Mihin Antoine Lavoisier kuoli?
Antoine Lavoisier
Ollessaan Ranskan virkamiehenä hän oli mukana komiteassa, joka kehitti metrijärjestelmän turvatakseen painojen ja mittojen yhdenmukaisuuden koko Ranskassa. Ranskan suuren vallankumouksen terrorin kauden vallankumoukselliset leimasivat Lavoisierin petturiksi yhtenä 28 ranskalaisesta veronvuokraajasta vuonna 1794 ja hänet mestattiin giljotiinilla Pariisissa 50-vuotiaana. Veronvuokraajat olivat erityisen vihattu ammattikunta, ja heidät tuomittiin kokonaisuudessaan kuolemaan. Lavoisieria ei tosin voitu todistaa syylliseksi väärin­käytöksiin, mutta häntä syytettiin perusteettomasti vehkeilystä Ranskan vihollisten kanssa. On kohtalon ivaa, että Lavoisier oli yksi harvoista vapaamielisistä asemassaan. Hänen puolustuspuheensa kerrotaan kumotun kuittauksella ”"Tasavalta ei tarvitse tiedemiehiä!"”
François Truffaut
Truffaut oli 12. elokuuta 1983 työskentelemässä käsikirjoittaja Claude de Givrayn kanssa, kun sai sairauskohtauksen. Lääkärit löysivät aivokasvaimen, joka leikattiin onnistuneesti seuraavassa kuussa. Truffaut jatkoi vuoden 1984 aikana muutamien elokuvaprojektien suunnittelua. Hänen tilansa kuitenkin heikkeni, ja hänet otettiin uudestaan sairaalaan, jossa hän kuoli 21. lokakuuta 1984. Giljotiini
Vallankumouksen tuoman näennäisen vapauden vaihduttua hirmuhallinnoksi giljotiini katkaisi pään jopa 30 000 ranskalaiselta, mukaan lukien kuningas Ludvig XVI, hänen puolisonsa Marie-Antoinette, vallankumousjohtajat Georges Danton ja Pierre Vergniaud – ja lopulta ahkerimmin kuolemantuomioita jaellut vallankumouksellinen Maximilien Robespierre. Suurin osa hirmuhallinnon uhreista tuomittiin epämääräisin perustein. Pelkästään yritys paeta Ranskasta toi monille viattomille kuolemantuomion. Levottomuuksien aikaan naisten muodissa yleistyivät giljotiiniin tuomittujen naisten teloituksessa käyttämää alusasua muistuttava mekko ja niskan paljastava nutturakampaus. Aatelisten alkaessa loppua alettiin teloittaa heidän palvelusväkeään ja palkollisiaan: vallanpitäjille oli tärkeää viihdyttää kansaa ja kiinnittää sen huomio pois todellisista ongelmista. Francis Bacon
Tieteessä Bacon kehitti induktiivista päättelyä eteenpäin yrittäessään saada selville lämmön olemuksen. Hän teki luetteloita kuumista ja kylmistä kappaleista toivoen löytävänsä näistä luetteloista joitain, joka olisi mukana aina esimerkiksi kuumissa kappaleissa, mutta puuttui kylmistä. Tarinan mukaan Bacon halusi eräänä talvipäivänä kuninkaan lääkärin kanssa käydyn keskustelun jälkeen kokeilla kylmyyden vaikutusta lihan säilyvyyteen ja osti tätä varten teurastetun kanan. Hän täytti sen lumella ja vei sen sisälle. Samalla Bacon itse sairastui ja joutui vuodepotilaaksi. Bacon kuoli myöhemmin saamaansa keuhkokuumeeseen, mutta viimeisessä kirjoittamassaan kirjeessä hän toteaa Arundelin jaarlille, jonka hoteissa hän sairasti, että kanalla tehty koe oli onnistunut erinomaisen hyvin, ja liha todella säilyy hyvin kylmässä. Pikku prinssi
Saharaan jumiin jääneen kertojan kriisi perustuu Saint-Exupéryn omaan kokemukseen, josta hän kirjoitti omaelämäkerrassaan "Terre des hommes" (suom. "Miesten maa"). 30. joulukuuta 1935 kello 02:45 Saint-Exupéryn ja lentoperämiehensä André Prévotin matkalentokone syöksyi maahan lähellä Wadi El Natrunin laaksoa oltuaan ilmassa 19 tunnin ja 44 minuutin ajan. Kone oli tyypiltään Caudron Simoun. Saint-Exupéry ja Prévot olivat osallistuneet kilpailuun, jossa yritettiin tehdä uusi Pariisista Saigoniin -lennon nopeusennätys. Palkinnoksi olisi tullut 150 000 frangia. Miehet ehtivät kitua aavikossa neljää päivää nestehukkaisina ja harhaisina. Neljäntenä päivänä heidät löysi ja pelasti kamelilla liikkuva beduiini. Haiti
Vuonna 1964 Duvalier julistautui elinikäiseksi presidentiksi. Papa Doc kuoli vuonna 1971, jolloin hänen 19-vuotias poikansa Jean-Claude Duvalier (”Baby Doc”) julistautui isänsä seuraajaksi elinikäisenä presidenttinä ja varmisti valtansa epärehellisessä äänestyksessä. Maasta pakeni jatkuvasti suuri määrä venepakolaisia. Duvalier’iden Haiti pysyi äärimmäisen köyhänä maana, ja 1980-luvun alussa maan talous heikkeni. 1980-luvun alun muutamat kapinayritykset epäonnistuivat, mutta vuonna 1985 kansa oli saanut Duvalier’sta tarpeekseen. Köyhässä Gonaïvesin kaupungissa, missä työttömyys oli 80 prosenttia, alkoi koululaisten mielenosoitus. Armeija tulitti mielenosoitusta tappaen muutamia protestoijia. Katolisen kirkon radioasemat levittivät tästä tietoa ennen kuin hallitus ehti sulkea ne. Nyt ensi kertaa vaadittiin Duvelier’n hallinnon kaatamista. Mielenosoitukset kasvoivat jatkuvasti myös vuonna 1986. Osin ne olivat nälkäisen väkijoukon halua ryöstellä ruokaa kaupoista ja varastoista. Vuonna 1986 ”Baby Doc” Duvalier joutui pakenemaan maasta. Kun Duvalier oli paennut, raivostuneet kansalaiset pieksivät ja lynkkasivat Duvalier’n tonton macouteja ja muita duvalier’steiksi ajateltuja (lähinnä kaupungeissa, ei maalla). Duvalier’n jälkeen maassa oli kolme hallitsijaa, joiden aikana väkivalta jatkui. Näistä viimeinen, Prosper Avril kukisti kapinat ja mellakat tontonien avulla. Absintti
Vuonna 1905 todettiin, että sveitsiläinen maanviljelijä Jean Lanfray murhasi perheensä ja yritti sen jälkeen tappaa itsensä juotuaan absinttia. Lanfrayn alkoholismi oli jätetty huomaamatta tapauksessa, ja murhan syynä pidettiin vain absinttia. Dean Martin
Martinilla todettiin syyskuussa 1993 keuhkosyöpä. Häntä oli vaadittu menemään munuais- ja maksaleikkaukseen, jotta saisi elää, mutta hän oli kieltäytynyt. Julkisuudessa arveltiin myös, että Martinilla olisi diagnosoitu myös Alzheimerin tauti vuonna 1991, mutta tietoa ei koskaan vahvistettu. Martin menehtyi lopulta kotonaan vuoden 1995 jouluaamuna 78 vuoden iässä. Ex-vaimo Jeanne Martin oli pysynyt hänen rinnallaan viimeiset vuodet. Valot himmennettiin Las Vegas Stripilla hänen muistokseen. Frédéric Chopin
Chopin kuoli 17. lokakuuta vuonna 1849, ja viralliseksi kuolinsyyksi ilmoitettiin tuberkuloosi. Ruumiinavauksessa löydettiin lisäksi merkkejä muista keuhkosairauksista, kuten kystisestä fibroosista ja emfyseemasta. Chopin kärsi voimakkaasta elävältä haudatuksi tulemisen pelosta, ja siksi hän oli vaatinut ruumiinsa avaamista, jotta hänen kuolemastaan voitaisiin olla varmoja. Laforan tauti
Edetessään Laforan tauti johtaa lopulta kuolemaan yleensä teini-iässä tai pian sen jälkeen. Parantavaa hoitoa ei toistakseksi tunneta, mutta kouristukset ovat ainakin taudin alkuvaiheissa lievitettävissä antiepileptisellä lääkityksellä. Sairaus periytyy autosomissa. Oireet aiheuttaa glukoosin (Laforan kappaleiden) kertyminen mm. neuroneihin ja maksasoluihin. Pierre Waldeck-Rousseau
Kun sotaoikeus totesi syyskuussa 1899 toistamiseen Dreyfusin syylliseksi maanpetokseen kyseenalaisin perustein, hallitus painosti presidenttiä armahtamaan tämän. Waldeck-Rousseaun hallituksen muista saavutuksista merkittävin oli vuoden 1901 yhdistyslaki, joka kumosi kaikki yhdistymisvapauden rajoitukset laillisiin päämääriin tähdänneiltä järjestöiltä. Eräät uskonnolliset yhteisöt jätettiin näiden oikeuksien ulkopuolelle, koska niiden katsottiin olevan ulkomailta käsin johdettuja. Waldeck-Rousseau vastusti kuitenkin seuraajansa Émile Combesin tiukkaa laintulkintaa, joka johti tuhansien katolisten koulujen sulkemiseen. Lisäksi Waldeck-Rousseaun pääministerikaudella Ranskan armeijaa puhdistettiin epäluotettavina pidetyistä upseereista ja monarkistien toimintaa rajoitettiin. Vuoden 1900 maailmannäyttely Pariisissa toi paljon myönteistä julkisuutta. Waldeck-Rousseau erosi terveyssyistä pääministerin tehtävistä kesäkuussa 1902. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin maksasyöpään. Kemian historia
