Mikä livre oli?
Livre (rahayksikkö)
Livre (ranskaa) on vanha ranskalainen rahayksikkö, joka polveutui karolingisen ajan rahapainosta "libra gallica." Yksi livre oli 20 souta. Toursin livre eli "livre tournois" oli rahayksikkönä Ranskassa vuoteen 1796, jolloin se korvattiin frangilla. 81 livre tournoisia vastasi 80 frangia. Pariisissa vuoteen 1667 lyöty ja Pohjois-Ranskassa käytössä ollut "livre parisis" vastasi 1 1/4 livre tournoista. Livre tournois sisälsi 1300-luvun alussa hopeaa 60 grammaa ja 1700-luvun alussa noin 5 grammaa.
Vanha virsikirja
Kirjan alkuperäinen nimi on "Uusi Suomenkielinen Wirsi-Kirja Niiden Cappalden canssa, jotca siihen tulevat". "Kappaleilla" tarkoitetaan liitteitä, kuten kirkkovuoden eri pyhäpäivien luku- ja saarnatekstit, rukoukset ja virsiviitteet, Kristuksen elämän kuvaus, kertomus Jerusalemin hävityksestä, Lutherin Vähä katekismus, tärkeimpien kirkollisten toimitusten ja jumalanpalvelusten kaavat sekä laajahko rukouskirja. Kirjan alkuun oli lisäksi painettu ikuinen kalenteri, "Calendarium perpetuum" ja "Ajan-Tieto" eli luettelo maailmanhistorian tunnetuista, tärkeiksi katsotuista tapahtumista. Jokaiseen uuteen painokseen päivitettiin tuoreimmat historiatiedot. Näin virsikirja tarjosi luterilaiselle kristittylle lähes kaiken tarpeellisen uskonnon harjoittamiseen, ellei Raamattuun ollut varaa.
Kirja sisältää 413 virttä, joista 101 on jo vuonna 1583 julkaistussa Jacobus Finnon toimittamassa ensimmäisessä suomenkielisessä virsikirjassa ja 122 Maskun kirkkoherra Hemmingin, ehkä vuonna 1605 toimittamassa toisessa suomenkielisessä virsikirjassa, jotka molemmat tunnetaan nimellä "Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria". Loput 190 virttä ovat pääasiassa suomennoksia vanhan virsikirjan esikuvana toimineesta vuonna 1695 ilmestyneestä ruotsalaisesta virsikirjasta. Monet vanhan virsikirjan virsistä sisältyvät kirkon nykyiseen virsikirjaan kieliasultaan uudistettuina. Bibliothèque Universelle et Revue Suisse
Bibliothèque Universelle et Revue Suisse oli sveitsiläinen kirjallisuuslehti, joka ilmestyi 1862–1924. Martti Luther
Seuraavana vuonna, 1520 syksyllä, Luther vastaanotti pannauhkausbullan, jota kutsutaan alkusanojen mukaan nimellä "Exsurge Domine". Kun ylioppilaat polttivat kirkollisia kirjoja julkisesti, heitti Luther vihkomuotoisen bullankin tuleen. Varsinainen pannabulla "Decet Romanum Pontifacem" julkaistiin tammikuussa 1521. Vaba Eesti
Vaba Eesti oli vuosina 1949–1975 Ruotsissa toiminut pakolaisvirolainen kirjankustantamo. Kustantamo julkaisi yhteensä 76 kirjaa. Kustantamon edeltäjä toimi vuosina 1946–1950 nimellä "Eesti Raamat". Molempien yhtiöiden toimitusjohtajana ja aatteellisena johtajana toimi Imant Rebane. L’Équipe
Tultaessa 1800-luvun lopulle oli Ranskassa lähinnä yksi urheiluun keskittynyt urheilulehti "Le Vélo". Lehti oli perustettu vuonna 1892 ja se keskittyi nimensä mukaisesti lähinnä pyöräilyyn. Alkuaikoina lehden päätoimittajana toimineen Pierre Gifardin kanta tuolloin ajankohtaiseen Dreyfusin tapaukseen oli ailahteleva. Polkupyörien valmistajat, jotka yleensä suhtautuivat jyrkän anti-dreyfuradisesti, ja jotka rahoittivat lehteä, eivät pitäneen päätoimittajan asenteesta. Näin valmistajat päättivät vuonna 1900 rahoittaa Henri Desgrangea, joka oli perustanut kilpailevan lehden "L’Auto-Vélo". Kun "Le Vélo" painettiin vihertävälle paperille, niin kilpaileva lehti "L’Auto-Vélo" painettiin keltaiselle paperille. Muutamaa vuota myöhemmin tämä lehden paperin väri antoi aiheen Ranskan ympäriajon keltaisen voittajan paidan syntymiselle. Suomen kirjallisuus
Puhtaasti kirjallisia teoksia Suomessa on keskiajalta vain vähän. Näihin kuuluu joitain latinankielisiä hymnejä, uskonnollisia runoja, "Piispa Henrikin liturgia" ja muita piispa Henrikin palvontaan liittyneitä tekstejä, Paulus Juustenin 1500-luvulla kokoama "Suomen piispainkronikka", messukirja "Missale Aboense", kirkkokäsikirja "Manuale Aboense", lakikirja "Codex Aboensis" ja "Mustakirja". Pyhimyslegendoja ja yksittäisiä Raamatun kirjoja ruotsinsi erityisesti 1400-luvun lopulla Naantalin luostarin munkki Jöns Budde. Hän on suomalaisen kirjallisuuden ensimmäinen nimeltä tunnettu henkilö. Suomen kielellä keskiajalla kirjoitetut tekstit rajoittuvat joidenkin rukousten suomennoksiin sekä yksittäisiin sanoihin ja lauseparsiin, joita tavataan joissakin yksittäisissä asiakirjoissa. Eliphas Lévi
Lévi oli pariisilaisen suutarin poika; hän kävi pappisseminaareissa ja alkoi opiskella katolisen papin virkaa varten. Samaan aikaan hän kuitenkin rakastui ja lopetti opintonsa ilman pappisvihkimystä. Hän kirjoitti lukuisia lyhyitä uskonnollisia teoksia: "Des Moeurs et des Doctrines du Rationalisme en France" (”rationalismin moraalisista tavoista ja opeista Ranskassa”, 1839) oli vastavalistuksen kulttuurillinen lentolehtinen. "La Mère de Dieu" (”Jumalan äiti”, 1844) johti kahteen lyhyeen vankilatuomioon. Se seurasi kahta radikaalia lentolehtistä: "L'Evangile du Peuple" (”Ihmisten evankeliumi”, 1840), ja "Le Testament de la Liberté" (”Vapauden testamentti”), jotka julkaistiin vallankumouksen vuonna 1848. Rabbi Löw
Judah Löw ben Bezalel eli rabbi Löw (myös "Judah Loew ben Bezalel" ja "Judah ben Bezalel Löw", ; 1512 tai 1525 Poznań, Puola – 17. syyskuuta 1609 Praha, Tšekki) oli juutalainen filosofi, joka toimi pitkään Prahan ja Mikulovin rabbina. Juutalaisten oppineiden keskuudessa hänet tunnetaan akronyymillä MaHaRaL, joka tulee sanoista "”Moreinu Ha-Rav Loew”" (Opettajamme, rabbi Löw). Löw tunnetaan myös vanhasta Golem-tarusta, jonka mukaan Löw rakensi savesta golemin suojelemaan Prahan synagogaa ja ghettoa. Eräänä sapattia edeltäneenä perjantaina Löw oli unohtanut pysäyttää golemin, jolloin se yritti hyökätä synagogaan ja Löw joutui tuhoamaan sen. Kertomusten mukaan golemin jäänteet ovat Prahan Vanhanuuden synagogan ullakolla. Émile Ollivier
Keisarikunnan kukistuttua Ollivier asui vuoteen 1873 maanpaossa Italiassa. Hän pyrki vuosina 1876 ja 1877 kolmannen tasavallan edustajainkamariin tulematta valituksi. Loppuikänsä hän omistautui kirjallisille töille, jotka käsittelivät juridiikkaa ja Ranskan lähihistoriaa. Niistä merkittävin oli vuosina 1894–1902 ilmestynyt osin muistelmaluonteinen 17-osainen teos "L’Empire libéral" (”liberaali keisarikunta”), jossa Olivier puolusti omaansa sekä Napoleon III:n politiikkaa keisarikunnan loppuaikoina. Teosta on pidetty historiallisesti merkittävänä. Ollivier oli myös Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1870. Vyölevy
