muassa Jimi Hendrix, Eric Clapton, Yngwie Malmsteen, Hank Marvin ja Ritchie Blackmore.
Nick Valensi
Valensi aloitti soittamaan kitaraa ollessaan vain 5-vuotias. Hän sai ensimmäisen sähkökitaransa kahdeksan vanhana. Hän harjoitteli Chuck Berryn kappaleita, ja ollessaan 13-vuotias Valensi tunsi olevansa tarpeeksi hyvä ja lopetti kitaratunnit opetellakseen itse soittamaan. 
Valensi käyttää useimmiten konserteissa sekä levytyksissä Epiphone Riviera -kitaraa. Hän kehuu sen olevan paras kitara, joka on ikinä valmistettu. Hänen suurimmat idolinsa ja lempiyhtyeensä ovat Slash, The Cars, Leonard Cohen, The Velvet Underground, George Harrison ja Neil Young. Sähkön ja elektroniikan historia
Sähköoppi alkoi tieteenhaarana kuitenkin kehittyä vasta 1700-luvulla. Silloin Charles François Dufay havaitsi, että on olemassa kaksi vastakkaista sähköistä tilaa, joita alkujaan nimitettiin lasi- ja hartsisähköksi, kunnes Benjamin Franklin otti käyttöön termit positiivinen ja negatiivinen sähkö. Havaittiin, että samanmerkkiset sähköt hylkivät toisiaan, erimerkkiset vetävät toisiaan puoleensa. Bassokitara
Ensimmäiset sähköbassot olivat malliltaan ja periaatteeltaan tavallisia akustisia kontrabassoja, joiden soittajat asettivat sähkökitaran mikrofonin kontrabassonsa kielten alle ja yhdistivät tämän muunneltuun, bassotaajuuksia paremmin toistavaan kitaravahvistimeen. Vaihtoehtoisesti kitaristit soittivat kappaleiden basso-osuudet käyttäen kitaroidensa paksuimpia ja matalimmilla sävelillä soivimpia kieliä äänensävyn ollessa säädettynä mahdollisimman bassovoittoiseksi. Puoliakustinen sähkökitara
Gibson-kitarayhtiölle vuosina 1920–1924 työskennelleen Lloyd Loarin sanotaan keksineen puoliakustisen sähkökitaran suunnitellessaan mikrofoniprototyyppejä akustisen kitaran äänen vahvistamiseksi. Les Paul
Hän oli koko aikuisikänsä kiinnitettynä Gibsonin kitaratehtaan kehitysosastoon. Les Paulin kehittämä kitara (Gibson Les Paul), joka siis kantaa myös kehittäjänsä nimeä, on tunnetuimpia sähkökitaramalleja maailmassa. Sen runkomalliin perustuvia kitaroita ovat tuottaneet useat kitaranvalmistajat kuten Gibson, Epiphone, ESP ja Tokai Gakki. Floyd Rose
Sähkökitaran kehittämisestä innostunut amatöörikitaristi ja koruseppä Floyd D. Rose kiinnitti 1970-luvulla huomiota sähkökitaran vireongelmiin erityisesti voimakkaan vibrakammen käytön yhteydessä. Hän käytti hienomekaniikan taitojaan uudenlaisen kammen kehittelyssä ja ensimmäinen Floyd Rosen -vibrakampimalli tuli markkinoille 1977. Patentin uusi vibrakampi sai vuonna 1979. Tuona aikana kovassa nosteessa ollut kitaristi Eddie Van Halen otti mallin käyttöönsä ja kehitti sitä edelleen. Kitara
Leo Fender ja Les Paul keksivät 1940-luvulla itsenäisesti lankkusähkökitaran. Molemmat huomasivat, että jos mikrofonit kiinnitetään kiinteään lankkuun eikä kaikukoppaan, saadaan äänen kiertoilmiö eliminoitua. Leo Fender suunnitteli Fender Telecasterin ja Fender Stratocasterin, kun taas Gibson Les Paul on Les Paulin suunnittelema. Kaikki kolme ovat sähkökitaran klassikkomalleja. Ondes Martenot
Ondes Martenot [õd martno] (ransk. ’Martenot’n aallot’) on koskettimistollinen sähkösoitin. Soittimen keksi ranskalainen Maurice Martenot (1898–1980) vuonna 1928. Ensimmäinen soittimelle sävelletty teos oli Dimitrios Levidisin (1885–1951) "Poème symphonique pour solo d’Ondes Musicales et Orchestre" op. 43B samalta vuodelta. Sen jälkeen monet säveltäjät, kuten Olivier Messiaen, Giacinto Scelsi, Marcel Landowski, Tristan Murail ja Edgar Varèse, ovat käyttäneet sitä teoksissaan. Ensimmäisen tunnetun Ondes Martenot -konserton sävelsi André Jolivet vuonna 1947. Sähkökitara
Sähkökitara on hyvin merkittävä ja monikäyttöinen soitin populaarimusiikissa, ja soitinta käytetään hyvin monissa erilaisissa musiikin tyylilajeissa, kuten esimerkiksi kantrissa, metallissa, jazzissa ja bluesissa. Suomessa sähkökitarat tulivat tunnetuksi rautalankamusiikin myötä. Akustinen kitara
Teräskielinen akustinen kitara kehittyi Yhdysvalloissa 1900-luvulla. Tärkeimmät rakentajat tulivat maahan siirtolaisina Euroopasta. Ensimmäinen rakennustapa johti tasakantiseen teräskieliseen akustiseen kitaraan, joka kehittyi eurooppalaisesta klassisen kitaran rakennustekniikasta. Toisesta rakennustavasta, joka polveutuu eurooppalaisesta viulun rakennustekniikasta, kehittyi kaareva-aukkoinen eli f-aukkoinen kitara, jossa on umpipuusta koverrettu kansi ja pohja. Vaikutusvaltaisimmat kitaranvalmistajat olivat Martin ja Gibson. Sähkövalo
Sähkövalaistus alkoi kaarilampusta ja hehkulampusta 1800-luvulla. Pian sen jälkeen, kun Alessandro Volta oli keksinyt pariston, Humphry Davy rakensi kaarilampun. Muut jatkoivat kehitystä kokeillen erilaisia hehkulankamateriaaleja. Thomas Alva Edison kumppaneineen löysi sopivan hehkulankamateriaalin, ja 1900-luvun puolella hehkulamput syrjäyttivät kaarilamput. Sähkön ja elektroniikan historia
1800-luvulla sähkötekniikan kehittäminen oli vielä monen keksijän varsin henkilökohtaisten saavutusten varassa. Michael Faraday keksi 1821 ensimmäisen alkeellisen sähkömoottorin sekä kymmenen vuotta myöhemmin sähkömagneettisen induktion. Dynamoja, varhaisia sähkögeneraattoreita, alettiin rakentaa 1830-luvulla. Samuel Morse keksi 1837 sähkölennättimen. Antonio Meucci esitteli vuonna 1860 puhelimen. Sähkömekaaninen rele keksittiin 1840-luvulla ja sitä käytettiin aluksi mm. lennättimissä. Langaton lennätin kehitettiin 1890-luvulla ja sitä paranneltiin monista yksityiskohdistä 1900-luvun alussa. Thomas Alva Edison oli tuottelias keksijä, jonka merkittävimpiä saavutuksia olivat fonografi 1877 ja sähkövalaistus vuonna 1879. Guglielmo Marconi keksi radion vuonna 1896. Erilaisia sähkögeneraattoreita kehiteltiin 1800-luvun kuluessa ja sähköä alettiin jo tuottaa kaupallisestikin 1800-luvun lopulla. Sähköveturi
Varsinaisilla rautateillä sähköveturit tulivat ensimmäistä kertaa pysyvään käyttöön vuonna 1895 Baltimoressa Yhdysvalloissa, missä kuuden kilometrin osuudella Baltimore Belt Linella junat vedettiin sähkövetureilla tunnelien läpi höyryveturien aiheuttamien savuongelmien takia. Sähköistetyn osuuden alussa sähköveturi kytkettiin kiinni junan edessä olevaan höyryveturiin. Tunnelien jälkeen sähköveturi irrotettiin, ja juna jatkoi matkaa höyryvedolla. Virta johdettiin veturiin tunnelin kattoon kiinnitetystä kiinteästä metallitangosta joustavan virroittimen avulla. Jännite oli 675 V tasajännitettä ja veturien teho 1 080 kW.
