Kuinka monta ihmistä kuoli verisunnuntaina?
Verinen sunnuntai
Armeijan päämajan tuli-seis-komennosta huolimatta majuri Ted Lodenin komentamat sotilaat ampuivat yli sata laukausta suoraan kohti pakenevaa väkijoukkoa. Vielä kaksitoista henkilöä kuoli, monet yrittäessään auttaa muita ammuttuja. Neljätoista loukkaantui, kaksitoista sotilaiden luodeista ja kaksi armeijan miehistönkuljetusajoneuvojen päälle ajamina.Kolmetoista ihmistä ammuttiin kuoliaaksi ja yksi kuoli vammoihinsa myöhemmin. Britannian sisäministerin seuraavana päivänä parlamentissa tukema armeijan virallinen näkökanta oli, että laskuvarjojoukot olivat reagoineet aseistettujen miehien ja naulapommien uhkaan epäillyiltä IRA:n jäseniltä. Kaikki silminnäkijät (sotilaat pois lukien), sisältäen marssijat, paikalliset asukkaat, britit sekä irlantilaiset lehdistön edustajat ovat samaa mieltä että sotilaat ampuivat aseettomaan väkijoukkoon tai ampuivat pakenevia ja haavoittuneista huolehtivia ihmisiä vaikkei sotilaita edes ammuttu. Yksikään brittisotilas ei haavoittunut tulituksessa eikä yhtään loukkaantumisilmoitusta tullut. Yhtäkään luotia tai naulapommia ei saatu todistusaineistoksi tukemaan brittihallituksen virallista kantaa. Tapahtumissa jotka seurasivat verisunnuntaita, raivostuneet väkijoukot polttivat Britannian lähetystön Dublinissa. Ison-Britannian ja Irlannin tasavallan väliset suhteet laskivat pohjalukemiinsa. Irlannin ulkoministeri Patrick Hillery matkusti tämän vuoksi Yhdistyneiden kansakuntien puheille New Yorkiin vaatimaan YK:n puuttumista Pohjois-Irlannin ”Ongelmiin”. Verinen sunnuntai
Verinen sunnuntai tai verisunnuntai (, ) oli Pohjois-Irlannin Derryssä 30. tammikuuta 1972 sattunut välikohtaus, jossa brittisotilaat ampuivat 26:ta kansalaisoikeusmarssiin osallistunutta roomalaiskatolista mielenosoittajaa. 13 ammutuista kuoli vammoihinsa heti ja yksi myöhemmin sairaalassa. Kuolonuhreista kuusi oli alaikäisiä. Haavoittuneista viittä oli ammuttu selkään. Monet silminnäkijät todistivat, että kaikki ammutut olivat aseettomia. Lisäksi kaksi henkilöä loukkaantui brittiarmeijan miehistönkuljetusajoneuvojen ajettua heidän päälleen.
Verinen sunnuntai
Kun Savillen tutkintalautakunta päätti todistajien kuulemisen, se oli haastatellut yli 900 todistajaa seitsemän vuoden aikana, mikä teki tutkimuksesta laajimman Britannian historiassa. Tämän prosessin lopullisen hinnan arvioitiin olevan noin 155 miljoonaa puntaa. Venäjän historia
Sisäministeri Vjatšeslav von Plehwe murhattiin 28. heinäkuuta 1904. Joulukuussa 1904 alkanut laaja lakko oli jättänyt Pietarin ilman sähköä ja sanomalehtiä. 22. tammikuuta 1905 rauhanomainen marssi Pietarissa tarkoituksena viedä vetoomusta keisarille Talvipalatsiin johti verilöylyyn kun hermostuneet turvallisuusjoukot avasivat tulen. Verisunnuntaina tunnettu tapahtuma vaati jopa tuhansia kuolonuhreja ja johti yleislakkoon ja mellakointiin. Riiassa ammuttiin 70 mielenosoittajaa ja Varsovassa yli sata. Mosulin taistelu
Isisin taistelijat ovat ottaneet Mosulin lähialueilta kymmeniätuhansia siviilejä ihmiskilviksi Mosulin keskustaan ja ampuneet siirtoa vastustaneet. Isis on myös teloittanut siviilejä, jotka ovat kieltäytyneet liittymästä Isisiin. Yhdistyneiden kansakuntien mukaan Isis on syyllistynyt taisteluiden aikana useisiin joukkosurmiin. Isisin tarkka-ampujat ovat ampuneet Mosulin taistelun aikana erityisesti siviilejä, ja haavoittuneista viidesosa onkin siviilejä. Sunnuntaina 23. lokakuuta Isis tappoi 50 panttivangiksi ottamaansa poliisia. Keskiviikkona 26. lokakuuta Isis tappoi 232 siviiliä, joista 190 oli entisiä Irakin turvallisuusjoukkojen jäseniä. Isisiltä vallatusta Tuloul Naserin kylästä on löytynyt 70 ruumista, joissa on merkkejä ampumisesta. Mosulin eteläpuolelta Hamam al-Alilista löytyi 7. marraskuuta noin sata päätöntä ruumista joukkohaudasta. Mosulin itäpuolella Gogjalissa kuoli 22. joulukuuta 23 ihmistä Isisin tekemässä autopommi-iskussa. Samana päivänä 11 avustustarvikkeita hakenutta ja jakanutta ihmistä kuoli Isisin kranaatinheitintulessa. Badoushin vankilasta löytyi 11. maaliskuuta 2017 noin 500 ruumista joukkohaudasta. Kasain konflikti
Kesäkuussa ilmestyneen katolisen kirkon raportin mukaan väkivaltaisuuksissa oli kuollut lokakuusta lähtien yli 3 300 ihmistä. 23. kesäkuuta YK:n ihmisoikeusneuvosto päätti lähettää kansainvälisen tutkijaryhmän selvittämään edeltävien kuukausien väkivaltaisuuksia. Ryhmän on määrä antaa raporttinsa noin vuoden kuluttua. Kongon hallitus lupasi tehdä yhteistyötä tutkijoiden kanssa. Odessa
2. toukokuuta 2014 kaupungissa kuoli 48 väkivaltaisuuksissa ja tuhopoltossa, suuri osa Ukrainan hallitusta vastustavia mielenosoittajia.
Ukrainan pääministeri Arseni Jatsenjuk syytti Venäjää Odessan verilöylystä ja ilmoitti kiihdyttävänsä itä-Ukrainan operaatiota.
Huhuista ja syytteistä huolimatta kaikki tunnistetut uhrit olivat Odessan asukkaita. Katolinen kirkko
nousi kolmantena päivänä kuolleista, Valkoinen terrori (Suomi)
Suomen sotasurmat -sivustolla todetaan punaisten puolelta 7 370 henkilön tulleen teloitetuksi, ammutuksi tai murhatuksi. Näistä osa on tapahtunut välittömästi sotatoimien jälkeen, mutta lukuun sisältyy myös kenttäoikeuksien kuolemaan tuomitsemat ja teloitetut punaiset vangit. Nanjingin verilöyly
Nankingin verilöyly viittaa laajamittaisiin julmuuksiin, joihin japanilaiset syyllistyivät kiinalaisia siviilejä kohtaan Nankingin (nyk. Nanjing) jouduttua keisarillisen Japanin armeijan valtaan 13. joulukuuta 1937. Arvioiden mukaan verilöylyssä sai surmansa 100 000–300 000 kiinalaista. Syyskuun 11. päivän terroriteot
Arlingtonissa sai surmansa 125 ihmistä Pentagonin rakennuksessa ja 64 kaapatussa lentokoneessa. Uhreista 55 oli armeijan työntekijöitä. Iskun jälkeen tehdyissä tutkimuksissa kuolleiden jäännöksiä löytyi vain ensimmäisestä ja toisesta kerroksesta, mutta on todennäköistä, että sortuneella alueella uhreja on ollut myös ylemmissä kerroksissa. Noin kolmannes kuoli törmäyksessä ja toinen kolmannes tulipaloissa, ja loppujen kuolinsyy oli törmäyksen ja tulipalon yhteisvaikutus. Kuolonuhrien lisäksi 106 ihmistä loukkaantui vakavasti. Meksikon huumesota
Eniten huumeväkivallan uhreja tuli pohjoisessa Chihuahuassa ja eteläisessä Guerrerossa. Pääkaupunki México oli rauhallinen. Myös hallituksen joukot rikkoivat toimissaan lakia ja ihmisoikeuksia. Jotkut kriitikot jopa syyttivät hallitusta siitä, että ne käyttävät huumesotaa poliittisesti hyväkseen pönkittääkseen valtaansa. Meksikon hallituksen mukaan huumesodassa kuoli elokuuhun 2010 mennessä 28 000 ihmistä presidentti Felipe Calderónin julistettua sodan huumekartelleja vastaan joulukuussa 2006. Suurin osa kuolleista sai surmansa huumejengien välisissä yhteenotoissa. Huumejengeillä on omat ”likaisen työn” ryhmänsä, jotka hoitavat ihmisten pelottelun ja viranomaisten vaimentamisen muun muassa tappamalla. Rikollisten lisäksi myös heitä vastaan taistelevat poliisi ja armeija tappavat, kiduttavat ja pahoinpitelevät ihmisiä. Nanjingin verilöyly
13. päivä japanilaiset teloittivat suuren joukon pakolaisia, jotka koettivat ylittää Jangtse-jokea ilman soveltuvia kulkuneuvoja. Japanilaisen sotilaan arvion mukaan joen rannalle ja joessa uivia ihmisiä tapettiin tuona päivänä yli 50 000. Itse kaupungissa oli japanilaisten saapuessa noin 100 000 ihmistä kaduilla, joukossa sotilaita. Japanilaiset alkoivat ampua väkijoukkoja. Seuraavana päivänä tappaminen jatkui tankkien ja tykistön kera. Kiinalaisia sotilaita oli vangittu, mutta osa oli vaihtanut siviiliasuun. Japanilaiset pidättivät kenet tahansa, jota epäilivät sotilaaksi. Kymmeniätuhansia näitä nuoria miehiä ja aiemmin kaupungin ympäristössä vangittuja sotilaita ammuttiin kerralla. Vangit teloitettiin sarjatuliaseilla ja vielä eloonjääneet puukotettiin yksittäin pistimillä. Vankeja myös poltettiin ja myrkytettiin kaasulla. Dunblanen verilöyly
Dunblanen verilöylyssä kuoli yhteensä kahdeksantoista ihmistä. Operaatio Valettu lyijy
Tapahtuman jälkeen kuolleiden määrä oli propagandan kohteena. Kummankin osapuolen mukaan taisteluissa kuoli yli 1 300 ihmistä, mutta tähän lukuun sisältyvien menehtyneiden Hamas-taistelijoiden määrästä on kiistelty. Hamas itse ilmoitti menettäneensä vain 48 taistelijaa (noin kymmenestä tuhannesta), mutta Israelin puolustusvoimat ilmoitti vastaavaksi luvuksi vähintään 500. Malmedyn verilöyly
Tarkkaa lukua taisteluryhmä Peiperin teloittamista sotavangeista ja siviileistä ei tiedetä. Eri lähteiden mukaan Peiperin SS-miehet teloittivat yksistään 538–749 sotavankia. Taulukossa olevat varovaiset lukumäärät perustuvat Yhdysvaltojen senaatin alakomitean raporttiin: Bloody Sunday – verinen sunnuntai
Bloody Sunday – verinen sunnuntai ("Bloody Sunday") on Paul Greengrassin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläis-irlantilainen televisioelokuva vuodelta 2002. Dokumentaariseen tyyliin, ulkopuolisen tarkkailijan tavoin tapahtumia seuraten toteutettu elokuva kertoo Pohjois-Irlannin levottomuuksiin liittyvästä, veriseksi sunnuntaiksi kutsutusta katolisten kansalaisoikeusmarssista, jossa 13 ihmistä sai surmansa ja 13 loukkaantui brittisotilaiden avattua tulen väkijoukkoon Pohjois-Irlannin Derryssä 30. tammikuuta 1972. Patriarkkojen haudan joukkomurha
