Pystyykö banaanikärpänen talvehtimaan Suomessa?
Banaanikärpänen
Banaanikärpänen on kosmopoliitti laji, joka on levinnyt kaikkialle maailmaan. Sitä tavataan luonnossa myös Suomessa. Laji ei kuitenkaan pysty talvehtimaan Suomessa muutamien muiden suvun lajien tavoin, vaan kanta on riippuvainen Baltian maista saapuvista ja osin myös kauppojen hedelmien mukana tulevista yksilöistä. Sen sijaan esimerkiksi lähisukuinen "D. littoralis" pystyy selviämään talven yli jopa pohjoisimmassa Suomessa. Yhteensä luonnonvaraisia "Drosophila"-kärpäsiä Suomessa tavataan noin 30 lajia. "D. melanogaster"in luonnonkanta on runsaimmillaan loppukesästä, jolloin kärpäsiä etsiytyy ihmiskoteihin. Banaanikärpäset, kuten muutkin mahlakärpäset, viihtyvät kosteissa ja varjoisissa paikoissa. Ne ovat aktiivisimmin liikkeellä pääasiassa illalla. Banaanikärpänen
Vaikka banaanikärpänen on tavallinen vieras suomalaisissakin kodeissa, se ei pysty talvehtimaan Suomessa vaan kanta on riippuvainen Baltian maista saapuvista ja kauppojen hedelmien mukana tulevista yksilöistä. Ravinnokseen mahlakärpäslajit imevät käymistilassa olevia nesteitä, esimerkiksi hedelmien mehua ja mahlaa. Toukat elävät esimerkiksi mahlassa tai maahan pudonneissa marjoissa ja hedelmissä syöden nesteitä sekä hiivoja ja muita mikro-organismeja.
Banaanikärpänen
Koska banaanikärpästen elintavat saavat ne viihtymään erinomaisesti myös ihmisasumuksissa, niiden määrä kodeissa voi joskus kasvaa häiritseväksi. Asuntoihin sisälle tunkeutuvia kärpäsiä pyydystetään rakentamalla tappava kärpäsansa esimerkiksi suppilosta, jonka pohjalla on syöttinä pieni määrä jotakin käynyttä nestettä. Syötti voi olla esimerkiksi olutta, väkiviinaetikkaa tai punaviiniä, joka voi olla etikoitunuttakin. Pyydykseen joutuneet kärpäset eivät pääse suppilosta pois ja hukkuvat sinne. Syöttinesteen joukkoon voi lisätä myös astianpesuainetta. Se alentaa nesteen pintajännitystä ja edesauttaa siten kärpästen hukkumista. Sieniyökkönen
Sieniyökkönen elää lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puutarhoissa, erityisesti sellaisissa, joissa kasvaa ikääntyneitä puita. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat sekä valolle että syötille. Keskenkasvuinen toukka talvehtii. Kotelo sijaitsee seitin suojaamana maassa tai kaarnanraossa. Pöllökkäät
Vaikka perhosilla on takaruumiissaan tuoksua tuottavat rauhaset, ilmeisesti pöllökkäiden pariutuminen vaatii visuaalista kosiskelua. Naaraan täytyy ilmeisesti myös paritella useita kertoja saadakseen kaikki tuottamansa munat hedelmöitettyä. Munat naaras munii pieniksi ryhmiksi ravintokasvin lehtien alapinnoille. Toukat ovat hämärä- ja yöaktiivisia ja suojautuvat saalistajilta kemiallisten pelotteiden avulla. Toukat elävät pieninä vaeltelevina ryhminä, joiden yksilömäärä pienenee toukkien kasvaessa. Ravintokasveja ovat ainakin banaanikasvit (Musaceae), marantakasvit (Maranthaceae) sekä helikoniakasvit (Heliconiaceae). Erityisesti paahdepöllökäs ("Caligo memnon") on Keski-Amerikassa huomattava banaaniviljelmien tuholainen syöden banaanikasvit jopa kokonaan lehdettömiksi. Toukat vaivaavat harvoin palmukasveja, mutta öljypalmuviljelmillä on todettu yksittäisen toukan syövän jopa 1500 cm lehteä. Nokikana
Nokikana on muuttolintu. Nokikanat lähtevät Suomesta syys–lokakuussa talvehtimaan Keski- ja Etelä-Eurooppaan. Ne saapuvat takaisin Suomeen maaliskuun lopulla tai huhtikuun alussa. Drosophila
Drosophila on mahlakärpäsiin kuuluva suku, johon lasketaan kuuluvaksi noin 1 500 – 2 000 lajia, joista pelkästään Havaijin saaristossa elää 800. Sukuun kuuluu myös perinöllisyystieteessä paljon tutkittu banaanikärpänen. Suvun lajeista 14 ei ole luokiteltu mihinkään suvun kuuteen sektioon. Suvulle ei ole toistaiseksi annettu virallista suomenkielistä nimeä. Lanttuperhonen
Lanttuperhonen elää kulttuuriympäristöissä, puutarhoissa, niityillä ja pelloilla. Laji talvehtii kotelona. Nokkavarpunen
Nokkavarpunen pesii Euroopassa ja Aasiassa. Aasian linnut talvehtivat etelässä. Suomessa pesii vähälukuisena eteläisimmässä Suomessa, pesimäkantamme lienee noin 350 paria. Laji on runsastunut voimakkaasti 2000-luvulla, ja pesiviä pareja saattaa olla jo yli tuhat. Suomalaiset nokkavarpuset ovat pääasiassa muuttolintuja, jotka talvehtivat Keski-Euroopassa. Joitakin yksilöitä talvehtii lintulautojen turvin. Välillä talvisin nähdään jopa kymmenien yksilöiden suurparvia. Saksanpähkinä
Suomessa saksanpähkinä ei menesty pakkasen takia, vaikka muutamia kitukasvuisia yksilöitä etelärannikolta löytyykin ja Virossa puu menestyy. Sen sijaan eräät muut "Juglans"-suvun puut ovat Suomessakin suosittuja puistopuita. Toisaalta Himalajalla tiedetään puiden kestäneen jopa 45 pakkasastetta yli neljän kilometrin korkeudessa. Alueen maanviljelijät ovat onnistunet myös varttamaan saksanpähkinää muiden jalopähkinöiden juuriin. Mahlakärpäset
Mahlakärpäset "(Drosophilidae)" ovat monimuotoinen ja kosmopoliitti kärpäsheimo. Heimon kärpäset ovat pieniä, vain noin 1–6 mm pitkiä. Lajeja tunnetaan yhteensä noin 2000, joista Suomessa tavataan noin 30. Heimon tunnetuin edustaja on banaanikärpänen "Drosophila melanogaster", joka on myös yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista. Porkkanakemppi
Porkkanakemppi ("Trioza apicalis") on Suomessa porkkanan hankalin hyönteistuholainen. Se on aikuisena noin kolme millimetriä pitkä vihreä tai porkkanankeltainen pitkäsiipinen hyönteinen. Sen etusiivet ovat suuret ja läpikuultavat. Porkkanakempin talvehtineet aikuiset ovat ensin keväällä porkkanankeltaisia, mutta muuttuvat vihreiksi imettyään ravintoa kasveista. Porkkanakempin munat ovat valkoisia sukkulanmallisia ja alle millin mittaisia. Munista kuoriutuvat toukat ovat soikeita, litteitä, keltaisia ja lähes liikkumattomia. Täysikokoisina toukat ovat 1,7–2,1 mm pitkiä. Aikuinen porkkanakemppi talvehtii kuusen oksilla neulasten tyvellä ja saapuu porkkanapelloille usein kesäkuun puolivälissä. Hiirihaukka
Suomessa hiirihaukan alalajia "buteo" tavataan maan etelä- ja länsiosissa ja alalajia "vulpinus" itä- ja keskiosissa. Suomessa hiirihaukkoja pesii 4 000–5 000 paria. Vuoden 2010 uhanalaisuusluokittelussa hiirihaukan uhanalaisuusluokitus muutettiin elinvoimaisesta vaarantuneeksi, ja laji oli taantunut merkittävästi edellisen 30 vuoden aikana. Suomessa pesivät "vulpinus"-alalajin hiirihaukat talvehtivat trooppisessa Afrikassa ja "buteo"-alalajin hiirihaukat Länsi- ja Itä-Euroopan välisellä vyöhykkeellä. Ahvenanmaalle jää säännöllisesti talvehtimaan joitakin "buteo"-alalajin yksilöitä, ja hyvinä myyrätalvina niitä talvehtii muuallakin Etelä-Suomessa. Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus
