Onko puuleopardilla sapelihammaskissojen piirteitä?
Puuleopardi
Puuleopardin nimi on sikäli harhaanjohtava, että se ei kuulu samaan sukuun leopardien kanssa. Lajin luokittelu on tuottanut aina ongelmia tutkijoille. Suvulle onkin annettu tieteelliseksi nimeksi "Neofelis", joka tarkoittaa "uudiskissaa". Nimi viittaa johonkin ennennäkemättömään. Puuleopardeja pidetään muinaisten sapelihammaskissojen läheisimpänä elossa olevana sukulaisena ja sillä on yhä joitakin niiden piirteitä. Sapelihammaskissat
Sapelihampaisia muotoja on ollut kissaeläinten heimossa, Oligoseenikaudella eläneessä sukupuuttoon kuolleessa, mäyrää tai ahmaa muistuttavassa nimravidien heimossa ja pussieläimissä, joiden ainoa tunnettu sapelihampainen muoto on eteläamerikkalainen noin 8-5 miljoonaa vuotta sitten elänyt "Thylacosmilus", sekä sukupuuttoon kuolleissa kreodonteissa. Nimravidien viimeinen, melkoisesti tiikeriä muistuttava "'Barboufelis" hävisi 5 miljoonaa vuotta sitten Amerikasta. Tällöin ilmasto kuivui, ja sarvikuonot hävisivät Amerikasta, kuten myös monet mastodontitkin. Nykyisistä petoeläimistä puuleopardi on lähimpänä sapelihampaisuutta, sen kulmahampaat ovat kaikista petonisäkkäistä kaikkein pisimmät suhteessa kallon kokoon.
Puuleopardi
Puuleopardien tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, sillä huonosti tunnetusta lajista on vaikea tehdä yksilölaskentaa. Kannan kooksi on kuitenkin arvioitu alle 10 000 yksilöä, joista missään populaatiossa ei elä yli tuhatta yksilöä, ja laji on luokiteltu uhanalaiseksi. Vankeudessa puuleopardeja elää parisataa, mutta kannan lisääminen tarhaoloissa on vaikeaa. Vain noin 20 prosenttia tarhatuista eläimistä on saanut omia jälkeläisiä. Puuleopardi
Laji kiintyy ihmiseen poikkeuksellisen syvästi, eikä ihmisen tarvitse yleensä juurikaan pelätä kesyn eläimen seurassa. Suuret kissapedot ovat yleensä myös ihmiseen tottuneina vaarallisia hoitajilleen ja saattavat jopa käydä ihmisen kimppuun herkemmin totuttuaan näiden läsnäoloon. Puuleopardit ovat leikkisiä ja telmivät mielellään myös hoitajiensa kanssa, joskin aikuisen yksilön kanssa tällainen paini voi olla uhkarohkeaa. Borneonpuuleopardi
Borneonpuuleopardi ("Neofelis diardi") on kissaeläin, jota vuoteen 2007 asti pidettiin puuleopardin alalajina, "Neofelis nebulosa diardi". Geenitutkimus kuitenkin osoitti, että nämä Borneolla ja Sumatralla elävät puuleopardit eroavat Kaakkois-Aasian mantereen puuleopardeista niin merkittävästi, että niitä tulee pitää omana itsenäisenä lajinaan. Lajien ero verrattavissa muiden suurten kissaeläinlajien, kuten tiikereiden ja leopardien väliseen geneettiseen eroon. Tämän perusteella arvioidaan, että puuleopardilajit erkanivat toisistaan 1–3 miljoonaa vuotta sitten. Borneonpuuleopardien kannaksi arvioidaan 5 000–11 000 yksilöä. Puuleopardi
Joissakin eläintarhoissa pennut erotetaan emostaan heti syntymän jälkeen. Puuleopardien käytös on hyvin arvaamatonta, ja sekä urosten että naaraiden on havaittu tappavan omia pentujaan. Käytöksen syytä ei tiedetä, mutta toistaiseksi jokainen syntynyt pentu on suojelun kannalta niin tärkeä, ettei niitä haluta asettaa turhaan vaaraan. Yleensä tarhaoloissa elävien eläinten ei haluta tottuvan ihmisten läsnäoloon, jotta niiden mahdollisuudet selvitä vapaina luonnossa parantuisivat, mutta puuleopardien kohdalla tilanne on toinen. Huonosti tunnettuja eläimiä on helpompi tarkkailla, mikäli ne ovat edes hieman kesyjä. Lisäksi niiden siirtäminen ja lääkitseminen on tällöin helpompaa. Kesyt kissaeläimet eivät ole haitallisia tarhausohjelman kannalta, sillä toistaiseksi vankeudessa syntyneitä yksilöitä ei aiota vapauttaa luontoon, vaan niiden avulla pyritään kasvattamaan pienehköä tarhakantaa suuremmaksi ja oppimaan lisää näistä huonosti tunnetuista eläimistä. Satiinilavastaja
Satiinilavastaja "(Ptilonorhynchus violaceus)" on australialainen lehtimajalintu, joka tunnetaan erityisen monimutkaisesta parinmuodostuskäyttäytymisestään. Lajin koiras rakentaa risuista lehtimajoja, jotka se koristelee värikkäillä luonnosta löytyvillä esineillä. Luettelo Pokémon-lajeista (121–151)
Vaporeon on nelijalkainen Pokémon, joka muistuttaa lähinnä kissaa. Sillä on sininen sileä turkki ja sen korvat ovat kuin kalan evät ja korvien välissä sillä on selkäevä. Vaporeonilla on räpylämäinen kauluri niskassaan. Sen häntä on samanlainen kuin merenneidolla. Sillä on keuhkojen sijasta kidukset, mikä antaa kalamaisen kuvan. Vaporeon pystyy myös kävelemään veden päällä. Vaporeon pärjää hyvin tuli-, maa ja kivipokémoneja vastaan otellessa, mutta lehti- ja sähköpokémonit tuottavat hankaluuksia. Garamban kansallispuisto
Puiston muihin nisäkäslajeihin kuuluu norsuja, joiden uskotaan syntyneen savanni- ja metsänorsujen välisistä risteymistä. Lisäksi puistossa elää pitkäkarvasimpanssi eli schweinfurthinsimpanssi, Kongon demokraattisen tasavallan ainoat kirahvit, virtahepo, kafferipuhvelin alalaji metsäkafferipuhveli, punalehmäantilooppi, kobiantilooppi ja isohevosantilooppi. Alueen apinalajeja ovat oliivipaviaani, gueretsa, brazzanmarakatti, ja petoeläinten lahkon eläimistä siellä elää kaksi saukkolajia, viisi mangustilajia, afrikankultakissa, leopardi ja leijona. Kivihiilikausi
Kivihiilikauden valtiaita olivat kauden alussa ilmaantuneet nykyisiä salamantereita muistuttaneet ensimmäiset maaselkäjänteiset sammakkoeläimet ("Amphibia"). Kivihiilikaudella eli sammakoista kehittyneitä matelijamaisia sammakoita, muun muassa kauden alun "Westlothiana". Myöhemmin kivihiilikaudella kehittyivät ensimmäiset matelijat, mm. anapsidi "Hylonomus". Se eli noin 310 miljoonaa vuotta sitten nykyisessä Kanadan Nova Scotiassa. Tämä pieni lisko lienee ollut metsän pohjalla elävä hyönteissyöjä. Anapsidin kallo oli samanlainen kuin sammakkoeläimellä. Apenniinienpaimenkoira
Apenniinienpaimenkoira muistuttaa pienikokoista sutta, koska sitä tiedetään risteytetyn myös susien kanssa - tästä juontavat nimitykset "cane lupino" ja "cane luvin". Se onkin tyypiltään ja piirteiltään hyvin susimainen: sillä on pystyt korvat, kolmionmuotoinen pää ja suipponeva kuono. Rodusta on kaksi karvamuunnosta, lyhyt- ja pitkäkarvainen. Kaikki värit ja väriyhdistelmät sallitaan, mutta yleisimmät ovat harmaa, tuhkanharmaa, fawn, punainen, kuparinvärinen, ruskea, musta, valkoinen ja kaksivärinen. Jopa blue merlejä, brindlejä, oransseja ja norsunluunvärisiä koiria esiintyy. Urosten säkäkorkeus on 52–58 cm ja narttujen 48–54 cm. Paino vaihtelee 20–30 kg välillä. Ctenolepisma longicaudata
Ctenolepisma longicaudata on pohjoisamerikkalainen toukkasukahäntäisiin kuuluva hyönteislaji. Se on sukua sokeritoukalle ja tämän ohella sitä englannin kielessä usein kutsutaan nimellä "silverfish".
