Onko persiaa mahdollista kirjoittaa latinalaisilla kirjaimilla?
Persian kieli
Persiaa on mahdollista kirjoittaa myös latinalaisin kirjaimin. Tätä varten on kehitetty jo 1950-luvun alussa erityinen "UniPers"-oikeinkirjoitus, joka kuvaa kielen äänteet varsin hyvin. "UniPers"-oikeinkirjoitusta on käytetty monissa persian kielen oppikirjoissa ulkomaalaisille, mutta se ei ole onnistunut kehittymään yksinomaiseksi standardiksi. 1980-luvulta lähtien myös ulkomaille muuttaneiden iranilaisten keskuudessa on kehitelty oman kielen kirjoittamista latinalaisin kirjaimin.
Ladino
Nykyajan oikeinkirjoitus perustuu foneettisiin periaatteisiin eikä ole täysin standardisoitu. Se poikkeaa nykyespanjan ortografiasta esimerkiksi siinä, että [k] -ääntä merkitään vain yhdellä kirjaimella eli k:lla, kun taas espanjan kielessä samaa ääntä edustaa kolme eri kirjainta: c, k ja q. Muita esimerkkejä ovat mm. [s]:n merkitseminen kirjaimella s (espanjassa taas sitä merkitsee sekä s että c) sekä palataalisen nasaalin [ɲ]:n merkitseminen kirjainyhdistelmällä ny (espanjassa ñ). Mīm
Arabialaista kirjaimistoa käytetään hyvin erilaisissa kielissä ja sen kirjoitusasussa ja ääntämyksessä on runsaasti kielikohtaista vaihtelua, mutta mīm-kirjaimen muoto ja äänneasu ei juuri muutu. Mīm kirjoitetaan ja äännetään samalla tavalla muun muassa arabiassa, persiassa, urdussa, pandžabissa, paštussa, sindhissä ja kurdissa. Gamma
Latinalaisesta gammasta on kehitetty myös suuraakkonen Ɣ, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosta ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta sitä voidaan käyttää pienaakkosen ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Tietokoneissa gamma koodataan eri merkistöissä seuraavasti: Latinankielinen kirjallisuus
Nykyään latinan käyttö on harvinaista jopa latinaa taitavien antiikin ja keskiajan tutkijoiden keskuudessa. Sikäli kuin latinaa käytetään, tarkoitus on lähinnä kielen ja perinteen säilyttäminen hengissä, ei niinkään ymmärretyksi tuleminen. Latina on siis muuttunut apuvälineestä itsetarkoitukseksi. Latinaa käytettäneen eniten katolisen kirkon keskuudessa. Uutta latinankielistä kirjallisuutta ei enää merkittävissä määrin synny, mutta kaikesta huolimatta kirjallisuutta käännetään edelleen jonkin verran latinaksi; esimerkkinä voidaan mainita Tuomo Pekkasen Kalevala-käännös vuodelta 1986. Myös Nalle Puhia ja Asterixia on käännetty latinaksi. Japanin kirjoitusjärjestelmä
Japanin kielen kirjoittamisessa käytetään jonkin verran myös latinalaisia aakkosia. Niillä merkitään etenkin lyhenteitä, esimerkiksi yritysten nimilyhenteitä. Japanissa on tyypillistä liittää yritysten tai tuotteiden nimiin latinalaisia kirjaimia, esimerkiksi ”HDI ビル” ("HDI-biru"). Nämä aakkoskirjaimet lausutaan liki poikkeuksetta englantilaisittain, joskin lausuminen sovitetaan japaniin sopivaksi. Japanin esittämisestä latinalaisin aakkosin (transkriptio) käytetään japaniksi nimitystä "rōmaji" (”roomalaiset merkit”). Perl
Perlin syntaksissa on yhdistelty vaikutteita AWK:sta, sedistä, Shell-skripteistä, C-kielestä ja Lispistä. Kaikenlaiset säännölliset lausekkeet, esimerkiksi tekstinkäsittelyssä; data-analyysi; datan käsittely sekä modularisointi ovat helppoja Perlillä, minkä takia se onkin suosittu kieli myös Unix-ylläpitäjien keskuudessa. 
