Kuka perusti buddhalaisuuden?
Magadha
Kaksi Intian valtauskonnoista on lähtöisin Magadhasta. 500–400-luvuilla eaa. elänyt Gautama Buddha perusti buddhalaisuuden, joka levisi myöhemmin Itä- ja Kaakkois-Aasiaan, kun taas Mahavira perusti jainalaisuuden. Myöhemmin kaksi Intian suurinta valtakuntaa, Maurya- ja Gupta-valtakunnat, saivat alkunsa Magadhasta. Ne edistivät Intian tieteitä, matematiikkaa, tähtitiedettä ja filosofiaa, ja niitä pidettiin Intian "kulta-aikana". Buddhalaisuus
Buddhalaisuus on Magadhassa (nyk. osa Intiaa) n. 500-luvulla eaa. syntynyt filosofia tai uskonto. Sen perustaja on yleensä historiallisena henkilönä pidetty prinssi Siddhartha Gautama, joka kuitenkin luopui rikkauksistaan ja tuli myöhemmin Buddhaksi eli valaistuneeksi (Buddha, kirj. ”herännyt”). Buddha itse opetti olevansa tavallinen ihminen, ei jumala tai profeetta.
Ladakh
Kivikaiverruksia on löydetty useista Ladakhin osista, mikä osoittaa alueella olleen asutusta neoliittiselta kaudelta saakka. Ladakhin aikaisimmat asukkaat olivat sekoitus indoarjalaisia moneja ja dardeja, jotka mainitaan Herodotoksen, Nearkhoksen, Megastheneen, Pliniuksen ja Ptolemaioksen teoksissa sekä "Puranoiden" maantieteellisissä luetteloissa. Ensimmäisen vuosisadan aikaan Ladakh kuului Kušana-valtakuntaan. Buddhalaisuus tuli läntiseen Ladakhiin toisella vuosisadalla Kashmirin kautta, kun suurin osa itäisestä Ladakhista ja Länsi-Tiibet harjoittivat bön-uskontoa. 600-luvun buddhalainen matkailija Xuán Zàng myös kuvailee alueen uskontoa kertomuksissaan. Amitabha
Ensimmäinen tunnettu Amitābhan mainitseva sutra on Kušanalaisen munkin Lokakṣeman käännös kiinaksi Pratyutpanna-sūtrasta noin vuonna 180. Teoksen sanotaan aloittaneen puhtaan maan buddhalaisuuden Kiinassa. Tämäntyyppisten kirjoitusten jäänteiden löytyminen 100-luvun lopulta viittaa siihen, että Amitābhan oppi kehittyi todennäköidesti ensimmäisellä vuosisadalla ja 100-luvulla. Buddhalaisuus
Theravada-buddhalaisuus on vanhin nykypäiviin asti selvinnyt varhaisbuddhalainen koulukunta. Nimitys Theravada tarkoittaakin ”vanhimpain tietä.” Se on nk. hinajana-suuntaus (skr. hinajana, pieni vaunu), eli siinä korostetaan harjoittajan omaa valaistumista ja vapautumista kärsimyksestä. Theravada-buddhalaisen opetuksen mukaan jokainen on itse vastuussa päätöksistään ja valaistumisestaan. Mahajanan seuraajien piirissä Theravadaa kutsutaan joskus yksinkertaisesti hinajanaksi, mutta nimitystä pidetään alentavana. Japanin historia
Buddhalaisuuden saapuminen Japaniin on ajoitettu perinteisesti vuosille 538 tai 552, mutta se oli levinnyt japanilaisten keskuudessa todennäköisesti jo aikaisemmin. Alkanutta aikakautta vuoteen 710 saakka kutsutaan usein Asuka-kaudeksi. Se on saanut nimensä Asukan alueesta nykyisen Naran eteläpuolella, josta Yamato-hovi hallitsi. Bahai-usko
Bahai-usko (myös kirjoitusmuodoissa bahá’í-usko, baha'i-usko) on monoteistinen uskonto, jonka perusti Baha’ullah Persiassa vuonna 1863 ja joka korostaa ihmiskunnan hengellistä yhtenäisyyttä. Uskonnolla on noin kuusi miljoonaa kannattajaa ympäri maailman. Mystiikka
Buddhalaisuus opettaa, että kaikki kärsimys (dukkha) maailmassa saa alkunsa kiintymisestä tai halusta objekteihin tai asioihin. Anatta-oppi esittää että sielu, tai aistimus muuttumattomasta koossapitävästä itsestä, on mentaalinen konstruktio johon yksilö voi samaistua, ja on siten yksi kärsimyksen lähde. Perinteinen buddhalaisuus lajittelee eri jumaluudet ja kunnioitetut olennot, mutta mystiset buddhalaiset lahkot välttävät sitä, ja joissain tapauksissa kieltävät pysyvän ja muuttumattoman sielun tai olennon olemassaolon. Šintolaisuus
1300-luvun alussa syntyi eräänlainen kaksinainen šintolaisuus ("ryōbu shintō"), jossa buddhalaisuus ja šintolaisuus yhdistyivät. Buddhalaisuuteen tuotiin šintolaisuudesta kameja ja šintolaisuuteen kameina pidettyjä Buddhan ilmentymiä ("honji suijaku"). Šintolaispyhäköissä alkoi toimia buddhalaismunkkeja, ja kummankin uskonnon riitit sekoittuivat toisiinsa tai suoritettiin molemmat, eivätkä ihmiset enää erottaneet kumpi on kumpaa. Kokonaan uskonnot eivät kuitenkaan sulautuneet Japanissa yhteen, vaan ne elivät rinnakkain ja eri elämänalueille eriytyneinä ("shinbutsu kakuri"). Buddhalaisuus
Mahajana-buddhalaisuus sisältää useita suuntauksia, kuten puhtaan maan buddhalaisuus, zen ja tiibetinbuddhalaisuus. Mahajanalle ominaista on myötätunnon syvempi painottaminen kuin muissa koulukunnissa. Siinä missä Theravadassa ihanteena on tulla Arhatiksi (paalia, ’jalo’), jälleensyntymien ketjusta vapautuneeksi valaistuneeksi olennoksi, Mahajanassa ihanteeksi muodostui Bodhisattva (sanskritia, ’valaistumisolento’). Bodhisattva vannoo jatkavansa jälleensyntymien kierrossa elämistä, muiden auttamista ja polun opettamista kunnes jokainen olento on valaistunut. Gaudiya Vaishnavismi
Gaudiya Vaishnavismi, eli Bengalista alkunsa saanut Vaishnava-perinne, on Chaitanya Mahaprabhun 1500-luvulla alullepanema Radhalle ja Krishnalle omistautunut bhakti-liike. Perinteen seuraajien tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, mutta sen arvioidaan liikkuvan useassa miljoonassa, joista pääosa Bengalin alueella ja Vrajassa, Krishnan synnyinseudulla Pohjois-Intiassa. Gaudiya Vaishnavismin muodoista länsimaissa tunnetuin lienee A. C. Bhaktivedanta Swamin perustama Hare Krishna -liike. Puhtaan maan buddhalaisuus
Puhtaan maan buddhalaisuus syntyi Kiinassa 500-luvulla. Suuntaus sai suosiota etenkin kansan parissa. Siinä uskotaan Amitabha-buddhaan, joka on jumalallisen voiman ja valon kuva. Amitabhan ohella palvotaan Guanyin-jumalatarta, joita kumpaakin palvontaan temppeleissä. Ihminen pelastuu uskomalla Amitabhaan ja lausumalla toistuvasti tämän nimeä ja pääsee paratiisiin. Paratiisi on kaukainen läntinen Puhdas maa, jossa on pelkkää hyvyyttä ja rakkautta, ja siellä kaikki buddhalle omistautuneet ihmiset pääsevät lepäämään. Tietoisuustaito
Buddhalaisuuden levittyä Intian rajojen ulkopuolelle kolmannelta vuosisadalta eaa. alkaen levisivät myös Buddhan opetukset oikeanlaisesta tarkkaavaisuudesta, ja Kiinassa ja Japanissa siitä syntyi zen (kiin. "chán"). Kiinalaisessa chán-buddhalaisuudessa kehittyi ”hiljainen valaiseminen” eli ”vain istuminen”, jossa ollaan valppaana ilman kiinnittymisen kohteita. Zen levisi länteen 1900-luvulla, kun Japanissa oli alettu painottaa meditaation kulttuurista riippumatonta ja uskonnollisuudesta vapaata puolta ja zenin ja vipassanan meditaatioharjoituksista tuli lännessä suosittuja. Yhdysvaltalainen meditaation harjoittaja ja lääketieteen professori Jon Kabat-Zinn yhdisti 1970-luvun lopulla buddhalaiset harjoitukset ja ideat hoitotyöhön, jolloin sai alkunsa länsimaiseen psykologiaan perustuva mindfulness-opetus. Paganin kuningaskunta