Laji on sokeritoukkaa hieman suurempi, täysikasvuisen hyönteisen ruumiin pituus on 15–19 millimetriä. Ruumis vaihtelee väriltään vaaleanharmaasta tummanharmaaseen. Sen vatsapuolen alaosassa ei ole sokeritoukalle tyypillisiä karvatupsuja, mutta ne sijaitsevat yläosassa. Vatsapuolen takaosassa on kaksi sormentyylistä osoitinparia. Luettelo Pokémon-lajeista (152–180)
Sentret muistuttaa paljon oravaa, mutta sen häntä on kuin pesukarhun. Sillä on pyöreä, ruskea vartalo ja sen vatsassa on vaalea ympyräkuvio. Sentretin korvat ovat pitkät kuin jäniksellä ja sen häntä on paksu ja raidallinen kuin pesukarhulla. Sentretillä on pienet jalat ja melko lyhyet kädet. Metsävaahtera
Kantasienistä metsävaahteraa vaivaavat muutamat sienilajit. Kääpäorakas ("Climacodon septentrionalis") lienee niistä huomiota herättävin. Se on kellanvalkea, yksivuotinen, laakean hyllymäisesti kasvava terävälakkinen orakas, joka voi peittää puun runkoa jopa metrin pituudelta. Sen haju on epämiellyttävä. Kääpäorakas esiintyy ainoastaan asutuksen välittömässä läheisyydessä eikä ole vaarallinen isännälleen. Vaahterankääpä ("Oxypones populinus") on valkoinen, kerroksittain kasvava, tylppäreunainen, typäkkä ja monivuotinen kääpä. Sen hyvänä tuntomerkkinä on pienen valkoisen lakin päällä kasvava sammal. Kääpä on yleinen vanhoissa puistopuissa, mutta myös pienet, leikatut metsävaahterat ovat usein käävän infektoimia. Karvavyökääpä ("Trametes hirsuta") kasvaa kuolleissa oksissa tai tyven korossa. Se on kuitenkin melko harvinainen. Vaahteran rungolla esiintyy toisinaan myös arinakääpä ("Phellinus igniarius"). Se on lähes musta, hiukan kiilamainen, ruskeapillinen ja monivuotinen. Se on kuitenkin melko harvinainen. Luettelo Pokémon-lajeista (81–100)
Kinglerin ulkomuoto perustuu kuningasravun ulkonäköön. Nimi viittaa myös Kinglerin päälaella olevaan luiseen ja punaiseen "kruunuun". Kinglerillä on punainen ylävartalo, kun taas sen alaosa on vaaleampi. Sillä on myös kaksi todella suurta saksea, jotka ovat erittäin voimakkaat. Sakset ovat painavat, joten Kingler haluaa viettää aikaansa paljon vedessä, jossa vesi kannattaa osa niiden painosta. Sillä on myös neljä jalkaa, joilla se kävelee ympäriinsä. Kinglerin saksien ollessa alhaalla se on nopeampi liikkumaan. Puuleopardi
Puuleopardi elää eteläisen Aasian tiheissä ja vaikeakulkuisissa trooppisissa metsissä. Sen elinalue tunnetaan huonosti, mutta sitä on tavattu ainakin Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa aina Malakan niemimaalle asti. Kiinan etelärannikolla sijaitsevalta Hainanin saarelta puuleopardi on jo ilmeisesti hävinnyt, ja Taiwanin ja Malesian kannat ovat sukupuuton partaalla. Taiwanissa tavattavaa alalajia pidetään jopa hävinneenä, sillä viimeisestä havainnosta on jo suhteellisen kauan. Ennen puuleopardiin luettua borneonpuuleopardia tavataan Indonesiassa Borneon ja Sumatran suurilla saarilla. Lepakot
Hampaiden muodossa pienlepakoilla on dilambdodontiset poskihampaat, mikä tarkoittaa sitä, että niiden hampaissa on yksi reuna, joka on muotoutunut N- tai W-kirjaimen muotoiseksi. Hammastyyppi on otollinen hyönteisten syömiseen. Suurlepakoiden hammastyyppiä on hankala saada selville, mutta hampaiden pinta on hyvin tasainen, mikä on hyödyksi hedelmien syönnissä. Hedelmälepakkojen nenäluut muodostavat pitkänmallisen kuonon, kuten koiralla, joten ne saavat hajuaistin turvin paremmin tietoa lähistön hedelmistä. Pienlepakoilla nenäluut ovat selvästi lyhyempiä. Puuleopardi
Puuleopardia on erittäin vaikea havaita luonnossa sen piilottelevan elämäntavan vuoksi. Tiedot sitä perustuvat pääosin paikallisten kyläyhteisöjen kertomuksiin ja pienen tarhakannan tutkimukseen. Villien yksilöiden elämästä ei tiedetä juuri mitään, joten puuleopardien lisääntymisen tutkiminen on täysin tarhattujen eläinten varassa. Slash (hahmo)
Slash esiintyi myös toisessa Archien kustantamassa sarjakuvassa Mighty Mutanimals, jossa se kuvattiin lähes Teräsmiesmäisenä hahmona. Se oli erittäin vahva kyettyään muun muassa repimään panssarivaunuja kahtia, sekä olemaan haavoittumaton tulivoimaa vastaan, jopa ohjuksia kohtaan. Slash väitti saanensa nimen korppikotkilta. Hänellä oli mukana useita eri teräaseita, mutta käytti useimmiten Silppurille tyypillisiä käsiteriä molemmissa käsissä. Slash yritti sarjakuvassa etsiä Rio de Janeirosta kadonnut palmuaan. Saarlooswolfhond
Luonteeltaan saarlooswolfhond on itsenäinen, omapäinen ja vieraita kohtaan varautunut. Isännälleen se on uskollinen, vieraisiin suhtautuu epäluuloisesti. Tuntiessaan olevansa uhattuna koira pakenee herkästi. Sen laumavaisto on susimaisen voimakas, ja koira tarvitsee päättäväisen omistajan laumansa johtoon. Se ei myöskään viihdy yksikseen. Saarlooswolfhond tarvitsee luonnollisesti paljon tilaa ja liikuntaa. Koira on älykäs, mutta koulutuksen onnistuminen vaatii omistajalta lempeää ja kärsivällistä asennetta. Sininenpesukarhukoira
Käpälät ovat kissamaiset, pyöreät ja niissä on kaareutuneet varpaat. Ne ovat suuremmat kuin lähes millään muulla rodulla. Takaraajojen kintereissä on kohtalainen taive. Kaikkien raajojen tulee olla edestä ja takaa katsottuna suorat. Puuleopardi
Naaraan kantoaika on noin 86–95 päivää, ja tuon ajan lopulla se alkaa käyttäytyä levottomasti. Se synnyttää kerralla 2–4 pentua, useimmiten kaksi. Naaras synnyttää pennut mielellään puun onkaloon ja ne avaavat silmänsä 10–12 päivän ikäisinä. Pesän ulkopuolelle ne uskaltautuvat ensi kertaa kolmiviikkoisina, ja täysin itsenäisiä niistä tulee 9 kuukauden iässä. Puuleopardi saavuttaa sukukypsyyden kahden vuoden ikäisenä. Vankeudessa se elää keskimäärin 11-vuotiaaksi, mutta voi saavuttaa jopa 17 vuoden iän. Puuleopardi
Myös puuleopardin karvoitus on petoeläinten joukossa ulkonäöltään erikoislaatuinen. Tiheän ja pehmeän turkin pohjaväri vaihtelee tuhkanharmaasta kellertävänharmaaseen. Selässä turkki on joskus punavivahteinen ja vatsapuolella hyvin vaalea. Pohjaväriä koristavat pienet täplät ja suuret tummat laikut, pilvenhattarakuviot, joiden mukaan eläin on saanut englanninkielisen nimensä "clouded leopard". Pilvikuvioita on eläimen kupeissa ja selässä, ja ne muodostuvat tummista, pitkulaisista rinkuloista, joiden keskellä on hieman pohjaväriä tummempaa turkkia. Lisäksi sillä on kaulassa, vatsassa ja raajoissa pienempiä tummia laikkuja. Häntä on tyvestä laikukas ja kärjestä rengasjuovainen. Selän keskellä on kaksi pitkittäistä juovaa, ja niiden lisäksi puuleopardilla on viiruja myös niskassa, kaulassa ja poskissa. Kuviointi tarjoaa pedolle loistavan suojavärin sen liikkuessa puun latvustossa. Kurjenrahkan kansallispuisto
Alueen vanhoissa metsissä tavataan useiden kolossa pesivien lintulajien lisäksi runsaasti erilaisia lahopuista riippuvaisia hyönteisiä. Niitä on erityisesti Pukkipalon aarniometsän lahopuissa. Tällaisia lajeja ovat uhanalainen kovakuoriainen rosopehkiäinen sekä aiemmin uhanalaisina pidetyt ludelajit aarnilatikka ja ruskolatikka. Pukkipalon perhoslajisto muistuttaa rehevän kuusisekametsän lajistoa, mutta siellä on myös suo- ja kosteikkolajeja. Harvinaisia tai uhanalaisia perhoslajeja Pukkipalosta ei hyönteiskartoituksessa ole löytynyt. Trooppinen sademetsä