Perlin onkin sanottu olevan ohjelmointikieli, jolla helpot asiat ovat helppoja ja vaikeat mahdollisia. Kielessä on pyritty suureen ilmaisuvapauteen, ja ongelman voi ratkaista monella tavalla. Perliä on sanottu myös ”internetin roudarinteipiksi”. Arabialainen chat-merkistö
Erityisesti 1990-luvulla länsimaissa kehitetyt viestiteknologiat ovat tulleet suosituiksi myös arabimaailmassa. Muun muassa henkilökohtaiset tietokoneet, WWW, sähköposti, IRC, pikaviestimet ja tekstiviestit ovat kaikki länsimaisia keksintöjä. Useimmissa on voinut käyttää vain latinalaisiin aakkosiin kuuluvia merkkejä, eikä kaikissa vieläkään ole mahdollista hyödyntää arabian aakkosia. Tämän vuoksi ovat arabiankieliset käyttäjät alkaneet korvata arabian aakkosia vastaavin latinalaisin aakkosin. Kaikille kirjaimille ei ole foneettista vastinetta, ja niinpä osa merkeistä esitetään numeroilla ja muilla symboleilla. Esimerkiksi latinalaisen aakkoston numeroa 3 käytetään kuvaamaan arabian kirjainta ع (`ayn). Japanin kieli
Latinalaisilla aakkosilla transkriboidun tai kana-aakkosilla kirjoitetun japanin lausuminen on melko helppoa, sillä kuten suomessa, myös japanissa yhtä kirjainta tai tavua vastaa yleensä tietty äänne, joka ei muutu sanasta toiseen (ns. foneemiperiaate). Tiettyjä poikkeuksia kuitenkin on, erityisesti liitepartikkelien osalta ja n-kirjaimen lausumisessa (joka edustaa jopa neljää eri äännettä, joista suomalainen korva erottaa helposti n-, m- ja ng-äänteet). Pikakirjoitus
Latinan pikakirjoituksen käyttö näyttää kuitenkin loppuneen 1070-luvun paikkeilla. Latino sine flexione
Latino sine flexione ("taivutukseton latina") on kansainväliseksi apukieleksi tarkoitettu keinotekoinen kieli, jonka loi matemaatikko Giuseppe Peano vuonna 1903. Se on yksinkertaistettu versio latinasta, joka kuitenkin on säilyttänyt sen sanaston. Peano kirjoitti artikkelissaan "De Latino sine Flexione, Lingua Auxiliare Internationale", että kansainväliset apukielet ovat turhia, koska latina on jo saanut kansainvälisen apukielen aseman. Peano kirjoitti artikkelin perinteisellä latinalla, mutta edetessään kirjoittamisessa hän vaiheittaisesti jätti taivutuksen pois, kunnes artikkelin lopussa hän ei taivuttanut sanoja enää ollenkaan. Latino sine flexionea on kutsuttu "interlinguaksi", mutta sitä ei pidä sekoittaa paljon kuuluisamman interlinguan kanssa. Lezgin kieli
Lezgin kirjakieli sai alkunsa 1700-luvulla, jolloin arabialaista aakkostoa käyttäen kirjoitettiin muistiin ensimmäiset lezginkieliset runot. Kirjallisuuden kielenä käytettiin myös turkkia (azeria), persiaa ja arabiaa. 1800-luvun loppupuolella kielitieteilijä Pjotr Uslar laati kyrilliseen kirjaimistoon perustuneen kirjoitusjärjestelmän, joka ei kuitenkaan saanut laajempaa käyttöä. Dagestanin kieliin mukautettua arabialaista aakkostoa lezgit käyttivät vuoteen 1928 saakka, jolloin siirryttiin latinalaiseen kirjaimistoon. Vuonna 1938 otettiin käyttöön kyrillinen kirjaimisto, jossa venäjästä poikkeavia äänteitä merkitään Dagestanin muiden kielten tapaan erilaisten kirjainyhdistelmien ja merkin Ӏ avulla. Kirjakielen normit perustuvat Kjurin päämurteen Gjunein murteeseen. Koraani
Koraania on käännetty muille kielille pian Muhammadin kuoleman jälkeen. Ensimmäinen oli Salman Al-Farasin käännös persiaksi. Ensimmäiset persian- ja turkinkieliset Koraanit kirjoitettiin siten, että alkuperäinen arabiankielinen teksti kulki tekstin ylä- tai alapuolella. Tämä tapa on vieläkin yleinen islamilaisissa maissa. Muinaispersian kieli