Lavoisier osoitti, että sinetöidyn retortin paino ei lisääntynyt, kun sen sisällä olevaa tinanäytettä kuumennettiin ja sen annettiin jäähtyä. Kun sinetöinti poistettiin, ilma sitoutui näytteeseen, mutta sitä sitoutui vähemmän kuin jos retortissa olisi ollut tyhjiö. Näin Lavoisier osoitti, että vain osa ilmasta sitoutuu tinaan. Vuonna 1774 Lavoisier punnitsi tietyn määrän elohopeaa retorttiin, joka yhdistettiin elohopea-altaaseen. Reportin elohopeaa kuumennettiin lähes kiehumispisteessään 12 päivän ajan, eikä elohopea­kalkin määrä ei kasvanut tämän jälkeen. Laitteisto jäähdytettiin, jolloin huomattiin, että laitteiston ilman määrä oli vähentynyt viiteen kuudesosaan. Kun elohopean kalkkia kuumennettiin, syntyi saman verran ilmaa kuin edellisessä kokeessa oli menetetty. Myöhemmin hän osoitti, että sama ilmiö tapahtui fosforin, rikin ja hiilen palamisreaktiossa. Levoisier nimesi tämän aineen "principe oxygine"ksi, myöhemmin "oxigène" (, suomeksi happi), koska palamistuotteiden vesiliuokset olivat happamia. Lavoisier korvasi tällä aineella flogistonin. Le Paradisin joukkomurha
Paenneet sotavangit piileksivät sikoläteissä, kunnes heidät löysi ranskalaisrouva Duquenne-Creton ja hänen poikansa Victor. Duquenne-Cretonit auttoivat heitä ja luovuttivat heidät toiselle saksalaisyksikölle kertomatta heidän kohtalostaan. Toinen heistä, sotamies Albert Pooley oli haavoittunut vaikeasti ja palautettiin terveydentilansa vuoksi Britanniaan jo 1943, mutta kukaan ei vielä tuolloin uskonut, että saksalaiset voisivat syyllistyä hänen kuvailemaansa sotarikokseen. Sodan jälkeen tilanne kuitenkin muuttui, kun natsihallinnon julmuus paljastui yleisesti. Pooleyn avulla Fritz Knöchlein vangittiin ja tuomittiin Hampurissa pidetyssä sotarikosoikeudenkäynnissä kuolemaan. Molemmat henkiin jääneet todistivat Knöchleinia vastaan, joka teloitettiin osuudestaan Le Paradisin joukkomurhaan vuonna 1949. Auguste Renoir
Renoirin terveys reistaili koko hänen aikuisikänsä, ja 1890-luvulta alkaen häntä vaivasi ankara reumatismi. Renoir asui ja työskenteli edelleen Pariisissa ja vietti kesät yleensä vaimonsa kotikylässä Essoyesissa. Vuodesta 1903 alkaen hän vietti kesänsä terveyssyistä Etelä-Ranskassa ja muutti Nizzaan 1907. Hän joutui halvauksen vuoksi pyörätuoliin 1912, mutta jatkoi maalaamista siitä ja reumatismistaan huolimatta. Hän kuoli 3. joulukuuta 1919 Cagnes-sur-Merissa keuhkoveritulppaan. Joseph-Louis Lagrange
51-vuotiaana Lagrange tunsi olevansa ihan lopussa jatkuvan ylirasituksen johdosta. Ystävänsä Antoine Lavoisier'n järjestämissä tiedekokouksissa Lagrange saattoi kaihoisasti ja välinpitämättömästi vain tuijottaa ulos ikkunasta selin vieraisiin, jotka läsnäolollaan osoittivat kunnioitusta ihailemaansa suuruutta kohtaan. Pariisilaiset itse pitivät Lagrangea muuten ystävällisenä ja miellyttävänä keskustelutoverina, mutta ihmettelivät, miksi hän ei ikinä itse aloittanut keskustelua. Lagrangen palo matematiikkaa kohtaan oli hiipunut, eikä häneen tehnyt juurikaan vaikutusta muiden aloittamat merkittävät tutkimustyöt; hän näki matematiikan jopa rappeutuvana ja aikansa eläneenä tieteenalana, joka tulisi syrjäytymään luonnontieteiden tieltä tulevaisuuden merkittävimpien tutkimuskohteiden joukossa. Lagrange yritti itse saada uutta nostetta elämälleen etsimällä uusia kiinnostuksen kohteita filosofiasta (erityisesti metafysiikasta), inhimillisen ajattelun kehityksestä, kielen teoriasta sekä lääke- ja kasvitieteestä. Hän onnistui hankkimaan näiltä aloilta sen verran laajan yleissivistyksen, että pystyi tekemään vaikutuksen niihin, jotka olivat aiemmin pitäneet häntä pelkkänä matemaatikkona. Osama bin Laden
Huhujen mukaan Osama bin Laden olisi kuollut elokuun lopulla 2006. Asiasta kertoi ranskalaislehti L’Est Républicain verkkosivullaan. Tiedot on kiistetty. Lehti sanoi saaneensa tietonsa salaiseksi luokitellusta asiakirjasta, jonka oli laatinut Ranskan tiedustelupalvelu DGSE. Raportin tiedot on lehden mukaan välitetty presidentti Jacques Chiracille, pääministeri Dominique de Villepinille ja Ranskan sisä- ja puolustusministereille. ”Tavallisesti luotettavan lähteen mukaan sauditiedustelu on nyt vakuuttunut siitä, että Osama bin Laden on kuollut.” raportissa todetaan. Raportin mukaan Osama olisi 23. elokuuta 2006 sairastunut harvinaisen ärhäkkään lavantautiin, mikä aiheutti hänen sisäelintensä lamaantumisen. Sauditiedustelu olisi saanut tietää tapahtumasta ensi kertaa 4. syyskuuta 2006. Virvatuli (elokuva)
Alain Leroy on palannut Yhdysvalloista Ranskaan ja kirjautunut alkoholistiparantolaan Versailles’ssa. Hoitojakso on ohi, mutta mies kärsii masennuksesta ja miettii itsemurhaa. Leroyn amerikkalainen vaimo lähettää ystävättärensä Lydian tapaamaan miestään parantolassa. Vaimostaan etääntynyt Leroy haluaisi Lydian jäävän, mutta tämän täytyy matkustaa takaisin Yhdysvaltoihin seuraavana päivänä. Keskusteltuaan lääkärinsä kanssa Leroy päättää vielä kerran käydä Pariisissa tapaamassa monia ystäviään. Mikään näistä tapaamisistakaan ei kuitenkaan paranna miehen mielialaa. Hänestä monet ystävät ovat menettäneet nuoruuden idealisminsa ja vaihtaneet sen turvalliseen porvarilliseen elämään. Leroy sortuu taas juomaan ja käyttäytyy erikoisesti. Aamulla hän palaa takaisin parantolaan ja ampuu itsensä. Napoleonin kuolema
Napoleon I, entinen Ranskan keisari, kuoli 5. toukokuuta 1821 Saint Helenan saarella. Virallisen selityksen mukaan hän kuoli vatsasyöpään, mutta tämä on kyseenalaistettu ja joidenkin tutkijoiden mukaan Napoleon myrkytettiin. Place de la Concorde
Ranskan vallankumouksen aikana kuningas Ludvig XV:n patsas kaadettiin, aukio nimettiin uudelleen Vallankumouksen aukioksi ("Place de la Révolution") ja sinne pystytettiin giljotiini. Päänsä siellä menettivät hurraavan väkijoukon edessä muun muassa Ludvig XVI, Marie Antoinette, Madame du Barry, Georges Danton, Antoine Lavoisier, Saint-Just ja Maximilien Robespierre. Ahkerimmassa käytössä giljotiini oli kesällä 1794, jolloin kuukaudessa teloitettiin yli 1 300 henkilöä. Poliittisen tilanteen vakiinnuttua hallitus nimesi aukion virallisesti Place de la Concordeksi. Kemian historia
Vuonna 1772 Lavoisier aloitti palamisen tutkimisen. Lavoisier ja muutamat muut tiedeakatemian jäsenet osoittivat timantin menettävän massaansa, jos sitä kuumennettiin retortissa, mutta ei menettänyt massaansa, jos astiassa ei ollut ilmaa. Lavoisier osoitti, että fosforin ja rikin palaminen vaati ilmaa ja että palamistuotteen massa oli suurempi kuin alkuperäisen näytteen. Toisaalta Louis-Bernard Guyton de Morveau oli osoittanut, että kalsinoinnissa metallien paino nousi, mikä selitettiin flogiston­teorian avulla. Lavoisier toisti de Morveaun kokeita ja pelksti lyijyoksidia puuhiilen kanssa, jolloin hän keräsi suuren määrän kaasua. Lavoisier kehitti myöhemmin teorian, että palamisessa ja kalsinoinnissa ilmaa sitoutuu palavaan aineeseen ja aineen pelkistyessä ilma vapautuu aineesta. Revolver Ocelot
Pelin epilogissa Big Boss selittää Snakelle Ocelotin motiivit. Liquidin henki ei ikinä yliluonnollisesti riivannut Ocelotin tietoisuutta tekokäden kautta, vaan Ocelot itse loi nanokoneilla, itsehypnoosilla ja psykoterapialla Liquidin persoonallisuuden voidakseen kapinoida Patriootteja vastaan. Ocelot teeskenteli Liquidin vallaneen hänen mielensä ja kehonsa, koska hän halusi hämätä Patrioottien tekoälyjä ja kylvää eripuraa Snake-kaksosten välillä. Ocelot halusi tuhota Patriootit, jotta tekoälyjen hallitsemilla nanokoneilla keinotekoiseen koomaan vaipunut Big Boss olisi vapaa Patrioottien vallasta. Ocelotin kuolinsyy oli Snakestä saatu tartunta FOXDIE-viruksesta, jonka tekoälyt ohjelmoivat tappamaan Patrioottien viholliset. Big Boss itse päättää Patriootit tappamalla Zeron ja kuolee The Bossin haudalla. Voltaire
