Milloin Augustus Caesar hallitsi Rooman valtakuntaa?
Augustus
Gaius Julius Caesar Augustus (synt. "Gaius Octavius Thurinus", myöh. "Gaius Julius Caesar", yleisesti Augustus) (23. syyskuuta 63 eaa. – 19. elokuuta 14) oli Rooman ensimmäinen keisari (valtakausi 16. tammikuuta 27 eaa. – 19. elokuuta 14 jaa.). Augustus oli Julius-Claudius-suvun ensimmäinen keisari. Julius Caesar adoptoi hänet vuonna 44 eaa. ja nimitti seuraajakseen. Augustus (arvonimi)
Augustus (’kunnianarvoisa’, lat. monikko "Augusti") oli Rooman valtakunnassa keisarin tärkein arvonimi. Se tulee ensimmäiseltä Rooman keisarilta Augustukselta, joka sai tämän arvonimen senaatilta vuonna 27 eaa. Siitä lähtien häntä kutsuttiin Augustukseksi aina kuolemaansa saakka vuonna 14 jaa. Augustuksen seuraajat omaksuivat myös tämän nimen. Vähitellen Augustus alkoikin tarkoittaa hallitsevaa keisaria mutta 300-luvulle asti se oli kuitenkin vain henkilönimi eikä virka. Rooman keisari Diocletianus perusti tetrarkia-järjestelmän, jossa valtakunta jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan ja joita kumpaakin hallitsi keisari ("augustus"), joilla puolestaan oli yksi apukeisari ("caesar"). 300-luvulla alkoivatkin yleistyä kutsumanimet "semper Augustus, aeternus Augustus" (’aina Augustus, ikuinen Augustus’), jotka osoittivat, ettei se ollut enää henkilönimi vaan titteli. Rooman valtakunnan läntisen osan kaaduttua vuonna 476 myös jotkut Euroopan hallitsijat alkoivat käyttää Augustus-arvonimeä osoittaakseen olevansa Rooman keisarien laillisia perillisiä.
Lucius Caesar
Lucius Julius Caesar (17 eaa.–2 jaa.) oli keisari Augustuksen tyttärenpoika ja yksi hänen itselleen nimittämistään seuraajista. Luciuksen isä oli Marcus Vipsanius Agrippa ja äiti oli Julia vanhempi. Keisari
Otto I Suuri valloitti Pohjois-Italian 951/952 ja elvytti Rooman keisariuden tradition tullessaan kruunatuksi Roomassa 962. Hänestä alkaen itäfrankkilaiset ja Saksan kuninkaat pitivät itseään aina vuoteen 1806 ainoina oikeutettuina Rooman keisareiden seuraajina sekä kristikunnan maallisina hallitsijoina. Keskiajalla keisariksi kruunaaminen edellytti kuitenkin sekä taloudellisesti että sotilaallisesti vaativaa matkaa Roomaan. Tämän vuoksi monet kuninkaat eivät koskaan tulleet kruunatuksi keisariksi. Varsinkin 1250–1313 ja 1378–1433 oli vuosikymmenien mittaisia keisarittomia kausia. Viimeiset Rooman keisariksi Roomassa kruunatut Saksan kuninkaat olivat Sigismund Luxemburgilainen (1433) ja Fredrik III (1462). Gallian sota (kirja)
Gallian sota () kuvaa Julius Caesarin sotaretkeä Galliassa vuosina 58–50 eaa. Latinankielinen teos käsittää kaikkiaan kahdeksan kirjaa, joista Caesar on kirjoittanut seitsemän ensimmäistä ja hänen legaattinsa Aulus Hirtius kahdeksannen. Valerianus
Publius Licinius Valerianus (ennen vuotta 200 – vuoden 260 jälkeen) oli Rooman keisari vuosina 253–260. Valerianus tunnetaan siitä, että hän on ainut Rooman keisari, jonka vihollinen onnistui vangitsemaan. Valerianus poikkesi muista ajan keisareista, sillä hän kuului vanhaan roomalaiseen senaattorisukuun ja oli toiminut useissa korkeissa viroissa ennen nousuaan keisariksi. Tullessaan keisariksi Valerianus teki pojastaan Gallienuksesta augustuksen eli kanssahallitsijansa. Valerianus otti vastuulleen valtakunnan itäosat, kun taas Gallienuksen vastuulle tulivat valtakunnan läntiset osat. Valerianuksen kerrotaan aloittaneen uudelleen kristittyjen vainoamisen, mutta hänen poikansa lopetti ne hänen kuoltuaan. Valerianus soti hallituskautensa aikana persialaisia ja gootteja vastaan ja vuonna 260 hän jäi persialaisten vangiksi. Tarinan mukaan Persian kuningas Sapor I nöyryytti Valerianusta muun muassa käyttämällä häntä jalkatuolina hevosen selkään noustessaan. Epitome de Caesaribus
Epitome de Caesaribus on tuntemattoman tekijän kirjoittama lyhennelmä roomalaisen historioitsijan Aurelius Victorin teoksesta. Se kirjoitettiin luultavasti 300-luvun lopulla tai 400-luvun alussa. Teos käsittelee Rooman keisareita aina Augustuksesta Theodosius Suureen. Rooman–Parthian sota (40 eaa.–33 eaa.)
Julius Caesarin murhan jälkeen vuonna 44 eaa. valtaan nousi Roomassa Toinen triumviraatti, jonka jäseniä olivat Marcus Antonius, Octavianus ja Lepidus. Kukistettuaan Caesarin murhaajat vuonna 42 eaa. triumvirit jakoivat valtakunnan keskenään. Antonius sai valtakunnan itäosat. Vuonna 41 eaa. Antonius suunnitteli sotaa Parthiaa vastaan. Antonius kokosi joukkoja Syyrian Palmyraan. Parthialaiset siirsivät tämän takia joukkoja Mesopotamiaan. Talven tullessa Antonius palasi kuitenkin Aleksandriaan. Tarraco
Tarraco oli vuosina 26–25 eaa. Rooman valtakunnan keskuspaikka, kun keisari Augustus asui siellä ja johti sieltä sotaretkiä cantabrialaisia ja asturialaisia heimoja vastaan. Tarracosta tuli keisarin läsnäolon ansiosta Hispania Citeriorin pääkaupunki, ja samasta syystä siellä toteutettiin useita merkittäviä rakennusprojekteja. Siellä vieraili Rooman keisareista Augustksen lisäksi muun muassa Hadrianus, ja siellä pidettiin useita kokouksia, joissa tapasivat Pyreneiden niemimaan alueen virkamiehiä. Kristinusko saapui Tarraconaan aikaisin, ja legendan mukaan itse Paavali olisi tuonut sen kaupunkiin. Augusta Raurica
Lucius Munatius Plancus perusti Augusta Raurican vuonna 44 eaa. Nimensä paikka sai kelttiläiseltä Rauracien-heimolta. Mitään tätä tietoa tukevaa arkeologista näyttöä ei ole kuitenkaan saatu paikalla tehdyissä kaivauksissa. Onkin päädytty olettamaan, että paikka olisi autioitunut Julius Caesarin murhaa seuranneessa sisällissodassa tai että Plancus olisikin perustanut nykyisen Baselin kaupungin. Puiden vuosirengasajoitukseen perustuvan ajoituksen mukaan pysyvää roomalaisasutusta paikalla olisi ollut vuodesta 6 eaa. Tuolloin keisari Augustus oli saanut Alppien alueen valloitettua. Rooman–sassanidien sota (283)
Sen jälkeen kun persialaiset vangitsivat Rooman keisari Valerianuksen kesällä 260, roomalaiset olivat suunnitelleet sotaretkeä persialaisia vastaan. Aurelianus ja Probus suunnittelivat kummatkin hyökkäystä Persiaa vastaan, mutta he saivat surmansa ennen sitä. Viimein vuonna 282 valtaan noussut Carus pystyi toteuttamaan kauan lykkääntyneen sotaretken. Hän jätti vanhemman poikansa Carinuksen huolehtimaan valtakunnan läntisiä provinsseja kun lähti itse nuoremman poikansa Numerianuksen ja pretoriaaniprefekti Aperin kanssa persialaisia vastaan. Sassanidien valtakunta oli tuolloin heikentynyt eikä näin ollen pystynyt puolustautumaan roomalaisia vastaan. Sidonius Apollinariksen mukaan Caruksen armeija hyökkäsi ensin Armenian suuntaan, jonka jälkeen se kääntyi etelään Tigristä pitkin. Carus pääsikin nopeasti Persian pääkaupunkiin Ktesifoniin asti ja antoi ryöstää tämän. Hän suunnitteli hyökkäävänsä vielä kauemmas itään kun yllättäen kuoli heinä- tai elokuussa 283. Konflikti Rooman ja sassanidien Persian välillä jatkui vuonna 296. Keisari
Suomen kielen sana "keisari", samoin kuin esimerkiksi saksan "Kaiser" tai ruotsin "kejsare", tulee roomalaisesta nimestä Caesar ja sen kuuluisimmasta kantajasta Gaius Julius Caesarista (100–44 eaa.), viimeisestä Rooman tasavallan diktaattorista. Hän käytti arvonimeä imperaattori ("imperator"), joka tarkoitti eräänlaista sotilaskomentajaa. Tästä sanasta on muodostunut keisaria tarkoittava sana moniin kieliin, esimerkiksi englannin "emperor" ja espanjan "emperador". Pacatianus
Tiberius Claudius Marinus Pacatianus (hallitsijanimeltään "Imperator Tiberius Claudius Marinus Pacatianus pius felix Augustus", k. 248) oli roomalainen sotilas ja usurpaattori, joka julistautui Rooman keisariksi Moesian tai Pannonian provinssissa luultavasti huhtikuussa 248. Laillinen Rooman keisari oli tuolloin Philippus Arabs. Julius Caesar