Patriarkkojen haudan joukkomurha oli 25. helmikuuta 1994 Patriarkkojen haudalla Hebronissa Länsirannalla tapahtunut terrori-isku, jossa äärioikeistolainen israelilainen lääkäri Baruch Goldstein surmasi 29 palestiinalaismuslimia ja haavoitti 125:ttä. Goldstein pahoinpideltiin kuoliaaksi, sen jälkeen kun häneltä loppuivat ammukset. Kyseessä oli suurin yksittäinen palestiinalaisiin kohdistunut veriteko sen jälkeen, kun Israel oli miehittänyt Länsirannan kuuden päivän sodassa vuonna 1967. My Lain verilöyly
My Lain verilöyly oli Vietnamin sodan aikainen yhdysvaltalaisten sotilaiden toteuttama vietnamilaisten siviilien joukkomurha, joka tapahtui 16. maaliskuuta 1968. Amerikkalaiset joukot surmasivat satoja aseettomia vietnamilaisia siviilejä, joista suurin osa oli naisia ja lapsia. Tapauksesta tuli Yhdysvaltojen Vietnamissa tekemien sotarikosten symboli, ja se herätti laajalti suuttumusta maailmalla. Lisäksi se vähensi Vietnamin sodan kannatusta Yhdysvalloissa. Malmedyn verilöyly
Kampfgruppe Peiper syyllistyi myös muihin sotavankien ja siviilien teloituksiin Belgiassa, ja niitä käsiteltiin Malmedyn verilöylystä käydyssä sotarikosoikeudenkäynnissä sodan jälkeen. Osa Waffen SS -miehistä tuomittiin entisessä Dachaun keskitysleirissä, jossa oikeudenkäynti järjestettiin. Oikeudenkäynnin piirteistä ja tuomioiden oikeutuksesta on käyty keskustelua aina tähän päivään saakka. Yhdysvaltain senaatin alakomitean raporttiin perustuvan arvion mukaan taisteluosasto Peiperiin kuuluneet SS-miehet teloittivat etenemisensä aikana 362 sotavankia, joista murhattiin Malmedyssa 86, sekä ainakin 111 belgialaista siviiliä. Uhreja oli todennäköisesti enemmän, sillä saksalaiset teloittivat yksistään Stavelotissa 130 siviiliä, joukossa lapsia, naisia ja vanhuksia. Virginia Techin verilöyly
Virginia Techin verilöyly oli Killing spree -murha, joka tapahtui 16. huhtikuuta 2007 Virginian teknillisen yliopiston (Virginia Tech) kampuksella Blacksburgissa, Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Verilöyly käsitti kaksi erillistä ampumistapausta, joissa menehtyi yhteensä 33 ihmistä, ampuja mukaan lukien, ja haavoittui 23. Ampuja oli eteläkorealainen Seung-Hui Cho. Ammuskelussa kuolleet olivat opiskelijoita sekä koulun henkilökuntaa. Bloody Saturday
Bloody Saturday () on H. S. Wongin hieman Shanghain taistelun alkamisen jälkeen vuonna 1937 ottama kuuluisa mustavalkoinen valokuva. Se esittää Japanin pommituksista selvinnyttä rautatieaseman raunioiden keskellä itkevää lasta. Syyrian protestit 2011
22. huhtikuuta "Suurena perjantaina" Syyrian 20 kaupungin protesteissa kuoli noin sata ihmistä. Oliivinlehtiä kantaneesee rauhanomaiseen mielsnoitusjoukkon osui äkkiä luoteja. Päivä oli siihen astisista ehkä verisin. Verinen sunnuntai
IRA:n vasemmistolainen puolisotilaallinen siipi (Provos, PIRA), jota jotkut aatteen kannattajat kutsuvat IRA:n armeijaksi, vastusti Pohjois-Irlannin liittämistä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan näkyvästi jo kaksi vuotta ennen verisen sunnuntain tapahtumia, joiden takia IRA:n arvostus kasvoi ihmisten silmissä ja organisaatioon värväytyneiden määrä lisääntyi huomattavasti. Verinen sunnuntai on yksi merkittävimmistä tapauksista Pohjois-Irlannin konfliktin ("The Troubles") aikana, koska väkivallanteoista oli etupäässä vastuussa armeija eivätkä puolisotilaalliset tai laittomat organisaatiot ja koska tapahtumat sattuivat keskellä päivää julkisilla paikoilla lehdistön todistaessa tapahtumien kulkua. Bosnian sodan aikajana
Bosnian hallityksen mukaan sodassa oli 18. maaliskuuta mennessä kuollut 250 000 muslimia ja kroaattia. Kadonneitten lukumääräksi ilmoitettiin 11 000 ja pakolaisten ja 1,7 miljoonaa. Maaliskuussa Bosnian serbit suorittivat täydellisen liikekannallepanon vastauksena muslimijohtoisen bosniakkihallituksen hyökkäyksiin. 27. maaliskuuta YK uhkasi aloittaa ilmaiskut serbejä vastaan, jos sebien saartamien YK:n suoja-alueitten Sarajevon, Bihacin, Tuzlan ja Gorazen piiritys ei lopu.Toukokuussa serbit ottivat 375 YK:n sotilasta panttivangeikseen heinäkuuhun asti. Panttivenkien otto toistui kesällä 1995. Tämä romahdutti tyystin 23 000 miehen vahvuisten YK-joukkojen arvovallan. Serbit varastelivat YK-joukoilta aseita ja hyökkäilivät rauhanturvaajien kimppuun. YK-joukot eivät kyenneet edes puolustamaan itseään, saatikka puuttumaan sotatoimiin Bosnia-Hertsegovinassa. Tämän takia Yhdysvallat ja muutamat Euroopan maat sopivat 3. kesäkuuta alle 10 000 miehen raskasti aseistettujen ns. nopean vastaiskun joukkojen sijoittamisesta. Ensimmäiset nopean toiminnan joukot saapuivat Sarajevoon heinäkuussa. NATO:kin kannatti YK-joukkojen vahvistamista, mutta oli haluton sekaantumaan suoraan Bosnia-Hertsegovinan taisteluihin. Syyskuun 11. päivän terroritekojen salaliittoteoriat
Yksi näiden teorioiden kuuluisin väite on, että 4 000 juutalaista työntekijää eivät menneet töihin WTC:hen syyskuun 11. päivänä. Libanonilaisen Hizbollahin omistama satelliittitelevisiokanava Al-Manar raportoi tästä ensiksi syyskuun 17:ntenä. Tämä osoittautui vääräksi: hyökkäyksissä kuolleiden juutalaisten määrä on tyypillisesti arvioitu olevan suunnilleen 400: juutalaisten uhrien osuus kaikkien WTC-uhrien määrästä vastaa siis melko tarkkaan juutalaisten osuutta New Yorkin asukasluvusta. Viisi Israelin kansalaista kuoli hyökkäyksessä. Itä-Ukrainan sota
Toukokuun alussa 2014 kuoli Odessassa 48 henkilöä väkivaltaisuuksissa ja tuhopoltossa, suuri osa Ukrainan hallitusta vastustavia mielenosoittajia. Ukrainan pääministeri Arseni Jatsenjuk syytti Venäjää Odessan verilöylystä ja ilmoitti kiihdyttävänsä itä-Ukrainan operaatiota. Huhuista ja syytteistä huolimatta kaikki tunnistetut uhrit olivat Odessan asukkaita. Holokausti
Ukrainassa oli 2,45 miljoonaa juutalaista, ja myös siellä paikalliset antisemiitit ja ryöstelijät tekivät innokkaasti likaista työtä saksalaisten puolesta. Kiovan lähellä sijaitsevassa Babi Jarissa saksalaiset Einsatzgruppenit toimeenpanivat 29. ja 30. syyskuuta 1941 joukkomurhan, jossa kuoli saksalaisten raporttien mukaan 33 771 juutalaista. Valko-Venäjän juutalaisista surmattiin 80 prosenttia. Bloody Saturday
Shanghain taistelussa Japani hyökkäsi Shanghaihin, joka oli tuolloin Kiinan väkirikkain kaupunki. H. S. Wong kuvasi kaupungissa hyökkäyksen jälkiä 14. elokuuta 1937, joka tunnetaan myös nimellä "Bloody Saturday" (). Hän osui Shangain eteläiselle rautatieasemalle Japanin ilmavoimien hyökkäyksen aikaan. Kiinalaiset siviilit olivat asemalla odottamassa myöhässä ollutta junaa. Wong otti kuvan Japanin pommittamasta junasta selvinneestä itkevästä vauvasta. Kuva nousi nopeasti Japanin sotarikosten symboliksi, ja se lietsoi Yhdysvalloissa vihaa Japania kohtaan. Vilnan verilöyly
Vilnan verilöyly on tapahtuma 13. tammikuuta 1991, jolloin Liettuaan aiemmin saapuneet neuvostojoukot kävivät Vilnassa rauhanomaiseen mielenosoitukseen kokoontuneiden aseettomien kaupunkilaisten kimppuun Vilnan televisiotornin luona. Panssarivaunun alle jäi useita sen etenemistä estämään tulleita ihmisiä, ja yksi heistä kuoli. Lisäksi neuvostosotilaat ampuivat kaksitoista muuta. Yksi kuoli sydänkohtaukseen, ja satoja ihmisiä loukkaantui. Neuvostoliiton presidentti Mihail Gorbatšov puolusti hyökkääjiä, mikä herätti hämmästystä muualla maailmassa, sillä häntä oli pidetty uudistusmielisenä. Berezinan taistelu (1812)
Dorogobužiin saavuttaessa Napoleonin armeijassa laskettiin olevan noin 50 000 taistelukykyistä miestä. Napoleonin armeija oli Smolenskissa 9 – 14. marraskuuta (J: 28. lokakuuta - 2. marraskuuta). Kaupunki oli tuhottu ja siellä ei ollut armeijalle täydennystä. Napoleon jatkoi matkaa kohti Vilnaa. Taistelukykyinen armeija oli supistunut 40 000 mieheen ja lisäksi sitä seurasi noin 20 000 ihmisen lauma (siviilejä, haavoittuneita ja harhailijoita). Venäläiset hyökkäsivät Krasnyjn () luona 16. marraskuuta (J: 4. marraskuuta). Kahden päivän aikana ranskalaiset menettivät 14 000 miestä kaatuneina, haavoittuneina ja vankeina. Marsalkka Ney joutui muusta armeijasta eristetyksi ja joutui ylittämään Dneprin Krasnyjn pohjoispuolella. Jäät pettivät ja vain 900 kaikkiaan 6 000 miehestä selvisi vastarannalle. Ney liittyi vetäytyviin Napoleonin joukkoihin Oršassa [). Verisunnuntai (1905)
Paikalla tapahtumaa todistamassa oli muiden muassa suomalainen viisivuotias Aleksanteri Ahola-Valo. Tuleva taiteilija ja kirjailija näki leikkitovereidensa putoavan ammuttuina puista. On sanottu, että tapahtuman todistaminen muutti paljon hänen persoonallisuuttaan ja luonnettaan. Hän päätti tehdä kaikkensa, että aikuisten väkivaltainen hulluus loppuisi. Verinen sunnuntai
Eräässä vaiheessa armeijan komentokeskus sai tiedon alueella mahdollisesti olevasta IRA:n tarkka-ampujasta. Tätä seurasi käsky ampua oikeilla eli kovilla luodeilla, ja eräs nuori mies ammuttiin hänen juostessaan Chamberlain Streetiä pakoon eteneviä sotilaita. Tämä ensimmäinen kuolonuhri, Jackie Duddy, oli yksi pakoon juoksevan väkijoukon jäsenistä. Hänen vierellään juoksi pappi Edward Daly, jota ammuttiin selkään. Jatkuva brittisotilaiden harjoittama ja heihin kohdistunut väkivalta kärjistyi, ja seurasi käsky panna sotilasjoukot liikkeelle suorittamaan pidätyksiä marssijoiden pääryhmittymän perässä Vapaan Derryn kulmauksen luona olevan kentän reunalle asti. Tet-hyökkäys
