Kuinka monta pentua tiikeri voi synnyttää parhaimmillaan?
Tiikeri
Naaraan kantoaika kestää kolmisen kuukautta. Tiineytensä lopulla se etsii turvallisen synnytyspaikan, joka voi olla yhtä hyvin korkea heinikko kuin ontto puunrunkokin. Naaras synnyttää yleensä 2–3 pentua, joiden liike herättää sen äidinvaistot. Tämän vuoksi naaras ei kiinnitä mitään huomiota liikkumattomiin, kuolleena syntyneisiin pentuihin. Pennut ovat syntyessään sokeita ja niiden silmät aukeavat 6–14 päivän ikäisinä, mutta jokseenkin tarkasti ne pystyvät näkemään vasta kahden kuukauden ikäisinä. Maitohampaat alkavat puhjeta noin kahden viikon kuluttua syntymästä ja pysyvä hampaisto on täysin kehittynyt vuoden ikään tultaessa. Kahdeksan viikon ikään asti pennut saavat kaiken ravintonsa emon maidosta, mutta alkavat sen jälkeen maistella myös emon pesälle tuomaa lihaa. Maito on kuitenkin pentujen tärkeä ravinnonlähde vielä puolivuotiaiksi asti, jolloin emo vieroittaa ne.
Kissa
Kissa synnyttää keskimäärin neljä pentua. Kissanpennut syntyvät sokeina ja kuuroina, eivätkä ne pysty aluksi liikkumaan kauas tai säätelemään ruumiinlämpöään. Emo suojaa poikaset pesään sekä imettää ja sukii niitä. Monet emokissat siirtävät poikasensa jossain vaiheessa uuteen pesään, vaikka siihen ei olisi näkyvää tarvetta. Kissanaaraat hoitavat joskus toistensa poikasia. Uroskissat eivät osallistu poikastensa hoitoon. Linnut
Koiras ryhtyy usein vartioimaan tulevaa puolisoaan varmistaakseen, että juuri se hedelmöittää naaraan kaikki munat. Useilla lintulajeilla naaras voi paritella yhtä pesyettä kohti muidenkin koiraiden kuin puolisonsa kanssa. Parinsisäisten parittelujen määrä vaihtelee yhdestä useihin satoihin pesyettä kohti. Kerran parittelevia lajeja ovat kiuru ja teeri, useimmin parittelevia jotkin meri- ja petolinnut. Joillain lajeilla on pitkäaikainen, joskus elinikäinen parisidos, kuten joutsenilla, hanhilla, yhdyskunnassa pesivillä merilinnuilla ja suurilla petolinnuilla. Niin koiraat kuin naaraatkin voivat silti paritella toisinaan muidenkin kanssa. Vieraiden koiraiden poikasten osuus jopa yksiavioisina pidetyillä lajeilla on keskimäärin 15 prosenttia. Joidenkin lajien koirailla voi olla useita naaraita, etenkin jos koiraan ei tarvitse osallistua pesyeen hoitoon ja koiraalla on erityisen hyvä reviiri, joka tarjoaa poikasille paljon ruokaa ja suojaa. Moninaaraisuutta voi esiintyä myös yhteissoitimella, jonne koiraat kerääntyvät puolustamaan omia soidintonttejaan. Naaraat käyvät siellä parittelemassa ja valitsevat usein saman aktiivisen ja tappelunhaluisen kukon. Naaraiden monikoiraisuus on melko harvinaista linnuilla. Leijona
Leijonia ja tiikereitä on risteytetty vankeudessa. Urosleijonan ja naarastiikerin jälkeläisiä kutsutaan liikereiksi ja urostiikerin ja naarasleijonan jälkeläisiä tiikoneiksi. Naarasliikerit ja -tiikonit ovat lisääntymiskykyisiä, mutta urokset ovat steriilejä eli lisääntymiskyvyttömiä. Siperianmaaorava
Siperianmaaoravat saavuttavat sukukypsyyden 8–12 kuukauden ikäisinä, ja normaalisti ne saavat vain yhden poikueen vuodessa. Naaraalla on ensimmäinen kiimapäivä yleensä tammi-maaliskuun välisenä aikana. Se ilmoittaa kiimastaan korvia vihlovalla piipityksellä. Jos pariutumista ei tapahdu kiiman aikana, se uusiutuu 10 päivän kuluttua ensimmäisestä. Naaras kantaa noin kuukauden ajan ja synnyttää 1–13 poikasta, mutta useimmiten määrä on 2–5 poikasta. Rusakko
Rusakkonaaras voi saada samana kesänä jopa neljä poikuetta. Yleensä poikueita on kolme, ja yhdessä poikueessa 2–4 poikasta. Takahe
Takahe on yksiavioinen, joskin luonnossa lintu usein ottaa uuden partnerin, mikäli pesintä epäonnistuu useina vuosina peräjälkeen. Lintu rakentaa ison pesän pensaiden alle, ja munii vuosittain 1–3 nahkaista munaa, joista 80 prosenttia kuoriutuu 30 päivän kuluttua. Molemmat vanhemmat huolehtivat ja ruokkivat poikasiaan kolmen kuukauden ajan. Tavallisesti vain yksi poikanen selviää hengissä talven yli. Nuoret yksilöt pysyttelevät usein vanhempiensa seurassa jopa 18 kuukauden ikäisiksi asti, ja auttavat seuraavan poikasen kasvatuksessa. Aavikkokettu
Aavikkoketun lisääntymiskausi on tammikuusta helmikuuhun, mutta naarat ovat kiimassa vain parin päivän ajan. Aavikkoketut synnyttävät kerran vuodessa. Noin 2–4 poikasta syntyy 50–53 päivää kestävän raskausajan jälkeen. Sokeat ja avuttomat poikaset painavat noin 50 grammaa. Naarasaavikkokettu pitää poikasista huolta pesäkolossa kahden viikon ajan. Viisiviikkoiset poikaset alkavat tutkia pesän ympäristöä, mutta ne vieroitetaan melko myöhään, lähes kolmen kuukauden ikäisinä. Sukukypsyyden aavikkoketut saavuttavat 6–9 kuukauden ikäisinä. Fretti
Fretti lisääntyy melko helposti vankeudessa ja lemmikkioloissa ympäri vuoden. Pikkurillin kokoisia, karvattomia poikasia syntyy 6-15, mutta yleensä ainakin yksi poikasista kuolee emon maidon riittämättömyyden takia. Joskus emo saattaa myös itse surmata poikasia. 5-8 poikasen poikueissa poikaskuolleisuus on vähäisempää kuin yli 10 poikasen pesueissa. Fretinpoikanen luovutetaan 8-10 viikon iässä. Poikasen sosiaalistumisen kannalta useimmat fretinpoikaset luovutetaan vasta yhdeksän viikon iässä. Kissa
Uroskissa kykenee tuloksekkaaseen paritteluun keskimäärin 7–9 kuukauden ikäisenä. Yhden kiiman aikana naaraan kanssa voi paritella usea uros, ja samassa pentueessa voi olla usean eri isän pentuja.