Koska koko banaanikärpäsen genomin sekvenssi tunnetaan, voidaan eri ominaisuuksien tunnistamisessa käyttää myös usein vähemmän työlästä käänteistä lähestymistapaa (). Koska useiden geenien toiminta myös muissa organismeissa tunnetaan, voidaan kärpäseltä etsiä mahdollinen vastaava homologinen geeni ja aiheuttaa siinä mutaatioita. Jos homologista geeniä ei kärpäsellä ole, kehittyneet siirtogeenimenetelmät mahdollistavat esimerkiksi ihmisgeenin siirron kärpäseen. Usein käytetty tapa on nk. UAS-GAL4-geenisiirto, joka mahdollistaa banaanikärpäsen oman tai täysin vieraan lajin geenin ekspression kudoksissa, joissa sen tuotetta ei normaalisti synny. Lumikorennot
Muista kärsäkorennoista poiketen lumikorennot elävät kasviravinnolla. Toukat erityisesti sammalilla. Hyönteiset ovat pienikokoisia, vain 3–5 mm pitkiä ja niiden ruumiin väritys on tumma. Siivet ovat surkastuneet, mutta koirailla on nähtävissä molempien siipiparien tyngät, naarailla ainoastaan etusiipien tyngät. Naaraan takaruumiin kärjessä on kaareva munanasetin. Tuntosarvet ovat pitkät ja pään muoto muiden kärsäkorentojen tapaan venynyt. Banaanikärpänen
Toisinaan jotkut geeneille annetuista nimistä voivat olla varsin erikoisia. Useiden väitöskirjatutkijoiden ja jopa edistyneempienkin banaanikärpästieteilijöiden pyrkimyksenä on nimittäin ollut jo Morganin ajoista lähtien keksiä kuvaamilleen uusille geeneille mahdollisimman "hauska", mutta samalla kuitenkin kuvaava nimi. Tämän pitkän tradition tulosta ovat muun muassa "shavenbaby"-mutantti, jonka toukat ovat karvattomia ja "he-is-not-interested"-geeni, joka vaikuttaa koiraiden kosiokäyttäytymiseen. Vanukärpässieni
Vanukärpässieni ("Amanita strobiliformis") on valkoinen, harmaasuomuinen kärpässienilaji. Sen jalka on valkosuomuinen ja siinä on rengas. Heltat ovat vaaleat. Sieni kasvaa kalkkimailla lehtimetsissä. Siitä ei tunneta Suomesta yhtään löytöä. Vanukärpässieni on syötävä, mutta sitä ei tule sekoittaa myrkyllisiin sukulaislajeihin ja nauttia raakana. Merihanhi
Merihanhi pesii koko Euroopassa Lapista Espanjaan ja Bulgariaan, ja siitä itään aina Kiinaan asti. Suomessa merihanhi pesii saaristossa, sisämaassa vain joillakin järvillä. Pesimäkantamme oli 1990-luvun lopulla 1 400 paria, mutta vuoden 2010 kannanarvio on 5 000-6 000 paria. Suomalaiset merihanhet ovat muuttolintuja, jotka saapuvat keväällä maalis-huhtikuussa, ja lähtevät talvehtimisalueilleen Länsi- ja Etelä-Eurooppaan sekä Pohjois-Afrikkaan syyskuussa. Loppukesällä hanhet kerääntyvät suuriksi parviksi sekä sulkimaan että ruokailemaan sopiville merenlahdille. Liminganlahti on merihanhille merkittävä pesimäpaikka. Kemiön Sjölaxissa laiduntavat Suomen suurimmat parvet, mm. 5 500 yksilöä 12.8.1998. Helmipöllö
Lajia tavataan Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa havumetsävyöhykkeellä. Tunturi-alueita lukuun ottamatta helmipöllö pesii koko Suomessa. Suomessa pesii myyrätilanteesta riippuen 3 000–15 000 paria. Helmipöllö luokiteltiin Suomessa vuonna 2010 silmälläpidettäväksi lajiksi, kun se aiemmin oli ollut elinvoimainen. Se oli taantunut edellisen 30 vuoden aikana. Maailmanlaajuisesti helmipöllö on kuitenkin elinvoimainen laji. Sen populaatioksi arvioidaan yli 1 700 000 yksilöä, ja kanta on vakaa. Gammayökkönen
Gammayökkönen on levinneisyydeltään afrikkalainen ja eteläeurooppalainen laji ja vakituisella elinalueellaan sitä tavataan lähes ympäri vuoden. Ahkerana vaeltajana se esiintyy laajalti vakituisen elinalueensa ulkopuolella ja Suomessakin lajia tavataan kesäviipyjänä vuosittain koko maassa Lappia myöten. Joinakin vuosina lajilla saattaa olla myös pieni talvehtiva kanta. Koska perhosen esiintyminen riippuu vaelluksista, lajin runsaudessa on huomattavan suuria vuosittaisia eroja. Ensimmäiset gammayökköset lentävät Suomeen keväällä ja suurin osa syyskesällä ja syksyllä tavattavista yksilöistä osa on näiden keväällä saapuneiden perhosten täällä syntyneitä jälkeläisiä. Koiranheisi
Lumipalloheidellä on tunnetusti herkästi kirvoja. Vakavampaa on, että nämä papukirvat ovat osoittautuneet perunan eräitä lajikkeita vakavasti uhkaavan Y-viruksen väli-isänniksi. Esimerkiksi tunnettujen siemenperunan viljelyalueiden Tyrnävän ja Limingan alueilla papukirva talvehtii tiettävästi vain heisillä. Pihasyreeni
Jalosyreenilajikkeet ovat talvenarkoja ja niitä voidaan Suomessa viljellä vain eteläisimmässä osassa maata. Banaanikärpäsen taudit
Useat punkkilajit voivat saastuttaa banaanikärpäskasvatuksia ja niiden luonnonkantoja. Ne voivat olla joko kärpästen itsensä loisia tai kiinnostuneita vain niiden ravintoalustasta. Loisivat punkit ovat näistä kahdesta tyypistä huomattavasti vaarallisempia, mutta onneksi myös harvinaisempia myös luonnossa. Ravintoalustassa elävät punkit kulkeutuvat laboratoriossa kasvatuspulloihin useimmiten ravintoalustan raaka-aineiden mukana, joten niiden torjunnassa puhtaus on erityisen tärkeää. Samoin liian vanhoiksi päässeiden pullojen ravintoalustoilla ne ovat yleisiä. Punkkien torjunta on hankalaa ja joskus kokonaisia kantoja on hävitettävä niissä esiintyvien punkkien vuoksi. Kangaskiuru
Eurooppa pohjoisosia lukuun ottamatta, Pohjois-Afrikka ja Lähi-itä. Lajin parimäärä Suomessa on 800–1 000 paria. Pesii harvalukuisena eteläisimmässä Suomessa. Muuttolintu, joka talvehtii Keski-Euroopassa, satunnaisesti Etelä-Suomessa. Keväällä laji saapuu maaliskuun loppupuolella, syksyllä lähtee lokakuussa. Euroopassa pesii 1–2,2 miljoonaa kangaskiuruparia, pääosa Iberian niemimaalla. Metsäkirvinen
Metsäkirvinen pesii lähes koko Euroopassa sekä suuressa osassa Siperiaa ja Keski-Aasiaa. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa ja Intiassa. Suomeen metsäkirvinen saapuu huhti-toukokuussa. Syysmuutto tapahtuu elo-lokakuussa. Banaanikärpäsen taudit
Banaanikärpäsen taudeilla tarkoitetaan erilaisia loisten, mikro-organismien ja virusten aiheuttamia sairauksia, jotka vaikuttavat joko luonnossa tai laboratorio-oloissa eläviin banaanikärpäsiin. Termillä voidaan myös laboratorioissa viitata banaanikärpäsen kasvatusalustassa eläviin pieneliöihin, jotka muuntavat ravintoalustan kärpäsille kelpaamattomaksi. Laboratoriossa useimpia banaanikärpäsen tauteja torjutaan yksinkertaisesti pitämällä kasvatustilat mahdollisimman puhtaina ja pyyhkimällä kärpästen ja niiden ravinnon kanssa tekemisissä olevat alueet säännöllisesti alkoholilla. Tämän lisäksi tauteja torjutaan eristämällä kaikki laboratorioon saapuvat uudet kannat sekä sairastuneet kasvatukset. Luonnosta tuotuja kärpäsiä voidaan pitää eristyksessä jopa neljän sukupolven ajan. Banaanikärpänen
Banaanikärpäsen biologisella tutkimuksella on pitkä historia. Nykyäänkin se on yksi yleisimmin käytetyistä malliorganismeista, josta on eristetty laboratoriokasvatuksiin tuhansia genotyypiltään erilaisia mutanttikantoja. Lajin yksilöitä käytetäänkin lähes kaikilla biologian osa-alueilla. Erityisesti banaanikärpäsiä käytetään geneettisissä, kehitysbiologisissa ja fysiologisissa tutkimuksissa, joissa voidaan selvittää muun muassa muistin toimintaa tai alkoholin vaikutuksia. Lajin koko genomin emäsjärjestys selvitettiin jo vuonna 2000. Koska ihmisen ja banaanikärpäsen geenitoimintojen on havaittu olevan pohjimmiltaan melko samanlaisia, voidaan kärpäsellä saatuja tuloksia soveltaa usein myös ihmisellä. Mänty-yökkönen