Maaliskuun puoliväliin mennessä hyökkäyksessä oli kuollut yhdysvaltalaisten arvioiden mukaan 40 000–50 000 vietnamilaista ja noin 6 000 Yhdysvaltain ja Etelä-Vietnamin armeijan sotilasta. Khe Sanhin kaupungissa yhdysvaltalaiset lopulta voittivat: 10 000 vapautusrintaman jäsentä kaatui, mutta yhdysvaltalaisia merijalkaväen sotilaita kaatui vain 500. Têt-hyökkäys oli Vietnamin sodan käännekohta Vaikka Têt-hyökkäys epäonnistui sotilaallisesti, se oli sisseille suuri psykologinen voitto ja alkoi kääntää Yhdysvalloissa yleistä mielipidettä sotaa vastaan. Peterloon verilöyly
Peterloon verilöylylle ei pitkän aikaa ollut omistettu muistomerkkiä Manchesterissa. Free Trade Hall -rakennuksen ulkoseinään oli aiemmin kiinnitettynä sininen muistolaatta, jossa viitataan ainoastaan ”ihmismassan hajottamiseen” ilman mainintaa kuolonuhreista. Muistolaatta korvattiin vuonna 2007 Manchesterin kaupunginvaltuuston päätöksellä punaisella laatalla, jossa kerrotaan 15 ihmisen kuolleen ja yli 600 loukkaantuneen verilöylyssä. Lundin taistelu
Taistelun loputtua oli jo pimeää, ja useat haavoittuneet paleltuivat kuoliaaksi seuraavan yön aikana. Seuraavana päivänä laskettiin kaatuneiden määrä hyvin tarkasti. Ruotsalaisten virallisen raportin mukaan kaatuneita löydettiin taistelukentältä 8 993. Heistä noin 6 000 oli tanskalaista (mukaan lukien muutama Hollannin merijalkaväkeen kuulunut). Kuolleista 3 000 oli ruotsalaista. Uhrien suhteellinen lukumäärä vahvuuksiin nähden merkitsee, että Lundin taistelu oli Euroopan siihenastisen historian verisin taistelu. Joukoista enemmän kuin 40 % (Tanskan joukkojen tappiot jopa lähemmäs 50 %), tapettiin taistelukentällä. Tuon ajan armeijat useinkin menettivät kaatuneina vain 10 % joukoistaan suoraan taistelukentälle ratkaisevissakin taisteluissa. Luvut ylitettiin vasta ensimmäisen maailmansodan aikana, erityisesti länsirintamalla Belgiassa ja Ranskassa. Hollantilaisten merisotilaiden kohtalona oli jäädä saarroksiin keskelle taistelukenttää. Heidän kolme matruusipataljoonaansa eivät olleet maasotaan varustautuneita, ja ruotsalaiset surmasivat helposti heistä lähes kaikki, noin 1 300 miestä. Hämeen rintama
Valkoiset aloittivat oman suurhyökkäyksensä 15. maaliskuuta. Tarkoitus oli saartaa punaisten pääjoukot ja estää näin heidän vetäytymisensa Tampereelle. Sivustoihin iskivät Kurussa eversti Harald Hjalmarsonin johtamat joukot sekä Länkipohjassa eversti Karl Fredrik Wilkmanin joukot. Samaan aikaan punaisia painostettiin Ruoveden ja Vilppulan lohkoilla, jotta he eivät pystyisi lähettämään vahvistuksia sivustoilleen. 16. maaliskuuta käyty Länkipohjan taistelu tuli tunnetuksi verisyydestään ja julmuudestaan. Sen aikana kaatui 41 valkoista ja 63 punaista. Surmansa saaneiden valkoisten joukossa oli muun muassa heidän legendana pitämänsä Lapuan suojeluskunnan päällikkö Matti Laurila. Kaatuneista punaisista mahdollisesti jopa 50 teloitettiin taistelun jälkeen niin sanotussa Länkipohjan verilöylyssä. Kaksi päivää myöhemmin käytiin Oriveden taistelu, jossa menetti henkensä 31 valkoista ja noin 20 punaista. Tämän jälkeen punaiset vetäytyivät kohti Tamperetta, jonka valkoiset puolestaan saavuttivat 23. maaliskuuta ja perustivat kaupungin ympärille piiritysrenkaan. Lontoon terrori-isku 3. kesäkuuta 2017
Lontoon terrori-isku oli kolmen tekijän lauantai-iltana 3. kesäkuuta 2017 Lontoossa tekemä terrori-isku, jossa kuoli kahdeksan henkilöä. Poliisi surmasi hyökkääjät. Iskussa loukkaantui 48 ihmistä, joista 21 kriittisesti. Iskujen tapahtumapaikat olivat London Bridge ja Borough Market. Tapahtumat alkoivat kymmeneltä illalla, kun hyökkääjät ajoivat tahallisesti pakettiautolla London Bridge -sillan jalkakäytävällä ihmisiä päin. Läheisellä Borough Marketilla hyökkääjät juoksivat alueen pubeihin ja puukottivat vastaantulijoita. Poliisi ilmoitti, että tekijät surmattiin. He olivat pukeutuneet valeräjähdeliiveihin. Puukkojen kanssa hyökänneitä terroristeja ampui kahdeksan aseistautunutta poliisia. Luoteja ammuttiin kaikkiaan noin 50. Poliisi ampui vahingossa myös yhtä sivullista. Kuolleista yksi on kanadalainen ja yksi ranskalainen. Irakin sota
Irakin sodassa kuoli vuoteen 2011 mennessä noin 4 500 Yhdysvaltain sotilasta ja haavoittui kymmeniä tuhansia. Sota oli vaatinut yli 80 000 siviiliuhria. Kuolleiden irakilaissotilaiden määrää ei tiedetä. 12 000 irakilaispoliisia oli kuollut sissisodassa. Sodassa kuolleiden irakilaissiviilien määristä liikkuu hyvin ristiriitaisia tietoja. IBC:n tutkimuksen mukaan sodassa kuoli lokakuuhun 2010 mennessä noin 100 000 siviiliä. Surmaajina olivat liittouman sotatoimet, rikolliset ja terroristit. Verdunin taistelu
Verdunin taistelu ( ja ) oli ensimmäisen maailmansodan länsirintaman suurtaistelu, joka käytiin Saksan ja Ranskan joukkojen välillä Verdun-sur-Meusessa, Koillis-Ranskassa, 21. helmikuuta — 18. joulukuuta 1916. Taistelu on yksi sotahistorian suurimmista taisteluista ja Sommen taistelun jälkeen ensimmäisen maailmansodan verisin taistelu – taistelut jatkuivat alle kymmenen neliökilometrin alueella taukoamatta 10 kuukautta ja niiden seurauksena noin 700 000 sotilasta kaatui ja 495 000 haavoittui. Keskimäärin taistelussa sai surmansa liki 2 300 miestä päivässä. Taistelua sanotaan myös sotahistorian suurimmaksi tykistötaisteluksi. Holokausti
Chełmnossa murhattiin yhteensä vähintään 152 000 ihmistä. Bełżecissä surmattiin noin 600 000 juutalaista. Sobibórissa tapettiin 200 000–250 000 juutalaista. Treblinkassa kuoli 750 000–900 000 juutalaista. Majdanekissa surmattiin noin 180 000 ihmistä, joista 50 000–120 000 oli juutalaisia. Auschwitzissa surmattiin vähintään 1,1 miljoonaa, mahdollisesti jopa 1,5 miljoonaa ihmistä, joista juutalaisia oli 960 000. Suomen sisällissota
Sisällissota on Suomen historian ristiriitaisin tapahtuma, jonka vaikutukset suomalaisiin ja suomalaiseen yhteiskuntaan ovat olleet poikkeuksellisen pitkäkestoiset. Kuten usein käy kansojen sisäisissä valtataisteluissa, sodan aikana ja sen jälkeen esiintyi laajamittaista terroria. Sotatoimien ollessa käynnissä molemmat osapuolet syyllistyivät poliittiseen terroriin ja raakuuksiin. Sodan kuluessa punaisten käsissä kuoli 1 424 valkoista teloitettuna, 4 kuoli vankileirillä. Valkoisten käsissä kuoli 7 370 punaista teloitettuna, 11 652 kuoli vankileirillä, suurin osa sotatoimien jo päätyttyä, sillä punaisten tai punaisiksi epäiltyjen vangitseminen ja teloittaminen jatkui laajamittaisesti vielä viimeisten taistelijoiden antauduttua. Kaikkiaan sisällissota vaati noin 38 000 uhria. Heistä noin 75 prosenttia oli punaisia, joita kuoli eniten teloituksissa sodan aikana ja sodan päätyttyä vankileireillä nälkään ja tauteihin. Varsinaisissa taistelutoimissa kuoli lähes yhtä paljon sekä punaisia että valkoisia. Terrorin uhreista vähemmistö oli valkoisia, ja myös Venäjän kansalaisia teloitettiin. Sodan muut uhrit olivat lähinnä taisteluissa kaatuneita saksalaisia ja venäläisiä sotilaita. Yhdysvaltain rotumellakat
34 ihmistä kuoli viiden päivän mellakoissa, tuhat haavoittui. Poliisi pidätti yli 3000 mellakoijaa. Mellakoijia oli reilut 30 000 ja 70 000 ihmistä oli tukemassa heitä passiivisesti. Mellakoijat ryöstivät, vaurioittivat tai tuhosivat ainakin 977 rakennusta. Poliisin avuksi tuli 4 000 kansalliskaartin sotilasta. Haymarketin tapaus
Haymarketin mielenosoitukseen odotettiin saapuvaksi noin 20 000 ihmistä, mutta lopulta paikalle ilmestyi vain vajaat 3 000. Parsonsin ja Spiesin ohella puoli kahdeksalta illalla alkaneessa tilaisuudessa puhui myös kolmas anarkisti, englantilaissyntyinen metodistipastori Samuel Fielden. Alkuvaiheessa paikalla oli lisäksi pormestari Harrison, joka totesi mielensosoituksen rauhalliseksi ja kehotti poliisijohtajaa vapauttamaan läheiselle poliisiasemalle tilaisuutta varten kootut joukot. Kokouksen jatkuessa alkoi sade, jonka vuoksi Parsonsin pariskunta siirtyi lapsineen läheiselle työväentalolle. Kellon lähentyessä kymmentä tapahtuma oli jo lähes ohitse eikä paikalla rankkasateessa ollut enää kuin parisataa henkeä. Torille ilmestyi kuitenkin vielä lähes 170 miehen vahvuinen Winchester-kiväärein varustautunut poliisiosasto, jonka johtaja kehotti mielenosoittajia hajaantumaan. Samuel Fieldenin lopetellessa puhettaan poliisien keskellä räjähti dynamiitista valmistettu pommi, joka surmasi välittömästi yhden poliisin. Räjähdyksen jälkeen poliisit aloittivat summittaisen ammuskelun, jonka yhteydessä he osuivat pimenevässä illassa myös omiin miehiinsä. Paikalla olleet mielenosoittajat puolestaan vastasivat kiväärituleen revolvereillaan. Välikohtaus vaati lopulta 11 kuolonuhria, joista seitsemän oli poliiseja ja neljä mielenosoitukseen osallistuneita työläisiä. Helmikuun 28. päivän verilöyly (Taiwan)
Tšiang Kai-šek määräsi lopulta Chen Yille kuolemantuomion tapahtumien seurauksena ja hänet teloitettiin 18. kesäkuuta 1950. Tapahtumia pyrittiin muuten peittelemään ja kaikki maininnat siitä olivat pitkään kielletty. Tšiang Kai-šekin pojan Tšiang Tšing-kuon kuoleman jälkeen vuonna 1988 kansalaisjärjestöt alkoivat vaatia verilöylyn tunnustamista. Vuonna 1992 hallinnon tekemän selvityksen mukaan verilöylyssä ja sitä seuranneessa kansannousussa sai surmansa 18 000-28 000 henkilöä. Helmikuussa 1995 silloinen presidentti Lee Teng-hui pyysi julkisesti anteeksi hallinnon puolesta ja uhrien omaisille päätettiin maksaa korvauksia. Tapahtumien muistoksi vietetään nykyisin vuosittain muistopäivää 28. helmikuuta. Verinen sunnuntai