Kissan tiineys kestää keskimäärin 65 vuorokautta. Tiineyden voi havaita kolmannen tiineysviikon lopulla nisien punertumisesta, ja tiineyden edetessä nisien ympäriltä lähtee karva. Tiikerihait
Tiikerhaita on 59 lajia, jotka luokitellaan 12 sukuun: Pähkinähiiri
Naaras saa tavallisesti pari kertaa vuodessa 3-5 poikasta. Kaksoset
Hevoset synnyttävät kaksosia hyvin harvoin, noin prosentissa kaikista onnistuneista tiineyksistä. Kaksostiineys rasittaa tammaa voimallisesti ja suurin osa kaksoistiineyksistä keskeytyy spontaanisti. Joissain tapauksissa vain toinen kaksossikiö abortoituu. Kaksostiineyden onnistuessa syntyvät varsat ovat usein heikkoja, ja molempien jäädessä eloon kahden varsan kasvattaminen on huomattava ponnistus tammalle. Tamma saattaa myös torjua toisen tai molemmat kaksoset. Näistä syistä modernissa hevoskasvatuksessa pyritäänkin aina puristamaan kaksostsygootti pois ennen sen kiinnittymistä kohdun limakalvoon. Strutsi
Paritusaikana muodostaa johtajakoiras lempinaaraansa kanssa parin. Parittelun jälkeen koiras kaivaa naaraalle pesän, johon naaras munii joka toinen päivä munan. Samaan pesään munivat myös muut lauman naaraat, mutta haudonnan suorittaa lempinaaras yhdessä koiraan kanssa. Naaras voi munia 40–70 munaa munintasesongin aikana. Luonnossa on tavattu strutsinpesiä, joissa on ollut jopa 120 munaa. Adaptaatio
Esimerkiksi voidaan mainita keisaripingviinin lisääntymiskausi. Keisaripingviinit parittelevat ja laskevat yhden ainoan munansa Antarktiksen talven vaikeissa oloissa. Tämän ajoituksen etuna on se, että jälkeläiset kuoriutuvat vasta kevään kynnyksellä ja kasvavat kesällä ja olosuhteet niiden kasvulle ja eloonjäämiselle ovat parhaat. Hedelmällisyyden laskun vastapainoksi keisaripingviinin elinikä on pitkä eikä niiden lisääntymisalueella ole petoeläimiä. Punatiikeripeippo
Naaras munii gramman painoisia munia 4-8 kappaletta. Joskus on tavattu jopa 14-munaisia pesyeitä, jolloin todennäköisesti 2 naarasta on muninut samaan pesään. Haudonta-aika on Espanjassa 13-14 päivää, Intiassa ja vankeudessa 10-12 päivää. Molemmat puolisot hautovat, naaras öisin. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia, jotka ovat lentokykyisiä 17-21 päivää vanhoina. Emot eivät siivoa pesää loppuaikoina, joten se on poikasten ulosteiden tahraama. Poikaset itsenäistyvät noin 5 viikon ikäisinä. Punatiikeripeippo pesii tavallisesti 2 kertaa kesässä. Tiikeri
Tiikeri oli aikoinaan laajalle levinnyt laji. Vielä 1800-luvullakin sitä tavattiin yleisesti kaikkialla Kaakkois-Aasiassa. Pohjoisimmat tiikerit elivät Amur-joen tienoolla itäisessä Siperiassa, kun taas eteläisimmät tavattiin Indonesian saaristossa. Tiikerien elinalue ulottui lännessäkin aina nykyisten Turkin ja Irakin alueelle. Ihminen on kuitenkin vallannut suurimman osa tiikerien elinalueesta ja nykyään kaikki alalajit elävät pienillä pirstoutuneilla alueilla eristyksissä toisistaan. Nykyisin suurin osa tiikereistä elää eteläisen ja kaakkoisen Aasian trooppisissa sademetsissä. Lisäksi pieniä populaatioita tavataan yhä Siperiassa ja itäisessä Kiinassa. Indonesian suurilta saarilta tiikeri on Sumatraa lukuun ottamatta kadonnut eikä sitä enää tavata missään osissa läntistä Aasiaa.Tiikerin levinneisyysalue ulottui aikoinaan aina itäisestä Turkista Indonesian saarille. Nykyään laji on kuitenkin ahtaalla Tunturisopuli
Normaalisti tunturisopulin lisääntymiskausi kestää koko lyhyen kesän, mutta voi jatkua talvellakin. Suotuisissa oloissa naaras voi synnyttää 6–8 poikuetta vuodessa. Poikasia on yhdessä poikueessa 4–10. Nuoret eläimet voivat puolestaan saavuttaa sukukypsyyden jo noin viiden viikon iässä. Kun olosuhteet ovat ihanteellisimmillaan, tunturisopulikannan kasvu nopeutuu. Tätä tehostaa olennaisesti talvilisääntyminen, joka on juuri sopuleille tunnusomaista. Monimetrisen kinoksen suojissa lämpötila pysyttelee nollan tuntumassa pahimmillakin pakkasilla. Niinpä sopulit ”tuottavat” poikasia läpi kaamosajan. Poikasten kehitys on yhtä nopeaa kuin kesälläkin, joten jouluna syntyneet poikaset ovat jo laskiaisena kypsiä jatkamaan sukuaan. Jaavantiikeri
Vielä 1800-luvun alussa jaavantiikeri oli runsaslukuinen, ja sitä tavattiin kaikkialla kotisaarellaan. Tiikereitä pidettiin kuitenkin tuhoeläiminä Vielä 1800-luvun puolivälissä ne aiheuttivat ongelmia tiheään asutuilla alueilla. Aina 1930-luvulle saakka saaren tiikerien määrä pysyi niin suurena, että suojelua ei pidetty tarpeellisena. Metsästys pysyikin voimallisena, ja ennen toista maailmansotaa Jaavassa lunastettiin vuosittain melkein 9 000 tiikerinmetsästyslupaa. Siirtolaiset alkoivat perustaa Jaavaan viljelmiä vuonna 1940, ja tiikerit joutuivat vetäytymään syrjäisemmille alueille saaren keskiosiin. Uusille alueille siirtyneet ihmiset myös metsästivät ja myrkyttivät tiikereitä. Lisäksi tiikerit joutuivat kilpailemaan yhä kiihkeämmin ravinnosta leopardien ja kulkukoirien kanssa. Toisen maailmansodan ja sitä seuranneen nousukauden seurauksena jaavantiikerit taantuivat yhä, ja niitä tavattiin enää Leuweung Sancangin luonnonpuistossa, Ujung Kulonin ja Baluranin kansallispuistossa sekä saaren eteläosan vuorilla. 1950-luvun puolivälissä alalajin kokonaismäärä oli enää 20–25 yksilöä, joista noin puolet eli Ujung Kulonin kansallispuistossa. Tiikerit hävisivät puistosta 1960-luvulle tultaessa. Sittemmin levottomuudet vuonna 1965 ja tärkeimmän saaliseläimen timorinhirven kantojen romahdus heikensi tilannetta entisestään. Alalajin viimeinen tunnettu turvapaikka oli Gunung Betirin syrjäisellä rannikkoalueella, jonne perustettiin vuonna 1972 Meru-Betirin kansallispuisto. Kansallispuisto liitettiin tutkimuspaikaksi vuonna 1973 aloitettuun kansainväliseen tiikerinsuojeluohjelmaan. Tuolloin alueella eli enää 15 tiikeriä. Vuonna 1976 löydettiin vain kolme eläintä eivätkä ne olleet lisääntyneet. Vuonna 1979 löydettyjen jälkien perusteella lukumääräksi arvioitiin jälleen kolme yksilöä. Sittemmin ei varmoja jälkiä tai havaintoja ole saatu. Vahvistamattomia havaintoja on tämän jälkeenkin välillä tehty, mutta todennäköisintä on, että jaavantiikeri on kuollut sukupuuttoon. Särkänniemen delfinaario
Särkänniemessä delfiinien lisääntymistä ei rajoitettu. Vuosina 1985–2014 delfiineille syntyi 16 poikasta, joista hengissä ovat selvinneet Näsin poikanen Leevi ja Veeran poikanen Eevertti. Delfi on kaikkien isä. Veera on synnyttänyt useita muitakin poikasia, mutta ne eivät ole selviytyneet hengissä. Myös Näsi synnytti pari poikasta. Osa Veeran ja Näsin synnyttämistä poikasista syntyi kuolleena. Tamaanit
Kalliotamaani voi saada kerrallaan 2–3 poikasta, kun taas puutamaanilla voi olla enimmillään vain yhdestä kahteen poikasta. Tamaanin poikaset ovat synnyttyään jo niin täysin kehittyneitä, että ne voivat hyppiä ja juosta tunnin kuluttua syntymästään. Vaikka tamaaninaaraat imettävät poikasiaan kolmen kuukauden ikäisiksi asti, poikaset alkavat syödä kasveja jo toisena elinpäivänään. Tamaaneilla on oma eräänlainen päiväkotijärjestelmä, jossa kaikki poikaset kerääntyvät yhdeksi ryhmäksi. Australianvesirotta