Aikuiset perhoset ovat yöaktiivisia. Ne vierailevat pajujen kukilla ja saattavat lentää valolle. Osassa esiintymisaluettaan mänty-yökkösen toukat voivat aiheuttaa huomattavaa vahinkoa metsätalousmetsille. Suomessa laji on elinalueensa rajoilla, eikä yökkösten tiedetä aiheuttaneen mainittavia tuhoja. Nuoret toukat syövät tuoreita neulasia, mutta siirtyvät vähitellen myös ylivuotisten neulasten kimppuun. Toukat syövät neulaset neulasen tyveen asti ja voivat runsaana esiintyessään syödä koko puun paljaaksi. Yökköstoukkien hyökkäys myös altistaa puun muiden tuholaisten jatkotuhoille. Mänty-yökkönen talvehtii maaperässä kotelona. Mansikkapunkki
Mansikkapunkki viihtyy lämpimissä (yli 20 °C) ja kosteissa olosuhteissa (suhteellinen ilmankosteus 80−90 prosenttia). Mansikkakasvustossa mansikkapunkkinaaraat talvehtivat syvällä kasvin tyviosissa kasvupisteen läheisyydessä, mutta sen sijaan koiraat pystyvät talvehtimaan vain erityisen leutoina talvina. Saksanampiainen
Täysikasvuiset ampiaiset elävät kukkien medellä, mutta saalistavat myös muita hyönteisiä, etenkin toukkiensa ravinnoksi. Muiden ampiaislajien tapaan vain kuningattaret talvehtivat muiden yksilöiden kuollessa viimeistään ensimmäisten syyspakkasten myötä. Talvehtiakseen kuningatar jättää pesän ja hakeutuu johonkin paikkaan. Saksanampiainen on tunnettu kookkaista, pallomaisista pesistään. On jopa sanottu että pesanto on erikoinen, kuin tatti väärinpäin, ja aivan eri värinen kuin suomalaisilla ampiaisilla. Alueilla, joilla talvi ei tuhoa yhdyskuntaa pesää saatetaan asuttaa useita vuosia ja siihen saattaa kuulua useita kymmeniä tuhansia yksilöitä. Tällaisen pesän häiritseminen voi olla koloniaa puolustavien yksilöiden suuren määrän vuoksi hengenvaarallista, mikä on luonut saksanampiaiselle maineen "tappaja-ampiaisena", vaikka itse ampiainen ei ole tavallista ampiaista vaarallisempi. Pohjoisempana pesän halkaisija on 20–30 cm, ja tavalliseen yhdyskuntaan kuuluu noin 3 000 yksilöä. Lumi
Monet eläimet ovat sopeutuneet lumi-ilmastoon, ja niiden talvehtimisen onnistuminen riippuu lumen määrästä. Esimerkiksi metsäjänis vaihtaa turkkinsa valkoiseen talvikarvaan suojautuakseen pedoilta, ja hylkeiden pienet poikaset ovat valkokarvaisia. Lumikenkäjäniksen takakäpälien anturat ovat pitkien jäykkien karvojen peittämät ja levittäytyvät lumikenkien tapaan niin, että lumi kannattaa eläintä paremmin. Ahman jaloissa on samantapainen rakenne. Riekko ja muut pohjoisen kanalinnut osaavat kiepauttaa lumikolosta suojan, johon ne vetäytyvät kovalla pakkasella. Myös urpiaiset, hömötiaiset ja lapinsirkut voivat yöpyä lumen sisässä. Selkeänä ja tyynenä pakkasyönä lumen sisässä voi olla 10, jopa 40 astetta lämpimämpää kuin sen pinnalla. Lumipeitteen alla lämpötila pysyy lähellä nollaa, joten pienet jyrsijät voivat liikkua siellä paleltumatta. Lumi haittaa myös jyrsijöitä syövien petojen liikkeitä. Lunta käyttää hyväkseen myös saimaannorppa, joka synnyttää poikasensa lumen suojaan. Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus
Tautimallinnuksessa banaanikärpäsellä tehdään myös nk. geneettisiä seulontatutkimuksia, joiden menetelmän kehittämisestä Christiane Nüsslein-Volhard ja Eric Wieschaus saivat Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1995. Seulontatutkimuksissa aiheutetaan sattumanvaraisia mutaatioita taudin oireita ilmentävän kärpäsen genomiin. Eristämällä yksilöt, joilla taudin ilmiasussa tapahtuu muutos voidaan löytää sairauden syntyyn vaikuttavia muita mutaatioita ja uusia geenejä. Menetelmällä onkin onnistu löytämään useita ennen tuntemattomia ihmisen tautigeenejä. Vastaavankaltaista menetelmää voidaan toki käyttää yleisesti minkä tahansa biologisen prosessin osatekijöihin vaikuttavien geenien paikantamiseen. Muita varsinkin lääketutkimuksessa käytettyjä menetelmiä ovat ehdokasgeenianalyysit ja lääkeaineiden seulontatutkimukset, jotka osaltaan perustuvat mahdollisuuteen kasvattaa ja valikoida suuria määriä kärpäsiä yksinkertaisesti ja edullisesti. FlyBase
FlyBase on Internet-tietokanta joka sisältää bioinformatiivista tietoa banaanikärpäsen ja sen sukulaislajien biologiasta, kehityksestä ja genomista. FlyBase-projektia ylläpitävä tutkijayhteenliittymä koostuu banaanikärpäs- ja tietotekniikka-asiantuntijoista. Tietokantaa ylläpitävät Harvardin yliopisto ja Indianan yliopisto Yhdysvalloissa ja Cambridgen yliopisto Isossa-Britanniassa. Tietokanta on suunnattu tutkimusammattilasille. Persikkakirva
Primääri-isännän puuttuessa munivaa sukupolvea ei kehity ja persikkakirva selviytyy talven yli vain neitseellisesti lisääntyvinä sukupolvina kasvihuoneissa. Kuitenkin Tanskasta tunnetaan havainto lajin selviytymisestä talvesta ulkona lauhana talvena 1988-1989. Lisäksi sen tiedetään talvehtineen Tanskassa 1950–1970-luvuilla sokerijuurikaskasoissa, joissa lämpötila ei ole laskenut talven aikana alle +4 °C. Nauta
Kesällä kohtuullisen kokoisissa karjoissa nautoja pidetään laitumella, mutta nykyaikaisissa suuremmissa karjoissa se on harvinaisempaa, koska eläinten ulos päästäminen ja sisään hakeminen on suuressa tuotantomallissa epäkäytännöllisen työlästä. Talvella ne tarvitsevat normaalisti navetan suojaa, enemmän viimalta ja märkyydeltä kuin kylmältä ilmalta sinänsä. Suhteellisen kylmänkestävänä eläimenä sekä tavanomaiset lypsylehmät että varsinkin paksuturkkisemmat liharodut kestävät muuten hyvissä olosuhteissa useiden kymmenienkin asteiden pakkasta. Kylmä voi olla eläimille jopa mukavaa. Pienet vasikatkin pärjäävät pakkasella, kun niillä on kuiva ja suojaisa makuupaikka, esimerkiksi niin sanottu vasikkaiglu. Kanadanhanhi
Kanadanhanhet pärjäävät monenlaisissa ympäristöissä. Parhaiten ne viihtyvät saarilla ja rauhallisilla meren- ja järvenrannoilla. Ne pesivät mielellään hiukan ympäristöä ylempänä olevissa paikoissa lähellä vettä, esimerkiksi majavanpesän päällä. Kanadanhanhet voivat puolustaa reviiriään hyvin aggressiivisesti. Ne ovat ihmistä kohtaan pelottomia ja ovat oppineet hyödyntämään meheväruohoisia alueita kuten puistoja, golf-kenttiä ja pihanurmikoita, joilla Euroopan alkuperäiset, arat hanhilajit eivät esiinny. Amerikassa golfkenttiä on jopa jouduttu ruiskuttamaan erilaisilla hanhikarkottimilla. Suuret hanhenulostemäärät esimerkiksi uimarannoilla ja hanhien meluisuus sekä niiden ruokailu oraspelloilla ovat nykyisin suurimpia syitä siihen, että kanadanhanhien määrää pyritään rajoittamaan sekä Amerikassa että Euroopassa. Ruokaileva hanhi ulostaa muutaman minuutin välein.