Australian ja Uuden-Guinean sademetsien eläimistöt ovat melko samanlaiset, sillä maiden välillä on joskus ollut maasilta. Sademetsissä asuu paljon pussieläimiä kuten puukenguruita. Häntäapinoita ei ole. Suurin eläin on kasuaarilintu, joka voi kasvaa ihmisen korkuiseksi. Brasilia
Sademetsissä eläviä nisäkkäitä ovat esimerkiksi jaguaari, joka on Etelä-Amerikan suurin kissaeläin, kapybarat ja tapiirit. Muita sademetsän eläimiä ovat jättiläiskäärmeet, vampyyrilepakot, jättilierot ja lehdenleikkaajamuurahaiset. Mangrovemetsissä eläviä eläimiä ovat esimerkiksi hyppyravut ja mangroveravut. Luettelo Pokémon-lajeista (461–480)
Leafeon on nelijalkainen Pokémon ja muistuttaa nisäkästä kuten kettua/kissaa. Sillä on myös kasvinosia kehossaan. Leafeonilla on pääosin vaaleankeltainen turkki, tassut ovat ruskeat ja kasvinosat vihreät. Sen häntä ja korvat muistuttavat paljon kasvinlehtiä. Sen sanotaankin kykenevän yhteyttämään kasvien tavoin. El Salvador
El Salvadorin, Guatemalan ja Hondurasin rajalla on Montecriston kansallispuisto, jonka pilvimetsässä elää harvinaisia apinoita, puumia, tukaaneita, pöllöjä ja muita eläimiä. El Imposiblen kansallispuisto suojelee kuivaa trooppista metsää. Siellä on tavattu yli 260 lintulajia, 40 nisäkäslajia ja 400 puulajia. Kansallispuistot ovat erityisen tärkeitä tiheästi asutussa El Salvadorissa, jonka pinta-alasta suuri osa on viljelymaana ja vain kaksi prosenttia luonnontilaista metsää. Nisäkäslajeja on alle 20, eikä niitä yleensä nähdä kansallispuistojen ulkopuolella. Niihin kuuluvat opossumit, puupiikkisiat ja muurahaiskarhut. Kaikkiaan El Salvadorissa on noin 90 uhanalaista eläinlajia, kuten merikilpikonnia, vyötiäisiä ja kolibreja. Putkilokasvilajien määräksi on arvioitu vain noin 2 900. Balsapuuta kasvaa läikkinä Tyynenmeren rannikolla, ja mangrovet reunustavat jokien estuaareja. Puukengurut
Puukengurut saattavat ensivilkaisulta näyttää häntäapinoilta, mutta lähempi tarkastelu paljastaa ne kenguruiksi: niillä on pitkät takaraajat, kummassakin jalkapohjassa polkuanturat, terävä kuono ja kolmikulmaiset korvat. Sapelihammaskissat
Sapelihammaskissat on yhteinen nimitys sukupuuttoon kuolleille esihistoriallisille petoeläimille, joita yhdistäviä piirteitä ovat hieman kissamainen ruumiinrakenne ja huomattavasti pidentyneet kulmahampaat. Täsmällisempi määritelmä viittaa kissaeläinten "Machairodontinae"-alaheimoon, mutta sapelihammaskissoihin luetaan myös esimerkiksi "Thylacosmilu"s, joka ei kuulunut "Machairodontinae"-alaheimoon, vaan Sparassodonta-lahkoon. Sapelihammaskissoja kutsutaan usein virheellisesti sapelihammastiikereiksi, mutta ne eivät olleet tiikereitä ja erosivat nykyisistä kissapedoista huomattavasti. Trooppinen sademetsä
Latvuskerroksessa elää ja käy monenlaisia eläimiä, kuten lintuja, apinoita, laiskiaisia, kissoja, puupiikkisikoja, muurahaiskarhuja, sammakoita, liskoja, käärmeitä ja hyönteisiä. Ne ovat kehittäneet erilaisia keinoja liikkua puiden välillä: jotkin hyppivät tai heilauttelevat itsensä oksalta oksalle, toiset liitelevät ilman läpi, ja muurahaiset muodostavat siltoja. Barbourofelidae
Barbourofelideillä oli pitkät sapelihammasmaiset kulmahampaat ja kompakti ruumiinrakenne. Tutkijat ovat ehdottaneet että ne ruumista nähden ovat muistuttaneet leijonan ja karhun sekoitusta. Näin ollen voidaan kuvitella että lajit hiipivät saalinsa kimppuun. Puumangusti
Puumangustien on kerrottu olevan hyvin leikkisiä. Ne viestivät keskenään hajumerkkien välityksellä. Koiraalla on suuri anaalirauhanen, jonka eritteitä se merkitsee reviirinsä. Se levittää hajurauhasen eritteitä puihin, kiviin ja oksiin. Koska puumangustit ovat päiväeläimiä, ne voivat käyttää myös visuaalisia signaaleja kehonkielen ja kosketuksen avulla. Tietoa on kuitenkin niukasti. Puumangustien tiedetään käyttävän erilaisia äännähdyksiä eri tilanteissa. Napatessaan saaliin puumangusti päästää kissamaisen naukaisun, ja vaaran uhatessa se murahtelee ja vaikertelee. Kauhea Tarzan
Tarzan pitää mielenkiintoisimpana pedoista monijuovaista leijonaa eli "jato"a: se on pienempi kuin muut leijonat mutta sillä on valtavat sapelihampaat ja paholaisen luonne. Eläin on ilmeisesti sapelihammastiikerin kaukainen jälkeläinen. Samoin tavallisissa leijonissa on erityispiirteenä se, että pentuajan leopardintäplät säilyvät myös aikuisiällä. Amerikanleopardikoira
Amerikanleopardikoira on joko keskikokoinen tai kookas, voimakas, hieman korkeuttaan pidempi cur-tyyppinen metsästyskoira. Sen pää on leveä, otsapenger kohtuullisesti erottuva ja kuono voimakas. Riippuvat korvat ovat korkealle kiinnittyneet ja häntä suora ja pitkä. Karvapeite on tiheä ja ihonmyötäinen. Väritys on leopardimaisen täplikäs samaan tapaan kuin catahoulanleopardikoiralla, ja laikut voivat olla sekoitus keltaista, mustaa, brindleä, black & tania, punaista, sinistä ja hiirenharmaata. Valkoiset läiskät ja valkoinen kauluri sallitaan, kunhan valkoinen ei ylitä 1/3 koko karvapeitteen väristä. Punatäpläperhoset
Punatäpläperhoset ovat aikuisina päiväaktiivisia. Useat lajit ovat sekä toukkina että aikuisena kirkkaan värisiä ja aikuisten perhosten siivet ovat useilla lajeilla metallinkiiltoiset. Monet lajit sisältävät sinihappoa, jonka ne tuottavat itse ruumiissaan. Tämän seurauksena ne ovat itse yleensä immuuneja syanidiyhdisteille. Joidenkin alaheimojen aikuiset perhoset voivat myös tarvittaessa erittää myrkyllistä nestettä imukärsänsä tyveltä. Siivet ovat pituuteensa nhden kapeat. Imukärsä on yleensä hyvin kehittynyt, mutta huulirihmat eivät. Pistesilmät esiintyvät vain varsinaisten punatäplien alaheimossa. Chaetosemat puuttuvat. Koiraiden etusiiven subcostaalisuonen tyvellä on takasiipeen tarttuva, koukkumainen retinaculum-rakenne. Etummaisen raajaparin säärissä ei ole kannuksia. Keskimmäsen raajaparin säärissä on 2 ja takimmaisen 2 tai 4 kannusta. Khangchendzongan kansallispuisto
Puiston alueella tavattavia eläinlajeja ovat esimerkiksi puuleopardi, lumileopardi ja huulikarhu. Lintulajeja puistossa tavataan melkein 550. Puuleopardi
Puuleopardin silmät ovat hyvin sopeutuneet yöelämään. Silmien värikalvo on kellertävä, ja pupillit supistuvat kirkkaassa valossa pystysuoriksi viiruiksi kuten kissalla. Sfinx
Sfinx ei ole tavallinen näky myöskään elokuvakankaalla. Parhaiten tunnettu rodun edustaja lieneekin SGC Belfry Ted Nude-Gent, joka esiintyy Austin Powers -elokuvasarjassa Mr. Bigglesworthina, tohtori Pahan kissana. Kuuluisa tatuoija Kat Von D omistaa kaksi sfinx kissaa, Piafin ja Poen. Sapelihammaskissat