Paganin kuningaskunta oli nykyisen Myanmarin eli Burman alueella vaikuttanut, Paganin kaupungin ympärille kehittynyt burmalainen kuningaskunta vuodesta 849 vuoden 1300 paikkeille. Kuningaskunta perustettiin vuonna 849 ja se levitti valtansa aluetta aiemmin hallinneiden pyuiden ja monien kuningaskuntien alueelle. Paganin kuningaskunnan ehkä vaikuttavimman kuninkaan Anawrathan kaudella theravada-buddhalaisuus vakiinnutti asemansa Burmassa ja sen temppeleistä theravada-buddhalaisuus levisi myös esimerkiksi khmerien valtakuntaan. Paganin kaupunkiin rakennettiin tuhansia buddhalaisia kulttirakennuksia, joista monet ovat säilyneet näihin päiviin saakka. Paganin kuningaskunnan kautta on pidetty burmalaisen kulttuurin kultakautena. Pagan menetti kuitenkin poliittisen merkityksensä mongolien hyökättyä maahan vuonna 1287. Paganin kaupunki säilytti kuitenkin saavuttamansa aseman uskonnollisena ja oppineisuuden keskuksena. Siddhartha Gautama
Siddhartha Gautama (sanskritia; devanagari: सिद्धार्थ गौतम; pāliksi "Siddhattha Gotama") on buddhalaisuuden perustaja eli Gautama Buddha. Hindulaisuuden historia
Hindulaisuus on kehittynyt Intiassa tuhansien vuosien aikana. Sillä ei ole yhtä perustajaa tai perustamisaikaa, vaan sen pohjana olevat pyhät kirjoituksetkin sisältävät vaikutteita monilta eri vuosisadoilta ja monista kulttuureista. Silla
Buddhalaisuus saapui Korean niemimaalle 300-luvun lopulla. Se levisi ensin Goguryeoon ja Baekjeen, sekä hieman myöhemmin syrjäisempään Sillaan. Valtio alkoi lopulta tukea aktiivisesti buddhalaisuutta ja Sillaan perustettiin useita buddhalaisia temppeleitä. Sillan kuningas Jinheungin kaudella perustettiin puolestaan Hwarangdo-niminen sotilasjärjestelmä. Buddhalaisuus
Sri Lankalaisen historiateoksen Mahavamsan mukaan keisari Ašoka lähetti n. 250 eaa. poikansa, buddhalaisen munkin Mahindan Sri Lankaan. Poika sai paikallisen kuninkaan, Devanampiya Tissan, kääntymään buddhalaiseksi. Noin sata vuotta myöhemmin, 100-luvulla eaa., Theravada-koulukunnan versio Tripitakasta, paalinkielinen kaanoni, kirjoitettiin muistiin juuri Sri Lankassa. Tämä oli ilmeisesti ensimmäinen kerta, kun buddhalaiset tekstit saivat kirjallisen muodon. Baha’ullah
Baha’ullah (myös kirjoitusmuodossa Bahá'u'lláh, , Mirza Husain Ali Nuri; 12. marraskuuta 1817, Teheran, Persia – 29. toukokuuta 1892, Akko, Palestiina) oli bahai-uskonnon perustaja ja johtohenkilö. Hän oli pitkäaikainen baabilaisen uskonnollisen liikkeen seuraaja, kunnes sen johtohenkilö Bab teloitettiin vuonna 1850. Testamentin seurauksena Baha’ullahin veli nimitettiin liikkeen johtoon ja koko liike painui vuosiksi maan alle. Vankilavuosinaan Baha’ullah koki uskonnollinen näyn vuonna 1852, jonka mukaan hän oli ”se, jonka Jumala oli tuova esille”. Vuonna 1863 vankilasta vapautunut ja Bagdadiin karkotettu Baha’ullah ilmoitti olevansa uuden ilmoituksen tuoja Ridvanin puutarhassa. Baabilaisten pääosa päätti seurata Baha’ullahia. Tang-dynastia
Buddhalaisuus, kuten myös monet muut kiinaan saapuneet uskonnot kiinalaistuivat pian. Buddhalaisuudesta syntyi lukuisia erilaisia kiinalaisia haaroja, joista merkittävimpänä pidetään chan-buddhalaisuutta myöhempiä aikoja ajatellen. Buddhalaiset tekivät lukuisia pyhiinvaellusmatkoja erityisesti Intiaan, mutta myös Koreaan ja Japaniin matkusti useita buddhalaisia munkkeja ja toisaalta monet Korean ja Japanin buddhalaiset viettivät useita vuosia kiinalaisissa luostareissa. Kungfutselaisuus
Kungfutselaisuus (儒學, "Rúxué") tai konfutselaisuus on Kiinassa syntynyt moraalinen ja yhteiskunnallinen oppi, joka kehittyi kiinalaisen filosofin Kungfutsen (551–479 eaa.) opetuksista. Kungfutselaisuus pohjautuu Kiinassa kauan vallalla olleisiin instituutioihin ja pitkäaikaiseen kiinalaiseen käytäntöön, ja sen taustatekijöinä ovat muun muassa sukujärjestelmä ja siihen liittyvä esi-isien kultti. Buddhalaisuuden kritiikki
Ateistiset tai humanistiset uskontokriitikot ovat arvostelleet buddhalaisuutta siitä, että myös tähän uskontoon voi kuulua sokea usko ja sekulaarin etiikan hylkääminen. Arvostelijat ovat huomauttaneet, että Japanin keisarikunnan buddhalaiset tukivat maan sotaisaa ulkopolitiikkaa ja että jotkut buddhalaiset tavoittelevat buddhalaista valtiota On myös esitetty, että buddhalainen Tiibet on aina ollut feodaaliyhteiskunta maaorjineen Japanilainen arkkitehtuuri
Reaktiona Naran järjestäytyneen buddhalaisuuden kasvavaan valtaan ja rikkauteen munkki Kūkai (774–835) matkusti Kiinaan opiskelemaan Shingon-buddhalaisuutta, Vajrayana-buddhalaisuuden muotoa, jonka hän toi Japaniin vuonna 806. Shingonin harjoittamisen keskiössä ovat erilaiset mandalat, henkisen universumin diagrammit, jotka vaikuttivat temppelien suunnitteluun. Japanin buddhalaiseen arkkitehtuuriin omaksuttiin myös stupa kiinalaisessa pagodan muodossa. Bahai-usko
Bahai-uskon juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se uskoi kätketyn kahdennentoista imaamin – Qaimin tai Mahdin, profeetta Muhammadin seuraajan – ilmestymiseen, mikä merkitsisi ylösnousemuksen sekä ihmiskunnan uuden, onnellisen ja oikeudenmukaisen aikakauden alkua. Vuonna 1844 nuori persialainen kauppias Sayyid Ali Muhammad Shirazi ilmoitti ensimmäiselle opetuslapselleen olevansa portti ("Bab") šiialaisten kätkettyyn imaamiin. Tämän hän antoi ymmärtää myös ensimmäisessä kirjassaan "Qayyum al-asma’", mistä baabilaisuus alkoi eriytyä vähitellen omaksi uskonnolliseksi liikkeekseen. Vuonna 1847 Bab ilmoitti itse olevansa kätketyn imaamin paluu, mikä irrotti liikkeen lopullisesti šiialaisuuden valtavirrasta. Tiibet
Tiibetin pääuskonto on buddhalaisuus, joka saapui Tiibetiin Intiasta ja nousi maan pääuskonnoksi 600-luvulla. Uskonto on Tiibetissä edelleen hyvin näkyvässä ja tärkeässä asemassa, mutta maa on samalla uskonnollisesti suvaitsevainen. Tiibetinbuddhalaisuus eli lamalaisuus kuuluu mahayanabuddhalaisuuden piiriin ja on ottanut vaikutteita etenkin Tiibetin paikallisista kansanuskomuksista. Tiibetinbuddhalaisuus jakautuu useaan koulukuntaan, joista "nyingma" eli vanha koulukunta on alkuperäisin ja 1300–1400-luvuilla syntynyt "gelug"-koulukunta nuorin ja samalla johtavin. Näiden ja muiden buddhalaisten koulukuntien lisäksi Tiibetissä vaikuttaa bön-uskonto, jonka juuret ovat esibuddhalaisessa uskonnossa.
Dalai-lama on Tiibetin korkein uskonnollinen auktoriteetti ja maan johtaja, ja hänellä on suuri merkitys tiibetiläisille. Dalai-lama-järjestelmän perusti vuonna 1578 mongolihallitsija Altan-kaani. Sönam Gyatso, tiibetinbuddhalaisen gelug-koulukunnan kolmas päälama nimettiin silloin taannehtivasti kolmanneksi dalai-lamaksi. Sen jälkeen dalai-laman arvonimi on periytynyt kunkin dalai-laman jälleensyntymille, joista nykyinen, neljästoista, on Tenzin Gyatso (1935–). Hän elää maanpaossa Intiassa ja johtaa pakolaishallintoa. Hänet tunnetaan väkivallattoman vastarinnan ja maailmanrauhan puolestapuhujana, ja hänelle myönnettiinkin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1989. Dalai-laman jälkeen Tiibetin toiseksi korkein uskonnollinen auktoriteetti on panchen-lama. Nykyisen dalai-laman maailmanmatkojen sekä Intiaan ja länsimaihin muuttaneiden tiibetiläispakolaisten ansiosta tiibetinbuddhalaisuus on saanut länsimaissa kymmeniätuhansia harjoittajia 1970-luvulta lähtien. Buddha
Sanalla "buddha" tarkoitetaan usein Siddhārtha Gautamaa eli buddhalaisuuden historiallista perustajaa. Varsinkin mahāyāna- ja vajrayāna-buddhalaisissa kirjoituksissa ja traditioissa tunnetaan suuri joukko buddhia. Esimerkiksi "Bhadrakalpika-sutran" mukaan tämän maailmankauden ("kalpan") aikana nimittäin ilmestyy peräti tuhat buddhaa. 