Muinaispersia kuuluu iranilaisten kielten lounaisryhmään. Vaikka se oli akemenidien äidinkieli, valtakunnan yleiskielenä toimi aramea, ja virkakielinä käytettiin myös akkadia ja elamia. Kirjoituksissa ei ole havaittu murre-eroja. Niissä esiintyy mm. meedialaisia ja aramealaisia lainasanoja. Aramea on vaikuttanut myös tekstien syntaksiin. Mitään todisteita laajemman muinaispersialaisen kirjallisuuden olemassaolosta ei ole säilynyt. Muinaispersian kieli
Muinaispersia on nuolenpääkirjoitukseen perustuvista kirjoitustavoista nuorin, mutta sillä ei ole suoraa historiallista yhteyttä muihin vastaaviin järjestelmiin. Sen merkit ovat muodoltaan omaperäisiä ja yksinkertaisia. Kirjaimisto sisältää 36 aakkos- ja tavumerkkiä, viisi ideogrammia, yhden ligatuurin, numerot ja sananrajaa osoittavan merkin. Kirjoitusjärjestelmän tulkinnan aloitti saksalainen filologi Georg Friedrich Grotefend vuonna 1802. Ḍād
Ḍād (, ) on arabialaisen kirjaimiston 15. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ض ja äännearvo arabian kielessä (faryngaalistunut soinnillinen alveolaarinen klusiili). Persiassa ja joissakin siitä mukailtuja aakkostoja käyttävissä kielissä, kuten urdussa, pandžabissa ja sindhissä, ḍād äännetään ja translitteroidaan "z̤". Baskin kieli
Baskia kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Vanhoissa teksteissä on erilaisia merkintätapoja; joissakin noudatetaan espanjan käytäntöjä, mutta nykyinen virallinen kirjoitusjärjestelmä on ne hylännyt. Baskissa päästään lähelle yhden äänteen ja yhden kirjaimen vastaavuutta, mutta yllä kuvattujen poikkeuksien takia siihen ei aivan päästä. Persian kieli
Persia on arabian jälkeen muslimimaailman tärkein sivistyskieli, ja se on jättänyt jälkensä sekä turkkiin että Intian niemimaan alkuperäiskieliin. Sen kirjallinen historia ulottuu kauas islamia edeltäneelle ajalle, muinaiseen Persian valtakuntaan asti. Muinaisessa Persiassa puhuttiin useita eri iranilaiskieliä, kuten nykyisessä Iranissa, ja poliittisten muutosten myötä niistä nousi viralliseksi "persian kieleksi" milloin mikäkin. Esimerkiksi zarathustralaisten uskonnon pyhä kirja, Zend Avesta, on kirjoitettu avestan kielellä, joka kuuluu itäisiin iranilaiskieliin ja joka on siksi pikemminkin jaghnobin ja sogdin kuin nykyisen farsin kielen muinaismuoto. Siirtokirjoitus
Koreaksi latinalaista aakkostoa kutsutaan nimellä romaja. Yleisin latinaistamisjärjestelmä on viime vuosiin saakka ollut McCune–Reischauer-latinaistus, jota edelleen käytetään Pohjois-Koreassa. Sen sijaan Etelä-Koreassa hyväksyttiin vuonna 2000 korean uudistettu latinisaatio, joka ratkaisee useita McCune–Reischauer-järjestelmän ongelmakohtia. Tienviittojen ja oppikirjojen on siirryttävä uudistettuun järjestelmään niin pian kuin mahdollista. Henkilönnimet on jätetty heidän itse ratkaistavakseen, mutta virallisen järjestelmän käyttäminen on suositeltavaa. Kolmas järjestelmä on Yale-latinaistus, joka esiintyy pääosin englanninkielisessä akateemisessa kirjallisuudessa. Aakkoslaji