Vyölevy on tutuluksen tapainen, mutta huomattavasti suurempi, pyöreä ja koristeltu pronssilevy, joka kiinnitettiin yleensä alavatsan kohdalle vyöllä. Sitä käyttivät naiset Skandinavian pronssikauden kulttuurissa ja Keski-Euroopan muissa kulttuureissa pronssikauden Monteliuksen periodilla II eli noin 1500–1300 eaa. Levyn käyttötapa on selvinnyt tammiarkkuhaudoista, missä naisvainajilla se on aina sijainnut vyötäröllä. Velesin kirja
Velesin kirja on kirjoitettu kielellä, joka muistuttaa paljon varhaisia itäslaavilaisia kieliä. Jos teksti muutetaan nykykirjaimistoon, nykyslaavit pystyvät lukemaan sitä. Jotkut asiantuntijat ovat kuitenkin kiinnittäneet huomiota kielen joihinkin piirteisiin - oikeinkirjoitukseen, sanojen käyttöön ja niin edelleen - jotka näyttäisivät viittaavan siihen, että tekstin on "ikäännyttänyt" joku, joka ei täydellisesti hallinnut muinaisslaavia. Toisaalta nämä ongelmat ovat pieniä ja voisivat johtua paikallisista murrevaihteluista. Kirjassa käytetty aakkosto on myös kiistanalainen seikka, sillä se muistuttaa kyrillistä kirjaimistoa. Slaaveilla ei voida todistaa olleen omaa kirjoitusjärjestelmää ennen kyrillisen aakkoston tuloa 900-luvulla. Jean-Georges Noverre
Noverre työskenteli 1757–1760 Lyonissa, missä hän viimeisteli baletin teoriaa käsitelleen kirjansa "Les Lettres sur la dansen". Hänen näkemyksensä mukaan baletin pitäisi olla dramaattinen ja sanaton näytelmä, jossa toiminta kehittyy ilmeikkään tanssimisen kautta. Noverre toi ajatuksiaan toimintabaletista esille Lyonissa suunnitelmissaan baleteissa, joihin kuuluivat muun muassa "La Toilette de Vénus" ja "Les Caprices de Galatée". Serbokroaatin kieli
Vuonna 1850 serbi- ja kroaattikirjailijat solmivat Wienin kirjallisuussopimuksen, jossa sovittiin eräistä oikeinkirjoituksen asioista, tavoitteena yhtenäistää kirjakieli. Sopimus ei virallisesti sitonut ketään, ja etenkin Serbiassa kansankielen tuonti kirjakieleksi herätti vastustusta. Tätä ennen Serbiassa oli käytetty kirjakielenä kirkkoslaavia, jota oli höystetty venäläisillä lainasanoilla. Livre (rahayksikkö)
Ranskan kielessä sana "livre" merkitsee myös puntaa. Kirjapöllö
Kirjapöllö on Kirjakauppasäätiön myöntämä palkinto kirja-alalla ansiokkaasti toimineille henkilöille. Vuosittain jaetaan Lasten- ja nuortenkirjapöllö ja Libristin kirjapöllö, mutta säätiö voi myöntää myös Elämäntyöpöllön erityisistä ansioista. Liiviläiset
Liivinkielisen kirjallisuuden kulta-aika oli 1920- ja 1930-luvuilla. Matteuksen evankeliumi oli käännetty itä- ja länsiliiviksi vuosina 1863 ja 1880, ja Lauri Kettunen ja Oskar Loorits julkaisivat vuosina 1921–1926 muutamia liivinkielisiä lukukirjoja. Tärkeimpiä liiviläisiä kirjallisia vaikuttajia oli Kōrli Stalte, jonka töihin kuuluivat muun muassa Uuden Testamentin ("Ūž" "testament") kääntäminen liiviksi sekä "Liiviläisten laulut" ("Livõd lõlõd") -runokokoelma. Toinen vaikuttaja oli runoilija Petõr Damberg, joka teki myös oppikirjan nimeltä "Lukukirja koulua ja kotia varten" ("Jemakiel lugdobrontoz skuol ja kuod pierast"). Se oli käytetyin yhteensä viidestä 1930-luvulla julkaistusta liivinkielisestä oppikirjasta, mutta se joutui latvialaisten viranomaisten sensuroinnin kohteeksi, koska se koettiin liian kansallismieliseksi. Vuonna 1964 tunnettu esperantisti Ints Čače sekä liiviläiset Petõr Damberg ja Hilda Grīva kirjoittivat liivi-latvia-esperanto-sanakirjan, joka sisälsi liivinkielisten sanojen lisäksi noin 300 liivinkielistä runoa 32 kirjoittajalta. Kirja julkaistiin 1982. Teosta kuitenkin arvosteltiin runojen huonosta laadusta ja kielestä. Vuonna 1998 julkaistiin liivinkielisten runojen suurkokoelma "Ma akūb sīnda vizzõ, tūrska", joka voitti Latviassa runouspalkintoja. Edgar Vaalgamaa julkaisi vuonna 2001 kirjan "Valkoisen hiekan kansa", joka on yksi laajimmista liiviläisiä käsittelevistä teoksista. Stede Bonnet
Kesällä 1717 Stede Bonnet päätti ryhtyä merirosvoksi, vaikka ei tiennytkään yhtään mitään merimieselämästä. Hän osti 60-tonnisen sluupin, antoi sille nimen "Revenge" ja laitatti siihen kymmenen tykkiä. Hän palkkasi 70 merimiestä, mikä oli epätavallista, sillä useimmat merirosvot kaappasivat laivansa kapinan tai valtauksen kautta, tai muuttivat kaapparilaivan merirosvolaivaksi. Vielä epätavallisempaa oli, että Bonnet maksoi miehistölleen palkkaa, eikä kuten tavallista antanut miehistölleen vain osuutta ryöstösaaliista. Rave
Rave (joskus ravebileet tai reivit) on nimitys koko yön kestäville musiikkitapahtumille, joissa DJ ja live-esiintyjät soittavat elektronista tanssimusiikkia tanssivalle yleisölle. Nimitys tuli käyttöön 1980-luvun lopussa tarkoittamaan acid housen ympärille kehittynyttä kulttuuria, johon usein liitettiin erilaiset huumeet, pääasiassa ekstaasi. Philippe Buchez
Buchez perusti L’Européen-lehden ja oli mukana vuoden 1848 vallankumouksessa. Hän ajoi kirjoituksissaan Euroopan liittovaltiota ja kuului poliittisen salaseuran Charbonnerien perustajiin. Paul Féval vanhempi
Févalin suurin menestysteos "Le Bossu" ilmestyi 1857. Vuonna 1862 hän julkaisi romaanin "Jean Diable", jota on pidetty yhtenä varhaisimmista rikosromaaneista. Samana vuonna Féval perusti rikosromaaninsa mukaan nimetyn lehden. Hän julkaisi vielä useita rikoksia ja rikollisten maailmaa käsitteleviä teoksia. Punta
Punnan merkki £ on muodostettu vastaavaa painoyksikköä tarkoittavan latinan sanan "libra" alkukirjaimesta L. Samasta sanasta johtuvat myös rahayksiköiden nimet liira, joka on käytössä Turkissa ja ennen euron käyttöönottoa myös Italiassa, sekä livre, joka 1700-luvulle saakka oli käytössä Ranskassa. Ranskan kielessä sanaa "livre" käytetään myös Englannin punnasta. Fleim
Fleim oli Kustannus-Osakeyhtiö Kotimaan julkaisema nuorisomedia, joka koostui verkkopalvelusta sekä kerran vuodessa ilmestyvästä lehdestä. Fleim perustettiin vuonna 2006 ja sen kohderyhmänä olivat rippikoululaiset sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon nuorisotyössä mukana olevat nuoret sekä heidän kanssaan työskentelevät seurakuntien työntekijät. Vuoden 2009 syyskuussa Fleimistä tuli yhteistyösopimuksella kirkon virallinen rippikoulu- ja nuorisotyön verkkopalvelu. Niels Henrik Abel
Lyhyen Kööpenhaminan-vierailun jälkeen Abel jatkoi Berliiniin, vaikka alun perin hänen piti mennä suoraan Pariisiin. Berliinissä hän tapasi matematiikasta innostuneen vaikutusvaltaisen insinööri August Leopold Crellen. Crelle oli perustamassa matematiikkaan keskittynyttä aikakauskirjaa nimeltä "Journal für die reine und angewandte Mathematik" (monissa yhteyksissä lyhyesti vain "Crellen aikakauskirja"). Sen ensimmäisessä numerossa oli peräti kuusi Abelin kirjoittamaa artikkelia. Siinä ilmestyi nyt seikkaperäisempi ja yksityiskohtaisempi versio aiemmasta artikkelista, jossa osoitettiin, että viidennen asteen yhtälöille ei ole yleistä ratkaisukaavaa. Kaavain