Australianvesirotta voi lisääntyä ympäri vuoden. Huippu on kuitenkin keväällä ja kesällä. Naaras synnyttää lyhyen tiineyden päätteeksi pesäänsä jopa 7 poikasta. Vastasyntyneet pennut ovat kaljuja, sokeita ja avuttomia sekä täysin riippuvaisia emonsa tarjoamasta ravinnosta ja suojasta. Huolenpito jälkeläisistä on vaativaa, ja emo viettääkin liki kaiken aikansa niiden parissa. Saalistamassa se käy lyhyesti yöllä. Pennut avaavat silmänsä kaksiviikkoisina ja alkavat pian tutkia pesää ja sen lähiympäristöä. Kuukauden vanhoina ne vieroitetaan, mutta vasta kuukautta myöhemmin ne itsenäistyvät. Irlanninsetteri
Nykyinen kanta on 5 430 yksilöä. Rekisteröintimäärät ovat olleet lisääntymässä, samoin tuontikoirien määrä. Tuonnit ovat olleet pääasiassa Pohjoismaista. Rekisteröintimäärä on vuosittain vaihdellut kahden puolen 300 yksilön, josta tuontien osuus on noin viisi prosenttia. Vuosittain on astutettu noin 25 narttua, ja tähän on käytetty hieman toistakymmentä urosta. Nartuilla tehdään 2-3 pentuetta ja uroksilla 3-5. Viimeisen 10 vuoden aikana yhdellä uroksella on ollut yli 100 jälkeläistä ja viidellä yli 50 jälkeläistä. Suomeen tuotiin ensimmäiset punavalkoiset setterit vuonna 1992 Englannista ja Ruotsista. Saman vuoden lopulla syntyi ensimmäinen pentue. Nykyään kanta on 62 yksilöä. Jamora
Jalostuksen ja poikastuotannon kannalta jamora on melko hankala, sillä hyviä jalostysyksilöitä on vaikea löytää; eri linjaisia kaneja ei ole paljon. Sisäsiitos on siis todellinen ongelma. Jamora saa usein vain 2-3 poikasta, ja poikasia kuolee paljon. Täplähyeena
Pentujen syntyperä vaikuttaa hyvin ratkaisevasti niiden tulevaisuuteen. Pennut perivät emonsa aseman, joten naaraat elävät sen mukaan yleensä koko elämänsä. Korkea-arvoisimmat naaraat saavat enemmän urospentuja kuin naaraspentuja. Vain johtajanaaras saa tuoda pesään kiinteää ravintoa, joten sen poikaset saavat parempaa ravintoa ja suotuisammat lähtökohdat. Korkea-arvoiset poikaset kasvavat nopeasti, ja emo vieroittaa ne jo seitsemän kuukauden ikäisinä, kun taas alempiarvoisia pentuja saatetaan imettää jopa 21 kuukauden ikään saakka. Niiden pennut selviytyvät puolet todennäköisemmin kuin alempiarvoisten naaraiden. Lisäksi korkea-arvoisten jälkeläiset saavuttavat sukukypsyyden aiemmin ja synnyttävät tiuhemmin kuin muut naaraat. Kuolleisuus on paljon pienempi kuin esimerkiksi leijonilla. Lähes puolet kaikista poikasista elää vuoden ikäiseksi, ja yli kolmannes saavuttaa sukukypsyyden Korkeahkoon selviytymisasteeseen vaikuttaa erityisesti niiden elo luolissa ja arkuus, sillä poikaset tulevat alkuun maan pinnalle lähinnä vain imemään ja säntäävät koloon pienestäkin äänestä tai häiriöstä. Pennut saattavat osallistua aikuisten saalistusretkille vasta vuoden ikäisinä. Täplähyeenat itsenäistyvät keskimäärin 1,5-vuotiaina. Urokset tulevat sukukypsiksi noin 2–3-vuotiaina, naaraat keskimäärin myöhemmin, 3–4-vuotiaina. Täplähyeenat elävät luonnossa tavallisesti noin 12 vuotta, ja korkeimmillaan 20 vuotta, vankeudessa jopa 40 vuotta. Tiikeri
Naaras huolehtii pennuistaan kahden vuoden ikään asti, minkä jälkeen ne pystyvät jo huolehtimaan itsestään. Ne ovat kasvaneet 150–200 kilon painoisiksi ja vähitellen perhe alkaa hajota. Urospennut lähtevät yleensä omille teilleen naaraita aikaisemmin, mutta saattavat pysytellä toistensa seurassa vielä jonkin aikaa. Naaraat sen sijaan saattavat pysytellä emonsa seurassa jopa kolmen vuoden ikään asti. Ne lähtevät kuitenkin viimeistään silloin, kun emo saa uusia pentuja pitkän tauon jälkeen. Nuoret tiikerit etsivät itselleen uudet reviirit vanhempiensa alueiden reunalta. Urokset tulevat sukukypsiksi 4–5-vuotiaina ja naaraat 3–4-vuotiaina. Suotuisissa oloissa naaras voi synnyttää ja kasvattaa kahden pennun poikueen joka toinen vuosi ja elää 16–18 vuotta. Heinäkerttu
Koiras on moniavioinen ja sillä voi olla jopa 7 naarasta, jotka munivat eri pesiin. Koiras puolustaa reviiriään hyvin aggressiivisesti. Koiras rakentelee useita ns. soidinpesiä, joista naaras valitsee yhden ja sisustaa sen valmiiksi. Kun naaras on valinnut pesän, koiras aloittaa välittömästi uuden pesän rakentamisen, johon se kerää aineksia jo rakentamistaan soidinpesistä, jotka se tuhoaa. On havaittu, että mitä useampia pesiä koiras rakentaa, sitä useampaan munitaan munia, kuitenkin niin, että naaraan on mahdollista ottaa vain yksi pesä kerrallaan käyttöön. Seeprapeippo
Seeprapeipot ovat vilkkaita ja seurallisia. Luonnossa ne liikkuvat suurina parvina, ja häkkioloissakin ne voivat parhaiten, jos niitä on pieni parvi. Vähintään kuitenkin 2 lintua, mielellään koiras ja naaras. Yksinäinen seeprapeippo on epäluonnollinen tapaus, eikä yksinäinen lintu elä kauan häkkioloissa. Termiitit
Pesän perustaneita naarasta ja koirasta kutsutaan kuningattareksi ja kuninkaaksi. Kuningatar voi tuottaa tuhansia munia päivässä. Joillain lajeilla pesässä saattaa olla myös muutamia muita lisääntymiskykyisiä jäseniä. Lisääntymiskykyiset ovat termiittipesän ainoita täysikasvuisia. Työläiset ja sotilaat ovat kaikki keskenkasvuisia, mutta ne voivat kasvaa oikeissa olosuhteissa sotilaiksi tai lisääntyjiksi. Kuningastukaani
Kuningastukaani saa yhden poikueen vuodessa. Korkealla puunkolossa sijaitsevassa pesässä on 2–4 puhtaan valkoista munaa, joita koiras ja naaras hautovat vuorotellen yhteensä 16-20 vuorokautta. Poikaset syntyvät alastomina ja sokeina, ja niiden kehitys on sangen hidasta, sillä niiden silmät avautuvat vasta kolmen viikon iässä. Ne saavat täyden höyhenpuvun ja oppivat lentämään 6–7 viikon iässä. Kuningastukaanit elävät keskimäärin kymmenvuotiaiksi. Puuma
Naaraiden kiima-aika ei ole vuodenajasta riippuvainen, joten parittelu voi tapahtua milloin vain. Puumanaaraan raskausaika on noin kolme kuukautta. Sen jälkeen se synnyttää kahdesta kuuteen pentua. Pennut syntyvät sokeina ja täplikkäinä. Täplät häviävät noin puolen vuoden iässä. Urospuumat saattavat tappaa pentuja saadakseen paritella niiden emon kanssa. Naarailla on kiima eri aikoina, ja siksi uros voi paritella usean eri naaraan kanssa. Kaksoset
Naudoilla kaksosia syntyy noin 2 prosentissa tiineyksistä. Onnistuneesti syntyvät kaksoset eivät ole erityisen heikkoja eikä niitä hyljeksitä tuotantoeläiminä. Lypsylehmät ja runsasmaitoiset emolehmät tuottavat helposti tarpeeksi maitoa kahden vasikan tarpeisiin, tosin emo saattaa torjua toisen vasikan. Eri sukupuolta olevien kaksosten tapauksessa lehmävasikalla on yli 90 prosentin todennäköisyys olla freemartinismista eli sukupuolielimistöltään poikkeavasti kehittynyt ja lisääntymiskyvytön. Sonniveli kehittyy normaalisti. Merkityt versiot -kokeilu/Testisivu 2