Monet päivän tapahtumat ovat yhä kiisteltyjä eikä edes paikalla olleiden marssijoiden lukumäärästä ole selvää tietoa. Järjestäjien mukaan paikalla oli 30 000 marssijaa, mutta Lordi Widgery kertoo kyselyssään paikalla olleen vain 3 000–5 000 henkilöä. Raymond McClean kertoo kirjassaan "The Road To Bloody Sunday" (1997) arvioineensa paikalla olijoiden määräksi 15 000, ja samaa lukua käytti myös Bernadette Devlin Britannian parlamentissa. Verinen sunnuntai
brittiläisen televisiokanavan Channel 4:n raportissa tammikuulta 1997 sanotaan, että Royal Anglian Regimentin jäsenet olisivat myös avanneet tulen mielenosoittajia kohti ja että he saattaisivat olla vastuussa kolmesta kuolemasta. Verinen sunnuntai
Kaupungin kuolinsyytutkija, eläkkeellä oleva Britannian armeijan majuri Hubert O'Neill antoi lausunnon 21. elokuuta 1973 kuolemantapausten selvitysten valmistuessa. Hän julisti:
Kaksi päivää verisen sunnuntain jälkeen parlamentti päätti asettaa erikoistuomioistuimen tutkimaan päivän tapahtumat ja pääministeri Edward Heath valtuutti Britannian korkeimman oikeuden tuomari Lordi Widgery johtamaan tuomioistuinta. Useat todistajat aikoivat boikotoida tuomioistuinta sillä he eivät olleet vakuuttuneita Lordi Widgeryn puolueettomuudesta, mutta heidät suostuteltiin loppujen lopuksi ottamaan osaa tapahtumaan. Widgeryn nopeasti tuottama raportti valmistui kymmenessä viikossa (10.4. 1972) ja se julkaistiin 19. huhtikuuta. Raportti tuki armeijan näkökantaa päivän tapahtumista. Esitettyjen todisteiden joukossa oli parafiinitestien tuloksia, joita käytettiin tuliaseiden lyijyn jäämien tunnistamiseen, sekä että naulapommeja olisi löytynyt yhdeltä kuolleeksi ammutuista. Vaatteita testattiin yhdeltätoista kuolleelta räjähteiden jäänteistä ja jäljistä, mutta testit osoittautuivat negatiivisiksi. Henkiin jääneiden haavoittuneiden vaatteita ei voitu testata koska ne oli jo pesty. Useimmat irlantilaiset ja verisunnuntain todistajat kiistivät raportin johtopäätökset ja pitivät sitä poliittisena puhtaaksipesemisenä. Nykyisin on yleisesti yhtenevä mielipide on että naulapommit jotka kuvattiin Gerard Donaghyllä oli istutettu miehen taskuihin hänen kuolemansa jälkeen ja että tuliaseiden jäämät joillain kuolleista tulivat kontaktista sotilaihin jotka itse siirtelivät ruumiita . Erään miehen (James Nash) käsistä löytyneet lyijyn jäämät selitettiin helposti sillä tosiasialla että mies työskenteli jatkuvasti lyijypohjaisen hitsaussaineen kanssa. Itse asiassa vuonna 1992 John Major kirjoitti John Humelle: Mosulin taistelu
Isisin vastainen liittouma teki 17. maaliskuuta Irakin armeijan pyynnöstä al-Jadidan alueelle ilmaiskun, joka osui Isisin räjähteillä lastattuun kuorma-autoon. Ilmaiskun aiheuttama kuorma-auton räjähdys tuhosi kymmeniä läheisiä rakennuksia tiheään asutussa korttelissa. Kun alueen taistelut laantuivat vajaa viikko myöhemmin, räjähdyksen jälkiä päästiin tutkimaan. Tuhoutuneiden talojen raunioista oli kaivettu 26. maaliskuuta mennessä 61 ihmistä, mutta ilmaiskussa ja räjähdyksessä arveltiin kuolleen jopa 200 ihmistä. Monet ihmisoikeusjärjestöt huolestuivat kasvaneesta siviiliuhrien määrästä. Irakin armeija keskeytti hyökkäyksensä 25. maaliskuuta siviiliuhrien suuren määrän vuoksi. Irakin armeijan erikoisjoukkojen komentaja Maan al-Saadin mukaan ilmaiskun oli tarkoitus tappaa kerrostaloihin piiloutuneita Isisin tarkka-ampujia. Al-Saadi kiisti tienneensä talon kellareissa olleista siviileistä ja piti ilmaiskua ansana, jonka tarkoitus oli kääntää yleinen mielipide ilmaiskuja vastaan. Sommen taistelun ensimmäinen päivä
Ovillersia kohti hyökänneestä 8D:stä kuoli, haavoittui tai katosi yhteensä 5274 miehistön jäsentä ja 218 upseeria. Luultavasti 2000 kuoli. Mutta saksalaisten puolelta tappiot olivat vain 273 miestä ja 8 upseeria. 23. prikaatista onnistui 70 miestä valtaamaan hieman saksalaisten juoksuhautaa, mutta parissa tunnissa miehet lyötiin takaisin. 25. prikaatista vain harvat saapuivat 1. linjalle, mutta eivät pitäneet asemiaan. 70. prikaati eteni 1. linjalle, mutta pysähtyi konekiväärituleen ennen kuin pääsi 2. linjalle. Myös etelämpänä Ovillersin-Boisellen sektorilla saksalaisten konekiväärit niittivät satoa 34. divisioonan 101. , 102. ja 103. prikaateissa. 34. divisioonan tappiot olivat päivän raskaimmat, 6380 miestä. Juhannus
Kaupungeista maalle menoa juhannuksena on arvosteltu joukkotiedotusvälineissä 1970-luvun alkupuolelta saakka. Syitä kesäviikonlopuille tyypilliseen suureen kuolleisuuteen ovat juhannusliikenteen aiheuttamat liikenneonnettomuudet ja hukkumiset, joihin suurena syynä on alkoholin runsas käyttö. Esimerkiksi vuoden 2000 juhannuksena Suomessa kuoli 25 ihmistä. On kuitenkin vuosia, jolloin juhannuksen viileästä säästä johtuen aiheutuu vähemmän hukkumisonnettomuuksia kuin tavallisena lämpimänä kesäviikonloppuna. Sharpevillen verilöyly
Sharpevillen verilöyly tapahtui Sharpevillen townshipissä nykyisen Gautengin provinssin alueella 21. maaliskuuta 1960, kun Etelä-Afrikan poliisi avasi tulen aseistautumattomia mustia mielenosoittajia vastaan. Verilöylyssä kuoli 69 ihmistä ja yli 180 haavoittui. Sharpevillen verilöylyn vuosipäivää vietetään Etelä-Afrikassa nykyisin kansallisena ihmisoikeuksien päivänä, . Siitä on tullut YK:n Kansainvälinen päivä rotusyrjinnän poistamiseksi. Tämä aloittaa rasisminvastaisen viikon, jota vietetään Suomessa mm. kouluissa. Tlatelolcon verilöyly
Tlatelolcon verilöyly oli Meksikon asevoimien toimeenpanema sotilasoperaatio aseistautumattomia yliopisto-opiskelijoita ja muita siviilejä vastaan, joka tapahtui 2. lokakuuta 1968 "Plaza de las Tres Culturas" -aukiolla Tlatelolcon alueella Méxicossa vain kymmenen päivää ennen Méxicon kesäolympialaisten avajaisia. Virallisten tahojen mukaan verilöylyssä kuoli 20 ihmistä, mutta epävirallisten arvioiden mukaan Meksikon armeija tappoi 150–325 protestoijaa. Verinen sunnuntai
Vakuutettuaan kolmenkymmenen vuoden ajan järkkymättömästi, että verisenä sunnuntaina kuolleet olivat olleet IRA:n jäseniä toisen laskuvarjojoukon avustava komentaja tapahtumien aikaan ollut kenraali Sir Mike Jackson myönsi toukokuussa 2007, että "epäilemättä viattomia ihmisiä ammuttiin". Eislebenin verinen sunnuntai
Sunnuntaina 12. helmikuuta 1933 kommunistinen puolue järjesti lasten- ja nuortenjuhlan eislebeniläisessä työväenopistossa. Yllättäen noin 500 SA-joukkojen ja SS:n jäsentä hyökkäsi tilaisuuteen. Osa natseista avasi summittaisen tulen kohti väkijoukkoa osan pahoinpidellessä lähimpiä lapioin, vasaroin ja ketjuin. Hyökkäyksessä kuoli kolme ja 25 loukkaantui vakavasti. SA- ja SS-miehet myös vangitsivat joitakin kommunisteja, jotka vietiin keskitysleirille. Kun väkijoukko oli paennut, hyökkääjät tuhosivat työväenopistorakennuksen. Hyökkäyksen takana olivat kansallissosialistisen puolueen aluejohtaja Rudolf Jordan ja SS-johtaja Hermann Florstedt sekä Ludolf von Alvensleben, josta tuli myöhemmin SS-kenraali. Sand Creekin verilöyly
Sand Creekin verilöyly oli 29. marraskuuta 1864 tapahtunut joukkomurha, jossa 700 sotilasta, joista enemmistö oli Coloradon osavaltion miliisejä, hyökkäsi intiaanien leirikunnan kimppuun Sand Creekin luona tappaen 150 cheyenneä ja arapahoa. Hyökkääjät tappoivat enimmäkseen vanhuksia, naisia ja lapsia, sillä leirin miehistä suurin osa oli metsästysretkellä. Auschwitz
Nykykäsityksen mukaan Auschwitzissa surmattiin vähintään 1,1 miljoonaa ihmistä, mahdollisesti jopa 1,5 miljoonaa. Auschwitzissa murhattiin noin 960 000 juutalaista, mikä on noin 90 prosenttia kaikista murhatuista. Heistä Unkarista tuli 438 000, Puolasta 300 000, Ranskasta 69 000, Alankomaista 60 000, Kreikasta 55 000, Böömistä ja Määristä 46 000, Slovakiasta 27 000, Belgiasta 25 000, Saksasta 23 000, Kroatiasta 10 000, Italiasta 6 000, Valko-Venäjältä 6 000, Itävallasta 1 600 ja Norjasta 700. Juutalaisten lisäksi Auschwitzissa tapettiin 70 000 – 75 000 ei-juutalaista puolalaista, 21 000 mustalaista, 15 000 puna-armeijan sotavankia ja 10 000 – 15 000 muiden kansojen edustajia. Noin 200 000 muuta vankia kuoli nälkään, sairauksiin ja epäinhimillisiin työoloihin. Huhtikuun 9. päivän tragedia
20 henkeä, pääasiassa nuoria tyttöjä ja vanhoja naisia, kuoli ja yli 4 000 henkeä loukkaantui myrkkykaasun sekä pamppujen ja lapioiden iskujen aiheuttamien vammojen vuoksi. Aseistariisutut miliisit yrittivät evakuoida paniikkiin joutuneita ihmisiä, mutta opposition journalistien salaa kuvaama video näyttää, että sotilaat eivät sallineet lääkärien auttaa loukkaantuneita, ja sotilaat hyökkäsivät myös ambulanssien kimppuun. Videolle saatu kuva panssarivaunua tikulla hakkaavasta nuoresta miehestä muodostui Georgian neuvostovastaisen liikkeen symboliksi. Tampereen vankileiri
Syyskuun puoliväliin mennessä leirillä oli kuollut 878 punavankia. Kaikkiaan vuoden 1919 alkuun saakka toimineella leirillä kuoli Tampereen komendantinviraston ruumiskanslian tilastojen mukaan teloituksiin, nälkään ja kulkutauteihin 1 228 vankia. Suomen sotasurmat -tietokannan mukaan Tampereen leirillä kuoli 1 362 ihmistä. Houlan verilöyly
Houlan verilöyly oli 25. toukokuuta 2012 Syyrian sisällissodassa tapahtunut verilöyly Houlan alueella, Homsin pohjoispuolella olevissa kylissä. YK:n mukaan verilöylyssä kuoli 108 ihmistä. Pääosa kuolleista oli tapettu, ja verilöylyn suoritti hallitusta tukevat "shabiha"-joukot. Bakun levottomuudet 1990
Bakun levottomuudet 1990 ("Musta tammikuu", "Musta lauantai", "Lauantain joukkomurha") olivat 13. tammikuuta 1990 alkanut armenialaisvastainen pogromi ja sen verinen kukistaminen neuvostoarmeijan voimin. Pogromi oli vastaus azerien pois ajamisiin Vuoristo Karabahista.