Kaavain (eli malline, kaavalevy, luotta, sabloni tai sapluuna) on mallilevy, jonka ääriviivojen tai reikien mukaan kappale tai kuvio voidaan tehdä. André Breton
Bretonin vastustajat lähtivät vastahyökkäykseen kirjoittamalla pamfletin "Un Cadavre" (1930, 'Ruumis' tai 'Vainaja'). Tämän Georges Bataillen aloitteesta kirjoitetun kollektiivisen vastalauseen kirjoittajakunta koostui entisistä dadaisteista ja surrealisteista, joihin kuuluivat muun muassa Michel Leiris, Raymond Queneau, Robert Desnos ja Jacques Prévert. Teksti oli äärimmäisen voimakassanaista. Mallina oli ensimmäisessä surrealistisessa manifestissa Anatole Francea vastaan suunnattu kirjoitus, joka oli Bretonin masinoima teilaus. Jiddiš
Koska naiset eivät yleensä osanneet hepreaa, heidän uskonnollisista tarpeistaan pyrittiin huolehtimaan julkaisemalla hengellistä kirjallisuutta jiddišiksi. Tällaisista selitysteoksista kirjallisuudenhistoriallisesti merkittävimpiä on rabbi Ja'akov ben Isaak Aškenazin 1600-luvun alussa kirjoittama ”naisten Raamattu”, "Tsene-rene" (”Menkää katsomaan” – kirjan nimi on hepreaa ja tulee Laulujen laulun jakeesta 3:11: ”Menkää katsomaan, oi Siionin tyttäret”). "Tsene-renen" ja "Bovo-Bukhin" jiddiš oli sanastoltaan varsin puhtaasti germaanista. Osakekirja
Pörssiyhtiöiden osakekirjat koostuivat Suomessa aiemmin kahdesta erillisestä osasta. Varsinainen osakekirja oli taitettu arkki, jota kutsuttiin "mantteliksi". Manttelin sisällä oli irrallinen kuponkiarkki eli "talonkilehti". Talonkilehteen kuuluivat talonki (kantalippu, emälippu) ja siihen liittyvät "osinkokupongit" ja "osakeantikupongit". Kun kupongit oli käytetty loppuun, talonkilehti vaihdettiin uuteen. Tämä tapahtui noin kymmenen vuoden välein. Lumottu lapsi
Pariisin oopperan johtaja Jacques Rouché oli jo vuonna 1915 pyytänyt Colettelta seurueelleen ”satubalettia”. Rouché ehdotti säveltäjäksi Ravelia, mikä miellytti Colettea, johon Ravelin musiikki oli jo aiemmin vedonnut. Colette kirjoitti libreton poikkeuksellisen nopeasti, viikossa. Ravel pääsi työhön käsiksi vasta 1920, sillä pyynnön saatuaan hän oli rintamalla ambulanssinkuljettajana ja sen jälkeen muiden hankkeiden työllistämä. Libretisti ja säveltäjä olivat hyvin vähän yhteydessä missään vaiheessa, mutta he olivat samalla aaltopituudella. Birževyje vedomosti
Konstantin Trubnikovin Pietarissa toimittama liberaalia suuntausta edustanut päivälehti syntyi vuonna 1861 "Kommertšeskaja gazeta" (”Kauppalehti”) ja "Žurnal dlja aktsionerov" (”Osakkeenomistajien aikakauslehti”) -lehtien yhdistyessä. Vuodesta 1875 sen julkaisijana toimi Vasili Poletika, jonka aikana lehden oppositiohenkisyys lisääntyi. Sensuurin takia sen julkaisu jouduttiin useasti keskeyttämään. Vuonna 1879 lehti sai nimen "Molva" (”Huhu”). Sen ilmestyminen lakkasi vuonna 1881. Missale Aboense
Missale Aboense (”Turun messukirja”) oli ensimmäinen Suomea varten painettu kirja. Se on ainoa suomalaisen kirjallisuuden "inkunaabeli" eli ennen vuotta 1501 painettu kirja. Raamattu
Ammattijäljentäjät olivat äärimmäisen tarkkoja työssään, ja he kunnioittivat jäljentämiään sanoja. Jäljentäjäksi käännetty sana on "sofer", joka viittaa laskemiseen ja muistiin merkitsemiseen. He laskivat, mikä oli Pentateukin (Raamatun viisi ensimmäistä kirjaa) keskimmäinen kirjain, mikä oli kunkin kirjan keskimmäinen virke ja kuinka monta kertaa jokainen (heprealaisten) aakkosten kirjain esiintyi kaikissa Vanhan testamentin kirjoituksissa. Jottei Raamatun tekstistä olisi jäänyt pois yhtäkään kirjainta, he eivät laskeneet pelkkiä sanoja, vaan myös kirjaimet. Heidän sanotaan pitäneen lukua 815 140:stä Vanhan testamentin eri kirjaimesta. Skruuvi
Vint (= ruuvi venäjäksi) siirtyi Suomen suuriruhtinaskuntaan, todennäköisesti keisarillisen Venäjän armeijassa palvelleen suomalaisen upseeriston tuomana. Samalla pelin sääntöihin tuli merkittäviä muutoksia. Jo vuonna 1895 peliin oli tullut keskikortit, joiden nostaja antoi muille pelaajille yhden kortin (ostoskruuvi) tai neljä korttia partnerilleen, joka antoi kullekin muulle pelaajalle yhden kortin (pakettiskruuvi). Jo kuvatut korttien vaihdot erottavat skruuvin ratkaisevasti sekä vintistä että bridgestä. Kun 1800-luvun lopulla skruuviin tuli pelattavaksi passimisääri, jos kaikki pelaajat passasivat ensi tarjouskierroksella, niin skruuvi ei enää muistuttanut mitään muuta tikkipeliä. Viides herätysliike
Vuonna 1929 Muroma perusti "Herää Valvomaan" -lehden herätyskokouksissa uskoon tulleiden tueksi ja evankelioimistyön tukiverkoksi. Tästä lehdestä muodostuikin myöhemmin muromalaisen viidesläisyyden pää-äänenkannattaja. Nykyisin se tunnetaan nimellä "Elämä". Muroma oli toiminut aluksi eri kristillisten yhdistysten ja järjestöjen puitteissa, mutta toiminnan laajennettua perustettiin sen tukijaksi "Suomen evankelisluterilainen Sisälähetyssäätiö" esikuvanaan Norjan Sisälähetyssäätiö. Säätiön nimi muutettiin 1979 Suomen Raamattuopiston säätiöksi (SROS). Myös Norjan mallin mukaisesti vuonna 1945 perustettiin Suomen Raamattuopisto (SRO) levittämään herätystä koko maahan. Suomen Raamattuopistosta muodostui muromalaisen viidesläisyyden keskusjärjestö. Sen tueksi perustettiin 1946 Suomen Raamattuopiston ystävät Ry. Riksin sarja
Riksin sarja oli WSOY:n julkaisema pehmeäkantinen kirjasarja, jossa julkaistiin viihderomaaneja vuosina 1950–1960. Riksin sarjan nimi on peräisin vanhasta Ruotsin rahayksiköstä riikintaalerista eli ”riksistä”, joka oli sata äyriä. Riksin sarjan myyntihinta oli aluksi 100 markkaa, jota kutsuttiin puhekielessä ”riksiksi”. Lukeva rabbiini
Edelfeltin "Lukeva rabbiini" oli toisinto hänen "Puolalainen rabbiini" -öljyvärimaalauksestaan vuodelta 1884. Tuo 55×38 cm:n kokoinen maalaus kuuluu yksityiskokoelmiin. Monet Edelfeltin taiteentukijoista olivat juutalaisia. Edelfelt vastustikin vuonna 1886 Edouard Drumot`n antisemitististä "La France Juive" -kirjaa, jossa esitettiin Ranskan kansalaisuuden saamiseen rajoituksia. Tässä kirjassa esitettiin esi-isien maassaoloajan pidentämistä ennen kansalaisuuden saamista. Pilalehti
Saksassa alan uranuurtaja oli Kaspar Braunin Münchenissä vuonna 1844 perustama "Fliegende Blätter", josta tuli "Punchin" jälkeen Euroopan suosituin pilalehti. Bismarckin kauden johtava poliittinen lehti oli berliiniläinen "Kladderadatsch" (1848–1944). Sensuuri ja lehtien kaupallistuminen synnyttivät Keski-Euroopassa porvarillisen perhepilalehden, joka pyrki tarjoamaan harmitonta viihdettä loukkaamatta ketään. Ranskassa tätä tyyppiä edustivat "La Vie parisienne" ja vuonna 1894 perustettu "Le Rire", joiden huumorivalikoimaan kuuluivat myös eroottiset vitsit. kantaa ottavaa liberaalia suuntaa edustivat Ranskassa "Le Courrier français" ja taiteellisesti korkeatasoinen "Chat noir". Ruotsin ensimmäinen pilalehti oli vuosina 1862–1924 ilmestynyt "Söndags-Nisse", joka lainasi aineksia saksalaisista lehdistä. Louvre