Markiisittaren kuoleman jälkeen Voltaire muutti Berliiniin ja liittyi ystävänsä ja ihailijansa Fredrik Suuren hoviin. Kuningas oli toistuvasti kutsunut hänet palatsiinsa, ja antoi hänelle nyt 20 000:n frangin vuosipalkan. Aluksi kaikki meni hyvin, mutta pian Voltaire alkoi kohdata vaikeuksia. Hän joutui väittelyyn Berliinin tiedeakatemian puheenjohtajan kanssa ja tapaus meni oikeuteen. Voltaire kirjoitti tälle pilkkaavan teoksen "Diatribe du docteur Akakia" ("Tohtori Akakian häväistyspuhe"). Tämä vihastutti Fredrikin, joka poltatti teoksen kaikki kappaleet ja pidätti Voltairen. Voltaire suuntasi kohti Pariisia, mutta Ludvig XV kielsi tätä tulemasta kaupunkiin. Tämän sijaan Voltaire muutti Geneveen, josta hän osti ison asunnon. Aluksi hänet otettiin avoimesti vastaan. Kiistat teoksen "La pucelle d'Orléans" julkaisusta ja Geneven teatteriesitykset kieltävä laki johtivat siihen, että Voltaire kirjoitti kenties tunnetuimman teoksensa, Leibnizin filosofiaa satirisoivan "Candiden", vuonna 1759 ja lopulta jätti kaupungin. Hergé
Hergé kuoli 3. marraskuuta 1983, 75 vuoden ikäisenä. Hän oli sitä ennen sairastanut jo monia vuosia, mutta sairauden aiheuttaja oli epäselvä. Hänellä epäiltiin olevan erittäin harvinainen ja perinnöllinen verisairaus nimeltään porfyria. Hänen kuolemaansa kuitenkin edisti HIV, jonka hän oli saanut viikoittaisten verensiirtojensa aikana. Hänen kuolemansa takia viimeinen, kahdeskymmenesviides Tintti-seikkailu "Tintti ja aakkostaide" jäi keskeneräiseksi. Koska Hergé ei ollut eläessään sallinut kenenkään muun ottavan kunniaa Tintistä tai jatkavan sen piirtämistä hänen kuolemansa jälkeen, "Aakkostaide" julkaistiin keskeneräisenä Belgiassa 1986 ja Suomessa vasta 2003. Vuonna 1988 "Tintin Magazine" lakkautettiin. Antimoni
Myrkyllisyydestään huolimatta antimonia ja sen yhdisteitä on aikoinaan käytetty lääke­aineina, mutta tällöin ne saattoivat aiheuttaa myös kuoleman­tapauksia, Muun muassa Mozartin on epäilty kuolleen kalium­antimonyyli­tartraatin eli oksennus­viini­kiven aiheuttamaan myrkytykseen. Napoleonin kuolema
Kuolinsyyksi todettiin vatsasyöpä. Napoleon itse oli ennen kuolemaansa epäillyt vatsasyövän lisäksi myös murhayrityksen mahdollisuutta ja olikin toivonut, että hänelle tehdään ruumiinavaus, johon britit eivät saisi osallistua. Napoleonin ruumis avattiin biljardipöydällä. Ruumiinavausta todisti seitsemäntoista henkilöä, joista seitsemän oli britannialaisia lääkäreitä. Britit julistivat Napoleonin kuolleen vatsasyöpään, mutta useat nykypäivän tutkijat pitävät kuolinsyynä myrkytystä arsenikilla tai sitten sitä, että Napoleonin huoneen tapetit alkoivat kosteassa Saint Helenan ympäristössä tuottaa arsenikkia. Napoleonin testamentin viidennessä pykälässä lukee: John Entwistle
Ajoittain päihdeongelmien kanssa painiskellut Entwistle kuoli 57-vuotiaana kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen Las Vegasissa The Whon Amerikan kiertueen aattona 2002. Townshendin mukaan kiertueen tarkoituksena oli auttaa velkaantunutta Entwistleä taloudellisesti. Laurent de Gouvion-Saint-Cyr
Gouvion-Saint-Cyr pääsi palaamaan Ranskaan kesäkuussa 1814 ja hän asettui tukemaan Bourbon-restauraatiota, jolloin kuningas Ludvig XVIII teki hänestä päärin. Vuoden 1815 satapäiväisen keisarikunnan aikana hän pysytteli puolueettomana. Valtaan palattuaan Ludvig XVIII nimitti Gouvion-Saint-Cyrin heinäkuussa 1815 sotaministeriksi marsalkka Louis-Nicolas Davout’n tilalle. Gouvion-Saint-Cyr halusi Napoleonin paluuyritystä tukeneille sotilaskomentajille lievät tuomiot. Hän yritti pelastaa marsalkka Michel Neyn hengen järjestämällä tämän ensin erityiseen sotaoikeuteen muiden marsalkoiden tuomittavaksi ja äänestämällä sitten päärien kamarin käsittelyssä Neyn maastakarkotuksen puolesta, mutta lopulta Ney kuitenkin tuomittiin kuolemaan. Gouvion-Saint-Cyr erosi sotaministerin tehtävistä marraskuussa 1815. Vuonna 1817 hänet nimitettiin meriministeriksi ja saman vuoden syyskuussa uudelleen sotaministeriksi. Hän sai vuonna 1817 myös markiisin aatelisarvon. Gouvion-Saint-Cyr uudisti ministerikaudellaan Ranskan armeijaa antaakseen sille ”kansallisen” luonteen pelkän Bourbonien armeijan sijaan. Erotettuja Napoleonin aikaisia upseereita kutsuttiin takaisin palvelukseen, pääesikunta uudistettiin, värväyskäytäntöjä muutettiin, ylennyksiä järkeistettiin ja kiintiöitä alettiin täyttää arpomalla. Ultrarojalistit vastustivat Gouvion-Saint-Cyriä tämän taustan vuoksi, ja hän joutui eroamaan edistysmielisen hallituksen kaaduttua marraskuussa 1819.
Eläkepäivinään Gouvion-Saint-Cyr julkaisi useita muistelmateoksia Napoleonin sotien tapahtumista, kuten "Journal des operations de Varmée de Catalogne en 1808-1809" (1821), "Mémoires sur les campagnes des armées du Rhin et de Rhin-et-Moselle" (1829) ja "Mémoires pour servir à l’histoire militaire sous le directoire, le consulat et l’empire" (1831). Hän kuoli 65-vuotiaana vuonna 1830. Hänet on haudattu Pariisin Père-Lachaisen hautausmaalle. Elio de Angelis
De Angelis sai surmansa Paul Ricardin radalla Ranskassa ajetuissa Formula 1 -testiajoissa vuonna 1986. Onnettomuus sattui, kun Brabham-auton takasiiveke irtosi ja auto syöksyi rata-aitaan. Sen seurauksina hän sai vammoja päähän ja rintaan. Paikalla ei ollut riittävästi ratatyöntekijöitä ja helikopterin saapuminen kesti noin 30 minuuttia. De Angelis kuoli 29 tuntia onnettomuuden jälkeen Marseillessa. Kuoleman aiheutti de Angeliksen hengittämä savu onnettomuuden aikana. De Angelis oli viimeisin F1-autoa ajaessaan surmansa saanut kuljettaja, kunnes Roland Ratzenberger kuoli vuoden 1994 San Marinon GP:n aika-ajoissa. Kunnianosoituksena de Angelikselle vuonna 1989 Formula 1 -läpimurtonsa tehnyt Jean Alesi käytti kypärässään lähes täsmälleen samanlaista väritystä. Antoine Lavoisier
Eräät Lavoisierin tärkeimmistä kokeista tarkastelivat palamisilmiön luonnetta. Hän osoitti kokeellisesti, että palaminen on prosessi, missä palava aine ja happi yhdistyvät. Hän osoitti kokeellisesti myös hapen merkityksen eläinten ja kasvien hengityksessä, samoin kuin hapen roolin metallin ruostumisessa. Lavoisierin palamisilmiön selitys korvasi flogiston-teorian, joka väitti että palava aine luovuttaa flogiston-nimistä ainetta palaessaan. Hän osoitti myös veden olevan vedyn ja hapen yhdistelmä, mikä selitti Joseph Priestleyn havainnon, jonka mukaan Henry Cavendishin eristämä "palava ilma" tuotti palaessaan höyryä, joka jäähtyessään tiivistyi vedeksi. Tämän vuoksi hän antoi tälle "palavalle ilmalle" nimen "hydrogenium", kreikan "vedenmuodostaja", mihin myös suomenkielinen termi "vety" viittaa. Marie Dubois
Marie Dubois (12. tammikuuta 1937 Pariisi – 15. lokakuuta 2014) oli ranskalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan César-palkinnon elokuvasta "La menace" ja oli uudelleen ehdolla samassa luokassa elokuvasta "Yhden miehen helvetti". Muita elokuvia, joissa Dubois esiintyi, olivat "Ampukaa pianistia", "Jules ja Jim", "Pariisin varas", "Le rouble à deux faces", "La ronde", "Suuri huviretki", "Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan", "Rakkaus Roomassa", "Les arpenteurs", "Ystäväpiiri", "Kultainen käärme", "Amerikan setä" ja "Garçon!". Ranskan suuri vallankumous
Politiikka johti sotaan Itävaltaa ja sen liittolaisia vastaan. Kuningas, feuillantit ja girondistit halusivat sotaa: kuningas ja monet feuillantit kuninkaan suosion kasvattamiseksi. Jopa tappio olisi tehnyt hänet suositummaksi. Girondistit puolestaan halusivat levittää vallankumousta koko Eurooppaan. Vain jotkut jakobiinit vastustivat sotaa. Keisari Leopold II, Marie Antoinetten veli, olisi ehkä halunnut välttää sotaa, mutta hän kuoli 1. maaliskuuta 1792. Evoluutioteorian historia