Azerikansallismieliset hyökkäsivät 13. tammikuuta Bakussa asuneiden armenialaisten kimppuun tappaen ainakin 90 armenialaista siviiliä ja haavoittaen yli 600:aa. Bakun poliisi ei puuttunut mellakkaan. Neuvostojoukot saapuivat lopettamaan pogromin vasta viiden päivän jälkeen, jolloin
enimmät armenialaiset oli jo ajettu pois kaupungista. Neuvostosotilaat ampuivat virallisten tietojen mukaan 93-137 mellakoinutta azerisiviiliä, ehkä jopa 300, ja haavoittivat 800:aa. Neuvostosotilaita kuoli ainakin 29. Verinen sunnuntai
Savillen tutkimuksessa esitettiin väite, että McGuinness olisi ollut vastuussa naulapommien sytyttimien jakelusta verisunnuntaina. Paddy Ward väitti, että hän oli IRA:n nuorisosiiven Fianna Éireannin johtaja tammikuussa 1972. Hän väitti McGuinnessin, silloisen kaupungissa olleen IRA:n avustavan komentajan, sekä toisen nimettömän IRA:n jäsenen antaneen hänelle pommien osia 30. tammikuuta, samana päivänä kuin ihmisoikeusmarssi tapahtui. Hän sanoi organisaationsa aikoneen hyökätä kaupungin keskusta-alueelle Derryyn päivänä, jolloin Britannian hallitus ampui siviilit. McGuinness leimasi väitteet ”kuvitelmiksi”, kun Sinn Féin neuvonantaja Derryssä Gerry O'Hara sanoi, että hän ja Ward olivat siihen aikaan Fiannan johtajia. Vehkajärven taistelu
Vehkajärven taistelussa kaatui ainoastaan neljä valkoista. Punaisia kuoli arvioiden mukaan 40–50, joista suurin osa oli valkoisten teloittamia antautuneita tai haavoittuneita. Joukossa oli 18 Valkeakosken punakaartin miestä, joiden ruumiit kuljetettiin puolentoista viikon kuluttua Valkeakoskelle ja haudattiin Paviljonginmäelle 17. maaliskuuta järjestetyissä suurissa sankarihautajaisissa. Vuonna 1946 vainajat siirrettiin Valkeakosken hautausmaalla sijaitsevaan joukkohautaan. Vehkajärven hautausmaalla on 13 taistelussa kaatuneen tuntemattoman punaisen joukkohauta muistomerkkeineen. Bostonin verilöyly
Bostonin verilöyly (yhdysvaltalaisten käyttämä nimitys, ) tai King Streetin välikohtaus (brittien käyttämä nimitys, ) oli Bostonissa 5. maaliskuuta 1770 sattunut välikohtaus Britannian armeijan ja bostonilaisen väestön välillä. Välikohtaus sai alkunsa bostonilaisten uhkailtua brittisotilaita sanallisesti ja heiteltyä näitä kohti lumipalloja ja muita esineitä. Lopulta brittisotilaat ampuivat ilman esimiestensä käskyä kohti väkijoukkoa tappaen viisi ja haavoittaen kuutta ihmistä. Mosulin taistelu
Länsi-Mosulista oli paennut Irakin joukkojen 19. helmikuuta 2017 aloittaman hyökkäyksen jälkeen 27. helmikuuta mennessä noin 3 800 ihmistä. Paenneita oli 28. helmikuuta mennessä yli 16 000. YK:n mukaan Länsi-Mosulista oli paennut 3. maaliskuuta mennessä 28 400 siviiliä. Irakin joukkojen Mosulin keskustaan 5. maaliskuuta aloittaman hyökkäyksen alussa paenneita oli arviolta 45 000 ihmistä. Kansainvälisen pakolaisjärjestön mukaan Länsi-Mosulista oli paennut 8. maaliskuuta mennessä yli 51 000 siviiliä. Kansainvälisen siirtolaisuusjärjestön mukaan Länsi-Mosulista oli paennut 14. maaliskuuta mennessä 80 000 ihmistä. Länsi-Mosulista oli yrittänyt paeta siviileiden mukana myös irakilaisia Isis-taistelijoita. YK:n mukaan Länsi-Mosulista oli paennut 23. maaliskuuta mennessä 153 000 ihmistä. YK:n mukaan Länsi-Mosulista oli paennut 27. maaliskuuta mennessä yli 180 000 siviiliä. Länsi-Mosuliin tehdyn hyökkäyksen ensimmäisinä viikkoina sieltä pakeni päivässä vain noin 2 400 ihmistä, mutta kuuden viikon kuluttua hyökkäyksen alkamisesta Länsi-Mosulista pakeni arviolta 8 000–12 000 ihmistä päivässä. Iranin ihmisaaltohyökkäykset
Vuoteen 1986 mennessa Irakin sotilaita oli kuollut yleisimmin käytetyn arvion mukaan noin 250 000 ja iranilaisia noin 100 000, kun taas haavoittuneita iranilaisia oli puoli miljoonaa, irakilaisia 150 000. Toisen luotettavan arvion mukaan kuolleiden yhteismäärä oli 600–800 000. Vuonna 1987 Irakin hallitus ilmoitti miljoonan iranilaisen kuolleen. Suurissa yksittäisessä operaatioissa saattoi menehtyä 10–40 tuhatta henkeä lähinnä ihmisaaltohyökkäysten takia. Algerian sota
Sodasta tuli erittäin verinen, ja molemmat osapuolet syyllistyivät toistuvasti hirmutekoihin. Taisteluissa kaatui tai tapaturmaisesti kuoli 25 000 ranskalaista sotilasta ja 3 000 Ranskan armeijan algerialaissotilasta. Terrori-iskuissa sai surmansa tai katosi 3 600 eurooppalaisperäistä henkilöä. Ranskan armeijan arvellaan surmanneen vähintään 155 000 ALN:n sissiä, mutta haavoihinsa kuolleet mukaan lukien määrä saattaa olla moninkertainen. Muslimisiviilejä kuoli sotaan liittyvistä syistä vähintään 50 000. Siviiliuhreista monet saivat surmansa FLN:n vainotessa Ranskan yhteistoimintahenkilöiksi epäilemiään algerialaisia. Kuolonuhreja vaativat myös FLN:n sisäiset vainot ja valtataistelut, FLN:n ja sen kanssa kilpailleiden algerialaisjärjestöjen (kuten MNA:n) kamppailut, ranskalaisen OAS-järjestön terroritoiminta sekä Ranskan toimeenpanemat kuolemanrangaistukset. Kristalliyö
Vainossa tuhottiin yli 1 300 synagogaa, monia juutalaisia hautausmaita, lähes 7 000 liikettä ja kotia. Yli 30 000 juutalaista vietiin keskitysleireihin. Arvio kuoliaaksi hakattujen määrästä vaihtelee 36:sta 91:een. Eri lähteet antavat hyvin erilaisia lukuja tuhoista. Kristalliyön tapahtumat synnyttivät kansainvälisen reaktion ympäri maailmaa. Monet natsimyönteiset liikkeet tuomittiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, mikä johti niiden merkityksen vähenemiseen. Pariisin verilöyly
Pariisin verilöyly oli 17. lokakuuta 1961 Pariisissa tapahtunut joukkomurha, jolloin poliisi surmasi useita kymmeniä rauhanomaiseen mielenosoitukseen osallistuneita algerialaisia. Arviot uhrien lukumäärästä vaihtelevat 50 ja 200 välillä. Tapahtumat olivat osa tuolloin seitsemättä vuotta jatkunutta Algerian itsenäistymissotaa. Joutsenon taistelut
Sotatoimien aikana tapahtuneessa terrorissa kuoli punaisten surmaamana 17 ja valkoisten surmaamana 19 henkilöä. Uhrit olivat suurimmaksi osaksi vakoilijoiksi tai vihollisen avustajiksi epäiltyjä. Huomionarvoista on, että valkoisten surmaamien joukossa oli useita naisia. Tämän lisäksi valkoiset teloittivat Jänhiälässä 5. huhtikuuta käydyn taistelun yhteydessä mahdollisesti jopa useita kymmenitä antautuneita punakaartilaisia. Joissakin lähteissä on tuolloin mainittu kaatuneiden punaisten määräksi jopa 80–90, mikä ei voi selittyä muulla kuin teloituksilla. Suurin osa ammutuista oli Helsingin punakaartin miehiä. Punaiset puolestaan saivat saman taistelun yhteydessä 27 vankia, joista kolme halusi vapaaehtoisesti siirtyä taistelemaan punaisten puolelle. Loput 24 vietiin Lappeenrantaan, jossa heidät ammuttiin juuri ennen punaisten perääntymistä Viipuriin. Vankeja teloitettiin Saimaan jäällä sekä Lappeenrannan rautatieasemalla. Lappeenrannan haltuunoton jälkeen valkoiset aloittivat 26. huhtikuuta talo talolta edenneen puhdistuksen jonka aikana saatiin noin 400 vankia. Lisäksi punaisia vangittiin kaupungin ympäristöstä, kuten Luumäeltä ja Taavetista. Kolmen seuraavan viikon aikana Lappeenrannassa teloitettiin ainakin 437 punaista tai sellaiseksi epäiltyä. Lappeenrannan vankileirille suljettiin noin 3 000 punavankia, joista 700 kuoli. Verisunnuntai (1905)
Marssijoita oli kaiken kaikkiaan 140 000, mutta keisari ei ottanut heitä vastaan. Heitä vastassa oli sotilaita, jotka avasivat tulen siviilejä vastaan. Eri lähteiden mukaan ammuttiin 200–1000 mielenosoittajaa. Love Paraden onnettomuus
Love Paraden onnettomuus sattui 24. heinäkuuta 2010 Love Parade -musiikkitapahtumassa Duisburgissa, Saksassa. Onnettomuudessa 21 ihmistä kuoli ja 511 loukkaantui. Uhreista 15 kuoli tapahtumapaikalla ja kuusi myöhemmin sairaalassa. Ruumiinavaukset paljastivat, että ainakin 20 uhrin kuolinsyy oli tukehtuminen tungokseen. Bosnian sota
Aseistettuja joukkoja, joita toimi Bosnian sodassa:Viimeisimpien arvioiden mukaan Bosnian sodassa kuoli kaikkiaan 100 000–110 000 ihmistä, joista 40  % oli siviilejä. Heti sodan jälkeen kuolonuhrien lukumääräksi arvioitiin noin 200 000 ihmistä. Noin 1,8 miljoonaa ihmistä pakeni tai joutui karkotetuksi. Syyskuun 11. päivän terroriteot