Kanonisessa buddhalaisessa kirjallisuudessa on paljon listoja buddhista. Varsin laajasti jaetun perinteen (theravāda, mahāyāna ja vajrayāna) mukaan tämän kalpan aikana on oleva viisi buddhaa:Luettelo on kuitenkin vain yksi monista. Esimerkiksi pālinkieliseen kaanoniin kuuluvassa "Mahāpadāna-suttassa" kerrotaan ennen Śākyamuni-buddhaa olleen kuusi buddhaa (Vipaśyin, Śikhin, Visvabhū, Krakucchanda, Kanakamuni ja Kāśyapa) ja "Buddhanāma-sūtra" nimeää peräti 11 093 buddhaa. Lamalaisuus
Lamalaisuus eli tiibetiläinen buddhalaisuus tai tiibetinbuddhalaisuus on buddhalaisuuden erityinen tiibetiläinen suuntaus. Lamalaisuus alkoi kehittyä vajrayānabuddhalaisuudesta 700-luvulla. Tiibetinbuddhalaisuus on nykyään levinnyt etenkin tiibetiläisten ja mongolialaisten asuttamilla alueilla kuten Tiibet, Nepal, Intia ja Mongolia. Tiantai
Tiantai (天台, pinyin: tiāntái; Wade-Giles: T'ien-t'ai) on yksi buddhalaisuuden itäisistä koulukunnista. Zhiyi (538–597) perusti sen Kiinassa Sui-dynastian aikaan. Sitä seuranneen Tang-dynastian aikana Tiantaista tuli yksi johtavista kiinalaisista buddhalaisuuden koulukunnista. Asketismi
Buddhalaisuuden perustaja Siddhartha Gautama harjoitti asketismia hengellisen hyödyn tavoittelussaan, mutta hylkäsi sen epäonnistuttuaan. Hänen käsityksensä halun yhteydestä kärsimykseen jätti asketismin kuitenkin buddhalaisuuteen. Taolaisuus
Taolaisuus on kiinalainen filosofia ja samanniminen uskonto. Taolaisuutta pidetään yhtenä Kiinan kolmesta suuresta opista kungfutselaisuuden ja buddhalaisuuden rinnalla. Taolaisuus korostaa filosofista moniarvoisuutta, yksilökeskeisyyttä sekä luonnonmystiikkaa, mikä erottaa sen kungfutselaisuudesta. Laozin ja Zhuangzin nimiin laitetut taolaisuuden klassiset kirjoitukset syntyivät vuosien 500−300 eaa. aikana, ja taolaisuuden filosofiana ja uskontona katsotaan syntyneen ajanlaskun ensimmäisten vuosisatojen aikana. Kami
Toisaalta Edo-kaudella oli myös voimakkaita yrityksiä pitää kamit erillään buddhalaisista käytännöistä. Monet koettivat nostaa ”šintolaisuuden” erilliseksi, itsenäiseksi perinteekseen jatkaen suurimmaksi osaksi Yoshida Kanetomon (1435–1511) aloittamaa ajattelua. Kanetomo oli pitänyt omaa šintolaisuuttaan täysin ei-buddhalaisena. Kehittyi erityisesti useita kungfutselaisen šintolaisuuden muotoja. Meiji-kaudella Japanin avautumisen jälkeen "honji suijaku" -paradigma tuhottiin systemaattisesti. Uuden Meiji-hallinnon ensimmäisiin tekoihin kuului ”šintolaisuuden” erottaminen ”buddhalaisuudesta” (jolle keksittiin uusi termi, "bukkyō"). Synkretismin kieltoa kutsutaan nimellä "shinbutsu bunri". Käytännössä tämä tarkoitti kahden aivan uuden uskonnon luomista ja johti aiempien uskonnollisten perinteiden ja myös buddhalaisten temppelien tuhoamiseen. Yhdistelmäkameista on kuitenkin edelleen jäljellä joitakin jälkiä nykyisessä japanilaisessa uskonnollisuudessa: kamien ja buddhien välillä ei välttämättä nähdä selkeää rajaa, ja buddhiakin nimitetään yleensä sanalla ”kami” (tosin käännöksenä länsimaisista käsitteistä ”jumala” tai ”jumaluus”). Buddhalaisuus
Siddhartha Gautama syntyi Lumbinissa, nykyisessä Nepalissa, noin 560-luvulla eaa. Hän kuului Shakya-heimon ylhäisösukuun. Perimätiedon mukaan hänen isänsä oli Shakyoiden kuningas, mutta tästä ei ole historiallisia todisteita. Siddhartha eli kuitenkin aikakauteensa nähden hyvin ylellistä elämää. Timanttipolku-buddhalaisuus
Timanttipolku-buddhalaisuus () on kansainvälinen buddhalaisten keskusten yhdistys. Sen on perustanut tanskalainen Lama Ole Nydahl, joka on 16. Gyalwa Karmapan oppilas. Buddhalainen filosofia
Tämän teorian mukaan buddhalaisuuden jakaantuminen eri koulukuntiin alkoi vasta, kun buddhalaiset yrittivät tehdä Buddhan opetuksissa ja varhaisissa suttissa implisiittisinä olleista opeista yksitulkintaisia. Buddhan kuoleman jälkeen hänen opetuksiaan pyrittiin keräämään ja levittämään yleisesti hyväksytyssä muodossa, alun perin suullisesti, myöhemmin kirjallisesti, jolloin syntyi Tripitaka. Intialainen filosofia
Jainalaisuuden perusti Mahavira (599&–527 BCE). Jainalaisuuden perusperiaate on "anekantavada", jonka mukaan todellisuus havaitaan eri tavalla eri näkökulmista eikä mikään näkökulma ole täysin tosi. Jainalaisen ajattelun mukaan ainoastaan "Kevalit", ne joilla on äärettömät tiedot, voivat tietää oikean vastauksen, ja kaikki muut tuntisivat vain osan vastauksesta. "Anekantavadaa" voi verrata länsimaiseen ajatukseen subjektiivisuudesta. Kōmyō (keisarinna)
Kōmyō ja keisari Shōmu muistetaan buddhalaisuuden tukijoina. Keisarinna aloitti esimerkiksi Shin-Yakushi-jin temppelin ja Kōfuku-jin temppelin pagodin rakennustyöt; hänen kerrotaan myös ehdottaneen miehelleen Tōdai-jin suuren Buddhan rakentamista. Shōmun kuoltua hän lahjoitti keisarin esineistöä Tōdai-jille, mikä merkitsi temppelin aarrehuoneen Shōsō-inin perustamista. Häntä varten luotiin vuonna 729 Kōgōgūshiki-virasto, josta tuli hänen toimintansa keskipiste. Keisarinna Kōmyōsta on kirjoitettu lukuisia elämäkertoja ja anekdootteja, joissa kerrotaan muiden muassa hänen kauneudestaan, viisaudestaan ja seksuaalisuudestaan. Mozi
Mozi (墨子, pinyin: Mòzǐ, Wade-Giles: Mo Tzu, latinaksi Micius, vanha suomalainen Motse, alkuperäiseltä nimeltään Mo Di, noin 470–390 eaa.) oli kiinalainen filosofi. Hän perusti mohismi-koulukunnan ja vastusti jyrkästi kungfutselaisuutta ja taolaisuutta. Buddhalainen filosofia
Buddha uskoi minän tyhjyyteen ("anatta"), mikä oli vastakkainen näkemys kuin niillä hindulaisilla ajattelijoilla, jotka etsivät tietoa muuttumattomasta Atmanista. Buddha katsoi sen sijaan, että kiinnittyminen pysyvään minään tässä muutoksen maailmassa on kaiken kärsimyksen alkuperä ja tärkein este vapautumiselle. Samalla lähestymistavalla voidaan kieltää kaikkien korkeampien jumalien ja korkeamman hengellisen todellisuuden olemassaolo, sekä pyrkimys ja menetelmät transsendentin todellisuuden tavoittelemiseksi. Enryaku-ji
Enryaku-ji () on buddhalainen temppeli ja luostari Japanissa Kioton koillispuolella Hieivuoren huipulla. Sen perusti Saichō vuonna 806 palattuaan Kiinasta ja tuotuaan samalla Tendai-lahkon Japaniin. Enryaku-jistä tuli Japanin buddhalaisuuden tärkeimpiä keskuksia, jolla oli huippukautenaan noin 3 000 alatemppeliä ja tuhannen soturimunkin () armeija. Temppeli joutui konfliktiin Kioton hovin kanssa, ja sen munkit hävittivät Kiotoa vuosisatojen ajan. Vuonna 1571 Oda Nobunaga, joka näki temppelin vaikutusvallan esteenä Japanin yhdistymiselle, tuhosi suurimman osan kompleksista ja tappoi sen munkit. Nykyinen Enryaku-ji on vain pieni osa aikaisemmasta temppelistä. Tendai toimi perusteena lähes kaikille tärkeille japanilaisille buddhalaisille lahkoille: zenin, nichirenin ja jōdo-shūn perustajat ovat aloittaneet uransa Enryaku-jissä. Buddhalaisuus
Tärkein buddhalainen juhla on Vesak, jota vietetään toukokuun täysikuupäivänä. Theravada-perinteessä se juhlistaa Buddhan syntymää, valaistumista ja parinirvanaa. Mahajanassa Vesak-päivänä juhlitaan ainoastaan Buddhan syntymää, Tiibetinbuddhalaisuudessa taas pelkästään valaistumista. Toinen kuuluisa juhla on Dharmachakra-päivä. Silloin juhlistetaan Buddhan ensimmäistä opetuspuhetta, joka käsitteli neljää jaloa totuutta. Kungfutselaisuus
Kungfutselaisuuden perusti Zhou-dynastian aikana elänyt poliittinen opettaja Kungfutse (551–479 eaa.). Kungfutsen elinaikana kevättä ja syksyä -kaudella Kiinassa oli useita toisiaan vastaan taistelevia kuningaskuntia. Ajan suuret muutokset saivat monet ajattelijat pohtimaan yhteiskunnallisia ongelmia. Ajanjaksoa kutsutaankin "taistelevien valtioiden ja satojen filosofien aikakaudeksi". Buddha Yodfa Chulaloke