Ennen vanhaan sapelihammaskissojen hampaita pidettiin dinosaurusten valtavan koon tapaisena esimerkkinä äärimmäisyyksiin menneestä kehityksestä, joka aiheutti eläinten kuolemisen sukupuuttoon. Nykyään tiedetään, että hampaat olivat tehokas ja pitkälle erikoistunut sopeuma saalistukseen. Tämän puolesta puhuu sekin, miten usein hampaat ovat kehittyneet monelle eri petoeläinryhmälle. Paleontologit ovat pitkään väitelleet sapelihampaiden käyttötavasta saalistuksessa. Vanhoissa tulkinnoissa esitettiin, että hampaita olisi käytetty puukoniskun tapaisesti, ja että saaliseläin olisi iskun jälkeen kuollut verenhukkaan. Hampaat olisivat kuitenkin olleet liian haavoittuvaiset tällaisessa käytössä. Nykytulkinnan mukaan sapelihammaskissat käyttivät vahvaa eturuumistaan ja voimakkaita eturaajojaan painaakseen saaliseläimen maahan, minkä jälkeen ne lävistivät ja viilsivät auki saaliin kaulan käyttäen hyväkseen erityisen vahvoja niskalihaksiaan. Luettelo Animorphs-sarjan henkilöistä
Hevonen, Kalasääski, Susi, Taimen, Orava, delfiini, Merilokki, Muurahainen, Torakka, Kärpänen, Amerikanhuuhkaja, Kirppu, Ryhävalas, Rotta, Termiitti, Haisunäätä, Juoksuhämähäkki, Lepakko, Hämähäkkiapina (ei voi käyttää), Jaguaari (ei voi käyttää), Ihminen (Rachel), Laukkahevonen (Minneapolis Max), Papukaija, Vasarapäähai, Myyrä, Hyttynen, Leeran, Tyrannosaurus rex (ei voi käyttää), Perhostoukka/Perhonen, Afrikannorsu, Muurahaiskarhu, Norppa, Jääkarhu, Jättiläiskalmari, Simpanssi, Ankerias, Yeerk (Illium), Hork-bajir, Neitokakadu, Miekkavalas (Swoosh), Pantteri, Kyy, Puhveli, Mehiläinen, Hork-bajir (satunnainen ohjastaja), Kenguru, Majava Tsushima
Metsät peittävät suurta osaa Tsushimasta. Joidenkin arvioiden mukaan metsät kattavat 89 % saarten pinta-alasta. Tatera-, Izuhara- ja Shiratakevuorten vanhat metsät on suojeltu. Saarten keskiosassa sijaitseva Asonlahti on osa Iki Tsushiman kansallispuistoa. Saaret ovat tärkeä muuttolintujen pysähdyspaikka ja ne ovat suosittuja lintuharrastajien keskuudessa. Saarilla tavataan myös leopardikissan paikallista harvinaista alalajia "Prionailurus bengalensis euptilurus". Koirarotu
Huomaa saksanpaimenkoiran olevan kuitenkin ulkoiselta fenotyypiltään selvästi pystykorvainen paimenkoira, joka on virallisesti läheisintä sukua ryhmä 3:n roduille.Huomaa mopsin olevan kuitenkin virallisesti läheistä sukua ryhmä 1:n aasialaisille kääpiökoirille, bernhardinkoiran ryhmä 2:n mastiffeille ja molempien vinttikoirien ryhmä 1:n lähi-idän vinttikoirille.Huomaa ryhmän sisältävän monia toisistaan viralliselta historialtaan hyvin kaukana olevia rotuja. Jopa dobermanni näyttäisi olevan geneettisesti lähempänä portugalinvesikoiraa kuin rottweileriä, tanskandoggi lähempänä chihuahuaa kuin mastiffia ja amerikanpitbullterrieri lähempänä cockerspanielia kuin bullterrieriä. Rhodesiankoira, joka polveutuu ryhmän 1 alkukantaisista afrikkalaisista koirista ja ryhmän 2 eurooppalaisista mastiffeista, on myös geneettisesti lähempänä schipperkeä kuin kumpaakaan kantaroduistaan. Kambodžan maantiede
Muita Kambodžan harvinaisia maanisäkäslajeja ovat aasiannorsu, aasiankultakissa, vuorisusi, indokiinangibboni, puuleopardi, kalastajakissa, gauri, vuohieläimiin kuuluva "Capricornis milneedwardsii", marmorikissa, pohjanpehmeähäntätupaija, saukkobeletti, kalottigibboni, pikkulori, karhumakaki, malaijikarhu ja villejä vesipuhveleita. Kouprein lisäksi vain lepakkolaji "Otomops wroughtoni", jonka luultiin elävän vain Intiassa, luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Lisäksi jaavansarvikuonoja tavataan aivan rajan takana Vietnamissa, joten on mahdollista, että lajia esiintyy myös Kambodžan puolella. Komin tasavalta
Havumetsävyöhykkeen eläimistä mainittakoon metsäjänis, orava, kettu, karhu, susi, hirvi, ilves, ahma, siperianmaaorava, kärppä ja näätä sekä linnuista metso, pyy, teeri, sorsat ja hanhet. Järviseuduilla tavataan saukko, minkki, vesimyyrä, piisami, majava ja supikoira. Myös erilaiset jyrsijät ovat yleisiä. Komin itäosassa esiintyy yleisinä Siperian taigalle tyypillisiä lajeja, kuten soopeli, siperiankärppä ja pähkinähakki. Vastaavasti eräitä Euroopan havumetsille tyypillisiä eläimiä, kuten rusakko, peltomyyrä, hilleri, viiriäinen ja peltopyy, esiintyy vain Komin länsiosissa. Malesian maantiede
Isoista kissaelämistä maassa elävät malakantiikeri, leopardi ja puuleopardi. Malaijikarhu on myös suuri petoeläin. Suuria kasvinsyöjiä ovat sumatransarvikuono, intiantapiiri, kääpiökauris, muntjakki, sambarhirvi, villisika, partasika, gauri ja aasiannorsu. Punasilmälehtisammakko
Punasilmälehtisammakko tai punasilmäpuusammakko ("Agalychnis callidryas") on lehtisammakkojen heimoon kuuluva sammakkolaji. Se on yöaktiivinen ja kasvaa 4–7 cm:n pituiseksi. Kirkkaanvihreä väritys antaa hyvän suojan lehtien seassa. Sen kyljissä on sinisiä ja keltaisia juovia. Siniset sisäreidet tulevat näkyviin vain sammakon liikkuessa. Suurissa punaisissa silmissä on pystysuorat pupillit. Punasilmälehtisammakko on erittäin ketterä kiipeilijä pitkien ja hoikkien jalkojensa ja varpaiden tarttumalevyjen ansiosta. Parittelu tapahtuu kesällä veden yllä puissa yleensä ryhmissä, jonne koiraat houkuttelevat naaraat pehmeällä kurnutuksella. Koiras kiipeää kookkaamman naaraan selkään ja pari käy vedessä, jonka jälkeen naaras laskee munat lehdille. Munat laskettuaan naaras palaa veteen ennen uutta munaerää. Viiden päivän kuluttua munista kuoriutuu nuijapäitä, jotka laskeutuvat veteen. Punasilmälehtisammakko elää melko yleisenä Keski-Amerikan sademetsissä. Oligoseeni
Myös kissojen ja koirien esi-isät ilmestyivät. "Hoplophoneus" oli varhainen sapelihammaskissa, samoin Eusmilus. Amerikassa eli suuri hyeenamainen peto "Hyaenodon horridus". Ilmestyi myös majavia, hiiriä, jäniksiä ja oravia. Puuleopardi
Puuleopardi eli puutiikeri ("Neofelis nebulosa") on kissaeläinten heimoon kuuluva petoeläinlaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasian mantereen trooppisissa metsissä. Puuleopardi on luokiteltu uhanalaiseksi. Lajia uhkaa salametsästys ja sen elinympäristöjen katoaminen. Metsäpäästäinen
Metsäpäästäinen muistuttaa ulkonäöltään hieman hiirtä. Sillä on pitkä ja terävä kuono, korvat ovat piilossa karvapeitteen sisällä ja silmät ovat pienet. Karva on tasainen, samettinen. Väriltään se on talvella selkäpuolelta ruskeanmusta, kesällä metsäpäästäiselle tunnusomaista on "kolmiosainen" väritys: selkäpuoli harmaanruskea, kyljet kellertävät ja vatsa on vaalea. Häntä on noin puolet ruumiin pituudesta tai hieman pidempi, päältä tumma ja alta vaalea, hännän kärjen väriraja on epäselvä. Keväällä metsäpäästäisten kyljissä erottuvat tummempina laikkuina myös hajurauhaset, jotka antavat niille niiden tunnusomaisen voimakkaan tuoksun. Pachycephalosaurus
"Pachycephalosaurus"-koiraiden on uskottu puskeneen toisinaan päät vastakkain pässien tapaan, mutta kaikki eivät hyväksy tätä teoriaa.
Jotkut tutkijat eivät usko että niiden kaulat olisivat kestäneet tällaisia törmäyksiä. Joidenkin mielestä ne ovat voineet huitoa toisiaan päällään sivusuunnassa kirahvin tapaan. 