Terrori-iskuissa ja kaappauksissa kuoli yhteensä lähes 3 000 ihmistä, mutta tarkkaa lukua on vaikea määritellä. Muutama viikko iskujen jälkeen uhreja arvioitiin olevan yli 6 000. Kun iskuista oli kulunut vuosi, muistotilaisuudessa luettiin New Yorkin silloisen pormestarin Rudolph Giulianin johdolla 2 801:n New Yorkissa menehtyneen uhrin nimet. Luettelosta oli vähän aikaisemmin poistettu kymmeniä nimiä petosepäilyjen vuoksi. Tämänkin jälkeen arvio New Yorkissa kuolleiden määrästä on laskenut. Vuonna 2004 komission raportissa annettiin New Yorkin uhrien lukumääräksi 2 749, mutta sen jälkeen viralliseen iskuissa kuolleiden luetteloon on lisätty ihmisiä. Viimeksi luetteloon on lisätty Leon Heyward, joka kuoli imusolmukesyöpään vuonna 2008, minkä jälkeen New Yorkissa kuolleiden virallinen lukumäärä on 2 752. Arlingtonissa kuolleita oli 184 ja Shanksvillessä 40, jolloin uhrien kokonaislukumääräksi saadaan 2 976. Kaikki 19 kaappaajaa saivat surmansa. Kuolleiden joukossa oli yli 90 eri maan kansalaisia. Batepán verilöyly
Siirtomaavirkamies tapettiin 3. helmikuuta viidakkoveitsellä Batepán kylässä, jonka jälkeen portugalilaiset keräsivät alueen sãotomélaiset (myös nimellä "forrot") työläiset yhteen. Useat kuljetettiin Fernão Diasin pakkotyöleirille ja osa paloi elävältä yrittäessään piiloutua kaakaopapujen kuivauslaitteisiin. Portugalilaiset kohdistivat sãotomélaisiin fyysistä ja psyykkistä kidutusta. Yksi tunnetuimmista tapauksista oli 46 ihmisen ahtaminen kymmenelle hengelle tarkoitettuun vankikoppiin, jossa vain 18 selviytyi yön yli. Useita tunnettuja sãotomélaisia ja heitä tukevia valkoisia plantaasinomistajia karkotettiin Príncipen saarelle. Tarkkaa kuolonuhrien määrää ei tiedetä, mutta usein puhutaan 1 032 uhrista. Lukua pidetään kuitenkin suurelti symbolisena, sillä kaksi viimeistä numeroa viittaa verilöylyn tapahtumapäivämäärään 3.2. Déjà Vu (elokuva)
Laskiaistiistaina, New Orleansin Mardi Gras -juhlassa satoja Yhdysvaltain laivaston sotilaita ja heidän perheitään kuljettava autolautta räjähtää ja uppoaa jokeen tappaen vähintään 543 matkustajaa. ATF:n agentti Doug Carlin (Denzel Washington) lähetetään tutkimaan räjähdystä ja hän löytääkin todisteita siitä, että tapahtuma oli terroristin työtä. Doug tapaa tapahtumaa tutkivan poliisin ja FBI:n agentin Paul Pryzwarran (Val Kilmer) ja kertoo heille löydöstään. Toimistolle palattuaan Doug saa tietää joesta ylös nostetusta hiiltyneestä ruumiista, Claire Kucheveristä (Paula Patton). Clairen ruumis oli kuitenkin löydetty jo ennen räjähdystä. Musta toukokuu (1992)
Musta toukokuu () on nimitys, jolla viitataan Bangkokissa 17.-20. toukokuuta 1992 järjestettyihin mielenosoituksiin ja niiden veriseen kukistamiseen. Noin 200 000 ihmistä osallistui kenraali Suchinda Kraprayoonin hallituksen vastaiseen protestiin Bangkokin keskustassa. Armeijan voimankäyttö mielenosoittajia vastaan johti virallisen tiedon mukaan 52 ihmisen kuolemaan, lukuisiin katoamisiin ja satoihin loukkaantumisiin. Yli 3 500 ihmistä pidätettiin, ja useat heistä ovat kertoneet että heitä kidutettiin. Venäjän asevoimat Syyrian sisällissodassa
Venäjä teki kolmen ensimmäisen sotaviikon aikana yli 500 ilmaiskua. Ihmisoikeusjärjestö SOHR:in mukaan Venäjän ilmaiskut tappoivat noin kolmessa viikossa 20. lokakuuta mennessä noin 370 ihmistä, joista 250 kapinallistaistelijoita, joista 50 Isis:in taistelijoita . Venäjän ilmaiskujen 20. lokakuuta mennessä tappamien 127 siviilin joukossa oli SOHR:n mukaan 34 naista ja 36 lasta. SOHR ilmoitti, että 13 siviiliä kuoli ilmaiskussa Idlibin alueella Sarminissa sijaitsevaan kenttäsairaalaan. Sairaala oli syyrialais-amerikkalaisen järjestön..
Ihmisoikeusjärjestö HRW julkaisi joulukuussa raportin, jonka mukaan todennäköisesti Venäjän lentokoneet tappoivat kymmeniä ihmisiä Idlibin kaupungissa pommien osuttua mm markkinatorille. Venäjä myös käytti raportin tietojen mukaan rypälepommeja todistetusti ainakin 20 kertaa yhdeksässä paikassa. Ihmisoikeusjärjestö SOHR:in mukaan Venäjän ilmaiskut tappoivat 20. tammikuuta mennessä noin 3000, joista 1000 siviiliä ja yli 890 ISIS:in jäsentä. Sinimäkien taistelu
Sinimäkien taistelut olivat toisen maailmansodan Viron alueella käydyistä taisteluista verisimmät. Hyökkääjien ja puolustajien tappiot olivat kymmeniätuhansia. Hyökkääjien tappiot kaatuneina ja haavoittuneina olivat 160 000–170 000. Erään arvion mukaan kaatuneiden neuvostosotilaiden määrä oli 35 000 ja haavoittuneiden 135 000. Puolustajien kokonaistappiot jäivät 10 000:n haavoittuneeseen ja kaatuneeseen. Saksalaisten mukaan puolustajat tuhosivat 160 hyökkääjän panssarivaunua. Taistelu oli voitto puolustajille, mutta niiden kokonaismerkitys jäi pieneksi, sillä Pohjoinen armeijaryhmä oli 30. heinäkuuta alkaen motissa neuvostojoukkojen edettyä Itämerelle Latviassa. Hitler antoi luvan vetäytyä Virosta 16. syyskuuta ja 17. syyskuuta saksalaiset aloittivat vetäytymisen Narvan rintamalta. Tallinna menetettiin neuvostojoukoille 22. syyskuuta. My Lain verilöyly
16. maaliskuuta sotilaat olivat varautuneet suurhyökkäykseen, mutteivät löytäneet kylästä vihollisjoukkoja. He tappoivat satoja siviilejä, joista suurin osa oli vanhoja miehiä, naisia, lapsia ja vauvoja. Uhreja kidutettiin ja raiskattiin. Kymmeniä ihmisiä vietiin ojaan ja teloitettiin automaattiaseilla. Uhrien tarkka lukumäärä vaihtelee lähteestä riippuen. Tavallisimmin mainitaan 347 ja 504 kuollutta. Paikalle pystytetyssä muistomerkissä on 504 nimeä ja uhrien iät vaihtelevat yksivuotiaasta 82-vuotiaaseen. Varsovan piiritys
10. syyskuuta, Luftwaffen pommitusoperaation alkuvaiheen tuhoisimpana päivänä kaupungin yläpuolella oli yli 70 saksalaiskonetta, jotka tekivät päivän aikana 17 peräkkäistä pommituslentoa. Pommitusten aiheuttaman hävityksen vuoksi päivä sai lisänimen ”Verinen sunnuntai”. Tampereen taistelu
Kalevankankaan taistelu oli Raudun taistelun ohella koko sisällissodan verisin yksittäinen taistelu. Valkoiset menettivät koko päivän aikana hieman yli 200 miestä, punaiset noin 100. Pelkästään valkoisten asevelvollisuusjoukkoja komentaneita jääkäreitä kaatui tuon päivän aikana 28, osin sen vuoksi, että heidät erotti helposti vihreästä univormustaan. Seuraavana päivänä jääkäriupseerit ja -aliupseerit saivat määräyksen pukeutua samanlaisiin asuihin kuin miehistö. Vaikka valkoiset onnistuivat valtaamaan Kalevankankaan ja etenivät etelässä Viinikanojalle sekä pohjoisessa Lapinniemeen, he eivät kyenneet kärsimiensä tappioiden vuoksi jatkamaan hyökkäystään muutamaan päivään. Punaiset saivat luotua uuden puolustuslinjan Tammelan itäpuolelle. Taistelu oli punaisille eräänlainen torjuntavoitto, sillä he pitivät edelleen kaupungin koko kanta-alueen hallussaan ja Tampereen lopullinen valtaus lykkäytyi. Verinen sunnuntai
Huolimatta siitä, että Britannian pääministeri John Major hylkäsi John Humen pyynnöt kuolemantuottamusten julkisen tutkinnan järjestämisestä, hänen seuraajansa Tony Blair päätti kuitenkin käynnistää asiasta uuden tutkimuksen. Tutkintalautakunnan puheenjohtajaksi asetettiin Lord Saville ja tutkimus käynnistyi tammikuussa 1998. Muina tuomareina toimivat John Toohey (kuningattaren neuvonantaja) ja entinen Australian korkeimman oikeuden jäsen, jolla oli hyvä maine aboriginaalien ongelmien hoidosta (hän korvasi uusiseelantilaisen Sir Edward Somersin, joka vetäytyi tehtävästä vuonna 2000 henkilökohtaisista syistä) ja William Hoyt (kuningattaren neuvonantaja), entinen New Brunswickin pääoikeuskansleri sekä Kanadan juridisen neuvoston jäsen. Todistajien kuuleminen ja aineiston keruu päättyivät marraskuussa 2004 ja raporttia kirjoitetaan edelleen. Savillen tutkimus on perusteellisempi kuin Widgeryn tutkimus, jossa haastateltiin suurta määrä todistajia, mukaan lukien paikallisia asukkaita, sotilaita, lehdistön edustajia sekä poliitikkoja. Tähän mennessä kerätyt todisteet ovat heikentäneet Widgeryn raportin uskottavuutta. On väitetty, että jotkut ruumiit sijoitettiin aseiden ja räjähteiden vierelle sekä muun aineiston (sisältäen pelikortteja jne) on todettu aiheuttaneen virheellisiä positiivisia tuloksia testattaessa ruumiista räjähdeaineiden jäämiä. Eräät Widgeryn tutkimuksen raporteista vastuussa olevat tiedemiehet hylkäävät nyt tulkinnat, jotka puolustusministeriö kirjasi heidän löydösraportteihinsa. Lord Saville kieltäytyy kommentoimasta Widgeryn raporttia ja on huomauttanut, että Savillen tutkimus on selvitys verisunnuntaista eikä Widgeryn lautakunnasta. Bradfordin katsomopalo
Palossa kuoli 52 katsojaa, 211 kuljetettiin sairaalaan, heistä 78 oli pahoin loukkaantuneita. Viikon kuluttua menehtyi sairaalassa pahoin palanut mies, joka oli 53. kuolonuhri. Palon kuolonuhrien lukumääräksi tuli lopulta 56 ihmistä. Daraan kansannousu ja taistelut
22. huhtikuuta "Suurena perjantaina" Syyrian 20 kaupungin protesteissa kuoli noin sata ihmistä. Oliivinlehtiä kantaneesee rauhanomaiseen mielsnoitusjoukkon osui äkkiä luoteja. Päivä oli siihen astisista ehkä verisin.