Burmalaisen sotajoukon hyökättyä maahan 1767 kiinalaissyntyinen kenraali Taksin pakeni joukkoineen Chaophraya-joen suulle nykyisen Bangkokin tienoille ja julistautui täällä 1772 kuninkaaksi. Buddhalaiset munkit kapinoivat kuningasta vastaan ja hän lähetti kenraali Chakrin rauhoittamaan tilannetta. Chakrin pakotti useat pienet ruhtinaat vasallisuhteeseen sekä maksamaan kuninkaalle veroa. Näin Thaimaan nykyisin tunnetut rajat ja laajuus alkoivat hahmottua. Paul Brunton
Sodan jälkeen Paul Brunton jatkoi tutkimuksiaan okkultismissa, teosofiassa ja buddhalaisuudessa sekä vertailevassa uskontotieteessä. Hän sai paljon apua ja tukea Bikkhu Ananda Metteyalta eli Allan Bennettiltä, englantilaiselta buddhalaismunkilta, joka terveydellisistä syistä oli palannut Burmasta Englantiin. Tämä opetti Bruntonille buddhalaista meditaatiota ja myös meditaation teoriaa. P.B. (lyhennelmä hänen tekijänimestään) piti häntä boddhisatvana. Toinen henkilö joka isällisesti opasti Bruntonia oli eräs intialainen kauppias, "Rajah". Tästä kontaktista on enemmän tietoa "Salaista Intiaa etsimässä" -teoksen alussa. Itämainen filosofia
Buddhalaisuus on uskomusjärjestelmä, joka perustuu Siddhartha Gautaman opetuksiin. Buddhalaisuus voidaan nähdä joko elämänkäsityksenä tai uskontona, riippuen siitä, mikä merkitys sanoille annetaan. Buddhalaisuus uskontona hyödyntää filosofiaa muun muassa moraalin ymmärtämiseksi ja sen selventämiseksi, mitä merkityksellisen elämän eläminen – ilman tarvetta katumukseen sen loppuessa — tarkoittaa. Buddhalainen filosofia
Länsimaisista filosofeista ehkä erityisesti Arthur Schopenhauerin ajattelua on useimmin verrattu buddhalaisuuteen. Schopenhauerin filosofia yhtyi buddhalaisuuden neljästä jalosta totuudesta kolmeen ensimmäiseen (elämä on kärsimystä; kärsimys johtuu elämänjanosta; kärsimys lakkaa, kun elämänjano sammutetaan) siinä, että hän yhdisti tahdon elämänjanoon, haluun, himoihin ja tarpeisiin. Neljännen totuuden (tie elämänjanon sammumiseen on jalo kahdeksanosainen polku) sijaan Schopenhauer esitti kuitenkin kaksiosaisen polun. Hänen mukaansa tahdon kieltäminen saavutettiin hänen mukaansa joko elämänhalun menettämiseen kärsimysten seurauksena tai muiden ihmisten kärsimysten tarkkailulla. Buddhalaisen Nirvanan voisi nähdä tilana, jota Schopenhauer piti tahdon kieltämisen tilana. Schopenhauer itse kirjoitti, ettei ollut saanut vaikutteita buddhalaisuudesta, vaikkakin oli tyytyväinen, että niin suuren uskonnon opetukset olivat osittain yhtäpitäviä hänen ajatustensa kanssa. Benjamin Creme
Benjamin Creme (5. joulukuuta 1922 Glasgow, Skotlanti – 24. lokakuuta 2016 Englanti) oli skotlantilainen taiteilija, esoteerikko ja "Share International" -lehden päätoimittaja, joka herätti huomiota väittämällä buddhalaisuudessa tunnetun viidennen Buddhan, Maitreya-Buddhan, olevan sama henkilö kuin kristittyjen Kristus ja muslimien Imam Mahdi sekä juutalaisten Messias. Adi Shankara
Adi Shankara (tunnetaan myös nimillä Śaṅkara Bhagavatpādācārya, "opettaja jumalan jaloissa", ja Ādi Śaṅkarācārya, "ensimmäinen Shankara"), oli intialainen filosofi joka vakiinnutti Advaita Vedantan opin. Hänen opetuksensa perustui sielun ja Brahmanin ykseydelle, jossa Brahman nähdään määrittelemättömänä (Nirguna Brahman). Smārta-traditiossa Adi Shankaraa pidetään Shivan inkarnaationa. Adi Shankaran tarkkaa elinaikaa ei tiedetä, mutta hänen oletetaan eläneen 700-luvun keskivaiheilla. Akseliaika
Jaspersin kuvaamiin keskeisiin muutoksiin kuului muun muassa platonismin nousu, joka vaikutti myöhemmin länsimaiseen ajatteluun sekä kristinuskon että keskiajan ja renessanssin maallisen ajattelun kautta. Siddhartha Gautama, joka eli Intiassa, perusti buddhalaisuuden. Kiinassa syntyi kungfutselaisuus, joka vaikuttaa edelleen maan yhteiskunnallisen ja uskonnollisen elämän taustalla. Zarathustralaisuus oli merkittävä monoteismin kehityksen kannalta. (Jaspers tosin ajoittaa zarathustralaisuuden synnyn seleukidien ajalle, vaikkakin se on uskontona merkittävästi vanhempi.) Buddhalainen filosofia
Eräs näkemys on, että buddhalaisuutta voidaan harjoittaa yhtä lailla uskontona kuin filosofianakin. Vastaava erottelu tehdään usein taolaisuuden suhteen. Anagorika Govindan mukaan Buddhan Dharma on kokemuksena ja käytännöllisenä toteutuksena uskontoa; tämän kokemuksen älyperäisenä muotoiluna filosofiaa; ja itsehavainnon ja -analyysin tuloksena psykologiaa. Se, joka kulkee tämän polun, saavuttaa sisäisen prosessin tuloksena käyttäytymismallin, jota voimme kutsua moraalisuudeksi. Shambhala
Teosofian perustajan Helena Blavatskyn mukaan Shambhala on paikka vuorten ympäröimässä erämaassa. Hänen mukaansa sen yleisin sijoituspaikka on Tiibetistä luoteeseen, mutta muita arveltuja paikkoja ovat tutkimaton Tiibetin keskiosa, Gangdisri-vuoriston ja Gobin pohjoisreunan väli, Kunduz ja Kashmir. Vedantaoppinut T. Subba Row'n mukaan Shambhala oli muinainen pyhä saari joka oli sijainnut meressä, jonka paikalla on nykyinen Gobin autiomaa. Buddhalaisuus
Kuuluisan buddhalaisen legendan mukaan hänen isänsä oli yrittänyt varjella poikaansa näkemästä kaikkea maailman pahuutta, mutta täytettyään 29 vuotta ylellisyyksiin kyllästynyt Gautama näki palatsin ulkopuolella kävellessään sairaan, vanhuksen, kuolleen ja askeetikon. Kokemuksen sävähdyttämänä tuleva Buddha luopui entisestä elämästään, puki yllensä okranvärisen kaavun ja pakeni palatsistaan. Japani
Buddhalaisuuden omaksuminen aiheutti suuria, perustavanlaatuisia muutoksia Japanin yhteiskunnassa. Asuka-kaudella 538–710 Kiinasta omaksuttuun kulttuuriin kuului kirjallisuuden, taiteen, filosofian ja tieteen lisäksi uusi kirjoitusjärjestelmä. Prinssi Shōtoku uudisti 600-luvun alussa merkittävästi Japanin hallintoa voimistaen keskushallitusta ja buddhalaisuuden asemaa: noin vuonna 607 perustettu Hōryū-ji on Japanin vanhin säilynyt buddhalainen temppeli. Shōtokun uudistuksia seurasivat 600-luvun puolivälissä Taika-uudistukset, jossa keisarin valtaa kasvatettiin edelleen aatelin kustannuksella. Uudistukset aloittivat ritsuryō-lakijärjestelmän synnyn. Ayutthayan kuningaskunta
Ayutthayan perusti kuningas Ramathibodi I 1350. Hänen merkittävin aikaansaannoksensa oli theravada-buddhalaisuuden nostaminen viralliseksi uskonnoksi ohi Angkorin hindulaisuuden. Hän myös kokosi "dharmaśāstran", lakikokoelman, jossa vanhat hindukirjoitukset yhdistettiin thailakeihin. 1400-luvulla Ayutthaya sulki valtaansa entiset Sukhothaille kuuluneet alueet, jotka olivat nykyistä Thaimaata laajempia, sillä Angkor saatiin vallattua khmereiltä. Kuningaskunta, jonka mahtavat temppelit ja rikkaudet olivat muinaisen khmerien valtakunnan veroisia, kävi vilkasta kauppaa Intian ja Kiinan kanssa ja avasi yhteydet myös Eurooppaan 1511, kun luultavasti ensimmäiset eurooppalaiset saapuivat portugalilaisen diplomaattisen delegaation hahmossa. 1516 Portugalille myönnettiin oikeus kaupankäyntiin kuningaskunnassa, ja Hollannille 1592. Buddhalaisuus
Siddhartha Gautama kuoli – buddhalaisen näkemyksen mukaan saavuttaen parinirvanan, lopullisen vapautumisen kärsimyksistä – n. 483 eaa. Jälkeensä hän jätti oppinsa ja luostarilaitoksen, joka piti niitä suullisesti elossa vuosisatojen ajan. Kuningas Ašoka (273–232 eaa.) kääntyi verisen taistelun kauhut nähtyään buddhalaiseksi ja auttoi uskontoa leviämään laajemmalle. Hänen pilareihin kaiverruttamansa mietelauseet ovat varhaisimmat tunnetut buddhalaiset kirjoitukset. Myöhemmin buddhalaisuus jakautui opillisten erimielisyyksien seurauksena nk. kahdeksaantoista koulukuntaan. Magadha