Jean Baptiste Lamarck esitteli 1802 täydellisen evoluutioteorian ja täydensi sitä 1809 kirjassaan ""Eläintieteen filosofia"", mutta hänen työtoverinsa, kirjaimellisesti Raamattuun uskova aikansa vaikuttavimpia henkilöitä ollut, luonnonhistorian professori Georges Cuvier tyrmäsi sen arvovallallaan. Cuvier teki Lamarckin ajatukset naurettavaksi. Hän löysi niistä puutteita ja virheitä, mutta häneltä jäi huomaamatta että evoluutioteorian lukuisat kohdat, jotka olivat täysin oikein. Tärkein Lamarckin perusajatus oli, että eliöt ovat muuttuneet vähitellen ja sopeutuneet ympäristöönsä. Ehkäpä Cuvierin tunnetuin lentävä lausahdus oli "fossiilista ihmistä ei ole olemassa." Cuvier kuoli 1832 mutta hänen ehdoton auktoriteettinsa jäi painostamaan tutkijoita. Lamarckin ajatukset tehtiin naurettaviksi esimerkiksi kokeella, jossa eläviltä hiiriltä leikattiin hännät pois sukupolvi toisensa jälkeen, ja aina ne kasvoivat yhtä pitkiksi. Nykyisin moisen kokeen tekeminen tekisi lähinnä sen suorittajan naurettavaksi. Lamarck ei pystynyt vastaamaan kritiikkiin. Hän kuoli 85-vuoden iässä sokeutuneena ja unohdettuna. Lamarckin ajatukset kuitenkin vaikuttivat voimakkaasti myöhempiin ajatuksiin evoluutiosta, eikä vieläkään lamarkismi ole täysin kuollut. Ranskan suuri vallankumous
Jacques Pierre Brissot laati vetoomuksen, jonka mukaan Ludvig XVI oli syrjäytettävä hänen yritettyään paeta. Valtava väkijoukko kokoontui Marskentälle allekirjoittamaan vetoomusta. Georges Danton ja Camille Desmoulins pitivät yllytyspuheita. Kansalliskokous määräsi kunnan viranomaiset ”säilyttämään julkisen rauhan”. Lafayetten kansalliskaarti kohtasi väkijoukon. Sotilaat vastasivat kivien heittelyyn ampumalla ilmaan. Kun väkijoukko ei hajaantunut, Lafayette määräsi ampumaan kohti. Marskentän verilöylyssä kuoli jopa 50 ihmistä. Charles Louis Alphonse Laveran
Laveran alkoi tutkia vuonna 1878 Algeriassa malariaa sairastavien potilaiden veren punasoluja mikroskoopilla. Hän löysi punasolujen sisältä malarian aiheuttajaksi epäilemänsä loisen, jolle hän antoi nimen "Oscillaria malariae". Nykyään tämä itiöeläinsuku tunnetaan nimellä "Plasmodium". Laveran julkaisi löydöksensä vuonna 1880, mutta kului useita vuosia, ennen kuin loisteoria hyväksyttiin aikakauden tieteellisissä piireissä. Hän sai vuonna 1889 Ranskan tiedeakatemian Prix Bréant -palkinnon tutkimuksistaan. Vuodesta 1900 alkaen Laveran tutki erityisesti "Trypanosoma"-suvun alkueläimiä, jotka aiheuttavat trypanosomiaasina tunnetun taudin. Antoine Lavoisier
Lavoisierin työ perustui osittain Priestleyn työhön. Kuitenkin hän yritti ottaa kunnian Priestleyn havainnoista. Taipumus käyttää muiden henkilöiden saavutuksia heitä mainitsematta ja sitten tehdä omia johtopäätöksiä, sanotaan olleen tyypillistä Lavoisierille. Hän osoitti julkaisuissaan "Sur la combustion en general" (”Palamisesta”, 1777 ja "Considérations Générales sur la Nature des Acides", 1778), että palamiseen osallistuva ”ilma” oli myös happamuuden lähde. Vuonna 1779 hän nimesi tämän ilman osan hapeksi ("oxygenium", kreikan "haponmuodostaja"), ja muun nimellä azote ("kreikaksi: elämätön", nykyranskassa typpi). Julkaisussa "Reflexions sur le Phlogistique", 1783, Lavoisier osoitti flogiston-teorian olevan epäjohdonmukainen. Heinäkuun monarkia
Koleraepidemia kohtasi Ranskan vuonna 1832. Perier osoitti henkilökohtaista rohkeutta vieraillessaan sairaaloissa, sillä hän halusi osoittaa hallitusvallan myötätuntoa sairastuneille. Tämä koitui pääministerin kohtaloksi, hän sai tartunnan ja kuoli. Kuningas salasi huonosti tyytyväisyytensä häntä hermostuttaneen energisen pääministerin kuoltua. Kuningas lähetti kruunuperillisen sairaaloihin osoittamaan hallituksen osanottoa sairastuneille, mutta sai osakseen vihaa ja arvostelua. Lentolehtisissä alettiin vaatia koleralääkkeeksi kuninkaan ja tämän poikien ja edustajanhuoneen jäsenten päitä. 
Jo vuonna 1831 nousivat Lyonissa työläiset kapinaan ja kapina kukistettiin helposti. Vuoden 1834 keväällä oli Lyonissa ja Pariisissa uusia työläislevottomuuksia. Pariisissa työläiskaupunginosissa alettiin rakentaa ja barrikadeja ja tarttua aseisiin. Hallitus vastasi kapinointiin armottomasti. Kun Rue Transnonain- kadun talosta numero 32 ammuttiin kohti hallituksen joukkoja, hyökkäsi armeija taloon ja surmasi sen kaikki asukkaat. Tämän jälkeen oli työväestö pitkään osoittamatta mieltään. 
Hallitus oli ymmärtänyt alkuhuuman jälkeen, että sen valta on turvattu ainoastaan jos maassa pysyy sisäinen rauha. Perierin kuoltua kuningas nimitti uuden hallituksen, jonka opetusministeriksi tuli François Guizot ja sisäministeriksi Adolphe Thiers. Se sääti lain, jonka mukaan painovapautta rajoitettiin erittäin paljon, viranomaisilla oli oikeus väkivalloin hajottaa kansankokouksia ja yhdistysvapautta rajoitettiin merkittävästi. Tästä lähtien yhdistysten ja seurojen perustaminen vaati luvan. Thiers osoitti, että hän pystyy tarvittaessa koviin otteisiin, juuri hän määräsi Rue Transnonain katu 32:n asukkaat ammuttaviksi. Allen Lanier
Lanier tunnettiin kovana tupakkamiehenä. Hän sairasti keuhkoahtaumatautia, johon hän menehtyi elokuussa 2013. H. P. Blavatsky
Juorut levisivät vuosia myöhemmin uudelleen Saksassa, ja hän hankki Teosofista seuraa suojellakseen toisen lääkärintodistuksen naistentautien lääkäriltä Leon Oppenheimerilta, jonka mukaan hän kärsi "anteflexio uterista" (kohdun epänormaalista asennosta), joka ”on todennäköisesti synnynnäistä, koska tutkimuksen mukaan hän ei ole koskaan synnyttänyt eikä hänellä ole ollut gynekologista sairautta”. Allekirjoituksen todisti oikeaksi tohtori Roeder, kuninkaallinen piirilääkäri, ja se julkaistiin Oppenheimerin elinaikana. Juri kuoli vuonna 1867, ja hänen hautajaisissaan olivat läsnä vain Helena Blavatsky ja Agardi Metrovich. Ilman virallisia papereita ollut poika haudattiin Metrovichin nimellä. Blavatsky väitti osallistuneensa samana vuonna mieheksi pukeutuneena Giuseppe Garibaldin joukoissa Mentanan taisteluun ja haavoittuneensa vakavasti. Happo
Antoine Laurent Lavoisier väitti 1700-luvulla kaikkien happojen sisältävän yhteisenä ainesosanaan happea, joka sai sen mukaan nimensäkin ("oxygenium", hapon muodostaja). Myöhemmin Davy kuitenkin osoitti, että suolahappo ei sisältänyt happea, mutta pian osoittautui, että kaikki hapot sisältävät vetyä. Antoine Lavoisier
Antoine Laurent de Lavoisier (26. elokuuta 1743 Pariisi – 8. toukokuuta 1794 Pariisi) oli ranskalainen kemisti. Hän julkaisi aineen häviämättömyyden lain ensimmäisen version, tunnisti ja nimesi hapen ja todisti sen osuuden palamisreaktioon ja näin flogiston-teorian vääräksi ja uudisti kemian nimistöä. Lavoisieria pidetään usein nykyaikaisen kemian isänä. Anneliese Michel
Vuonna 1976 Anneliese Michel kuoli nukkuessaan. Hän painoi kuollessaan vain 30 kiloa. Ruumiinavauksessa kuolinsyyksi todettiin nälkiintyminen ja elimistön kuivuminen. Kuolemaa seuranneessa oikeusjutussa Michelin vanhemmat ja kaksi pappia saivat syytteet kuolemantuottamuksesta. Vanhemmat jätettiin tuomitsematta, mutta papit saivat sakkorangaistuksen. Kemian historia
1787 Lavoisier ja muut tiedeyhteisön jäsenet julkaisivat "Méthode de Nomenclature Chimique"n, joka uudisti kemian nimistöä: esimerkiksi metallien kalkeista tuli oksideja, vihtriiliöljystä rikkihappoa, rikkihapon ja rikkihapokkeen suoloista sulfaatteja ja sulfiitteja. 1789 Lavoisier kirjoitti kirjan "Traité Élémentaire de Chimie" (), jonka merkitystä kemialle on verrattu Isaac Newtonin Principian merkitykseen mekaniikalle. Traitéssa kerrottiin kaasuista, palamisesta, hapoista, suoloista ja instrumenttien käytöstä. Lavoisier otti käyttöön alkuaineen käsitteen: aineita, joita ei ole jaettu pienenmpiin osiin, ovat alkuaineita. Myöhemmin osa Lavoisierin esittämistä väittämistä kumottiin, kuten että hapon on sisällettävä happea. Traitéssa Lavoisier esitti ensimmäisen kerran aineen häviämättömyyden lain, aineita ei voitu hävittää eikä luoda. Lavoisier teloitettiin 1794. Marie-Anne Pierrette Paulze