Kun kanadanhanhi alkoi levitä Pohjoismaihin, sen pelättiin kilpailevan saariston alkuperäisen lajin, merihanhen, kanssa. Pelko on kuitenkin osoittautunut aiheettomaksi, sillä lajien elintavat poikkeavat toisistaan. Merihanhi pesii pensaiden suojissa suhteellisen kaukana rannasta ja laiduntaa enemmän maalla, kun taas kanadanhanhi pesii näkyvästi rannan lähellä ja ruokailee enimmäkseen vedessä. Vain hyvin pienillä saarilla lajien välillä saattaa olla kanadanhanhen eduksi koituvaa kilpailua. Vaikka kanadanhanhet ovat aggressiivisia lajitovereitaan kohtaan, ne yleensä suvaitsevat merihanhia. Merihanhikannat ovat jopa kasvaneet samaan aikaan kanadanhanhien runsastumisen kanssa. Haahkojen ja sinisorsien on todettu hyötyvän kanadanhanhen lähellä pesimisestä, sillä kookas hanhi karkottaa petoeläimet pois pesimäpaikaltaan. Sorsat voivatkin pesiä jopa vain metrin päässä hanhen pesästä. Pääskyt
Pääskyjä elää kaikkialla maailmassa, lukuun ottamatta napaseutuja, Uutta-Seelantia ja joitakin valtamerten pikkusaaria. Alueilla, joissa vuodenaikojen vaihtelut ovat pieniä, pääskyt vaeltavat vain vähän. Pääskyt viihtyvät hyvin ihmisten läheisyydessä ja ovat erittäin pidettyjä lintuja sekä hyödyllisiä tuholaishyönteisten hävittäjiä. Suomen pääskyt muuttavat talveksi Keski- ja Etelä-Afrikkaan. Suomessa pesii kolme lajia: haarapääsky, räystäspääsky ja törmäpääsky. Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus
Erityisesti kärpästen kasvattamisen helppous, edullinen hinta, nopeus ja pitkä tutkimusperinne ovat tehneet banaanikärpäsestä suositun tutkimuskohteen. Samoin monipuolinen kokeellinen tutkimus on banaanikärpäsellä luonnollisesti huomattavasti helpompaa kuin esimerkiksi ihmisellä, joka puoltaa sen käyttöä varsinkin ihmisten sairauksien tutkimisessa. Nykyään monien uusien geenimuuntelutekniikoiden kehitys, kuten siirto- ja poistogeenisten yksilöiden tuottaminen tai kohdennettu mutageneesi on mahdollistanut geenien toiminnan ja säätelyn entistä yksityiskohtaisemman selvittämisen. Lyhyen sukupolvenkierron vuoksi kokeiden tulokset ovat myös nopeasti nähtävissä. Tämän lisäksi jo olemassa olevan tiedon ja tutkimuksen valtava määrä jouduttaa uuttakin tutkimusta. Internetin kehityksen myötä alan tutkijat ovat myös verkostoituneet entistä voimakkaammin. Kärpästutkijat ovat tosin kautta historian muodostaneet poikkeuksellisen tiiviin yhteisön, jonka sisällä tiedon kulku ja esimerkiksi erilaisten kantojen vaihto on perinteisesti ollut hyvin vapaata. Mesimaayökkönen
Mesimaayökkönen ("Chersotis cuprea") on yleinen yökköslaji. Laji on yöaktiivinen, mutta lentää usein myös päivällä käyden kukilla ruokailemassa. UV-valo vetää hyvin lajia puoleensa. Suomessa se elää lähinnä Keski-Suomessa ja myös jonkin verran pohjoisemmassa, jonkin verran myös Oulun korkeudella. Mesimaayökkösen siipiväli on noin 3,5 cm. Se lentää heinäkuun lopusta elokuuhun. Toukat elävät lähinnä ruohovartisilla kasveilla. Talvehtii toukkana. Nystykärpässieni
Nystykärpässieni ("Amanita echinocephala") on valkoinen tai vaaleanruskea nystylakkinen kärpässienilaji. Jalka on valkoinen ja siinä on suojusjätteitä. Malto on valkoista. Sieni haisee pahalta. Se kasvaa kuivilla kalkkimailla Keski-Euroopassa. Suomesta ei ole tehty yhtään löytöä. Lumihärkki
Lumihärkkiä tavataan Euroopassa Pyreneillä, Alpeilla, Apeniineilla, Balkanin alueen vuoristoseuduilla, Karpaateilla, Skotlannissa, Islannissa, Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla ja sieltä edelleen Venäjän Jäämeren rannikkoa pitkin aina Uralvuoristolle saakka. Aasian puolella lajia tavataan Turkissa, Kaukasuksen alueella ja Iranissa sekä erillisellä laajalla alueella Keski-Aasiasta Keski-Siperiaan. Lajia esiintyy myös Pohjois-Afrikassa Länsi-Marokon vuoristoissa. Pohjois-Amerikassa lumihärkkiä kasvaa ainoastaan Koilis-Kanadassa. Lisäksi se on levinnyt Grönlannin etelä- ja keskiosien rannikkoseuduille. Suomessa lumihärkki on alkuperäislaji, jota kasvaa ainoastaan Pohjois-Lapissa. Sitä on tavattu Enontekiöltä, Muoniosta, Utsjoelta, Inarista ja Sodankylästä. Runsaimmillaan laji on Käsivarren suurtuntureilla. Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa
Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa tapahtuu tasaisessa lämpötilassa pidetyissä ja ilmavasti suljetuissa lasipulloissa, joiden pohjalle on valettu puuromaista kärpäsen toukkien ja aikuisten ravintoalustaa. Laboratorioissa banaanikärpäsiä käytetään muun muassa erilaisissa geneettisissä ja fysiologisissa tutkimuksissa. Tutkimuksia varten laboratoriossa tulee olla mahdollisuus kasvattaa ja risteyttää useita erilaisia kärpäskantoja. Rämekurppelo
Rämekurppelo pesii kolmella erillisellä alueella Pohjois-Amerikan pohjoisosassa: Etelä-Alaskassa (alalaji "caurinus"), Kanadan luoteisosassa (alalaji "hendersoni") ja Quebecin pohjoisosassa (nimialalaji "griseus"). Maailman populaation koko on 320 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Yhdysvaltain eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Länsi-Intian saaristossa sekä Etelä-Amerikassa Perua ja Brasiliaa myöten. Lajia ei ole tavattu Suomessa. Järripeippo
Järripeippo on muuttolintu, jonka talvehtimisalueet sijaitsevat Länsi-, Etelä- ja Keski-Euroopassa ja Etelä- ja Itä-Aasiassa. Suomalaiset järripeipot talvehtivat pääasiassa Länsi- ja Keski-Euroopassa. Suomeen ne saapuvat huhtikuulta alkaen ja lähtevät takaisin talvehtimisalueille syys-marraskuussa. Talvehtivien järripeippojen määräksi arvioidaan Suomessa n. 1100 yksilöä. Nautakärpänen
Nautakärpänen ("Musca autumnalis") on sukaskärpäsiin kuuluva laji. Se on 6–8 mm:n pituinen. Se on hieman huonekärpäsen näköinen, mutta sen siivet ovat lyhyemmät ja sen ruumis on leveämpi ja muodoltaan pyöreämpi. Koiras ja naaras ovat erinäköisiä. Naaraalla keskiruumiissa olevat pitkittäisjuovat ovat ohuita, koiraalla ne ovat leveämpiä. Naaras on väriltään enimmäkseen harmaa, mutta takaruumis on harmaan ja mustan kirjava. Koiraalla on takaruumiin molemmilla puolilla iso keltainen laikku. Toukkat oleskelevat lehmän lannassa. Nautakärpänen parveilee nautojen ja hevosten ympärillä. Se on yleinen koko Suomessa. Pitkäkoipisirri
Tämä pitkän matkan muuttolintu talvehti Etelä- ja Keski-Amerikassa ja pesii Pohjois-Amerikan pohjoisosissa Alaskan ja Kanadan pohjoisimmilla tundraan rajoittuvilla rannikoilla. Maailman populaatio on kooltaan noin 200 000 yksilöä. Laji on mahdollisesti taantumassa, mikä saattaa johtua lumihanhien lisääntymisestä niiden pesimäalueilla, sillä laiduntavat hanhilaumat häiritsevät sirrien pesintää. Se harhautuu joskus Eurooppaan muuttomatkoillaan. Suomessa pitkäkoipisirri on tavattu toistaiseksi kahdesti; kesäkuussa 1983 Kotkan Hovinsaaressa, ja heinäkuussa 2013 Porissa. Kärppä