Alun perin kirjaimet olivat muodoltaan lähinnä suuraakkosia eli majuskeleita, kuten antiikin piirtokirjoituksissa, jotka kaiverrettiin tai hakattiin johonkin kovaan alustaan. Kynällä kirjoitettaessa kirjaimet kuitenkin pyrkivät muovautumaan sellaisiksi, että ne sopivat juoksevaan kirjoitukseen. Niin sanottua roomalaista kursiivikirjoitusta (vrt. ’juosten, pikaisesti’) on säilynyt ainakin ensimmäiseltä esikristilliseltä vuosisadalta asti, ja vaikka sen vanhimmat muodot voivat nykysilmin näyttää varsin vaikeaselkoisilta, 300-luvulla siinä alkoivat jo olla tunnistettavissa monet nykyisten pienaakkosten perusmuodoista. Kristillisen ajanlaskun toisen vuosisadan tienoilla syntyneet pyöreämuotoiset unsiaalikirjaimet olivat majuskeleita, mutta niihinkin alkoi kehittyä pienaakkosten muotopiirteitä, kuten ylä- ja alapidennyksiä. Latinankielinen kirjallisuus
Koska latina säilyi länsimaisen sivistyksen kielenä ja Euroopan "lingua francana" myös Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen, lähes kaikki kirjallisuus laadittiin edelleen latinaksi. Keskiajalta säilyneen latinankielisen kirjallisuuden määrä ylittää selvästi sekä antiikin aikaisen latinankielisen että keskiaikaisen muunkielisen kirjallisuuden määrän. Vasta uudella ajalla latinan merkitys alkoi jatkuvasti kaventua niin, että nykyään se on enää harvojen harrastus. Vaikka uutta latinankielistä kirjallisuutta ei enää juuri synnykään, monia teoksia edelleen käännetään latinaksi, hyvänä esimerkkinä Tuomo Pekkasen vuonna 1986 kääntämä latinankielinen Kalevala. Latinan historia
Suomessa latinaa on puhuttu jo lähes tuhannen vuoden ajan, välillä vähemmän, välillä enemmän. Latina saavutti Suomen yli puoli vuosituhatta Rooman luhistumisen jälkeen, mutta siitä tuli silti hallinnon ja uskonnon kieli. Turun akatemiassa ja sen seuraajassa Helsingin yliopistossa latina oli virallinen kieli perustamisesta vuonna 1640 vuoteen 1852 saakka. Latina vaikutti suomen kielen muotoutumiseen välillisesti, kun kirjakielen luojat ja kielioppien kirjoittajat muovasivat kieltä osittain latinan mallin mukaisesti. Kuten muuallakin Euroopassa latinan lukijoiden määrä on tasaisesti laskenut, mutta sitä voi yhä lukea monissa kouluissa ja sen voi kirjoittaa ylioppilaskirjoituksissa joko lyhyenä tai ”laajempana” (ei kuitenkaan pitkänä). Latinalaiset aakkoset
Latinalaisista aakkosista käytetään myös nimitystä roomalaiset kirjaimet, mutta tämä on usein käsitteenä suppeampi, pois sulkien goottilaiset kirjaintyypit. Latinan historia
Varhaislatinaa on säilynyt hyvin vähän. Ensimmäinen tunnettu löytö on neljän sanan mittainen kreikkalaisilla kirjaimilla kirjoitettu piirtokirjoitus viitansoljessa todennäköisesti 600-luvulta eaa. Latinalaiset aakkoset
G otettiin käyttöön ilmeisesti 200-luvulla eaa. C:n muunnelmana. Y ja Z omaksuttiin kreikasta 100-luvulla. Kirjaimet J, U ja W lisättiin keskiajalla. Roomalaiset eivät tehneet eroa suurten ja pienten kirjainten välillä; pienet kirjaimet muodostuivat vasta keskiajalla kursiivista. Ş
Joskus ş-kirjaimella korvataan romanian kirjain Ș (ș) eli s ja alapuolinen pilkku, jonka kirjoittaminen ja esittäminen voi olla teknisistä syistä hankalaa tai suorastaan mahdotonta. Joissakin kielissä ş-kirjainta käytetään myös arabian-, persian- tai paštunkielistä tekstiä latinisoitaessa. Lingala
Kielelle ei ole vakiintunut mitään kirjoitusjärjestelmää, mutta useimmiten sitä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla. Suurin osa lingalaa äidinkielenään puhuvista on täysin luku- ja kirjoitustaidottomia. Kapverdenkreoli
Kapverdenkreolia kirjoitetaan latinalaisilla kirjaimilla ja kirjoitusjärjestelmä on hyvin samankaltainen portugalin oikeinkirjoituksen kanssa. Persian kieli