Kun kemistit perehtyivät Lavoisier'n tutkimustuloksiin, suurin osa heistä hylkäsi flogiston-teorian. Kaikki eivät silti olleet vakuuttuneita. Irlantilainen Richard Kirwan puolusti edelleen flogiston-teoriaa 1787 julkaistussa kirjassaan "An Essay on Phlogiston". Marie Lavoisierilla oli merkittävä rooli vastaiskussa: Marie käänsi ja toimitti Kirwanin teoksen ranskaksi 1788. Jokaisen luvun loppuun kirjoitettiin kritiikki, joka kumosi esitetyt väitteet. Lisäysten kirjoittajia olivat Antoine Lavoisier sekä muun muassa Pierre Simon de Laplace, Gaspar Monge ja Claude Louis Berthollet. Don LaFontaine
22. elokuuta 2008 Cedars-Sinai lääketieteellisessä keskuksessa hänelle todettiin olevan keuhkoissa keuhkoveritulppa. Neljä päivää myöhemmin LaFontainen tila muuttui kriittiseksi ja hän menehtyi 1. syyskuuta 2008 ilmarinnan komplikaatioihin 68-vuotiaana. Kaarle X (Ranska)
Ludvig XVI määräsi Bastiljin valtauksen 14. heinäkuuta 1789 jälkeen Kaarlen jättämään Ranskan peläten, että tämä pian murhattaisiin. Toisena syynä oli toive, että Kaarle edustaisi hovia ulkomailla ja säilyttäisi dynastian, mikäli pahin tapahtuisi. Kaarle siirtyi ensin Saksaan ja sitten Italiaan. Hän pelkäsi että Ludvig tekisi kompromissin vallankumouksellisten kanssa ja pettäisi monarkian. Kaarle otti Charles Alexandre de Calonnen neuvostoonsa, mikä johti välirikkoon tätä inhonneen Marie Antoinetten kanssa. Kaarle tunsi tämän vuoksi syyllisyyttä Marie Antoinetten tultua teloitetuksi vuonna 1793. Venäjän Katariina Suuri oli Kaarlen tärkein liittolainen tukiessaan Kaarlea maanpaossa elävien rojalistien kilpailevaa johtajaa paroni Louis de Breteuilia vastaan. Lopulta Kaarle päätyi Britanniaan, jossa Yrjö III antoi hänen asua kuninkaallisessa Holyroodin palatsissa Edinburghissa. Kaarle ei pitänyt kaupungin ääriprotestanttisesta ilmapiiristä ja vietti aikaansa pääosin palatsin sisäpuolella. Kaarlesta tuli ajan myötä kiihkeä katolinen. Kaarlen vaimo, Marie-Thérèse, kuoli 1805. Rainier III
Rainier III joutui alkuvuodesta 2005 sairaalaan vakavien keuhkosairauksien takia, joista hän oli kärsinyt jo pitkään sillä hän oli ketjupolttaja joka poltti 60 savuketta päivässä .Valtaoikeudet siirrettiin hänen pojalleen Albertille maaliskuussa, pari viikkoa ennen ruhtinas Rainier III kuolemaa. Rainier kuoli keuhkokuumeeseen 6. huhtikuuta, jolloin hänen pojastaan tuli ruhtinas Albert II. Rainier III haudattiin 15. huhtikuuta 2005. Joseph-Louis Lagrange
d'Alembert onnistui kuitenkin omassa vastauskirjeessään vakuuttamaan Lagrangen matemaattisen työn tärkeydestä tämän elämänlaadun kannalta. d'Alembert kuoli pian tämän kirjeen lähettämisen jälkeen lokakuussa 1783. Samana vuonna Lagrange koki toisen takaiskun hänen vaimonsa kuoltua pitkän sairauden uuvuttamana, parin elettyä kohtalaisen onnellisessa avioliitossa lähes parin vuosikymmenen ajan. Lagrange uhrasi työntekonsa ja yöunensa hoitaakseen Vittoriaa, ja masentui syvästi tämän kuoltua. Lagrange näki tämän jälkeen, ettei hänen elämässään ollut jäljellä muuta kuin matematiikka, ja hän yritti etsiä sen parista lohtua suruajan jälkeen. Madame de Pompadour
Jeannen terveysongelmat tulivat ilmeisiksi hänen ollessaan 36-vuotias. Hänellä oli usein kuumetta ja lähes jatkuva yskä. Vuoden kuluttua hän kärsi myös sydänoireista. Viimeisessä muotokuvassaan hän on 42-vuotias, mutta näyttää huomattavasti vanhemmalta. Hänen ystävättärensä kirjoitti päiväkirjaansa huolestuneena, että Jeanne potee hengenahdistusta, ruoansulatusvaivoja ja unettomuutta. Vuoden 1764 talvi oli harvinaisen ankara. Helmikuun lopulla hän sai keuhkotulehduksen jota seurasivat sydänoireet. Maaliskuun alussa Jeanne ripittäytyi, mutta toipui niin, kuningas siirrätti hänet Versaillesiin. Vanhan hovisäännön mukaan kukaan ei saisi kuolla Versaillesissa, joten Ludvig XV teki suuren poikkeuksen. Kuningas kävi Jeannen luona nyt joka päivä. Kun Jeanne kuoli 15. maaliskuuta 1764, kuningas perui seuraavalle päivälle määrätyt juhlapäivälliset ja vietti päivän Jeannen ystävien ja omaisten parissa. Hautajaisiin kuningas ei tullut, mutta jätti tervehti Versaillesista lähtevää hautajaiskulkuetta parvekkeeltaan. Madame de Pompadour haudattiin äitinsä ja tyttärensä viereen. Maurice Merleau-Ponty
Merleau-Ponty kuoli yllättäen vuonna 1961. Hänen ajattelunsa viimeiseksi kehitysvaiheeksi jäi se, mikä käy ilmi hänen kuolemansa jälkeen julkaistuista keskeneräiseksi jääneistä teoksista "Le Visible et l’Invisible" ja "La Prose du Monde". Erityisesti "Le Visible et l’Invisible" -teoksessa hän kehittelee eteenpäin eräitä "Phénoménologie de la Perception" -teoksen teemoja, mutta kirjoitustyö on kuoleman takia jäänyt kesken, ja teos julkaistussa muodossaan koostuu osin vain katkelmallisista muistiinpanoista. Jean-Michel Basquiat
Andy Warholin kuolema vuonna 1987 oli ankara isku Basquiat’lle. Hän yritti taistella huumeriippuvuutta vastaan, lähti vähäksi aikaa New Yorkista ja asui Mauissa. Palattuaan kotikaupunkiinsa hän kuoli heroiinin yliannostukseen 27-vuotiaana. Basquiat
"Basquiat" oli ensimmäinen kaupallinen esitys taiteilijasta. Jean-Michel Basquiat kuoli 12.8.1988 heroiinin yliannostukseen. Hän oli ollut riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Schnabel ja hänen studioavustajansa Greg Bogan tekivät maalauksia "Basquiatin tapaan" elokuvaa varten.. Otto Bauer
Bauer kuului vuonna 1919 kansalliskokoukseen ja kirjoitti 1920-luvun alussa useita teoksia Itävallan ja Venäjän vallankumouksista. Hän tuki noihin aikoihin niin sanottua 2½ internationaalia, joka yhdistyi vuonna 1923 toisen internationaalin kanssa uudeksi Sosialistiseksi työväeninternationaaliksi. Bauer myös laati Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen niin sanotun Linzin ohjelman, joka hyväksyttiin marraskuussa 1926. Hän oli Itävallan kansallisen neuvoston jäsen vuosina 1929–1934. Vuonna 1934 sosialistisen Schutzbund-järjestön epäonnistuneen kapinayrityksen ja Engelbert Dollfussin diktatorisen hallinnon perustamisen jälkeen Bauer pakeni Tšekkoslovakiaan ja myöhemmin Ranskaan. Hän kuoli sydäninfarktiin Pariisissa vuonna 1938 ja hänet haudattiin Père-Lachaisen hautausmaalle. Haitin historia
Leclerc kutsui Toussaint l'Ouverturen neuvotteluun ja kaappasi hänet vangiksi. Orjat, vapaat värilliset miehet ja liittoutuneet jatkoivat itsenäisyystaistelua johtajansa tultua kaapatuksi ja kuoltua Ranskan vankina 1803 Fort de Joux'n vankilassa aliravitsemukseen, tuberkuloosiin ja keuhkokuumeeseen. Ranska oli menettänyt yli 50 000 sotilasta. Jean Béliveau
Béliveaun terveys heikkeni viimeisinä vuosina. Hänellä havaittiin huhtikuussa 2000 syöpäkasvain kaulassa. Hänellä oli kahden kuukauden aikana 36 kemoterapiahoitokertaa; tuona aikana hän laihtui noin 13 kilogrammaa. Béliveau toipui syövästä, mutta 2010-luvulla hän sai kaksi aivoverenkiertohäiriötä. Hän toipui niistäkin mutta kuoli Longueuilissa 83-vuotiaana joulukuussa 2014. Gilbert du Motier de Lafayette
Lafayette puhui viimeisen kerran edustajainhuoneessa 3. tammikuuta 1834. Helmikuussa hän sairastui keuhkokuumeseen, josta toivuttuaan sairastui uudelleen maaliskuussa ja menehtyi 20. toukokuuta 1834. Hänet haudattiin vaimonsa viereen yksityiselle Picpusin hautausmaalle. Kuningas Ludvig Filip määräsi sotilashautajaiset estääkseen kansan osallistumisen. Suuret väkijoukot kokoontuivat protestoimaan hautajaisten sulkemista. Olympic Airwaysin lento 417