Ensimmäinen sähkökäyttöinen pitkä rataosuus oli Sveitsissä, 40 km pituinen Burgdorf–Thun-reitti, joka otettiin käyttöön 1899. Sähköistysjärjestelmänä oli 750 V 40 Hz kolmivaiheinen vaihtovirta. Sähköistyksen suunnitteli sveitsiläinen Brown, Boveri & Cie. Vetureissa oli kaksi kolmivaihemoottoria, joiden yhteisteho oli 220 kW. Kolmivaihemoottorit olivat yksinkertaisia, vähän huoltoa vaativia ja käyttövarmoja, mutta ajonopeuden portaaton säätö ei ollut mahdollista ennen sata vuotta myöhemmin kehitettyä tehoelektroniikkaa. Myös liikkeellelähtö oli voimakkaasti nykäisevää. Ajonopeudet olivat kiinteät 18 ja 36 km/h. Järjestelmässä oli kiskojen yläpuolella kaksi erillistä ilmajohtoa ja vetureissa kaksi rinnakkaista virroitinta. Kolmantena johtimena toimivat kiskot.
Seuraava pitkä sähköistetty rataosuus oli Italiassa, 106 km pituinen Ferrovia della Valtellina, joka otettiin käyttöön 1902. Sähköistys oli kolmivaiheinen, ja jännite oli aikaisempia järjestelmiä huomattavasti korkeampi, 3 000 V 15,6 Hz. Sähköistyksen tekninen suunnittelija oli unkarilainen insinööri Kálmán Kandó. Myöhemmin, vuonna 1930, jännite nostettiin 3 600 volttiin ja taajuus 16 2/3 hertsiin. Klavinetti
Klavinetti on kosketinsoitin, jonka suunnitteli saksalainen Ernst Zacharias 1960-luvun puolivälissä. Hän patentoi keksintönsä vuonna 1966. Periaatteessa klavinetti on sähköisesti vahvistettu klavikordi. Ääni tuotetaan pitkälti samalla lailla kuin sähkökitaralla. Klavinetin kirkas staccatomainen soundi on erityisen käytetty funk- ja rockmusiikissa. Tunnetuin klavinettien valmistaja lienee Hohner. Gibson ES-175
Kitaravalmistaja Gibson toi ES-175:n markkinoille vuonna 1949 halvemmaksi vaihtoehdoksi L5-mallille. Se oli samalla ensimmäinen sähkökitara soololovella, jonka ansiosta soittaja ylettää otelaudan kaikkein ylimpiin sointuihin. Aluksi kitarassa oli vain yksi yksikelainen P-90 -kaulamikrofoni, mutta vuonna 1953 myyntiin tuli ES-175D kahdella mikrofonilla. Jackson Guitars
Jackson on Grover Jacksonin vuonna 1982 perustama yhdysvaltalainen kitarayhtiö. Ensimmäinen "Jackson" kitara valmistui Randy Rhoadsille Grover Jacksonin omistamassa Charvel-guitars yrityksessä, jonka hän oli ostanut Wayne Charvelilta. Rhoadsille valmistunut kitara oli muodoltaan varsin radikaali v-malli ja koska Charvel-guitars oli jo saavuttanut jonkinlaista suosiota, päätti Grover Jackson nimetä Rhoadsille tehdyn kitaran itsensä mukaan Jacksoniksi, ettei mallin epäonnistuminen vaikuttaisi Charveleiden maineeseen. Jackson RR-mallista muodostui kuitenkin metallimuusikoiden klassikkokitara ja tämän vuoksi myös muut Jackson mallit ovat suosittuja metallimuusikoiden parissa. Havaijinkitara
Kitara rantautui Havaijille 1800-luvun alussa eurooppalaisten merimiesten mukana ja havaijilainen kitaramusiikki sai alkunsa vuoden 1832 tienoilla, jolloin kuningas Kamehameha III palkkasi meksikolaisia ja espanjalaisia karjapaimenia. Gibson ES-335
Vuodesta 1958 vuoteen 1970 Epiphonen puoliakustisia sähkökitaroita valmistettiin Gibsonin tehtaalla Kalamazoossa, Michiganissa ja ne olivat suunnittelultaan, materiaaleiltaan ja elektroniikaltaan vastaavia Gibson-kitaroiden kanssa. Epiphone-kitaroiden valmistus siirtyi Japaniin vuonna 1970 Gibsonin lopetettua kitaroiden valmistamisen Kalamazoon tehtaalla. Vuodesta 2002 lähtien lähes jokainen Epiphonen sähkökitaramalleista on valmistettu Gibsonin tehtaalla Kiinassa. Charlie Christian
Charlie Christian (oik. Charles Henry Christian, 29. heinäkuuta 1916 – 2. maaliskuuta 1942) oli yhdysvaltalainen jazzkitaristi. Christian oli varhaisimpia sähkökitaran soittajia ja merkittävimpänä pidetty kyseisen soittimen uranuurtaja. Hän oli myös avainhahmo jazzin kehityksessä. Jazzin tyyleistä häneen yhdistetään yleensä cool jazz ja modern jazz. Hänen soittonsa ennakoi tulevaa bebopia. Accordina
Pariisilainen André Borel kehitteli soitinta 1930-luvun lopulta lähtien ja patentoi soittimen Ranskassa 17. joulukuuta 1943. Yhdysvalloissa patentti (# 2461806) myönnettiin nimellä "Chromatic harmonicon" 15. helmikuuta 1949. Ensimmäiset soittimet valmistettiin kaupallisesti kuitenkin vasta 1950-luvulla. Borel antoi radiokonsertin accordinan prototyypillä vuonna 1950. Beuscher toimi soittimen markkinoijana 1970-luvun puoleenväliin saakka, jolloin soittimen valmistus loppui. Myös Paolo Soprani valmisti "gold"- ja "silver"-mallisia accordinoja 1960-luvun jälkipuoliskolla. Ibanez
Ibanez oli tähän saakka valmistanut vain akustisia kitaroita. Ibanez alkoi tehdä 1970-luvun alussa sähkökitaroita ja bassoja, jotka olivat melkein suoria kopioita suosituista Gibson-, Fender- ja Rickenbacker-kitaroista. Instrumenttien valmistukseen käytettiin jonkin verran halvempia materiaaleja ja tehokkaampaa sarjatuotantoa. Kitaroita kyettiin myymään huomattavasti huokeampaan hintaan kuin alkuperäisiä malleja. Matala hinta ja siitä huolimatta suhteellisen korkea laatu tekivät näistä kitaroista suosittuja. Moni kitaristi oli todennut 70-luvun kitaroiden olevan todella huonoa laatua. Tämä edesauttoi sitä, että Ibanezeistä tuli suosittuja. Ibanez-kitaroista alkoi tulla entistäkin paremman laatuisia ja niistä vuorostaan alettiin tehdä kopioita. Gibson Les Paul
Samojen ongelmien kanssa kamppaillut Leo Fender päätyi hiukan myöhemmin samaan ratkaisuun kuin Les Paul. Tästä syystä ensimmäinen myyntiin tullut umpirunkoinen sähkökitara oli Fender Broadcaster 1948, jota valmistetaan nykyisin miltei muuttumattomana nimellä Telecaster. Fender Broadcasterin ilmestyttyä, ja sen saavuttaman suuren suosion takia, Gibson otti yhteyttä Les Pauliin, ja he suunnittelivat yhdessä uuden kitaramallin, joka sai nimekseen Gibson Les Paul. Gibson EDS-1275
Gibson EDS-1275 on Gibsonin valmistama kaksikaulainen sähkökitara. Yksikelainen mikrofoni