Vuonna 52 eaa. Galliassa syttyi suuri kapina erään nuoren gallialaispäällikön, Vercingetorixin, johdolla. Moninaisten vaiheiden jälkeen Caesar sai Vercingetorixin ja tämän 80 000 sotilasta piiritettyä Alesian kaupunkiin. Alesian piiritys on eräs sotahistorian kuuluisimmista piirityksistä. Caesar rakennutti kaupungin ympärille muureja ja vallihautoja, joiden tarkoitus oli pitää gallit kaupungissa. Piiritysrenkaan ympärille rakennettiin myös ulospäin suuntautuvia puolustusasemia estämään Vercingetorixin veljen johtamien liittolaisten pääsy kaupunkiin ja sitä piirittävien roomalaisten kimppuun. Vaikka liittolaiset yrittivätkin murtaa roomalaisten saartorenkaan, saivat roomalaiset lopulta heidät lyötyä. Vercingetorixin oli pakko antautua. Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie
Giulio Cesare, il conquistatore delle Gallie (”Julius Caesar, Gallian valloittaja”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Tanio Boccia alias Amerigo Anton. Sen pääosaa Julius Caesaria esittää yhdysvaltalainen Cameron Mitchell. Galerius
Gaius Galerius Valerius Maximianus (noin 250 – toukokuu 311) oli Rooman keisari 305–311. Keisari Diocletianus teki Galeriuksesta apukeisarinsa, eli "caesarin", vuonna 293. Diocletianuksen luomassa tetrarkiassa Roomaa hallitsi kaksi keisaria (Diocletianus ja Maximianus) ja heidän kaksi apukeisariaan (Galerius ja Constantius). Keisarit jakoivat valtakunnan niin että Diocletianus hallitsi Itä-Roomaa ja Maximianus Länsi-Roomaa. Kun Diocletianus ja Maximianus luopuivat viroistaan vuonna 305 korottivat he Galeriuksen ja Constantiuksen "augustukseiksi". Galeriuksen apukeisariksi nousi samalla hänen veljenpoikansa Maximinus ja Constantiuksen caesariksi nousi Galeriuksen ystävä Severus. Galerius oli kahdesta augustuksesta selvästi vaikutusvaltaisempi. Galeriusta syytetään yleensä Diocletianuksen aikana puhjenneista vainoista kristittyjä kohtaa. Gladiaattori
Rooman diktaattori Julius Caesarin kuoleman 44 eaa. jälkeen Rooman valtio alkoi järjestää julkisia, laajoja ja monipuolisia gladiaattoritaisteluja. Moni keisari käytti gladiaattoritaisteluita lujittamaan valtakunnan yhtenäisyyttä ja pönkittämään omaa keisarikulttiaan, sillä näytännöt olivat Roomassa hyvin suosittuja. Vasta 300-luvulla näytäntöjen suosio alkoi hiipua. Kristinuskon valtaannousun myötä gladiaattoritaistelut kiellettiin 400-luvun alussa. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
300 C. Flavius Valerius Constantius Caesar III, C. Galerius Valerius Maximianus Caesar III
301 T. Flavius Postumius Titianus II, Virius Nepotianus
302 C. Flavius Valerius Constantius Caesar IV, C. Galerius Valerius Maximianus Caesar IV
303 Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus VIII, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus VII
304 Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus IX, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus VIII Honorius
Flavius Augustus Honorius (9. syyskuuta 384 – 15. elokuuta 423) oli Länsi-Rooman keisari 395–423. Hän oli Theodosius I:n ja tämän ensimmäisen vaimon Aelia Flaccillan nuorin poika. Itä-Rooman keisari Arcadius oli hänen vanhempi veljensä. Theodosius teki pojastaan "augustuksen" vuonna 393. Isänsä kuollessa vuonna 395, kymmenvuotiaasta Honoriuksesta tuli Länsi-Rooman keisari. Alkuaikoina Honoriuksen oli tukeuduttava vandaalin Stilichon tukeen. Vakiinnuttaakseen oman asemansa Stilicho sai Honoriuksen menemään naimisiin oman tyttärensä Marian kanssa. Rooman keisarien elämäkertoja
Rooman keisarien elämäkertoja (, "Keisarien elämästä") on Gaius Suetonius Tranquilluksen kirjoittama elämäkertojen kokoelma, johon sisältyy kertomukset Julius Caesarin ja yhdentoista Rooman valtakunnan ensimmäisen keisarin elämistä. Suetonius kirjoitti teoksensa keisari Hadrianuksen ollessa vallassa vuonna 121 jaa., jolloin Suetonius myös tiettävästi työskenteli Hadrianuksen sihteerinä. Teoksesta tuli jo antiikin aikana hyvin tunnettu. Kirjoitus on säilynyt lähes kokonaisuudessaan; selvästi paremmin kuin yksikään muu Suetoniuksen kirjoituksista. J.A. Hollo suomensi teoksen suoraan latinan kielestä vuonna 1960. Suomennos ilmestyi osana Edwin Linkomiehen toimittamaa ja WSOY:n kustantamaa Antiikin klassikot -kirjasarjaa. Linkomies kirjoitti suomennokseen esipuheen. Nero
Nero Claudius Caesar Augustus Germanicus (synt. "Lucius Domitius Ahenobarbus"), lyhyesti Nero (15. joulukuuta 37 – 9. kesäkuuta 68) oli Rooman keisari, joka hallitsi vuosina 54–68. Neron hallituskauden alku oli menestyksellinen, mutta viimeisinä vuosinaan hänestä tuli taiteisiin uppoutunut tyranni. Keisarille epäsopivan käyttäytymisen seurauksena Rooman yläluokka kääntyi Neroa vastaan, ja syrjäytetty keisari joutui surmaamaan itsensä. Nero oli Juliusten-Claudiusten hallitsijasuvun viimeinen keisari. Severus Alexander
Marcus Aurelius Severus Alexander (1. lokakuuta 208 – helmi- tai maaliskuu 235), syntyjään Marcus Julius Gessius Bassianus Alexianus, oli Rooman keisari vuosina 222–235. Hän oli syntynyt Palestiinassa. Hänen äitinsä Julia Mamaea oli Elagabaluksen täti. Elagabaluksen murhan jälkeen hänet nostettiin keisariksi, mutta hänen äitinsä jatkoi hallitsemista kulisseissa. Hän oli keisariksi noustessaan vain 13-vuotias, eli Rooman historian nuorin hallitsija. Aktionin taistelu
Julius Caesarin murhan jälkeen Caesarin perillinen Octavianus, Marcus Antonius ja Lepidus liittoutuivat ja muodostivat toisen triumviraatin. Seuranneessa sodassa vuonna 42 eaa. triumvirit kukistivat Caesarin murhaajat Gaius Cassius Longinuksen ja Marcus Junius Brutuksen. Tämän jälkeen he jakoivat Rooman valtakunnan keskenään. Antonius sai valtakunnan itäosan, Octavianus länsiosan. Lepidukselle jäi lopulta vain Africa. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
285. Imp. Caesar M. Aurelius Carinus Augustus III, T. Claudius M. Aurelius Aristobulus, Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus II
286. M. Iunius Maximus II, Vettius Aquilinus
287. Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus III, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus
288. Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus II, Pomponius Ianuarianus
289. M. Magrius Bassus, L. Ragonius Quintianus Rooman valtakunta
Vuonna 800, kolmesataa vuotta sen jälkeen kun niin sanotut barbaarit olivat saattaneet Länsi-Rooman polvilleen, paavi kruunasi Kaarle Suuren keisariksi. Kaarle perusti näin maallisen valtansa Rooman perinnölle. Kaarlen jälkeen lukemattomat tahot, sekä valtiomiehet että muut, ovat suunnanneet katseensa kohti antiikkia ja jäljitelleet Roomaa mitä erilaisimmilla tavoilla. Sekä Saksan että Venäjän keisarit ovat pitäneet itseään Rooman keisarien seuraajina, ja vuoteen 1806 saakka Saksan virallisena nimenä olikin Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta. Tunnettuja Rooman ihailijoita ovat uuden ajan valtiaista olleet esimerkiksi Napoleon I, Benito Mussolini ja Adolf Hitler. Alea iacta est
Roomalaisen kirjailijan Suetoniuksen mukaan "Alea iacta est" ovat Julius Caesarin lausumat sanat, kun hän ylitti joukkoineen Rubikonin ja lähti Roomaan kaapatakseen kaiken vallan. Tämä tapahtui tammikuun kymmenentenä päivänä vuonna 49 eaa. Tarinan mukaan Caesar seisoi Rubikon-joen pohjoisrannalla 5000 miehen joukko-osaston kanssa. Tilanne oli viimeinen mahdollisuus kääntyä takaisin, sillä joen ylittäminen olisi sodanjulistus. Pohtiessaan seuraavaa siirtoa sanotaan paikalla olleen Caesarin armeijaan kuulumattoman hahmon ottaneen torven Caesarin armeijaan kuuluneelta mieheltä, ja puhaltaneen hyökkäysmerkin. Tämä käsitettiin korkeammilta voimilta tulleena merkkinä, jolloin Caesar lausui sanat kreikaksi, mutta historian kirjoihin merkittiin latinistettu muoto: ”Alea iacta est” ja joen ylitys alkoi. Licinius
Gaius Valerius Licinianus Licinius (noin 265–325) oli Rooman keisari vuosina 308–324. Licinus oli keisari Galeriuksen ystävä Persian sotaretkellä. Galerius teki Liciniuksesta "augustuksen" 11. marraskuuta 308. Kun Galerius kuoli, valtakunnan jakajaksi tuli Maximinus. Vuonna 313 Maximinus yritti hyökätä Liciniusta vastaan, mutta Licinius voitti ylivoimaisesti. Tämän jälkeen hän hallitsi itää ja hänen lankonsa Konstantinus Suuri länttä. Sisällissota syttyi jälleen vuonna 314. Licinius kärsi tappion, mutta pääsi näennäiseen sovintoon Konstantinuksen kanssa. Vuonna 323 Konstantinus kuitenkin hyökkäsi ja ajoi hänet Bysanttiin. Muutamaa sotilastappiota myöhemmin hän antautui, ja Konstantinus määräsi hänet arestiin. Licinius yritti kuitenkin kerätä joukkoja, ja Konstantinus käski teloittaa hänet. Caesar (arvonimi)