Purana-eeposten mukaan Shishunaga-dynastia ryhtyi hallitsemaan Magadhaa 684 eaa. Pääkaupunki oli aluksi Rajagriha, myöhemmin Pataliputra (nykyinen Patna). Tällä kaudella kehittyivät kaksi Intian pääuskonnoista, jotka ovat lähtöisin Magadhasta. Gautama Buddha 500- tai 400-luvulla eaa. perusti buddhalaisuuden, joka myöhemmin levisi Itä- ja Kaakkois-Aasiaan, kun taas Mahavira perusti jainalaisuuden. Shabdrung Ngawang Namgyal
"Shabdrung" Ngawang Namgyal (1594–1651) oli tiibetiläinen lama ja sotilasjohtaja, joka perusti yhtenäisen Bhutanin valtion. Ngawang Namgyal oli buddhalaisen Drukpa Kagyu -koulukunnan lama, ja lähti Tiibetistä välttääkseen Dalai-laman seuraajien Gelugpa-koulukunnan ylivaltaa. Hän kirjoitutti yhtenäisen lainsäädännön, rauhoitti kilpailevien uskonnollisten koulukuntien välejä ja torjui kolme tiibetiläisten hyökkäystä. Ngawang Namgyalista tuli "Shabdrung", maallisen ja hengellisen vallan ylipäällikkö. Heian-kausi
Buddhalaisuus alkoi levitä koko Japaniin Heian-kaudella pääasiassa kahden esoteerisen lahkon, Tendain (天台, taivaan jalusta) ja Shingonin (真言, tosi sana), kautta. Tendai sai alkunsa Kiinassa ja perustuu lootussutraan, yhteen mahayana-buddhalaisuuden tärkeimmistä sutrista. Shingon on Japanille alkuperäinen, Kūkain perustama lahko. Kūkai (空海, myös Kobo Daishi, 弘法大師) teki vaikutuksen Kammua (782-806) seuraaviin keisareihin ja myös moniin japanilaisiin sukupolviin ei vain "pyhyydellään" vaan myös kalligrafiallaan, maalauksellaan ja veistoksillaan. Kammu oli itse tärkeä Tendai-lahkon suojelija, ja lahko nousi erittäin vaikutusvaltaiseksi seuraavien vuosisatojen aikana. Hiei-vuorella sijaitsevan Tendai-luostarikompleksin ja vuoren juurella olevan uuden pääkaupungin keisarillisen hovin välille kehittyi tiivis suhde, ja Tendai painottikin opeissaan uskollisuutta keisaria ja valtiota kohtaan. Heian-kaudella syntyi myös Jōdo Shinshū -buddhalaisuus, jonka perusti Shinran. Nara-kausi
Vaikka buddhalaisuudesta ei tehtykään maan valtionuskontoa, Nara-kauden buddhalaisuus kohotti keisarillisen hovin asemaa. Buddhalaisuuden vaikutusvalta hovissa kasvoi Shōmun tyttären keisarinna Kōkenin hallintokausien aikana (749–758). Hän toi hoviin useita buddhalaisia pappeja. Kōken luopui vallasta vuonna 758 hänen serkkunsa Fujiwara no Nakamaron neuvosta. Kun eläkkeelle jäänyt keisarinna alkoi suosia neuvonantajanaan buddhalaista Dōkyō-munkkia, Nakamaro tarttui aseisiin vuonna 764, mutta kukistettiin nopeasti. Kōken syytti hallitsevaa keisaria Nakamaron kanssa juonittelusta ja hankkiutui hänestä eroon. Kōken nousi uudelleen valtaistuimelle keisarinna Shōtokuna (764–770). Keisarinna käski painattaa yhteensä miljoona rukousta, "Hyakumanto darani" (), joista on säilynyt useita kappaleita. Pienet kirjoituskääröt vuodelta 770 ovat maailman varhaisimpien painettujen tekstien joukossa. Shōtoku painatti loitsut lepyttääkseen buddhalaista papistoa – hän olisi ehkä halunnut jopa tehdä Dōkyōsta keisarin, mutta hän kuoli ennen mahdollisuutta toimia. Shōtokun toimet järkyttivät Naraa ja johtivat naisten sulkemiseen pois vallanperimyksestä ja buddhalaisten munkkien poistamiseen politiikasta. Timanttipolku-buddhalaisuus
Järjestön nimen lisäksi 'timanttipolku' tarkoittaa myös yhtä kolmesta buddhalaisuuden pääsuuntauksista (ks. Vajrayāna) , johon Lama Ole Nydahlin välittämän ja opettaman opetuslinjan voidaan katsoa kuuluvan. Timanttipolussa - kuten muussakin buddhalaisuudessa - painotetaan erityisesti kriittistä ajattelua, sillä buddhalaisuus on kokemusperäinen uskonto, jossa ei ole dogmia eikä sokeaa uskoa. Jokaisen opetuksen soveltuvuuden käytäntöön voi harjoittaja tarkistaa itse. Tärkeässä asemassa on myös meditaatio, jonka järjestäminen onkin kaupunkiryhmien tärkein tehtävä. Timanttipolulla meditaatiossa samaistutaan usein lamaan, jonka ajatellaan edustavan valaistunutta tilaa, ja pyritään ylläpitämään tämän samaistumisen kautta tavoiteltavaa puhdasta näkemystä jokapäiväisessä elämässä nauttien elämän iloista ja kokien vaikeudet mielekkäinä haasteina. (Lama Ole Nydahl: Kuinka asiat ovat, Like Kustannus 2003) Bodhidharma
Bodhidharma (; tai vain "Dámó"; ; vietnamiksi "Bồ-đề-đạt-ma"), tunnetaan myös nimellä Tripitaka Dharma-mestari, oli 28. Intian buddhalaisuuden patriarkka ja ensimmäinen patriarkka Kiinassa. Bodhidharmaa pidetään perinteisesti Shaolin-mytologiassa buddahalaisen chán-koulukunnan perustajana (tunnetaan Japanissa ja länsimaissa nimellä zen). Lisäksi häntä pidetään kiinalaisten itsepuolustuslajien Shaolin-koulukunnan perustajana. Vietnamin ensimmäinen itsenäisyyden kausi
Lê Hoàn otti nimekseen Lê Đại Hành ja perusti Tiền Lê-dynastian, (Aikaisempi Lê-dynastia). Näihin aikoihin Đại Cồ Việt käsitti pohjoisen Vietnamin ja Lê Đại Hành hyökkäsi etelään vallaten Champa-kuningaskunnan pohjoisosan. Lisäksi hän edelleen yritti yhdistää ja hallita kanssa parantamalla tieverkostoa. Myös buddhalaisuus alkoi näihin aikoihin vaikuttaa maassa. Siddhartha Gautama
Siddhartha syntyi Lumbinissa, nykyisen Nepalin alueella.. Hänen elinaikaansa ei tarkkaan tiedetä ja useita arvioita Siddarthan synty- ja kuolinajasta on esitetty. Eteläisen koulukunnan eli theravādan ajanlaskun mukaan hänen elinvuotensa sijoitetaan vuosiin 624–544 eaa. Singalilaisten lähteiden perusteella tutkijat ovat ajoittaneet Buddhan elämän noin vuosiin 563–483 eaa. Pohjoisintialaisten lähteiden pohjalta on puolestaan päädytty noin sata vuotta myöhempään ajoitukseen. Siddharta kuoli Mahã-parinibbãna-suttan mukaan 80-vuotiaana Nykytutkimuksessa hänen kuolinvuotensa sijoitetaan vuosien 483 ja 360 eaa. välille. Vuonna 2013 uutisoidun Nepalin Lumbinissa Maya Devin temppelissä tehtyjen arkeologisten kaivausten perusteella Siddharta eli tähän asti oletettua aiemmin. Avicennalaisuus
Avicennalaisuus () oli varhaisen islamilaisen filosofian koulukunta, joka sai alkunsa islamilaisen kultakauden aikana. Koulukunnan perusti 1000-luvulla elänyt persialainen filosofi Avicenna (Ibn Sina), joka pyrki uudistamaan islamilaista filosofiaa. Atisha
Atiśa Dipankara Shrijnana (, "Ôtish Dipôngkor Srigên") (n. 982–1054) oli 
bengalilainen buddhalainen oppinut, joka palautti buddhalaisuuden Tiibetiin. Buddhalaisuuden harjoittaminen oli tyrehtynyt kuningas Langdarman harjoittaman buddhalaisuuden vastaisen toiminnan myötä. Langdarma suosi Tiibetin muinaista bön-uskontoa. Hindulaisuus
Hindulaisuus on Intiasta peräisin oleva hyvin moninainen ryhmä uskontoja ja suuntauksia. Hindulaisuutta pidetään maailman vanhimpana yhä elossa olevana uskontona. Hindulaisuuteen sisältyy laaja kirjo erilaisia oppijärjestelmiä, suuntauksia ja filosofioita, jotka poikkeavat toisistaan merkittävästi noudattaen erilaisia rituaaleja ja kirjoituksia. Sen alkuperä on muinaisessa, vähintään 2000 vuotta eaa. kukoistaneessa veda-kulttuurissa. Hindulaisuus on maailman kolmanneksi laajin uskonto kristinuskon ja islamin jälkeen. Sillä on kannattajia 1,05 miljardia, joista suurin osa (noin 890 miljoonaa) asuu Intiassa. Suomessa kannattajia on noin 1500. Aasiassa kaikista uskontojen harjoittajista 21 prosenttia kuuluu hindulaisuuteen. Mahavira
Mahaviran (540 eaa – 468 eaa?) opetuksiin perustuu intialainen uskonto jainalaisuus.