Kärppää metsästetään nykyään varsin vähän, 2000-luvulla vuodessa keskimäärin 3 500 yksilöä.. Suomessa kärppä on rauhoitettu metsästysasetuksen nojalla 1. huhtikuuta – 31. lokakuuta. Muuna aikana kärppää saa metsästää haulikolla ja ansaraudoilla. Kärpän lähisukulainen lumikko on luonnonsuojelulain nojalla Suomessa kokonaan rauhoitettu. Suomessa vuoden huippusaalis on ollut 30 000 yksilöä. Banaanikärpästutkimuksen historia
Myös evoluutiotutkimusta banaanikärpäsellä tehtiin jo varhain. Alun perin Ukrainasta kotoisin ollut Theodosius Dobzhansky todisti 1930- ja 1940-luvuilla banaanikärpäsen kromosomistotutkimusten avulla luonnonvalinnan toimivan luonnonpopulaatioissa sekä pystyi selvittämään eri "Drosophila"-lajien fylogenian. Dobzhansky muutti jo vuonna 1927 Yhdysvaltoihin työskennelläkseen Thomas Hunt Morganin kanssa banaanikärpäsen genetiikan parissa. Dobzhansky julkaisi vuonna 1937 evoluutiobiologian mestariteoksensa nimeltä "Genetics and the Origin of Species", josta tuli modernin synteettisen evoluutioteorian merkittävimpiä teoksia. Samana vuonna hän sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden. Lumikorento
Lumikorento viettää suurimman osan aikuiselämästään lumikerroksen alla, mutta ajoittain, lauhoina talvipäivinä, niitä voi löytää liikkumasta lumella. Koska eläimellä ei ole siipiä, se liikkuu kävelemällä tai hyppimällä. Suomessa lajia tavataan koko maassa. Naaraat tuottavat munia koko talven ajan. Lumikorennon toukat käyttävät ravinnokseen sammalia ja koteloituvat maahan. Tundra
Tundran tyypillisiä nisäkkäitä ovat myyrät, sopulit, myskihärkä, naali, metsäjänis, napajänis, ahma, kärppä ja peura. Jääkarhua tavataan vain hyvin pohjoisessa. Peurat joita mm. karibut ja porot ovat, vaeltavat yleensä talvella metsän suojiin, mutta niitäkin elää ympäri vuoden jopa tundran kylmimmillä alueilla, tosin normaalia pienempinä. Paremmin tundralle ovat sopeutuneita myskihärkä ja naali. Monilla tundralajeilla on valkea talviturkki. Useimmat tundran nisäkkäät sietävät hyvin -40 °C pakkasta. Naali sietää jopa -70 °C, mutta kaivautuu silloin mieluiten lumeen. Banaanikärpänen
Yksi syy banaanikärpäsen suosioon laboratorio-organismina on myös sen taudin- ja loistenkestävyys. Yleisimmät laboratoriokantojen ongelmista johtuvat joko kasvatusalustassa leviävistä homeista tai punkeista. Viime vuosina useissa laboratorioissa on myös raportoitu esiintyvän pikornaviruksiin kuuluvaa DCV-virusta (), joka tappaa koteloituneita toukkia. Useimpia banaanikärpäsen tauteja torjutaan yksinkertaisesti pitämällä kasvatustilat mahdollisimman puhtaina ja eristämällä kaikki laboratorioon saapuvat uudet kannat. Villakärpänen
Villakärpänen elää lauhkeilla alueilla Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja osissa Aasiaa. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa. Tornipöllö
Tornipöllöjä tavataan Amerikassa, Euroopassa, Afrikassa, Arabian niemimaalla, Intiassa, Kaakkois-Aasiassa ja Australiassa. Suomea lähimmät pesimäalueet ovat Itämeren eteläosissa. Suomessa tornipöllö on havaittu rariteettikomitean hyväksymästi seitsemän kertaa, viimeksi vuonna 2006. Lajia on istutettu Seychelleille, jossa se vieraslajina muodostaa uhan saarten alkuperäisille lajeille, kuten seychellienharakkataskulle. Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus
Esimerkiksi muistin mekanismien selvittämisessä banaanikärpänen on osoittautunut oivalliseksi tutkimuskohteeksi. Kärpästen hermosto, varsinkin aistitoimintoihin ja liikkumiseen liittyviltä osiltaan, on kärpäsillä hyvin kehittynyt. Banaanikärpäsen on osoitettu pystyvän oppimaan monenlaisia asioita, kuten erilaisia käyttäytymismalleja. Banaanikärpäseltä onkin onnistuttu löytämään useita tärkeitä oppimiseen ja muistiin vaikuttavia geenejä. Niiden selvittämiseen on käytetty useita erilaisia menetelmiä, kuten esimerkiksi geenien hiljentämistä ja DNA-mikrosirutekniikkaa. Mustapääkerttu
Pohjoisessa ja idässä mustapääkerttu on muuttolintu, joka talvehtii Etelä-Euroopassa ja Afrikassa. Lännessä ja etelässä laji on paikkalintu tai lyhyen matkan muuttaja. Keväällä ensimmäiset mustapääkertut saapuvat Suomeen toukokuun alussa ja pääosa puolivälistä lähtien. Syysmuutto alkaa elokuussa ja loppuu vähitellen lokakuun aikana. Joitakin yksilöitä jää yrittämään talven viettoa Suomeenkin, etenkin hyvinä pihlajanmarjasyksyinä. Yleensä Suomessa talvehtimista yrittävät yksilöt kuolevat ennen kevättä, mutta jotkut yksilöt ovat selvinneet kevääseen ruokintapaikkojen turvin. Jänkäkurppa
Piilotteleva, hyvän suojavärinsä ansiosta jää usein huomaamatta. Muuttolintu, joka muuttaa pesimäalueelleen huhti-toukokuussa ja syys-lokakuussa. Se talvehtii laajalla alueella, joka ulottuu Länsi-Euroopasta Pohjois-Afrikkaan, Lähi-itään ja Intiaan sekä Vietnamiin. Kahlaajistamme kestävimpiä, talvehtii etelärannikon sulissa vuosittain. Hippiäinen
Osa hippiäisistä muuttaa Keski-Eurooppaan talvehtimaan ja palaa sieltä huhtikuussa. Lähes puolet hippiäisistä jää kuitenkin talvehtimaan Suomeen, ja ankarat pakkastalvet saattavat johtaa koko talvehtijakannan menehtymiseen. Suomen pakkasiin jääminen kuitenkin hyödyttää talvehtijoita: ne saavat vallatuksi parhaat pesimäpaikat ennen muuttajia. Kylminä talviöinä hippiäinen voi pudottaa ruumiinlämpöään kymmenen astetta, mutta silti ero ulkoilmalämpötilaan voi olla jopa 50–70 astetta. Energian saamiseksi tulipalopakkasilla hippiäisen täytyy löytää n. 3 grammaa ravintoa päivässä. Talvella hippiäiset lyöttäytyvät tiaisparvien matkaan. Mehiläishaukka
Mehiläishaukka muuttaa talveksi trooppiseen Afrikkaan. Radiolähettimellä seurattu haukka Suomessa pesinyt Lasse talvehti 2010–2011 Gabonissa Muuttomatkalla sen uhkana ovat metsästäjät, varsinkin Välimeren rannoilla. Myös Saharan ylitys verottaa aina muuttajajoukkoa. Suomessa sen uhkana ovat metsänhakkuut ja -harvennukset.. Banaanikärpäsen nykyinen tutkimus
Banaanikärpäsen nykyistä tutkimusta tehdään lähes kaikilla biologian ja lääketieteen osa-alueilla. Nykyään banaanikärpänen onkin yksi yleisimmin biologiassa käytetyistä malliorganismeista, jota käytetään sadoissa laboratorioissa ja josta on eristetty kasvatuksiin tuhansia genotyypiltään erilaisia mutanttikantoja. Myös lajin koko genomin emäsjärjestys on selvitetty jo vuonna 2000, vuotta ennen ihmisen genomia. Erityisesti banaanikärpäsiä käytetään geneettisissä ja fysiologisissa tutkimuksissa, sekä lääketieteessä erilaisten sairauksien tautimallina. Koska ihmisen ja banaanikärpäsen geenitoimintojen on havaittu olevan pohjimmiltaan melko samanlaisia, voidaan kärpäsellä saatuja tuloksia soveltaa usein myös ihmisellä. Banaanikärpänen
Oosyytistä kehittyvän munasolun hedelmöityksen jälkeen varhainen alkio käy läpi useita DNA:n monistumiskertoja, mutta vain muutamia tumanjakautumisia. Vasta myöhemmissä kehityksen vaiheissa alkion solut eroavat erillisiksi soluiksi. Koska DNA:n monistuminen eli "replikaatio" varhaisessa alkiossa on niin nopeaa, ei solusyklissä ole juurikaan tarkastuspisteitä () estämässä virheellisten solujen muodostumista. Sen vuoksi syntyneet virheelliset solut vaeltavat alkion ruskuaispussiin, joka ei muodosta aikuisen kärpäsen rakenteita. Alkio käy kehityksensä aikana läpi useita vaiheita, jotka ovat erittäin hyvin tunnettuja, kunnes se lopulta kuoriutuu ensimmäisen toukkavaiheen toukkana. Panamantauti