Fenderin kitaratehtaan alun perin kehittämä yksikelainen mikrofoni () on yksinkertaisin sähkökitaran (tai muun sähköisen kielisoittimen) mikrofonimalli. Kitaralle kehitetyssä versiossa on tyypillisesti kuusi magneettista napapalaa - yksi jokaiselle kielelle - tai yksi yhtenäinen sauvamagneetti. Koska Fender on käyttänyt ja käyttää edelleen pääasiassa yksikelaisia mikrofoneja kitaroissaan, on kyseinen mikrofonityyppi mielletty tähän merkkiin. Tyypillinen esimerkki on merkin Stratocaster-mallinen kitara. Elektroninen musiikki
Se, mitä nykyisin monesti mielletään elektroniseksi musiikiksi, on ollut olemassa huomattavan lyhyen aikaa, vain noin kolmekymmentä vuotta. Kuitenkin elektronisen musiikin historia on pitkä: ensimmäinen laite, jolla on tuotettu elektronista musiikkia, tai lähinnä ääniä, on Teleharmonium. Laitteen rakensi Thaddeus Cahill vuonna 1897, ja se painoi noin seitsemän tonnia. Sähkömagneettinen mikrofoni
Suomen ensimmäiset kitaramikrofonit (joista on tallennettua kirjallista tietoa) valmisti tamperelainen arkkitehti ja jazzmuusikko Gunnar "Goony" Strömmer (1914 - 2006). Strömmerin veljesten mikrofoneja myytiin myös erikseen ainakin Tampereen musiikkiliikkeissä 1950-luvulla. Kitara
Nykykitaraa muistuttavat soittimet ovat olleet suosittuja jo 5 000 vuoden ajan, ehkä kauemminkin. Kitara polveutunee muinaisessa Keski-Aasiassa käytetyistä soittimista, joista käytettiin nimeä "cithara". Susan kaupungista Iranista on löydetty patsaita ja veistoksia, joissa esiintyy kitaran kaltaisia soittimia. Sana "kitara" juontuu espanjan kielen sanasta "guitarra", tämä puolestaan arabian sanasta qīṯārah, tämä aramean sanasta qipārā, joka tulee kreikan kielen sanasta "kithara" (κιθάρα). Sana on todennäköisesti yhdistynyt sanskritin sanasta "sangeet", joka tarkoittaa musiikkia, sekä persian kielen sanasta "tar", joka tarkoittaa kieltä. Bassokitara
Sähköbasso korvasi suureksi osaksi kontrabasson ja nousi populaarimusiikin keskeisimpien soittimien joukkoon 1950-luvun lopussa. Alkuvaiheessa sähköbasson käsite oli sähkökitaran kaltainen, ja sitä soittivat sekä kontrabasistit että kitaristit tarpeen mukaan.
Basson kieliä näppäillään yleensä sormilla, mutta plektran käyttö on myös yleistä. Plektra tuottaa hieman "terävämmän" ja selvemmän äänen, sormilla aikaan saa pehmeän äänen. Kieliä isketään myös peukalolla. Fender Mustang
Fender Mustang on Fenderin vuodesta 1964 alkaen valmistama sähkökitara. Mustang on valmistettu Fenderin aikaisemmin julkaistujen Musicmasterin ja Duo-Sonicin pohjalta. Kitaraa valmistettiin vuoteen 1982 saakka ja uudelleenjulkaistiin vuonna 1990. Gibson Byrdland
Gibson Byrdland on Gibsonin valmistama puoliakustinen sähkökitara ja melkein ainoastaan Yhdysvalloissa tunnettu. Kitaran kehittivät kitaristit Hank Garland ja Billy Byrd joidenka sukunimistä kitara sai nimensä. Kitara ilmestyi markkinoille vuonna 1955 mutta vuoden 1969 jälkeen sen valmistaminen on rajoitettu.
Kuvan kitarassa on soololoven nk. venetsialainen muotoilu, joka on pyöreämpi kuin teräväkärkinen firenzeläinen muoto, joka muistuttaa Gibson ES-175 - mallin soololovea.
Hank Garlandin ja Billy Byrdin lisäksi Gibson Byrdlandia ovat soittaneet muun muassa John McLaughlin, Dennis Coffey ja Ted Nugent. Pyörätuoli
Nykyaikaisten pyörätuolien kehitys alkoi, kun insinööriystävykset Harry Jennings ja Herbert Everest rakensivat kokoontaittuvan, metalliputkirunkoisen pyörätuolin vuonna 1932. Samuel Duken vuonna 1934 patentoima ja markkinoima ”kevytrunkoinen ” kokoontaittuva pyörätuoli on myös historiallisesti merkittävä. Everest oli halvaantunut kaivosonnettomuudessa. Hän halusi itselleen pyörätuolin, joka mahtuisi autoon. Everest ja Jennings perustivat nimiään kantavan yrityksen, joka saavutti monopoliaseman 1950-luvulla. Lopulta yritys sai syytteen hintakartellin ylläpidosta. Yrityksen luoma kokoontaittuva ristikkorunko kuuluu edelleen alan standardeihin. Everest & Jennings International Ltd." on ollut "GF Health Products Inc":n omistuksessa vuodesta 1996 lähtien. 1950-luvulla yritys kehitti ensimmäisen sähköpyörätuolin. Silloisessa sähköpyörätuolissa hyödynnettiin transistorikontrolloitua moottoria. 1980-luvulta lähtien sähköpyörätuoleissa on hyödynnetty mikroprosessoriteknologiaa. Sähköpyörätuolien tekninen kehitys on johtanut siihen että käyttäjän tarpeet pystytään ottamaan entistä paremmin huomioon. Puoliakustinen sähkökitara
Danelectro alkoi puolestaan 1960-luvulla valmistaa halvemman hintaluokan onttokoppaisia kitaroita. Nämä muistuttivat ulkoisesti lankkusähkökitaraa, mutta niiden masoniitista tehty koppa oli ontto eikä niissä ollut F-aukkoja. Kitarassa oli myös ns. Lipstick-mikrofonit ja kitara kokonaisuudessaan oli täysin omaa luokkaansa sekä soinniltaan että ulkonäöltään. Sähkömagneettinen mikrofoni
Bassokitara eli sähköbasso keksittiin sähkökitaran mikrofonin keksimisen myötä: kontrabasistit jotka halusivat voimakkaampaa äänentoistoa, keksivät asettaa bassonsa kielten alle sähkökitaran mikrofonin ja yhdistää sen muunneltuun (bassotaajuuksia paremmin toistavaan) kitaravahvistimeen. Electra (lautapeli)
Electra on noin vuonna 1920 valmistettu paristoilla toimiva sähkökäyttöinen visailupeli. Peli sai alkunsa Sala Gamesin julkaisemana Saksassa. Se on yksi ensimmäisistä kaupallisesti tuotetuista elektronisista arvailupeleistä. Pelissä on tarkoitus yhdistää johtimien avulla oikea kysymys ja vastaus toisiinsa. Chamberlin