Luukupoli on myös saattanut olla vain koriste kumppanin hurmaamiseksi. Puuleopardi
On myös havaittu, että puuleopardiurokset ovat tarkkoja kumppaninsa iästä. Sukukypsää urosta ei voi parittaa reilusti nuoremman naaraan kanssa, sillä se käyttäytyy usein aggressiivisesti liian nuoria yksilöitä kohtaan ja tappaa nämä herkästi. Naaras sen sijaan hyväksyy lähes poikkeuksetta seurakseen minkä tahansa uroksen sen iästä ja ulkonäöstä riippumatta. Puuleopardi
Borneonpuuleopardin erilainen turkin väritys johdatti tutkijat uuden lajin jäljille. Borneonpuuleopardien pilvikuviot ovat puuleopardiin verrattuna pienempiä ja näiden keskellä oli selvästi enemmän laikkuja kuin puuleopardin turkissa. Borneonpuuleopardin turkki on myös tummempi kuin mantereella asuvan serkkunsa. Lopullinen ero lajeille löydettiin kuitenkin geenitutkimuksissa. Sepelsieppo
Muistuttaa suuresti kirjosieppoa ja lähinnä vain keväiset koiraat voidaan tunnistaa maastossa. Mustavalkoinen pieni sieppo, jolla valkoinen kaularengas (kirjosiepolla selkäpuoli ja niska kokomusta). Naaras, nuori lintu ja syksyinen sulkasadon läpikäynyt koiras muistuttavat kirjosiepponaarasta, ja ne voidaan varmuudella erottaa ainoastaan erittäin hyvin nähtynä ja kuultuna tai kädessä tarkkailemalla. Sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira
Soopeli on mikä tahansa ruskean sävy vaaleasta kullanväristä tumman mahonginruskeaan. Peitinkarvoissa on vaihtelevasti mustat karvanpäät. Rodun harrastajien piirissä soopeliväritys jaetaan kahteen tyyppiin: niin sanottuun ”dominanttisoopeliin” (oletettu genotyyppi AA) ja ”tricolor-tekijäiseen soopeliin” (oletettu genotyyppi AA eli merkkivärityksen kantaja). Edellinen on väritykseltään ruskeavoittoinen, jälkimmäinen mahonginsävyinen ja tumma runsain mustin karvoin. Nimitys ”dominanttisoopeli” viittaa siihen, että tällainen koira saa kolmiväriseen yhdistettynä vain soopelinvärisiä pentuja. Genetiikan kannalta nimitys on virheellinen, koska dominoivuus on alleelin, ei genotyypin ominaisuus. Luettelo Pokémon-lajeista (494–520)
Tepig muistuttaa paljon oranssia sikaa. Sen eturuumis on oranssi ja takaruumin ruskea. Tepigillä on päässään kaksi korvaa ja sen nenänä toimii porsaan kärsä. Tepigillä on pienet töppöjalat ja sen häntä on saparomainen paitsi että sen päässä on oranssi pallo. Tepig kykenee sylkemään kärsästään tulihiillosta. Noppaperhoset
Tyypillinen piirre on heimon perhoslajien siivillä näkyvät kirkkaat ja metallinhohtoiset täplät tai kuviot. Heimon perhoset muistuttavat sinisiipiä, sillä koiraiden etummainen raajapari on surkastunut, kun naarailla kaikki raajat ovat täysimittaisia. Lisäksi takasiipien siipisuonitus on heimolle tunnusomainen. Lepäävät perhoset piilottelevat lehtien alapinnoilla pitäen siipiään ruumiin sivuille levitettynä. Pääasiassa koiraiden eturaajojen piirteiden perusteella heimo on joskus yhdistetty joko sinisiipisiin tai täpläperhosiin. Mioseeni
Sarvikuono ilmestyi jo edellisellä kaudella hyvin yleisinä esiintyneiden. sarvikuonon sukuisten eläinten joukkoon. Peura ja kirahvi ilmestyivät. Mioseenilla eli mm. hevosta muistuttava kalikoteeri "Moropus" ja "Synthetoceras", joka oli nelisarvista antilooppia muistuttava märehtijä, protoceratidi. "Alticamelus" oli kirahvin näköinen pitkäkaulainen kamelieläin. "Cranioceras" oli hirvimäinen protoceratidi. "Hypohippus" oli hevonen, joka söi metsässä puuvartisten kasvien lehtiä. "Teleoceras" oli virtahepoa muistuttava sarvikuono, joka viihtyi vedessä. "Blastomeryx" oli gasellia tai hirvieläintä muistuttava märehtijä. Entelodontteja ("Entelodontidae") eli Amerikassa. "Dinohyus" oli jättimäinen sikaa muistuttava entelodontti. "Dicrocerus" oli alkukantainen hirvieläin. Happy Tree Friends
Sarjassa on yhteensä 21 päähenkilöä. Hahmot ovat pastellinsävyisiä eläimiä, joista suurin osa on karhuja. Useimmilla hahmoilla on suuret talttahampaat (poikkeuksena Toothy, Lumpy, Sniffles ja Cro-Marmot), jotka näkyvät erityisen hyvin niiden hymyillessä sekä Pacman-hahmon muotoiset pupillit (poikkeuksena Lumpy ja Nutty). Sarjassa ei varsinaisesti puhuta, mutta juoni on helposti ymmärrettävissä. Suurimmaksi osaksi hahmot kiljuvat, nauravat tai puhuvat tekaistua kieltä. Joidenkin hahmojen on muutamissa jaksoissa kuitenkin kuultu sanovan jopa kokonaisia lauseita (esimerkiksi jaksossa, "Double Whammy" Lumpy sanoo selvästi: "You are feeling very sleepy." Myös jaksossa "Hide and Seek" Flippyn voidaan kuulla laskevan englanniksi kymmeneen. Hahmojen on kuultu myös kiroilevan (muun muassa Lumpy on tokaissut mumisten "What the f*ck?"). Kääpiövesikauris
Pää on pieni, suippo ja kapea. Nahkamaisessa kuonossa on viillonmuotoiset sieraimet, jotka muistuttavat jonkin verran virtahevon läppämäisiä sieraimia ja ovat sopeutuneet lajin tapaan paeta veteen. Kaula on lyhyt ja paksu, korvat pienet ja pyöreät. Silmät ovat suuret. Sarvia ei ole kummallakaan sukupuolella, mutta aikuisen koiraan yläkulmahampaat saattavat työntyä huulten välistä ulos saakka. Niitä käytetään taisteluissa aseina. Myös naaraan kulmahampaat ovat suurentuneet, mutta ovat lyhyemmät ja tylpemmät. Myskihirvillä ja vesikauriilla on samanlaiset kulmahampaat kuin kääpiövesikauriilla, mutta suuremmat. Maha on kolmilokeroinen. Koirailla on alaleuassa ainutlaatuiset hajurauhaset, jotka puuttuvat kaikilta muilta heimon lajeilta. Mioseeni
Miasidit, hylkeiden ja kissojen edeltäjät, kuolivat n. 20 miljoonaa vuotta sitten sukupuuttoon. "Machairodontinae"-sapelihammaskissat kuolivat sukupuuttoon. Varhaisella mioseenilla eli myös "Hoplophoneus"-sapelihammaskissa, joka kuului toiseen "Hoplophoneinae"n haaraan "Sansanosmilus". Mioseenin loppuvaiheilla kehittyivät myös "Smilodon"-sapelihammastiikerin esi-isät "Machairodontinae". Samoin nykyisen tyyppiset "Felinae"-suvun kissaeläimet (joita mm. ilves ja puuma ovat) alkoivat kehittyä mioseenin lopuilla. Smilodon
"Smilodonit" elivät Pohjois- ja Etelä-Amerikassa. "Smilodonien" nimi sapelihammaskissa juontuu niiden pitkistä, käyristä yläkulmahampaista. Täysikasvuinen "Smilodon" painoi 200 kiloa. Sillä oli lyhyt häntä, voimakkaat jalat ja suuri pää. Se pystyi avaamaan leukojaan 120 astetta ja sen sapelihampaat olivat 17 senttimetriä pitkät."Smilodonit" eivät olleet ainoita sapelihampaita, muita olivat muun muassa "Dinofelis" ja "Homotherium". "Dinofelis" ilmaantui jo ennen "Smilodoneja". "Homotheriumeja" ilmaantui maapallolle noin kolme miljoonaa vuotta sitten ja kuolivat sukupuuttoon 10 000 vuotta sitten, eli silloin kun jääkausi päättyi. Puuleopardi
Parittelujakso kestää noin viikon, ja koko sinä aikana ei hoitajilla ole mitään asiaa edes kesyjen eläinten lähelle. Kiiman aikana uros ja naaras eivät syö mitään niille tarjottua ruokaa, joten paritteluajan huomataan helposti päättyvän sitten kun häkkiin tuotu ruoka alkaa taas maistua pariskunnalle. Tarhakäärmeet
Tarhakäärmeet ovat pieniä tai keskikokoisia käärmeitä. Kookkaimmat lajit ovat noin kolmemetrisiä, useimmat kuitenkin vain 0,7–1,5 metriä pitkiä. Tarhakäärmeet ovat yleensä hoikkia ja pitkähäntäisiä. Äärimmilleen tämä ominaisuus on kehittynyt puissa elävillä muodoilla. Trooppisissa sademetsissä Kaakkois-Aasiassa elävät piiskakäärmeet ja eteläamerikkalaiset siimakäärmeet muistuttavat ulkonäöltään ja väritykseltään usein liaaneja, mikä auttaa niitä kätkeytymään sekä saaliseläimiltä että mahdollisilta saalistajilta. Eräät tarhakäärmeet ovat kuitenkin tanakkarakenteisia ja muistuttavat enemmän kyitä. Jättiläismetsäkarju
Savenväristä nahkaa peittävät pitkät ja erittäin karkeat tummanruskeat tai mustat karvat. Karvoitus voi ohentua huomattavasti iän myötä, mutta otsaa ja niskaa peittävä harja pysyy tuuheana. Niskan harja nousee pystyyn eläimen kiihtyessä. Harjan karvojen pituus voi olla jopa 18 senttimetriä. Muista sikalajeista poiketen jättiläismetsäkarjulla on kummankin silmän etupuolella rako, johon naamarauhaset avautuvat. Toinen erikoinen piirre on kallon yläosassa sijaitseva painauma. Emakoilla on neljä nisää. Amazonin sademetsä