Persia (paikallinen nimitys farsi فارسی) on indoeurooppalainen kieli, jota puhutaan Iranissa, Tadžikistanissa, Afganistanissa ja Bahrainissa. Kieltä puhuu enemmän kuin 110 miljoonaa ihmistä. Persiaa kirjoitetaan arabialaisin kirjaimin. Kirjaimisto on mukautettu vastaamaan persian kielen fonologiaa, ja se eroaa arabiasta vähän samaan tapaan kuin pohjoismainen merkistö tavallisista latinalaisista aakkosista. Caesarin salakirjoitus
Mikäli salausavain eli siirrettyjen kirjainten määrä tiedetään, näin salattu teksti voidaan vastaavasti purkaa tekemällä sama operaatio käänteisesti: tässä esimerkissä valittaisiin siis aakkostosta kirjain, joka on kunkin salakielisen tekstin kirjainmerkistä kolmen askeleen päässä vasemmalla. Samalla avaimella koodattu viesti voidaan nykyaikaista latinalaista kirjaimistoa käytettäessä purkaa seuraavasti: Fā’
Fā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston 20. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ف ja vastine heprealaisessa kirjaimistossa pe (פ). Fā’ lausutaan arabiaksi ja persiaksi . Leonésin kieli
Leonésin kieli ("llengua llionesa") on indoeurooppalainen kieli, joka kuuluu astur-leonilaisten kielten ryhmään. Kielellä on noin 25 000–50 000 puhujaa pääasiassa Leónin maakunnassa, Espanjassa ja joissakin portugalilaisissa kaupungeissa. Kieli käyttää latinalaista kirjaimistoa. Kieli oli puhuttua suuressa osassa Espanjaa 1200-luvulla, mutta nykyään se on pieni vähemmistökieli maan luoteisosissa. Ensimmäiset leonésinkieliset tekstit ovat 900-luvun loppuvaiheissa kirjoitettuja dokumentteja. Espanjan kieli
Kirjoitukseen käytetään latinalaisia kirjaimia. Aakkoset ovat: Latina
Latinankielisen tekstin välimerkit kirjoitetaan yleensä kirjoittajan äidinkielen mukaisesti. Täten suomea äidinkielenään puhuva käyttää latinankielisessä tekstissä suomen välimerkkisääntöjä. Sigma
Latinalaisessa kirjaimistossa sigmaa vastaa kirjain S/s. Suomen kieleen sigma translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "s". Gaf
Persian gaf (گ) on muodostettu lisäämällä vinoviiva kāf-kirjaimen persialaiseen varianttiin (ک). Kirjainta käytetään tässä muodossa myös muun muassa urdussa, pandžabissa ja sindhissä. Paštussa käytetty gaf (ګ) kirjoitetaan kāf-kirjaimena, johon on lisätty pieni ympyrä. Tarkka kirjoitusasu riippuu siitä, esiintyykö kirjain sanan alussa, lopussa, keskellä vai itsenäisenä kirjaimena. Karakalpakin kieli
Ennen Venäjän vallankumousta karakalpakit käyttivät kirjakielenään arabialaiseen kirjaimistoon perustunutta keskiaasialaista türkiä. Vuonna 1924 otettiin käyttöön uudistettu arabialainen kirjaimisto, joka vuonna 1928 korvattiin latinalaisella aakkostolla. Vuonna 1940 siirryttiin lisämerkeillä täydennettyyn kyrilliseen kirjaimistoon. Latinalainen aakkosto otettiin uudelleen käyttöön 1990-luvulla. Tadžikin kieli
Tadžikit käyttivät 800-luvulta lähtien kirjakielenään klassista persiaa ("farsi", "dari"), jota kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla. Arabian vaikutuksesta kirjakieli monimutkaistui ja etääntyi kansankielestä. 1800-luvun loppupuolelta lähtien se alkoi jälleen lähentyä kohti puhekieltä. Nykyinen tadžikin kirjakieli syntyi 1920–1930-luvuilla. Sen kehitykseen vaikuttivat voimakkaasti tadžikistanilaiset nykykirjailijat, varsinkin tadžikinkielisen proosakirjallisuuden perustanlaskija Sadriddin Aini. Avicenna