Hanson, joka oli toistuvasti kärsinyt anafylaktisista reaktioista ja herkkyydestä tupakansavuun, oli pyytänyt paikkaa tupakoimattomien osastosta. Noustuaan perheineen koneeseen Ateenassa Hanson huomasi, että heille osoitetut paikat olivat vain kolmen rivin päässä tupakointiosastosta, jota ei ollut erotettu muusta matkustamosta mitenkään. Perhe pyysi toistuvasti paikkoja kauempana tupakointiosastosta, mutta lentoemäntä Maria Leptorgou ei suostunut siirtämään heitä yhdellekään 11 vapaana olleesta paikasta. Savu aiheutti Hansonille anafylaktisen reaktion, johon hän kuoli joitakin tunteja myöhemmin lääkärin avusta huolimatta. Lady Oscar
Pian Ranskassa sotajoukko alkaa hyökätä Versaillesin kimppuun ja taistelu johtaa Versaillesin voittoon. Oscarin ystävä Andre kuolee saatuaan vihollisen kiväärin pistimen selkäänsä. Sen jälkeen Oscar huutaa Andre-nimeä ja jää yksin. Héctor Lavoe
Lavoen viimeinen, epäonnistunut, julkinen esiintyminen tapahtui New Jerseyssä Fania All-Starsin kanssa vuonna 1990. Hän kuoli aidsin aiheuttamiin komplikaatioihin New Yorkissa vuonna 1993. Joe Frazier
Frazierin viha hänen tunnetuinta vastustajaansa Muhammad Alia kohtaan ei laantunut vuosien aikana. Vuonna 1996, kun Ali sytytti Atlantan olympiatulen, Frazier sanoi, että Ali pitäisi työntää liekkeihin. Omaelämäkertansa mukaan hän halusi otella Alin kanssa vielä kerran, lyödä hänet kappaleiksi ja ”postittaa takaisin Jeesukselle”. Dokumenttielokuvassa "Frazier vastaan Ali" ("Thrilla in Manila", 2008) näytetään, että Frazierin puhelinvastaajassa on viesti: ”Liiku kuin perhonen, pistä kuin ampiainen, minä tein sen.” Tällä hän viittaa Muhammad Alin uransa jälkeen sairastamaan Parkinsonin tautiin, jonka Frazier tulkitsi Jumalan rangaistukseksi nuoren Alin sanoista ja teoista: ”Joskus Jumala tulee alas ja laittaa kätensä päällesi, jos olet liian ylpeä.” Frazierin kuoleman jälkeen Ali sanoi tiedotusvälineille maailman menettäneen loistavan mestarin, jota hän muistelee kunnioittaen ja ihaillen. Louis Antoine de Bougainville
Maailmanympärimatkansa jälkeen hän hyväksyi jälleen laivastokomennuksen ja osallistui useisiin meritaisteluihin. Hänestä tuli vara-amiraali 1791, ja vuonna 1792, onnistuttuaan lähes ihmeenomaisesti pakenemaan Pariisin verilöylyjä, vetäytyi eläkkeelle Normandian tilalleen. Bougainvillen vanhoilla päivillä Napoleon I teki hänestä senaattorin, imperiumin kreivin ja Ranskan Kunnialegioonan jäsenen. Hän kuoli Pariisissa 31. elokuuta 1811. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme poikaa, jotka palvelivat Ranskan armeijassa. Emily Davison
Kesäkuun 4. päivänä 1913 Davison matkusti junalla Lontoosta Epsomin kaupunkiin, jossa järjestettiin suuri laukkaurheilutapahtuma Epsomin Derby. Kilpailun aikana hän ryntäsi radalle ja yritti tarttua kuningas Yrjö V:n omistaman Anmer-nimisen hevosen suitsiin. Se kuitenkin törmasi Davisoniin, joka jäi voltin tehneen hevosen jalkoihin menettäen tajuntansa. Davison sai kallonmurtuman sekä sisäisiä vammoja ja kuoli sairaalassa neljää päivää myöhemmin tajuihinsa tulematta.< Anmeriä ohjastanut jockey Herbert Jones jäi jalastaan roikkumaan jalustimeen ja raahautui matkaa jatkaneen hevosen perässä niin ikään tajuttomana. Pathé-yhtiön uutiskuvaajat onnistuivat tallentamaan koko välikohtauksen filmille. Albert Niemann (kemisti)
Jatkotutkimuksissa Niemann selvitti, että kokaiini sulaa 98 °C:ssa ja edelleen kuumennettaessa hajoaa suola- ja bentsoehapoksi sekä metanoliksi ja ekgoniiniksi. Niemann ei kyennyt saattamaan tutkimuksiaan loppuun, vaan hän joutui palaamaan vakavan sairauden takia perheensä luo Goslariin, missä hän ennen pitkää kuoli. Todennäköinen kuolinsyy oli sinappikaasumyrkytys, sillä Niemann oli työskennellyt kyseisen aineen parissa ennen kokaiinitutkimuksiaan. Niemannin synnyin- ja kuolintalon seinällä on hänen muistotaulunsa. Säilymislaki
Klassinen fysiikka tunsi viisi säilymislakia:Massan säilymislaki tunnetaan varsinkin kemiassa myös aineen häviämättömyyden lakina. Lavoisier'n ajoista radioaktiivisuuden keksimiseen saakka (noin 1780–1900) tämän oletettiin lisäksi pätevän jokaiselle alkuaineelle erikseen, koska ei tunnettu ilmiöitä, joissa alkuaine muuttui toiseksi alkuaineeksi. Myöhemmin suhteellisuusteoria osoitti massan ja energian välillä vallitsevan yhteyden E=mc², minkä vuoksi massan ja energian säilymisestä ei voi enää puhua kahtena erillisenä luonnonlakina, vaan ne ovat saman "massa-energian säilymislain" aikariippuvaisia erikoistapauksia. Charles Philippe Lafont
Vuonna 1816 hän osallistui kilpailuun yhdessä Paganinin kanssa, minkä hän hävisi. Kilpailu pidettiin La Scalassa. Lafontin sävellyksistä vain muutama on säilynyt. Hän kuoli hevosrattaiden kaatumisonnettomuudessa 1839. Marie-Anne Pierrette Paulze
Ennen kuin tytär ehti lähteä luostariin, isä Paulze esitteli Marielle marraskuussa 1771 uuden sulhasehdokkaan: Mies oli 28-vuotias Ranskan tiedeakatemian jäsen, miellyttävä lakimies Antoine Lavoisier. Marie Antoinette
Kuningatar Marie-Antoinette tuomittiin kuolemaan syytettynä maanpetoksesta 16. lokakuuta noin kello neljältä aamulla. Hän kirjoitti Ludvig XVI:n sisarelle Madame Elisabetille: Napoleon I
Nykytutkimuksen valossa Napoleon ei menehtynyt ainakaan arsenikkimyrkytykseen. Hän kuoli todennäköisesti vatsasyöpään, minkä totesivat Italian kansallisen ydinfysiikan laitoksen tutkijat. Asiasta ilmoitettiin tiedotusvälineille 12. helmikuuta 2008 Suomessa. Tutkijoiden mukaan ei ollut merkkejä kohonneista arsenikkipitoisuuksista. Tutkimus tukee nyt epäsuorasti olettamusta, jonka mukaan keisari kuolikin vatsasyöpään huonon ruokavalionsa takia. Antoine Lavoisier
Lavoisierin elämässä oli myös lakitieteen opinnoilla suuri merkitys. Tämä johti kiinnostukseen Ranskan politiikkaa kohtaan, ja tämän seurauksena hän hankki viran verojen kerääjänä yksityisessä "Ferme Générale" -nimisessä veronvuokraamista ja verojen karhuntaa suorittavassa yrityksessä 26-vuotiaana, missä hän yritti uudistaa Ranskan rahatalous- ja verotusjärjestelmää. Antti Marjoniemi
Marjoniemen tapaus nousi vielä kerran lehtien otsikoihin, kun Suomeen salaa tullut Toivo Antikainen pidätettiin marraskuussa 1934 Kirkkonummella. Antikaista vastaan alkoi helmikuussa 1935 oikeudenkäynti, jossa häntä syytettiin valtiopetoksesta ja Marjoniemen murhasta. Oikeudenkäynnin aikana esitettiin jopa väite, että Antikaisen joukko olisi syönyt nuotiolla paistuneen Marjoniemen lihaa ja tämän perusteella oikeistolehdet vaativat kuolemanrangaistusta Antikaiselle. Kaksi vuotta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen Antikainen tuomittiin kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksesta ja elinkautiseen vankeuteen Marjoniemen murhasta. Antikainen luovutettiin talvisodan jälkeen Neuvostoliittoon, jossa hän kuoli lento-onnettomuudessa lähellä Arkangelia lokakuussa 1941. Nicolas Fatio de Duillier
On varmaa, että Fatio tunsi voimakasta vetoa okkultismiin ja kannusti Newtonia syvemmälle magiaan. Yhdessä he tekivät useita alkemistisia kokeita. 1693 heidän välinsä rikkoontuivaat ja Fation menetettyä suojelijansa, hänen asemansa romahti, koska hänellä oli tiedeyhteisössä paljon vihamiehiä eikä häneen luotettu. Hänen myöhemmästä elämästään ei ole paljon tietoa, mutta hänen tiedetään olleen tekemisissä ruusuristiläisten ja muiden erikoisten ryhmien kanssa ja ainakin kerran hän joutui Charing Crossissa jalkapuuhun epäsosiaalisen elämän vuoksi. Duillier kuoli vuonna 1753 Isossa-Britanniassa yli 80-vuotiaana, mutta köyhänä ja melkein täydellisesti unohdettuna. Vincent van Gogh
Van Gogh matkusti Pariisiin toukokuussa 1890 toivuttuaan uusimmasta kohtauksestaan. Pariisissa hän asui Theon ja tämän vaimon luona kolme päivää ja oli vaimon kuvauksen mukaan hyvässä kunnossa ja hyväntuulinen. Pariisista hän jatkoi Auvers-sur-Oisen kylään tohtori Paul Gachetin luo. Siellä hän alkoi jälleen maalata ahkerasti. Hän piti aluksi Gachetista ja teki tästä muotokuviakin, mutta alkoi myöhemmin pitää tohtoria sairaampana kuin itseään. Hänen viimeisiksi jääneissä töissään on aiempaa ahdistuneempi tunnelma.