Kissun tiineys- eli kantoaika on noin 59–70 vuorokautta, ja se synnyttää keskimäärin neljä pentua. Naaraan kantamisen huomaa varmimmin nisistä jo ennen vatsan pyöristymistä. Ne punoittavat ja muuttuvat kaksi viikkoa astutuksesta keitetyn riisinjyvän kokoisiksi. Tiineys voidaan todeta varmuudella ultraäänellä noin kolmannen tiineysviikon jälkeen. Röntgenkuvassa pennut näkyvät 40–50 vuorokauden jälkeen astutuksesta, jolloin luusto kovettuu. Raskaus on mahdollista keskeyttää eläinlääkärissä joko hormoneilla tai steriloinnilla eli kohdunpoistolla. Niin sanottu valeraskaus on mahdollinen, mutta harvinainen. Hyeenakoira
Tavallisesti vain laumaa johtavat alfauros ja -naaras parittelevat. Hyeenakoiran pentueet saattavat olla hyvinkin suuria (jopa 20 pentua), vankeudessa tavallisesti pienempiä. Pentujen kantoaika on 70–73 vuorokautta. Ensimmäiset 3–4 viikkoa pennut viettävät pesässä emonsa kanssa, sen jälkeen koko lauma huolehtii niistä. Lauma tuo saalistusretkiltä ruokaa myös sairaille ja muuten saalistuskyvyttömille jäsenilleen. Laumassa on yleensä enemmän uroksia kuin naaraita. Naaraat jättävät lauman tavallisesti noin 2,5-vuotiaina liittyäkseen johonkin toiseen laumaan. Urospennuista noin puolet jää laumaan, muut muodostavat uuden lauman. Partasika
Partasikanaaraat muodostavat jopa 200 yksilön laumoja. Aikuiset koiraat liittyvät yleensä laumoihin vain kiima-aikana. Raskausajan pituutta ei tiedetä, mutta sen arvioidaan olevan 90–120 päivää. Naaras synnyttää poikaset kasvillisuudesta muodostamaansa pesään. Poikueen koko vaihtelee huomattavasti naaraan koon mukaan, ja poikasia voi olla 3–11. Emo huolehtii poikasista noin vuoden verran, ja sukukypsiksi partasiat tulevat 10–20 kuukauden ikäisenä. Tiikeri
Naaraiden ja urosten reviirit poikkeavat selvästi toisistaan. Naaraan reviiri kattaa sen kokoisen alueen metsää kuin se tarvitsee itsensä ja pentujensa elättämiseen, vaikkakin se usein laajentaa aluettaan saadessaan jälkeläisiä. Urosten reviirit ovat paljon suurempia ja monesti ne menevät päällekkäin usean naaraan reviirin kanssa. Samaa sukupuolta olevat tiikerit pyrkivät normaalisti välttämään toistensa seuraa, mutta voimakkaat urokset pyrkivät yleensä laajentamaan reviirinsä mahdollisimman monen naaraan alueelle. Johtavan uroksen reviiri saattaa parhaimmillaan kattaa jopa kuuden naaraan reviirit. Mäyrä
Raskausaika kestää noin 50 päivää, ja naaras synnyttää 1–6 poikasta. Keskimäärin poikueessa on 2 tai 3 jälkeläistä. Vastasyntynyt poikanen noin on 120 millimetriä pitkä ja painaa noin 90 grammaa. Se on täysin avuton ja sokea sekä sen turkki on hyvin harva. Punaolkaturpiaali
Punaolkaturpiaalinaaraat saapuvat pesimäpaikoille noin viikon verran koiraita myöhemmin. Koiraat kosiskelevat naaraita laulullaan ja siipiään esitellen. Suotuisassa suoympäristössä koiras voi onnistua saamaan kumppanikseen jopa 15 naarasta. Vaikka koiras pariutuukin kaikkien niiden kanssa, se ei välttämättä ole kaikkien poikasten isä. Mikäli sen tarkkaavaisuus herpaantuu, muut koiraat voivat onnistua livahtamaan parittelemaan naaraiden kanssa. Naaras punoo pesämaljan, usein turvalliseen paikkaan veden ylle. Se munii 3-5 munaa. Poikaset kuoriutuvat 12 vrk kestävän haudonnan päätteeksi. Tiikeri
Tiikeri syö 6–20 kiloa lihaa vuorokaudessa, mutta täysikasvuisen yksilön keskimääräinen päiväannos on 10–15 kiloa. Tiikerin riista vaihtelee sen elinalueen mukaan. Esimerkiksi intiantiikeri suosii saaliseläimenään gaureja sekä joitakin antilooppeja ja hirvieläimiä, kun taas siperiantiikeri elää pääasiassa hirvillä ja villisioilla. Indokiinantiikeri puolestaan metsästää hirvien ja villisikojen lisäksi myös runsaasti kaloja ja kilpikonnia. Elinalueesta riippumatta tiikerin ruokavalio on yleensä varsin monipuolista. Siperiantiikerin tiedetään saalistaneen jopa karhuja, jotka ovat ainoita sitä suurempia maapetoeläimiä. Hietakissa
Hietakissan kiima-aika ajoittuu Pakistanissa heinä-elokuulle ja Saharassa marras-helmikuulle. Kiima-aikana uros ääntelee haukkumalla karheasti. Koska kuivassa aavikkoilmassa sen ääni kuuluu pitkälle, naaraiden on mahdollista paikallistaa urokset. Noin kahden kuukauden kuluttua parittelusta naaras synnyttää 2–4 pentua maahan kaivettuun koloon. Vastasyntyneet pennut ovat 19 cm pitkiä ja painavat noin 40 g. Pentujen turkissa on tummia raitoja ja läikkiä, jotka kuitenkin haalistuvat melko nopeasti. Tiikeri
Tiikeri ei normaalisti saalista ihmistä ruoakseen. Se tappaa ihmisen yleensä vain tuntiessaan itsensä uhatuksi eikä tällöinkään syö tätä. Tästä huolimatta vaikuttaa siltä, että tiikeri on historian aikana tappanut enemmän ihmisiä kuin mikään muu suuri kissapeto. Tiikerin arvellaan surmanneen vielä 1800-luvulla vuosittain peräti tuhat ihmistä. Champwatin tiikerin kerrotaan tappaneen yksistään 436 ihmistä. Töyhtökapusiiniapina
Töyhtökapusiiniapinoilla ei ole tiettyä lisääntymiskautta, mutta suurin osa poikasista syntyy kuivan kauden tai varhaisen sadekauden aikana. Naaraiden kantoaika kestää 150–160 päivää ja ne synnyttävät yhden jälkeläisen vuosittain. Kaksoset ovat harvinaisia. Naarat huolehtivat pääosin jälkikasvusta. Kettu
Kettujen lisääntymiskäyttäytyminen on vaihtelevaa. Kettu voi olla yksi- tai moniavioinen. Yhdellä uroksella voi olla useita naaraita, joista vain yksi tai useammat saavat pentuja. Pennut syntyvät tavallisesti touko-kesäkuussa. Naaras synnyttää kerrallaan 3–12 pentua, Euroopassa tavallisesti neljästä viiteen pentua. Kantoaika on 49–55 vuorokautta. Pennut syntyvät sokeina ja painavat syntyessään noin sata grammaa. Pentujen silmät aukeavat noin 10–14 vuorokauden kuluttua. Harmaasirkku
Koiras on moniavioinen, ja sillä voi olla 2 tai 3 naarasta, poikkeuksellisesti jopa 7. Pesä on maassa kasvillisuuden tai mättään suojassa. Munia on 4–6. Naaras hautoo 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä 10–12 päivän ikäisinä. Sorkkaeläimet
Sorkkaeläimet synnyttävät tyypillisesti kasvukauden aikaan, jolloin ravinnonsaanti on jälkeläisille parhaiten taattu. Jälkeläiset kasvavat ja vahvistuvat tällaisen ajoituksen ansiosta nopeammin, jolloin ne eivät joudu petojen saaliiksi niin herkästi. Sorkkaeläimet ovat syntyessään jo niin kehittyneitä, että syntymän jälkeen ne pystyvät muutamassa tunnissa kävelemään ja jopa juoksemaan. Naaraiden kantoaika vaihtelee runsaasti lajeittain. Esimerkiksi kirahveilla ja okapeilla raskaus kestää noin 450 päivää ja kääpiökauriilla noin 150 päivää. Enemmistöllä märehtijöistä kantoajan pituus on 6–9 kuukautta. Sorkkaeläimet synnyttävät kerralla vain yhden poikasen, poikkeuksena siat, joiden pahnueen koko on 4–8. Kesytetyllä, maataloudessa lihantuotannossa käytettävien sikojen kohdalla pahnueeseen saattaa kuulua 12 jälkeläistä. Naaras synnyttää vuoden aikana vain kerran, mutta trooppisilla alueilla kahdesti synnyttäminen on mahdollista. Havaijinhylje
Keväällä urokset kiertelevät saaria naaraita etsien. Parittelu tapahtuu vedessä. Poikasia syntyy eniten maalis-toukokuussa. Poikanen syntyy yleensä hiekkarannalla, joskus rantakalliolla. Emo imettää kuuttia kuusi viikkoa, eikä naaras poistu poikasen luota tänä aikana. Emon on siis pakko paastota ja se menettääkin painoa kaksi kiloa yhtä poikasen kiloa kohden. Poikanen lähtee pian vieroittamisen jälkeen merelle hankkimaan itse ruokansa. Kokematon poikanen jää usein erityisesti tiikerihain saaliiksi. Siperiantiikeri