Palatsiin rakennettiin myöhemmin joukko lisärakennuksia. Katariina de’ Medici rakennutti eteläisemmän niistä pitkistä siipirakennuksista, jotka yhdistivät Louvren Tuileries’n palatsiin. Ranskan kuninkaat hankkivat palatsiinsa suuren joukon taideteoksia, joita siitä lähtien on säilytetty Louvressa. Louvre oli Ranskan kuninkaiden asuinpaikkana siihen saakka, kunnes Ludvig XIV siirsi hovin Versaillesiin. Sen jälkeen Louvre toimi kuninkaan suostumuksella monien taiteilijoiden asuin- ja työtiloina. Jo Ludvig XV suunnitteli Louvren avaamista yleisölle taidemuseoksi, mutta tämä toteutui vasta Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Vuonna 1793 Ranskan tasavalta perusti Louvren tiloihin museon, jossa tehtävässä se palvelee edelleen. Bibliothèque Universelle et Revue Suisse
Juste Olivier avusti vuodesta 1842 Revue suisse -nimistä kirjallisuulehteä, joka tuli 1860 hänen omistukseensa. Revue suisse yhdistyi 1852 Bibliothèque universelle de Genève -julkaisuun, ja uudeksi nimeksi tuli Bibliothèque universelle et Revue suisse. Unua Libro
Se julkaistiin ensimmäisen kerran venäjän kielelle 26. heinäkuuta 1887 ja myöhemmin puolan kielelle 1887, ranskan kielelle 1887, saksan kielelle 1887, jälleen venäjän kielelle vuonna 1888 (tämän toisen painoksen otsikko sivulla on mainittu 1887, mutta tosiasiallisesti se sai luvan sensuurilta saman vuoden 31. joulukuuta,  kyseisen vuoden toinen painos painettiin seuraavan vuoden alussa). Vuonna 1888 ilmestyi ”katastrofaalisen huonoksi” kuvattu englanninkielinen versio, jonka seuraavana vuonna korvasi uusi käännös. Vuonna 1888 kirjanen käännettiin myös hepreaksi ja v. 1889 ilmestyi ruotsinkielinen versio. Bertrand Russell
Russell oli innoissaan Gottlob Fregen filosofisesta tutkimuksesta logiikan ja matematiikan perusteiden saralla. Frege oli logisismin kannattaja ja uskoi, että matematiikka kaikissa muodoissaan oli palautettavissa aksiomaattiseen logiikkaan. Russell perusti näille periaatteille ensimmäisen tärkeän teoksensa "Principles of Mathematics", joka oli yksinkertainen yritys palauttaa aritmetiikan perusteet kouralliseen loogisia aksioomia. Kirja
Suullinen perimätieto on vanhin tapa välittää tarinoita ja tietoa sukupolvelta toiselle. Kun kirjoitustaito keksittiin, perimätietoa alettiin siirtää savitauluille ja eläinten nahasta valmistetulle pergamentille. Aluksi kirjat olivat usein kirjakääröjä, rullalle käärittyjä pitkiä nahkoja eli pergamentteja tai papyruskääröjä. Nykyisenkaltaisia sidottuja kirjoja eli "koodekseja" alettiin käyttää ajanlaskun ensimmäisinä vuosisatoina. Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö
Suomen Työväenpuolueen lehdet lakkautettiin vuonna 1923, mutta jo 19. syyskuuta 1923 aloitti ilmestymisensä Helsingissä kuusipäiväinen "Työväenjärjestöjen Tiedonantaja" ja vielä samana vuonna nuorille suunnattu "Liekki". Lehteä painamaan perustettiin 8. elokuuta 1924 Työn kirjapaino. Tiedonantajasta vastasi aluksi August Niemistö yhdessä Väinö Vuorion kanssa. Lehden toimittajat vaihtuivat taajaan, mutta Vuorio vastasi linjasta vangitsemiseensa 1928 asti. 1924 aloitti ilmestymisensä myös "Työväen kuvalehti Itä ja Länsi". Kaikki nämä julkaisut lakkautettiin kesäkuussa 1930. Pietari Brahe
Brahe pyrki edistämään suomen kielen kirjallista ja suullista käyttöä hallinnossa. Hän esimerkiksi antoi teologian professori Petraeukselle tehtäväksi kirjoittaa suomen kielen oppikirja ruotsalaisille, saksalaisille ja skotlantilaisille. Petraeus julkaisikin vuonna 1649 suomen kielen kieliopin "Linguae Finnicae brevis institutio". Brahe myös edisti vuoden 1642 raamatunkäännöstä, ja myöhemmin hän suositteli nuorelle Kaarle XI:lle suomen kielen taidon hankkimista. Missale Aboense
"Missale Aboense" oli nimensä mukaisesti messukirja, joka sisälsi sekä yleiset messutekstit, että tekstit kirkkovuoden jokaiselle pyhälle. Missale käytti yleistä dominikaanisen sääntökunnan messukirjojen pohjaa, sillä sääntökunnan liturgia oli otettu Turun hiippakunnan liturgiaksi vuoden 1330 tienoilla. Hiippakunnalla ei myöskään ollut varaa painattaa täysin omaa messukirjaa, joten painatuksessa säästettiin, kun samaan aikaan painettiin dominikaanisen liturgian messukirjoja myös muiden Pohjoismaiden käyttöön. Kirjassa oli kuitenkin myös joitakin Suomea varten tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä, muun muassa Suomen suojeluspyhimykseen Piispa Henrikiin ja muuhun pyhimyskalenteriin liittyen. Kustannusliike Kirja
Kustannusliike Kirja () oli Neuvostoliitossa vuosina 1923–1937 toiminut suomenkielinen kirja- ja lehtikustantamo. Karl Flodin
Flodin toimi muun muassa Nya Pressen -lehden musiikkiarvostelijana 1883, 1885–1898, 1900 ja 1906–1908. Hän sai musiikkikriitikkona mainetta arvosteltuaan murskaavasti Jean Sibeliuksen "Lemminkäis-sarjaa" vuonna 1897. Flodin perusti vuonna 1900 "Euterpe"-nimisen musiikkilehden, jota hän toimitti vuoteen 1905 saakka. Lehden ympärille kerääntyi 1900-luvun alussa Euterpe-ryhmän nimellä tunnettu joukko suomenruotsalaisia kirjailijoita ja taiteilijoita. Flodin muutti vuonna 1908 Argentiinaan, jossa hän toimi musiikkiarvostelijana Buenos Airesissa 1908–1921. Diatribe
Diatribē (, ”ajanviete”, ”keskustelu”) oli hellenistisille filosofeille, erityisesti kyynikoille ja stoalaisille, tyypillinen moraalisten puheiden muoto. Puheet olivat kansanomaisia ja tarkoitettu tavallisille maallikoille. Tarkoituksena oli yleisöä viihdyttävä opetus. Diatribeihin sisältyy usein vastarepliikkejä, joita esittävät joko yleisö tai puhuja itse asettumalla kuulijan asemaan. Émile Vandervelde
Vandervelde toimi Brysselin vapaan yliopiston professorina ja P.O.B:n puheenjohtajana tehtävän perustamisesta 1933 alkaen aina kuolemaansa saakka. Lisäksi hän oli ahkera kirjoittaja ja lehtien avustaja. Hän kirjoitti erityisesti lehtiin Germinal, Journal littéraire, artistique et social au Mouvement social sekä Revue Rouge. Eroottinen kirjallisuus
Moderni kirjallisuus syntyi 1900-luvun alussa, ja sen myötä tabut murtuivat myös eroottisessa kirjallisuudessa niin, että arvostetutkin kirjailijat saivat avoimesti kirjoittaa pornografista kirjallisuutta. Ranskalainen kansalliskirjailija Guillaume Apollinaire kirjoitti karnevalistisen ja groteskin, parodiaksikin katsotun "Hirveän Hospodarin" (1907) ja hillitymmän "Don Juanin urotyöt" (1907). Pierre Louÿsin "Afrodite" (1896) oli aikansa myydyin kirja Ranskassa. Englantilaisen D. H. Lawrencen "Lady Chatterleyn rakastaja" (1928) joutui kotimaassaan vielä sensuurin hampaisiin, ja se julkaistiin Englannissa ja käännettiin suomeksi vasta 1960-luvulla. Lars Nevanlinna