Mahavira oli todennäköisesti Siddhartha Gautaman vanhempi aikalainen, joka asui Ganga-virran alajuoksulla, tämänhetkisen Biharin alueella. Mahaviran kerrotaan saavuttaneen täydellisen valaistumisen ja tulleen siten jainaksi ("se joka selviytyy"). Mahavira kuoli Pavassa Biharissa täydellisen ravinnosta pidättäytymisen seurauksena. Jainalaiset itse eivät pidä Mahaviraa kuitenkaan uskontonsa perustajana, vaan 24. trithankarana eli "suurena opettajana". Buddhalainen filosofia
Buddhalaisuus hylkää monet intialaisen filosofian ajatukset, jotka olivat kehittyneet jo Buddhan elinaikana. Hindulaisen filosofian näkökulmasta buddhalainen filosofia luetaan heterodoksisiin nastika-koulukuntiin, koska buddhalaisuus ei tunnusta Veda-kirjoja uskonnollisena auktoriteettina. Karma-kagyü
Kagyü juontaa juurensa 800-luvulle – aikaan, jolloin tantrinen buddhismi oli täydessä kukoistuksessaan Intiassa. Perinteen ensimmäinen opettaja oli Pohjois-Intiassa vuoden 1000 paikkeilla vaikuttanut Tilopa, kuuluisa joogi ja mahasiddha (täydellistynyt). Tilopa sai osan opetuksista suoraan Timantinhaltijabuddhalta, Dorje Changilta, (tiib., sanskr. Vajradhara) – alkubuddhalta, joka symboloi dharmakayaa, mielen ylintä luontoa. Kuqa
Varhaiset kiinalaiset historialliset lähteet mainitsevat Kuqan pienenä Guici-nimisenä kuningaskuntana. Paikalliset asukkaat puhuivat alun perin tokaarisiin kieliin kuuluvaa tokaari B:tä. Tokaarilaiset kielet kuuluvat indoeurooppalaiseen kielikuntaan. Paikka sijaitsi historiallisen silkkitien pohjoishaaran varrella ja Kuqasta kehkeytyi tärkeä buddhalaisuuden keskus. Buddhalaisuus levisi muuallekin Tarimin altaan alueelle silkkitietä pitkin, mutta Kuqa oli alueen buddhalaisista keskuksista yksi ensimmäisistä ja se omaksuttiin Kuqassa ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Yksi tunnetuimmista buddhalaisia tekstejä kiinaksi kääntäneistä oli Kumarajiva (344-413) ja hän oli syntynyt Kuqassa. Kiinalainen pyhiinvaeltaja Xuanzang  kuvaili 630-luvulla Kuqassa olevan sata luostaria ja noin 5 000 munkkia. Yksi tärkeimmistä luostareista oli Kizilin luolat nykyisen Kuqan länsipuolella. Buddhalaisuuden ohella kaupunki oli tunnettu myös muusikoistaan. Nirvana
Buddhalaisuuden keskeinen päälähtökohta on, että jokaisella olennolla on oma buddhaluonto eli potentiaali saavuttaa valaistuminen ja tulla Buddhaksi oikean harjoituksen myötä. Bodhgaya
Bodhgaya on yksi buddhalaisten pyhimmistä paikoista, sillä Buddha Gautama saavutti siellä valaistumisen. Valaistumispaikalla sijaitsee Mahabodhi-temppeli, joka rakennettiin noin 2 500 vuotta sitten. Se on yksi tärkeimmistä kohteista buddhalaisilla pyhiinvaellusmatkoilla. Se kuuluu myös Unescon maailmanperintöluetteloon. Temppelin takana kasvaa pyhä bodhipuu. Samalla paikalla kasvaneen puun luona Buddha meditoi valaistuessaan. Buddha Yodfa Chulaloke
Buddha Yodfa Chulaloke oli Thaimaan kuningas ja nykyisin hallitsevan Chakri-dynastian perustaja. Hänet tunnetaan myös nimellä Rama I. Buddhalaisuus
Buddhalainen toiminta alkoi Suomessa vuoden 1947 tienoilla, kun Buddhismin ystävät ry. perustettiin (vuonna 1997 nimi vaihtui Bodhidharma ry:ksi). Sen toiminta kuitenkin lakkasi väliaikaisesti 1980-luvulla. Vuonna 1973 FWBO, länsimaisen buddhalaisen veljeskunnan ystävät, aloitti toimintansa Suomessa. 1990-luvun loppuun mennessä buddhalaisuus ei vielä ollut Suomessa erityisen järjestäytynyttä tai näkyvää. Vasta viime vuosikymmenen kuluessa buddhalaisia järjestöjä on alkanut kunnolla rantautua Suomeen. Nykyisin Suomessa toimii miltei neljäkymmentä pienehköä järjestöä. Suomen Buddhalainen Unioni (SBU) pyrkii toimimaan eri ryhmittymien yhteistyöjärjestönä. Shinbutsu kakuri
Kun buddhalaisuus oli saapunut Japaniin, japanilaiset kehittivät paikallisten kamien ja uuden ulkomaisen uskonnon välille synkretismin, jota kutsutaan nimellä shinbutsu shūgō. Buddhalaisuus tuli maahan Kiinan kautta Asuka-kauden lopulla 500-luvulla. Sen sijaan, että japanilaiset olisivat hylänneet vanhat uskomuksensa, he yrittivät sopeuttaa ne uuteen ja olettivat molempien olevan tosia. Niinpä buddhalaiset temppelit liitettiin paikallisiin pyhäköihin ja toisin päin. Molemmat omistettiin sekä kameille että Buddhalle. Buddhalaisen vaikutuksen syvyys voidaan esimerkiksi nähdä nykyisissä pyhäköissä, joiden muoto suurine rukoushalleineen ja pyhine kuvineen on itsessään buddhalaista alkuperää. Vaikutusvaltaisen "honji suijaku" -teorian mukaan, joka oli yleinen Meiji-kaudelle saakka, buddhalaiset jumaluudet jopa päättivät ilmaantua japanilaisille paikallisten kamien muodossa pelastaakseen heidät. Taolaisuus
Ensimmäinen uskonnollisen taolaisuuden perusteiden yhdistäjä oli sichuanilainen ”taivaallinen mestari” Zhang Daoling 100-luvulla. Hän organisoi oppilaansa 24:ksi ”uskon ryhmäksi” ja antoi taolaisuudelle sen oman pelastumallin. Zhang on edelleen kansanomaisen taolaisuuden kunnioitetuin hahmo, jota palvotaan ja kutsutaan avuksi kaikkialla kiinalaisessa maailmassa. Zhangin jälkeen hänen pojanpoikansa, sotilasjohtaja Zhang Lu kehitti taolaista uskoa edelleen. Hän myös perusti 30-vuotisen itsenäisen taolaisen teokratian, jossa lait ja hallinto olivat huomattavasti Kiinaa lempeämpiä. Buddhalainen filosofia
Vaikka varhainen buddhalaisuus (josta mahayana-buddhalaiset käyttävät nimitystä hinayana) asetetaan usein myöhempää buddhalaisuutta (mahayana) vastaan siinä, että viimeksi mainittu painottaa pyrkimystä ei pelkästään omaan vaan kaikkien (ilmenevien) olentojen valaistumiseen, kummassakaan tapauksessa eettistä elämää ei voida pitää ”itsekkäästi” motivoituneena, koska buddhalaisen opin mukaan ”itsen” käsite on vain illuusio. Buddhalaisuuden mukaan yksilön ja muiden välillä ei ole todellista eroa. Tämän vuoksi yksilön tuli pyrkiä kasvattamaan kaikkien elävien olentojen onnellisuutta yhtä paljon kuin omaansa. Tämä on eräs syy, jonka vuoksi jotkut buddhalaiset valitsevat vegetarismin. Kaakkois-Aasia
Buddhalaisuus saapui Kaakkois-Aasiaan sekä Intiasta (theravada-buddhalaisuus) että Kiinasta (mahajana-buddhalaisuus). Mahajana on edelleen vallitsevana uskontona Vietnamissa, kun taas muissa Kaakkois-Aasian mantereen maissa theravada on vallitseva buddhalaisuuden muoto. Hindulaisuuden tavoin buddhalaisuus sekoittui myös valtapolitiikkaan, sillä varsinkin mahajana antoi mahdollisuuden pitää kuningasta tulevana bodhisattvana. Buddhalaisuuden kumpikin suuntaus myös sekoittuivat keskenään, esimerkiksi Thaimaan theravadalaista kuningasta pidetään tulevana bodhisattvana. Theravada-buddhalaisen luostarilaitoksen ansioksi luetaan myös korkea lukutaitoisuusprosentti theravada-maissa. Grekobuddhalaisuus
Hellenistisen Kreikan ja buddhalaisuuden yhteydet alkoivat Aleksanteri Suuren Lähi-idän ja Keski-Aasian valloitusretkestä 334 eaa. Aleksanteri ulotti valtakuntansa Indus-joelle luoden siten kontaktin Intiaan, buddhalaisuuden syntypaikkaan. Aleksanteri perusti useita kaupunkeja Oxusin ja Baktrian alueille ja kreikkalaisia siirtokuntia Khyberin solan, Gandharan ja Punjabin seuduille. Alueet muodostavat kulkuväylän Himalajan ja Kush-vuoriston välillä. Buddhalainen filosofia
Friedrich Nietzsche, joka itse hylkäsi buddhalaisuuden yhtenä nihilismin muotona, kehitti kuitenkin oman filosofiansa, jonka eräinä piirteinä olivat elämän hyväksyminen sellaisena kuin se on sekä itsensä kehittäminen, hyvin samanlaiseksi kuin buddhalainen ajattelu. Buddhalaisuus
Buddhan ensimmäinen opetuspuhe, jonka hän piti viidelle askeetti-ystävälleen valaistumisensa jälkeen, käsitteli neljää jaloa totuutta, joiden voidaan katsoa muodostavan buddhalaisen opetuksen ytimen. Neljä jaloa totuutta ovat:Jalo kahdeksanosainen polku on buddhalaisuuden neljäs jalo totuus, polku vapautumiseen kärsimyksestä. Polun tekijät eivät ole portaita siinä mielessä, että niitä seurattaisiin askel askeleelta, vaan kaikki osatekijät ovat läsnä yhtä aikaa ja toisiaan tukien. Polku jaetaan kolmeen osaan, "viisauteen", "itsekuriin" ja "meditaatioon" tai "keskittymiseen" Shunzhi