Ibn Sina kirjoitti filosofiassa laajalti myös muun muassa logiikan, etiikan ja metafysiikan aloista. Kaikki hänen teoksensa oli kirjoitettu arabiaksi, joka oli tuon ajan tieteen "de facto" -kieli, tai persiaksi, joka oli hänen äidinkielensä. Joillakin lähes puhtaalla persian kielellä kirjoitetuilla teoksilla on edelleen myös kielitieteellistä merkitystä. Symbian
Symbianin käyttäjät maissa, jotka eivät käytä latinalaista aakkostoa (kuten Venäjä, Ukraina ja muut), ovat kritisoineet monimutkaista kielenvaihtotapaa useita vuosia. Esimerkiksi jos käyttäjä haluaa kirjoittaa latinalaisen kirjaimen, hänen tulee ottaa valikko esiin, napsauttaa kielikuvaketta, käyttää nuolinäppäimiä valitakseen esimerkiksi englannin kieli monien muiden kielten joukosta ja sitten painaa OK-painiketta. Latinalaisen kirjaimen kirjoitettuaan käyttäjän tulee toista sama menettely palatakseen käyttämään äidinkielistä näppäimistöään. Tämä tapa hidastaa vierailla kielillä kirjoittamista merkittävästi. Kosketusnäyttö- ja QWERTY-puhelimissa menettelytapa on hieman erilainen, mutta silti aikaavievä. Kaikissa muissa mobiilikäyttöjärjestelmissä, mukaan lukien Nokian S40-puhelimet, on mahdollista vaihtaa kahden alussa valitun kielen välillä yhdellä napsautuksella tai eleellä. Persian kieli
Persiassa ei ole sijamuotoja. Akkusatiivisijan merkkinä käytetään partikkelia "raa", joka tulee objektia ilmaisevan sanan jäljessä. Tarkkaan ottaen sillä merkitään vain spesifisen kohteen akkusatiivi. Spesifisyys ei ole aivan sama asia kuin englannissa, ruotsissa, saksassa ja monissa muissa indoeurooppalaisissa kielissä esiintyvä määräisyys, koska spesifisyys liittyy pikemminkin siihen, kohdistuuko toiminta tiettyyn kohteeseen. Jos haluamme sanoa persiaksi "hän sulki oven", joudumme käyttämään partikkelia "raa" siinäkin tapauksessa, että ovea ei olisi ennalta mainittu (vaikka esimerkiksi englannissa käytettäisiinkin muotoa "he closed a door"), koska oven sulkeminen konkreettisesti kädellä tarttumalla määrittää kohteeksi spesifisen, tietyn oven eikä mitä tahansa ovea. Jos taas haluamme sanoa "hän etsi asunnon itselleen", "raa"-partikkeli ei ole välttämätön, koska tässä tapauksessa hänelle riitti minkä tahansa asunnon löytäminen. Guaranin kieli
Guarania on viime aikoihin asti kirjoitettu espanjalaisvaikutteisesti, mutta nyttemmin sille on kehitetty oma oikeinkirjoitus. Se soveltuu periaatteessa espanjalaista ortografiaa paremmin guaraniin, mutta aiheuttaa tietokoneiden aikakaudella monenlaisia typografisia ongelmia. Koska guaranin sanoja painotetaan tavallisimmin viimeiseltä tavulta, erityistä painomerkkiä (akuuttia aksenttia) käytetään vain silloin, kun paino on jollain muulla tavulla. [j]-konsonanttia ei enää kirjoiteta espanjalaisittain y-kirjaimella, vaan j:llä; toisaalta [x]-äänne kirjoitetaan nyt h:lla, ei j:llä eikä jh:lla (vrt. aiempi "purajhei", nyt "purahéi" = "laulu"). Y-kirjaimella merkitään taka-i:tä, guaranin lisäksi muun muassa turkissa ja venäjässä käytettyä äännettä. Kaikki vokaalit voivat olla nasaaleja - myös y, jonka nasaalista muunnosta pidetäänkin guaranin omimpana äänteenä. Vokaalin nasalisointi merkitään tietenkin tildellä ~, tosin se joudutaan painotuotteissa usein lisäämään käsin y-kirjaimen päälle (ỹ). Painollista nasaalivokaalia merkitään sirkumfleksillä ^. Äng-äänne [ŋ] on myös ongelmallinen, koska se merkitään kirjoittamalla g:n päälle tilde - tämäkin on yleensä tehtävä käsin. (Ñ-kirjainta ei voida tähän tarkoitukseen käyttää, koska sillä kirjoitetaan sama äänne kuin espanjassa.) Aramean kirjaimisto