Chamberlin on sähkömekaaninen kosketinsoitin, joka on Mellotronin edeltäjä. Sen suunnitteli ja patentoi wisconsinilainen keksijä Harry Chamberlin vuosina 1948–1956, jolloin myös ensimmäinen malli ilmestyi. Vaikka suurin osa Champerlin-malleista on kosketinsoitinpohjaisia, niin niistä on valmistettu useita erilaisia malleja, mukaan lukien rumpukoneita kuten esimerkiksi ensimmäinen, vuonna 1948 ilmestynyt malli "Champerlin 100 Rhythmate."Ensimmäinen kosketinsoitinpohjainen malli oli "Champerlin 200", joka ilmestyi vuonna 1951 ja jota valmistettiin vuoteen 1959 mennessä noin 100 kappaletta. Vuonna 1962 ilmestynyt malli 600/660 Music Master on hyvin samanlainen kuin seuraavana vuonna ilmestynyt "Mellotron MK I." Heikki Silvennoinen
Heikki Silvennoinen sai kolmevuotislahjaksi punaisen lelukitaran. Ensimmäisen akustisen Landola-merkkisen kitaran hän sai isältään 13-vuotiaana. Silvennoinen sahasi Landolan kahtia ja yritti tehdä siitä sähkökitaran. Äiti osti sittemmin pojalle Kent-merkkisen kitaran. Äiti ja isoäiti kannustivat Heikkiä kitaransoittamiseen. Blues
Muddy Waters ja toinen erittäin tunnettu kitaristi-laulaja, Elmore James, toivat slide-tekniikan sähkökitaran aikakaudelle, joskin slide-soittoa kuullaan sähköbluesissa selvästi akustista bluesia harvemmin. Sähkökitaran soiton selvästi merkittävin pioneerihahmo oli T-Bone Walker, joka tuli Chicagon ulkopuolelta. Dallasissa syntynyt T-Bone yhdistetään yleensä jazzmaiseen Kalifornian bluestyyliin, jossa vaikutteet swingistä ja jump bluesista ovat Chicago bluesia selvemin esillä. Hänen soittotyylinsä katsotaan luoneen pohjan myöhemmälle sähkökitara-bluesille. Edu Ardanuy
Ardanuy aloitti akustisen kitaran soiton sähkökitaraan 13-vuotiaana. 16-vuotiaana hän oli jo parissa yhtyeessä ja soitti yökerhoissa São Paulossa. 25-vuotiaana Ardanuy oli perustamassa Angraa, jossa hän vielä tänäpäivänäkin soittaa. Havaijinkitara
Havaijinkitaran steel-soittotyylin keksijästä on useampia tarinoita. J. D. Bisignanin mukaan tyylin keksi 1890-luvun puolivälissä havaijilainen koulupoika Joseph Kekuku kävellessään rautatiekiskojen vierellä portugalilaisen kitaransa kanssa. Tarinan mukaan hän löysi radalta pultin ja alkoi liu'uttaa sitä kitaransa kieliä pitkin. Myöhemmin hän opetteli soittamaan kitaraansa liu'uttaen veitsen terää kielillä. Hän myös vaihtoi kitarankielet metallisiin kieliin ja korotti ne, etteivät ne osuisi kaulan kohoumiin. Muina kandidaatteina tyylin keksijöiksi pidetään intialaista merimiestä Gabriel Davionia vuoden 1885 tienoilla tai portugalilaislähtöistä James Hoaa. Kekukun kerrotaan kuitenkin kiertäneen Yhdysvaltoja ja jopa Eurooppaa aina kuolemaansa asti vuonna 1932 opettaen ja popularisoiden havaijilaisen steel-kitaran soittoa. Soitinta alettiin sähköistää 1930-luvulla, jolloin alunperäisen havaijinkitaran akustinen koppa jäi tarpeettomaksi ja aiheutti itse asiassa äänen kiertämisongelman. Sähköistettyä, kaikukopatonta versiota alettiin sittemmin kutsua steel-kitaraksi ("true lap steel"). Fender Electric XII
Fender Electric XII on Fenderin vuosina 1965–1969 valmistama 12-kielinen sähkökitara. Leo Fender suunnitteli kitaran erityisesti folkrock-muusikoille. Sähkön ja elektroniikan historia
Ottomoottori, joka on yleinen bensiinikäyttöinen polttomoottori ja on keksitty 1876, on aina käyttänyt bensiinin sytyttämiseen sähköistä kipinää. Jaakko Noso
Noso teki akustisia kitaroita (esim. pienikoppainen Soittaja-mallisto, Sointu) sekä orkesterikitaroita (esim. Dolce, Kuningatar, Solisti, Royal). Näiden ohessa hän loi myös joitain varhaisimpia suomalaisia sähkökitaroita (esim. "Lankkukitara" 1945). Mallit oli usein jaettu koristeellisempaan A-mallin ja pelkistetympään B-malliin. Materiaalit olivat kotimaisia: Suomalaista vaahteraa, koivua ja kuusta. Kuuset sahattiin Keravan sahalla, vain kovemmat otelautamateriaalit toimitti ulkomailta Puutavaraliike Soininen. Myös metalliosat olivat alun perin kotimaista tuotantoa: alkuvaiheen tallat ja virittimet teki helsinkiläinen Soitinvalmiste Oy. Virittimien muoviosat teki Järvenpääläinen muoviliike. Noso-kitaroissa ei ole sarjanumeroita, ja Noso piti kirjaa mallikohtaisista valmistuseristä vain lakkojen väriainekokeilujen suhteen. Elektroninen musiikki
Theremin on elektroninen soitin, jonka kehitti venäläinen Léon Theremin vuonna 1919 vahingossa yrittäessään rakentaa radiota. Theremin on yksi harvoista soittimista, joita soitetaan ilman fyysistä kosketusta. Tabla
Tablan kehittymisen ajankohta on epäselvä. Varhaisin kiistattomasti tablaa käsittelevä historiallinen aineisto on peräisin 1700-luvulta. Erään yleisen tulkinnan mukaan soittimen keksi intialainen runonlaulaja Amir Khusrau 1200-luvulla jakamalla pakhawaj-rummun kahteen osaan. Hänen kirjoituksensa eivät kuitenkaan suoraan mainitse tablaa. Jotkut ovat tulkinneet tablan esiintyvän jo tuhansia vuosia vanhoissa piirroksissa. Sähköpyörä
Yamaha toi markkinoille ensimmäiset pedelecit vuonna 1994. Pedelec on kehittynyt omaksi ajoneuvolajiksi erilaisten sähköpyörien joukossa. Gibson L5CES
Gibson L5CES on Gibsonin vuodesta 1951 lähtien valmistama puoliakustinen sähkökitara. Ukulele
Banjoukulele eli banjolele on 1910-luvulla kehitetty soitin, jossa on suhteellisen voimakas ääni. Siinä on pieni kaula ja sen pyöreässä rungossa on metallia. Kannen tilalla olevan kalvon resonointi saa aikaan banjomaisen soinnin. Resonaattoriukulelen soittoa voimistaa metallinen kansirakenne. Taropatchin voimakkaampi ääni syntyy parikielien ansiosta. Myös sähköukuleleja valmistetaan paljon. Kitaralele ja harppulele ovat syntyneet kun ukulele on yhdistetty toiseen kielisoittimeen. Tahitilaisessa ukulelessa ei ole kaikukoppaa ja se on koverrettu yhdestä puusta. Soitin muistuttaakin enemmän banjoa. Pyörätuoli
Tuoli ja pyörä ovat keksinnöistä varhaisimpia. Molemmat keksittiin itäisen Välimeren alueella 4000 eaa. On mahdollista, että tuoli ja pyörä yhdistettiin toisiinsa jo 6 000 vuotta sitten. Varma todiste pyörillä kulkevan tuolista löytyy kiinalaisesta kuvalaatasta ajalta 525 eaa. Kreikkalaiset olivat puolestaan ensimmäisiä, jotka keksivät yhdistää pyörät huonekaluun. Tästä todistaa ajalta 530 eaa. peräisin oleva vaasi, johon on kaiverrettu kuva pyörillä kulkevasta lastensängystä. 200 jaa. kiinalaiset kehittivät työntökärryt sairaiden ja vammaisten kuljettamiseksi. Aika
