Milloin Ikaalisten Kylpylä on perustettu?
Ikaalisten Kylpylä
Ikaalisten Kylpylä (virallisesti Scandic Ikaalisten Kylpylä) on vuonna 1884 perustettu Ikaalisissa Kylpylän kaupunginosassa sijaitseva kylpylä, joka tunnetaan erityisesti loma- ja kongressikeskuksena. Kylpylä on Pohjoismaiden suurin monitoimikylpylä, josta löytyy muun muassa laaja valikoima wellness-hoitoja, ryhmäliikuntatunteja, golf-kenttä ja keilahalli. Ikaalisten Kylpylä
Kylpylän perusti vuonna 1884 kauppias G. N. Eränen Naantalin kylpylän innoittamana. Kylpylän alkuperäinen nimi oli ”Eräsen sauna”, mutta vuoden 1896 asiakirjoissa kylpylää kutsutaan ”Kauppalan saunaksi", kun Ikaalisten kauppala tuli mukaan kylpylän omistajaksi. 1910-luvulla nimi muuttui "Ikaalisten Kylpylaitos Oy:ksi" ja vuonna 1927 uuden laajennuksen yhteydessä "Ikaalisten Kylpylä Oy:ksi". Nykyisin Ikaalisten kylpylä kuuluu Scandic Hotels -ketjuun.
Olympia (Kreikka)
Kylpylät Olvi
Olvin historia alkoi 5. lokakuuta 1878 Iisalmen kauppalassa, jossa kahdeksan iisalmelaista kokoontui pohtimaan olutpanimon perustamista apteekkari Gustaf Ignatiuksen johdolla. Hän ja hänen vaimonsa tahtoivat mietojen alkoholijuomien valmistuksella vähentää vahvojen alkoholijuomien käyttöä. Kiikala
Historiallisesti Kiikala on ollut osa todennäköisesti jo 1230-luvulla perustettua Uskelan kirkkopitäjää ja sittemmin osa tämän alaisuuteen 1440-luvulla muodostunutta Perttelin kappeliseurakuntaa, johon tuolloin kuuluivat myös Kuusjoki ja myöhemmin Someroon liitetyt Uskelan pohjoisosan kahdeksan kylää. 1590-luvulla Kiikalaan rakennettiin saarnahuone, ja siitä tuli Perttelin kappeliseurakunnan saarnahuonekunta. Kiikalan seurakunta erotettiin Uskelasta itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1639. Kiikalan kunta perustettiin vuonna 1869. Ikaalinen
Ikaalinen on tunnettu Ikaalisten Kylpylästä, kansainvälisestä jokakesäisestä Sata-Häme Soi -festivaalista sekä aikoinaan menestyneestä Ikaalisten Tarmo -pesäpallojoukkueesta. Ikaalinen on ollut ja on yhä koulutus-, kauppa- ja hallintopaikkakunta. Iraklis Thessaloniki BC
Iraklis BC on kreikkalainen koripalloseura, joka sijaitsee Thessalonikissa. Emäseura Iraklis perustettiin 1908, jolloin alkoi Iraklis Thessaloniki FC:n toiminta. Joukkue on voittanut Kreikan mestaruuden kahdesti (1928 ja 1935), mutta joutuu nyt pelaamaan alemmalla sarjatasolla. Roomalainen kylpylä (Ateena)
Roomalainen kylpylä on roomalaisaikaisten termien arkeologinen kohde, joka sijaitsee Vasilíssis Amalías -valtakadun varrella Kansallispuutarhan laidalla Ateenan keskustassa.
Kylpylä rakennettiin 200-luvun lopulla herulien hyökkäyksen jälkeen, ja se oli käytössä ainakin 500-luvulle saakka. Sama alue oli ollut geometrisella kaudella hautausmaana. Myöhemmin se sijaitsi kaupunginmuriin ulkopuolella ja oli merkittävä paikka moneille kulteille. Hadrianuksen aikana 100-luvulla, kun läheinen Olympoksen Zeuksen temppeli ja Hadrianuksen kaari valmistuivat, alueesta tuli osa varsinaista kaupunkia. Tuolloin sinne rakennettiin lukuisia pyhäkköjä, yksityistaloja ja kylpylöitä. Ikaalisten Auto
Osakeyhtiön ovat perustaneet lähinnä ikaalislaiset maanviljelijät, jotka halusivat säilyttää pysyvän julkisen yhteyden Ikaalisten maalaiskunnan Kovelahdesta Kyrösjärven pohjoispäästä Valtatien 23 tuntumasta Tampereelle. Yhtiön perustamisvuosi on 1950, ja ensimmäisenä toimitusjohtajana oli Nestor Mäkkylä. Iin pappila
Iin seurakunta perustettiin 1300-luvulla, ja sen historian aikana on ollut useita pappilarakennuksia. Venäläiset polttivat 1500-luvulla pappilan useampaan kertaan ryöstellessään Pohjois-Pohjanmaata. Tarinan mukaan vuonna 1589 kappalainen poltettiin elävältä lohiverkkoon käärittynä pappilan pihassa. Uudelleen pappila poltettiin isovihan aikana vuonna 1714. Kyrön pitäjä
Hämeen- tai ns. Ydin-Kyrön alue jakautui myöhemmin 1640-luvulla Hämeenkyröksi (Kyrö af Tavastland) ja Ikaalisten Kyröksi (Kyrö af Ikalisis). Sekä Hämeenkyrö että Ikaalisten Kyrö jakautuivat 1865 annetun keisarillisen asetuksen myötä kuntiin ja seurakuntiin, joilla oli erillinen hallinto. Hämeenkyrö jakutui Viljakkalaksi ja Hämeenkyröksi, joista Viljakkala on tehnyt kuntaliitoksen Ylöjärveen 2000-luvulla. Ikaalisten Kyrö jakautui ensin kahtia Kankaanpään eriytyessä kappeliseurakunnaksi 1840-luvulla ja sittemmin omaksi kunnaksi 1860-luvulla. Sittemmin Parkano erottautui 1880-luvulla Ikaalisten Kyröstä ja Kihniö Parkanosta myöhemmin. Myös Honkajoki ja Karvia muodostuivat omiksi kunnikseen ja seurakunniksi 1800-1900-lukujen taitteessa. Viimeisenä Ikaalisista erosi Jämijärvi 1910-luvulla. Imatran kylpylä
Operatiivisen toiminnan pyörittämiseen perustettavan yhtiön omistus oli alkuperäisissä kaavailuissa Lomaliitto ry. 14.3.1984 hyväksytyn sopimuksen allekirjoituksen jälkeen Lomaliitto ajautui kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin, ja toimitusjohtaja Ollila vapautettiin tehtävistään. Vaikeuksien seurauksena Lomaliiton edustajat ilmoittivat säätiön edustajille 15.12.1984, ettei Lomaliitolla ole edellytyksiä ryhtyä harjoittamaan sopimuksissa mainittua kylpylätoimintaa. Apollonin temppeli (Aígina)
Apollonin temppeli oli antiikin aikainen Apollon-jumalalle omistettu temppeli Aiginan kaupungissa Aiginan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde, joka tunnetaan myös nimellä Kolóna (Κολώνα, ”Pylväs”), sijaitsee nykyisen Aíginan kaupungin luoteispuolella.