Amazonin sademetsissä elää myös noin 30 apinalajia, vaikka Afrikan sademetsissä tavattavia suuria ihmisapinoita ei Etelä-Amerikassa olekaan. Eteläamerikkalaiset apinat ovat kynsiapinoita ja kierteishäntäapinoita. Kynsiapinoihin kuuluvat muun muassa sakit, marmosetit, silkkiapinat ja tamariinit sekä erittäin harvinainen kultaleijona-apina. Kierteishäntäapinoita ovat notkeat hämähäkkiapinat ja mölyapinat. Mölyapinat ovat häntä mukaan laskettuna n. 150 cm pitkiä, ja siten Etelä-Amerikan apinoista kookkaimpia sekä myös äänekkäimpiä. Pienin Amazonian apinalaji lienee kääpiömarmosetti. Kaljupääuakari sen sijaan on erikoisen kaljupäinen apinalaji. Labrit
Labrit on pitkäkarvainen, keskikokoinen paimenkoira, joka muistuttaa paljon pitkäkarvaista pyreneittenpaimenkoiraa. Se on kuitenkin tätä kookkaampi, lyhytkarvaisempi ja pitkäpäisempi, ja sen runko on neliömäinen (ns. "COB"-rakennetyyppi), kun taas pyreneittenpaimenkoiran runko on enemmän suorakaiteenmuotoinen. Pää muistuttaa ruskeakarhun päätä ja korvat ovat joko pystyt tai puolipystyt. Häntä on alasasettunut ja kärjestä kaartunut. Karvapeite on karheaa, vuohenvillan kaltaista ja kuivaa, ja muodostaa niskan ympärille kauluksen. Väritys voi olla musta, tummanharmaa, blue merle tai hiekka (fawn) eri sävyisenä. Säkäkorkeus on 47–55 cm. Thylacoleo carnifex
Lajin jaloista on päätelty, että se pystyi nopeisiin pyrähdyksiin, muttei ollut pitkien matkojen juoksija. Lajin kallon rakenne on poikkeuksellinen. Sen silmäkuoppien takana oli luinen tukirakenne kädellisten tapaan. Tavallisista nisäkäspedoista poiketen sen kulmahampaat olivat pienet. Sen sijaan lajille oli kehittynyt suuret etuhampaat, jotka antoivat sen kallolle jyrsijämäisen vaikutelman. Sillä oli lisäksi suuret välihampaat, jotka saattoivat olla jopa 60 millimetriä pitkät. Laji käytti luultavasti etuhampaitaan saaliinsa niskan tai selkärangan rikkomiseen. Välihampaiden tarkoituksena oli luultavasti lihan repiminen saaliin ruumiista. Eläimen etukäpälissä oli peukalon tapainen kynsi, jolla se saattoi ottaa otteen hieman peukalon tapaan. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että eläin käytti sitä puissa kiipeämiseen, mutta suurempi osa tutkijoista uskoo että sitä käytettiin saalistuksessa. Länsi-Australiasta ja Tasmaniasta löydetyt yksilöt ovat olleet pienempiä kuin Itä-Australiasta löydetyt. Vuonna 2005 "Thylacoleo carnifex" oli mukana eri eläinlajien puruvoimaa vertailleessa tutkimuksessa 38 muun lajin kanssa. "Thylacoleo carnifex"in puruvoima osoittautui vertailluista lajeista kaikkein voimakkaimmaksi suhteessa sen kokoon. Jättiläismetsäkarju
Jättiläismetsäkarjujen kesyttäminen on helppoa, ja niistä tulee vankeudessa säyseitä ja tottelevaisia. Laji vaikuttaa siten lupaavalta tulevaisuuden kotieläimeltä. Sen etuna "Sus"-suvun sikoihin nähden on myös se, että jättiläismetsäkarju on ruohonsyöjä. Se kasvaa todennäköisesti "Sus"-suvun sikoja hitaammin, mutta liha on hyvälaatuista ja vähärasvaista. Jättiläismetsäkarju on kuitenkin vankeudessa harvinainen, eikä sen tiedetä lisääntyneen siellä. Eläintarhoissa pidetyt jättiläismetsäkarjut ovat jääneet pääosin lyhytikäisiksi. Alhaisen eliniän uskotaan johtuneen siitä, että lajin ekologiaa ja ravintovaatimuksia ei tunnettu tarpeeksi. Vuoteen 1993 mennessä lajia on ollut vain viidessä Euroopan eläintarhassa. Ensimmäiset tuotiin Lontoon eläintarhaan, jossa eli vuosina 1936–1938 neljä karjua ja kaksi emakkoa. Sitä on pidetty myös muutaman afrikkalaiskaupungin eläintarhassa kuten Nairobin, Abidjanin, Monrovian ja Leopoldvillen eläintarhoissa. Se on kuulunut myös Bronxin eläintarhan ja Washingtonin National Zoon lajistoon. Nykyään jättiläismetsäkarjuja ei tiettävästi ole eläintarhoissa Afrikan ulkopuolella. San Diegon eläintarhassa elää yksi ”jättiläismetsäkarju”, mutta sen kuulumisesta tähän lajiin ei ole saatu varmuutta. Se saattaa kuulua länsiafrikkalaiseen alalajiin, mutta voi olla myös eri sikalajien risteytymä. 
Aiemmin matkailijat pääsivät näkemään jättiläismetsäkarjuja joka ilta Kenian Aberdarevuoristoon rakennetun "The Ark" -hotellin luona olevalta mutaiselta lammikolta ja sitä ympäröivältä niityiltä, jonne karjuja ja muita suuria nisäkkäitä houkuteltiin suolalla. Leijonat ovat kuitenkin osanneet hyödyntää tätä ja nyttemmin saalistaneet lähes kaikki metsäalueen jättiläismetsäkarjut. Luettelo Pokémon-tyypeistä
Lohikäärmetyypin Pokémonit ovat kaikkein voimakkaimpia Pokémoneja, sillä niillä on keskimäärin parhaat HP:t, hyökkäys- erkoishyökkäys- ja erikoispuolustuskyvyt. Tämä osin selittyy sillä, että moni legendaarinen Pokémon on ainakin osin lohikäärmetyyppiä. Kaikki lohikäärmeen näköiset Pokémonit eivät ole välttämättä lohikäärmetyyppiä, esimerkiksi Aerodactyl on kivi/lentotyyppinen ja Gyarados on vesi/lentotyyppinen Pokémon. Kuitenkin jotkut näistä voivat kuulua lohikäärmeiden lisääntymisryhmään (esimerkiksi Charizard ja Gyarados). Monet viimeisen kehitysmuodon lohikäärmetyypin Pokémonit ovat myös lentotyyppisiä, joten ne ovat silloin nelinkertaisesti heikkoja jäätyypin Pokémoneille. Sapelihammaskissat
Vaikka nykytietojen mukaan viimeiset sapelihammaskissat kuolivat 10 000 vuotta sitten, Amerikassa Paraguaysta Lounais-Yhdysvaltoihin ulottuvalla alueella kerrotaan yhä nähdyn suurikokoisia, sapelihampaisia kissapetoja. Biologian aikakäsityksen mukaan viime jääkaudesta on kulunut vasta vähän aikaa ja on mahdollista, että pieni sapelihammaskissakanta olisi voinut säilyä hengissä syrjäisillä seuduilla. Sansibarinleopardi
Sansibarinleopardi ("Panthera pardus adersi") on äärimmäisen uhanalainen, mahdollisesti jopa hävinnyt Sansibar-saarella elävä leopardin alalaji. Sen turkissa on pieniä täpliä. 1990-luvulla luultiin useaan otteeseen, että laji olisi kuollut sukupuuttoon. Sansibarin asukkaat kertoivat kuitenkin vuonna 1996 että ne ovat elossa. Viimeisin varmistettu näköhavainto on 1980-luvulta. Sansibarinleopardin häviämisen syinä ovat väestönkasvu ja sitä kautta aiheutunut peltojen laajentuminen. Taantuminen alkoi 1800-luvulla jolloin leopardeja alettiin hävittämään melko järjestäytyneesti niiden tappaessa karjaa ja ihmisiä. Nykyisin saaren asukkaat järjestävät edelleen retkiä Jozanin metsään jossa leopardin uskotaan edelleen elävän. Näillä retkillä ei kuitenkaan ole saatu näköhavaintoa leopardista. Koska varmuutta leopardin selviytymisestä saarella ei ole on kaikki suojelutoimet lopetettu mutta IUCN listaa lajin edelleen äärimmäisen uhanalaiseksi huolimatta lajin todennäköisestä häviämisestä. Lepakot
Lepakot eivät käytä kaikuluotausta näön sijasta, vaan sen rinnalla. Lepakoiden näkökyky on hyvin tarkka. Lepakot ovat kyllä värisokeita, koska niiltä puuttuu värien aistimiseen tarvittavat tappisolut, joille ei ole pimeässä suunnistamisessa käyttöä. Sen sijaan niillä on sauvasoluja, ja Etelä-Amerikassa elävällä pallasinkielileikolla ("Glossophaga soricina") sauvasolut ovat erikoistuneet tunnistamaan UV-alueen valoa. Lepakko hyödyntää erityisesti niiden kasvien nektariinia, jotka heijastavat UV-valoa. Vastalahjaksi lepakko auttaa kasvia pölyttämisessä. UV-näkö on harvinainen nisäkkäillä, mutta esimerkiksi linnuilla se on yleisempi. Pumapard
Pumapardin turkissa on isoja, vaaleita leopardin täpliä puuman väriä muistuttavalla pohjalla. Pumapardeilla on pitkä häntä. Kooltaan ne vastaavat puumaa ja ovat vain puolet leopardin koosta. Naaraspumapardit pystyvät yleensä lisääntymään, kun taas urokset ovat tavallisesti lisääntymiskyvyttömiä. Pumapardit elävät lyhempään kuin muut isot kissaeläimet ja kärsivät niitä todennäköisemmin sairauksista, kuten kääpiökasvuisuudesta. Gran Sasson ja Monti della Lagan kansallispuisto
Kansallispuiston symbolina ovat Apenniinien gemssit. Muita suurempia nisäkkäitä ovat saksanhirvi, paikallinen metsäkauris ja Apenniinien susi, ja hieman pienempiä ovat näätä, villikissa, mäyrä, kivinäätä, hilleri ja piikkisika. Norsueläimet
Savanninorsu eli pensasnorsu on norsulajeista suurin. Metsänorsusta se eroaa muun muassa kynsien määrän perusteella: metsänorsulla on viisi kynttä etujaloissa ja neljä takajaloissa (samoin kuin aasiannorsulla), mutta savanninorsulla on etujaloissa vain neljä ja takajaloissa vain kolme kynttä. Savanninorsun syöksyhampaat ovat isommat ja kaarevammat kuin metsänorsun ja korvat jonkin verran suuremmat. Metsäliekosammal
Metsäliekosammal ("Rhytidiadelphus triquetrus") on yksi Suomen suurikasvuisimmista sammaleista, ja muistuttaa ulkonäöltään hiukan huonokuntoista kuusennärettä pienoiskoossa. 