Aramean kirjaimisto kehittyi foinikialaisesta noin vuonna 1000 eaa. Aramean kieltä suosittiin Persiassa, josta se levisi Lähi-itään ja Egyptiin ja muodostui aikansa ylikansalliseksi kulttuurikieleksi. Arabian kieli syrjäytti sen vasta 800-luvulla. Kirjoitusjärjestelmästä kehittyi idässä Intian brahmi-kirjoitus, anatoliassa muinaisturkin sisäaasialaiset riimut, syyrian ja heprean kirjaimistot sekä nabatealainen kirjoitus Petran kaupungissa Jordaniassa ja sitä kautta arabian aakkosto. Maba
Mabaa voidaan kirjoittaa arabialaisilla tai latinalaisilla kirjaimilla. Latinalaiset aakkoset
Latinalainen aakkosto kehittyi Apenniinien niemimaalla 700-luvulla eaa. kreikkalaisesta aakkostosta etruskien aakkoston kautta. Rooman valtakunnan laajetessa latinasta tuli välimeren alueen toinen yleiskieli Kreikan rinnalle. Dardilaiset kielet
Dardilaisista kielistä ainoastaan kašmirilla on pitkä kirjallinen perinne. Sitä on vanhastaan kirjoitettu intialaisilla sarada-, nagari- ja takrikirjoituksilla. Nykyinen kašmirin kirjakieli perustuu arabialais-persialaiseen kirjaimistoon. Viime aikoina myös khowaria, maijania, šinaa ja pašaita varten on laadittu arabialaisiin aakkosiin perustuvat kirjoitusjärjestelmät. Azerin kieli
Azerin vanha kirjakieli syntyi 1200-luvulla. Nykyinen kansankieleen pohjautuva kirjakieli muodostui 1800–1900-lukujen vaihteessa. Kirjoitusjärjestelmä perustui vanhastaan arabialaiseen kirjaimistoon. Neuvostoliittoon kuuluneessa Azerbaidžanissa siirryttiin vuonna 1929 latinalaiseen ja vuonna 1940 kyrilliseen kirjaimistoon, jota oli täydennetty lisämerkeillä ә, ө, ү, ғ, ҝ, һ ja ј. Vuodesta 2001 lähtien Azerbaidžanissa otettiin käyttöön turkin kaltainen latinalainen kirjoitusjärjestelmä, johon sisältyy lisäksi kirjain ə. Iranissa käytetään edelleen arabialaista ja Dagestanissa kyrillistä kirjaimistoa. Persialainen
Mikäli kissalla ei ole rekisteröintitodistusta, ei se ole "oikea" persialainen. Se voi olla esimerkiksi kahden rodun risteymästä syntynyt jälkeläinen, joka muistuttaa persialaista, mutta sitä ei voi ikinä rekisteröidä persialaiseksi. Ainoastaan persialaisen sisarrotua, exotic, voi käyttää persialaisen FIFen alaisessa kasvatuksessa. CFA:ssa roturisteymää exoticiin ei tunneta ja tällöin kasvatuksessa voi käyttää vain puhdastaustaisia persialaiskissoja. Psii
Psiillä ei ole suoraa vastinetta latinalaisessa kirjaimistossa. Kyrillisessä kirjaimistossa sitä vastasi aiemmin kirjain Ѱ/ѱ. Suomen kieleen psii translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "ps". Pikakirjoitus
Perinteisen käsipikakirjoituksen lisäksi tekstiä voidaan kirjoittaa pikakirjoituskoneilla, joissa painetaan useita näppäimiä yhtäaikaa. Tavu syntyy niin että vasen käsi valitsee tavun alun, oikea käsi tavun lopun. Lisäksi kukin pikakirjoittaja voi tallentaa koneeseen makroja, joista tulee toistuvia fraaseja, kuten "Hyvät naiset ja herrat". Nykyisin tiivistetty teksti avataan saman tien tietokoneella, aikaisemmin se kirjoitettiin paperiliuskalle josta puhtaaksikirjoittaja muutti sen normaalikielelle. Lambda
Latinalaisessa kirjaimistossa lambdaa vastaa kirjain L/l ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain Л/л. Suomen kieleen lambda translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "l". Juutalaispersia