Sähkökello keksittiin 1800-luvulla. Sähkökello kääntää vaihtovirran taajuuden sekunneiksi, minkä ansiosta kaikki kellot samassa virtapiirissä näyttivät saman ajan. 1900-luvulla on kehitetty entistä tarkemmat kvartsikello ja atomikello. Albert Järvinen
Albert Järvinen sai ensimmäisen akustisen kitaransa kahdeksanvuotiaana. Hän opiskeli klassista kitaransoittoa Ivan Putilinin opastuksella, mutta lopetti saatuaan ystävältään lainaksi "Tekniikan Maailman" ohjeiden mukaisesti tehdyn sähkökitaran. Vuonna 1965 hän osti ensimmäisen oman sähkökitaransa. 1960-luvun puolivälissä Järvinen liittyi ensimmäiseen yhtyeeseensä Unity, jossa rumpuja soitti Vesa Aaltonen. Seuraavat yhtyeet olivat The Shepherd's Bush ja The Look. Gibson Les Paul
Gibson Les Paul on sähkökitara ja eräs ensimmäisiä ns. "lankkukitaroita" eli kitaroita, joiden runko on kokopuuta. Se perustuu kitaristi Les Paulin 1940-luvulla suunnittelemaan kitaramalliin, jonka Gibson otti tuotantoonsa 1950-luvun alussa. Yhdessä Fender Stratocasterin ja Telecasterin kanssa Gibson Les Paulista on tullut yksi tunnetuimmista, käytetyimmistä ja kopioiduimmista kitaramalleista maailmassa. Gibson valmistaa omalla merkillään Les Paul -kitaroita Nashvillessä, Tennesseessä, ja Epiphone-merkillä Kaukoidässä. Slide-kitara
Slide-kitaran soitto juontaa juurensa Yhdysvaltojen eteläosien maaseudun blues-musiikista. Ulkoisesti slide-soitto oli pyrkimys jäljitellä ihmisäänen liukuvaa, portaatonta sointia. Säveltäjä W. C. Handy oli nähnyt slide-tyyliin veitsellä soittavan blueskitaristin jo vuonna 1903. Toista maailmansotaa edeltävän delta bluesin kuuluisat nimet, kuten Son House ja Robert Johnson, soittivat usein slidella. Blind Willie Johnson on tehnyt joitain tuon ajan kuuluisimmista slide-levytyksistä, mutta ei ole tiedossa, minkä esineen avulla hän soitti. Myöhemmin Muddy Waters ja Elmore James toivat sliden käytön sähköiseen bluesiin 1940-luvun lopulla. Monet tunnetuimmista sähköisen bluesin kitaristeista eivät tosin soittaneet slidella lainkaan. George Barnes
George Barnes (17. heinäkuuta 1921 Chicago, Illinois – 5. syyskuuta 1977 Concord, Kalifornia) oli jazz-kitaristi, joka levytti ensimmäisenä maailmassa sähkökitaran soittoa (vuonna 1938). Hän soitti kyseistä soitinta swing-tyyliin vuodesta 1931 alkaen. Englanninkitara
Englanninkitara eli englantilainen kitara (, ) on sisterin sukuinen tasa- tai vain hieman kuperapohjainen näppäilysoitin, jossa on kuusi kieliparia (joista kaksi alimmaista yksikuoroisia eli soittimessa yhteensä 10 kieltä), liikuteltava kielisilta ja yleensä 12 metallista kiinteää otenauhaa. Soittimen tavanomainen viritys on "c–e–g–c′–e′–g′". Englanninkitara oli suosionsa huipulla kotimaassaan Isossa-Britanniassa noin vuosina 1750–1810 eli ennen kuin kuusikielinen (espanjalainen) kitara syrjäytti sen. Gibson Guitar Corporation
Gibson kehitti 1920- ja 1930-luvuilla kitarasuunnittelua useilla tavoilla. Mallistossa oli esimerkiksi Gibson L5. Vuonna 1936 yritys esitteli ensimmäisen "Electric Spanish" -mallin ES-150, jota pidetään ensimmäisenä kaupallisesti menestyneenä sähkökitarana. Silitysrauta
Ensimmäinen sähkösilitysrauta keksittiin 1820-luvun alussa. 1950-luvun lopulla alkoi Suomen markkinoille tulla säädettävällä lämpötilalla ja termostaatilla varustettuja sähkösilitysrautoja. Höyrysilitysrauta nimensä mukaisesti tuottaa höyryä silityksen yhteydessä ja yhdistelmä tehostaa erityisesti luonnonkuitutekstiilien silitystä. Fender Stratocaster
Stratocaster, (eli "Strato"), on Leo Fenderin suunnittelema sähkökitaramalli, joka tuli markkinoille 1954. Mallinimen takana oli Fenderillä työskennellyt Don Randall, joka oli innokas ilmailun harrastaja. Kitaran erikoisuuksia olivat ergonomisesti muotoiltu runko, jossa on soololovi molemmilla puolilla sekä kolme yksikelaista mikrofonia ja vibratokoneisto. Näiden ominaisuuksien ansiosta soolokitaristit yleensä suosivat Stratocasteria hieman enemmän kuin Fender Telecasteria. Gibson ES-335
ES-335 on ulkonäöltään ja ominaisuuksiltaan lähinnä paranneltu versio Les Paulin kehittelemästä ensimmäisestä "The Log" -nimellä kutsutusta sähkökitarasta, joka oli vain pala puuta, jossa oli kaula sekä sähköosat, ja sivulle oli ruuvattu palat Epiphonen "archtop"-kitarasta. ES-335 on ollut merkittävässä osassa sähkökitaroiden kehittymisessä. Sen rungon muotoilu ja liimakaula mahdollisti helpon pääsyn ylemmille nauhoille. Halvan hintansa ansiosta siitä tuli nopeasti eniten myydyin kitara, ja se on ollut tuotannossa vuodesta 1958 asti. Akustinen kitara
Torresin kehittämien parannusten seurauksena myös kitaralla soitettava musiikki kehittyi. Francisco Tárrega kehitti modernin klassisen kitaransoittotekniikan. Hän kehitti soittoasennon, käden asennon ja jalkatuolin käytön. Andrés Segovia vaikutti 1900-luvulla enemmän kuin kukaan muu siihen, että kitara on hyväksytty klassista musiikkia esittäväksi konserttisoittimeksi. Hammond-urut
Hammond-urut on sähköinen kosketinsoitin, jonka Laurens Hammond (1895–1973) patentoi huhtikuussa 1934. Alun perin Hammond-urkuja myytiin kirkkoihin edullisena vaihtoehtona pilliuruille, joskin jazz-, blues-, rock- ja gospel-muusikot myöhemmin huomasivat soittimen hyvinkin käyttökelpoiseksi omassa musiikissaan. 1980-luvulla Hammondin käyttö väheni selvästi liittyen syntetisaattoreiden yleistymiseen, mutta 1990- ja 2000-luvulla Hammond-urut ja sen entistä paremmat digitaaliset jäljennökset ovat uudelleen vakiinnuttaneet asemansa monien eri musiikkityylejä edustavien artistien käytössä. Steel-kitara