Englanninkielisissä maissa sitä kutsutaan sähköllä tapetun kissan sammaleksi (electrified cat's moss) nukkavierun kissan häntää muistuttavan ulkonäkönsä takia. Puuleopardi
Puuleopardi jaettiin kahdeksi lajiksi vuonna 2007. Borneolla ja Sumatralla elävä, aiemmin puuleopardin alalajina pidetty "borneonpuuleopardi" ("Neofelis diardi") osoittautui geenitutkimuksen perusteella erilliseksi lajiksi, jonka arvioidaan eronneen mantereen puuleopardista jo 1,4 miljoonaa vuotta sitten. Lajien geneettinen ero on suurin piirten yhtä suuri kuin esimerkiksi leijonalla ja leopardilla. Luettelo Pokémon-lajeista (341–360)
Kecleonin ulkonäkö perustuu kameleonttiin. Se on usein vihreä, kaksijalkainen lisko, jolla on korvissaan ja silmän ympärillä keltaisia, kaarevia raitoja. Sen vyötäröllä on punainen sik-sak nauha ja sen häntä on pitkä ja kiertynyt. Kuten oikeankin elämän kameleontit, Kecleon yrittää sulautua maastoon väriään vaihtamalla. Metsästäessä Kecleon käyttää sulautumistaan hyödykseen, sillä se voi hiipiä uhriaan kohti tämän huomaamatta mitään, ja lähelle päästyään napata uhrinsa pitkällä, venyvällä kielellään. Kecleon ei kuitenkaan pysty vaihtamaan punaisen sik-sak nauhansa väriä. Sen mieliala voi vaihtaa myös ulkonäön täysin erilaiseksi. Kecleon muuttuu takaisin normaalin väriseksi, jos se pelästyy jotakin. Metsälukki
Metsälukin väri vaihtelee voimakkaasti, mutta yleensä selän keskellä erottuu leveä, tumma satulakuvio. Koiraiden kylkien pohjaväri on usein hyvin vaaleanruskea ja satulakuvio tummanruskea tai joskus lähes musta. Naaraat ovat pohjaväriltään tummempia ja satulakuvio on toisinaan epäselvä. Metsälukin selkäpuolella on usein myös pieniä, vaaleita nystyjä. Pyyntileuan eli pedipalpin polven kärki on sisäsivulta leventynyt. Metsälukin katse suuntautuu sivuille ja aavistuksen yläviistoon. Terävänystyinen silmäkumpu on suunnilleen yhtä pitkä kuin leveäkin. Silmäkummun ympärillä on vaihteleva määrä pieniä piikkejä. Puuleopardit
Puuleopardit ("Neofelis") on kissaeläimiin kuuluva nisäkässuku, johon kuuluu kaksi lajia: puuleopardi ja borneonpuuleopardi. Borneonpuuleopardia pidettiin alun perin puuleopardin alalajina, mutta nykyisin se luokitellaan omaksi lajikseen. Suvun lajit poikkeavat muista suurista kissaeläimistä kallon muotonsa osalta. Lehtimetsä
Lehtimetsissä on erilaisia metsätyyppejä, joita dominoivat aina tietyt valtalajit. Yksi neliökilometrin kokoinen lehtimetsäalue voi sisältää kymmeniä erilaisia metsätyyppejä. Se mikä metsätyyppi millekin alueelle tulee kehittymään, riippuu paikan kosteudesta, korkeudesta, pienilmastosta ja ravinteisuudesta. Esimerkiksi Euroopassa, tervaleppä-saarni -valtainen luhta kehittyy paikalle jossa on ympäri vuoden matalaa vettä ja paljon ravinteita. Synkkien metsäpurojen varsille kehittyy usein vaahtera-jalavatyyppi. Alaville tiiviille savimaille kehittyy tammi-koivutyyppi. Toisaalta kuivalle hiekkaiselle harjulle kehittyy kuivuutta sietävä mänty-tammivaltainen metsä, tai keto. Kalkkipitoisille, kosteille ja ravinteikkaille rinteille kehittyy usein pyökkimetsä, ja vähäravinteisemmille tammi-lehmustyyppinen metsä. Alavalle paikalle, jossa on runsasravinteinen kuohkea maaperä, ja maanpinnan lähellä virtaavaa pohjavettä, kehittyy useimmiten saarnivaltainen metsä. Vastaavanlaisella paikalla ilman korkeaa pohjavettä, kasvaisi sekalainen tammi-valkopyökki-pyökki-jalavatyypin metsä. Nämä kaikki äsken luettelemat metsätyypit saattavat löytyä yhdeltä ainoalta muutamien hehtaarien maa-alueelta, kunhan olosuhteet niiden muodostumiselle ovat otolliset. Tietyissä metsätyypeissä voi kasvaa dominoivien lajien lisäksi harvalukuisesti muille metsätyypeille tyypillisiä puulajeja. Jokaisessa metsätyypissä on omanlaisensa nisäkäs-, hyönteis-, sieni- ja lintulajistonsa. Tammivaltaisissa metsissä viihtyvät tamminopsasiipi, orava, naakka, närhi, tammihiiri ja häränkieli. Metsissä, joiden pensaskerroksessa on pähkinäpensasta viihtyvät muun muassa pähkinähakki ja pähkinähiiri, sekä lukuisia pähkinäpensaasta riippuvaisia sieni- ja hyönteislajeja. Yhdessä metsätyypissä on useimmiten 1-3 dominoivaa puulajia, sekä useita harvalukuisempia puulajeja. Puuleopardi
Tarhaoloissa puuleopardit joutuvat yleensä tyytymään valmiiksi tapettuun ravintoon, mutta paikoin niille tarjotaan virikkeenä eläviä viiriäisiä, jotka ne saavat itse ottaa päiviltä. Täysikasvuinen peto tarvitsee 170–450 grammaa ruokaa päivittäin, mutta voi syödä kerralla enemmänkin. Kun se saa saaliikseen linnun, se kynii tämän ennen syömistä, jotta höyheniä ei joudu vatsaan. Metsäunikeko
Metsäunikeko eli puu-unihiiri ("Dryomys nitedula") on Euraasiassa elävä unikekoihin kuuluva jyrsijälaji. Se on hieman pähkinähiirtä suurempi, mutta tammihiirtä pienempi. Metsäunikeon levinneisyys ulottuu Sveitsistä Kiinaan. Euroopassa metsäunikeko on kaakkoinen laji. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on metsäunihiiri. Sapelileuat
Sapelileukojen heimoon kuuluu 3 sukua ja 7 lajia. Kooltaan heimon lajit ovat pienehköjä ja kasvavat suurimmillaan noin 13–19 cm:n mittaisiksi. Ruumiinrakenteeltaan sapelileuat ovat pitkänoamisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat usein teleskooppimaiset silmät, suuri, silmän taakse ulottuva suu ja kookkaat terävät hampaat, lyhyehkö selkäevä, rasvaevä, voimakkaasti haarautunut pyrstöevä ja pitkä peräevä. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa. Sapelileukalajeilla ei ole suomuja ja väriltään kalat ovat harmaita, ruskeita tai tummanruskeita. Heimon kalat ovat hermafrodiitteja. Puuleopardi
Tarhaoloissa puuleopardien lisäännyttäminen on ollut vaikeaa. Uros ja naaras kiintyvät toisiinsa vain pitkän ajan kuluessa ja usein käy niin, että uros mieluummin tappaa naaraan kuin parittelee tämän kanssa. Tämän vuoksi eläinten parittaminen tarhaoloissa on hyvin riskialtista puuhaa. Parin muodostaminen kestää puuleopardeilla kauan, mutta on myös havaittu, että kun uros ja naaras ovat kiintyneet toisiinsa, niistä tulee hyvin läheiset. Eläinten käytös viittaa siihen, että ne saattavat olla yksiavioisia, mikä olisi kissaeläinten keskuudessa ainutlaatuista. Luettelo Pokémon-lajeista (1–20)
Charizard on lohikäärmemäinen, kaksijalkainen Pokémon. Se on pääosin oranssi kerman värisellä alapuolella, joka kulkee rintakehästä aina liekehtivään hännän tyveen asti. Charizardilla on pitkä kaula, pienet siniset silmät, ylöspäin suuntautuvat sieraimet ja kaksi tylppää sarvea sen suorakulmaisessa päässä. Sillä on myös kaksi jatkuvasti näkyvillä olevaa kulmahammasta sen yläleuassa, kaksi isoa, turkoosin alapuolen omaavaa siipeä, sekä sarvimainen lisäke kunkin siiven kärjessä. Charizardin käsivarret ovat tukevaan vatsaan verrattuna lyhyen ja luisevan näköiset; jokaisessa raajassa on kolme valkoista kynttä. Sillä on myös tanakat jalat ja kermanvärinen pohja sen jalkapohjissa. Puuleopardi
Puuleopardi on ruumiinrakenteeltaan hyvin sopeutunut elämään korkealla puiden oksilla. Sen ruumis on vanttera ja pitkänomainen. Sillä on suhteellisen suuret tassut ja lyhyehköt jalat, jotka soveltuvat kapeilla oksilla liikkumiseen. Huomattavan pitkä ja paksu häntä puolestaan auttaa petoa säilyttämään tasapainonsa vaikeakulkuisessa latvustossa. The Legend of Zelda -pelisarjan hahmot
"Ocarina of Timessa", "Majora's Maskissa" ja "Twilight Princessissa" esiintyvä Skull Kid on outo rääsyihin pukeutunut olento. "Ocarina of Timessa" ja "Twilight Princessissä" Skull Kidillä on vain pieni sivurooli. mutta "Majora's Maskissa" hän on yksi tärkeimmistä hahmoista. Skull Kid ei ole ainoa laatuaan vaan Kadonneessa Metsässä asuu monia hänen kaltaisiaan. Jos joku joka ei ole kokiri eksyy metsään, hänestä tulee joko stalfos tai Skull Kidin kaltainen, linnunpelättiä muistuttava olento. Skull Kid haluaa peittää kasvonsa tai pikemminkin niiden puutteen. Puuleopardi
Varsinainen puuleopardi jaetaan vielä kolmeen alalajiin: Norsut
Savanninorsu eli pensasnorsu on norsulajeista suurin. Metsänorsusta se eroaa muun muassa kynsien määrän perusteella: metsänorsulla on viisi kynttä etujaloissa ja neljä takajaloissa (samoin kuin aasiannorsulla), mutta savanninorsulla on etujaloissa vain neljä ja takajaloissa vain kolme kynttä. Savanninorsun syöksyhampaat ovat isommat ja kaarevammat kuin metsänorsun ja korvat jonkin verran suuremmat.