Neovius-Nevanlinnan mielenkiinto kohdistui sekä opettajana että kouluhallituksen tarkastajana matematiikan opetuksen uudistamiseen. Koulutyön ohessa hän kehitti uudenlaista matematiikan oppikurssia, ja vuosina 1901–1913 julkaistiin yhtenäinen oppikirjasarja, jossa hän pyrki esittämään matematiikan oppimäärän tieteellisten periaatteiden mukaan järjestetyssä muodossa, joka kehittäisi oppilaita tieteelliseen ajatteluun. Kirjat tulivat käyttöön suurimpaan osaan Suomen oppikouluista. Kirjojen myöhempiä painoksia toimittivat Larsin veli Otto Nevanlinna sekä tämän kuoltua Oton poika Rolf Nevanlinna. Kirjoja pidettiin johdonmukaisina mutta vaativina. Uusia, helpompina pidettyjä kirjoja ilmestyi 1930-luvulla, ja vähitellen ne alkoivat syrjäyttää Neovius-Nevanlinnan kirjoja. Salve (kirja)
Kirja kertoo ravintolan historian siitä alkaen, kun se perustettiin vuonna 1897 kioskina. Alkuvaiheista ei juuri ole tietoja, edes kioskin omistajaa ei tiedetä, joten kirja lähtee varsinaisesti liikkeelle vuodesta 1927, jolloin Hietalahdenranta 11:een valmistui rakennus, johon Salve muutti ja aloitti toimintanta kahvilana. Kirja kattaa Salven vaiheet aina siihen asti, kun ravintola siirtyi syksyllä 2016 uuteen osoitteeseen Hietalahdenranta 5:een satama-altaan toiselle puolelle. Lire
Lire myöntää yhdessä kaupallisen radioyhtiön RTL:n kanssa vuosittain palkinnon Grand Prix RTL-Lire parhaasta edellisen vuoden aikana ilmestyneestä ranskankielisestä kirjasta. UBOS Loitsukirja
Verne on 11-vuotias teknologiaan hurahtanut hieman pienikokoinen ja pullea velho. Hän pystyy korjaamaan minkä tahansa esineen vain koskemalla siihen. Verne on sukua Merlin Abrooksiukselle, joka loi taikojen taian ja tuolin, jossa on mystistä magiaa. Vern oli alussa todella huono taikakasviopissa, mutta kun hän tapasi Floran kasvien kirjan, hänestä tuli parempi. Vernen toinen nimi on Abroosius. Verne on punahiuksinen, pienikokoinen ja pelokas. Hän käyttää valkoista lyhyttä takkia ja keltaista t-paitaa. Hänen sauvansa on teleskooppivartinen morttitikku. Vahataulu
Vahataulu () oli antiikissa ja keskiajalla käytetty puinen tai norsunluinen levymäinen kirjoitusalusta, joka oli sivelty ohuella vahakerroksella. Kirjoitus piirrettiin vahatauluun puikolla ("stilus"). Vahatauluja käyttivät sekä kreikkalaiset että roomalaiset. Kun kaksi kirjoitustaulua sidottiin yhteen siten, että ne voitiin kääntää vastakkain, syntyi diptyykki. Sen sisäpinnat vahattiin kirjoittamista varten ja ulkopuoli koristeltiin kohokuvilla. Toisiinsa voitiin liittää useampiakin levyjä. Ludwig Wittgensteinin elämäkerta
Kesällä 1911 Wittgenstein matkusti Jenaan tapaamaan matemaatikko ja filosofi Gottlob Fregeä. Hän halusi näyttää tälle erään filosofisen teoksensa hahmotelmaa. Frege ei ollut erityisen vakuuttunut teoksesta, ja ehkä siitä syystä teoksesta tai sen hahmotelmasta ei ole säilynyt mitään. Frege kuitenkin kehotti Wittgensteinia lähtemään opiskelemaan Cambridgen yliopistoon Bertrand Russellin oppilaaksi. Institución Libre de Enseñanza
ILE julkaisi lehteä nimeltä "Boletín de la Institución Libre de Enseñanza", joka sisälsi useiden arvostettujen pedagogien, tutkijoiden, filosofien ja kirjailijoiden kirjoituksia. Heihin lukeutuivat muun muassa Bertrand Russell, Henri Bergson, Charles Darwin, John Dewey, Santiago Ramón y Cajal, Miguel de Unamuno, Maria Montessori, Leo Tolstoi, H. G. Wells, Rabindranath Tagore, Juan Ramón Jiménez, Gabriela Mistral, Benito Pérez Galdós, Emilia Pardo Bazán, Azorín, Eugeni d'Ors ja Ramón Pérez de Ayala. Vapaus (Sudbury)
Sanomalehden lisäksi "Vapaus" julkaisi kirjallisuutta ja erilaisia tilapäisjulkaisuja kuten "Vapauden Soihtu", "Taistelun Viiri", "Työn Vappu" ja "Vapauden Viiri". Vuonna 1923 se teki sopimuksen yhdysvaltalaisten kommunistilehtien ja kirjallisuuden levittämisestä. Lehden sisarjulkaisuista tärkein oli vuonna 1935 perustettu kaunokirjallinen viikkolehti "Liekki", jonka sisällöstä yritettiin saada mahdollisimman monipuolinen ja laajaan lukijakuntaan vetoava. 1930-luvun amerikansuomalaisen lehdistön joukossa ainutlaatuisen viihdelehden levikki saavutti 2 500 tilaajan rajan vuoden 1937 lopussa. Velesin kirja
Vuonna 1919 Venäjän sisällissodassa valkoisten puolella taistellut luutnantti Fjodor Arturovitš Izenbek löysi kartanosta läheltä Harkovaa nipun puisia lautoja, joilla oli outoa kirjoitusta. Tappion jälkeen Izenbek lähti maasta Belgradiin, jossa hän vuonna 1923 yritti turhaan myydä löytöään museoon. Vuonna 1925 hän asettui Brysseliin, jossa hän antoi laudat Juri Miroljuboville. Miroljubov oli ensimmäinen, joka alkoi tutkia kirjaa vakavasti. Izenbek käsitteli kirjaa hyvin varovasti, ei sallinut viedä sitä kotoaan ja kieltäytyi, kun Brysselin yliopiston professori ehdotti, että se luovutettaisiin tutkimusta varten. Myöhemmin kieltäytyminen lisäsi väärennösepäilyksiä. Tieteiskirjallisuus
Tieteiskirjallisuuden isäksi nimitetään usein ranskalaista Jules Verneä, jonka kirjoissa esiintyvistä keksinnöistä monet ovat myöhemmin toteutuneetkin. Hän esitti esimerkiksi 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa, että ilmaa raskaammat lentolaitteet eli lentokoneet tulevat olemaan suurempi menestys kuin ilmaa kevyemmät eli kuumailmapallot. Kuitenkin jo ennen Verneä Ranskassa oli ilmestynyt yli 100 tieteiskirjallisuudeksi luokiteltavaa teosta. Ritari joka ei ollut olemassa
Ritari joka ei ollut olemassa (ital. "Il cavaliere inesistente") on Italo Calvinon kirjoittama fantasiaromaani vuodelta 1959. Kirja on allegorinen kertomus ritari Agilulfin seikkailuista Ranskassa, Englannissa ja Pohjois-Afrikassa. Tapahtumat sijoittuvat Kaarle Suuren aikaan. Vril: Tuleva rotu
Bulwer-Lyttonin "Vril" oli ensimmäisiä tieteis- tai fantasiakirjoja, ja se oli suosittu 1800-luvun lopulla. Mystisen voiman ideaan kirjoittaja sai innoituksen sähköstä, jota tuolloin spekuloitiin paranormaalien ilmiöiden, kuten mesmerismin tai spiritualismin aiheuttajaksi. Bulwer-Lyttonia pidettiin okkultistien keskuudessa myös salatiedon haltijana, minkä hän kiisti. Hän myös pohti, että olisi ollut parempi käyttää Vrilin sijasta sanaa sähkö. Maximilien Robespierre
Monen muun valistusajan sivistyneen tavoin Robespierre oli deisti. Hän oli vannoutunut rousseaulainen, jonka vakituista mielilukemista oli teokseen "Émile eli kasvatuksesta" sisältyvä ”Savoijilaisen papin uskontunnustus”; tämä kirjoitus on uskonnollisen suvaitsevaisuuden julistus, jota kuningashuoneen oikeuslaitos ja katolinen kirkko olivat vainonneet jo ennen vallankumousta. 