Vuonna 1651 nuori keisari kutsui vierailulle Lozang Gyatson, viidennen Dalai-laman, 
Tiibetin buddha­laisten uskon­nollisen johtajan, joka oli Khoshot-mongolien hallitsijan Gushri Khanin avustuksella äsekttäin yhdistänyt uskon­nollisen ja maallisen vallan Tiibetissä. Qing-keisarit olivat toimineet Tiibetin buddha­laisten suojelijoina ainakin jo vuodesta 1621, Nurhacin ajoista lähtien, mutta kutsun takana oli myös poliittisia syitä. Tiibet oli nimittäin tulossa mahtavaksi valta­kunnaksi Kiinan länsipuolella, ja Dalai Lamalla oli yhä suuri vaikutus­valta mongoli­heimojen keskuudessa, joista monet eivät olleet alistuneet Qingin valtaan. Valmistautuakseen tämä "elävän Buddhan" kohtaamiseen Shunzhi määräsi eräälle järven saareen Kielletyn kaupungin luoteis­puolelle, entisen Kublai-kaanin palatsin paikalle raken­netta­vaksi valkoisen Dabogan. Uusittujen kutsujen ja diplo­maatti­sen kirjeen­vaihdon jälkeen, jossa keskustel­tiin siitä, missä Tiibetin johtajan pitäisi tavata Qing-keisari, Dalai Lama saapui Pekingiin tammikuussa 1653, tai toisten lähteiden mukaan jo aikaisemmin. Myöhemmin Dalai Lama sijoitti tätä vierailua esittävän maalauksen Potalan palatsiin Lhasaan. 1346
Vielä idempänä Ibn Battuta matkusti Kaakkois-Aasiasta Khanbaliqiin (Pekingiin) Kiinassa. Vaikka alueen muslimihallitsijat toivottivatkin hänet lämpimästi tervetulleeksi, he neuvoivat häntä lähtemään kaupungista nopeasti. Sisällissota oli pakottanut kaanin poistumaan kaupungista, ja mellakat levisivät yhä laajemmalle. Samaan aikaan korealainen buddhalainen munkki Taigo Wangsa matkusti Kiinaan saadakseen koulutuksen buddhalaisen johtajan Shih-wun johdolla. Taigo perusti myöhemmin koreanbuddhalaisen Taigo-lahkon. Japanissa loppui Kōkoku-kausi ja alkoi Shōhei-kausi. Shinbutsu bunri
Hallinto kuitenkin onnistui luomaan valheellisen vaikutelman siitä, että šintolaisuus ja buddhalaisuus olisivat Japanissa täysin erilaisia ja itsenäisiä uskontoja. Šintolaisuutta tutkinut Karen Smyers toteaa buddhalaisista, šintolaiselle Inari-kamille omistetuista temppeleistä seuraavaa:
Joka tapauksessa alle kahdenkymmenen vuoden aikana buddhalaisuus ei ainoastaan toipunut vaan myös nykyaikaisti itsensä, ja siitä tuli jälleen merkittävä voima. Tämä johti nykyisenkaltaiseen suhteeseen šintolaisuuden ja buddhalaisuuden välillä, jossa uskonnot elävät rinnakkain. Sri Lankan historia
Varhaisimmat kirjalliset viittaukset saareen löytyvät intialaisesta Ramayana-eepoksesta, joka kertoo hindulaisen jumalan Raman valloittaneen Lankan vuonna 3000 eaa. Merkittävin muinainen tietolähde Sri Lankasta on kuitenkin neljännellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua kirjoitettu mahavamsa, joka on eeppinen paalin kielinen buddhalaismunkkien muinaisista kuninkaista kirjoittama sukukirja. Mahavamsa kertoo peräkkäisten buddhalaisten valtakuntien noususta ja taantumisesta, alkaen prinssi Vijayasta, Sri Lankalle saapuneen varhaisen singaleesisiirtokunnan johtajasta. Buddhalaisuus saapui saarelle Intiasta kolmannella vuosisadalla eaa. Mahavamsan mukaan Maurya-valtakunnan kuninkaan Ašokan poika Mahinda, toi buddhalaisuuden Sri Lankalle ja esitteli uskonnon saaren hallitsijalle. Merkittäväksi buddhalaisuuden suojelijaksi nousi hallitsija Devanampiya Tissa, joka perusti Mahaviharan luostarin, josta tuli Sri Lankan Theravada-buddhalaisuuden keskus. Tantra
Joidenkin mukaan tantrismi sai alkunsa buddhalaisissa piireissä. Itse asiassa vanhimmat ”tantriset” tekstit ovat buddhalaisia ja Asangan ansioksi luettu Gubyasamaja Tantra on kirjoitettu ehkä jo kolmannella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen. Osa tutkijoista olettaa kuitenkin tantristen harjoitusten ja uskomusten olevan hindulaista alkuperää. Totuutta ei ehkä koskaan saada tietää historiallisen materiaalin harvalukuisuuden sekä aihetta koskevan yleisen epätietoisuuden takia. Varmaa on kuitenkin se, että buddhalainen ja hindulainen tantrismi jakavat paljon piirteitä keskenään opin, kuvausten ja harjoitusten saralla. Näiden uskontojen perinteet ovat todennäköisesti vaikuttaneet toisiinsa. Tendai
Tendai eli Tendai-shū on Japanissa syntynyt Mahayana-buddhalaisuuden lahko.
Se kehittyi Tiantai-buddhalaisuudesta, jonka toi Japaniin vuonna 806 Saichō, Kiinassa opiskellut japanilaismunkki. Hänen Hieivuorelle perustamastaan temppelistä kehittyi Tendai-buddhalaisuuden keskus. Tiantai-suunnan lisäksi siihen sekoittui vaikutteita Zen-filosofiasta sekä esoteerisyyttä. Saichōn kuoleman jälkeen liike jakaantui kahten kilpailevaan suuntaan joista tuli nimiltään Sammon ja Jimon. Shinbutsu shūgō
Asiantuntijat eivät ole yksimielisiä siitä, kuinka laajasti kaksi uskontoa ovat sulautuneet toisiinsa. Joidenkin tutkijoiden, esimerkiksi japanilaisen Hirai Naofusan ja yhdysvaltalaisen Joseph Kitagawan mukaan, šintolaisuus on Japanille alkuperäinen uskonto, joka on ollut sellaisenaan olemassa esihistorialliselta ajalta lähtien ja koostuu kaikista Japanille tyypillisistä aikojen kuluessa muokkautuneista rituaaleista ja uskomuksista. Termi ”shintō” keksittiin 500-luvulla erottamaan väljästi organisoitunut paikallinen uskonto maahan tuodusta buddhalaisuudesta. Shinbutsu bunri
Buddhalaisvastainen mieliala oli kasvanut Tokugawa-kauden kahden viimeisen vuosisadan aikana, ja useilla ryhmillä oli omat syynsä vastustaa buddhalaisuutta. Shinbutsu bunri nähtiin tapana heikentää buddhalaisuutta ja sen valtavia taloudellisia ja sosiaalisia voimia. Samaan aikaan sen oli tarkoitus antaa šintolaisuudelle ja keisarikultille tilaa kasvaa, mikä kohentaisi samalla japanilaisten kansallisylpeyttä. Buddhalaisvastaista liikettä johtivat kungfutselaiset, uuskungfutselaiset, šintolaiset ja kokugaku-liikkeen oppineet, kuten Tōju Nakae, Kumazawa Banzan, Yamaga Sokō, Itō Jinsai, Ogyū Sorai, Norinaga Motoori ja Hirata Atsutane. Koska eri liikkeiden edustajien motiivit olivat erilaisia ja usein vastakkaisia, yhtenäisyyttä ei saavutettu. Vaikka joukossa oli myös modernisoijia, buddhalaisuuden kritiikki sai usein alkunsa feodaalisesta ajattelutavasta tai tunteisiin perustuvasta ja yksinkertaistavasta nationalismista. Bangladeshin historia
Kolmas suuri Bengalia hallinnut valtakunta oli lyhytikäinen Harsha-valtakunta vuosina 606-647, joka rapistui perustajansa kuningas Harshan kuoltua. Seuranneen sekaannuksen hyödynsi parhaiten buddhalainen päällikkö Gopala, joka perusti Palan valtakunnan vuonna 750. Pala-valtakunnan aikana Bengalissa oli suhteellisen vakaa hallinto ja maasta levitettiin buddhalaisuutta valtion lähialueille. Valtakunta kävi myös kauppaa ja lähettiläitä lähetettiin Tiibetiin ja Sumatralle asti. U Ottama
Palatessaan Burmaan vuonna 1919 U Ottama oli mukana perustamassa buddhalaisia seuroja ja myöhemmin hän perusti isänmaallisen seuran eli "Wuthana Athins". U Othama kirjoitti Maung Ba Penin ja Maung Hla Penin perustamaan "Thuriya"- eli Aurinko-lehteen, joissa hän ehdotti Intian itsenäisyysliikkeen tapaisia toimia esimerkiksi englantilaisten tuotteiden boikotoimisesta ja jopa veron maksusta kieltäytymistä. Brittejä hän piti esteenä buddhalaisen "nibbanan" eli nirvanan saavuttamiselle. Brittejä hän syytti myös erilaisten turmeluksien, kuten alkoholismin, rikollisuuden ja oopiumin käytön, lisääntymisestä. Poliittisissa tilaisuuksissa hän esiintyi munkkikaavussaan ja piti puheita usein hindiksi hinduihin ja muslimeihin vedotakseen. Grekobuddhalaisuus
Grekobuddhalaisuus oli kulttuurinen synkretismi eli sulautuma hellenistisen ja buddhalaisen kulttuurin välillä. Se kehittyi 800 vuoden ajanjakson (n. 400-luvulta eaa. 400-luvulle jaa.) aikana Keski-Aasiassa alueella, joka vastaa nykyajan Afganistania ja Pakistania. Grekobuddhalaisuus vaikutti etenkin buddhalaiseen taiteeseen. Se levisi silkkitien mukana Kaukoitään, Kiinaan ja Koreaan ja Japaniin saakka. Shinbutsu shūgō