Steel-kitaran edeltäjiä olivat ukulele ja havaijinkitara. Soitin sähköistettiin 1930-luvulla. 1940-luvulla sitä muokattiin etenkin country-musiikissa käytettäväksi "pedal steel guitar":iksi. Suomessa soittimen pioneerina tunnetaan Olli Haavisto.. Toinen huomattava suomalainen steel-kitaristi oli pitkään lajissaan ainoana toiminut Roy Rabb. Sähkön ja elektroniikan historia
Staattinen sähkö, hankaussähkö, tunnettiin jo vanhalla ajalla. Sen mainitsi jo Thales. Tiedettiin, että varsinkin meripihka saa hangattaessa kyvyn vetää puoleensa lähellä olevia kevyitä esineitä ja saattaa lisäksi kipinöidä. Useissa nykyisissäkin kielissä sähköä tarkoittavat sanat johtuvat kreikan meripihkaa tarkoittavasta sanasta ελεκτρον, elektron. Bassokitara
Paul Tutmarc kehitti 1930-luvulla kitaran tyylisen 4-kielisen basson, jota pidettiin sylissä kitaran tavoin, mikä poikkesi kontrabasson soittotavasta. Audiovox-merkin myyntikatalogissa (1935–36) oli ensimmäinen nauhallinen, 4-kielinen sähköbasso (Audiovox 736). Soitinta kuvailtiin: "Kitaran muotoisena tätä uutta soitinta on helpompi soittaa ja kuljettaa." Myös nauhat helpottivat äänien löytämistä ja tekivät uudesta soittimesta helpomman oppia. Havaijinkitara
Havaijinkitaraksi kutsutaan Havaijilla 1880-luvulla syntynyttä kitaran soittotyyliä, jossa kitaraa pidetään lappeellaan sylissä ja sen kieliä liu'utetaan metallitangolla tai -putkella. Soittotyylin keksimisen jälkeen alettiin valmistaa erityisesti tähän tarkoitukseen soveltuvia kitaramalleja. Termiä käytetään englanninkielisissä sanakirjoissa usein myös havaijinkitaroista edelleen kehitettyjen steel-kitaramallien synonyymina. Kantele
Kantele keksittiin joskus vuosien 1000 eaa. ja 1000 jaa. välillä., mutta tarkkaa tietoa asiasta on vaikea saada. Yleisin arvio kanteleen iästä on pari tuhatta vuotta. Elektroniputki
Elektroniputki keksittiin ennen ensimmäistä maailmansotaa. Vuonna 1883 havaitun Edison-efektin perusteella Sir John Ambrose Fleming kehitti vuonna 1904 tyhjiöputkeen perustuvan diodin. Lee de Forest kehitteli edelleen Flemingin keksintöä lisäämällä putkeen hilan, jonka jännitteen määrää säätelemällä voitiin ohjata elektronivirran suuruutta. Suomalainen Eric Tigerstedt keksi muovailla hilasta sylinterin, joka ympäröi katodia. Tämä paransi putken suoritusarvoja ratkaisevasti. Keksintö sai nimekseen triodi, ja se merkitsi mullistusta radiotekniikalle ja elektroniikalle. Fender
Fender on erityisesti merkittävä roolissaan sähköisten soitinten tuonnissa suuren joukon käyttöön. Ensimmäinen umpirunkoinen sähkökitara Esquire ja ensimmäinen sähköbasso Precision Bass (P-Bass) voidaan katsoa Fender-yhtiön ansioksi. Telecaster nimettiin alkujaan Broadcasteriksi, mutta nimen oli jo rekisteröinyt Gretsch-yhtiö rumpusarjakseen. Leo Fenderiä voi myös pitää nykyaikaisen rockin symbolina pidetyn "Stratocaster"-kitaran keksijänä. Vaikka muut yhtiöt olivat tehneet sähkökitaroita ennen Fenderiä, ne olivat joko perinteisiä akustisia kitaroita varustettuna mikrofonilla tai erikoistuneempia soittimia, kuten Rickenbackerin umpirunkoiset havaijinkitarat. Akustinen kitara
Akustiset kitarat saivat nykyisen perusrakenteensa 1800-luvulla, kun espanjalainen Antonio de Torres Jurado kehitti klassisen kitaran. Teräskielisen kitaran kehittivät klassisesta kitarasta yhdysvaltalaiset kitarantekijät kuten Gibson ja Martin. Kitara
Kitarasta on 1900-luvun kuluessa tullut yksi suosituimmista soittimista, koska sen alkeet on yleisesti ottaen helppo opetella. Toisaalta taas kitara on hyvin monipuolinen soitin jonka soittamisen haasteellisuutta on kehitetty erittäin pitkälle. Kitaroita on myös bassoversioina. Sähkökitara
Puoliakustiset sähkökitarat pysyivät countrymuusikkojen suosiossa. Gibson pyrki vähentämään 1950-luvulla värähtelevään kanteen liittyvää kierto-ongelmaa ohentamalla koppaa. Tällaisiin malleihin kuuluu esimerkiksi Gibson ES-335. Sähkökitara
Kitaran elektroniikan maa on tyypillisesti kytketty kitaran tallaan tai muuhun metalliosaan, jolla on galvaaninen yhteys kieliin. Kitaran soittaja siis maadoittaa kitaran koskiessaan kieliin. Eräs keino häiriöiden vähentämiseen on kitaran sisäisten maalenkkien minimointi kytkemällä eri komponenttien maadoitukset tähteen ketjuttamisen sijaan. Gibson Guitar Corporation
Gibson teki ensimmäisen umpirunkoisen kitaransa (Les Paul Model) Vuonna 1952 yhteistyössä kitaristi Les Paulin kanssa. Vuonna 1958 mallistoon tulivat muun muassa Gibson Explorer, Flying V ja puoliakustinen ES-335. Kaksikelainen "humbucker"-mikrofoni esiteltiin vuonna 1957. Les Paul -mallin valmistus päättyi 1961 SG-mallin vuoksi, mutta valmistusta jatkettiin 1960-luvun lopulla, kun kitaran ottivat käyttöön esimerkiksi Eric Clapton ja Peter Green. Sekä Les Paul että SG tulivat myöhemmin hyvin suosituiksi heavy metal -kitaristien käytössä. Gibson Firebird esiteltiin vuonna 1963. Kosketinsoitin
Varhaisimpana kosketinsoittimena pidetään urkuja, jotka kehittyivät jo 500-luvulla eaa. Siitä renessanssin alkuun saakka urut olivat ainoa käytössä ollut kosketinsoitin. Renessanssin aikana kehittyivät klavikordi ja cembalo, joista erityisesti viimeksi mainitusta tuli barokin aikana hyvin suosittu. Ensimmäiset pianoa muistuttavat soittimet kehitettiin 1700-luvun alkupuolella. 1900-luvun alkupuolella syntyivät sähköiset kosketinsoittimet, kuten ondes Martenot. Toinen teollinen vallankumous