Australialaiset tutkijat ovat onnistuneet kehittämään Cavendish-lajikkeen joka näyttäisi saadun geenimuuntelun avulla immuuniksi panaman taudille. Villistä banaanilajikkeesta peräisin oleva rga2-geeni suojaa banaania sieneltä, sekä sitten toisessa menestyneessä linjassa on sukkulamadosta otettu cad9-geeni suojannut banaania sieneltä. Niitä ei kutenkaan ole vielä vuosiin tulossa markkinoille, sillä tutkijat jatkavat työtään viisivuotisella kokeella jossa on tarkoitus kasvattaa 9 000 kasvia. Kavalakärpässieni
Kavalakärpässieni elää Suomessa harvinaisena vain lounaisrannikolla, muun muassa Halikossa, Turun seudun tammilehdoissa, Ruissalossa, Saaristomeren kansallispuistossa ja hieman yleisempänä Ahvenanmaalla. Suomessa kavalakärpässienen aiheuttamia kuolemantapauksia ei sen pienen levinneisyysalueen ja harvinaisuuden takia tunneta. Gammayökkönen
Esiintyessään runsaana, gammayökkösen toukat aiheuttavat viljelyskasveille huomattavia vahinkoja. Suomessa taloudellisesti huomattavia vahinkoja on tapahtunut ainakin vuosina 1922 ja 1946 sekä 2018. Alueilla, joilla laji talvehtii, se talvehtii pienenä toukkana. Kotelo on löyhässä kotelokopassa ravintokasvin yhteensidottujen lehtien välissä. Puolukkapiiloyökkönen
Lajia tavataan koko Euroopassa. Lisäksi se elää Pohjois-Afrikassa ja idässä levinneisyys ulottuu Altaivuoristoon saakka. Suomessa puolukkapiiloyökkönen on erittäin yleinen ja runsaslukuinen ainakin Oulun korkeudelle saakka. Se talvehtii aikuisena ja kuuluu samalla sekä syksyllä viimeisten joukossa, että keväällä ensimmäisinä lentäviin perhosiin. Lauhat jaksot saattavat herättää talvehtivat perhoset esille keskellä talveakin. Lentoaika Suomessa on syyskuun alusta pakkasiin ja keväällä huhtikuusta kesäkuun alkuun. Törmäpääsky
Törmäpääsky talvehtii Afrikan itä- ja eteläosissa, eteläisessä Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Keväällä se saapuu Suomeen toukokuussa, syysmuutto tapahtuu elokuussa ja syyskuun alussa. Pantterikärpässieni
Pantterikärpässieni ("Amanita pantherina") on myrkyllinen kärpässienilaji. Se muistuttaa nuorena toista myrkyllistä kärpässienilajia, ruskokärpässientä. Siinä on samoja myrkkyjä kuin punakärpässienessä, iboteenihappoa, mutta suurempina pitoisuuksina. Laji kasvaa Etelä-Suomen lehdoissa, lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja pientareilla erityisesti tammen seurassa. Männyn seurassa pantterikärpässieniä on nähty lounaissaaristossa. Rohmukuoriainen
Rohmukuoriainen on Suomessa vieraslaji ja se on todennäköisesti lähtöisin Afrikan kuivilta aavikoilta. Rohmukuoriaisen torjunta voi olla vaikeaa, mutta se on herkkä kylmälle eikä pysty elämään pakkaselle alttiissa oloissa. Niittykirvinen
Niittykirvinen talvehtii satunnaisesti myös Suomessa. Kaakkuri
Kaakkuri on levinnyt melko laajalle alueelle, sillä se pesii pohjoisessa Euraasiassa ja arktisessa Kanadassa. Suomessa pesi 1990-luvun tietojen mukaan 900–1 100 kaakkuriparia. Laji talvehtii Länsi-Euroopan ja Välimeren rannikoilla, mutta kanta on pienentynyt siitä, ja BirdLifen vuoden 2010 arvion mukaan pesiviä pareja on 600–750. Kanta on vähentynyt huomattavasti koko 1900-luvun ajan. Syynä pidetään nykyisin ensisijaisesti muutto- ja talvehtimisaikaisia oloja, kuten Tanskan kalaverkkoja ja myrkkyjä. Espanjankärpänen
Espanjankärpänen elää Euraasiassa laajalla vyöhykkeellä, joka ulottuu Välimeren alueelta Keski-Aasiaan ja aina Siperiaan asti. Euroopassa sitä tavataan Etelä-Ruotsia myöten, ei kuitenkaan Suomessa. Parhaiten se viihtyy pensasaroilla ja metsissä. Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa
Jokaisesta laboratoriossa ylläpidettävästä kannasta pidetään yleensä omaa kantakirjaa, johon merkitään kunkin kannan genotyyppi, sen ylläpidon vaativat erikoistoimenpiteet sekä havaitut sairaudet ym. Osa banaanikärpäslaboratorioista ylläpitää näitä tietoja myös internetissä. Banaanikärpästutkimuksen perinteiden mukaisesti useimmat laboratorioista ovat valmiita lähettämään ylläpitämiään kärpäskantoja maksutta muille tutkijoille, jotta myös nämä saavat tehdä kokeita harvinaisilla kannoilla. Maailmalla on myös muutamia niin sanottuja kaupallisia kantakeskuksia, jotka ylläpitävät suuria määriä erilaisia kärpäskantoja ja joiden kautta voi helposti tilata useimpia yleisiä mutanttikantoja. FlyBase, joka ylläpitää listaa kaikista tunnetuista mutanttikannoista, listaa myös sivuillaan kantojen saatavuustietoja. Taigavarpuhämähäkki
Taigavarpuhämähäkki ("Dictyna palmgreni") on Suomessa ja Venäjällä esiintyvä hämähäkkilaji ja se on Suomessa erittäin harvinainen. Laji esiintyy usein kosteissa ympäristöissä olevien kuusten latvustoissa. Pallastunturilla sitä on löydetty myös aivan puurajassa kasvavilta yksittäisiltä kuusilta. Lajin kuvasivat vuonna 2011 ZooKeys-artikkelisarjassa venäläinen hämähäkkitutkija Juri Marusik ja Metsähallituksen suojelubiologi Niclas Fritzén. Tätä ennen lajin hämähäkkejä oli pidetty "Dictyna schmidti" -lajiin kuuluvina. Taigavarpuhämähäkki on nimetty suomalaisen hämähäkkitutkija Pontus Palmgrenin mukaan. Banaanikärpänen
Banaanikärpäset pyrkivät parittelemaan mahdollisimman pian kuoriutumisensa jälkeen. Naaraat ovat halukkaita paritteluun jo 8–12 tuntia kuoriutumisesta. Sitä nuorempia, parittelemattomia naaraita kutsutaan usein "virgiineiksi naaraiksi". Banaanikärpäskoiraan kosiokäyttäytyminen muodostuu viiden toiminnon sarjasta, jonka se suorittaa houkutellakseen naaraita parittelemaan kanssaan. Ensin koiraat suoristavat itsensä ja värisyttävät siipiään kosioäänen muodostamiseksi. Pian sen jälkeen koiras siirtyy matalana naaraan takaruumiin taakse ja alkaa kosketella naaraan genitaaleja jaloillaan ja imukärsällään. Lopulta koiras käyristää takaruumistaan ja yrittää parittelua. Naaras voi torjua koiraan joko siirtymällä kauemmas tai työntämällä munanasettimensa ulos. Onnistunut parittelu kestää 10 minuuttia, jonka aikana koiras siirtää satoja siittiöitä naaraaseen. Naaras pystyy säilömään spermaa, joka voi joutua siten myös kilpailemaan munasolujen hedelmöityksestä muiden koiraiden siittiöiden kanssa. Lumihärkki
Lumihärkki viihtyy vuoristoissa tai pohjoisen arktisilla alueilla riittävän kosteilla kasvupaikoilla. Suomessa lumihärkin kasvupaikat ovat tunturiseutujen valuvesi- ja lumenviipymäpaikoilla, tihkuisilla puronvarsilla ja soraisilla joenrannoilla. Banaanikärpästutkimuksen historia