Caesar (lat. monikko "caesares") oli Rooman valtakunnassa keisarin ja myöhemmin myös hänen seuraajansa arvonimi. Se tulee roomalaisen diktaattorin Gaius Julius Caesarin cognomenista. Nimi on myös useiden kielien keisaria tarkoittavan sanan perusta, kuten suomen sanan "keisari" tai saksan sanan "Kaiser". Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
310 Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maxentius Augustus III, Tatius Andronicus, Pompeius Probus
311 Imp. Caesar C. Galerius Valerius Maximianus Augustus VIII, Imp. Caesar Galerius Valerius Maximinus Augustus II
312 Imp. Caesar Flavius Valerius Constantinus Augustus II, Imp. Caesar Valerius Licinianus Licinius Augustus II, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maxentius Augustus IV
313 Imp. Caesar Flavius Valerius Constantinus Augustus III, Imp. Caesar Valerius Licinianus Licinius Augustus III, Imp. Caesar Galerius Valerius Maximinus Augustus III
314 C. Ceionius Rufus Volusianus III, Petronius Annianus Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
295. Nummius Tuscus, C. Annius Anullinus
296. Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus VI, C. Flavius Valerius Constantius Caesar II
297. Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus V, C. Galerius Valerius Maximianus Caesar II
298. M. Iunius Caesonius Nicomachus Anicius Faustus Paulinus II, Virius Gallus
299. Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus VII, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus VI Maailmanhistoria
Rooman valtakunnan perustivat tarun mukaan Romulus ja Remus 21. huhtikuuta 753 eaa. Rooman valtakunta sai alkunsa kyläyhteisönä vuoden 1000 eaa. tienoilla. 400- ja 300-luvuilla eaa. käytiin monia sotia Italian muita valtioita vastaan. Vähitellen Rooma laajensi hallitsemiaan alueitaan. Rooma ajautui kriisiin vuonna 133 eaa., joka johti sarjaan sisällissotia. Vuonna 91 eaa. lähes koko Italia kapinoi ja se rauhoitettiin antamalla kaikille Pojoen eteläpuolisille asukkaille kansalaisuus. Vuonna 73 eaa. orjat nousivat kapinaan. 6000 orjaa ristiinnaulittiin Via Appian varrelle. Vuonna 44 eaa. salaliittolaiset murhasivat Julius Caesarin senaatissa, jonka jälkeen alkoi uusi sisällissotien kausi. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
385 Imp. Caesar Flavius Arcadius Augustus, Flavius Bauto
386 Flavius Honorius, Flavius Euodius
387 Imp. Caesar Flavius Valentinianus Augustus III, Eutropius
388 Imp. Caesar Flavius Magnus Maximus Augustus II, Imp. Caesar Flavius Theodosius Augustus II, Maternus Cynegius
389 Flavius Timasius, Flavius Promotus Augustus
Kiristyvä tilanne johti sotaan miesten kesken 32 eaa. Aktionin taistelussa vuonna 31 eaa. Octavianus löi Antoniuksen ja Kleopatran, jotka pakenivat Egyptiin. Aktionia on usein pidetty historiallisena rajapyykkinä ja esimerkiksi Cassius Dio laski Rooman uuden hallitsijan "monarkian" alkaneen tästä vuodesta. Egypti oli kuitenkin vielä valtaamatta, ja Octavianuksen joukot pääsivät sinne heinäkuussa 31 eaa. Aleksandria kaatui Octavianuksen piiritykselle 1. elokuuta, jonka jälkeen Antonius otti oman henkensä. Kleopatra joutui Octavianuksen vangiksi, mutta riisti hengen itseltään. Tarinan mukaan antamalla käärmeen purra itseään kuultuaan, että Octavianus aikoi esitellä kuningatarta triumfissa palattuaan Roomaan. Toisaalta Kleopatran kuolemasta oli hyötyä Octavianukselle, koska Egyptissä oli levotonta valloituksen jälkeen ja elossa ollut Kleopatra olisi voinut toimia keulakuvana kansannousussa Roomaa vastaan. Kleopatran ja Caesarin poika Caesarion murhattiin, mutta Antoniuksen ja Kleopatran lapset säästettiin. Augustus
Augustus mainitaan myös Raamatun Luukkaan evankeliumissa. Sen mukaan hän olisi juuri ennen Jeesuksen syntymää määrännyt koko valtakunnassa (vanhan raamatunkäännöksen mukaan "koko maailmassa") toimeenpantavaksi yleisen verollepanon tai väestönlaskennan. Tämän maininnan historiallinen todenperäisyys on kuitenkin hyvin kiistanalainen. Uusimmat selvitykset antavat kuvan siitä, että kyseessä olisi ollut Rooman valtakunnan alueella asuvien uskollisuudenvala keisari Augustukselle, joka sai 2 eaa. arvonimen Pater Patriae. Euroopan historia
Rooma lähti ajautumaan kriisiin vuonna 133 eaa. Tätä seurasi monet sisällissodat. Roomalaisen yhteiskunnan selkärankana pidetty vapaiden talonpoikien luokka supistui orjatyövoimalla viljeltyjen suurtilojen kasvaessa. Ihmiset muuttivat kaupunkeihin, joissa muodostui levoton väestöaines. 100-luvulla eaa. käytiin kaksi orjasotaa. Vuonna 49 eaa. Julius Caesar aloitti joukkojensa kanssa sisällissodan, jonka päätyttyä hän kaappasi vallan ja nousi diktaattoriksi. Hänet kuitenkin murhattiin 44 eaa., minkä jälkeen tasa­valta palautui joksikin ajaksi, mutta sisällissotien jälkeen vuonna 27 eaa. Augustus nousi yksin­valtiaaksi. Valtakunnasta tuli keisarikunta. Triumviraatti
Ensimmäinen triumviraatti Rooman valtakunnassa muodostettiin noin vuonna 60 eaa. Se oli luonteeltaan epävirallinen. Julius Caesar, Gnaeus Pompeius Magnus ja Marcus Licinius Crassus jakoivat yhdessä vallan. Toinen triumviraatti, tällä kertaa virallinen, muodostettiin 42 eaa. Siinä Marcus Antonius, Octavianus Augustus ja Lepidus jakoivat vallan. Rooman keisarikunta
Konstantinus I:n valtakaudelle saakka valtakunnan kristittyä vähemmistöä oli syrjitty, mutta vuonna 320 uskonto otettiin valtion suojelukseen. 300-luvulla kuitenkin Rooman jatkuvista hyökkäyksistä kärsivät länsiosat heikkenivät suhteessa vakaaseen ja vauraaseen Itä-Roomaan: viimeinen yhtenäistä imperiumia hallinnut keisari oli Theodosius I (379–395). Hänen kuoltuaan valtakunta hajosi kahtia. Länsi-Rooman viimeisen keisarin Romulus Augustuluksen syrjäytti germaanipäällikko Odovakar vuonna 476. Julius Caesar (näytelmä)
Julius Caesar on William Shakespearen tragedia, joka valmistui noin vuonna 1599. Se kertoo salaliitosta, joka suuntautui keisari Julius Caesaria vastaan. Päähenkilöitä ovat Marcus Brutus ja Marcus Antonius. Näytelmän lainatuimpia osia ovat fraasi "Sinäkin Brutukseni" ("Et tu, Brute"), ennustajan varoitus Caesarille ("Varo maaliskuun idusta") ja Marcus Antoniuksen hautajaispuhe. Gladiaattori
Rooman keisarit käyttivät gladiaattoritaisteluita lujittamaan valtakunnan yhtenäisyyttä ja pönkittämään omaa keisarikulttiaan. Keisari Augustus (27 eaa. – 14 jaa.) kerskaili järjestämissään näytöksissä taistelleen kuolemaan saakka yhteensä 10 000 miestä ja 3 500 villieläintä. Hänen aikanaan gladiaattoritaisteluiden ajankohdiksi vakiintuivat joulu- ja maaliskuu; kumpanakin kuukautena näytäntöpäiviä oli kuudesta kymmeneen. Samalla valta-asemaansa suojellut Augustus rajoitti preettoreiden järjestämät gladiaattoritaistelut kahteen vuodessa ja enimmillään 120 gladiaattoriin kerrallaan. Roomalaisten gladiaattoritaistelut olivat muuttuneet ensisijaisesti viihteeksi, jossa uskonto näytteli enää pientä sivuroolia. Rooman kuningaskunta
Rooman kuningaskunta oli Rooman kaupunkivaltion vaihe vuosina 753–509 eaa. Tänä aikana Roomaa hallitsi historiankirjoituksen mukaan seitsemän kuningasta. Kuningaskunta lakkasi, kun Roomasta tuli tasavalta. Maximianus
Diocletianuksen mielestä Rooman valtakunnan johtaminen oli käynyt mahdottomaksi tehtäväksi yhdelle miehelle. Vuoden 285 heinäkuussa Diocletianus adoptoi Maximianuksen ja nimitti tämän "caesariksi", joka tuohon asti oli yleensä ollut kruununperillisen arvonimi. Maximianus sai hallittavakseen valtakunna länsiosan ja Illyrian länsipuolisen rajan puolustaminen. Diocletianus otti omalle vastuulleen vaarallisemman itärajan. Diocletianus loi myös itselleen ja Maximianukselle jumalalliset taustat. Maximianuksen esi-isäksi hän teki Herakleen ja omaksi itsensä pääjumala Juppiterin. Kun eräs Carausius julisti itsensä keisariksi vuonna 286 Britanniassa korotti Diocletianus Maximianuksen augustukseksi eli saman arvoiseksi itsensä rinnalle. Kummallakin keisarilla oli omat hovinsa, armeijansa ja byrokratiansa. Kummallakin oli myös oma pretoriaaniprefekti joka toimi heidän lähimpänä apulaisenaan. Rooma