Sähköä oli pitkään tutkittu outona luonnonilmiönä eikä sen käytännön sovelluksia juuri mietitty. Englantilainen tutkija Michael Faraday onnistui 1831 muuttamaan mekaanisen liikkeen sähköksi ja löysi sähkömagneettinen induktion. Tästä alkoi sähkömoottorin kehittäminen, joka johti vuonna 1873 ensimmäiseen teolliseen sähkögeneraattoriin, josta käytettiin keksijänsä mukaan nimeä Grammen kone. Vahingossa huomattiin, että johtamalla koneeseen sähköä, se saatiin pyörimään eli oli syntynyt myös sähkömoottori. Toinen 1870 luvun keksintö oli sähkövalo, jonka kehittämisessä Thomas Alva Edisonilla oli merkittävä vaikutus. Hän kehitti teollisen hehkulampun ja loi sille markkinat rakentamalla höyrykoneilla toimivia sähkövoimalaitoksia. Sähkövalo muutti yön päiväksi ja loi uusia edellytyksiä ihmisten elämälle. 1880-luvulla sähkövalo otettiin käyttöön tehtaissa, teattereissa ja kaupunkien katuvaloissa. Nono Söderberg
Ensimmäisen kitaransa Nono Söderberg sai kuusitoistavuotiaana vuonna 1962 lankomieheltään. Se oli huono akustinen kitara, jolla hän soitti vuoden verran, kunnes hankki puoliakustisen Hofner-sähkökitaran. Vuonna 1963 Söderberg alkoi kehitellä Eero Luparin kanssa rautalankasysteemejä, joista kehittyi yhtye The Needles. Söderberg soitti yhtyeessä bassokitaraa. The Needles sai myös levyttää kaksi singleä, joista ensimmäinen oli 5. helmikuuta 1965 purkitettu "”A Dying Man”" ja toinen 3. kesäkuuta 1965 taltioitu "”Where Can She Be”". Molemmat singlet tehtiin Scandialle. George Harrison
Harrison kiinnostui suuresti kitaroista ja hänen isänsä Harold ostikin Georgelle hänen ensimmäisen kitaransa, vuonna 1956, Harrisonin ollessa 13-vuotias. Kitara oli hollantilainen akustinen kitara. George harjoitteli kitaran soittoa paljon kotonaan ja hänen isänsä ystävä myös opetti Harrisonille muutamia kappaleita. Sähkökitara
Fender Broadcasterin ilmestyttyä Gibson otti yhteyttä Les Pauliin. Gibson esitteli vuonna 1952 Les Paul -mallinsa, jossa oli yksikelaiset P-90 -mikrofonit, jotka 1957 korvattiin kaksikelaisilla humbucker-mikrofoneilla, joille ominaista oli suurempi ulostulo, hurinattomuus ja paksu soundi. George Beauchamp
George Beauchamp [biːtʃəm] (1899–1941) oli yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien keksijä. Hän patentoi sähkökitaran vuonna 1936. Hän oli myös mukana perustamassa Rickenbacker-yhtiötä, joka on yksi vanhimmista sähkökitaranvalmistajista. Rickenbacker
Rickenbacker International Corporation on yhdysvaltalainen musiikki-instrumenttien valmistaja, jonka perustivat Adolph Rickenbacher ja George Beauchamp vuonna 1931. Yhtiö tunnetaan erityisesti sähkökitaroista ja sähköbassoista. Rickenbackeria pidetään ensimmäisen kiinteärunkoisen sähkökitaran (Lap steel -kitara "Frying Pan") suunnittelijana ja valmistajana. Rickenbackerin kitarat nousivat 1960-luvulla suureen suosioon rockyhtyeiden keskuudessa. Kitaroita käyttivät mm. The Byrds -yhtyeen Roger McGuinn sekä The Beatlesin John Lennon ja George Harrison, The Rolling Stonesin Brian Jones, The Whon Pete Townshend sekä monet muut ajan tunnetut muusikot. Gibson ES-175
Gibson ES-175 on Gibsonin valmistama puoliakustinen sähkökitara ja yksi maailman kuuluisimmista jazz-kitaroista. Kitarassa on 629 mm (24,75") mensuuri ja täysin ontto kaikukoppa. Kitara on varustettu "Tune-O-Matic"-tallalla, jossa on trapez-tyylinen tallapala. Kitaraa on valmistettu vuodesta 1949 eteenpäin ja sitä valmistetaan vielä nykyäänkin. Moottorikelkka
Vuonna 2013 Suomessa oli noin 140 000 moottorikelkkaa.
Moottorikelkan historian voidaan katsoa alkavan 1920-luvulta. Yhdysvalloissa jalkavaivainen Carl Eliason rakensi itselleen metsästystä varten lumiajoneuvon ja haki sille patentin vuonna 1927. Eliasonin kelkka oli tiettävästi ensimmäinen moottorikelkka, jolle on haettu patenttisuoja. Hän aloitti kelkkojen valmistuksen, joka jatkui 1960-luvulle asti. Sähköveturi
Siemens rakensi ensimmäisen pysyvän sähkökäyttöisen raitiotien vuonna 1881 Lichterfeldeen Berliiniin. Rata oli 2,4 km pituinen ja sähkö johdettiin Pirotskin radan tavoin käyttäen molempia kiskoja ilman erillistä virtakiskoa. Käyttöjännite oli 180 V tasajännitettä. Koska ihmiset ja hevoset saivat kiskoista sähköiskuja, vuonna 1893 raitiotie varustettiin nykyaikaiseen tapaan yläpuolisella ajolangalla. Sähkötekniikka
Saksalainen Konrad Zuse julkisti vuonna 1941 maailman ensimmäisen tietokoneen, jota kutsuttiin nimellä Z3. Muutamaa vuotta myöhemmin, vuonna 1946, esiteltiin ENIAC, joka oli yhdysvaltalainen täysin elektroninen tietokone. Transistorin kehittäminen vuonna 1947 toi Nobelin fysiikanpalkinnon William Bradford Shockleylle, John Bardeenille ja Walter Houser Brattainille. Transistori mahdollisti mikropiirin keksimisen, minkä tekivät vuosina 1958 ja 1959 toisistaan riippumatta Jack Kilby ja Robert Noyce. Vuonna 1968 Marcian Hoff kehitti Intelillä ensimmäisen mikroprosessorin, mikä johti henkilökohtaisten tietokoneiden kehitykseen. Fender Telecaster Thinline
Fender Telecaster Thinline on Fenderin Telecaster-sähkökitarasta valmistettu puoliakustinen versio. Kitaran suunnitteli saksalainen Roger Rossmeisl vuonna 1968. Ensimmäiset Thinlinet tulivat myyntiin vuonna 1972 ja niiden valmistus lopetettiin 1981. Kitaraa alettiin kuitenkin valmistaa uudelleen vuonna 2004. Gibson ES-150
Gibson ES-150 on vuonna 1936 esitelty sähkökitara. Portugalilainen kitara
Portugalilainen kitara eli portugalinkitara (port. "guitarra portuguesa") on sisterin sukuinen näppäilysoitin, joka kehitettiin 1700-luvulla englanninkitaran pohjalta. Englanninkitara katosi käytöstä melkein kokonaan Euroopasta 1800-luvun alussa. Mahdollisesti Portugalin Keski-Eurooppaan nähden syrjäisen sijainnin vuoksi portugalilainen kitara pysyi käytössä. Nykyään portugalilaista kitaraa käytetään muun muassa fadossa. Sähkön ja elektroniikan historia