Kansa hyökkäsi raivoissaan oikeustaloon, Baath-puolueen toimistoon ja ennen kaikkea Syriatelin konttoriin. Syriatelin omisti Bashar Assadin serkku Rami Makhluf. Vihastuneet protestoijat polttivat Syriatelin konttorin Vesuviuksen tulivuorenpurkaus 79
Räjähdys säikytti monet Pompejin asukkaista pakoon sataman laivoihin ja pitkin eteläisiä teitä. Ruoka jäi pöydälle, kotieläimet paikoilleen ja leivät uuniin, kun ihmiset pakenivat pakokauhun vallassa. Noin 2 000 – 3 000 kuoli kuumaan tuhkaan ja myrkkykaasuihin, kuten hiilidioksidiin, sen tunkeutuessa kellareihin, joista ihmiset etsivät suojaa tuhkasateelta. Kaupunkiin satoi pian räjähdyksen jälkeen lapilleja ja kiviä metrin paksuudelta. Hetkeä myöhemmin tuhkaa satoi toinen metri, mitä seurasi vielä maanjäristys. Kolmessa tunnissa kaupunki oli hautautunut 4–5 metriä syvän tuhka- ja hohkakivikerrostuman alle. Ihmiset hautautuivat elävältä maanjäristyksen sortamiin taloihin. Operaatio Valettu lyijy
Hyökkäyksessä kuoli YK:n pakolaisapu UNRWA:n mukaan yli 1 300 palestiinalaista. Kuolleista ainakin puolet, mahdollisesti jopa kolme neljäsosaa oli siviilejä mukaan lukien 437 alle 16-vuotiasta lasta, 110 naista ja 123 miespuolista vanhusta. Kuolleissa oli lisäksi 14 lääkäriä sekä 4 toimittajaa. Daljin joukkomurha
Daljin joukkomurha oli Kroatian sodassa tapahtunut veritöiden sarja, jossa serbien asejoukot ensin valtasivat Daljin kylän tappaen puolustajia ja myöhemmin surmasivat vankejaan. Dalj on hieman yli 5 000 asukkaan kylä Kroatiassa Tonavan varrella Serbian Vodvodinan rajalla. Puolisotilaalliset joukot ja armeija valtasivat Daljin 1. elokuuta 1991 samaan aikaan, kun oli määrä aloittaa Euroopan yhteisön ohjaamat neuvottelut Kroatian kriisin ratkaisemiseksi. Hyökkäyksen varhaisessa vaiheessa tuhannet ei-serbit pakenivat hyökkäyksen kohteena olleista Daljista, Erdutista ja Aljmašista. Taisteluissa kuoli seitsemän serbiä. Elokuussa Arkanin četnikit pidättivät ja tappoivat myös 11 kroaattisiviiliä, jotka haudattiin joukkuhautaan muun muassa Ćelijeen. Serbien johtama panssareilla kulkeva liittoarmeija esti kevyesti aseistettuja kroaatteja tekemästä vastahyökkäystä Daljiin. David Cameron
Kesäkuussa 2010 Cameron pyysi anteeksi Pohjois-Irlannin verisunnuntain joukkosurmaa. Verisunnuntaina vuonna 1972 brittisotilaat ampuivat kuoliaaksi Pohjois-Irlannin Londonderryssä 14 mielenosoittajaa. Cameronin mukaan tapahtunut ei saa enää toistua, ja hän myönsi joidenkin brittisotilaiden käyttäytyneen väärin. Vicksburgin taistelu
Grant piiritti kaupunkia 18. toukokuuta-4. heinäkuuta 1863. Ensimmäisen kerran Grantin joukot hyökkäsivät kaupunkiin Graveyard Roadia, mutta saivat vastaansa murhaavaa tulta Stockade Redanista, ja Grant menetti yli 900 miestä, ja hänen joukkonsa vetäytyivät takaisin pohjoisvaltioiden puolustuslinjoille. Etelän tappiot tuona päivänä olivat alle 200 miestä. 22. toukokuuta Grant aloitti kaupungin ankaran tykistöpommituksen, joka aiheutti vähän aineellisia vahinkoja, mutta laski puolustajien moraalia. Samaan aikaan pohjoisvaltiot aloittivat uuden hyökkäyksen kenraalien James B. McPhersonin ja John A. McClernadin johtamina. Kaupungin odotettiin pohjoisvaltioiden puolella luhistuvan samana päivänä. Grantin sotilaat huusivat hänelle "Hardtack!", hänen ratsastaessaan ohi, sanalla viitattiin edellisenä yönä joukoille tarjottuun "hardtackiin", kahviin ja papuihin. Unionin joukot olivatkin hyvin syöneitä ja valmiita taisteluun huolimatta ensimmäisen hyökkäyksen verisyydestä. Unionin joukot onnistuivat murtamaan linjat muutamassa kohtaa, mutta etelävaltiot saivat lyhyiltä puolustuslinjoiltaan tuotua nopeasti lisää joukkoja, ja hyökkäykset lyötiin takaisin. 22. päivä pohjoisvaltiot menettivät 4000 miestä haavoittuneina ja kaatuineina. Kroatian sodan loppuvaihe
4. elokuuta 1995 kroaattien ja muslimien sotilaat ja poliisit aloittivat Kroatiassa ja Bosniassa yhteishyökkäyksen nimeltä Operaatio Myrsky ("Operacija Oluja"). 40 tunnissa kroaatit valloittivat Pohjois-Dalmatian, eteläisen ja itäisen Likan, Kordunin ja Banijan. Krajinan serbitasavalta romahti. Kroaattien sotilaita ja kansalliskaartin joukkoja oli operaatiossa mukana 200 000, panssareita 350 ja lisäksi 3000 tykistöasetta. Helikoptereita oli 50. Serbeillä puolestaan oli vain 50 000 sotilasta ja 200 panssaria sekä 350 raskasta tykistöasetta. Kroaattien tappiot olivat 1430 haavoittunutta ja 174 kuollutta sotilasta. Serbejä kuoli operaatiossa 1542, noin 750 hautaa on löydetty Kninistä etelään suorittivat kroaatit etnisiä puhdistuksia. Arviolta 50 000 serbisotilasta ja 200 000 serbisiviiliä pakeni Kroatiasta, vaikka Kroatian hallitus pyysi heitä jäämään. Pakenemisen syynä oli pelko kroaattien kostosta. Serbijärjestö Veritasin mukaan operaatiossa olisi kuollut noin 1810 serbiä, joista ehkä ainakin kolmasosa sotilaita. Kroatia vaikeutti serbien paluuta asuinalueilleen sodan jälkeen. Se myös jarrutti Haagissa tehtäviä kroaattisotilaisin kohdistuneita oikeudellisia tutkimuksia, mm. sillä seurauksella että kninin tulituksesta epäilty Ante Gotovina vapautettiin, vaikka oli ensin saanut tuomion Erilaisista rikkomuksista laajalti syytetty kenraali Ante Gotovina ensin tuomittiin ja sitten vapautettiin, mm. sen takia että kroaatit itse kieltäytyivät luovuttamasta Gotovinaa vastaan todistavia tykistödokumentteja kansainväliselle oikeudelle. Mountain Meadowsin verilöyly
Mountain Meadowsin verilöyly oli 7.–11. syyskuuta 1857 tapahtunut joukkomurha, jossa mormonien miliisin joukot hyökkäsivät Arkansasista Kaliforniaan matkalla ollutta siirtolaisten karavaania vastaan. Tapahtumat käynnistyivät hyökkäyksenä, josta kehkeytyi lopulta neljä päivää kestänyt piiritys, joka loppui, kun mormonit teloittivat jäljelle jääneet antautuneet siirtolaiset. Lähes kaikki siirtolaiset tapettiin – vain 17 alle 8-vuotiasta lasta jätettiin henkiin. Ruumiit jäivät paikoilleen kahden vuoden ajaksi, ja hengissä säilyneet lapset annettiin paikallisten mormoniperheiden kasvatettavaksi. Tapahtuma innoitti vuonna 2007 ilmestyneen elokuvan "September Dawn". Vierumäen taistelu
Valkoiset menettivät taistelussa noin 10 kaatunutta ja 40 haavoittunutta, joiden joukossa oli myös jalkaansa osuman saanut kapteeni Tapola. Taistelussa kaatuneiden punaisten lukumäärä ei ole tiedossa, mutta muistitiedon ja arkistolähteiden perusteella Vierumäen joukkohautaan haudattiin noin 200–280 punakaartilaista, joista suurin osa on teloitettuja. Heidän tarkka lukumääränsä tai vainajien henkilöllisyys ei kuitenkaan ole selvillä. Heinolan miehittäneitä valkoisten joukkoja komentanut Georg Londén laski taistelua seuranneena päivänä 208 kaatunutta punaista. Suomen sotasurmat -tietokanta tuntee kuitenkin vain 18 Vierumäellä kaatunutta punaista, mikä johtuu siitä, että suurin osa kaatuneista oli kotoisin muualta Suomesta. Vukovarin piiritys
Haavoittuneita kroaatteja surmattiin Ovčaran sairaalassa Vukovarin lähellä ainakin 194, mahdollisesti jopa noin 264 muutamana valloituksen jälkeisenä päivänä. Ensin vankeja hakattiin ja kidutettiin. Osa kuoli vammoihinsa, mutta satoja teloitettiin Ovčaran maatilalla ja haudattiin joukkohautaan. Punaiselle Ristille ja muille kansainvälisille tarkkailijoille oli luvattu, että he saavat valvoa sairaalan evakuointia, mutta tarkkailijoiden pääsy sairaalalle estettiin. Hämeen rintama
Rauhallisten välipäivien jälkeen valkoiset käynnistivät uuden suurhyökkäyksen aamuyöllä 3. huhtikuuta. Punaisten vastarinta oli sitkeää ja hyökkääjät kärsivät edetessään suuria tappioita, kun taisteluja käytiin talo talolta. Ensimmäisen päivän aikana valkoiset saivat hallintaansa kaupungit itäosat aina Tammerkoskelle saakka. Päivästä muodostui lopulta koko sisällissodan verisin, valkoiset menettivät kaatuneina 207 miestä ja punaiset ainakin 115, mutta mahdollisesti jopa 170. Osapuoleltaan tuntemattomia eli lähinnä siviilejä kuoli 18. Päivän aikana nähtiin myös yksi sodan tunnetuimmista operaatioista, kun eversti Gunnar Melinin johtama komppania murtautui kaupunkiin ja valtasi Näsikalliolla sijaitsevan Näsilinnan palatsin, josta he kuitenkin joutuivat luopumaan, koska Tampereelle edenneet joukot olivat juuttuneet Tammerkosken itäpuolelle. Kaupungin puolustus murtui lopulta kahden päivän kuluttua ja viimeiset punaiset antautuivat 6. huhtikuuta, jonka merkiksi Pyynikinharjulla sijainneen puisen näkötornin huipulle nostettiin valkoinen lippu. Vietnamin sota