400-luvulta alkaen Rooma on ollut kiistattomasti katolisen kristi­kunnan keskuspaikka, ja Rooman piispalla, paavilla, on ollut erityisasema koko kristi­kunnassa. Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen ostrogootit hallitsivat kaupunkia Ravennasta käsin. Itä-Rooma valloitti kaupungin takaisin 536, mutta 546 goottikuningas Totila valloitti sen ja aiheutti suurta tuhoa. Itäroomalainen sotapäällikkö Belisarius valloitti kaupungin jälleen takaisin, ja gootit taas 549. Belisariuksen seuraaja Narses sai viimein kaupungin 552. Gootteja seurasivat langobardien valloitukset. Rooma kuului Bysantin valtakuntaan vuoteen 751 asti. Paavi Leo III kruunasi Rooman ensimmäisen keisarin Kaarle Suuren Roomassa joulupäivänä vuonna 800. Gallienus
Keisari Gallus lähetti vuonna 253 Reinin legioonien komentajana toimineen Valerianuksen usurpaattori Aemilianusta vastaan, joka oli marssimassa armeijoineen kohti Roomaa. Pian tuli kuitenkin tieto, että omat sotilaat olivat surmanneet Galluksen, ja Valerianuksen joukot julistivat komentajansa keisariksi. Muutaman kuukauden kuluttua Aemilianuksen joukot päättivät siirtyä Valerianuksen puolelle ja murhasivat johtajansa. Valerianuksesta tuli nyt keisari, ja senaatti nimitti Gallienuksen hänen seuraajakseen ("caesar") ja antoi tälle kunnianimen "nobilissimus Caesar" (). Kun Valerianus pääsi Roomaan, hän korotti Gallienuksen kanssahallitsijakseen ("augustus"). Gallienus otti vastuulleen valtakunnan länsiosan sekä Reinin ja Tonavan rajojen vartioimisen. Valerianus taas lähti vuoden 254 alussa itään persialaisia vastaan, jotka olivat kuningas Saporin johdolla hyökänneet Armeniaan ja Syyriaan. Gallienus julisti myös vaimonsa Cornelia Saloninan "Augustaksi". Gallienus oli todennäköisesti noin 35-vuotias noustessaan valtaan vuonna 253. Julius Caesar
Kun Caesar saapui Roomaan, hän ryösti valtion vararahaston sotimisensa rahoittamiseen. Hänet valittiin diktaattoriksi. Vain yhdentoista päivän päästä hän luopui diktaattorinvallasta ja tyytyi konsulin arvoon. Kun Caesarin Gallian legioonat saapuivat, hän lähti yhdeksän legioonan voimin Hispaniaan, jonne Pompeius oli jättänyt seitsemän legioonaa. Kukistettuaan Hispanian legioonat miltei verettömässä kampanjassa Caesar palasi lyhyeksi aikaa Italiaan, ennen kuin jatkoi matkaansa Kreikkaan kahdeksan legioonan kanssa. Caesar ja Pompeius kohtasivat 10. heinäkuuta 48 eaa. Dyrrhakhionin taistelussa. Caesar oli vähällä hävitä, mutta hänen onnistui perääntyä Thessaliaan, jossa hän kukisti Pompeiuksen Farsaloksen taistelussa. 
Taistelun jälkeen Pompeius pakeni itään ja suuri osa hänen joukoistaan antautui Caesarille. Kun uutiset ratkaisevasta voitosta saapuivat Roomaan, Caesaria kannattaneet juhlivat. Ilohuutoihin yhtyivät myös sekä Pompeiuksen kannattajat että yleensä Caesaria vastustaneet, joskin vastentahtoisesti ja tulevaisuudeestaan huolehtien, sillä Caesarilla oli runsaasti vakoojia ja ilmiantajia Roomassa. Hänet nimitettiin diktaattoriksi uudelleen, mutta sen sijaan, että Caesar olisi palannut Roomaan juhlimaan hän jatkoi Pompeiuksen metsästämistä ja lähetti sijaishallitsijakseen Italian kuvernööriksi nimittämänsä Marcus Antoniuksen. Uusi valta ei sujunut ilman ongelmia, sillä Marcus Antonius keskittyi lähinnä ylelliseen elämään ja huolehtimaan oman varallisuutensa kartuttamisesta. Marcus Antonius
Antoniuksen kuoleman myötä Octavianuksesta tuli Rooman kiistaton johtaja ja sen ensimmäinen keisari, Augustus. Prinsipaatti alkoi. Antoniuksen ja Octavianuksen välienselvittely oli viimeinen niistä monista sekavista taisteluista, joiden myötä Rooman tasavaltainen hallitusmuoto (joka todellisuudessa oli hyvin harvainvaltainen) jäi historiaan ja siirryttiin yksinvaltaan. Lucius Julius Caesar (konsuli 90 eaa.)
Lucius Julius Caesar (noin 135 eaa. – 87 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli diktaattori Julius Caesarin isän setä. Lucius oli konsulina vuonna 90 eaa. Italian historia
Rooman tasavallan instituutiot oli kehitetty kaupunkivaltiossa, eivätkä ne sopineet suuren imperiumin hallintaan. Lisäksi sekä Rooman sisällä että Rooman ja sen italialaisten liittolaisten välillä oli skismoja. Suuntaus suosi sotilaskomentajia, jotka alkoivat tavoitella yksinvaltaa. Ensimmäinen tällainen oli Sulla (k. 78 eaa.) Hänen jälkeensä tuli Julius Caesar, joka valloitettuaan Gallian (nykyisen Ranskan) voitti sisällissodassa Pompeiuksen ja tuli käytännössä yksinvaltiaaksi, mutta joutui tasavaltalaisten senaattorien murhaamaksi 44 eaa. Hänen seuraajansa Octavianus voitti senaattoripuolueen, sai tittelin Augustus ja tuli valituksi imperaattoriksi. Vaikkakin hän muodollisesti sieti tasavallan lakeja, hallitsi hän käytännössä yksinvaltiaana ja Rooman keisarikunta oli syntynyt. Tämä tuli selväksi hänen seuraajansa Tiberiuksen aikana. Septimius Severus
Severuksen aloittama hallitsijasuku hallitsi Roomaa aina vuoteen 235 asti, jos luetaan pois Macrinuksen lyhyt hallituskausi vuosina 217–218. Caracalla hallitsi vuoteen 217 asti, ja Macrinuksen kuoleman jälkeen keisariksi nousi aluksi Elagabalus (keisari vuosina 218–222) ja hänen jälkeensä Severus Alexander (keisari vuosina 222–235). Rooman kuningas
Rooman kuningas () hallitsi perimätiedon mukaan Rooman kuningaskuntaa kaupungin perustamisesta 753 eaa. tasavallan syntyyn vuonna 509 eaa. Arvonimi "kuningas" sai sen jälkeen Roomassa niin kielteisen merkityksen, ettei sitä enää käytetty. Julius Caesar
Gallian sota kasvatti Caesarin mainetta Roomassa nopeasti. Tämä kasvatti myös hänen vastustajiensa epäilyjä. Caesaria oli yritetty saada palaamaan Roomaan jo 51 eaa. Lopulta vuonna 50 eaa. Caesar määrättiin palaamaan Roomaan, koska hänen virka-aikansa prokonsulina oli ohi. Lisäksi senaatti kielsi häntä asettumasta ehdolle konsuliksi poissa olevana. Caesar tiesi, että hänet eliminoitaisiin Roomassa ilman konsulin aseman tuomaa immuniteettia. Samalla Pompeiuksen, joka oli ainoa henkilö, joka olisi voinut auttaa Caesaria, edut olivat yhä selvemmin ristiriidassa Caesarin etujen kanssa. Erimielisyyksiä soviteltiin kiivaasti mutta tuloksetta. Tilanne senaatissa kärjistyi, kun Caesarin tukijat vaativat, että valtatasapainon säilyttämiseksi myös Pompeiuksen olisi luovuttava legioonistaan. Vuoden 49 eaa. tammikuussa senaatti hylkäsi Pompeiuksen tuella Caesarin viimeisen sovintoehdotuksen. Senaatti antoi "senatus consultum ultimum" -päätöksen, jossa konsuleita ja muita valittuja virkamiehiä vaadittiin suojelemaan tasavaltaa Caesarilta. Aleksanteri Suuren elämäkerta (Plutarkhos)
Plutarkhos vertaa Aleksanteria ja Julius Caesaria, koska hän kertoo, ettei halua vain verrata valloittajia vaan myös hallitsijoita. Caesar ei vain valloittanut Galliaa, vaan teki itsestään myös Rooman hallitsijan. Aleksanteri ja Caesar olivat kummatkin kunnianhimoisia, sotilaallisia neroja; kummatkin joutuivat ystäviensä pettämiksi ja kuolivat ennenaikaisesti. Kummatkin miehet sopivat varoitukseksi keisareille, jotka hallitsivat Plutarkhoksen aikana, eritoten Rooman keisari Trajanukselle, joka ihaili suuresti Aleksanteria. Trajanus valloitti ja liitti useita uusia alueita Rooman valtakuntaan. Plutarkhos ei sinänsä tuomitse valloituksia, mutta painottaa, että henkilön todellinen arvo mitataan muilla kriteereillä. Keisari
Länsi-Rooman valtakunnan murentumisen ja Romulus Augustuluksen viraltapanon (476) myötä läntinen keisaritraditio katkesi. Itä-Rooman keisarit katsoivat nyt olevansa koko Rooman valtakunnan laillisia hallitsijoita. Tätä Justinianus I (527–566) pyrki myös saattamaan käytäntöön valloittamalla laajoja alueita Italiassa, Espanjassa ja Pohjois-Afrikassa. 600- ja 700-luvuilla nämä vaatimukset jäivät kuitenkin teoreettisiksi frankki- ja langobardivaltakuntien noustessa sekä arabien valloittaessa Pohjois-Afrikan ja suuria osia Espanjassa. Ensimmäiseksi länsieurooppalaiseksi keisariksi nousi Kaarle Suuri, joka yhdisti jatkuvilla, uutterilla sodilla suuren osan Länsi-Eurooppaa valtansa alle ja kehitti monipuolisesti oloja ja infrastruktuuria. Luettelo Rooman keisareista