Robespierre inhosi syvästi Jacques Hébertin ja Chaumetten kehittämää korostetun eroottista ”Järjen palvonta-kulttia” ("Culte de la Raison"), jonka tarkoitus oli korvata kristinusko. Notre-Damesta tuli hetkellisesti Järjen Jumalattaren temppeli, mutta Robespierren ja hänen uskollisten seuraajiensa vastustus esti kultin kasvamisen jokavuotiseksi juhlatapahtumaksi. Rousseaun tavoin Robespierre piti ateismia moraalille turmiollisena ja kristinuskon vastaista politiikkaa vastustaakseen hän teki aloitteen uuden uskonnon Korkeimman olennon palvonnan aloittamisesta. Open Library
Open Library (suomeksi Avoin kirjasto) on verkkopalvelu, johon pyritään kokoamaan kirjaston tapaan kirjoja. Open Librarya ylläpitävä Internet Archive kuuluu Open Content Allianceen, joka edistää vastaavanlaisia vapaasti saatavilla olevien julkaisujen esillepanoa. Sivustolla on myös tuhansia suomenkielisiä kirjoja. Työväen Järjestönuorten Liitto
Kesäkuussa 1920 TJN julkaisi yhteistyössä TRL:n kanssa näytenumeron "Järjestönuori"-lehdestä. Sen seuraava numero ilmestyi vasta vuoden päästä. Syyskuusta 1922 alkaen liitto julkaisi lehteä "Työläislapsi". Sen nimeksi vaihdettiin kuitenkin pian "Varhaisnuori", ja julkaisijaksi tuli raittiusliitto. Raittiuteen keskittyminen ei tyydyttänyt järjestönuorten johtoa, joten alkuvuonna 1923 alettiin julkaista omaa "Punalippu"-lehteä. Punalipun virallinen julkaisija oli Työväen Kirjallisuuden Edistämiskeskus. Lehteä toimittivat muun muassa Väinö Vuorio ja Armas Äikiä. Punalipun ilmestyminen keskeytyi ensimmäisen kerran jo keväällä 1923, kun vasemmistolaisten järjestöjen johtavat toimijat vangittiin. TJN:n viides edustajakokous 1928 päätti ottaa taloudellisesti kannattamattoman ja levikinlaskusta kärsineen Punalipun suoraan liiton alaisuuteen. Päätoimittajaksi valittiin Aino Kavenius. Levikki alkoi jälleen nousta. Vuonna 1928 lehden painos oli 3 000 ja vuotta myöhemmin 5 000. Matematiikan historia
Vanhimmat arkeologiset todisteet lukumäärien laskennasta ovat noin 30 000 vuotta vanhoja. Tšekistä löydetyssä luussa on yhteensä 55 lovea, jotka on jaoteltu viiden ryhmiin. Viisi on ollut luonnollinen valinta sopivaksi joukoksi, koska sormia on yhdessä kädessä viisi. Kymmenen (kahden käden sormet) ja kaksikymmentä (sormet ja varpaat) ovat olleet myös varhaisia lukujärjestelmien kantalukuja. Amerikan intiaaniheimoista tehdyssä tutkimuksessa kolmannes käytti viisijärjestelmää, kolmannes kymmenjärjestelmää, vajaa kolmannes binaarijärjestelmää ja loput kolmijärjestelmää. Kaksikymmenjärjestelmästä on todisteita lähinnä Euroopasta, missä sen jäänteitä näkyy yhä kielissä, ranskan 80 ("quatre-vingt") on suomeksi neljä-kaksikymmentä. Varhaisimmat kirjoitetut todisteet näyttävät suosineen viisijärjestelmää, mutta kielen saadessa selvän formaalisen muodon kymmenjärjestelmä on noussut yleisimmäksi. Grimoire
Grimoire (ranskaa, muunnelma sanasta "grammaire", 'kielioppi') on loitsukirja, joka voi myös sisältää neuvoja henkien kuten demonien tai enkelien kutsumiseen. Joissain kirjoissa voi myös olla taikajuomien reseptejä, astrologista tietoa ja pohdiskelevia tekstejä. Lördagen
Viktor Petterssonin kustantama ja toimittama "Lördagsqvällen" oli kaunokirjallisuutta, yleishyödyllisiä artikkeleita, ajankohtaisaineistoa ja viihdettä sisältänyt perhelehti, alaotsikoltaan "Familjeläsning för alla". Lehdestä tuli heti hyvin suosittu, ja sen painos oli jo ensimmäisinä vuosina 3 000 kappaletta. Vuosina 1892–1893 "Lördagsqvällenin" rinnalla yritettiin julkaista myös suomenkielistä "Lauantai"-lehteä. Ilmestymisajan muututtua lauantain aamupäivään lehden nimeksi tuli "Lördagen". Lovi
Lovi on suomalaisessa mytologiassa yliluonnollinen olotila tai paikka. Lovi oli ilmeisesti veden- tai maanalainen Tuonela tai aukko vainajalan ja todellisuuden välillä. Lovi saattoi sijaita järven alla, esimerkiksi järven pohjassa olevan kuopan takana olevassa toisessa järvessä, kuten saamelaisten Saivo-vainajala. Lovi tunnetaan varsinkin loveenlankeamisesta sekä lovesta nostosta kertovasta perinnetiedosta. Taiteilijakirja
Taiteilijakirja (artists’ books, livres d’artistes) on itsenäinen taideteos, yleensä käsintehtyä kirjaa muistuttava esine. Taiteilijakirjat eivät ole varsinaisesti kirjallisuutta, vaikka ne sangen usein ovat kirjan muotoisia, tai joskus myös laatikoita. Ne eivät myöskään ole taiteesta kertovia kuvateoksia. Usein puhutaan myös kirjataiteesta tai kirjaesineestä ("book art, book object"). Messukirja
Messukirja (lat. "missale") on katoliseen kirkkoon kuuluvien, latinalaista riitusta käyttävien paikalliskirkkojen liturginen kirja, joka sisältää kaikki ohjeet ja tekstit kaikkien vuoden messujen viettämiseen. Vuonna 1570 julkaistu paavi Pius V:n "Missale Romanum" ("Roomalainen messukirja") korvasi ensimmäisenä piispanistuinten omat messukirjat. Nykyään messukirjat julkaistaan alun perin latinaksi, ja käännetään siitä muille kielille. Nya Pressen (1906–1914)
Axel Lillen toimittama lehti oli edeltäjänsä tavoin tinkimättömän perustuslaillinen ja ruotsinmielinen, mutta vaati myös sosiaalisia ja poliittisia uudistuksia. Se hyväksyi täysin ruotsalaisen kansanpuolueen ohjelman, mutta ei virallisesti ollut puolueen äänenkannattaja. "Nya Pressen" oli ajankohtainen uutis- ja mielipidelehti, joka sai paljon uutisia Ruotsista sekä kirjeenvaihtajiltaan Saksassa ja Britanniassa. Ruotsalaisuuden johtavaa foorumia siitä ei kuitenkaan enää tullut. Lire
Lire () on ranskalainen kirjallisuuslehti, jossa käsitellään niin ranskalaista kuin ulkomaistakin kirjallisuutta. Lehden perustivat vuonna 1975 Jean-Louis Servan-Schreiber ja Bernard Pivot. Exlibris
Exlibris on kirjan ensiölehdelle liimattava kirjanomistajamerkki. Nimitys tulee latinankielisistä sanoista "ex libris", jotka tarkoittavat kirjaimellisesti "kirjoista", merkitystä laajentaen myös "kirjojen joukosta" eli "kirjastosta". Merkissä teksti on aina kahdessa osassa, muodossa "ex libris", jolloin L voi olla myös iso kirjain; käsitteenä exlibris-sana kirjoitetaan yhteen. Merkin oikeaoppinen paikka on kirjan etusisäkannessa, sen vasemmassa yläkulmassa, mutta sääntö ei ole enää tiukka. Kirjan kaunistukseksi tarkoitettu exlibris voidaan kiinnittää myös oikeaan ylänurkkaan, ettei se jää paperikannen läpän taakse piiloon. Olov Svebilius
Svebilius oli Linköpingin hiippakunnan piispa vuodesta 1678 ja arkkipiispa vuodesta 1681. Hänen virkakautensa aikana 1686 tuli voimaan uusi kirkkolaki. Uusi katekismus ilmestyi 1689, sen käänsi suomeksi Daniel Juslenius 1746. Samoin ilmestyi uusi virsikirja ruotsiksi 1695, suomeksi 1701, kirkkokäsikirja ruotsiksi 1693 ja suomeksi 1694 ja koraalikirja ruotsiksi 1697, suomeksi 1702. Niin sanottu Svebiliuksen katekismus on edelleen käytössä esimerkiksi rukoilevaisten piirissä. Suomen evankelis-luterilainen kirkko