Ehdottomasti merkittävin 1900-luvun alun banaanikärpästutkijoista oli kuitenkin Columbian yliopiston professori Thomas Hunt Morgan ryhmineen, joka alkoi työskennellä banaanikärpästen parissa noin vuonna 1908. Morgan teki monia kokeita banaanikärpäsillä ja löysi muun muassa 1910 banaanikärpäsen ensimmäisen mutantin, "white"n, joka muutti kärpäsen silmät valkoisiksi. Morganin ryhmä paikallisti mutatoituneen geenin banaanikärpäsen X-kromosomiin, todistaen samalla, että geenit sijaitsevat kromosomeissa. Morgan ryhmineen osoitti kromosomissa olevan suuren joukon geenejä, jotka ovat lineaarisesti järjestäytyneet kromosomeihin. Morganin tutkijaryhmä myös päätteli sen, että mitä kauempana geenit sijaitsivat kromosomissa, sitä suuremmalla todennäköisyydellä niiden välisellä alueella tapahtui "crossing-over" eli tekijäinvaihto. Banaanikärpänen
Alkoholitutkimuksen lisäksi myös muistin mekanismien selvittämisessä banaanikärpänen on osoittautunut oivalliseksi tutkimuskohteeksi. Sen on osoitettu pystyvän oppimaan monenlaisia asioita, kuten erilaisia käyttäytymismalleja. Banaanikärpäseltä onkin onnistuttu löytämään useita tärkeitä oppimiseen ja muistiin vaikuttavia geenejä. Niiden selvittämiseen on käytetty useita erilaisia geneettisiä tutkimusmenetelmiä, kuten esimerkiksi geenien hiljentämistä ja DNA-mikrosirutekniikkaa. Banaanikärpäsellä tehdyissä pavlovilaisissa käyttäytymiskokeissa puolestaan on pystytty eristämään oppimisvaikeuksellisia kärpäskantoja yhdistämällä tietyt tuoksut sähköshokkiin. Näistä eristetyt mutatoituneet geenit (esimerkiksi "dunce", "rutabaga" ja "amnesiac") ovat osoittautuneet tärkeiksi muistin kehityksessä. Tuoreet tutkimukset ovat myös paljastaneet banaanikärpäsen pitkäaikaiseen muistiin vaikuttavia geenejä. Eräiden tutkijoiden mukaan banaanikärpäsen muisti- ja oppimistutkimuksessa ollaankin lähitulevaisuudessa pääsemässä vaiheeseen, jossa voidaan siirtyä yksittäisten geenien tutkimisesta jopa koko muistin kehityksen vuorovaikutusverkoston tutkimukseen. Metsästys Suomessa
Minkki tuotiin Suomeen tarhattavaksi turkiseläimeksi, mutta villiintyi (ja ilmeisesti syrjäytti vesikon). Tarhoista karanneita minkkejä tuli ensin rajan takaa Norjasta ja myöhemmin myös Venäjältä. Samoin piisami on tuotu turkiseläimeksi. Se löysikin ilmeisesti tyhjän lokeron vesiekosysteemeistämme. Valkohäntäpeura tuotiin Amerikasta. Se oppi uuden elinalueensa vuodenkierron, ruokapöydän ja talveen valmistautumisen. Villisika on levinnyt Suomeen lähinnä Karjalankannaksen kautta. Nokikana ja punasotka ovat myös laajentaneet onnistuneesti esiintymisalueitaan, mutta ovat viime vuosina taantuneet. Fasaani menestyy hyvin talviruokinnan turvin, samoin kanadanmajava, joka on monin paikoin syrjäyttänyt euroopanmajavan. Mufloni selviytyy myös, mutta sitä ei ole edes tarkoitus lisätä, vaan mufloni pysynee erikoisuutena. Mufloneita elää muun muassa Säpin ja Högsarin saarissa. Tyrnikärpänen
Tyrnikärpänen ("Rhagoletis batava") kuuluu hedelmäkärpästen heimoon ja "Rhagoletis" sukuun. Se on Suomessa vielä melko harvinainen, mutta sitä on havaittu jo muutamalla paikkakunnissa eli se on tulokaslaji Suomeen. Tyrnikärpänen on merkittävä tyrnin marjojen tuholainen. Laji on levinnyt viime vuosina idästä päin suurimpaan osaan Euroopan maista. Tyrnikärpäsen valkoinen toukka syö marjan hedelmälihan, jolloin tuhon huomaa selvimmin pensaassa roikkuvista tyhjistä marjan kuorista. Banaanikärpänen
Banaanikärpänen ("Drosophila melanogaster") on pieni kellanruskea mahlakärpäslaji, joka on jo vuosikymmenten ajan ollut yksi kokeellisen biologisen tutkimuksen tärkeimmistä malliorganismeista. Yleiskielessä banaanikärpäsellä voidaan tarkoittaa myös koko mahlakärpästen heimoa tai useita muita "Drosophila"-suvun lajeja, joista monet ovat Suomessa huomattavasti "D. melanogaster" -lajia yleisempiä. Banaanikärpänen
Naaraat laskevat suurin piirtein 400 munaa sopivalle alustalle noin viisi kappaletta kerrallaan. Kooltaan 0,5 mm:n mittaiset munat kuoriutuvat 12–15 tunnin kuluttua (25 °C:ssa) ensimmäisen toukkavaiheen toukiksi. Toukat kasvavat noin neljä päivää, luoden nahkansa kaksi kertaa noin 24 ja 48 tunnin kuluttua kuoriutumisesta. Ensimmäisen nahanluonnin jälkeen toukkia kutsutaan toisen toukkavaiheen toukiksi, ja kolmas toukkavaihe alkaa toisen nahanluonnin jälkeen. Tämän jälkeinen kotelovaihe ja metamorfoosi kestävät neljä päivää, jonka kuluttua aikuiset kuoriutuvat. Naaraat ovat parittelukypsiä noin 8–12 tunnin kuluttua kuoriutumisesta. Aikuinen banaanikärpänen elää noin 30 päivää. Valkokärpässieni
Valkokärpässieni ("Amanita virosa", aikaisemmin "valkoinen kärpässieni") on tappavan myrkyllinen kärpässienilaji. Se on kavalakärpässienen ("A. phalloides") ohella Suomen myrkyllisin sienilaji. Sienen myrkky ei häviä keittämällä. Valkokärpässieni on kuusen ja lehtipuiden sienijuuri. Banaani
Banaanit poimitaan yleensä raakoina, ja ne tuodaan esimerkiksi Suomeen vihreinä. Joissain maissa banaanit kypsennetään kaasussa ennen myyntiä. Kypsän banaanin kuori on keltainen ja siinä on pieniä ruskeita pilkkuja. Banaanin hedelmäliha on pehmeää ja maultaan makeaa, joten kypsän banaanin voi syödä kuorittuna sellaisenaan. Banaaneja voi syödä hyvin myös ennen kuin ne muuttuvat ruskeapilkkuiseksi, toisten mielestä maku on parhaimmillaan hieman ennen kuin banaani on täysin ”kypsää”. Banaani on kuitenkin yhä syötävä vaikka kuori olisi täysin ruskea. Banaanikärpänen
"Drosophilan" genomi on noin 180 miljoonan emäsparin (Mb) suuruinen. Genomista kolmasosa on heterokromatiinia ja loput noin 120 Mb eukromatiinia. Vaikuttaa siltä, että noin 60 prosenttia kärpäsen genomista ei sisällä proteiineja koodaavia geenejä. Tällä hetkellä genomin arvioidaan sisältävän 14 601 geeniä. Koko genomi on sekvensoitu vuonna 2000, ja suurin osa siitä on sen jälkeen myös varustettu selityksin eri alueiden biologisesta toiminnasta (). Geneettisesti banaanikärpänen on noin 60-70 -prosenttisesti ihmisen kaltainen, ja vajaalle 3000 banaanikärpäsen geenille on löydettävissä todennäköisesti samaa alkuperää oleva vastingeeni ihmisestä. Noin 77 prosentille ihmisen geeneistä, joiden mutaatioiden tiedetään olevan jonkin sairauden syynä, on löydettävissä homologinen vastine banaanikärpäsen genomista. Siten banaanikärpästä voidaan käyttää vertailevassa genomiikassa myös ihmisen ja muiden nisäkkäiden geenitoiminnan tutkimiseen. Lyhytnokkahanhi
Lyhytnokkahanhi pesii Grönlannissa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Se talvehtii Isossa-Britanniassa, Saksassa ja Tanskassa, harhautuu joskus Suomeen. Maailman populaation koko on noin 280 000 yksilöä. Määritystietouden kasvaessa lyhytnokkahanhihavaintojen määrä on ollut kasvussa ja muun muassa Pohjanmaalla lajia tavataan keväisin jopa parvittain. Yleisimmin tavataan Suomessa syksyisin syys-lokakuussa ja runsaslukuisempina joukkoina kevään muuton yhteydessä huhti-toukokuussa. Lyhytnokkahanhia saatetaan Suomessa tavata myös yksittäistapauksina muiden muuttavien hanhiparvien mukana. Rocky Mountain Institute
Rakennuksessa on lämpöä keräävä kasvihuone.