Tämä on luettelo Rooman keisareista ensimmäisestä keisarista Augustuksesta aina Länsi-Rooman viimeiseen keisariin Romulus Augustulukseen, joka syrjäytettiin vuonna 476. Luettelo käsittää myös Itä-Rooman keisarit vuoteen 476, minkä jälkeen luettelo jatkuu luettelossa Bysantin keisareista. Julius Caesarin temppeli
Julius Caesarin temppeli () oli jumalaksi julistetun Julius Caesarin temppeli antiikin Roomassa. Toisen triumviraatin jäsenet päättivät temppelin rakentamisesta sen jälkeen kun senaatti julisti Caesarin jumalaksi vuonna 42 eaa. Temppeli otettiin käyttöön 18. elokuuta 29 eaa. Caesarin ruumis poltettiin Forum itäreunalla, ja tälle paikalle temppelikin rakennettiin. Hadrianus antoi jälleenrakentaa temppelin.http://dilb.etc.ucla.edu./projects/Forum/reconstruction/view/1134 Caracalla
Marcus Aurelius Antoninus (4. huhtikuuta 186 tai 188 – 8. huhtikuuta 217), syntyjään Lucius Septimius Bassianus, yleensä Caracalla, oli Rooman keisari vuosina 211–217. Caracallan nimi tarkoittaa huppuviittaa, joka oli hänen suosimansa asuste. Lusitaanit
Ensimmäisen kerran roomalaiset ja lusitaanit ottivat yhteen jo 194-193 eaa. lusitaanien tehdessä ryöstöretken Hispania Ulteriorin provinssiin. Ryöstöretket jatkuivat tämän jälkeen ja varhaisimmat tunnetut nykyisen Portugalin alueen nimeltä tunnetut henkilöt olivat lusitaanisotapäälliköitä, jotka johtivat joukkojaan roomalaisia vastaan. Punicus teki ryöstöretken syvälle roomalaisten alueelle vuonna 155 eaa, Caesarus voitti roomalaisen kenraali Mummiuksen johtamat joukot vuonna 153 eaa. ja Caucaenus teki aina Pohjois-Afrikkaan asti ulottuneen ryöstöretken vuonna 151 eaa. Roomalaiset eivät kyenneet ottamaan lusitaaneista voittoa taistelukentällä ja niinpä kenraali Servius Galba surmasi neuvotteluhin kutsutun lusitaanijoukon vuonna 150 eaa. Yksi hengissä selvinneistä lusitaaneista oli nimeltään Viriatus ja hänestä tuli tunnetuin roomalaisia vastaan sittemmin taistellut lusitaanipäällikkö. Hän soti roomalaisia vastaan vuosien 146-139 eaa. välillä aiheuttaen näille suuret tappiot. Hänet voitettiin kuitenkin lopulta lahjomalla ja salamurhalla. Vuosien 138–137 eaa. välillä roomalaiset valtasivat Taguksen laakson ja tekivät sotaretken aina nykyiseen Galiciaan asti. Lusitaanit oli voitettu hetkellisesti, mutta he sotivat roomalaisia vastaan vielä myöhemmin. Hispania Citeriorin kuvernööri Quintus Sertorius johti vuonna 80 eaa. kapinaa Roomaa vastaan. Kapinaa kukistamaan saapui pian roomalaisia joukkoja, mutta tällöin Sertoriuksen puolelle liittyivät paikalliset heimot, kuten lusitaanit. Veriset taistelut jatkuivat aina vuoteen 72 eaa, jolloin Sertorius murhattiin ja kapinaliike luhistui. Lusitaanien oli vielä ajoittain mahdollista käyttää edukseen Rooman valtakunnan sisäisiä kiistoja. Esimerkiksi Julius Caesarin kansalaissodan aikana lusitaaneja palveli Julius Caesarin ja hänen kilpailijansa Pompeiuksen joukoissa. Viimeistään Augustus teki kuitenkin lopun kaikesta itsenäisyydestä nykyisen Portugalin alueella hänen johtaessaan sotaretkiä alueella vuosina 24–19 eaa. Vuonna 27 eaa. perustettu Lusitanian roomalainen provinssi sai nimensä lusitaanien mukaan. Toisen triumviraatin sota Caesarin murhaajia vastaan
Julius Caesar murhattiin 15. huhtikuuta vuonna 44 eaa. Caesarin murhaajat, jotka kutsuivat itseään "vapauttajiksi" ("liberatores"), pakenivat Roomasta Caesarin kannattajien pelossa. Murhan jälkeen Caesarin konsulikumppani Marcus Antonius otti itselleen vallan Roomassa. Pian paljastui että Caesar oli testamentissaan adoptoinut sukulaisensa Gaius Octavianuksen. Lyhyen Mutinan sodan jälkeen 18-vuotias Octavianus ja Antonius solmivat liiton. Mukaan liittoon otettiin myös Marcus Aemilius Lepidus. Tämän toisen triumviraatin asema virallistettiin lailla ("Lex Titia"). 27. marraskuuta 43 eaa. senaatti myönsi triumvireille oikeuden säätää lakeja ilman senaatin tai kansan hyväksyntää. He saivat myös nimittää virkamiehiä mielensä mukaan. Triumvirit jakoivat valtakunnan kolmeen osaan. Octavianus sai Sisilian, Korsikan sekä Sardininan, Lepidus Hispanian ja Gallia Narbonensiksen, ja Antonius loput Galliasta. Valens (caesar)
Gaius Aurelius Valerius Valens (hallitsijanimeltään "Gaius Aurelius Valerius Valens Pius Felix Augustus", kuoli tammi-helmikuussa 317) oli Rooman keisari yhdessä Liciniuksen kanssa 8. lokakuuta 316 alkaen kuolemaansa saakka. Ennen keisariksi tuloaan hän oli toiminut Daakian rajajoukkojen komentajana Liciniuksen alaisuudessa. Octavianuksen ja Antoniuksen sota
Caesar adoptoi testamentissaan postuumisti sukulaisensa Octavianuksen tehden hänestä pääperillisensä. Octavianus saapui Roomaan huhtikuussa 44 eaa. valvoakseen etujaan testamentin toimeenpanossa. Hän oli tällöin kahdeksantoista-vuotias ja monet muut vallantavoittelijoista eivät pitäneet häntä realistisena uhkana. Octavianus ja Antonius riitaantuivat lähes heti Caesarin perinnön vuoksi. Ennen kuin Octavianuksesta tuli laillisesti Caesarin poika, oli senaatin säädettävä tätä koskeva laki. Antonius ei kuitenkaan halunnut luovuttaa Octavianukselle Caesarin valtavaa perintöä, vaan yritti pitkittää senaatin päätöstä. Lisäksi hän esti Octavianusta tulemasta valituksi kansantribuuniksi. Octavianuksen suosio kasvoi kuitenkin kansan keskuudessa. Toukokuussa Octavianus antoi erään kansantribuunin esitellä itsensä kansalle Caesarin ainoana perillisenä ja otti uudeksi nimekseen Gaius Julius Caesar Octavianus. Augustus
Huhtikuussa 44 eaa. Octavianus saapui Roomaan. Hän oli tällöin kahdeksantoistavuotias, eivätkä monet vallantavoittelijat pitäneet häntä todellisena vaihtoehtona valtaan. Italiassa Octavianus tapasi Caesarin vanhoja veteraaneja, jotka liittyivät joukolla hänen kannattajiinsa. Roomassa Caesarin konsulikumppani Marcus Antonius oli noussut valtaan samalla kun Caesarin murhaajat olivat paenneet kaupungista. Ennen kuin Octavianuksesta tuli laillisesti Caesarin poika, oli senaatin säädettävä tätä koskeva laki. Antonius ei kuitenkaan halunnut luovuttaa Octavianukselle Caesarin valtavaa perintöä vaan yritti pitkityttää senaatin päätöstä. Antonius esti myös Octavianusta tulemasta valituksi kansantribuuniksi. Octavianuksen suosio kasvoi kuitenkin kansan keskuudessa. Rooma (televisiosarja)
Ensimmäinen kausi kuvaa Julius Caesarin yhteenoton Pompeiuksen ja optimaattien kanssa. Gallian sodasta palaava Caesar kieltäytyy luopumasta legioonistaan ja alkaa verinen sisällissota. Caesar voittaa sodan, mutta tulee murhatuksi tasavaltalaisten attentaatissa. Samalla kuvataan nuoren Octavianuksen kasvua uralla, joka johtaa hänet lopulta Rooman ensimmäiseksi keisariksi. Rooman valtakunta
Augustuksen voitettua Marcus Antoniuksen ja Kleopatran Egypti liitettiin Rooman valtaan 31 eaa. Tämän jälkeen Välimeri oli kokonaisuudessaan Rooman alueiden sisällä. Augustus teki myös yrityksen liittää valtakuntaan Germania Elbeen saakka. Se ei kuitenkaan onnistunut, sillä Rooman armeija hävisi Teutoburgin taistelun vuonna 9. Tämän jälkeen valtakunnan pohjoisraja kulki Mustastamerestä Pohjanmereen saakka etupäässä suuria jokia, Tonavaa ja Reiniä pitkin. Pax Romana
Pax Romana on historiankirjoituksessa käytetty termi, joka merkitsee keisari Augustuksen valtakaudella alkanutta pitkää suhteellisen rauhan jaksoa, "Rooman rauhaa" tai "roomalaista rauhaa", joka vallitsi Rooman valtakunnassa kansalaissotien jälkeen. Ajanjakson katsotaan kestäneen vuodesta 27 eaa. vuoteen 180, jolloin keisari Marcus Aurelius kuoli. Luettelo Rooman keisareista
Suurin osa Rooman keisareista käytti arvonimeä "augustus". Keisarin nimittämä seuraaja sai yleensä arvonimen "caesar". Vuonna 293 keisari Diocletianus loi uuden järjestelmän, jossa hän jakoi valtakunnan kahteen osaan: kumpaakin johti "augustus" ja kummankin alaisena oli yksi "caesar".