"Aavikkonorsu" on Namibin kuivalle ja kuumalle puoliaavikolle sopeutunut savanninorsu, joka elää Damara- ja Kakaomaissa. Puuntuhooja
Puuntuhooja on helposti tunnistettava ja tukevarakenteinen perhonen. Aikuinen yksilö on huomiota herättävän kookas ja yleisväriltään selvästi harmaanruskea. Sekä etu- että takasiivet ovat pohjaväriltään rusehtavat ja siipiä kirjoo tumma, verkkomainen kuvio, joka erottuu selvänä myös takasiivissä. Keskiruumiin selkäpuolella on vaalealla pohjalla tumma kuvio, joka voi tuoda mieleen kasvot. Takaruumiin jaokkeiden reunat ovat vaaleat ja muodostavat takaruumiiseen vaalean poikkiraidoituksen. Tuntosarvet ovat poikkileikkaukseltaan lieriömäiset. Siipien kärkiväli on koiraalla 55–77 mm ja naaraalla 68–95 mm. Luotsiperhoset
Useimmista perhosryhmistä poiketen haapa- ja luotsiperhosten munat ovat piikikkäitä ja muistuttavat usein merisiiliä, mutta tämäkään piirre ei aina pidä paikkaansa. Toukat ovat ulkonäöltään vaihtelevia, mutta niiden selkäpuolella on usein kookkaita ulokkeita. Toukat käyttävät ravinnokseen monia kaksisirkkaisia kasvilajeja, mutta kailot ("Bebearia") elävät yksisirkkaisilla kasveilla, useimmiten tyräkeillä. Pitkähäntäkissa
Pitkähäntäkissa muistuttaa hyvin paljon oselottia, joskin sen pää on lyhyempi, häntä pitempi ja hännän täpläkuviointi on toisenlainen. Pitkähäntäkissassa on merkittävää, että se on sukulaistaan taitavampi kiipeilijä, mistä juontuu sen puuoselotti-nimitys. Oselotti yleensä saalistaa maassa, kun taas pitkähäntäkissa voi viettää koko elämänsä puissa, saalistaen loikkimalla lintuja ja apinoita. Se on toinen kahdesta kissalajista, joiden nilkan joustavuus sallii sen laskeutua puusta pää edellä, toinen on puuleopardi. Se pystyy tarttumaan oksaan yhtä hyvin etu- kuin takatassuillaan ja hyppäämään pitkiä matkoja. Pitkähäntäkissojen on nähty roikkuvan oksista yhden tassun varassa. Luettelo Pokémon-tyypeistä
Ruohotyypin Pokémonit ovat heikkouksiltaan ja vahvuuksiltaan heikoimpia Pokémoneja ja ne ovat yhdessä tuli- ja vesityypin Pokémonien lisäksi peruselementtejä.
Ruohotyypeillä kyvyt ja esiintyminen ovat yhdistyneet kasvielämään ja luontoon. Ne käyttävät monia HP-uusimiskeinoja ja liikkeitä, jotka aiheuttavat erilaisia tiloja heidän hyödykseen, esimerkiksi lamaannuttaminen. Esimerkki tällaisesta liikkeestä on "Absorb", joka parantaa liikettä käyttänyttä Pokémonia puolella vastustajalleen aiheutuneesta vahingosta. Kuudennesta sukupolvesta lähtien ruohotyypin Pokémonit ovat olleet immuuneja liikkeille "Sleep Powder", "Poison Powder" ja "Stun Spore". Toisen sukupolven aikaan melkein puolet ruohotyypin Pokémoneista oli myös myrkkytyyppisiä. Ensimmäisessä sukupolvessa oli vain yksi puhtaasti ruohotyyppinen Pokémon, Tangela. Esimerkkejä ruohotyypin Pokémoneista ovat Bulbasaur (joka on myös myrkkytyypin Pokémon), Leafeon ja Chespin. Amazonin sademetsä
Muita nisäkäslajeja Brasilian sademetsäalueilla ovat muun muassa muurahaiskarhut, vyötiäiset, laiskiaiset, kinkajut ja monet muutkin puolikarhut, puupiikkisiat sekä lepakot. Muurahaiskarhujen ja laiskiaisten ravintona ovat hyönteiset, lepakkojen lähinnä kukkien mesi ja hedelmät – poikkeuksena yöaikaan liikkuva isoverenimijä, joka käyttää ravintonaan nisäkkäiden, jopa ihmisten, verta. Metsälepakko
Metsälepakko muistuttaa isolepakkoa, mutta on sitä tummempi ja pienempi. Turkki on lyhytkarvainen, selästä punaruskea, vatsasta kellanruskea. Naama, korvat ja siipien lentokalvo ovat tummanruskeat. Nuoret yksilöt ovat tummempia kuin aikuiset. Saadanin kansallispuisto
Puisto on siitä erityinen, että se ulottuu valtameren rannalta pensassavannille. Siellä näkee kirahveja, puhveleita, pahkasikoja, paviaaneja ja erilaisia antilooppeja. Elefantit liikkuvat 30 yksilön laumoina, ja leijonilla on useita pentueita puiston alueella. Muita petoja ovat leopardi, hyeena ja sakaali. Wami-jokea pitkin tehdään risteilyjä, joissa voi nähdä krokotiileja ja virtahepoja. Saadanin ranniolla on Manner-Tansanian viimeinen uhanalaisen liemikilpikonnan pesimäalue. Merialueilla tavataan ryhävalaita ja delfiinejä. Saarlooswolfhond
Saarlooswolfhond muistuttaa ulkonäöltään hieman sutta/saksanpaimenkoiraa. Koira on korkeuttaan pitempi, suuri ja hoikka mutta voimakasrakenteinen. Silmät ovat hiukan vinot ja väriltään mielellään keltaiset. Korvat ovat pystyt, hyvin liikkuvat ja kolmiomaiset, kärjistään pyöristyneet. Tuuhea häntä on hieman kaareutunut ja ulottuu koiraa kintereisiin. Koiran turkki on myös tuuhea ja muodostaa pään ympärille rodulle ominaisen kauluksen. Värejä ovat harmaan ja ruskean eri sävyt sekä vaaleat sävyt kermanvalkoisesta valkoiseen. Saarlooswolfhond liikkuu kevyesti ja voi väsymättä ravata hyvin pitkiä matkoja. Suohirvi
Suohirven esivanhemmat levisivät Etelä-Amerikkaan noin kolme miljoonaa vuotta sitten Panamankannaksen muodostuttua Amerikkojen välille. Lajin pleistoseenikautisia fossiileja on löydetty Brasiliasta ja Argentiinasta. Perintötekijöihin pohjautuvan tutkimuksen mukaan sen esi-isät erkanivat muista hirvieläimistä ehkä jo ennen kannaksen muodostumista. Puuttuvista fossiililöydöistä huolimatta on esitetty myös teoria, jonka mukaan suohirvi ja muut Etelä-Amerikan hirvieläimet polveutuvat valkohäntäpeurojen "Odocoileus"-suvusta. Suohirven lähimpiin sukulaisiin kuuluvat joka tapauksessa piikkohirvet ("Mazama"), pudut ("Pudus"), chilenhirvi ja pampahirvi. Vain pampahirvellä ja suohirvellä on sieraimissa hajurauhaset. Suohirven ja pampahirven sukulaisuudesta voi myös kertoa läheinen kromosomimäärä, pampahirvellä niitä on 68 ja suohirvellä vain kaksi vähemmän. Euoplocephalus
Euoplocephalus ("hyvin panssaroitu pää") oli hirmulisko, joka eli myöhäisellä liitukaudella noin 75 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikassa. Noin seitsemän metrin pituiseksi kasvanut "Euoplocephalus" oli kasvinsyöjä. Se oli kokonaan paksun luupanssarin peitossa. Jopa sen silmäluomet olivat panssaroidut. "Euoplocephaluksen" hännässä oli raskas, luinen nuija, jota se käytti puolustautumiseen suuria teropodeja, kuten "Albertosaurusta" vastaan. "Euoplocephalus" kuului Ankylosauridae-heimoon, johon kuului myös muun muassa "Ankylosaurus". Euoplocephalus muistuttaa "Saichaniaa". Se eli metsissä, ja se oli vaikea saalis teropodeille, koska se oli hyvin panssaroitu. Puuleopardi
Puuleopardit saalistavat hyvin erilaisia saaliseläimiä, muun muassa oravia, erilaisia lintuja (kuten metsäviiriäisiä) ja jopa gibbonin kokoisia apinoita. Pedon suuret kulmahampaat mahdollistavat tehokkaan tappamisen, ja se voikin ottaa hengiltä paljon itseään suurempia eläimiä kuten villisikoja ja hirvieläimiä. Puuleopardi vaanii saalistaan puun oksien suojissa ja pudottautuu sieltä uhrinsa niskaan. Se osaa myös kalastaa.