Temppeli rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 520–500 eaa. Samalla paikalla on ollut jo aiemmin jonkinlainen varhaisempi pyhäkkö. Arkaainen temppeli oli omistettu Apollonille, jota kutsuttiin myös Apollon Delfinokseksi. Jumalan kunniaksi järjestettiin vuosittain Delfinion-kuussa kilpailut, joihin kuului juoksu vesiruukkuja kantaen. Roomalaisella kaudella temppelin paikalla oli linnoitus. Mehiläinen (yritys)
Sairaalaosakeyhtiö Mehiläisen perusti neljä lääkäriä vuonna 1909 Helsingissä. Yritys toimi alun perin Huvilakadulla 42-paikkaisena mutta muutti vuonna 1932 omaan sairaalarakennukseensa Pohjoisen Hesperiankadun varrelle. Jatkosodan aikana sairaala toimi sotasairaalana. Vuonna 1984 yhtiöön ostettiin Hakaniemen Lääkäriasema, ja yhtiö alkoi muotoutua konserniksi. Imatran kylpylä
Vuonna 2004 rakennettiin yksityisen puolen kesken jääneille perustuksille lomakylä, jota laajennettiin vuonna 2008. Lomakylässä on yhteensä 36 loma-asuntoa. Laajennukset jatkuivat vuosina 2006–2008, jolloin uusittiin ravintolamaailma (ravintolat Pistaasi ja Kastanja Nordic Kitchen) ja rakennettiin Keilahalli Bowlville sekä lisää kokoustiloja. Vuosina 2005–2007 tehdyt uudet investoinnit lisäsivät vapaa-ajan asiakkaitten kysyntää merkittävästi: kuntoutus ja vapaa-aika toivat kumpikin n. 50 % liikevaihdosta. Venäläisten asiakkaiden esiinnousu ja agenttikumppanuudet lisäsivät ulkomaalaisia asiakkaita. Ikaalisten kihlakunta
Vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa muodostettiin samanniminen, vuoden 2007 loppuun toiminut kihlakunta, johon kuuluivat Hämeenkyrö, Ikaalinen, Kihniö ja Parkano sekä ennen vuotta 2007 ja Ylöjärveen liittymistä myös Viljakkala. Kihlakunta sijaitsi aluksi Hämeen läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä. Katane
Terme Achillianen kylpylän jäänteet sijaitsevat Pyhän Agathan katedraalin alla ja jatkuvat Piazza Duomon alle. Kylpylä rakennettiin oletettavasti 200-luvulla jaa. Sen alkuperäinen nimi "Thermae Achillianae" (”Akhilleuksen kylpylä”) tunnetaan piirtokirjoituksesta, mutta nimen alkuperää ei tiedetä; se on voinut tulla esimerkiksi rakennuttajasta tai rakennuksessa olleesta Akhilleuksen patsaasta. Rakennuksesta on säilynyt yksi suorakulmainen neljän pylvään tukema sali. Termien holvit oli koristeltu stukko-reliefeillä. Yyterin kylpylähotelli
Rantasipi-ketjuun kuulunut hotelli avattiin vuoden 1974 keväällä nimellä Hotelli Rantasipi Yyteri. Se oli valmistuessaan Suomen korkeatasoisimpia ja trendikkäimpiä hotelli-ravintoloita. Keittiömestarina toimi aikansa tunnetuimpiin ravintolakokkeihin kuulunut Eero Mäkelä, ja hotellin yökerhossa esiintyi lukuisia tunnettuja artisteja. Hotellissa järjestettiin myös Pori Jazz -festivaalien konsertteja. Rantasipi Yyterin ravintoloissa oli tilaa yhteensä yli 2 000 hengelle, hotellissa huoneita oli alun perin hieman runsaat 130. Hotellin alkuperäistä sisustusta suunnitteli muun muassa muotoilija Yrjö Kukkapuro. Korkeasta tasostaan johtuen myös hotellin hintataso oli kova. Kylpylä
Kylpylä on paikka, jossa oleskellaan vesialtaissa virkistäytymisen tai terveyden takia. Kylpylöissä käyminen on sosiaalista toimintaa. Tarjolla on yleensä myös monenlaisia hoitoja, kuten hierontaa sekä kasvo-, vartalo-, käsi- ja jalkahoitoja. Ensimmäiset kylpylät perustettiin kuumien lähteiden tai mineraalipitoisten vesien äärelle. Imatran kylpylä
Vuonna 2007 ravintolatoimintaan panostettiin laajentamalla ravintola- ja keittiötiloja, erityisesti tähdättiin iltaravintolamyyntiin ravintola Tähtitaivaalla ja Aulabaari Helmellä. Uusia sauna- ja pukutiloja rakennettiin kasvavan yleisömäärän vuoksi vuonna 2007. Samana vuonna aloitettiin työterveyshuoltopalveluiden tuottaminen ostamalla Imatran kaupungin työterveystoiminnot. Organisaatio uudistui uusia liiketoimintoja vastaavaksi. Imatran Kylpylä on nykyisin myös YIT Villas & Chalets -lomaverkoston operaattori, ja se markkinoi Imatra Spa Viikko Oy:n kautta loma-asuntojaan viikko-osakkeiksi ollen samalla mukana kansainvälisessä RCI-pistevaihtojärjestelmässä. Ikšķile
1200-luvun alussa Riian perustamisen jälkeen sen merkitys asteittain väheni kaupallisten aktiviteettien ja myös piispanistuimen siirtyessä lähempänä Väinäjoen suuta sijaitsevaan toiseen liiviläiskylään, josta sittemmin kasvoi yksi Itämeren alueen kauppakeskuksista. Ikšķilessä on vielä nähtävissä linnanrauniot, mutta suurin osa muista historiallisista osista on jäänyt Väinäjoen patoaltaan alle. Itäinen kylpylä
Kylpylä sijaitsi Olympian temenos-alueen eli "Altiksen" itäpuolella, mistä se on saanut nykyisen nimensä. Se rakennettiin roomalaisella ajalla keisari Septimius Severuksen aikana 200-luvun jaa. alussa noin vuonna 65–67 jaa. rakennetun Neron huvilan paikalle, johon oli myös kuulunut pienempi kylpylä. Kalkkinen
1887 perustettiin koulupiiri Kalkkisiin, ja se on yhä sama kuin perustamisvuonna. 1910 vihittiin Kalkkisten kirkko, jonka rakennutti rukoushuoneyhdistys talkootyönä. Vuonna 1951 kirkko siirtyi seurakunnan hoitoon ja omistukseen. Siunauskappeli Kalkkisten hautausmaalle rakennettiin 1964. 1919 vihittiin nuorisoseurantalo Pörskälä. Se paloi 1963, ja rakennettiin 1970 uudelleen talkoilla palaneen talon paikalle. Talo on erilaisten harrastusryhmien ja koululaisten ahkerassa käytössä. 1920 perustettiin Kalkkisten Osuuskassa, joka edelleen toimii Kalkkisten Osuuspankkina. 1900-luvun alussa Kalkkisten seutu eli voimakasta kasvun aikaa. Maa- ja metsätalouden kehittämisen lisäksi Iisakkilan kartanon silloinen omistaja perusti höyrymyllyn, höyrymeijerin ja kauppaliikkeen. 1920-luvulla käynnistettiin osuusmeijeri. Meijeritoiminta jatkui vuoteen 1971. Nykyisin meijerin alue toimii lomailupaikkana ja tunnetaan nimellä Kalkkisten lomameijeri. Kalkkisten seudulla on vielä muutama vuosikymmen sitten toiminut kuusi kauppaa ja kaksi myymäläautoa. Maatilatalouden yrityksiä on 38. Vuonna 2001 niitä oli 43 ja vuonna 1998 vielä 48. Vanajan kartano
Äikäälän tilan historia ulottuu varhaiskeskiajalle saakka. Ensimmäinen asiakirjamaininta on vuodelta 1374, jolloin Äikäälän omistajaksi mainitaan Olle af Aeykaelum. Osan keskiajasta Äikäälä oli Harvialan rälssinä, ja yksi sen pitkäaikaisista omistajista oli katolinen kirkko, jolloin sen historia liittyy Vanajan piispankartanon historiaan. Koko Äikäälän historian aikana sen omistajat ovat varsin harvoin asuneet tilalla, ja se on ollut lampuotien eli koko tilan vuokraajien hallinnassa. Kartanon omistajiksi uudella ajalla mainitaan mm. seuraavat henkilöt:Varsinainen Vanajanlinnan historia alkaa vuodesta 1918, jolloin Äikäälän tilan osti Rosenlew-yhtymän pääosakas, lääketieteen ja kirurgian tohtori Carl Wilhelm Rosenlew. Saadakseen vapaan hirvenmetsästysoikeuden tilalle Rosenlew laajensi sen pinta-alaa ostamalla 1922 määräalan Kidun tilasta sekä myöhemmin Kappolan tilan 1927. Kartanon kokonaispinta-alaksi tuli 501 hehtaaria. Rosenlewin alkuperäinen ajatus oli rakentaa hankkimalleen tilalle Katumajärven rantaan metsästyslinna, jossa itsenäistyneen valtion poliittinen ja taloudellinen eliitti voisi harrastaa metsästystä ja siihen liittyviä pitoja. Järvikoiskylä
Kylä oli olemassa 1500-luvulla, vaikka sen vuosina 1618–1623 sanotaan olleen autio (”ödhe”). Vuonna 1848 siellä oli 139 ja 1900-luvun alussa 187 asukasta (93 miestä ja 94 naista). Kylässä oli hyvin tunnettu Iiliän koivu (vatjaksi "Iilia kahči"), pyhä "sűvä kaivo" ja uhriaitaus, josta on julkaistu yksityiskohtaisia kuvauksia. Kylä oli 1800-luvun lopusta alkaen vatjalaiskulttuurin tukimuskohde. Järvikoiskylässä on käynyt useita kansatieteellisiä tutkimusretkiä, muun muassa Vihtori Alavan, Samuli Paulaharjun, J. Lukkarisen sekä Paul Aristen. Eilakaisla