Siperiantiikeri elää Amurjoen lähistöllä itäisessä Siperiassa. Sillä on muita tiikereitä pidempi turkki. Se on erittäin uhanalainen ja vuonna 1940 arvioitiin, että niitä oli jäljellä enää vain noin 40 yksilöä, jotka vaelsivat laajoilla alueilla. Viimeisten arvioiden mukaan tiikereitä elää vapaana 480–520 yksilöä ja kanta on vahvistumassa hiljalleen. Siperiantiikerin reviiri voi olla tuhannen neliökilometrin laajuinen, ja niiden on usein vaikea löytää toisiaan paritteluaikana. Lajin yksilöitä elää vankeudessa paljon enemmän kuin luonnossa. Magotti
Magotit elävät 7–40 yksilön laumoina. Naaraat pysyvät synnyinlaumassa koko ikänsä, mutta koiraat lähtevät etsimään aikuistuttuaan uutta laumaa. Magotit ovat hyvin sosiaalisia ja rauhallisia apinoita. Naaraat antavat usein turvallisiksi tuntevansa uroksen hoitaa poikastaan ja koiraat käyttävät niitä joskus puskureina muita uroksia vastaan. Laumassa on tarkka arvojärjestys. Magotit tyytyvät varsin vähään ja syövät jopa puun kaarnaa. Tavallisempaa ravintoa ovat kuitenkin siemenet, hedelmät ja lehdet. Eläinravintoa ne syövät harvoin, mutta pitävät erityisesti muurahaisen munista. Poikaset syntyvät heinä-elokuussa vajaan puolen vuoden kantoajan jälkeen. Poikasia tulee yksi kerrallaan. Magotit voivat elää yli 20 vuotta. Tiikeri
Tiikeri ("Panthera tigris") on suuri "Panthera"-sukuun kuuluva uhanalainen kissaeläinlaji, joka elää Itä- ja Kaakkois-Aasiassa, enimmäkseen trooppisissa sademetsissä. Tiikerin turkki on oranssinsävyinen ja siinä on tummia poikkijuovia. Tiikeri painaa yleensä noin 100–270 kilogrammaa ja sen säkäkorkeus on noin 120 senttimetriä. Tiikeri on jaettu yhdeksään alalajiin. Se on lihansyöjä, eikä sillä ole muita vihollisia kuin ihminen, lähinnä salametsästäjät. Tiikoni
Useista muista eläinlajien risteytyksistä poiketen tiikonit, etenkin naaraat, ovat usein lisääntymiskykyisiä. Tämän vuoksi tiikonit voivat paritella puhtaiden tiikerien tai leijonien kanssa, ja näin voi syntyä myös eläimiä, jotka ovat neljäsosan tiikereitä ja kolme neljäsosaa leijonia tai päin vastoin. Tämä tarkoittaa sitä, että luonnontieteellisen käsityksen mukaan tiikeri ja leijona eivät olisi erillisiä lajeja, vaan pikemminkin saman lajin alalajeja. Viheranakonda
Naaraan tiineys kestää jopa 6-7 kuukautta. Viheranakonda on "vivipaarinen" eli se synnyttää eläviä poikasia. Poikasia syntyy kerralla muutamasta kymmenestä jopa sataan. Vastakuoriutuneet poikaset ovat 70-80 cm pitkiä, ja ne kärsivät muista eläimistä. Selvinneet poikaset kasvavat nopeasti sukukypsyyteen asti muutaman vuoden ikään, jonka jälkeen ne kasvavat hitaammin. Tähtituliperä
Tähtituliperät elävät yleensä suurissa parvissa. Lisääntymisaika osuu sadekaudelle. Lintu rakentaa pesänsä ruohoista tiheisiin pensaisiin. Naaras munii kolmesta kuuteen munaa, joita myös koirastähtituliperä hautoo. Hautominen kestää noin 12 päivää ja poikaset poistuvat pesästään kolmen viikon kuluttua kuoriutumisestaan. Kuoriutuneita poikasia ruokitaan hyönteisravinnolla. Jos sopivia pesäpaikkoja on tarjolla tähtituliperät voivat lisääntyä myös häkkilintuina. Tiikoni
Tiikonit ovat yleensä kooltaan varsin pieniä, koska niillä on molemmilta vanhemmilta peritty kasvua rajoittava geeni. Päinvastoin liikerillä näitä geenejä ei ole lainkaan, mistä johtuen ne ovat kaikkein suurimpia kissaeläimiä. Supikoira
Supikoiran kiima-aika ajoittuu helmi–maaliskuuhun, heti talviunesta heräämisen jälkeen. Pari pysyttelee yleensä yhdessä vuodesta toiseen, joskin urokset saattavat toisinaan nahistella keskenään naaraista. Ne tuottavat yleensä yhden poikueen vuodessa. Muiden koiraeläinten tapaan supikoiratkin jäävät parittelun jälkeen hetkeksi toisiinsa kiinni. Supikoira lisääntyy tehokkaasti, sillä jopa 90 prosenttia naaraista synnyttää vuosittain. Naaras synnyttää 60–63 vuorokauden kantoajan jälkeen touko–kesäkuussa pesäänsä yleensä 6–12 sokeaa tumma- ja pehmeäturkkista pentua. Poikasten lukumäärä vaihtelee edeltäneen talven ankaruuden ja naaraalle tarjolla olleen ravinnon, varsinkin myyrien, määrän mukaan. Vankeudessa poikasia voi syntyä kerralla jopa yli 20. Pentujen silmät avautuvat 9–10 vuorokauden kuluttua, ja muutamia päiviä myöhemmin pennut ottavat ensiaskelensa pesän ulkopuolella. Leijona
Leijonanaaras tulee sukukypsäksi noin 3–4 vuoden ikäisenä. Leijonan kantoaika on vain 100–119 vuorokautta. Naaras voi synnyttää kahdesta kuuteen pentua, mutta yleisimmin pentuja syntyy kolme tai neljä. Leijonilla on ympärivuotinen lisääntymiskausi. Tiikeri
Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa elää vieläkin vahvana usko perinteisiin tiikeristä tehtyihin lääkkeisiin. Erityisesti varakkaat kiinalaiset ovat valmiita maksamaan suuria summia ”maagisia voimia” sisältävistä rohdoista. Nykyään tiikereitä ei enää elä kyllin paljon luonnossa lääketeollisuuden tarpeisiin, joten niitä on alettu paikoin kasvattaa kysynnän tyydyttämiseksi. Silti suurin osa markkinoille tulevista lääkkeistä on yhä peräisin salametsästetyistä yksilöistä. Kiinassa tiikereitä elää enää vain joitakin kymmeniä, joten eläimet pyydystetään pääosin Intiassa, Nepalissa ja Kaakkois-Aasiassa, mistä ne salakuljetetaan rajan yli. Salametsästys on houkuttelevaa, sillä yhdestä tiikeristä voi saada paikoin rahasumman, joka vastaa maanviljelijän vuoden palkkaa. Tiikeri
Uros ja naaras hakeutuvat toistensa seuraan vain kiima-aikana ja tuolloin samaa naarasta saattaa piirittää useampikin uros. Jos kaksi urosta kosiskelee samaa naarasta, seuraa yhteenotto, jossa urokset pyrkivät kukistamaan toisensa. Kamppailu on yleensä pikemminkin urosten keskinäistä mahtailua kuin todellinen tappelu, sillä voimakeinoja pyritään välttämään mahdollisimman pitkään. Ensimmäisenä uhkauksena toimii tuijotus, jota tehostetaan viiksikarvojen pörhistämisellä ja hampaiden paljastamisella. Ellei kumpikaan anna periksi, osapuolet lähestyvät toisiaan sähisten ja muristen. Sitten ne käyvät istumaan takajalkojensa varaan eturuumis koholla ja alkavat läimiä toisiaan käpälillään. Jos kamppailu jatkuu, otetaan avuksi kynnet ja kiihtyneet tiikerit nousevat kiivaasti karjuen takajaloilleen huitoen toisiaan. Viimeistään tässä vaiheessa toinen antaa yleensä periksi ja kääntää katseensa sivuun antautumisen merkiksi, minkä jälkeen voittaja ajaa sen pois paikalta. Jos kuitenkin käy niin, että kamppailijat ovat yhtä vahvoja ja peräänantamattomia, taistelu voi yltyä todelliseksi verilöylyksi. Yhteenotto on kuitenkin lähes aina muodollisten rituaalien sarja, jonka toinen osapuoli voi koska tahansa keskeyttää. Intiantiikeri
Intiantiikeriuroksen pituus kuonon päästä hännän päähän on 2,7–3,1 metriä ja se painaa 180–260 kilogrammaa. Säkäkorkeutta intiantiikerillä on noin 120 senttimetriä.
Valkeat laikut korvien takana auttavat tiikereitä näkemään toisensa yön pimeydessä. Tiikeri on hyvin harteikas ja sen etujalat ovat suuret, joten se pystyy kaatamaan kookkaankin saaliseläimen.