1600-luvulla alettiin antaa lukuopetusta sekä opetusta Katekismuksesta. Ensimmäinen suomenkielinen Raamattukin saatiin vuonna 1642. Vähän katekismuksen pääkappaleiden ulkoaosaaminen oli ehtona ehtoolliselle ja avioliittoon pääsylle. Tuolloin pidettiin myös kinkereitä. Livre
Livre voi tarkoittaa seuraavia: Conciergerie
Aikaisimmat Valois-dynastian kuninkaat jatkoivat palatsin kehittämistä 1300-luvulla, mutta kuningasperhe hylkäsi palatsin vuonna 1358 muuttaen joen toiselle puolelle Louvreen. Palatsi jatkoi hallinnollisten toimien palvelemista. Vuonna 1391 rakennus muutettiin vankilaksi. Sen vankeina oli tavallisia rikollisia ja poliittisia vankeja. Kuten muilla sen ajan rikollisilla, rangaistukset riippuivat hyvin paljon heidän varallisuudestaan, asemastaan ja suhteistaan. Rikkaimmat tai vaikutusvaltaisimmat vangit saivat yleensä oman sellin, jossa oli sänky, pöytä ja kirjoitusvälineet. Hieman köyhemmillä vangeilla oli varaa maksaa yksinkertaisesti sisustetuista selleistä (”pistoles”), joissa oli kova sänky ja ehkä pöytä. Köyhimmät, joista käytettiin nimitystä ”pailleux”, suljettiin pimeisiin, kosteisiin ja tuholaisten saastuttamiin selleihin (”oubliettes”, kirjaimellisesti ”unohdettu paikka”). Nimen mukaisesti heidät jätettiin sinne kuolemaan olosuhteissa, jotka mahdollistivat ruton ja muiden vankilan epähygieenisissä olosuhteissa yleisten tautien leviämisen. Ѷ
Ѷ on kyrillinen kirjain, jota käytettiin muinaisissa kyrillisessä aakkostossa vastaamassa kreikan kielen ypsilonia. Kirjainta käytettiin aikoinaan venäjän, serbin ja romanian kyrillisissä aakkostoissa, mutta se hävisi niistä 1800-luvun tienoilla. Sen sijaan kirkkoslaavissa kirjain on yhä käytössä. Luettelo televisiosarjan Vampyyripäiväkirjat esineistä
Loitsukirja haudattiin Giuseppe Salvatoren hautaan ja Johnathan Gilbert oli ainoa joka tiesi tämän salaisuuden. Emily Bennett oli käyttänyt kirjaa sinetöimään haudan vampyyrit, pelastaen heidän henkensä. Noah-niminen vampyyri paljasti ennen kuolemaansa loitsukirjan sijainnin kerrottavan Johnathan Gilbertin päiväkirjoissa. Stefanin luettua kirjan hän tiesi missä loitsukirja on; hänen isänsä haudassa. Kirjarovio
Saksalainen kirjailija Heinrich Heine kirjoitti vuonna 1821: ”Missä poltetaan kirjoja, poltetaan lopulta myös ihmisiä” (näytelmästä "Almansor"). Pahaenteinen lausahdus mainitaan yleensä viitattaessa natsien Berliinin Opernplatzilla (nyk. Bebelplatz) toukokuussa 1933 toteuttamiin kirjarovioihin. Stéphane Mallarmé
Mallarmé suunnitteli pitkään suurta teosta, Kirjaa isolla K:lla, josta hän kertoi kirjeenvaihdossaan ystävilleen. Tätä suurteosta hän ei kuitenkaan koskaan julkaissut. Siitä on jäljellä vain katkelmia, joista Jacques Scherer on toimittanut kokoelman "Le ’Livre’ de Mallarmé" (1957/1977). ”Kirjan” piti olla kaikkien kirjojen hyperbola ja sen tarkoitus oli kattaa koko kaikkeus. Mallarmén kuningasajatus on, että ”Maailma on olemassa päätyäkseen Kirjaan.” ("Le monde existe pour aboutir à un Livre"). 
Paul Valéry välitti luennoissaan Mallarmén ajatuksia Kirjasta, josta Maurice Blanchot sai ajatuksia teoksiinsa "Kirjallinen avaruus" (1955) ja "Le livre à venir" (1959, Tulevaisuuden kirja). Mallarmén ja Lautréamont’n runokielen uudistus on aiheena myös Julia Kristevan väitöskirjassa "La révolution du language poétique" (Runokielen vallankumous, 1969). Jean-Paul Sartren postuumisti ilmestyneessä teoksessa "Mallarmé. La lucidité et sa face d’ombre" (Mallarmé. Älyn kirkkaus ja sen varjopuoli, 1986) Sartre korottaa Mallarmén runoilijaksi ylitse muiden. Mallarmé on suuresti vaikuttanut myös muihin ranskalaisiin ajattelijoihin, kuten Roland Barthesiin, Jacques Derridaan, Michel Foucault'hon ja Jacques Lacaniin. Korttiluettelo
Ranskassa syntyi tarve luetteloida valtava määrä kirjoja, kun kansalliskokous julisti kaiken kirkollisen omaisuuden kansakunnan omaisuudeksi vallankumouksen seurauksena vuonna 1789. Päätettiin koota kansallinen bibliografia eli kirjaluettelo, joka sisältäisi tiedot kaikista kansakunnan kirjoista. Työn nopeuttamiseksi luotiin tarkat ohjeet, jotta luettelointia saatettiin tehdä samaan aikaan kaikissa 83:ssa vasta perustetussa läänissä. Nyt luetteloinnissa käytettiin ensimmäistä kertaa (peli)kortteja. Maan yli kymmenestä miljoonasta teoksesta noin neljä miljoonaa saatiin kirjattua korteille, mutta lopullisena tavoitteena ollutta luettelokirjaa ei lopulta painettu lainkaan ja työ valui hukkaan. Vaikka itse korttiluettelo ei vakiintunut Ranskassa hakukoneena ja käyttäjäluettelona ennen 1900-luvun puoliväliä, jätti projekti perintönä ajatuksen yhtenäisestä luettelointi-standardista. Livree
Livree ( < , jakaa) tarkoitti alkuaan vaatteita, joita ranskalaiset kuninkaat, prinssit ja aateliset jakoivat seurueelleen ja palvelijoilleen juhlapäivien, erityisesti joulun, edellä. Nykyään livree tarkoittaa (mies)palvelijan tai autonkuljettajan napein ja punoksin koristeltua virkapukua. Livree tunnetaan jo 1600-luvulla. Se oli tavallisesti perheen tunnusvärin värinen. Virka-arvoa osoittavat nauhat eli kaluunat olivat hopea- tai kultalankaa. Breviario
Breviario eli breviarium (lat. "brevis", "lyhyt") on hetkipalvelusten kirja, joka sisältää kristillisten (alkuperältään katolisten) hetkipalvelusten, kuten laudes, vesper ja kompletorio, kaavat ja niissä lauletut virret, antifonit, psalmit, lukukappaleet, Raamatun kiitosvirret ja rukoukset. Fleim
Verkkopalvelu jakautui verkkolehteen, -yhteisöön sekä lisäpalveluihin. Verkkolehti käsitteli kristilliseen nuorisokulttuuriin, elämänkatsomuksellisiin asioihin sekä populaarikulttuuriin liittyviä asioita kansankirkollisesta viitekehyksestä. Verkkoyhteisö koostui rekisteröityneiden käyttäjien kiinnostusryhmistä, blogeista, kuvista ja kommenteista. Lisäpalveluissa tarjottiin verkkohartautta, videoita sekä rippikoulun ulkoläksyjen opetteluun tarkoitettua peliä. Jean-François Revel
Teoksessaan Revel käsitteli 1960-luvun lopun (vuoden 1968) opiskelijoiden ja nuorison vallankumouksellisia liikkeitä sekä niiden välisiä eroja Euroopassa ja (Pohjois-)Amerikassa. Hänen mukaansa vasemmistopainotteiset eurooppalaiset liikkeet eivät pyrkineet oikeisiin päämääriin, mutta "ideologiattomat" liikkeet Yhdysvalloissa taas olivat hyvinkin rohkaisevalla tiellä vapaamielisyyden ja demokratian puolesta, juuri siksi etteivät ne nojanneet ylhäältä annettuihin ideologioihin, vaan olivat ikään kuin kasvaneet ruohonjuuritasolta. Samaten hän suomi eurooppalaista älymystöä sen ylenkatseellisesta asenteesta amerikkalaiseen liikehdintään. Yhdysvalloissa kirja sai myönteistä huomiota ja Reveliä kuvattiin vapauden filosofiksi. Johannes Lilje
Johannes (Hanns) Lilje (s. 20. elokuuta 1899, Hannover – 1977) oli saksalainen teologi, huomattava Luther-tutkija sekä 1920-luvun puolivälistä lähtien yksi ekumeenisen liikkeen keskeisistä johtajista. Vuosina 1934–1945 hän oli Luterilaisen Maailmanliiton pääsihteeri ja vuosina 1952–1957 puheenjohtaja. Koska hän oli yksi Saksan tunnustuskirkon johtajista, hänet vangittiin Hitlerin loppuaikoina. Vuonna 1947 hänestä tuli Hannoverin maapiispa, 1955 Saksan yhtyneiden evankelis-luterilaisten kirkkojen johtava piispa ja vuonna 1950 Loccamin evankelisen akatemian johtava esimies. Lilje myös perusti Sonntagsblatt-lehden ja julkaisi tätä. Esse