Van Gogh ampui oman kertomansa mukaan itseään vatsaan sunnuntaina 27. heinäkuuta 1890 maatalon pihalla Auversissa. Hän käveli takaisin matkakotinsa huoneeseen, mistä isäntä löysi hänet makaamasta sängyltä. Theo matkusti paikalle ja istui Vincentin kuolinvuoteen äärellä keskustellen pitkään tämän kanssa. Vincent van Gogh kuoli 36 tuntia ampumisen jälkeen keskiyön jälkeen tiistaina 29. heinäkuuta. Hänet haudattiin Auversiin. Theo murtui veljensä kuolemasta ja kuoli itsekin seuraavan vuoden tammikuussa, alle kuusi kuukautta Vincentin jälkeen. Hänen jäännöksensä siirrettiin Vincentin viereen 23 vuotta myöhemmin. Air Francen lento 8969
Ongelmia tuli, kun algerialainen eversti kieltäytyi saamastaan käskystä vetäytyä koneen vierestä. Vihaiset kaapparit teloittivat vietnamilaisen diplomaatin ja heittivät hänet kiitotielle aikaisemmin ammutun poliisin ruumiin viereen. Kello 21.30 jouluaattona Ranskan suurlähetystön kokki tuli radioon ja sanoi terroristien surmaavan hänet, jos kone ei saisi nousulupaa puolen tunnin sisällä. Algerialainen eversti piti yhä joukkoja koneen ympärillä. Terroristit surmasivat kokin kello 22.00 ja uhkasivat ampua yhden matkustajan puolen tunnin välein, ellei kone saisi lupaa lentää Pariisiin. Viranomaisille ilmoitettiin myös koneessa olevan dynamiittia. Tuomas Akvinolainen
Tammikuussa 1274 paavi Gregorius X kehotti Tuomasta osallistumaan Lyonin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänen tehtävänsä oli tutkia ja, mikäli mahdollista, sovitella eroja lännen ja idän kirkkojen välillä. Tuomas lähti matkalle vaikka oli kaikkea muuta kuin terve. Matkalla hän sairastui vakavammin. Hän olisi halunnut päättää päivänsä luostarissa. Häntä ei kuitenkaan voitu saattaa dominikaaniluostariin, joten hänet vietiin Fossa Nuovan sisterssiläisluostariin. Tuomas kuoli seitsemän viikon kiduttavan sairauden jälkeen 7. maaliskuuta vuonna 1274. Haitin vallankumous
Ranskassa Napoléon päätti yrittää vallata takaisin entisen siirtokuntansa. Ison-Britannian kanssa oli solmittu Amiensin rauha lokakuussa 1801, minkä vapautti joukkoja Saint-Dominguen valtaamista varten. Helmikuussa 1802 saarelle saapui 20 000 kenraali Charles Leclercin johtamaa ranskalaista sotilasta. He valtasivat Santo Domingon, sekä Saint-Dominguen satamakaupungit ja siirtokunnan eteläosan. Sisämaata he eivät kuitenkaan saaneet haltuunsa ja keltakuume alkoi verottaa heidän miehiään entiseen tapaan. Vain muutaman kuukauden jälkeen tautiin oli menehtynyt jopa puolet ranskalaisten joukoista. Tästä huolimatta kapinallisjohtajat Henri Christophe ja Jean-Jacques Dessalines siirtyivät yllättäen ranskalaisten puolelle Toussaint luovutti yllättäen kenraalikuvernöörin valtansa Leclercille huhtikuun lopussa 1802. Toussaint luovutti lopulta hieman myöhemmin kenraalikuvernöörin valtansa Leclercille. Jonkin aikaa Toussaintin vallasta luopumisen jälkeen Leclerc kutsui hänet illalliselle, jonka aikana hänet vangittiin ja lähetettiin Ranskaan. Toussaint kuoli vankeudessa vuonna 1803. Terrorismi
Käsite ”terrorismi” juontuu Ranskan suuren vallankumouksen ajoilta. Kuningasvallan kumoamista seuranneessa valtatyhjiössä tasavaltalaiset jakobiinit ottivat vallan käsiinsä aloittamalla väkivallan aallon, jossa kuoli noin 40 000 ranskalaista. Ranskan keväällä 1792 Preussia ja Itävaltaa vastaan aloittama sota kiristi tilannetta entisestään. Kuningatar Marie Antoinettea epäiltiin maanpetoksesta Itävallan tuella, ja sodan seurauksena annettiin julistus vallan siirtymisestä vallankumoukselliselle hallinnolle. Valtakeskukseksi muodostui Yhteishyvän valiokunta, jossa oli kaksitoista jäsentä. Se päätti lopulta kaikista valtion asioista. Koska terrori oli valtiollista, liittyi terrorin käsite valtioterroriin, jossa vallankumouksellinen hallitus pyrkii eroon oppositiosta vainoten tätä. Vallankumouksen tulosten vakiinnuttamisen uskottiin edellyttävän vallankumoushallituksen jatkuvaa valtiollista terroria. Jakobiinien johtaja Maximilien Robespierre kuoli myös itse giljotiinissa 27. heinäkuuta 1794. Antoine Lavoisier
Lavoisierin merkitystä tieteelle kuvasi matemaatikko Lagrange joka valitti teloitusta sanomalla: ”"Pään katkaiseminen kesti heiltä vain hetken, mutta Ranskalta saattaa kestää vuosisata samanlaisen luomiseen."” Louis Gassion
Gassion kuoli keuhkosyöpään Pariisissa vuonna 1944, 62-vuotiaana. Averroës
1100-luvun lopulla Andalusian yli pyyhkäisi fanatismin aalto eivätkä Averroëksen korkeat yhteydet pystyneet suojelemaan häntä poliittisilta ongelmilta. Hänet julistettiin pannaan ja karkotettiin eristyksiin ja tarkkaan valvontaan Córdoban lähelle. Hän kuoli Marrakechissa, Marokossa. Monet hänen logiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevistä teoksistaan ovat kadonneet lopullisesti tuonaikaisen sensuurin takia. Tom Simpson
Simpson kuoli vuoden 1967 Ranskan ympäriajon 13. etapilla Mont Ventoux'n nousussa. Ruumiinavaus paljasti, että hän oli ajanut alkoholin ja amfetamiinin vaikutuksen alaisena. Eine Laine
Sodan jälkeen vaikeat sairaudet piinasivat Lainetta. Silmäsairauteen löytyi paras apu Davosista Sveitsistä, mutta matkaa varten oli järjestettävä rahankeräys. Sveitsissä Laine vietti puolisen vuotta ja palasi Suomeen 15. syyskuuta 1946. Yrjö Tuominen kuoli yllättäen lokakuussa. Työelämässä Laine jatkoi näytelmien ohjaajana. SOK:n Näyttämölle hän ohjasi muun muassa näytelmät "Puut kuolevat pystyyn", "Markiisitar" ja "Jumalat hymyilevät". Laineen jäähyväisjuhla 4. huhtikuuta 1955 oli komea. Hänet kuljetettiin vanhoilla kieseillä kansalaisillallisille, Ylioppilasteatterin näyttelijät osoittivat ihailuaan juhlitulle primadonnalle. Napoleonin kuolema
3. toukokuuta 1821 Napoleon menetti täysin muistinsa. Hoitovirheen takia hän sai vakavan vatsaverenvuodon. 5. toukokuuta aamulla kello kaksi hän lausui viimeiset sanansa ennen kuolemaansa: ""Ranska, armeija, armeijan johto, Joséphine"". Kello 17.49 Napoleon oli kuollut. Henri Pélissier
Pélissier joutui naisystävänsä Camillen surmaamaksi 46-vuotiaana. Hän ei suinkaan ollut ensimmäinen väkivaltaisesti kuollut Ranskan ympäriajon voittaja; René Pottier teki itsemurhan 25. tammikuuta 1907, ja ensimmäinen maailmansota vaati omat uhrinsa. Louis Rosier
Rosier osallistui vuoden 1956 Coupe du Salonin -kilpailuun, missä sateisella kelillä hänen ohjastamansa Ferrari pyörähti ympäri avauskierroksella samassa mutkassa, jossa Alfa Romeon Grand Prix-ajan kuljettaja Antonio Ascari oli menehtynyt 31 vuotta aikaisemmin. Hän sai useita sisäisiä vammoja sekä iskuja päähän ja kuoli kolme viikkoa myöhemmin sairaalassa. Rosierin kunniaksi Clermont-Ferrandiin avattiin Charade -niminen kilparata, joka järjesti F1-osakilpailuja neljä kertaa vuosina 1965, 1969-70 sekä 1972. Rataa lyhennettiin vuonna 1988 ja se nimettiin Circuit Louis Rosieriksi. Joseph-Louis Lagrange
Fredrik II Suuri kuoli 1786, ja tämän jälkeen yleinen ilmapiiri Berliinissä alkoi muuttua kansallismielisempään ja luonnontieteitä karsastavaan suuntaan. Lagrange ei tuntenut enää oloaan kotoisaksi ja jätti eroanomuksensa pian kuninkaan kuoleman jälkeen. Lagrange hyväksyi eron myöntämiseen kuuluvat ehdot, joiden mukaan hän lähettäisi jatkuvasti määrävuosien ajan omia tutkimuksiaan akatemian julkaistavaksi. Tämän jälkeen eronnut hovimatemaatikko otti ilomielin vastaan Ranskan kuninkaan Ludvig XVI:n tarjouksen liittyä Ranskan akatemian jäseneksi ja jatkaa matemaattista työtään siellä. Lagrangelle annettiin asuinhuone Louvresta, jossa hän asui Ranskan vallankumouksen alkamiseen saakka. Marie-Antoinette, Lagrangea 19 vuotta nuorempi kuningatar, teki uudesta hovimatemaatikosta erikoissuosikkinsa, ja yritti tarjota tälle ymmärrystä sekä muuta piristettä helpottaakseen tämän raskasmielisyyttä. Antoine Lavoisier
Lavoisierin perustavanlaatuinen merkitys kemian kehittymiselle johtui hänen tietoisesta yrityksestään selittää kaikki kokeelliset tulokset yhdellä teorialla. Hän vakiinnutti kemiallisen tasapainon teorian johdonmukaisen käytön, kumosi hapen avulla flogiston-teorian ja kehitti uuden kemian nimeämisjärjestelmän, mikä väitti, että happi oli kaikkien happojen oleellinen ainesosa (mikä myöhemmin osoittautui vääräksi). Ensimmäistä kertaa alkuaineiden nykyaikainen merkitys esitellään järjestelmällisesti; klassisen kemian kolme tai neljä alkuainetta korvautuvat uudella järjestelmällä, ja Lavoisier selvitti kemiallisten yhtälöiden reaktioita jotka noudattavat aineen häviämättömyyden periaatetta. Marie-Anne Pierrette Paulze