Vahvat leuat ja pitkät raateluhampaat helpottavat tarttumista saaliiseen. Valtavilla tassuillaan tiikeri voi kellistää saaliseläimen yhdellä iskulla. Tiikeri
Eläintarhoissa tavattava niin kutsuttu valkoinen tiikeri eli rewantiikeri ei ole oma alalajinsa vaan eräs intiantiikerin värimuoto. Valkoisen värimuodon lisäksi on tavattu kermanvärisiä tiikereitä, joilla on kellanruskeat juovat, sekä siniharmaita tiikereitä, joilla on pikimustat raidat. Täysin albiinoja tiikereitä on tavattu äärimmäisen harvoin. Poikkeavia värimuotoja esiintyy luonnossa hyvin harvoin, sillä niiden on vaikeampi metsästää ja piiloutua kuin muiden tiikereiden. Leopardihai
Leopardihai on ovovivipaarinen. Poikaset kuoriutuvat emon mahassa ja syntyvät 10-12 kuukauden kuluttua parittelusta. Kerralla poikasia voi syntyä enintään 33. Synnytysaika on huhti-toukokuussa. Malakantiikeri
Malakantiikeri ("Panthera tigris jacksoni") on viimeisin löydetty tiikerin alalaji. Se elää pienellä alueella Malesiassa ja Thaimaassa Malakan niemimaan kärjessä. Malakantiikeriä pidettiin pitkään samana alalajina indokiinantiikerin kanssa, mutta tehtyjen tutkimusten jälkeen se erotettiin omaksi alalajikseen vuonna 2004. Malakantiikeri on saanut tieteellisen nimensä Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton Cat Specialist Groupin entisen puheenjohtajan Peter Jacksonin mukaan tunnustuksena tämän yli 40 vuoden työstä tiikerien suojelemiseksi. Malakantiikeri muistuttaa suuresti indokiinantiikeriä, mutta on sitä pienempi. Aikuinen uros painaa noin 120 kg, naaras noin 100 kg. Nelisormimangusti
Yleensä vain alfa-naaras saa poikasia, joita syntyy 2-5 kappaletta 11 viikon kantoajan jälkeen. Pentueita voi tulla kolmekin vuodessa, jos ruokaa on tarpeeksi. Elinikää nelisormimangustille voi kertyä 12-14 vuotta. Punameritähti
Punameritähti on yksineuvoinen eläin. Sen sädehaarojen alapinnalla sijaitsee sukurauhasia, joista sukusolut siirtyvät veteen sukuaukkojen kautta. Naaraat voivat tuottaa yhdellä kertaa jopa 2,5 miljoonaa munaa, jotka koiraat hedelmöittävät meriveteen vapauttamillaan siittiöillä. Hedelmöityneestä munasta kehittyy "bipinnaria", kaksikylkinen toukka, joka ui vapaasti vedessä kolme viikkoa ennen kuin se laskeutuu merenpohjaan ja muuttuu aikuiseksi. Lehmäturpiaali
Lehmäturpiaali on loinen, joka munii toisten lintujen pesiin. Se on erikoistunut maljamaisia tai kuppimaisia pesiä rakentaviin lajeihin, ja loisittuja lintulajeja on ainakin 144. Pienin isäntälaji on ollut 10 grammaa painava kiipijä ja suurin 150 gramman painoinen kiurulaji. Naaras lentelee ja etsii munintavaiheessa olevia pesiä ja munii lisääntymiskauden aikana lähes 40 munaa, tavallisesti vain yhden munan kuhunkin pesään. Lehmäturpiaalin munasta kuoriutuu poikanen jo 11 päivän haudonnan jälkeen, eli sen haudontaan kuluu tavallisesti pari-kolme päivää vähemmän aikaa kuin loisittavan linnun omien munien haudontaan. Turpiaalin poikanen kasvaa loisena pesän omien poikasten kanssa, eikä vieritä munia tai poikasia pesän laidan yli, kuten käki tekee. Se on kuitenkin aktiivisempi kerjäämään ja saa enemmän ruokaa kuin pesän omat poikaset. Ainakin täplärastaan poikastuotto on runsaan loisinnan vuoksi pienentynyt ja lajin kanta on taantunut viime aikoina. Jukataninpeurahiiri
Jukataninpeurahiiri elää alankoalueiden metsissä. Se voi lisääntyä vuoden ympäri, mutta lisääntymisaktiivisuus on suurimmillaan sadekausien aikaan. Jukataninpeurahiiri saa kerrallaan 1–4 poikasta. Keskimääräinen poikasluku on 2,8. Naali
Naali elää yksinään tai pareittain, mutta sen mukana voi olla ”auttajia”, kuten ketuilla. Lisääntymiskauden alkaessa helmikuussa naalipari perustaa reviirin, jota ne ylläpitävät poikaskauden ajan ja jonka rajat ne merkitsevät hajumerkein. Naali tekee pesäluolastonsa koivurajan yläpuolelle hiekkakumpareisiin tai kivilouhikoihin. Naalin tiineysaika on noin 51–53 vuorokautta. Toukokuun loppupuolella naalipariskunta synnyttää 2–4 poikasta. Poikaset pysyvät pesän lähettyvillä alkusyksyn. Hirvikärpänen
Hirvikärpäsnaaras kantaa sisällään munia, joista kuoriutuvat toukat elävät naaraan sisällä ja koteloituvat valmiina pudotettavaksi maahan esimerkiksi hirven makuupaikoille. Kotelot talvehtivat maassa kunnes niistä kuoriutuu aikuisia yksilöitä elo–syyskuussa. Tarkalleen ei tiedetä, montako jälkeläistä hirvikärpäsnaaras ehtii elämänsä aikana tuottaa, mutta luvun arvellaan olevan korkeintaan muutamia kymmeniä. Hirvikärpänen on varsin poikkeuksellinen, sillä useimmat muut hyönteiset munivat elämänsä aikana jopa useita satoja munia. Sen sijaan yhdessä hirvessä voi olla jopa yli 10 000 hirvikärpäsyksilöä. Aikuiset yksilöt eivät tunnu selviävän kunnolla pakkasesta ilman isäntäeläintä. Hirvikärpäsen pariutumista ja varsinaista suvunjatkomekanismia ei tunneta tarkoin vähäisen tutkimuksen vuoksi. Intiantiikeri
Intiantiikereitä tavataan metsissä ja ruohoalueilla Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa ja Nepalissa. Se on sekä Bangladeshin että Intian kansalliseläin. On arvioitu, että bengalintiikereitä olisi 2 000–4 600 yksilöä villinä luonnossa, joten se olisi tiikerin alalajeista yleisin. Suurimmaksi osaksi nämä tiikerit asuvat Intian ja Bangladeshin alueilla. Tiikeri
Tärkein syy tiikerikannan romahtamiseen lienee sopivien elinalueiden katoaminen. Tiikerit tarvitsevat suuren reviirin, jolla on riittävästi saalista pitämään ne hengissä. Kun ihmisten lukumäärä kasvaa, yhä enemmän metsiä raivataan pelloiksi ja asuinalueeksi. Tiikereiden elintila supistuu ja pienet populaatiot joutuvat eristyksiin hajanaisille metsäsaarekkeille. Kun elintilaa on koko ajan vähemmän, tiikerit ajautuvat yhä useammin ihmisasutuksen lähelle, mistä seuraa väistämättäkin ongelmia paikallisten asukkaiden keskuudessa. Kun muut tiikerit ovat jo vallanneet reviireiksi kaikki vapaat metsäalueet, on nuorten yksilöiden yhä vaikeampi löytää sopivaa asuinpaikkaa. Eristyneisyydessä on myös se haittapuoli, etteivät eri populaatiot pääse sekoittumaan keskenään. Tästä seuraa sisäsiittoisuus ja perimän köyhtyminen. Vuohi
Poikimista seuraa herutuskausi. Tällöin kutut lypsävät eniten. Herutuskauden jälkeen maidontuotanto tasaantuu ja syksyä kohti vähenee. Syksyllä kutut astutetaan. Kutut voivat lypsää yhdellä poikimisella useamman vuoden, joten kaikkia kuttuja ei astuteta vuosittain. Ennen poikimista on tunnutuskausi, jolloin kuttuja ei lypsetä lainkaan. Erikoisuutena vuohilla on yksilöitä jotka lypsävät yhdellä poikimisella koko loppuikänsä sekä yksilöt, jotka lypsävät vaikka niitä ei ole edes astutettu. Näiden maidontuotanto ei koskaan ole yhtä runsasta kuin herutuskauden kutuilla. 
Kuttujen tiineysaika on noin 150 pv (~5 kk). Vuohen elinikä on noin 10 vuotta, vanhimmat voivat elää jopa 20 vuotta. Afganistaninpiiskujänis
Afganistaninpiiskujänikset lisääntyvät nopeasti. Ne lisääntyvät lämpiminä kuukausina. Naaras voi saada viisi poikuetta yhden lisääntymiskauden aikana, ja yhdessä poikueessa voi olla jopa 11 poikasta. Kantoaikaa ei tiedetä, mutta on muilla piiskujäniksillä tavallisesti 30 päivää. Vastasyntyneet painavat suurin siirtein 9 grammaa. Poikaset ovat pysyvät pesässä 30 päivää, jonka aikana emo ruokkii ja suojelee niitä kunnes ne kykenevät huolehtimaan itsestään. Ne pystyvät lisääntymään jo ensimmäisen kesänsä aikana. Heinäturpiaali