Eilakaisla Oy:n perusti Eila Kaisla vuonna 1971. Yritys toimi alun perin nimellä Toimialapalvelu Eilakaisla Oy. Eila Kaisla oli aloittavan yriyksen ainoa työntekijä. Ensimmäinen työpaikkailmoitus ilmestyi "Helsingin Sanomissa" 7. maaliskuuta 1971. Yritys kasvoi nopeasti ja työllisti pian 120 henkeä kuussa. Vuonna 1984 Eila Kaisla valittiin vuoden yrittäjäksi Helsingissä, ja vuonna 1987 hänet sekä yritys palkittiin valtakunnallisella yrittäjäpalkinnolla. Vuonna 1988 yritys laajensi toimintaansa Espooseen ja sen pääkonttori siirtyi Helsingin keskustaan Aikataloon. Vuonna 1989 Eilakaisla laajensi toimintaansa Tampereelle. Kladeoksen kylpylä
Kylpylä on saanut nykyisin käytetyn nimensä siitä, että se sijaitsi Kladeosjoen rannalla aivan Olympian alueen länsilaidalla. Sen paikalla sijaitsi alun perin varhaisemman Kreikkalaisen kylpylän uima-allas. Kylpylä rakennettiin roomalaisella ajalla 100-luvulla jaa. samaan aikaan läheisen niin kutsutun Roomalaisen majatalon kanssa. Tuohon aikaan kylpylät alkoivat muuttua yksinkertaisista kreikkalaisista kylpylöistä ylellisemmiksi vapaa-ajanviettopaikoiksi. Elia Heikel
Heikel oli huvilakaupunki Kauniaisten perustajia. Hän osti vuonna 1902 rakennusmestari Emil Lindstedtin kanssa Glimsin maatilan alueelta 30 hehtaaria maata. Seuraavana vuonna Heikel rakensi Gallträskin rannalle Kauniaisten ensimmäisen huvilan Villa Heikelin. Heikelin mukaan Kauniaisissa on nimetty Eteläinen ja Pohjoinen Heikelintie. Kaipaala
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 ja uudelleen ruotsalaisajan alussa vuosina 1618–1623 laaditussa verokirjassa nimellä "Kaibala". Sen alueelta on löydetty muinainen inkeroisten tasamaakalmisto. Myöhemmin aina toiseen maailmansotaan saakka Kaipaalassa asui lähes yksinomaan inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 asukkaita oli reilut sata henkeä, jotka kaikki olivat valtion talonpoikia. Paikallisia sukuja olivat Borissa, Kustola, Luukka, Muoni, Toivonen, Tupina ja Vontti. Vuonna 1899 Kaipaala kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 230 asukkaasta kaikki olivat luterilaisia suomalaisia. Ikaalisten Auto
Liikennöinti alkoi toimintansa lopettaneen Akseli Kallion vanhoilla linja-autoilla. Kallio oli aloittanut uransa taksiautoilijana Hämeenkyrössä vuosien 1926–1927 tienoilla. Vuonna 1933 hän oli saanut hoitaakseen linjaliikenteen Hämeenkyrön ja Ikaalisten välillä, ja vuonna 1938 hänelle siirtyi linja Kovelahti–Ikaalinen–Tampere, jonka maanviljelijä Taave Nikinoja oli aloittanut 1920-luvun lopulla. Kallio luopui linja-autoliikenteen harjoittamisesta ja siirtyi kauppiaaksi vuonna 1950. Ikaalisten Kylpylä
Huoneita 314 kpl, joista allergiahuoneita 55, esteettömiä 4 ja lemmikkihuoneita 14 kpl. Ylöjärvi
Ylöjärven kappeliseurakunta perustettiin vuonna 1779 erottamalla se Pirkkalasta. Seurakunta itsenäistyi vuonna 1895, mutta ero Pirkkalasta toteutui lopullisesti vasta 1900-luvun vaihteessa. Nykyisen kirkon paikalla sijainnut Ylöjärven ensimmäinen kirkko oli valmistunut vuonna 1781, ja se tuhoutui salaman sytyttämässä tulipalossa vuonna 1842. Ylöjärven maalaiskunta perustettiin vuonna 1869. Ylöjärven ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa vuonna 1871; sitä ennen kunnassa oli toiminut asessori Gabriel Ahlmanin testamenttivaroin toiminut kiertävä pitäjänkoulu vuodesta 1811 alkaen. Jatkosodan jälkeen Ylöjärvelle asutettiin Kaukolan siirtoväkeä. Maa- ja metsätalous pysyi pitkään Ylöjärven pääelinkeinona, kunnes kunta alkoi nopeasti teollistua viime sotien jälkeen. Vuonna 1951 aloitti Ylöjärvellä toimintansa Hämeen Työläisnuoriso -opisto, jonka nimi muutettiin jo varsin pian Voionmaan opistoksi professori Väinö Voionmaan mukaan. Kaupungiksi kunta muuttui vuoden 2004 alusta. Nikopolis
Pohjoinen kylpylä Ivíronin luostari
Ivíronin luostari on perustettu 900-luvun loppupuolella. Sen perusti iberialainen eli georgialainen munkki Johannes Iberialainen (Johannes Tornikipos) poikansa Euthymioksen kanssa. Johannes oli Athanasios Athoslaisen oppilas ja luostari perustettiin pian Suuren lavran ja Vatopédin perustamisen jälkeen. Pian tämän jälkeen luostariin tuli lisää iberialaisia. Näiden mukaan luostarikin sai nimen Ivíron. Bysantin keisari Basileios II teki luostarille suuria lahjoituksia, jotka edistivät sen kasvua. 1300-luvulla luostariin hyökkäsivät katalonialaiset merirosvot aiheuttaen luostarille suurta tuhoa. Korjauksiin se sai kuitenkin runsaasti apua Serbian ja Georgian kuninkaallisilta. Myöhemmin myös Konstantinopolin patriarkat tukivat luostaria monin tavoin, esimerkiksi kasvattamalla luostarin kirjastoa arvokkailla käsikirjoituksilla.
Ivíron kukoisti erityisesti 1500-luvulla. Luostarissa oli vakavat tulipalot vuosina 1740 ja 1845 sekä vuonna 1865, joka oli vakavin ja tuhosi koko luostarin. Ivíronilla oli pitkän aikaa 1900-luvulla suurta pulaa tulijoista, minkä vuoksi siellä jouduttiin siirtymään idiorytmiseen kilvoitustapaan. Luostarin viimeinen georgialainen munkki kuoli vuonna 1955. Sittemmin luostari on elpynyt kreikkalaisten munkkien voimin. Luostari on noudattanut kinobioottista elämäntapaa vuodesta 1990. Vuonna 2011 luostarissa oli 32 asukasta. Imatran kylpylä
Kun tilojen laajennuksen suurinvestointi tehtiin vuosina 1999–2001, suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Arktes Oy, pääsuunnittelijanaan Paavo Karjalainen. Sisustussuunnittelusta vastasi sisustussuunnittelija Leena Litovuo. Noin 15 miljoonan euron investoinnissa pääpaino oli elämyskylpylällä, uudet ja vanhat osat yhdistävällä kylpyläkadulla ja hotellin laajennuksella. Muutos oli menestys, ja se ajoittui matkailuympäristön kehityksen kannalta hyvään saumaan. Karjalaisen ja Litovuon kanssa toteutettiin myös loma-asuntojen suunnittelu vuonna 2003 sekä ravintola-, allas- ja kokoustilojen laajennus vuosina 2007–2008. Kylpylärakennuksen alkuperäiset hotellihuoneet modernisoitiin vuosina 2004 ja 2013. Suunnittelusta vastasi Arkkitehtuuritoimisto Manninen & Kni, pääsuunnittelijana arkkitehti Eeva Manninen. Ikaalisten taistelut
Ensimmäinen yhteenotto käytiin aamulla 16. helmikuuta Luhalahdessa, jonne Otto Ivalon johtama Ikaalisten suojeluskunnan osasto hyökkäsi Kyrösjärven jäältä. Luhalahden työväentaloa tulitettiin Huopionkosken sillan tuntumasta, mutta punaisten onnistuessa kiertämään hyökkääjien selustaan, joutuivat valkoiset perääntymään. Taistelussa kaatui Ivalo sekä kaksi muuta suojeluskuntalaista ja kolme haavoittui. Toinen valkoisten osasto hyökkäsi samaan aikaan hieman lännempänä Helteenkylässä, mutta sekin joutui perääntymään. Neljä päivää myöhemmin valkoiset saivat lisää aseistusta, kun jääkärivänrikki Akseli Isopuro saapui Kankaanpäässä sijainneesta Satakunnan rintaman päämajasta mukanaan 250 kivääriä. Samana päivänä alettiin kokoamaan eversti Ernst Linderin johtamaa Satakunnan ryhmää, joka otti vastuun valkoisen armeijan sotatoimista. Ikaalinen
Eri puolilta Ikaalisten kaupunkia on tehty esinelöytöjä, jotka todistavat alueella olleen asutusta jo kivikaudella. Pysyvä asutus on tullut Ikaalisiin paikannimistöstä päätellen etelästä, muinaisen Sastamalan pitäjän ydinalueen Karkun ja Hämeenkyrön suunnasta. Perimätiedon mukaan Ikaalisista ja Parkanosta käytiin muinoin peninkulmien päässä Karkun kirkossa. Kyrösjärven vesistö ja Hämeenkangas olivat paljon käytettyjä kulkureittejä mahdollisesti jo toista tuhatta vuotta sitten. Jälkimmäistä pitkin kulki historiallinen Kyrönkankaantie Hämeestä Pohjanmaalle. Vesillä liikkumisen perinteitä pitivät yllä kirkkoveneet 1900-luvun alkuvuosikymmenille saakka, ja yksi ikaalislainen kirkkovene on lahjoitettu Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin. Ikaalisten kirkko
Kirkon rakentamisesta vastasi tunnettu pohjalainen kirkonrakentaja Salomon Köhlström. Silloinen kirkkoherra Henrik Bergroth vihki kirkon käyttöön 4. elokuuta 1801. Kirkko on sisäviisteinen ristikirkko, jonka itä-länsisuuntainen pääsakara on selvästi poikkisakaraa pidempi. Kirkkoa uudistettiin perusteellisesti vuosina 1859–1860, jolloin mm. rakennettiin uusi kellotapuli sekä sakaroiden leikkauskohtaan kirkon harjalle suuri suorakulmainen ja telttakattoinen lyhtyrakennelma. Yyterin kylpylähotelli