Vuonna 293 Diocletianus jakoi valtakunnan kahteen osaan: Itä- ja Länsi-Roomaan. Uudessa järjestelmässä oli kaksi keisaria, arvonimeltään "augustus", toinen Italiassa ja toinen Kreikassa. Kummallakin keisarilla oli lisäksi nuorempi hallitsijakumppani arvonimeltään "caesar". Nerva
Marcus Cocceius Nerva Caesar Augustus (synt. "Marcus Cocceius Nerva", yleisesti Nerva) (8. marraskuuta 30 – 27. tammikuuta 98) oli Rooman keisari joka hallitsi 18. syyskuuta 96 – 25. tammikuuta 98. Nerva oli Nerva-Antoninus-suvun ensimmäinen keisari. Hän oli viimeinen italialaissukuinen ja Italiassa syntynyt keisari. Nerva onnistui vakauttamaan olot Domitianuksen murhan jälkeen ja valitsi Marcus Ulpius Trajanuksen seuraajakseen. 84 vuotta kestäneen niin kutsutun viiden hyvän keisarin kauden katsotaan alkaneen Nervasta. Maximianus
Marcus Aurelius Valerius Maximianus (noin 250–310) oli Rooman keisarin Diocletianuksen hallitsijakumppani 1. maaliskuuta, 286–305. Diocletianus teki aluksi Maximianuksesta caesarin ja antoi tämän hallittavaksi Länsi-Rooman. Myöhemmin Diocletianus korotti Maximianuksen augustukseksi ja nimitti Constantiuksen hänen caesarikseen. Diocletianus erosi virastaan vuonna 305 ja pakotti vastahakoisen Maximianuksen myös eroamaan. Constantius nimitettiin samalla Länsi-Rooman uudeksi augustukseksi. Maximianus yritti kuitenkin paluuta valtaan vuonna 306 Constantiuksen kuoleman jälkeen. Maximianus ja hänen poikansa Maxentius julistivat itsensä keisareiksi. Todellinen valta oli kuitenkin Maxentiuksella, ja vuonna 308 Maximianus kapinoi poikaansa vastaan, mutta epäonnistui. Maximianus pakeni Constantiuksen pojan Konstantinus Suuren luokse. Vuonna 310 Maximianus yritti jälleen päästä valtaan kapinoimalla Konstantinus vastaan, mutta tämä kukisti Maximianuksen ja otti tämän vangiksi. Maximianus kuoli vuonna 310, joko tekemällä itsemurhan tai joutumalla salamurhan uhriksi. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
305 C. Flavius Valerius Constantius Caesar V, C. Galerius Valerius Maximianus Caesar V
306 Imp. Caesar Flavius Valerius Constantius Augustus VI, Imp. Caesar C. Galerius Valerius Maximianus Augustus VI
307 Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus IX, Flavius Valerius Constantinus Caesar, Imp. Caesar C. Galerius Valerius Maximianus Augustus VII, Imp. Caesar Flavius Valerius Severus Augustus, Galerius Valerius Maximinus Caesar
308 C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus X, Imp. Caesar C. Galerius Valerius Maximianus Augustus VII, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maxentius Augustus, M. Valerius Romulus
309 Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maxentius Augustus II, M. Valerius Romulus II, Imp. Caesar Valerius Licinianus Licinius Augustus, Imp. Caesar Flavius Valerius Constantinus Augustus Marcus Aurelius
Caesar Marcus Aurelius Antoninus Augustus (synt. "Marcus Annius Catilius Severus", myöh. "Marcus Annius Verus", yleisesti Marcus Aurelius) (26. huhtikuuta 121 – 17. maaliskuuta 180) oli Rooman keisari joka hallitsi 8. maaliskuuta 161 – 17. maaliskuuta 180. Valtakautensa aikana vuosina 161 – 169 hän hallitsi kanssahallitsijana adoptioveljensä Lucius Veruksen kanssa. Tiberius
Tiberius Julius Caesar Augustus (synt. "Tiberius Claudius Nero", myöh. "Tiberius Julius Caesar", yleisesti Tiberius) (16. marraskuuta 42 eaa. – 16. maaliskuuta 37 jaa.) oli Rooman keisari joka hallitsi 18. syyskuuta 14 - 16. maaliskuuta 37. Augustus
Tämän vuoden elokuussa Augustus matkusti Galliaan ja sieltä Hispaniaan. Matkan tarkoituksena oli luultavasti antaa kuva että senaatti ja kansa tosiaan oli vallassa Roomassa. Samana vuonna vietettiin kahdet triumfit. Toisen niistä sai Marcus Licinius Crassus, Julius Caesarin triumvirikumppanin pojanpoika, joka oli omin käsin tappanut vihollisen päällikön taistelussa. Tästä uroteosta hänelle olisi tullut myöntää "spolia opima", mutta Augustus esti tämän. Ilmiselvästi kenelläkään ei tullut olla suurempia sotilaallisia saavutuksia kuin hänellä. Euroopan historia
Rooman valtakunta oli vuosina 235–275 jaa. tuhon partaalla. Tästä on käytetty nimitystä 200-luvun kriisi. Kriisikaudella Roomassa oli yli 35 eri hallitsijaa, joista useimmat kuitenkin kuolivat muutaman vuoden sisällä hallitsijaksi pääsystä. Ainoa poikkeus oli Claudius Gothicus, joka kuoli kulkutautiin. Germaanit ryöstelivät Roomaa, gootit voittivat hallitsija Deciuksen ja Persia nousi Rooman kilpailijaksi. Bysantin valtakunta
Erillinen Itä-Rooman hallintoalue syntyi, kun keisari Diocletianus jakoi Rooman valtakunnan kahtia vuonna 293. Syynä jakoon oli se, että laaja valtakunta oli käynyt vaikeaksi hallita. Diocletianus loi tetrarkia-järjestelmän, jossa oli kaksi keisaria ("augustus"), toinen lännessä ja toinen idässä, ja kummallakin nuorempi hallitsijakumppani eli "alikeisari" ("caesar").