Koiraalla voi olla usean naaraan haaremi, jopa neljän. Polygyniset koiraat ovat tavallisesti vanhoja, kokeneita yksilöitä, jotka valtaavat parhaat reviirit. Ne keskittävät tarmonsa ensimmäisen pesyeen hoitamiseen, ja auttavat muita naaraitaan vain jos aikaa ja ruokaa riittää. Ruohonkorsista rakennettu pesä on maassa mättään tai kasvillisuuden suojassa. Naaras munii 3–7 munaa, joita se hautoo 10–13 päivää. Poikasten hoitoon osallistuu usein kolmaskin lintu, joka voi olla joko naaras tai koiras. Näiden ylimääräisten hoitajien alkuperä ja tarkoitus on tuntematon, mutta arvellaan, että jos kaksi koirasta ruokkii samoja poikasia, saattavat ne molemmat olla olleet hedelmöittämässä naarasta. Poikaset jättävät pesän 10–14 päivän ikäisinä. Laji pesii vain kerran kesän aikana. Pesimäkierron pituus on yhdeksän viikkoa. Tiikerinuoliainen
Tiikerinuoliainen jää akvaariossa yleensä alle 30 cm:n pituiseksi. Luonnossa se voi kasvaa puolimetriseksi, ja sitä kalastetaan kotiseudullaan syötäväksi. Sukupuolet erottaa toisistaan siten, että naaras on koirasta pulskempi ja himmeämmän värinen. Pieni parvi tarvitsee vähintään 500 litran akvaarion ja paljon piilopaikkoja. Tiikeri
Tiikeri ei karta vaarallistakaan saalista, jos se vain on sille mieluisaa syötävää. Esimerkiksi norsujen ja sarvikuonojen poikaset ovat aina tavoiteltavaa ravintoa joskin niitä puolustavat emot asettavat tiikerin todelliseen hengenvaaraan. Suuren vaaran tiikerille aiheuttavat myös pienikokoiset piikkisiat, joiden terävät piikit aiheuttavat osuessaan pahoja, märkiviä haavoja. Arohilleri
Arohillerin kanto-aika on 36-46 vuorokautta ja se saattaa kerrallaan synnyttää jopa 18 poikasta. Tavallisesti poikasia on kuitenkin alle 10. Pikkulepakko
Pikkulepakko saa kerrallaan useimmiten kaksi poikasta. Synnytys tapahtuu kesäkuussa. Vanhin tunnettu pikkulepakko on elänyt 11-vuotiaaksi. Leopardigekko
Täysikasvuiset gekot voivat saada viisi poikuetta vuodessa. Kirjomerienkeli
Lisääntymisaika on touko-elokuussa. Koiraat tulevat sukukukypsiksi 8 vuoden iässä ja naaraat 13 vuoden iässä. Munat kehittyvät emon sisällä 10 kuukautta ja poikaset syntyvät 23 sentin pituisina. Kerralla voi syntyä 1–13 poikasta. Tiikeri
Tiikerin turkin väritys ja paksuus riippuu sekin alalajista. Kylmillä alueilla elävällä siperiantiikerillä karvojen pituus saattaa olla talvella jopa 10 senttimetriä. Tyypillisesti turkki on lyhyt ja tiheä. Kiiltävän karvapeitteen pohjaväri on oranssiin vivahtava ja muuttuu vatsassa valkoiseksi. Lisäksi tiikerillä on valkeita täpliä korvien takana ja naamassa. Tummat poikkijuovat alkavat selkäviivalta ja päättyvät vatsan tuntumaan. Hännässä juovat ovat rengasmaiset ja jaloissa vaakasuorat. Jokaisen tiikerin juovitus on yksilöllinen kuin ihmisen sormenjälki, ja eri yksilöt voi tunnistaa kuvioinnin perusteella. Harva tietää, että tiikerin ihossakin on juovia. Pennut syntyvät raidallisina, mutta pohjaväriltään hieman aikuisia haaleampina. Peltohiiri
Peltohiiri on tasalämpöinen. Jos lämpötila laskee miinusasteille, se voi vaipua lyhytkestoiseen talvihorrokseen. Peltohiiri on päiväaktiivinen. Peltohiiren lisääntymisaika kestää huhtikuulta lokakuulle ja naaras saa 2-3 poikuetta kesässä. Sen raskaus kestää 21 päivää, jonka jälkeen se synnyttää 3-9 poikasta ja imettää niitä kaksi viikkoa. Kultahamsteri
Kultahamsteri on yöeläin. Pääosin se nukkuu koko päivän, mutta se saattaa heräillä syömään, juomaan tai tarpeilleen kesken unien. Poikasia syntyy tavallisesti kerrallaan 6–12 yksilöä ja ne ovat syntyessään karvattomia. Niiden imetys kestää 3–4 viikkoa. Vihertöpösirkku
Lisääntymiskausi on yleensä kuumaan ja sateiseen aikaan, jolloin ravintoa on runsaiten. Kerttusirkut ovat yksiavioisia. Pari perustaa pienen reviirin ja rakentaa sinne pienen, kupolin muotoisen pesän, jonka sivulle tehdään sisäänkäyntiaukko. Naaras munii tavallisesti kolme munaa, joita se hautoo yksin noin 12 vuorokautta. Poikaset pysyttelevät pesässä kaksi viikkoa kuoriutumisensa jälkeen, kunnes jättävät pesänsä. Poikasia ja nuoria lintuja saalistavat usein suopöllöt. Aikuisia uhkaavat satunnaisesti myös galapagosinhiirihaukka ja galapagosinkyyryhaikara. Tiikeri
Tiikerit löysivät aikoinaan kodin myös Kaakkois-Kiinan laajoista metsistä, mutta ne on jo aikaa sitten kaadettu ja jäljellä on enää karua kalliota ja kivikkoa. Kallionhalkeamien suojissa piileksii yhä pieni joukko tiikereitä, mutta niiden elinmahdollisuudet ovat hyvin heikot Kiinan kasvavan ihmismassan puristuksessa. Tiikeri
Vaikka tiikeri olikin uskonnollisesti tärkeä ja kunnioitettu eläin Aasiassa, sen metsästys oli jo muinoin yleistä ja varsinkin hallitsijoiden ja ylhäisön huvia. Erään kertomuksen mukaan Kiinan keisari määräsi 1700-luvulla armeijan saartamaan valtavan maa-alueen ja ajamaan tiikerit esiin. Ajojahdin tuloksena tapettiin yli tuhat villieläintä, joukossa 60 tiikeriä. Toinen tarina kertoo, että eräs intialainen hallitsija varusti kerran tuhat norsua ja yhtä paljon jalka- ja ratsuväkeä tiikerinmetsästystä varten. Hän otti mukaan myös lukuisat vaimonsa ja koko hovinsa. Tarinaa on ilmeisesti hieman liioiteltu, mutta on totta, että intialaisilla hallitsijoilla oli hyvin kallis tapa metsästää. Norsuja käytettiin yleisesti tiikerinmetsästykseen Intiassa vielä 1800-luvullakin. Metsästysretkillä oli mukana suuri joukko ajomiehiä, jotka säikyttivät tiikerit piiloistaan ja ajoivat ne metsästäjien ulottuville. Tiikereitä tapettiin jo tuolloin suuria määriä. Esimerkiksi Surgujan maharadžan kerrotaan surmanneen ennätykselliset 1 157 petoa ja myös Udaipurin maharadža tappoi huikeat 1 019 yksilöä. Myös tiikerinmetsästykseen viehtyneet englantilaiset järjestivät suoranaisia joukkoteurastuksia ja kävivät kauppaa arvokkailla taljoilla. Taljojen kauppa saavutti huippunsa 1900-luvun alussa ja seurauksena oli tiikerikannan voimakas romahtaminen. Tiikereitä uhkasi sekä elinalueiden nopea häviäminen kasvavan asutuksen tieltä, että brittien ja maharadžojen järjestämät valtavat joukkoteurastukset, joiden aikana tapettiin kymmeniä tuhansia kissapetoja. Rewantiikeri
Valkoisten tiikerien kantaisä on valkoinen uros, jonka Rewan maharadža pyydysti Pohjois-Intiassa vuonna 1951. Uros oli pohjaväriltään lähes valkoinen ja sillä oli mustanruskeat raidat ja siniset silmät. Se sai eläintarhassa jälkeläisiä väriltään normaalin intiantiikerinaaraan kanssa. Pennut olivat kuitenkin väriltään täysin normaaleja. Myöhemmin sama uros sai pentuja oman tyttärensä kanssa ja näiden joukossa oli myös valkoisia yksilöitä. Kaikki nykyään eläintarhoissa syntyneet valkoiset tiikerit ovat tämän uroksen jälkeläisiä. Rewantiikereitä on kaiken kaikkiaan noin 200 kappaletta. Valkoisia tiikereitä voi nykyisin nähdä muun muassa Bush Gardens -elämyspuistossa Orlandossa ja muutamissa eläintarhoissa. Simieninsakaali
Simieninsakaalit syövät pääasiassa jyrsijöitä, joita on ylängöllä runsaasti, jopa neljä tonnia neliökilometriä kohden. Paras saalis on juurirotta, mutta niille kelpaa mikä tahansa alueen yli kymmenestä jyrsijälajista. Sorkkaeläinten kimppuun se käy harvoin. Simieninsakaalin lisääntyminen poikkeaa muiden "Canis"-suvun koiraeläinten lisääntymisestä. Naaraat parittelevat yleensä eri laumojen urosten kanssa välttääkseen sisäsiittoisuutta, koska moni koiras jää synnyinlaumaan. Naaras synnyttää 60–62 vuorokauden kantoajan jälkeen 3–7 pentua pesäluolaan. Naaraat ovat lisääntymiskykyisiä kaksivuotiaina. Eurooppalainen metsäkissa
Pariutuminen tapahtuu eurooppalaisella metsäkissalla tammi-maaliskuussa. Tiineysaika on noin yhdeksän viikkoa, 63–69 päivää, ja sen päättyessä naaras synnyttää 2–4, harvoin kuusi, pentua turvalliseen piilopaikkaan. Useimmat pennut syntyvät huhtikuussa. 6–8 kuukauden ikäisenä pennuista tulee itsenäisiä ja ne etsivät oman reviirin. Ihanneoloissa eläimen ikä luonnossa on 7–10 vuotta, mutta moni yksilö kuolee jo ensimmäisinä elinvuosinaan. Vankeudessa villikissa voi elää jopa viisitoistavuotiaaksi. Pelikaani