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Antoine Lavoisier'ta syytettiin valtion verovoutina veronkeruuseen liittyvistä petoksista, vaikka häntä vastaan nostettuja syytteitä ei voitu – eikä ole voitu – osoittaa todeksi. Sekä Marien puoliso että isä Jacques Paulze teloitettiin giljotiinissa 8. maaliskuuta 1794. Marien henki säästyi, mutta hän menetti kaiken muun: kansalliskokous takavarikoi hänen asuntonsa ja omaisuutensa, ja hän oli kuukausia vankilassa. Hän menetti myös ystävänsä ja vain eräs palvelija suostui majoittamaan häntä siihen saakka, kunnes Marie saisi edes jotakin omaisuudestaan takaisin. Giljotiini
Saksalaissyntyinen pianonrakentaja Tobias Schmidt suunnitteli ensimmäisen modernin giljotiinin. Prototyypin hyväksyi käyttöön tohtori Antoine Louis. Laitetta kutsuttiin aluksi "pikku Louisoniksi", mutta sille vakiintui nopeasti nimi "guillotine" kuolemanrangaistuksen tuskattomammaksi tekemistä ideoineen ja puolustaneen Guillotinin mukaan. 25. huhtikuuta 1792 sen ensimmäinen uhri, maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier, menetti päänsä giljotiinissa. Kemia
Nykyaikaisen kemian perustajana pidetään Antoine Lavoisier'ta (1743–1794). Lavoisier osoitti kokeillaan, että palaminen merkitsee aineen yhtymistä happeen. Hän myös muotoili aineen häviämättömyyden lain, julkaisi alkuainetaulukon ja uudisti kemian käsitteitä. Samalla myös metalli"kalkin" ja hiilen välinen reaktio oli selitettävä uudestaan: "Kalkki" eli metallioksidi on metallin ja hapen yhdiste. Kuumennettaessa hiili sitoo metallioksidista hapen palaen hiilidioksidiksi, jolloin metallioksidi samalla pelkistyy metalliksi. Tähän reaktioon perustuu esimerkiksi rautamalmin pelkistäminen raudaksi hiilen avulla. Louis de Rouvroy, Saint-Simonin herttua
Syyskuussa vuonna 1715 Ludvig XIV kuoli. Orléansin herttua, joka oli Saint-Simonin lapsuudenystävä, tuli sijaishallitsijaksi. Nyt tuli hänen tilaisuutensa, jolloin hänen poliittiset teoriansa voisivat toteutua. Hänestä tuli Sijaisneuvoston jäsen ja hän on isä järjestelmälle, jotka kutsuttiin ”polysynodiksi”, jossa ministereiden tilalla valittiin neuvosto, jossa dominoi korkea aristokratia. Saint-Simonille se oli ainoa kyllin korkea rooli aristokratialle ja eritoten ranskaan pääreille, neuvonantajaksi syntyneille, vaan ei virkamiehille, vaikka olisivatkin huomattavia henkilöitä. Tämän tähden hän myös kieltäytyi hänelle tarjotusta finanssineuvoston puheenjohtajan (ministerin) tehtävästä, jonka hän luovutti erään vannoutuneen vihamiehensä, Noaillesin herttuan haltuun. Galaktinen sisällissota
Tällöin Executorin suojakenttä tuhottiin ja Arvel Crynydin ohjaama A-siipinen törmäsi "Executorin" komentosillalle, jolloin alus ajautui tömäykskurssille "Kuolemantähteen" ja tuhoutui. Tämän jälkeen kun suojat vihdoin olivat poissa, Wedge Antilles ja Lando Calrissian lensivät kuolemantähden sisuksiin ja tuhosivat reaktorin aiheuttaen ketjureakion joka tuhosi tämän "toisen kuolemantähden" ja lopetti Endorin taistelun. Antilles ja Lando ehtivät paeta sisuksista, kuin "Luke Skywalker" oli juuri aiemmin paennut isänsä Vaderin (Anakin Skywalker) kanssa. Lopulta Vader menehtyi. Ludvig XVI
Ludvig XVI teloitettiin 21. tammikuuta 1793 Pariisissa Vallankumouksen aukiolle ("Place de la Révolution") pystytetyllä giljotiinilla. Aukio nimettiin sittemmin Ludvig XIV:n aukioksi, nykyisin se on nimeltään Place de la Concorde. Giljotiinin terä suhahti kello 10.22, ja todistajina oli viisi ministeriä väliaikaisesta toimeenpanevasta neuvostosta ja muutamia muita merkkihenkilöistä. Heidät oli kutsunut tilaisuuteen meriministeri, jonka toimistosta he katselivat toimitusta. Aplastinen anemia
Nobel-palkittu radioaktiivisen säteilyn tutkija Marie Curie kuoli säteilyn aiheuttamaan aplastiseen anemiaan.Diagnoosi voidaan tehdä vain tutkimalla luuydin. Ennen siihen ryhtymistä potilaalle on yleensä tehty muita verikokeita, joista saadaan viitteitä taudista: tutkitaan esimerkiksi täydellinen verenkuva, munuaisten toiminta ja elektrolyytit, maksan ensyymit, kilpirauhasen toiminta, B12-vitamiinin ja foolihapon määrä. Marie-Anne Pierrette Paulze
Antoine Lavoisier keskittyi tieteisiin. Nuori vaimo sai todeta, että oli parasta alkaa harrastaa itsekin tieteitä, jos halusi nähdä kiireistä aviomiestään. Marie oli saanut jo isänsä kodissa hyvän peruskoulutuksen, mutta oppi lisää luonnonfilosofiaa ja etenkin kemiaa myös mieheltään ja tämän palkkaamilta opettajilta. Lisäopintoja Marie otti kuvataiteissa ja kielissä, joista oli hyötyä avioparin kemian harrastuksessa. Kuvataiteita hänelle opetti mm. Jacques-Louis David, joka vuonna 1788 maalasi pariskunnasta kaksoismuotokuvan. "Filosofinen vaimo" oli nimitys, jolla parin vuoden kuluttua Marieta kutsuttiin pariisilaisten oppineiden keskuudessa. Hänen älykkyyttään, kykyään ja lahjakkuuttaan kaikenlaisiin töihin kehuttiin; hänellä oli "miehen sielu naisen ruumiissa". Kuolonsyöjät
Scabior oli entinen Luihuisen opiskelija ja kaappari, joka oli yksi Fenrir Harmaaselän johtaman kaappariryhmän jäsenistä, jotka vangitsivat jästisyntyisiä. Scabior oli joutunut Azkabaniin tuntemattomasta rikoksesta, mutta hänet vapautettiin Voldemortin vallattua taikaministeriön. Scabior liittyi kaappareihin ja oli yksi niistä, jotka vangitsivat Harry Potterin, Hermione Grangerin ja Ronald Weasleyn ja esti Harmaaselkää puremasta Hermionea. Scabior myöhemmin toimitti Harryn, Ronin ja Hermionen Malfoyden kartanolle ja vakuutti Narcissalle Harryn olevan Harry. Bellatrix Lestrangen otettua Godric Rohkelikon miekan yhdeltä kaapparilta, Scabior uhkasi sauvallaan Bellatrixia, mutta hänet tainnutettiin ja Draco vei hänet etupihalle. Myöhemmin Scabior osallistui Tylypahkan taisteluun ja Voldemortin purettua taikasuojat hän johti kaappareiden hyökkäystä opettajien ja oppilaiden kimppuun. Scabior taisteli puisella sillalla Neville Longbottomia vastaan, mutta silta romahti ja Scabior sai surmansa pudotessaan alas. Marie-Anne Pierrette Paulze
Marie-Anne Pierrette Paulze (20. tammikuuta 1758 Montbrison – 10. helmikuuta 1836 Pariisi) oli ”nykyaikaisen kemian äiti”. Yleensä hänet tunnetaan Antoine Lavoisierin vaimona, nimellä Madame Lavoisier. Marie Antoinette
Kuningas Ludvig XV kuoltua 10. toukokuuta 1774 Marie Antoinettesta tuli Ranskan ja Navarran kuningatar. Hänen käytöksensä ei kuitenkaan muuttunut merkittävästi. Kesällä 1775 lähtivät liikkeelle ensimmäiset kuningattaresta laaditut pilkkalaulut ja pamfletit. Ilkeyksien alkuunpanijana toimi hänen toinen lankonsa Provincen kreivi, joka tavoitteli Ranskan kruunua, ja käytti kaikki keinot pitääkseen kuningasparin etäällä toisistaan. Marie Antoinette vaati virkavaltaa puuttumaan hänestä levitettyihin perättömiin huhuihin julkisilla paikoilla. Aimar-Charles-Marie de Nicolaï
Ilmeisesti tuo puolustuspuhe sinetöi hänen kohtalonsa, sillä hän kuoli viidenkymmenenyhdeksän muun tuomitun kanssa giljotiinilla 2. heinäkuuta 1794. Hänen tuomiostaan saatiin lukea vallankumouksellisesta Moniteur-lehdestä: "Nicolaï tuo ilmi asettuneensa kansan vihollisen puolelle ja juonitellen kansan vapautta ja turvallisuutta vastaan, saaden aikaan kapinan vankilassa ja kansakunnan edustajien vähättelyn, jne., on tuomittu kuolemaan 19. messidor-kuuta". Kemian historia
Modernin kemian isänä pidetään Antoine Lavoisieria ja hänen tekemää työtänsä. 1760–luvulla Levoisier osoitti, että vesi ei muuttunut maaksi: van Helmont oli aikaisemmin kokeillaan ehdottanut, että tislatun veden haihtuessa syntyy kiinteää ainetta. Lavoisier osoitti, että syntyvä kiinteä aine oli tislausastiasta liuennutta materiaalia. Nicolas-Louis de Lacaille
Lacaillen unelma eteläisen taivaan havainnoinnista toteutui, kun hän lähti vuonna 1750 astronomiselle tutkimusmatkalle Hyväntoivonniemelle. Tällä matkalla hän havainnoi kuun ja auringon parallaksia, teki ensimmäiset mittaukset Maan kaarevuussäteestä Etelä-Afrikan kohdalta ja teki lisäksi havaintoja 10 000 eteläisestä tähdestä. Palatessaan Pariisiin vuonna 1754 Lacaille sai harmikseen huomata olevansa julkisen huomion kohteena. Hän vetäytyi takaisin Mazariniin ja kuoli siellä rankan työskentelyn pahentaman kihdin vaivaamana. Lucien Bonaparte
Sadan päivän aikana, kun Napoleon pakeni Elbalta, Lucien kampanjoi keisarikunnan puolesta. Restauraatiossa hänet erotettiin Ranskan akatemiasta, mutta Ludvig Filipin aikana hän sai aatelisarvon. Lucien kuoli Viterbossa Italiassa 29. kesäkuuta 1840 vatsasyöpään. Sama kuolinsyy oli myös hänen isällään, sisarellaan Paulinella ja virallisen raportin mukaan myös Napoleonilla. François Duvalier
Duvalier sai 1959 sydänkohtauksen. Bardot toimi toipumisaikana hänen sijaisenaan. Toivuttuaan Duvalier kiihdytti sortotoimiaan ja hänestä tuli entistä vainoharhaisempi. Hän muun muassa pidätytti Bardot’n ja syytti tätä valtansa heikentämisestä. Bardot tapettiin 1963, kun häntä syytettiin vallankaappaussuunnitelmista.