Yyterin Kylpylähotelli on Porin Yyterissä toimiva kylpylä- ja kongressihotelli. Yyterin hiekkaranta-alueen pohjoisosassa sijaitseva hotelli on valmistunut vuonna 1974. Kylpyläosasto avattiin vuonna 1990. Kalpalinna
Kalpalinna, viralliselta nimeltään Calpis Cross Center on Hämeessä, Janakkalassa sijaitseva laskettelukeskus, jonka on aikoinaan perustanut Eino Kalpala. Kesällä Kalpalinnassa maastopyöräilijöillä on mahdollisuus alamäkiajoon. Toiminta on jaettu kolmelle eri nimelle; Calpis Ski Center on talvisin toimiva laskettelukeskus, Calpis Bike Park on kesällä toimiva pyöräilypuisto ja Calpis Caravan Center on ympärivuoden toimiva asuntovaunuille tarkoitettu caravanalue. Kalpalinnassa on ollut Suomen ja Euroopan ensimmäinen lumetusjärjestelmä 1963. Jo Kalpalinnan edeltäjään Kiianlinnaan rakennettiin Suomen ensimmäinen hiihtohissi vuonna 1950.Suurin osa Kalpalinnan off-pisteistä on Calpis Bike Parkin reittejä, joita laskijat itse raivaavat
omaan käyttöönsä, poikkeuksena SG Turistirinteen vieressä. Ikaalisten taistelut
Sisällissodan käynnistyessä tammikuun 1918 lopussa kauppala ja kirkonkylä jäivät suojeluskunnan haltuun, jolloiin niiden puolustusta ryhtyi organisoimaan päätoimittaja Matti M. Ilkka. Ikaalisten suojeluskuntaan kuului noin 280 miestä, jotka olivat pääosin aseistamattomia. Ikaalisten punakaartissa oli noin 400 miestä, joille kansanedustaja Juho Lautasalo toi asekuorman Kyröskoskelta. Tukikohta perustettiin Kyrösjärven itäpuolella Viljakkalan rajalla sijaitsevaan Luhalahden kylään, jossa esikunta asettui työväentalolle. Luhalahdesta käsin punaisten partiot valvoivat Parkanon ja Tampereen välistä maantietä neljän kilometrin päässä sijaitsevaan Iso-Röyhiöön saakka. Kylpylä
Suomessa sauna on hoitanut kylpylän sosiaalista ja kulttuurillista tarvetta. 1830-luvulta alkaen Suomeen alkoi kuitenkin syntyä keskieurooppalaisten esikuvien mukaisia kylpylöitä. Monet niistä perustettiin vanhojen tunnettujen terveyslähteiden äärelle. Niiden kukoistusaikaa olivat 1800-luvun loppupuoli ja 1900-luku toiseen maailmansotaan saakka. Széchenyin kylpylä
Széchenyin kylpylä saa vetensä kuumista lähteistä, jotka löydettiin vuonna 1879. Paikalle perustettiin ensimmäinen, väliaikainen kylpylä vuonna 1881, ja sitä kutsuttiin aluksi arteesiseksi kylpyläksi. Vuonna 1913 kylpylälle avattiin pysyvät tilat, joissa se toimii nykyäänkin. Kylpylää laajennettiin vuosina 1927 ja 1966, ja vuonna 1999 uima-altaat uusittiin kokonaan. Vanhemman osan (1909–1913) ovat suunnitelleet Győző Czigler ja Ede Dvorzsák ja uudemman osan (1927) Imre Francsek. Kylpylä
Monista vanhoista suomalaiskylpylöistä tuli sotien jälkeen parantoloita ja sotaveteraanien kuntoutuskeskuksia. Uudentyyppisiä kylpylöitä syntyi 1970-luvulla, kun veteraaneja alettiin kuntouttaa julkisin varoin vuodesta 1977 ja lakisääteisesti vuodesta 1983. 1980-luvulta alkaen alkoivat tulla muotiin viihdekylpylät, jotka tarjoavat ajanvietettä lapsiperheille. Niiden rinnalle on syntynyt nykyaikainen spa-kulttuuri. Samalla monia perinteisiä kunnallisia uimahalleja on muutettu pienoiskylpylöiksi. Ikaalisten Urheilijat
Ikaalisten Urheilijat perustettiin vuonna 1922, mutta SVUL:iin liittyminen ja virallinen rekisteröinti tapahtuivat vuonna 1928. Seuran suunnistusjaosto muodosti oman seuransa, Ikaalisten Nouseva-Voiman vuonna 1973. Seuran pesäpalloilijat taasen eriytyivät omaksi seurakseen, Ikaalisten Tarmoksi vuonna 1976. Spahotel Casino
Olavin kylpylaitos (St. Olofs bad) valmistui Kasinosaarelle vuonna 1896. Kylpylärakennuksen vieressä sijaitsi ravintola Kasino, jossa oli kylpylän ravintola. Kasinon ravintolan yhteyteen rakennettiin vuonna 1898 juhlasali, jossa järjestettiin monenlaisia kulttuuririentoja, kuten iltamia ja konsertteja. Juhlasali tuhoutui tulipalossa vuonna 1928. Suurin osa kylpylän asiakkaista saapui Pietarista ja Viipurista. Kylpylävieraiden majoitus tapahtui lähinnä saarilla sijaitsevissa huviloissa sekä kaupunkilaisten kodeissa. Alkuperäinen kylpylärakennus tuhoutui tulipalossa vuonna 1964. Kylpylätoiminta Kasinosaarella katkesi muutamaksi vuodeksi tulipalon jälkeen. Kauniainen
Jään vetäydyttyä jääkauden jälkeen 10 000 vuotta sitten nykyisestä Kauniaisista oli nähtävissä Yoldiameressä vain pari pientä luotoa: muun muassa nykyiset Gränkull (67 m) ja Kasavuori (64 m) ja Kiikarivuori. 4 000 vuotta sitten Kauniaisten alueesta oli maankohoamisen vuoksi tullut osa sisäsaaristoa. Tältä ajalta on löydetty muinaisjäännöksiä, mutta on kuitenkin hyvin todennäköistä että ensimmäiset asukkaat tulivat Kauniaisiin vasta 1800-luvulla. Nykyään Kauniainen sijaitsee kaukana rannikolta. Luolalanjärvi
Järven koilliskulmassa sijaitsee vuonna 1939 rakennettu kerrostalo, joka toimi ensin sotilassairaalana, 1940-luvulta eteenpäin emäntä- ja karjatalouskouluna, myöhemmin kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitoksena, vuosina 1995–2002 Naantalin Kylpylän kesähotellina ja nykyään asuinkerrostalona. Pallastunturi
Suomen Matkailijayhdistys rakennutti Pallakselle Väinö Vähäkallion ja Aulis E. Hämäläisen suunnitteleman funkishotellin 1938. Saksalaiset räjäyttivät hotellin vetäytyessään lokakuussa 1944. Uusi, Jouko Ylihannun suunnittelema Pallas-hotelli avattiin 1948. Rakennuksen hirsisessä osassa on piirteitä jälleenrakennuskauden romantiikasta, vaikka sitä onkin saneerattu huomattavasti. Pienehkön keittiössä tapahtuneen tulipalon jäljiltä hotelli oli suljettuna talvikaudella 2006. Se oli avoinna taas kesän 2006 ajan. Nykyisin Pallaksen hotelli on osa yksityistä yhdeksän hotellin Lapland Hotels -ketjua. Lapland Hotelsin toiveesta on valmisteilla lakimuutos, jonka jälkeen se voisi rakentaa kansallispuistoon aiempaa kuusi kertaa suuremman hotellin. Hanketta vastustamaan perustettiin kansalaisliike. Ioánnina-saari
Saari asutettiin bysanttilaisella ajalla 1200-luvulla. Ensimmäiset asukkaat olivat munkkeja, ja tuolloin saarelle perustettiin kaksi siellä edelleen olevaa luostaria, Filanthropinosten Pyhän Nikolaoksen luostari ("Moní Agíou Nikoláou Filanthropinón") ja Dilioksen eli Strategopoulosten Pyhän Nikolaoksen luostari ("Moní Ntíliou í Stratigópoulou"). Luostariyhdyskunta kukoisti erityisesti 1500-luvulla. Tuolloin perustettiin viisi muuta luostaria, Methodioksen Pyhän Nikolaoksen luostari ("Moní Agíou Nikoláou Methodíou"), Johannes Kastajan luostari ("Moní Prodrómou"), Pyhän Panteleimonin luostari ("Moní Panteleímona"), Vapahtajan kirkastumisen luostari ("Moní Metamórfosis tou Sotíra") sekä Profeetta Elian luostari ("Moní Profíti Ilía"). Olympiakylä
Olympiakylä on Helsingin Käpylässä, Koskelantien pohjoispuolella sijaitseva lamelli- ja pistetaloista koostuva asuinalue, joka rakennettiin alun perin Helsingin vuoden 1940 olympialaisiin osallistuvien ulkomaisten joukkueiden majoitustiloiksi. Alue rakennettiin kahdessa vaiheessa 1938–1940 ja 1948–1952. Helsingin vuoden 1952 olympialaisia varten Käpylään rakennettiin Koskelantien eteläpuolelle vielä toinen alue, Kisakylä, joka toimi kisojen aikana varsinaisena olympiakylänä. Ikaalisten vaakuna
Ikaalisten vaakunan on suunnitellut Pentti Papunen. Vaakunan selitys on ”kultaisessa kentässä sininen paalu, jossa kolme hopeista airoa vieretysten”, ja se on alun perin vahvistettu Ikaalisten maalaiskunnan kunnanvaakunaksi 17. huhtikuuta 1956. Vaakunan sininen paalu ja airot kuvaavat vesireittien merkitystä alueelle aina pohjankäynnistä siihen aikaan saakka, kun kirkkoveneitä vielä käytettiin. Ikaalisten kauppala otti vaakunan käyttöönsä maalaiskunnan kanssa tehdyn kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1972.