Tämä vallanjako jatkui aina siihen asti, kun keisari Konstantinus Suuresta tuli koko valtakunnan hallitsija vuonna 324. Konstantinus valitsi uudeksi pääkaupungikseen Byzantionin kaupungin, Megaran entisen siirtokunnan, ja kaupungin uudeksi nimeksi tuli Konstantinopoli ("Konstantinoupolis", "Konstantinoksen kaupunki"). Kaupungin sijainti nähtiin strategisesti keskeisenä, koska siitä oli mahdollista pitää yhteyksiä sekä länteen että itään. Pääkaupungin siirron myötä Roomassa toimineet hallintoinstituutiot, kuten senaatti, siirrettiin sellaisinaan Konstantinopoliin. Samalla kaupungissa käynnistettiin lukuisia rakennusohjelmia ja se varustettiin vahvemmilla muureilla. Vespasianus
Titus Flavius Caesar Vespasianus Augustus (synt. "Titus Flavius Vespasianus", yleisesti Vespasianus) (17. marraskuuta 9 – 23. kesäkuuta 79) oli Rooman keisari joka hallitsi 1. heinäkuuta 69 – 23. kesäkuuta 79. Vespasianus oli niin kutsutun neljän keisarin vuoden viimeinen keisari ja päätti valtakunnan epävakauden kauden. Hän oli Flavius-suvun ensimmäinen keisari. Historia Augusta
Historia Augusta on kokoelma Rooman keisarien ja joidenkin vallananastajien elämäkertoja vuosilta 117–284. Elämäkertoja on yhteensä 30. Ne alkavat Hadrianuksesta ja päättyvät Carinukseen ja Numerianukseen. Se on ainoa yhtenäinen teos tämän ajan keisareista, vaikkakin välissä on vuodet 244–259 käsittävä aukko. Nykyisen nimensä se sai 1600-luvulla. Commodus
Marcus Aurelius Commodus Antoninus (31. elokuuta 161 – 31. joulukuuta 192), alun perin Lucius Aelius Aurelius Commodus, oli Rooman keisari vuosina 180–192. Hän oli ensimmäinen Rooman keisari, joka oli syntynyt hallitsevan keisarin pojaksi. Jälkipolville Commoduksesta on annettu maine heikkotahtoisena ja omalaatuisesti käyttäytyneenä hallitsijana, jonka kuoleman jälkeen epävarmuus kasvoi koko Rooman valtakunnassa. Nimi "Commodus" on latinan kieltä ja merkitsee suomeksi kirjaimellisesti "mukavaa". Kaarle Suuri
Joulupäivänä vuonna 800 paavi Leo III kruunasi Kaarlen Rooman keisariksi. Viimeinen Länsi-Rooman keisari Romulus Augustulus oli luopunut vallasta vuonna 476. Aika oli hyvin valittu: Bysanttia hallitsi tällöin keisarinna, basileios Irene, jota ei lännessä hyväksytty. Tämä oli ensimmäinen kerta kun paavi oli ottanut itselleen oikeuden nimittää keisarin. Tästä lähtien Euroopassa olikin kaksi keisaria, lännessä ja idässä. Zenon (keisari)
Imperator Caesar Flavius Zenon Augustus (425 ? – 491) oli Itä-Rooman keisari vuosina 474–491. Hänen alkuperäinen nimensä oli Tarasicodissa. Postumus
Marcus Cassianius Latinius Postumus (k. kevät 269) oli niin sanotun Gallian keisarikunnan ensimmäinen keisari. Hän hallitsi vuosina 260–269. Piirtokirjoituksista on pystytty selvittämään hänen täydellinen nimensä keisarina ollessaan arvonimineen kaikkineen: Imperator Caesar Marcus Cassianius Latinius Postumus pius felix invictus Augustus, pontifex maximus, Germanicus maximus, tribuniciae potestate … consul, pater patriae, proconsul. (). Burebista
Sisällissodan sytyttyä Roomassa Pompeiuksen ja Caesarin välille vuonna 49 eaa. Burebista tuki Pompeiusta. Caesar kuitenkin voitti sodan ja suunnitteli sotaretkeä Daakiaan. Caesar kuitenkin murhattiin 15. huhtikuuta 44 eaa. ja pian myös Burebista koki saman kohtalon. Hänen valtakuntansa jakautui neljään tai viiteen osaan, eivätkä daakialaiset saaneet enää vastaavaa johtajaa yli sataan vuoteen, ennen kuin Decebalus nousi valtaistuimelle ensimmäisen vuosisadan lopulla. Ajanlasku
Roomalaiset aloittivat jossakin vaiheessa ajanlaskun arvioidusta Rooman synnystä (n. 753 eaa.) Roomalaisten vuoden pituus oli alkujaan 304 päivää ja se muutettiin kalenteriuudistuksessa vuonna 700 eaa. 355 päiväksi. Julius Caesar uudistutti roomalaisten ajanlaskun Egyptistä saatujen tietojen pohjalta Juliaaniseksi ajanlaskuksi 1. tammikuuta 45 eaa. Muutoksen jälkeen vuoden pituus oli keskimäärin 365 1/4 päivää. Caesarin muutoksen vuoksi vuotta 46 eaa. kutsuttiin "sekaannuksen vuodeksi", koska sen vuoden pituus oli ajoittamisen vuoksi 445 päivää (vuoteen lisättiin 80 päivää). Ambiorix
Vuosina 58–51 eaa. Julius Caesar löi Galliaan asettuneet belgit ja alisti Gallian pohjoisosat Rooman valtaan. Vuonna 54 eaa. Gallian koillisosiin leiriytyneet legioonat pakottivat eburonit luovuttamaan suurimman osan sadostaan valloittajille. Tätä eburonit eivät antaneet anteeksi. Ambiorix onnistui houkuttelemaan yhden legioonan väijytykseen, jossa kaikki roomalaiset tapettiin. Marcus Annius Verus Caesar
Marcus Annius Verus Caesar (162 – noin 10. syyskuuta 169) oli Rooman keisari Marcus Aureliuksen ja hänen vaimonsa Faustina nuoremman 12. lapsi. Veruksesta tehtiin vuonna 166 Marcus Aureliuksen perijä yhdessä vanhemman veljensä Lucius Aurelius Commoduksen kanssa. Verus kuitenkin kuoli syyskuussa 169. Numerianus
Marcus Aurelius Numerius Numerianus (noin 253 tai 254 – marraskuu 284) oli Rooman keisari vuosina 283–284. Hän oli keisari Caruksen nuorempi poika. Isänsä kuoltua Persian sotaretkellä Numerianus julistettiin keisariksi heinä- tai elokuussa 283, yhdessä veljensä Carinuksen kanssa. Hän päätti lopettaa sotaretken, mutta kuoli paluumatkalla epäselvissä olosuhteissa. Jotapianus
M. F(ulvius?) Ru(fus?) Jotapianus (hallitsijanimeltään "Imperator Caesar M. F. Ru. Iotapianus Augustus", k. kesällä 249) oli roomalainen sotilas, joka julistautui Rooman keisariksi Kappadokiassa tai Syyriassa vuonna 248. Kapina kuitenkin epäonnistui omat kannattajat surmasivat Jotapianuksen kesällä 249. Rooman keisari
Suomen kielen "keisari"-sana juontuu Gaius Julius Caesarin nimestä. Caesarin on joskus tulkittu olleen ensimmäinen keisari, mutta periaatteessa hän toimi diktaattorina vanhan tasavaltalaisen järjestelmän rajoissa. Nykykäsityksen mukaan vasta Augustus vei tämän pitkään kestäneen valtionmuutoksen niin pitkälle, että voidaan puhua varsinaisesta keisariudesta. Keisari
Caesarin ottopoika ja seuraaja Gaius Julius Caesar Octavianus eli hallitsijanimeltään Augustus peri imperaattorin arvon, mutta alkoi käyttää myös nimeä "caesar" arvonimenään. Häntä pidetään historian ensimmäisenä Rooman keisarina. Aluksi Rooman keisarit olivat muodollisesti vain valtion ensimmäisiä virkamiehiä, mutta heillä oli käytännössä diktaattorin valtuudet. Vasta keisari Diocletianuksen hallituskaudella (284–305) keisarius muuttui myös muodollisesti absoluuttiseksi yksinvallaksi. Keisarius ei myöskään ollut perinnöllistä, vaikka valtaistuimelle tavallisesti asetettiinkin edellisen keisarin perillinen. Romulus Augustulus
Romulus Augustulus tai Romulus Augustus (noin 460 – 507 tai myöhemmin) oli Länsi-Rooman viimeinen keisari. Hänen isänsä, hunni Attilan entinen sihteeri Orestes kohotti hänet valtaan 31. lokakuuta 475, kun oli ensin ajanut edellisen keisarin Julius Nepoksen Italiasta. Romulus oli tuolloin 14-vuotias, ja Orestes käytti poikaansa nukkehallitsijana. Itä-Rooman keisari ei koskaan tunnustanut hänen keisariuttaan. Tyytymättömien sotilaiden Italiaan kutsuma germaani Odovakar tappoi Oresteen ja syrjäytti Romuluksen syyskuun alussa vuonna 476. Romulus muutti huvilalle Napolin rannikolla ja nautti vuosittaista eläkettä. Odovakar jäi Italiaan kuninkaaksi muodollisesti Itä-Rooman keisarin vasallina. Hän palautti keisarin tunnusmerkit Itä-Roomaan. Augustus
Augustus syntyi Roomassa nimellä Gaius Octavius Thurinus. Octaviukset eivät olleet alkuperäisiä roomalaisia, vaan he olivat kotoisin Latiumin alueen eteläosassa olevasta Velitraen kaupungista. Suku oli kuitenkin arvostettu ja varakas. Octaviuksen isä Gaius Octavius kuului ritarisäätyyn, ja hänen saavutettuaan kvestorin arvon hänet valittiin senaattiin. Päästessään senaattiin vanhempi Octavius oli ollut avioliitossa erään Ancharian kanssa ja saanut tämän kanssa tyttären Octavia maiorin, mutta Octavius erosi Anchariasta ja avioitui Julius Caesarin sisarentyttären Atia Balba Caesonian kanssa. Pari sai pian tyttären, jonka nimeksi tuli Octavia minor. Vuonna 63 eaa. pari sai vihdoin odotetun pojan, tulevan keisari Augustuksen. Dio Cassius kertoo, että astrologit ennustivat vastasyntyneelle Gaiukselle huonoa tulevaisuutta, mutta tämä on luultavasti jälkikäteinen keksintö. Pikku Gaius vietti ensimmäiset vuotensa isänsä tilalla Velitraessa. Samalla hänen isänsä eteni urallaan, ja hänen palveltuaan preetorina hänet lähetettiin vuodeksi Makedonian maaherraksi. Ollessaan paluumatkalla Italiaan Makedoniasta vuonna 59 eaa. Octavius kuoli yllättäen. Poika Octavius oli tuolloin vasta nelivuotias. Domitianus