Ensimmäinen henkilö, jonka tiedetään pukeneen sanoiksi japanilaisen uskonnon ja buddhalaisuuden väliset erot ja jonka tiedetään yrittäneen sovittaa uskontoja yhteen, oli prinssi Shōtoku (574–622). Ensimmäiset merkit siitä, että japanilaiset yleensä alkoivat ymmärtää kahden maailmankuvan välisiä eroja, ovat keisari Temmun hallituskaudelta (673–686). 700-luvulla Nara-kaudella alettiin perustaa niin kutsuttuja ”pyhäkkötemppeleitä” (): ne olivat yksi ensimmäisistä yrityksistä liittää šintolaisuutta ja buddhalaisuutta yhteen. Kun šintolaiseen pyhäkköön tuotiin buddhalaista uskonnollista esineistöä, ajateltiin, että kamit olivat eksyneitä olentoja, jotka tarvitsivat vapautuksen Buddhan avulla. Karman ja reinkarnaation lakien ajateltiin koskevan kameja samoin kuin ihmisiä, ja varhaisissa buddhalaisissa kertomuksissa todetaan, kuinka vaeltavat munkit ottivat tehtäväkseen auttaa kärsiviä kameja. Paikallinen kami saattoi ilmestyä munkille unessa ja kertoa hänelle kärsimyksistään. Parantaakseen kamin karmaa riittien ja sūtrien lukemisen kautta munkki rakensi temppelin kamille omistetun pyhäkön viereen. Sellaisia komplekseja luotiin jo 600-luvulla esimerkiksi Usaan Kyūshūlla, jossa Hachiman-kamia palvottiin yhdessä Miroku bosatsun (Maitreyan) kanssa. Kun temppeleitä rakennettiin pyhäköihin ja syntyi pyhäkkötemppeleitä, liitosprosessi kiihtyi. Hiraizumin Puhtaan Maan buddhalaisuuden temppelit, puutarhat ja arkeologiset kohteet
1000- ja 1100-lukujen aikana Hiraizumi oli pohjoisen Japanin hallinnon keskus. 1100-luvun alussa Pohjoisen Fujiwara -klaanin perustaja Fujiwara no Kiyohira muutti kaupunkiin tarkoituksenaan rakentaa buddhalaisuuteen perustuva maa. Tästä syystä Hiraizumin asemakaava suunniteltiin kuvaamaan Puhtaan Maan buddhalaisuuden kaikkeuskäsitystä. Kaupunki on pyritty rakentamaan niin, että se on sopusoinnussa luonnon kanssa. Kamakura-shōgunaatti tuhosi kaupungin 1189 ja samalla se menetti poliittisen ja hallinnollisen asemansa. Jäljelle jääneistä rakennuksista monet tuhoutuivat 1200- ja 1300-lukujen tulipaloissa. 1300-luvulta 1500-luvulle temppelit saivat rahoituksensa maaherroilta ja pyhiinvaeltajilta. Tokugawa Ieyasun noustua valtaan 1603 Hiraizumi siirtyi Sendain hanin alaisuuteen. Absoluuttinen idealismi
Jotkut idealismin muodot, jotka ovat osana myös absoluuttista idealismia, ovat aiemmin olleet monien uskonnollisten ajattelijoiden ja filosofien suosiossa. Kristillisessä filosofiassa tällaista on edustanut muun muassa Mestari Eckhart. Se on myös hindulaisuuden ja monien buddhalaisuuden muotojen pohjana, mukaan lukien zen-buddhalaisuus, Madhyamika, Yogacara ja jotkut puhtaan maan polun tulkinnat. Näiden suuntausten lukeminen "absoluuttisen idealismin" nimikkeen alle olisi kuitenkin väärin, koska se hämärtäisi merkitykselliset erot näiden perinteiden välillä. Zarathustralaisuus
Zarathustralaisuus (harvemmin mazdalaisuus) on uskonto ja filosofia, jonka perusti profeetta Zarathustra. Sen perusajatuksena on yhden jumalan, Ahura Mazdan, palvominen. Zarathustralaisuus syntyi Persiassa vuoden 600 eaa. tienoilla, kun uskonnollinen filosofi Zarathustra yksinkertaisti varhaisten iranilaisjumalien luetteloa jakaen luettelon kahteen vastakkaiseen voimaan: hyvään Ahura Mazdaan ja pahaan Angra Mainyuhun. Zarathustran ajatuksien pohjalta syntyi virallinen uskonto zarathustralaisuus. Tosin jotkut tutkijat pitävät Zarathustraa kokonaan myyttisenä hahmona. Uskonto Kiinassa
Kiinan uskonnot ovat perinteiset taolaisuus, kungfutselaisuus ja buddhalaisuus. Näistä kolmesta uskonnosta käytetään usein termiä "Kiinan kolme tietä". Taolaisuus ja kungfutselaisuus ovat syntyneet Kiinassa, ja buddhalaisuus on peräisin Nepalista. Myös kristinusko ja islam ovat eläneet Kiinassa jo pitkään. Buddhalaisuudesta ja taolaisuudesta juontava Falun Gong -liike on ollut esillä, kun Kiinan kommunistinen puolue ja valtio ovat pyrkineet hävittämään sen väkivaltaisesti presidentti Jiang Zeminin päätöksellä. Intialainen filosofia
Buddhalaisuus jakaa monia filosofisia näkemyksiä hindulaisuuden kanssa, kuten uskon karmaan, syy-ja-seuraussuhteeseen kaiken jo tehdyn ja tulevaisuudessa tapahtuvan välillä. Sekä hindulaisen että buddhalaisen uskonnon harjoittajan lopullisena päämääränä on eliminoida karma (sekä hyvä että paha) sekä jälleensyntymän ja kärsimyksen kierto, ja saavuttaa vapaus (Moksha tai Nirvana). Buddhalaisuus kuitenkin perustuu monien oikeaoppisten hindulaisten ajatusten hylkäämiseen. Buddha kritisoi kaikkia metafyysisen olemassaolon tai olemassaolemattomuuden käsitteitä, ja tämä oli keskeistä koko buddhalaisuuden synnylle. Bön
Nimellä "bön" on kutsuttu myös Tiibetin alkuperäistä uskontoa, joka edelsi buddhalaisuuden tuloa ja taantui 700- ja 800-luvuilta alkaen kun buddhalaisuus pääsi kuninkaan suojelukseen. Ei kuitenkaan tiedetä varmasti, pohjautuuko 1000-luvulla syntynyt bön siihen ja onko näiden uskontojen välillä jatkumoa. Kiinalainen filosofia
Vaikka buddhalaisuus syntyikin Intiassa, sillä on ollut suurin vaikutus Kiinassa. Koska kiinalainen perinne keskittyy etiikkaan metafysiikan sijasta, buddhalaisen filosofian sisällä on kehittynyt erilaisia koulukuntia, jotka eroavat alkuperäisistä intialaisista koulukunnista. Merkittävimpiä näistä ovat Sanlun, Tiantai, Huayan ja Chán (eli Zen). Ne käsittelevät mm. korkeampaa tietoisuutta, totuuden tasoja, todellisuuden mahdollista perimmäistä tyhjyyttä, sekä valaistumisen saavuttamista. Padmasambhava
Legendan mukaan Padmasambhava varttui Uddiyanan kuningaskunnassa, missä kuningas huomasi hänen pyhyytensä jo kahdeksanvuotiaana, ja adoptoi nuoren Padmasambhavan. Valtataisteluiden takia hän joutui lähtemään maanpakoon ja aloitti matkan kohti Kashmiria. Hän seuraili Indus-jokea ja löysi suojapaikan Tiibetin alaisesta Baltistanista. Kashmirissa asuessaan Padmasambhava vihkiytyi buddhalaismunkiksi, ja hänestä tuli tantra-joogi. Hän matkusti Nepaliin Kathmandun laaksoon ja eli siellä Lang-le-shon luolassa. Siellä hän koki valaistumisen. Padmasambhava perusti monia opetuskeskuksia ja laati uskonnollisia kirjoituksia, jotta Vajrayanaa voisi levittää kaikkialle maailmaan. Padmasambhava kuoli noin vuonna 804. Shinbutsu kakuri
Shinbutsu kakuri -ilmiön alkuperä ei näytä olevan siinä, että buddhalaisuus olisi liitetty kuolemaan ja siten epäpuhtauteen. Suora kosketus kuolemaan liittyviin asioihin, kuten vereen, oli kielletty myös temppeleissä, ja buddhalaisuutta ei kielletty valtaosassa pyhäköitä. Ilmiö sai pikemminkin alkunsa sellaisista pyhäköistä ja rituaaleista, joilla oli vahvat siteet keisariin, kuten Isestä, ja se oli aina tiukasti sidoksissa häneen ja hänen valtaannoususeremoniaansa. Myöhemmin se levisi muihin virallisiin seremonioihin. On väitetty, että ilmiö oli reaktio buddhalaisten munkkien sekaantumiselle politiikkaan: se saavutti huippunsa vuoden 768 Dōkyō-välikohtauksessa, jossa keisarinna Shōtoku halusi luovuttaa valtaistuimen munkki Dōkyōlle. Vaikuttaakin siltä, että keisarilliset rituaalit erotettiin buddhalaisuudesta osin siksi, että periytyvää keisarinvaltaa haluttiin suojella. Ikebana
Kolmesta elementistä koostuvan asetelman periaatetta pidetään 600-luvulla eläneen buddhalaispappi Semmun aloittamana perinteenä. Semmu oli viettänyt nuoruutensa Kiinassa ja periaate saattoikin pohjautua buddhalaisen lisäksi myös kungfutselaiseen ja shinton filosofiaan; kaikki kolme kunnioittavat kolmion ja kolmen tasapainoa. Myös toinen ikebanan pääperiaate, harmonia ihmisen ja luonnon välillä, oli Semmun. Semmu vietti loppuosan elämästään uhraten kolmesta kukasta koostuvia asetelmia Ikenobō-nimisen kotinsa temppelissä. Ikebanan vanhin koulukunta "ikenobō" () sai tästä nimensä. Se säilyi kaiken ikebanan esikuvana pappien harjoittamana.