Kasvihuoneessa on kalalampi ja vesiputous. Se on trooppinen puutarha, jossa kasvaa banaaneja ja papaijoja. RMI:n päämajassa saadaan säännöllisesti banaanisatoja pelkän auringonvalon voimalla, vaikka lämpötila ulkona laskee toisinaan –44 °C tienoille, halla voi tulla vuoden jokaisena päivänä ja talvella aurinko saattaa olla pilvessä 39 päivää yhteen menoon. Banaanisatoja voidaan korjata jopa talvipäivänseisauksen aikaan. Banaanikerttuli
Banaanikerttuli ("Coereba flaveola") on latinalaisessa Amerikassa elävä varpuslintulaji. Banaanikerttuli luettiin aiemmain omaan banaanikerttulien heimoonsa, mutta luokitellaa nykyisin kuuluvaksi tangaroihin. Bonsai
Kuten muillakin kasveilla, puilla on sisäinen vuosirytmi. Suurin osa puulajeista kasvaa luonnollisessa ympäristössään sellaisissa olosuhteissa, joissa vuodenajat ovat selkeästi erotettavissa toisistaan. Talvella puun ravinteiden ja veden tarve on kesää selvästi niukempaa. Ne ovat mukautuneet tähän tilanteeseen ja talvilevosta on tullut niille olennainen osa selviytymistä. Talvilevon puuttuminen voi aiheuttaa puulle stressiä ja näin se voi tuhota itsensä jatkuvalla kasvamisella. Bonsait voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Ulkona talvetettavat kasvit ovat luonnostaankin Suomen ilmastossa pärjääviä puulajeja. Subtrooppiset bonsait vaativat talvisin 0...+15 °C:n lämpötilan. Trooppiset taas vaativat talvisin +20 °C:n lämpötilan, joten ne pärjäävät sisällä ympäri vuoden – joskin ne olisi suotavaa viedä kesäksi ulos ilmojen salliessa. Kaunosekoyökkönen
Kaunosekoyökkönen ("Amphipoea oculea") on eteläisessä Suomessa yleinen loppukesän ja alkusyksyn yöperhonen. Se muodostaa kolmen sisarlajinsa kanssa kanssa ryhmän, johon kuuluvien lajien erottaminen toisistaan voi olla huomattavan vaikeaa. Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa
Banaanikärpäsiä kasvatetaan pienissä lasipulloissa, jotka on suljettu ilmavasti joko sideharsolla tai vaahtomuovitupolla. Kantoja ylläpidetään suuremmissa, yleensä noin 200 ml:n vetoisissa "kasvatuspulloissa". Haluttujen yksilöiden risteytys ja näiden jälkeläisten nopeampi kasvatus tehdään pienemmissä, yleensä noin 50 ml:n vetoisissa "risteytyspulloissa". FlyBasen kautta tai suoraan kantakeskuksista postitse tilatut yksilöt kuljetetaan tätäkin pienemmissä, noin 10 ml:n muovipulloissa, joista ne on siirrettävä suurempiin pulloihin. Banaanikärpäsen taudit
"Penicillium" ja "Aspergillus" -sukujen homeet ovat yleisiä laboratoriokasvatusten haittaorganismeja, sillä ravintoalustan koostumus on ideaalinen niiden kasvuun. Terveillä kannoilla ne eivät aiheuta ongelmaa, mutta heikot kärpäskannat ne voivat tappaa. Tämän vuoksi kasvatusalustaan lisätään useimmiten homeenestoainetta, joka on yleisimmin Nipagin M -liuosta. Nummikirvinen
Nummikirvinen pesii Euroopan ja Aasian lauhkeilla alueilla sekä Pohjois-Afrikassa, ja talvehtii trooppisessa Afrikassa ja Intiassa. Pohjois-Euroopan kanta on taantunut. Suomesta on muutamia pesälöytöjä lähinnä Turun ja Hangon seuduilta. Laji on tavattu Suomessa n. 200 kertaa. Havainnot keskittyvät toukokuulle. Havaintojen määrä ei ole kasvanut, vaikka havainnoinnin teho on lisääntynyt voimakkaasti, ja nykyään nummikirvisiä ei havaita kuin joitakin yksilöitä vuosittain. Cavendish-banaani
Cavendish-banaani on kääpiöbanaanin triploidinen muoto. Se on ollut eniten viljelty banaanilajike 1950-luvulta alkaen. Silloin aikaisemmin suositun Gros Michel -lajikkeen banaaneihin levisi panamantaudiksi kutsuttu sienitauti. Cavendish-banaani on tälle taudille vastustuskykyisempi, mutta taudista leviävä uusi muunnelma uhkaa myös sitä. Jänkäsirriäinen
Jänkäsirriäinen on selkälokin ohella maailman suomalaisin lintu. Sen nimialalaji "falcinellus" pesii vain Fennoskandiassa, Lapissa ja Kuolan niemimaalla, alalaji "sibirica" lisäksi monin paikoin Siperian pohjoisosissa. Se on muuttolintu ja talvehtii Itä-Afrikassa, Aasiassa ja Australiassa ("sibirica"). Pohjoisessa Suomessa pesii arvioiden mukaan 5 000–15 000 paria. Maailman populaation kooksi arvioidaan 71 000–160 000 yksilöä. Suomen uhanalaisluokituksessa se on luokiteltu vaarantuneisiin lajeihin, maailmanlaajuisesti sen kanta on elinvoimainen. Idännaakka
Idännaakka pesii Kaukoidässä – Siperiassa, Mongoliassa ja Kiinassa. Lajin kanta on elinvoimainen. Se on muuttolintu, joka talvehtii Koreassa, Japanissa, Länsi-Kiinassa ja Turkmenistanissa. Euroopassa se on äärimmäisen harvinainen harhailija. Suomesta on vain yksi hyväksytty havainto ammutusta yksilöstä Uudestakaarlepyystä vuodelta 1883. Valkohäntäpeura
Amerikassa valkohäntäpeuran eri alalajit elävät hyvin monenlaisissa olosuhteissa ja ympäristöissä subtrooppisista metsistä hyvin kuiville alueille ja sademetsistä Keski-Amerikan savanneille. Lajia tavataan myös ihmisen läheisyydessä maaseudulla ja asutuksen läheisyydessä. Suomessa laji asustaa mieluimmin viljelyksiin rajoittuvissa lehti- ja sekametsissä ja purojen ja peltojen laidoilla. Se suosii aukkoisia ja pensastoisia lehto- ja kangasmaita. Jos se voi valita, se karttelee suuria havumetsäalueita. Kesäisin se suosii ruokailualueinaan luonnonympäristöjä ja keväisin ja syksyisin vastaavasti peltoja ja puutarhoja. Talvisin valkohäntäpeura muuttaa erillisille talvilaitumille, usein suurten kuusikoiden lähistölle ja asumattomien järvien rannoille, joissa lunta on vähemmän kuin muualla. Banaanikärpästutkimuksen historia
Ensimmäinen tutkija, joka kasvatti suurempia määriä banaanikärpäsiä laboratoriossa oli Kalifornian yliopiston perinnöllisyystieteen professori Charles W. Woodworth. Varsinaisen kokeellisen tutkimuksen banaanikärpäsellä aloitti Woodworthin ehdotuksesta Harvardin yliopiston professori William Ernest Castle, jonka oppilas ja työtoveri Frederic Carpenter julkaisi ensimmäisen tieteellisen artikkelin banaanikärpäsestä vuonna 1905. Tyrnikärpänen
Aikuinen tyrnikärpänen on noin 5 mm pitkä kirjavasiipinen hyönteinen. Tyrnikärpänen munii kypsymisensä aloittaneeseen tyrnin marjaan, jossa muna kehittyy marjan sisällä noin 6 mm:n pituiseksi vaaleaksi toukaksi syömällä hedelmälihaa 3-4 viikon ajan. Tämän jälkeen toukka pudottautuu maahan pensaan juurelle. Toukka kaivautuu maahan muutaman sentin syvyyteen pensaan alle ja koteloituu talvehtimaan. Tyrnikärpänen kotelo on väriltään kellertävä ja kooltaan 3-4 mm:n pituinen sylinteri. Aikuinen kärpänen kuoriutuu seuraavana kesänä ja on valmis paritteluun noin viikon päästä kuoriutumisesta. Karhu
Talvella karhut nukkuvat Suomessa talviunta, joka kestää vähän alle puoli vuotta. Eteläisessä Suomessa karhu saattaa kuitenkin olla aktiivinen ympäri vuoden. Banaanikärpänen
Banaanikärpäsen kehittynein aisti on näkö. Noin kahta kolmasosaa banaanikärpäsen aivoista, yhteensä noin 200 000 neuronia, käytetään pelkästään näköaistimusten tulkitsemiseen. Vaikka banaanikärpäsen tilan hahmottamiskyky on huomattavasti huonompi kuin ihmisillä, näköaistimusten käsittelyn nopeus ("ajallinen resoluutio") on noin kymmenen kertaa ihmistä nopeampi. Tämä yhdessä lentolihasten ja silmien suoran yhteyden kanssa mahdollistaa petojen tehokkaamman välttämisen ja paremman lennon hallinnan. Pohjanhopeatäplä
Pohjanhopeatäplän elinympäristöä ovat tunturit puurajan yläpuolella ja tundra. Elinympäristöä Suomessa ovat tunturien lakiosien karut paljakat. Laji talvehtii toukkana luultavasti kaksi kertaa. Jättibambut
Jättibambut ("Phyllostachys") on bambusuku, jolle on ominaista pakkasenkestävyys. Jotkin tämän suvun bambut ovat niin kestäviä, että ne selviävät Suomen talvesta. Jotkin lajit kasvavat jopa 30 metriä pitkiksi. Sukuun kuuluu yli 50 lajia. Västäräkki
Västäräkki pesii Euroopassa ja Aasiassa sekä myös Pohjois-Afrikassa. Se on paikkalintu lauhkeimmilla esiintymisalueillaan, mutta muilta alueilta se lentää talvehtimaan Afrikkaan. Suomessa pesii noin 800 000 paria västäräkkejä. Keväällä ne palaavat huhtikuussa, syksyllä lähtevät elo–syyskuussa, osa vasta lokakuussa. Muutamia yksilöitä yrittää talvehtimista vuosittain.