Vietkongin sissit surmasivat sodassa 36 725 ja kaappasivat 58 499 henkeä. He keskittyivät johtajiin, joiksi katsoivat muiden muassa koulujen opettajat. Vaikka Yhdysvaltain armeijan tappamien ja vangitsemien määrästä ei ole vastaavia tilastoja, kumpikin osapuoli syyllistyi useisiin sotarikoksiin ja kyseenalaisiin menetelmiin. Myöhemmin Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter totesi, että Yhdysvaltain ei tarvitse pyytää anteeksi vietnamilaisilta, koska ”tuho oli molemminpuolista”. Huến taistelu
Huến taistelu oli pisin ja verisin Tet-hyökkäykjsen taisteluista. Sitadelli, puolet Huến liikekeskustasta ja lähes kaikki kaupungin historialliset kohteet tuhoutuivat taistelujen aikana. Molemmat osapuolet kärsivät huomattavia tappioita. Yhdysvaltain maavoimat menetti 74 miestä kaatuneina ja 507 haavoittuneina ja merijalkaväki vastaavasti 147 kaatuneina ja 857 haavoittuneina. Etelä-Vietnamin tappiot olivat 384 kaatunutta ja 1 830 haavoittunutta. Pohjois-Vietnam ja Vietkong menettivät kaatuneina yli 5 000 miestä ja tuntemattoman määrän haavoittuneina. Lisäksi amerikkalaiset ja etelävietnamilaiset ottivat 89 sotavankia. 26 helmikuuta löydettiin myös ensimmäinen kommunistien siviiliuhrien joukkohauta. Vietkongin jäsenet olivat surmanneet vihollisikseen mieltämiä ihmisryhmiä, kuten ulkomaalaisia, uskonnollisia tai poliittisia johtajia, sekä muita "taantumuksellisia elementtejä". Haudoista löydettiin lopulta yhteensä 2 810 henkilön ruumiit ja joidenkin tutkijoiden mukaan surmattujen määrä saattaa olla jopa 5 700. Monet siviilit saivat lisäksi surmansa jäädessä eri osapuolten tulen väliin ja 116 000 kaupungin asukasta oli jäänyt taistelun jälkeen kodittomaksi. Hämeen rintama
Torstaista 28. maaliskuuta muodostui valkoisten keskuudessa yksi koko sisällissodan tunnetuimmista päivistä, jota ryhdyttiin kutsumaan nimellä ”Verinen torstai”. He tekivät tuolloin rajun hyökkäyksen kohti Tamperetta aikomuksenaan vihdoin ja viimein valloittaa koko kaupunki. Eteneminen jäi kuitenkin pieneksi, mutta sen sijaan valkoiset kärsivät päivän aikana siihen astisen sodan raskaimmat miehistötappionsa. Koko sodan aikana suurempia päivätappiota tuli vain 3. huhtikuuta kaupunkiin tehdyssä hyökkäyksessä. ”Verisen torstain” taistelut keskittyivät pääosin keskustan itäpuolella sijaitsevalle Kalevankankaan hautausmaalle ja sen lähiympäristöön. Taistelut alkoivat yhdeksän aikaan aamulla ja lopulta neljältä iltapäivällä valkoiset onnistuivat saamaan hautausmaan haltuunsa. Suojeluskuntalaisten sijasta valkoiset lähettivät taisteluun asevelvollisten muodostaman II jääkärirykmentin, jota komensi jääkärimajuri Gabriel von Bonsdorff. Asevelvollisten käyttämisen taustalla oli joukkojen parempi toimintakyky mahdollista suurista tappioista huolimatta. Niitä oli vapaaehtoisten muodostamia suojeluskuntajoukkoja helpompi komentaa taisteluun kovaa kuria käyttäen ja rangaistuksilla uhaten. Asevelvollisjoukkojen heikko koulutustaso ja Messukylän pitkistä taisteluista aiheutunut väsymys johti kuitenkin koviin tappioihin Kalevankankaalla, mikä puolestaan aiheutti laajoja karkaamisia. Taisteluun osallistuneesta 6. jääkäripataljoonasta kaatui tai haavoittui joidenkin lähteiden mukaan noin 60 % sen vahvuudesta, 12. jääkäripataljoonasta 49 % ja 4. jääkäripataljoonasta 47 %, eli yhteensä yli 900 miestä. Suomen sotasurmat -tietokanta tuntee 195 Tampereella 28. maaliskuuta kaatunutta valkoista. Lisäksi Kalevankankaalla oli mukana ruotsalaisista vapaaehtoisista koostunut prikaati, jonka tappiot olivat 20 kaatunutta. Punaiset menettivät päivän aikana arviolta 50–70 miestä. Vietnamin sota
Taistelut käytiin pääosin Etelä-Vietnamin maaperällä, mutta Yhdysvaltain pommituslennot ulottuivat myös Pohjois-Vietnamin alueelle sekä niin sanotuissa mustissa operaatioissa osittain myös Laosin ja Kambodžan alueelle. Etelän puolella taisteli Saigonin hallituksen joukkojen lisäksi Yhdysvaltain, Etelä-Korean, Thaimaan, Australian, Uuden-Seelannin ja Filippiinien joukkoja. Pohjois-Vietnamin joukkoihin kuului Hanoin hallituksen lisäksi Etelä-Vietnamissa operoinut sissiliike Etelä-Vietnamin kansallinen vapautusrintama. Pohjoinen sai sotilaallista tukea Neuvostoliitolta ja Kiinalta. Vietnamin sotaa voidaan määritellä yhdeksi kylmän sodan niin sanotuista proxy-sodista.
Etelä-Vietnamin puolella kuoli 230 000 etelävietnamilaista, 58 000 yhdysvaltalaista, 4 000 eteläkorealaista ja 500 australialaista sotilasta. Pohjois-Vietnamin puolella kuoli 1,1 miljoonaa pohjoisvietnamilaista sotilasta. Vietnamin sodassa kuoli kaksi miljoonaa siviiliä, joista selvä enemmistö maan eteläosissa. Etelä-Vietnamin kaatumisen jälkeen suuri määrä vietnamilaisia pakeni maasta veneillä, ja näin syntyi käsite "venepakolainen". Heistä tuli myös Suomeen pieni joukko, josta muodostuivat suomenvietnamilaiset. Kroatian sodan alku
17. heinäkuuta Kroatian puolustusministeri ilmoitti serbien valmistelevan laajaa hyökkäystä viikon sisällä: "Kammottavan verinen sota uhkaa Kroatiassa". 19. heinäkuuta serbien puolisotilaalliset joukot hyökkäsivät ensimmäistä kertaa Vinkovciin ja Vukovariin, jotka olivat suurehkoja kaupunkeja Itä-Slavoniassa. Samoihin aikoihin alettiin tulittaa Osijekia ja Vukovaria satunnaisesti. Seuraavana päivänä kroaattien asuma-alueita tulitettiin Gospicissa. Puhuttiin jo avoimesti Miloševićin pyrkimyksestä luoda Suur-Serbia.
21. heinäkuuta olivat sodan tappiot molemmin puolin yli 50 kuollutta ja 300 haavoittunutta. Slavoniassa ihmisiä kuoli sairauksiin, koska he eivät saaneet katkeilleitten tieyhteyksien takia lääkäriapua. Seuraavana päivänä Serbia alkoi lähettää apua taisteleville "enklaaveille" eli serbialueille, mikä johti taistelujen kiihtymiseen. 22. heinäkuuta yöllä Vinkovcissa serbit tulittivat kaupunkia kranaatein Mirkovcin kylän suunnasta. Četnikit olivat pitäneet Mirkovcia pitkään hallussaan ja paikalla oli heidän suurehko tukikohtansa. Kroatian kansalliskaarti käynnisti kranaattihyökkäyksen Mirkovcia vastaan, ja noin 20 kuoli taisteluissa. 23. heinäkuuta Mirkovcissa käydyissä, tämän päivän rajuimmassa taistelussa kuoli 20. Ohridin rauhanneuvottelut epäonnistuivat, suora sota, sisällissota uhkasi lähipäivinä sekä serbien että kroaattien johtajien mukaan. Kroatian sisäministeri Milan Brezakin mukaan 60 terroristia kuollut viime päivinä, 150 sairaalahoidossa, 112 pidätetty. Kannaksen suurhyökkäys 1944
Neuvostoliittolaisten tappioilmoitusten perusteella ankarin taistelupäivä ennen Tali–Ihantalaa ja Vuosalmea oli 14. kesäkuuta, jolloin Puna-armeijan joukkojen menetykset kohosivat lähes 4 000:een, heistä kaatuneina 800 sotilasta. Saddam Hussein
Kurdisissit olivat vallanneet Halabjan pikkukaupungin 16. maaliskuuta, jossa oli sillä hetkellä noin 40 000 asukasta – monet heistä olivat paenneet vuorille. Irakin armeija tulitti kaupunkia raskailla aseilla, myös kemiallisilla aseilla. Tällöin arvellaan jopa 3 200–5 000 kurdin kuolleen. Joka tapauksessa moniin eri taistelukaasuihin kuoli ainakin satoja, ja ehkä 7 000–10 000, vammautui. Irak kuitenkin syytti iskusta Irania. Myös Yhdysvaltain virallinen kanta oli 90-luvulla se että Iran olisi tehnyt iskun. Toista puhuvat HRW:n 1992-1994 tekemä tutkimus ja SIPRI:n 2007 julkaisema tutkimus. Olisi ollut erikoista, jos kaasuhyökkäys oli Iranin suorittama, koska Iran ei tiettävästi käyttänyt Irakin-Iranin sodassa kemiallisia aseita Irakin tavoin.