Esse eli Espoon seurakuntasanomat oli Espoon luterilaisten seurakuntien viikkolehti. Lehden julkaisussa oli mukana myös Kauniaisten suomenkielinen seurakunta. "Esse" on latinaa ja on olla-verbin infinitiivi. Kirjapöllö
Lähde Oppikoulu
Oppikoulun opetussuunnitelmat olivat luonteeltaan pitkäikäisiä. Niitä uudistettiin vain muutamien vuosikymmenten välein ja samat perusoppikirjat kuluivat jopa useiden sukupolvien käsissä. Oppikouluja leimasi 1900-luvun alusta jako reaalikouluihin ja klassillisiin lyseoihin. Reaalilyseoissa luettiin "uusia" eli maailmankieliä sekä luonnontieteitä, kun taas klassillisissa lyseoissa keskeisiä oppiaineita olivat klassiset kielet (latina ja klassinen kreikka). Molemmissa koulutyypeissä opetettiin lisäksi matematiikkaa, joka oli luonteeltaan varsin teoreettista. Kielten opetuksessa kirjallinen kielitaito oli pääosassa. Opetus tähtäsi lähinnä virkamiesten kouluttamiseen. Lettrismi
Lettrismi on ranskalainen avantgardistinen suuntaus, jonka romanialainen emigrantti Isidore Isou perusti Pariisissa 1940-luvun puolivälissä. Satoja teoksia käsittäneessä tuotannossaan Isou ja lettristit ovat soveltaneet teorioitaan kaikille taiteen ja kulttuurin aloille, etenkin runouteen, elokuvaan, maalaustaiteeseen ja yhteiskunnalliseen teoriaan. Liikkeen teoreettiset juuret ovat dadassa ja surrealismissa. Isou piti maanmiestään Tristan Tzaraa dadan merkittävimpänä luojana ja oikeutettuna johtajana ja torjui useimmat muut plagioijina ja väärentäjinä. Surrealisteista André Breton oli hyvin merkittävä vaikuttaja, mutta Isou ei ollut tyytyväinen, sillä hän piti suuntausta 1940-luvulla jähmettyneenä ja katsoi sen joutuneen henkiseen vararikkoon. Rare (lehti)
Rare oli vuosina 1990–2001 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti. Lehteä ilmestyi yhteensä 24 numeroa, joista kahden ensimmäinen mukana julkaistiin myös 7" vinyylilevy. Lehden päätoimittajana toimi koko sen ilmestymisajan Jari Räsänen. Quintesson
Kirjan "" mukaan Liege Maximon kuoleman sekä Primejen välisen yhtenäisyyden murtumisen jälkeen Quintus Prime lähti Cybertronilta luodakseen artefaktinsa, Hiilloskiven (), avulla Cybertronin tuleville sukupolville mahdollisia liittolaisia. La Fronde (sanomalehti)
La Fronde ('Linko') oli ranskalainen feministinen sanomalehti, jota alkoi julkaista Pariisissa 9. joulukuuta 1897 aktivisti Marguerite Durand (1864–1936). Durand oli tunnettu näyttelijä ja toimittaja, ja hän käytti julkisuutta hyväkseen houkutellakseen merkittäviä pariisilaisia naisia kirjoittamaan julkaisemaansa päivälehteen, jonka toimittamisesta ja juttujen kirjoittamisesta huolehtivat yksinomaan naiset. Edistääkseen tasa-arvon asiaa lehti esitti päivämäärän erilaisten kalentereiden mukaan, kuten vallankumouskalenterin, juutalaisen kalenterin ja gregoriaanisen kalenterin mukaan. Johannes Gutenberg
Gutenberg avasi myös kirjakaupan Hof Humbrectissa. Luultavasti tällä oli suora yhteys kirjapainon tuotantoon. Ei ollut selvää, että Gutenberg aloittaisi Raamattu-projektia, mutta hän lainasi Fustilta toiset 800 guldenia, ja työ alkoi 1452. Samaan aikaan kirjapaino tuotti kannattavaa tekstiä luultavasti latinalaisilla aakkosilla. Tämä on aiheuttanut spekulointia, että olisi ollut kaksi painoa: toinen tavallisille teksteille ja toinen Raamatulle. Eräs uuden painon hyödyllisimmistä yrityksistä oli tuhansien synnintunnustusten painattaminen kirkolle, dokumentoituna vuosilta 1454–1455. Vuonna 1455 Gutenberg julkaisi 42-rivisen Raamatun, "Biblia latina vulgatan", joka yleisesti tunnetaan Gutenbergin Raamattuna. Niitä painettiin 180 kappaletta, joista useimmat paperille ja jotkut käsitellylle eläimen nahalle eli pergamentille. Richard Réti
Réti oli hypermodernistisen koulukunnan vakaa kannattaja ja käytti usein hypermodernistisia avauksia. Jälkipolvet tuntevat Rétin paitsi hänen nimeään kantavasta avausjärjestelmästä, kahdesta teoksesta: "pamfletista" "Die neuen Ideen im Schachspiel" (1922) ja postuumisti julkaistusta "Die Meister des Schachbretts" (1930). Molemmat on sittemmin suomennettu. Louis Braille
Elämä sokeainkoulussa oli melko raskasta, sillä rakennus oli kostea ja epäterveellinen ja kuri tiukkaa. Siellä opetettiin pääasiassa erilaisia käytännön neuvoja, joiden avulla oppilaat pystyisivät pärjäämään kouluajan jälkeen. Koulussa oli myös käytössä sokeiden kirjoja, jotka oli tehty kuitenkin kömpelöllä ”kohokirjoituksella”. Niissä kirjaimet oli painettu sivulle kuparilangan avulla. Oppilaat kyllä oppivat lukemaan, mutta he eivät pystyneet kirjoittamaan. Braille koki lisäksi kirjat hidaslukuisiksi. Natalie Clifford Barney
Arvostelut olivat enimmäkseen positiivisia ja ne vähättelivät runojen lesbolaista teemaa. Jotkut eivät huomanneet sitä lainkaan. Washington Mirror -lehden mukaan Barney ”kirjoitti oodeja miesten silmille ja huulille”. Paikallinen juorulehti otsikoi kuitenkin arvostelunsa ”Sapfo laulaa Washingtonissa”, mikä herätti Barneyn isän huomion. Hän osti ja tuhosi kustantajan varastossa jäljellä olleet kirjat sekä teoksen painolaatat.
Välttääkseen isänsä suuttumusta Barney julkaisi seuraavan kirjansa "Cinq Petits Dialogues Grecs" (1901) salanimellä Tryphé. Kirjan nimi tulee Pierre Louÿsin teoksista. Louÿs auttoi häntä teoksen kirjoittamisessa ja myös oikoluki käsikirjoituksen. Jacques Brel is Alive and Well and Living in Paris
Revyystä tehtiin 1980-luvun alussa myös suomenkielinen tuotanto "Laulusi elää, Brel". Se sai kantaesityksensä Helsingin Kaupunginteatterissa syyskuussa 1983 ja kuukautta myöhemmin ruotsinkielisenä versiona Svenska Teaternissa nimellä "Jacques Brel lever än". Kaupunginteatterissa se sai 125 esityksellä yhteensä 35 282 katsojaa ja Svenska Teaternissa 40 esityksellä 3 454 katsojaa. Revyytä esitettiin 1990-luvulla myös Varkauden, Lahden, Kokkolan ja Kajaanin kaupunginteattereissa sekä Tampereen Työväen Teatterissa. Ruotsinkielinen versio tuotiin Wasa Teaterin näyttämölle vuonna 1987 nimellä "Jacques Brel i vårt hjärta". Elävälehti
Elävälehti () oli Neuvostoliitossa 1920-luvulla syntynyt agitaatiomuoto, joka tuli suosituksi varsinkin harrastajaryhmien esiintymisissä. Se sai alkunsa Venäjän kansalaissodan aikana järjestetyistä ääneenlukutilaisuuksista. Sanomalehti- tai muuhun ajankohtaiseen aineistoon perustuvat teatralisoidut esitykset sisälsivät monologeja, joukkolausuntaa, lauluja, pakinoita ym. Vuonna 1923 Moskovassa perustettiin ensimmäinen ammattimainen elävälehti "Sinjaja bluza" (”Sinipusero”), joka toimi 1930-luvun alkuun saakka. Eri puolille maata syntyneet sinipuseroryhmät kiersivät esiintymässä punanurkissa, kerhotaloissa ja tehtaissa. Niiden toiminta vaikutti uusien teatteri- ja konserttimuotojen kehitykseen. Eräät sinipuseroryhmät tekivät myös ulkomaankiertueita.