Alkuperäinen Ikaalisten epäitsenäiselle kauppalalle 16. lokakuuta 1961 vahvistettu vaakuna oli myös Papusen suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen paalu, josta versoo kummallekin puolen kolme kultaista lehmuksen lehteä”. Vaakunan aaltokoroinen paalu kuvastaa kauppalan sijaintia vesistön äärellä ja lehmuksen lehdet jalopuuistutuksia. Olvi
Ensimmäiseksi panimomestariksi ja isännöitsijäksi valittiin Kuopion Lahdentaan panimon panimomestari suomenruotsalainen William Gideon Åberg. Iisalmen Oluttehdas Osakeyhtiö (nyk. Olvi Oyj) perustettiin vuonna 1878 Iisalmeen Luuniemen pohjoisrannalle. Paikan valintaan vaikutti etenkin kalliomaaston rantaviivassa oleva rotko, jonka ansiosta kellarit saatiin louhittua kallion suojaan vähällä vaivalla. Juomien säilyvyyden turvaamiseksi jäähdytyksessä panimolla käytettiin luonnonjäätä aina vuoteen 1953 saakka. Jūrmala
Jūrmalan vanhin osa on Sloka, jonne kehittyi kylä vesimyllyn ympärille vuonna 1520. Slokan kukoistuksen aikaa oli Kuurinmaan herttua Jacobin hallitsema aika 1600-luvulla. Slokassa rakennettiin Jūrmalan ensimmäinen kirkko sekä perustettiin pieni kauppasatama Kaugurin kylään. Vuonna 1785 Katariina Suuri antoi Slokalle kauppataajaman oikeudet. Vuonna 1878 Sloka sai kaupunkioikeudet. Ķemeri oli oma itsenäinen kaupunki vuosina 1928–1959. Kylpyläkulttuurin perustamisaikana pidetään 1800-luvun alkua, jolloin Dubultin alueelle saapui lepäämään Venäjän armeijan haavoittuneita upseereja. Dubultiin rakennettiin myös Jūrmalan ensimmäinen hotelli. 1900-luvun alussa kylpylätoiminta alkoi kukoistaa, ja tuolloin rakennettiin myös ensimmäiset hoitolaitokset sekä useat upeat puurakennukset. Iraklion
Nykyisen Iraklionin perustivat saraseenit vuonna 824. He kaivoivat kaupungin ympärille vallihaudan, jonka mukaan kaupunki sai nimensä (arabian kielen sana "Ḫandaq" tarkoittaa vallihautaa). Kaupunki oli muun muassa merirosvojen tukikohta, mistä raivostuneet bysanttilaiset valtasivat ja polttivat sen 961. Vuonna 1204 neljännen ristiretken jälkeen saari joutui venetsialaisten haltuun. He kohensivat huomattavasti kaupungin varustuksia ja kutsuivat kaupunkia italialaisittain Candiaksi. Nimeä Candia käytettiin välillä myös koko Kreetan saaresta. Rauhaniemen kansankylpylä
Tampereen Pyhäjärven rantaan perustettiin 1908 Palomäen uimalaitos. Tamperelaiset uimaseurat esittivät kuitenkin vuonna 1921, että myös Itä-Tampereen alueelle tarvittaisiin vastaavanlainen kohde. Kaupungin rahapulan vuoksi hanke viivästyi ja päätös uuden ”kansankylpylän” rakentamisesta tehtiin vasta vuosikymmenen lopulla. Uimalaitoksen sijaintipaikaksi valikoitui Rauhaniemi, joka oli ollut jo pitkään Lapin esikaupungin asukkaiden vakituinen uimapaikka. Akaa (entinen kunta)
Kirkkopitäjänä Akaa itsenäistyi Sääksmäestä vuonna 1483. Urjala oli Akaan kappeliseurakuntana jo keskiajalla ja erosi omaksi kirkkoherrakunnakseen vuonna 1589. Kylmäkoski oli Akaan rukoushuonekuntana vuodesta 1666, tuli kappeliksi vuonna 1892 ja itsenäistyi vuonna 1897. Akaan kunta perustettiin pitäjänkokouksessa vuonna 1870 sen jälkeen, kun oli annettu asetus kunnallishallinnosta maaseudulla. Vuonna 1932 Akaan pohjoisosa erotettiin uudeksi Viialan kunnaksi, johon liitettiin myös osia Lempäälästä ja Vesilahdesta. Ikaría
Antiikin aikana Ikaría tunnettiin myös nimillä "Dolikhe" ja "Ikhthyoessa". Kreikkalaisen mytologian kertomuksen mukaan Daidalos pakeni yhdessä poikansa Ikaroksen kanssa Kreetan kuningas Minoksen rakennuttamasta labyrintistä Daidaloksen valmistettua kummallekin siivet sulista ja vahasta. Pakomatkalla Ikaros lensi liian lähellä aurinkoa, jonka vuoksi vaha siivistä suli ja Ikaros putosi nykyisen Ikarían saaren läheisyyteen mereen ja hukkui. Sen jälkeen saarta on kutsuttu nimellä Ikaría (myös "Íkaros") ja merta saaren lähellä Ikaríanmereksi.
Saaren ensimmäisten asukkaiden kerrotaan tulleen Miletoksesta. Myöhemmin saari kuului Sámoksen alaisuuteen. Antiikin aikana saarella oli suhteellisen vähän asukkaita, ja sitä käytettiin samoslaisen karjan kasvatukseen. Saaren kaupunkeja olivat Drepanon (myös Drakanon), joka sijaitsi saaren itäpäässä, sekä Istoi, joka sijaitsi lännempänä saaren pohjoisrannikolla. Kreikkalaisen mytologian viinin ja hedelmällisyyden jumalan Dionysoksen on sanottu syntyneen Drepanonissa. Ikaríalaiset olivatkin erään legendan mukaan ensimmäisiä, jotka valmistivat viiniä. Istoissa puolestaan oli Tauropolion-niminen Artemiin temppeli. Imatran kylpylä
Imatran Kylpylä on vuonna 1985 perustettu imatralainen kylpylähotelli, joka sijaitsee Saimaan rannalla Imatran vapaa-aikakeskuksessa. Pielavesi
Pielavesi oli 1600-luvulla Iisalmen ja Rautalammin emäseurakuntien harvaanasuttua rajaseutua. Se perustettiin Iisalmen kappeliseurakunnaksi vuonna 1683 ja itsenäiseksi seurakunnaksi 1811. Seurakunnan ensimmäinen kirkko rakennettiin Pielaveden Lammassaloon, myöhempään Kirkkosaareen vuonna 1692. Pitäjän asukkaat olivat järven rannoilla asuvia kalastajia ja kaskeajia. Nykyinen lääninarkkitehti Ferdinand Öhmanin suunnittelema Pielaveden kirkko valmistui 1878, keskustaajamasta noin 30 kilometriä pohjoiseen rakennettiin Laukkalan kirkko vuonna 1939-1940. Ikaalisten seurakunta
Parkanon rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1800 ja siitä muodostettiin oma kirkkoherrakuntansa vuonna 1860. Tällöin myös nykyisen Kihniön alueet liitettiin uuteen Parkanon seurakuntaan. Viimeisenä alueena Suur-Ikaalisten seurakunnasta erkani Jämijärvi. Se sai oman rukoushuonekuntansa vuonna 1852 ja noin kymmenen vuotta myöhemmin se sai kappeliseurakunnan statuksen. Viimein vuosisadan vaihteessa perustetiin itsenäinen Jämijärven seurakunta. Pärnu
Ensimmäinen kylpylä Pärnuun avattiin 1800-luvun alkupuoliskolla. Sata vuotta myöhemmin kaupungista kehittyi nopeasti suosittu lomakohde. Pärnun kylpylöissä käytettävän mutahoidon kerrottiin tekevän ihmeitä iholle ja terveydelle. Mutakylvyt ovat edelleen suosittuja. Naantalin luostari
Luostarin perusti piispa Maunu II Tavast. Luostari aloitti toimintansa Maskun Karinkylässä sijainneen Stenbergan kuninkaankartanon mailla vuonna 1440. Paikka ei kuitenkaan osoittautunut suotuisaksi, mistä kertoo Vadstenan luostarin asiakirjoista löytyvä merkintä: "Se paikka, jolla luostari nyt kohoaa, on heille täysin sopimaton ja hyödytön, ja koska maaperä on pehmeätä ja pettävää kestämään kivirakennuksen, koska heillä ei ole puhdasta eikä terveellistä vettä, koska suosta nouseva paha haju uhkaa heidän henkeään ja koska he syksyn kevään saivat kärsiä märkyydestä ja kurasta". Luostari päätettiinkin jo vuonna 1443 siirtää Raision Ailosiin eli nykyiseen Naantaliin, josta luostari sai lahjoituksena maatilan Henrik Klaunpoika Djäkniltä ja tämän vaimolta Lucialta. Ikaalisten taistelut
Taistelu Kyrösjärven itäpuolella Vähä-Röyhiössä alkoi 15. maaliskuuta noin kello 14. Punaisten joukot olivat hajaantuneena eri puolille kylää, minkä vuoksi ainoastaan puolet miehistä saatiin asemiin valkoisten hiihtokomppanian iskiessä heidän sivustaansa Leutolasta käsin. Saarrostuksen välttääkseen punaiset vetäytyivät etelään kohti Luhalahtea, jonka hallinnasta taisteltiin vielä myöhemmin illalla. Valkoiset jäivät yöksi parin kilometrin päässä sijaitsevaan Helteenkylään, jota punaiset tulittivat läheiselle metsäkukkulalle kaivetuista juoksuhaudoista läpi yön. Olkkalan kartano