Vuonna 1820 Hans Christian Ørsted havaitsi, että sähkö­virta sai lähellä olevan kompassin neulan kääntymään. Tämä osoitti, että sähköllä ja magnetismilla on läheinen yhteys, ja tästä alkoikin sähkömagnetismin tutkimuksen nopea kehitys. Jo samana vuonna André-Marie Ampère julkaisi sähkö­virran aiheuttamaa magneettikenttää koskevat lait. Myöhemmin Michael Faraday keksi sähkö­magneettisen induktion eli osoitti, että magneetti­kentän avulla voidaan myös saada aikaan sähkö­virtaa. Tähän ilmiöön perustuukin koko nykyinen sähköenergian tuotanto. Sähkön ja elektroniikan historia
Viihde-elektroniikkaan kuuluu radio, TV, musiikin tallennus- ja toistolaitteet, videon tallennus- ja toistolaitteet sekä elektroniset pelit. Seuraavassa on käsitelty myös elektroniikka kuvaamisessa ja elokuvassa. Joitakin viihde-elektroniikan laitteiden periaatteita keksittiin jo 1800-luvulla, mutta varsinaisesti kuluttajien käyttämiä viihde-elektroniikan laitteita alettiin kehittää 1900-luvun alkuvuosina. Gibson Explorer
Gibson X-plorer (ennen Gibson Explorer) on Gibsonin sähkökitara, joka debytoi vuonna 1958 silloisella nimellään Futura. Sen rungon muotoilu oli radikaali ja futuristinen, niin kuin sen sisaruksessa, Gibson Flying V:ssä. Explorer kuului "modernistic series" -kitarasarjaan johon sen lisäksi kuului myös Gibson Flying V sekä Gibson Moderne. Puoliakustinen sähkökitara
Tunnetuimmat puoliakustiset kitarat lienevät Gibsonin valmistamia, mutta toisen maailmansodan jälkeen muun muassa Gretsch ja Guild alkoivat valmistaa puoliakustisia ja onttokoppaisia kitaroita. Gibson joutuikin kilpailemaan näiden yhtiöiden kanssa puoliakustisten kitaroiden markkinoista. Guitars – the Museum
Museon kokoelma koostuu lähinnä 1950- ja 1960-luvun sähkökitaroista. Näiden lisäksi museossa on esillä pienempiä kokoelmia sähköbassoista, vahvistimista sekä muista sähkökitaroiden historiaan liittyvistä esineistöstä. Kokoelman ovat keränneet uumalaiskaksoset Mikael ja Samuel Åhdén 1970-luvulta lähtien, ja se on nyt ensimmäistä kertaa julkisesti esillä museossa. Monia kokoelmassa olevia kitaroita on valmistettu vain rajoitettu määrä. Arvokkaimmat niistä ovat jopa satojen tuhansien eurojen arvoisia. Sähkömagneettinen mikrofoni
Sähkömagneettisen mikrofonin keksijöinä voidaan pitää sekä Fender- että Gibson-kitarayhtiöitä, jotka kehittivät ensimmäisenä maailmassa massatuotantoiset sähkökitarat mikrofoneineen. Gibsonin ensimmäiset sähkömagneettisilla mikrofoneilla varustetut kitarat rakennettiin jo 1920-luvulla, ja Fenderin 1940-luvulla. Akustinen bassokitara
Ensimmäisen modernin akustisen bassokitaran toi markkinoille Ernie Ball vuonna 1972. Päinvastoin kuin sähkökitaran ja akustisen kitaran tapauksessa, akustinen bassokitara kehitettiin ja tuotiin markkinoille vasta sähköisen version jälkeen. Frank Zappa
1950-luvun puolivälissä Zappa soitti rumpuja The Blackouts -nimisessä yhtyeessä. Yhtye oli etnisesti kirjava kokoonpano, jossa mukana oli jo Zappan tulevan Mothers-yhtyeen jäsen, Euclid James "Motorhead" Sherwood. Vuonna 1957 Zappa hankki ensimmäisen kitaransa. Hänen varhaisia esikuviaan ja vaikutteenantajiaan olivat Johnny "Guitar" Watson, Howlin' Wolfin yhtye sekä Clarence "Gatemouth" Brown. Zappa kehitti oman persoonallisen lähestymistapansa kitaransoittoon. Omituisesta tyylistään huolimatta hän vakiinnutti asemansa taitavana kitaristina etenkin improvisaatiokykyjensä johdosta. Akustinen kitara
Resonaattorikitara ja metalliresonaattorikitara ovat akustisen kitaran muunnoksia, jotka kehitettiin 1920-luvulla. Niissä on pyöreä metallikartio, joka toimii kitaran sisäisenä resonaattorina ja vahvistaa ääntä. Resonaattorikitaroille on luonteenomaista metallinen, kalskahtava ääni, ja niiden äänenvoimakkuus on tavallista akustista kitaraa suurempi. Niitä käytetään paljon slide-kitaroina. Viljo Immonen
Viljo Kalervo Immonen (25. huhtikuuta 1919 – 2. maaliskuuta 1979) oli suomalainen kitaristi. Hän aloitti uransa jazz- ja viihdemusiikin parissa, mutta siirtyi myöhemmin kokonaan klassiseen kitaraan. Immonen opiskeli muun muassa legendaarisen espanjalaisen kitaristin Andrés Segovian johdolla ja teki ilmeisesti Suomen ensimmäisen sähkökitaralevytyksen 1940-luvulla. Immonen toimi myös itse kitaransoiton opettajana vuodesta 1940 lähtien ja laati lukuisia oppikirjoja. Basisti
Bassoääniä tuottavia soittimia voidaan käyttää missä tahansa musiikkityyleissä, mutta jotkut soittimet ovat tyypillisempiä tietyissä musiikin lajeissa kuin toiset. Esimerkiksi bassokitara eli sähköbasso on ollut rock-, fuusiojazz-, heavy metal-, country-, reggae- ja popmusiikkiyhtyeiden vakioinstrumentti 1960-luvulta lähtien. Kontrabassoa on käytetty runsaasti eurooppalaisessa taidemusiikissa, bluegrassissa sekä swing- ja bepop-aikakausien jazzissa. Matalarekisteriset vaskipuhaltimet, kuten sousafoni ja tuuba, kuuluvat kiinteästi Dixieland- ja New Orleans -tyylisiin jazzkokoonpanoihin. Jarmo Jylhä
Jylhän kiinnostus musiikkiin virisi 1950-1960 -lukujen taitteessa Elviksen, Tommy Steelen ja rautalankayhtyeiden ansiosta. Tärkein vaikuttaja oli The Beatles ja ensimmäinen kitara hankittiin osamaksulla v. 1964 lopulla. Sähköveturi
Dynamon keksiminen 1860-luvulla teki sähköveturin periaatteessa käyttökelpoiseksi, koska sähköä oli sen avulla saatavissa paljon runsaammin ja ratkaisevasti pienemmin kustannuksin. Dynamoa voitiin pyörittää hörykoneella tai vesivoimalla, ja sähkö voitiin johtaa veturiin kiskoja pitkin, jolloin epäkäytännölliset ja raskaat sähköparit voitiin jättää pois. Tatuointi
Varhaisimmat tatuoinnit on luultavasti tehty terävällä neulalla. Japanissa ja monissa muissa maissa tatuointi tehdään vielä usein nykyisinkin terävällä bambupiikillä. Tatuoitaessa neula uppoaa enimmillään kahden millimetrin syvyyteen. Nykyään tatuoinnit tehdään länsimaissa tarkoitukseen suunnitellulla sähköisellä tatuointikoneella. Sen keksi Samuel O'Reilly vuonna 1891 ja sen toimintaperiaate on nykyäänkin lähes samanlainen kuin alkuaikoina, eli sähkömagneettiset kelat liikuttavat neulaa nopeasti edestakaisin.