Titus Flavius Caesar Domitianus Augustus (synt. "Titus Flavius Domitianus", myöh. "Titus Flavius Caesar Domitianus", yleisesti Domitianus) (24. lokakuuta 51 – 18. syyskuuta 96) oli Rooman keisari joka hallitsi 14. syyskuuta 81 – 18. syyskuuta 96. Severus Alexander
Elagabaluksen toimet Roomassa aiheuttivat kuitenkin levottomuutta kansan ja armeijan keskuudessa, jolloin Julia Maesa yritti etääntyä Elagabaluksesta ja Julia Soaemiaksesta ja suuntasi huomionsa nuoreen Alexianukseen ja tämän äitiin. 26. kesäkuuta 221 Julia Maesa taivutteli keisarin adoptoimaan Alexianuksen ja nimittämään tämän "caesariksi" eli apulaiskeisariksi ja perijäksi. Samalla Alexianus otti nimen Alexander. Elagabalus ja Soaemias eivät kuitenkaan pitäneet tästä, sillä he alkoivat juonitella Alexanderia vastaan yrittäen kukistaa Maesan vaikutusvallan. Elagabalus yritti poistaa Alexanderilta "caesar"-arvonimen ja kieltäytyi astumasta konsulin virkaan tämän kanssa 1. tammikuuta 222. Lopulta Elagalabus käski teloittaa Alexanderin, mutta pretoriaanikaartilaiset kapinoivat ja murhasivat Elagabaluksen ja tämän äidin Julia Soaemiaksen 11. tai 13. maaliskuuta 222. Tämän jälkeen 13-vuotias Alexander julistettiin keisariksi ja hänelle myönnettiin tavanomaiset keisarin arvonimet. Hän oli täten Rooman historian nuorin keisari. Alexanderin kerrottiin olevan Caracallan avioton poika ja hänen nimensä vaihdettiin Marcus Aurelius Severus Alexanderiksi. Nimi yhdisti Alexanderin sotilaiden keskuudessa suosittuun Caracallaan, joka tunnettiin Aleksanteri Suuren ihailijana. Philippus Arabs
Marcus Julius Philippus (noin 200 – syys- tai lokakuu 249), usein Philippus Arabs (Philippus Arabialainen), oli Rooman keisari vuosina 244–249. Hän oli kotoisin pienestä kylästä Rooman Arabian ja Syyrian provinssien rajalta ja nousi keisariksi kun edellinen keisari Gordianus III kuoli epäselvissä olosuhteissa Persian vastaisen sotaretken aikana. Philippus ehti hallita Rooman valtakuntaa yli viisi vuotta ennen kuin sai surmansa Deciusta vastaan käydyssä taistelussa. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
275. Imp. Caesar L. Domitius Aurelianus Augustus III, Marcellinus
276. Imp. Caesar M. Claudius Tacitus Augustus II, Aemilianus II
277. Imp. Caesar M. Aurelius Probus Augustus, Paulinus
278. Imp. Caesar M. Aurelius Probus Augustus II, Virius Lupus II
279. Imp. Caesar M. Aurelius Probus Augustus III, Nonius Paternus II Mutinan sota
Julius Caesar murhattiin 15. maaliskuuta vuonna 44 eaa., jonka jälkeen Caesarin konsulikumppani Marcus Antonius nousi valtaan, kun Caesarin murhaajat pakenivat Roomasta. Huhtikuussa 44 eaa. Roomaan saapui Caesarin siskon Julian tyttärenpoika Octavianus, jonka diktaattori oli testamentissaan adoptoinut. Antonius teki kaikkensa estääkseen Octavianusta saamasta hänelle kuuluvaa Caesarin perintöä. Octavianus käytti Caesarin nimeä saadakseen tämän entiset sotilaat puolelleen. Lucius Julius Caesar (konsuli 90 eaa.)
Lucius Julius Caesarin tiedetään yrittäen päästä kvestoriksi vuonna 100 eaa., mutta hän epäonnistui. Kuitenkin hän oli preettorina vuonna 94 eaa. ja tämän jälkeen Macedonian provinssin maaherrana. Palattuaan Roomaan hänet valittiin vuoden 90 eaa. konsuliksi. Vuonna 91 eaa. puhkesi liittolaissota ja Luciuksen veljenpoika konsuli Sextus Julius Caesar kuoli taistelussa samnilaisia vastaan. Seuraavana vuonna Lucius kukisti samnilaiset ja esitti uuden lain "Lex Julian", jonka mukaan kaikki kaupungit, jotka eivät vielä sotineet Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Tämä osoittautui hyväksi ratkaisuksi, ja seuraavana vuonna "Lex Plautia Papirian" mukaan kaikki, jotka lopettivat sodan Roomaa vastaan, saivat kansalaisoikeudet. Lucius valittiin tämän jälkeen kensoriksi. Hänen tehtäviinsä kuului uusien kansalaisten järjestäminen äänestyspiireihin. Augustus
Ulkonaisesti Augustus säilytti Rooman tasavallan muodot ja tavat, mutta hallitsi käytännössä yksinvaltiaana yli 40 vuotta. Augustus lopetti veristen sisällissotien kauden verisillä sodilla. Hänen suurimpana saavutuksenaan pidetään pitkää suhteellisen rauhan aikakautta Pax Romanaa. Julius Caesarin kansalaissota
Julius Caesarin kansalaissota oli Rooman tasavallassa vuosina 49–45 eaa. käyty sisällissota. Se käytiin Rooman tasavallan senaatin konservatiivien eli optimaattien sekä Julius Caesarin ja hänen kannattajiensa välillä. Optimaattien tärkein päällikkö oli Caesarin entinen liittolainen Pompeius. Caesar kukisti vastustajansa ja hänestä tuli Rooman valtakunnan diktaattori. Luettelo Rooman myöhäisen keisariajan konsuleista
290. Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus IV, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus III
291. C. Iunius Tiberianus II, Cassius Dio
292. Afranius Hannibalianus, Iulius Asclepiodotus
293. Imp. Caesar C. Aurelius Valerius Diocletianus Augustus V, Imp. Caesar M. Aurelius Valerius Maximianus Augustus IV
294. C. Flavius Valerius Constantius Caesar, C. Galerius Valerius Maximianus Caesar Caligula
Caligulan syntyessä Rooman ensimmäinen keisari Augustus oli hallinnut valtakuntaa jo yli 40 vuoden ajan. Caligula polveutui suoraan Augustuksesta; hänen isoäitinsä oli Augustuksen tytär Julia. Augustus
Caesar pyysi nuorta Octaviusta mukaansa African retkelleen, mutta tämän äiti vastusti lähtöä. Octavius sai kuitenkin ottaa osaa Caesarin African triumfiin. Seuraavana vuonna 46 eaa. Caesar lähti Hispaniaan kukistamaan Pompeiuksen poikia, jotka vielä vastustivat häntä. Octavius päätti liittyä Caesarin seuraan ja selvisi tällä retkellään sekä haaksirikosta että vihamielisten alueiden läpi matkustamisesta. Tämä teki vaikutuksen Caesariin, joka muutti salaa testamenttiaan Octaviuksen hyväksi. Hispanian sotaretken päätyttyä Octavius palasi Caesarin kanssa Roomaan, jossa senaatti myönsi Caesarille imperatorin arvonimen perinnölliseksi lisänimeksi. Vuonna 45 eaa. Octavius lähti Apolloniaan opiskelemaan retoriikkaa ja luultavasti myös sodankäynnin taitoja. Aurelianus
Aurelianus oli suosittu keisari erityisesti armeijan piirissä, mutta hän oli epäsuosittu senaatin jäsenten keskuudessa, koska hän oli yrittänyt kitkeä korruptiota. Tämä saattaa olla syynä hänen jumalaksi julistamisensa viivästymiseen. Aurelianuksen uudistukset vaikuttivat aina myöhäisantiikin ajalle saakka. Hänen rakennuttamansa Aurelianuksen muuri säilytti puolustusmerkityksensä vielä 1870-luvulle saakka. 300-luvun lopulla kirjoitetussa teoksessa "Epitome de Caesaribus" hänen saavutuksiaan verrataan peräti Aleksanteri Suureen ja Julius Caesariin. Francis Bacon asetti Aurelianuksen niiden hallitsijoiden joukkoon, jotka olivat rauhoittaneet valtakuntansa raja-alueita tai vapauttaneet maita orjuudesta. Muista Rooman keisareista vain Augustus ja Vespasianus saivat saman luonnehdinnan. Rooman keisarikunta
Rooman tasavallan viimeisiä vuosikymmeniä ensimmäisellä vuosisadalla eaa. häiritsivät sisällissodat. Tasavallan kaatumiseen johtivat useat tapahtumat: Julius Caesar nousi Rooman diktaattoriksi, vuonna 44 eaa. hänet salamurhattiin ja valtion johtoon nousi toinen triumviraatti, johon kuuluivat Marcus Antonius, Gaius Octavianus ja Marcus Aemilius Lepidus, ja lopulta Aktionin taistelun jälkeen Octavianus kruunattiin Rooman ensimmäiseksi keisariksi nimellä Augustus. Augustus loi hallintomuodon, jossa yhdistyivät perinteinen monarkia ja jotkin tasavallan ajan käytännöt. Hänen valtakautensa oli rauhanomainen, ja Rooman valtio alkoi kukoistaa jälleen. Trajanus
Marcus Ulpius Nerva Traianus (yleisesti Trajanus) 18. syyskuuta 53 – 9. elokuuta 117) oli Rooman keisari joka hallitsi 28. tammikuuta 98 – 9. elokuuta 117. Trajanus oli suosittu, sotaisa keisari, jonka aikana Rooman valtakunta oli laajimmillaan. Trajanus valloitti Daakian ja liitti Mesopotamian lyhyeksi aikaa valtakuntaan.