Olkkalan kartano on syntynyt 1300-luvulla, ja se on ollut Vihdin kartanoista merkittävin. Se on harjoittanut merkittävää teollisuustoimintaa. Kuningas Kustaa III yöpyi kartanossa kesäkuussa 1783. Nykyinen 1845 valmistunut päärakennus pihapiireineen on suojelukohde. Päärakennuksen osti vuonna 1997 Entisöinti Pulla Oy:n perustaja Jorma Pulla, jonka johdolla kartano kunnostettiin nykyiseen asuunsa. Vuoteen 2009 asti kartanon omisti Jorma Pullan kuolinpesä. Vuonna 2009 kartanon osti AVS-yhtiöt Oy -konsernin perustaja ja omistaja, liikemies Antero Parma. Bysanttilainen kylpylä (Thessaloniki)
Kylpylä on valmistunut 1200-luvun lopulla tai 1300-luvun alussa. Se oli käytössä useita vuosisatoja aina vuoteen 1940 saakka. Turkkilaisvallan aikana se tunnettiin nimellä Koule Kafen kylpylä. Rakennus sijaitsee Áno Pólissa (”Yläkaupunki”) pienessä korttelissa, jota rajaavat kadut Theotokópoulou, Kríspou ja Chrysostómou. Sen lähellä sijaitsee muun muassa Latómoksen luostari. Druskininkai
Lähdevesi on tuonut Druskininkaihin myös turisteja. Vuonna 1794 Puolan silloinen kuningas julisti alueen terveyslomakohteeksi, minkä jälkeen kaupunkiin alettiin rakentaa kylpyaltaita. 1800-luvulla Vilnan yliopiston professori Ignacy Fonberg analysoi paikallisen mineraaliveden kemiallisen koostumuksen ja totesi sen sisältävän suuria määriä kalsiumia, natriumia, kaliumia, jodia, rautaa ja magnesiumia. Venäjän silloisen keisarin Nikolai I:n nähtyä tulokset hän hyväksyi vuonna 1837 Druskininkain kehittämisen varsinaiseksi matkakohdekaupungiksi, vaikka epävirallisia mineraali- ja mutakylpylöitä paikalla oli ollut jo jonkin aikaa. Ensimmäinen hoitolaitos rakennettiin vuonna 1893. Kreikkalainen kylpylä
Kylpylä rakennettiin alun perin arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuonna 480 eaa. Se oli alueen ensimmäinen kylpylä. Siitä käytetty nimi on nykyaikainen ja erottaa sen Olympian lukuisista myöhemmistä roomalaisella ajalla rakennetuista kylpylöistä. Rakennusta muutettiin ja laajennettiin sen historian aikana useassa vaiheessa. Kreikkalainen kylpylä hylättiin joskus ajanlaskun alun aikoihin, kun alueelle alettiin rakentaa roomalaisia kylpylöitä. Ikaalisten seurakunta
Seurakunnan perustamisajankohta ei ole tiedossa, mutta joka tapauksessa se on eronnut Kyrön emäseurakunnan mukana vanhasta Sastamalan suurpitäjästä jo ennen 1500-lukua. Jo 1540-luvulla Ikaalinen tunnettiin Kyrön seurakunnan Lahtisten kappelin nimellä. Ikaalinen erotettiin Hämeenkyröstä omaksi pitäjäkseen vuonna 1641 ja samalla perustettiin myös itsenäinen kirkkoherrakunta johon kuuluivat myös Jämijärvi, Parkano, Kankaanpää, Karvia, Hongonjoki ja osia Siikaisista. Oulainen
Kirkonkirjoissa 1600-luvun alussa esiintyvissä ensimmäisissä taloissa, N:o 1 Paavola (joen eteläpuolella) ja N:o 2 Pyykölä (joen pohjoispuolella) lienee olleet ensimmäiset pysyvät asukkaat Oulaisissa. Vuonna 1608 Oulaisten kylässä oli 6 savua, joita verotettiin ja vuonna 1682 vastaava luku oli 15. Aatelisilla ei Oulaisissa ollut kartanoita, vaikka alue kuuluikin läänityksenä Evert Kaarlenpoika Hornille, Kankaisten herralle, vuosina 1613–1615, jonka jälkeen aatelisille valtioneuvos F. Scheldingille ja H. Falkenbergille aina vuoteen 1674, jolloin läänitykset piti palauttaa valtiolle. Talonpojat omistivat pääasiassa Oulaisten tilat 1700-luvulla. Vuodelta 1766 olevan kartan mukaan Oulaisten nykyisen ydinkeskustan alueella olivat seuraavat talot: N:o 1 Honka Paavola, N:o 2 Pyykölä Isojussi, N:o 3 Ranta Pyykölä, N:o 4 Heickilä, N:o 5 Jussila, N:o 6 Pyy, N:o 7 Anttila, N:o 8 Pyykölä ja N:o 9 Miekkonen. Näiden talojen maista on muodostunut nykyisen Oulaisten keskusta. Pohjois-Satakunta
Ikaalisten ja Jämijärven paikallislehti Pohjois-Satakunta
alkoi ilmestyä Ikaalinen-nimisenä vuoden 1914 alusta ja
sitä ennen jo näytenumero 19.12.1913. Pohjois-Satakunta
on neljänneksi vanhin Suomessa yhtäjaksoisesti ilmestyneistä
paikallislehdistä. Lehden levikki on noin 6000 kpl. Lehti
jaetaan myös Ikaalisten Kylpylän noin 400 majoitushuoneistoon. Lappeenrannan Kylpylä
Lappeenrannan Kylpylä sijaitsee Lappeenrannan keskustan tuntumassa Kylpylän kaupunginosassa, Saimaan rannalla. Kylpylän toimintojen piiriin kuuluvat kylpylälomat, hoito-osasto, kuntoutuspalvelut, työterveyshuolto, kauneudenhoito- ja kokouspalvelut. Kylpylän hotelli on uusittu vuonna 2006. Hotellissa on 26 kahden hengen huonetta.
Lappeenrannan Kylpylä perustettiin vuonna 1824, ja nykyinen kylpylärakennus valmistui vuonna 1912. Ensimmäisten sadan vuoden ajan kylpylän asiakkaita olivat erityisesti venäläiset aristokraatit, jotka saapuivat Lappeenrantaan kesänviettoon. Kylpylässä tarjottiin tuolloin muun muassa tärpättihöyryryöppyjä, höyry- ja mutakylpyjä sekä hierontaa. 1940-luvulla kylpylä muuttui kesäaikaan toimivaksi terveyskylpyläksi. Laihia
Laihian ensimmäinen, yksityinen kansakoulu avattiin vuoden 1867 syksyllä ja se oli toiminnassa kaksi vuotta. Ensimmäinen kunnan kansakoulu, nykyinen Isonkylän koulu, avattiin vuoden 1870 syksyllä. Nuorisoseuratoiminta samoin kuin muu yhdistystoiminta oli Laihialla vilkasta jo 1880-luvulta lähtien. Laihialaiset Juho Hietanen ja Santeri Alkio olivat 1880-luvulla mukana nuorisoseuraliikkeen alullepanemisessa, ja Alkiota pidetäänkin liikkeen aatteellisena oppi-isänä. Pari vuotta toiminut Laihian Nuorisoyhdistys perustettiin vuonna 1883 ja varsinainen Laihian nuorisoseura vuonna 1892.
Vuosina 1890–1909 toimitettiin kunnassa isojaonjärjestely, jossa ympäriinsä pieninä palstoina olleita maatilojen viljelyksiä yhtenäistettiin. Tuloksena maatalouden tuotto moninkertaistui. Suomen sisällissodan alussa Laihialla käytiin Hulmin taistelu, jota Pohjanmaalla pidetään jopa koko sodan alkuna. Imatran kylpylä
Toiminnan alussa kaikki keskittyi kuntoutukseen; majoitus- ja ravintolapalvelut toimivat lähinnä kuntoutuksen aputoimintoina. 1990-luvun vaihteessa tehtiin ensimmäiset uudistusinvestoinnit, joita sitten jatkettiin muutaman vuoden välein vuosina 1994–1996. Vuosikymmenen loppupuolella strategiaa alettiin muuttaa kuntoutumislaitoksesta perhekylpyläksi ja lomakeskukseksi. Muutosvaiheeseen liittyi myös Kylpylä Oy:n toimitusjohtajan vaihdos: Pentti Mäkisen tilalle valittiin Jarmo Ikäheimonen. Tuolloin hotellissa oli 95 kahden hengen hotellihuonetta, pieni kuntosali, liikuntasali, sauna- ja allasosasto, jossa oli 25-metrinen allas, kaksi saunaa ja höyrysauna, tilaussauna ja ravintola. Terveyspalvelutoiminta oli hyvin laajaa ja aktiivista: siihen kuuluivat erilaiset kuntoutushoidot, luennot, kylpylähoidot, kosmetologi ja parturi-kampaamo. Imatran kylpylässä tehtiin erilaisten kuntoutustuotteiden ja kuntoremonttien aktiivista kehittelyä. Caracallan kylpylät
Caracallan kylpylät (Terme di Caracalla) olivat Rooman valtakunnassa sijainnut ylellinen rakennuskompleksi, jonka keisari Caracalla rakennutti vuosien 212 ja 216 välisenä aikana. Nykyään kylpylöiden rauniot ovat turistikohde Rooman kaupungissa. Ihalaisi
Kylä sijaitsi Ihalaistenjoen rannalla, ja sen perustivat siirtolaiset Suomesta 1800-luvun puolivälissä, Aleksandrovkan eli Markkovan hovilta vuokratuille maille. Järvisaarella näitä siirtolaisia kutsuttiin karjalaisiksi. He lunastivat Ihalaisiin kylän omakseen 1900-luvun alussa. Tilat olivat siellä "huuttareita" () eli erillisiä tiloja, joiden talot sijaitsivat kaukana toisistaan.