Pelikaani pesii suurina yhdyskuntina, joissa voi olla jopa 30 000 paria. Yhdyskunnat saattavat sijaita kaukana vesialueesta. Pesä sijaitsee maassa, tavallisesti ruovikossa. Pelikaani munii kaksi munaa, joita haudotaan 29–36 päivää. Poikaset kuoriutuvat alastomina, ja saavat mustahkon untuvapuvun. Sukukypsyyden pelikaanit saavuttavat noin 3–4-vuotiaina. Aasiannorsu
Aasiannorsut saavat poikasia vain joka neljäs vuosi ja huonoissa olosuhteissa vielä tätäkin harvemmin. Norsut kantavat poikasiaan kaikista nisäkkäistä pisimpään eli jopa yli kaksi vuotta. Itse synnytys kestää vain noin tunnin, mutta on norsuille vaarallista aikaa, koska tällöin synnyttävät naaraat ovat hyvin alttiita petoeläimien hyökkäyksille. Suojellakseen synnyttävää emoa lauman muut naaraat asettuvat kehäksi sen ympärille. Useimmiten synnytys tapahtuu naarasnorsun ollessa kyykistyneenä, mutta naaras voi synnyttää myös makuulla. Naarasnorsu ponnistelee synnyttääkseen poikasensa. Usein lähellä on myös avustajana toimiva lauman kokeneempi naaras. Poikasen synnyttyä emo ja avustava naaras poistavat sen päältä tahmean sikiökalvon, jonka emo syö saadakseen vitamiineja ja hormoneja. Näin emon maidontuotannon käynnistyminen nopeutuu. Punapäätikka
Pesintäkausi on huhti-heinäkuussa ja laji saattaa pesiä kahdesti kesän aikana. Pari kovertaa itse pesän tavallisesti lahoon puuhun, joskus rakennukseen tai postilaatikkoon. Koiras tekee pääosan kolon kovertamisesta. Punapäätikat valtaavt usein jonkun toisen tikkalajin pesän, etenkin tarharaitatikan ("M. carolinus"). Naaras munii kolmesta kymmeneen munaa, keskimäärin viisi. Haudonta kestää 12–14 päivää, molemmat puolisot hautovat, koiras pääasiassa öisin. Poikaset syntyvät sokeina ja alastomina, ja niiden silmät aukeavat vasta 12–13 päivän iässä. Ne jättävät pesän 24–31 päivää vanhoina ja jäävät joiksikin viikoiksi pesän lähettyville, kunnes emot ajavat ne pois. Laji on sukukypsä yksivuotiaana. Tiikerihai
Tiikerihai urokset saavuttavat sukupuolikypsyyden silloin, kun ne ovat noin 292 senttimetriä pitkiä, kun taas naaraat saavuttavat sukupuolikypsyydensä, kun ne ovat 330–335 senttimetriä pitkiä. Naaraat parittelevat kerran, joka kolmas vuosi. Paritteluajat eroavat maapallon pohjois- ja eteläpuoliskoilla. Pohjoisella pallonpuoliskolla naaraat parittelevat maaliskuussa tai toukokuussa jolloin poikaset syntyvät seuraavan vuoden toukokuun–kesäkuun välisenä aikana. Eteläisellä pallonpuoliskolla naaraat parittelevat marraskuussa tai tammikuussa jolloin poikaset syntyvät seuraavan vuoden helmikuun–maaliskuun välisenä aikana. Naaraat synnyttävät 10–80 poikasta 16 kuukauden raskausajan jälkeen. Vastasyntyneen poikasen pituus on 51–76 senttiä ja painavat 3–6 kilogrammaa. Tiikeri
Kun tiikeri karjuu, se saattaa osoittaa voimaansa tai tyytyväisyyttään saatuaan saalista, mutta useimmin se pyrkii herättämään toisen sukupuolen huomiota. Kiimainen naaras viestittää karjunnallaan olevansa valmis parittelemaan ja urokset puolestaan ilmoittavat muille olevansa reviirin haltijoita. Tiikerillä on myös erityiset varoitus-, kutsu- ja paritteluäänensä. Vilkkaimmin tiikeri ääntelee parittelukumppaninsa ja pentujensa seurassa. Tiikerikissa
Pennut syntyvät helmi–huhtikuussa. Tiineysaika on 74–76 vuorokautta, ja emo synnyttää tavallisesti 1–3 pentua. Kaikki hampaat puhkeavat yhtä aikaa. Pennun silmät avautuvat, kun se on 17 päivän ikäinen, ja se alkaa syödä kiinteää ravintoa 55 päivän ikäisenä. Isopanda
Isopandat saavuttavat sukukypsyyden 4–8 vuoden iässä. Naaraat ovuloivat vain kerran vuodessa, keväällä, ja hedelmöitys voi tapahtua vain muutaman päivän aikana ovulaation aikaan. Raskausaika kestää 95–160 päivää, ja naaras saattaa synnyttää joskus kaksi poikasta, mutta vain toinen niistä jää henkiin. Pennut saattavat seurata emoansa jopa kolmivuotiaiksi saakka, ja naaras pystyy parhaimmillaankin synnyttämään vain joka toinen vuosi. Naaraat saavatkin yleensä elinaikanaan 5–8 jälkeläistä. Tikli
Tiklin kaunis pesä on tavallisesti männyn tai lehtipuun oksalla, tavallisesti korkealla, 5–15 metrissä. Muninta alkaa aikaisintaan vapun maissa. Naaras munii 4–6, tavallisesti 5 vaaleaa, pilkullista munaa, joita se hautoo noin 12 vrk. Molemmat emot ruokkivat poikasia n. 2 viikkoa. Pesän reunoille kertyy poikasten ulosteista kerros, sillä emot eivät kanna isompien poikasten ulosteita pesästä. Tikli pesii yleensä 2 kertaa kesässä. Tiikeripussikissa
Tiikeripussikissa painaa 2–3 kiloa, sen ruumis on 40–47 senttiä pitkä ja häntä 34–50 senttiä pitkä. Sen väritys vaihtelee tummanruskeasta vaaleanruskeaan ja sen kehoa ja häntää peittävät valkoiset täplät. Tiikeripussikissan ravintoa ovat pikkunisäkkäät, linnut ja hyönteiset. Eläimen lisääntymisaika on touko-elokuussa, Australian talven aikana. Kantoaika kestää 21 päivää ja pesueessa on enintään viisi poikasta. Poikaset vieroitetaan neljän ja puolen kuukauden ikäisinä ja ne saavuttavat sukukypsyyden ensimmäisen elinvuotensa lopussa. Pentti
Pentti otettiin nimipäiväkalenteriin vuonna 1890. Se on todella tavallinen nimi varsinkin 1920–1950-luvuilla syntyneiden suomalaismiesten keskuudessa. Vuosina 1924–1953 nimen sai joka vuosi yli tuhat vauvaa. Se oli suosittu etenkin 1930-luvulla, jolloin se oli Suomen suosituin poikien ensimmäinen nimi. Absoluuttisen määrän perusteella Penttien yleisin syntymävuosi on kuitenkin 1946, jolloin nimen Pentti sai 1 815 lasta. 1950-luvun jälkeen Pentti ei ole enää lukeutunut suosikkinimiin, vaikkakin sen on 2000-luvullakin saanut noin 40–50 lasta vuodessa. On ennustettu, että Pentti tulee olemaan jälleen suosittu nimi 2020-luvulla. Monodelphis brevicaudata
Naaras voi synnyttää mihin aikaan vuodesta tahansa, ja poikasia voi olla jopa 14. Koska pussia ei ole, poikasten on tarrattava emon nisiin ja turkkiin. Hieman vartuttuaan ne ratsastavat emon selässä. Tiikeri
Yhdysvaltojen kansalaisilla on arvion mukaan jopa 7000 tiikeriä lemmikkeinä.
Tiikerin ulkonäkö vaihtelee elinalueesta ja alalajista riippuen. Kaikkein suurin alalaji on siperiantiikeri, joka voi saavuttaa 2,4 metrin pituuden (ilman häntää) ja yli 300 kilon painon. Näin ollen se on myös nykymaailman suurin kissaeläin (ellei tiikerin ja leijonan risteytystä, liikeriä lasketa mukaan). Tiikerin keho on vahva ja solakka ja pää pyöreähkö. Normaalisti tiikeriuros painaa 180–270 kiloa ja naaras 100–170 kiloa. Säkäkorkeutta tiikerillä on noin 100-120 senttiä. Tupsuttoman hännän pituus on 60–110 senttiä. Saarilla elävät tiikerit ovat mantereella eläviä pienempiä ja pohjoisessa elävät eteläisiä lajitovereitaan suurempia. Karhu
Karhu tulee sukukypsäksi 3–5 vuoden ikäisenä, ja sukukypsyys jatkuu sen jälkeen pitkään. Karhujen kiima ajoittuu touko–heinäkuuhun, ja pariutumismenoihin kuuluvat urosten taistelut naaraista. Karhu parittelee kesä–heinäkuussa, mutta munasolu kiinnittyy kohdun seinämään vasta loppusyksyllä. Karhunaaras kantaa pitkään, jopa 270 vuorokautta. Pentuja on yleensä kerrallaan 1–4, ja ne syntyvät tammi–helmikuussa talvipesään. Pentu saa talvipesässä ravintonsa emonsa maidosta. Karhunaaras ei saa pentuja joka vuosi, vaan se synnyttää vain 2–4 vuoden välein. Tiikeri (kiinalainen horoskooppi)
Tiikeri on kolmas kiinalaisista horoskooppimerkeistä. Tiikerin vuonna syntyneitä pidetään voimakkaina, äkkipikaisina, tyylilleen uskollisina, suorasukaisina ja huimapäinä. Tiikerit ovat myös oikeudenmukaisia.