Ihalaisiin kylässä oli 1900-luvun alussa 13 taloa. Vuonna 1926 kylässä oli 15 taloa ja 68 asukasta, niistä suomalaisia 54. Ihalaisissa asui myös virolaisia. Luolalanjärvi
Naantalin kehittyminen kylpyläkaupungiksi sai alkunsa Luolalanjärven rannalla sijainneen Viluluodon lähteen löytymisestä. 1700-luvulla lähdettä käytettiin terveyslähteenä ja lähteelle rakennettiin pieni kaivohuone. Kylpylän tarpeisiin otettiin savea Luolalanjärvestä. Spahotel Casino
Vuonna 1969 kylpylä toimintaa voitiin jatkaa ympärivuotisesti, kun uusi kylpylähotellirakennus valmistui. Kylpylähotelli Casinossa majoitus- ja ravitsemistoimintaa harjoitti Savonlinnan Kylpylaitos Oy. Terveyskylpyläsäätiö omisti kiinteistöt ja harjoitti kylpylätoimintaa. Vuonna 1975 Kylpylaitos Oy:n toiminta siirtyi Lomaliitto ry:lle, josta tuli varsinainen operaattori ja kylpylähotellin hallitsija. Vuonna 2009 Lomaliitto meni konkurssiin, ja sen toiminta päättyi Savonlinnan Kylpylähotelli Casinossa. Kesäkuussa vuonna 2010 toiminnan aloitti Primehotel Savonlinna Oy, ja Casino liittyi osaksi kansainvälistä Best Western -hotellimarkkinointiketjua. Vuonna 2012 Savonlinnan Kansanterveyssäätiö myi Casinon kiinteistön Primehotel Savonlinna Oy:lle. Elokuussa 2016 Spahotel Casino itsenäistyi Best Western -ketjusta yksityiseksi kylpylähotellitoimijaksi. Ii
Iin pitäjä muodostettiin kappeliksi Pietarsaaren emäseurakuntaan vuoden 1340 jälkeen. Asiakirjoissa Iin kappeli mainitaan ensimmäisen kerran 1374. Iin seurakunta itsenäistyi viimeistään 1445, joten se on Pohjois-Pohjanmaan vanhimpia seurakuntia. Iin alue käsitti laajan alueen, sillä rajana etelässä oli Liminka, pohjoisessa Kemi ja idässä valtakunnan raja. Asutuksen lisääntyessä seurakunta alkoi vähitellen jakautua. Aluksi perustettiin Haukipudas ja Pudasjärvi, sitten Kiiminki ja Ylikiiminki 1600-luvulla. Kuivaniemestä tuli 1600-luvulla Iin seurakunnan kappeli ja vasta 1894 oma seurakunta, todellisesti tämä toteutui vasta 1920. Pudasjärven itäosasta muodostettiin Taivalkosken seurakunta. Viimeksi erosi Yli-Ii 1924. Kangasalan matkailun historia
Kylpylämatkailun kultakausi Kangasalla kesti noin sata vuotta. 1840-luvulla innostus terveyslähteisiin alkoi hiipua. Saksasta oli kuitenkin rantautunut uusi aate: romantiikka. Romantiikan ajan taiteilijat ihailivat luontoa suuresti ja ylistivät sen kauneutta. Hyvät liikenneyhteydet ja upeat maisemat vetivät taiteilijoita puoleensa. Varsinkin Kangasalan monet harjut ja lukuisat järvet tekivät pysyvän vaikutuksen moneen. Ylioppilaiden keskuudessa kotimaan luontoon vaelluksesta tuli tapa osoittaa isänmaanrakkautta. Imatran kylpylä
Neuvotteluissa saavutettiin lopulta yhteisymmärrys, ja Imatran Kylpylän omistajiksi tulivat Etelä-Karjalan Kuntoutumissäätiö (60 %) ja Lomaliitto ry (40%). Liikkeenhoito-ja hallintopalvelusopimuksen perusteella liikkeenhoidon vastuu oli kuitenkin Lomaliitolla. Imatran Kylpylä Oy:n toiminnan valmistelutyötä johti Savonlinnan Kylpylaitos Oy:n toimitusjohtaja Esa Löppönen. Kylpylän henkilökunta palkattiin asteittain rakentamisen aikana. Imatran kylpylä Oy:n perustava kokous pidettiin 1.3.1985. Toimitusjohtajana aloitti Pentti Mäkinen. Iskelmäparaati
Iskelmäparaati on vuodesta 2003 lähtien vuosittain Ikaalisten Kylpylässä kesäkuussa järjestetty suomalainen kevyen musiikin tapahtuma. Tapahtumassa esitettävää iskelmämusiikkia sisältävä kokoelma on julkaistu CD:nä. Ikaalisten myrkytystapaus 1914
Ikaalisten myrkytystapaus 1914 tapahtui tammikuussa 1914 Ikaalisten Vatulan kylässä. Myrkytyksen uhreina kuoli kuusi ihmistä ja viisi sairastui vakavasti. Kymmenet saivat lisäksi lievempiä oireita. Ikaalisten maalaiskunta
Ikaalisten maalaiskunnan elinkeinorakenne pysyi alkutuotantovaltaisena, minkä vuoksi kunnan väkiluku oli laskusuuntainen vuosikymmenien ajan. 1950-luvulta lähtien maalaiskunnan väestö väheni vuosittain liki sadalla henkilöllä varsinkin Tampereen ja sen voimakkaasti kasvaneiden lähialueiden vetovoiman vuoksi. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan vain 13 prosenttia Ikaalisten mlk:n asukkaista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta ja yhdeksän prosenttia palveluelinkeinoista. Kunnan halki kulki Tampereen ja Vaasan välinen valtatie 3, joka rakennettiin uudelleen 1950-luvun lopulla. Kunnan luoteisrajaa sivusi vuonna 1938 liikenteelle avattu Pori–Haapamäki-rata ja vuonna 1971 valmistui maalaiskunnan itäosan halki kulkeva Tampere–Seinäjoki-rata, mutta kummallakaan rautatiellä ei ollut käytännössä mitään merkitystä kunnan omien liikenneolojen kannalta. Luonnonkaunis ympäristö houkutteli Ikaalisiin kuitenkin runsaasti kesänviettäjiä ja vuonna 1965 aloitti toimintansa nykyinen Ikaalisten kylpylä. Ihalainen (Lappeenranta)
Ihalainen on suurimmaksi osaksi teollisuusaluetta. Siellä toimivat Nordkalkin Ihalaisen kalkkikaivos ja useita siihen liittyviä teollisuuslaitoksia sekä yhdyskuntajätettä vastaanottava Lappeenrannan (Toikansuon) jäteasema. Ihalaisen kalkkikiviesiintymä on noin kaksi miljardia vuotta vanha. Kaivostoiminta alueella alkoi varmuudella 1790-luvulla, jolloin Venäjän insinöörihallinto otti esiintymän omistukseensa, ja perimätiedon mukaan mahdollisesti jo 1550-luvulla. Kaivos siirtyi Lappeenrannan kaupungin omistukseen vuonna 1848. Nordkalkin edeltäjä Paraisten Kalkkivuori aloitti toimintansa Lappeenrannassa vuonna 1910. Iisalmen maalaiskunta
Iisalmen kirkko- ja hallintopitäjä perustettiin vuonna 1627, ja se käsitti aluksi koko Ylä-Savon. Iisalmen pitäjä alkoi hajota 1800-luvulla: Ensin siitä erosi Pielavesi vuonna 1811, sitten Lapinlahti 1858 ja Kiuruvesi 1862. Iisalmen epäitsenäinen kauppala perustettiin Iisalmen pitäjän Haukiniemelle vuonna 1860, ja vuonna 1891 siitä tuli kaupunki. Malvern
Kylä pysyi melko pienenä, kunnes sinne perustettiin 1800-luvulla kylpylä, johon matkalijat tulivat nauttimaan paikallisesta lähdevedestä, joka mainoslauseen mukaan ”ei sisältänyt mitään”. Terveysvesien nauttiminen oli hyvin muodikasta Yrjöjen ja Viktorian aikakaudella. Monet vesihoitoloiksi rakennetut talot ovat nykyisin muina julkisina rakennuksina. Imatran kylpylä
Imatran Kylpylän historia juontaa juurensa 1970-luvulle, jolloin aloitettiin Imatran vapaa-aikakeskuksen suunnittelu. Suunnitelmassa oli varaus alueelle tulevaa Kylpylää varten. Kylpylän omistajataho Etelä-Karjalan Kuntoutumissäätiö perustettiin 16.1.1980. Lomaliitto ry:n silloinen toimitusjohtaja Heikki Ollila valtuutettiin hakemaan säätiön perustamislupaa. Kuvaputkitehdas Finnvalcon konkurssin vauhdittamana Imatran vapaa-aikakeskukseen tulevan kylpylän suunnittelu käynnistyi 1980-luvun alussa. Työttömyyden alentamiseksi valtio halusi tukea hyvää asiaa, ja Valtioneuvoston päätöksellä RAY:n edellytettiin antavan avustusta Imatran liikunta- ja kuntoutuskeskuksen perustamiseen. Avustusta tulikin sitten 47 miljoonan markan investointien rahoittamiseen 37 miljoonaa markkaa. Varsinainen suunnittelu käynnistyi 5.11.1981 ja rakentaminen 1983. Rannahotell
Pärnun ensimmäinen kylpylä oli avattu vuonna 1838 ja sinne houkuteltiin matkailijoita kunnostamalla pitkä hiekkaranta ja rantapuisto. Viron itsenäistyessä 1900-luvun puolella Pärnu oli ulkomaalaisten kesänviettäjien suosiossa ja erityisen paljon matkailijoita tuli Ruotsista. Rannahotellin rakennuksen suunnittelivat Pärnun kaupunginarkkitehti Olev Siinmaa yhdessä Anton Soansin kanssa ja hotelli valmistui vuonna 1937. Rannahotell edusti virolaisessa rakennustaiteessa 1930-luvulla yleistä funktionalismia. Valmiista hotellista tuli yksi Pärnun kylpyläkaupungin symboleista. Hotelliin tehtiin suuri remontti vuosina 1992-1994. Iolkos
Iolkoksen oletetaan olevan sama paikka kuin Dimínin läheltä löydetty mykeneläisaikainen asutus. Nykyinen Iolkóksen kylä sijaitsee eri paikassa. Dimínin alue oli ollut asuttu jo neoliittisella kivikaudella. Varhaisella tai keskisellä helladisella kaudella eli pronssikaudella asutus siirtyi alemmaksi noin 150 metriä kaakkoon neoliittisen asutuksen paikasta. Asutus on perustettu 1400-luvulla eaa. ja kukoisti 1300- ja 1200-luvuilla eaa. Se koostui megaron-tyylisistä taloista, jotka oli rakennettu noin 4,5 metriä leveän pohjois-eteläsuuntaisen pääkadun varrelle. Katua on säilynyt noin 45 metrin matkalta. Asutuksen koko on ollut noin 100 000 neliömetriä ja se sijaitsi Pagasainlahden pohjukassa. Koli
Kolin luontoa alettiin markkinoida turisteille jo yli sata vuotta sitten. Tästä on hyvänä osoituksena Kolin rinteillä polveileva kuntopolku, jonka Suomen Matkailuyhdistys vihki käyttöön 12. heinäkuuta 1896. Samana vuonna avattiin ensimmäinen majoituspaikka Ylämaja. Siihen asti matkailijat ja taiteilijat olivat yöpyneet maalaistaloissa. Ylämajalle raivattiin myös polku satamasta. Kävijöitä tuohon aikaan oli vuodessa vain noin 500 ihmistä. Ikaalisten vapaakirkko
Ikaalisten Vapaakirkon talon rakennutti 1800-luvun lopussa tyttärelleen Hällfors-niminen Vatulan reservikomppanian upseeri. Talo on alusta alkaen palvellut Vapaakirkon rukoushuoneena. Talon piirustukset on laatinut tamperelainen Karl Sandelin vuonna 1892. Talo sijaitsee niin kutsutun Vanhan Kauppalan tontilla numero 26 ja on eräs parhaiten säilyneistä Vanhan Kauppalan alkuperäisistä rakennuksista.
Pohjaratkaisultaan L-kirjaimen muotoinen rakennus sijaitsee tonttinsa koillisnurkassa. Rakennuksessa on kolmiopääty kaikkiin suuntiin. Rakennuksen seinät ovat vaakalaudoitetut ja ullakkovyöhykkeet pystylautdoitetut. Ikkunoiden puitejako on kuusiruutuinen ja kussakin ullakkopäädyssä on pyöröikkuna. Räystästä kannattelevat koristeelliset tukipalkit. Talon kivijalka on tehty säännöllisiksi louhituista harmaakivistä. Nikopolis
Pohjoinen roomalainen kylpylä oli kaupungin huomattavimpia julkisia rakennuksia. Se sijaitsi nimensä mukaisesti kaupungin pohjoispuolella Proasteionin eteläosassa alueella, joissa oli Apollonin temppelin lähellä sijainnut pyhä lehto. Kylpylä rakennettiin heti kaupungin perustamisen jälkeen ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla. Kylpylässä oli uima-allas, kylmien kylpyjen huone ("frigidarium") sekä lämpimien ja kuumien kylpyjen huoneet ("tepidarium", "caldarium"). Lämmitys oli järjestetty hypokaustein. Rakennus oli koristeltu marmorein ja mosaiikein. Pohjoinen kylpylä kunnostettiin vuosina 1973–1974. Hanko
Kaupunkiin perustettiin kylpylä vuonna 1879. 1900-luvun alkupuolella Hanko olikin vilkas kylpyläkaupunki. Kaupunkiin rakennettiin ravintolarakennus Hangon Casino kylpylävieraille; villoja eli huviloita ja täysihoitoloita rikkaille venäläisille, joita saapui kesänviettoon junilla ja laivoilla. Naantali
Kylpylätoiminta Naantalissa alkoi jo 1723 kun Viluluodon terveyslähde avattiin. Toiminta vakiintui kuitenkin vasta 1863 kun kylpylä siirrettiin kaupungin rantaan kirkon alapuolelle.
1868 valmistui edelleen toimiva ravintola Kaivohuone. Vanhan kylpylän toiminta päättyi kysynnän vähetessä 1863. Vuonna 1922 Luonnonmaalla sijaitsevasta Kultarannasta tuli tasavallan presidentin kesäasunto. Vanhakauppala
Alue erotettiin silloisesta Ikaalisten maalaiskunnasta 21. huhtikuuta 1858, jolloin perustettiin Ikaalisten epäitsenäinen kauppala, joka oli Suomen ensimmäisiä. Sitä luonnehdittiin aikanaan Suomen vanhimmaksi, pienimmäksi ja kauneimmaksi kauppalaksi. Kauppalan alue käsitti silloisen maalaiskunnan suurimman tilan. Vuoden 1972 alussa maalaiskunta liitettiin kauppalaan, jolloin koko Ikaalisten maalaiskunta muutettiin itsenäiseksi kauppalaksi. Pyhän Paavalin luostari
Pyhän Paavalin luostari (, myös "Agiou Pavloun luostari") on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on omistettu Kristuksen temppeliintuomiselle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Pyhän Paavalin luostari on sijalla neljätoista.
Pyhän Paavalin luostari on perustettu 900-luvun lopulla. Se mainitaan asiakirjoitta ensimmäisen kerran vuonna 972. Sen perustaja oli Paavali Kseropotamoslainen, joka perusti myös Xiropótamoksen luostarin. Ilmeisesti myös Pyhän Paavalin luostari tunnettiin alun perin tällä nimellä, mutta vuodesta 1108 se on tunnettu Pyhän Paavalin luostarina. Luostari autioitui 1300-luvulla ja alennettiin keljaksi. Se elpyi 1400-luvulla ja siitä tuli jälleen luostari, mutta se taantui uudelleen 1700-luvulla. Luostarin uusi elpyminen alkoi 1800-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1902 ja se kärsi tulvasta vuonna 1911. Vuonna 2011 luostarissa oli 48 asukasta. Akaan seurakunta
Akaan seurakunta perustettiin jo keskiajalla. Siitä ovat myöhemmin eronneet Urjalan ja Kylmäkosken seurakunnat. Akaan kunnan keskeisimmät osat muutettiin vuonna 1946 Toijalan kauppalaksi, jolloin siitä samalla liitettiin alueita useisiin naapurikuntiin. Akaa pysyi kuitenkin edelleen seurakunnan nimenä, mutta siihen kuului sen jälkeen pelkästään Toijalan kauppala/kaupunki sekä lisäksi Akaan kunnasta Kylmäkosken kuntaan liitetty alue, joten seurakuntaraja ei vastannut Kylmäkosken ja Toijalan välistä kuntarajaa. Nykyään myös Kylmäkoski kuuluu Akaan seurakuntaan kappeliseurakuntana.
Akaa tuli jälleen käyttöön myös kunnan nimenä vuonna 2007, kun Toijala ja Viiala yhdistettiin. Kylmäkoski liittyi kunnallisesti Akaan kaupunkiin vuonna 2011. Ikaalisten kirkko
Ikaalisten kirkko, joka tunnetaan myös Fredrika Sofian kirkkona, on ilmeisesti järjestyksessään paikkakunnan kolmas kirkko. Se rakennettiin tukholmalaisen arkkitehti Thure G. Wennbergin suunnitelmien pohjalta puusta ja se valmistui 1801. Edellinen, puinen pitkäkirkko, joka sijaitsi nykyisen hautausmaan länsireunassa, rakennettiin joskus 1640-luvulla ja purettiin huonokuntoisena 1824. Kihlauskylpylä
Kihlauskylpylä eli Drittelin herrasväki kesää viettämässä on vuonna 1924 valmistunut suomalainen mykkäkomedia, jonka ohjasi Yrjö Nyberg (myöh. Norta). Elokuvan ensi-ilta oli 15. joulukuuta 1924 Edison-teatterissa Helsingissä. Akaa
Akaan kaupunki syntyi, kun Toijalan kaupunki ja Viialan kunta yhdistyivät 1. tammikuuta 2007, ja vuoden 2011 alusta Akaaseen liittyi myös Kylmäkoski. Tätä ennen Akaa-niminen kunta oli ollut olemassa vuoteen 1946 asti, jolloin sen kirkonkylästä lähialueineen muodostettiin itsenäinen Toijalan kauppala ja muu osa kunnasta liitettiin Kylmäkoskeen, Viialaan ja Sääksmäkeen. Ikaalisten seurakunta
Kankaanpäästä muodostettin oma rukoushuonekuntansa vuonna 1756 ja kappeliseurakunta vuonna 1759. Omaksi kirkkoherrakunnakseen se erotettiin vuonna 1841 ja samalla sen alaisuuteen liitettiin muut luoteiset osat eli 1796 perustettu Karvian kappeli sekä 1804 perustettu Hongonjoen rukoushuonekunta sekä Siikaisten Samminmajan alue.