Juutalaispersia eli džidi on juutalaisten puhumista iranilaisista kielimuodoista käytetty nimitys. Suppeammassa merkityksessä sillä tarkoitetaan nykyisen Iranin, Afganistanin, Keski-Aasian ja kaakkoisen Taka-Kaukasian alueen juutalaisten käyttämää uuspersiaan perustunutta kirjakieltä. Arabialainen kirjaimisto
Ennen lokakuun vallankumousta monia Keski-Aasian kieliä (azeri, uzbekki, kirgiisi, tadžikki, kazakki, turkmeeni) kirjoitettiin myös arabialaisilla kirjaimilla, joista 1920-luvulla siirryttiin latinalaisiin kirjaimiin, 1940-luvulla kyrillisiin kirjaimiin ja osassa näistä edelleen 1990-luvulla taas latinalaisiin aakkosiin. Avestan kieli
Avestalainen kirjaimisto poistui käytöstä 600-luvulla Persian käännyttyä islaminuskoon. Myöhemmin avestaa on kirjoitettu arabialaisilla tai gudžaratilaisilla kirjaimilla. Heprealainen kirjaimisto
Heprealainen kirjaimisto on 22 merkistä koostuva kirjaimisto, jolla kirjoitetaan heprean kieltä ja myös muun muassa jiddišiä ja ladinoa sekä juutalaisten arameankielisiä tekstejä kuten Talmudia. Aakkoset
Latinalaisissa aakkosissa kirjainten erityiset nimet jäivät kuitenkin alusta lähtien pois käytöstä. Tyypillisesti vokaaliin viitataan yksinkertaisesti ääntämällä se pitkänä, kun taas konsonantin eteen tai perään on tapana liittää jokin ääntämistä helpottava vokaali ("b = bee, s = äs"). Vokaalilla alkava konsonantin nimi muuttuu suomessa helposti kaksitavuiseksi, niin että kahden vokaalin välissä konsonantti ääntyy pitkänä ("ässä"). Eräillä suomessa harvoin käytetyillä kirjaimilla on pitemmät, usein kuvailevat nimet: "hattuäs", "kaksoisvee", "ruotsalainen oo", "saksalainen yy", "tanskalainen öö", "thorn" jne.Suomen kielessä käytetään latinalaista kirjaimistoa, johon on lisätty muutamia kirjaimia, joita latinassa ei ole: Å, Ä, Ö sekä Š ja Ž. Unicode
U+0000 - U+007F Latinalaiset perusaakkoset A-Z suur- ja pienaakkosina, numerot 0-9 ja tavallisimmat välimerkit 
U+0080 - U+00FF Latinalaisten kirjainten täydennysosa (kuten esim Å/å, Ä/ä ja Ö/ö) 
U+0100 - U+017F Latinalaisen kirjaimiston laajennusosa A (kuten esim. Š/š ja Ž/ž) 
U+0180 - U+024F Latinalaisen kirjaimiston laajennusosa B (kuten esim. Ə/ə) 
U+0250 - U+02AF Ne IPA-merkit, jotka eivät ole latinalaisia perusaakkosia A-Z 
U+02B0 - U+02FF Muunnellut latinalaiset kirjaimet 
U+0300 - U+036F Tarkkeet 
U+0370 - U+03FF Kreikkalaiset kirjaimet 
U+0400 - U+04FF Kyrilliset peruskirjaimet 
U+0500 - U+052F Kyrillisen kirjaimiston täydennysosa Persian kieli
Suomennoksenakin tunnettu Farīd-al-dīn ʿAṭṭārin (noin 1140–1230) "Mantiq at-tair" -runoelma on persiankielinen, mutta sen nimi on arabiaa ja tarkoittaa ”Lintujen matka”. Attar hyödynsi muinaispersialaisen mytologian "Sīmorğ"-lintua kirjoittaessaan allegorisen tarinan Jumalan etsinnästä: siinä joukko lintuja lähtee etsimään Sīmorğia (tässä pyhyyden ja jumaluuden vertauskuvana) ja kohtaa matkalla monia vastoinkäymisiä ja seikkailuja, ja useat linnut menehtyvät koettelemuksissa. Lopulta jäljellä on vain kolmekymmentä lintua – persiaksi "sī morğ" –, jotka huomaavat olevansa itse, yhdessä, Sīmorğ. Palotška
Ӏ () on kyrillinen kirjain. Se sisältyy monen Kaukasian alueella puhuttavan kielen aakkosiin. Näitä ovat abaza, adygei, dargva, inguuši, kabardi, laki, lezgi, tabasarani ja tšetšeeni. Kirjain on samannäköinen kuin latinalaisen kirjaimiston I ja kyrillisen kirjaimiston І. Kirjaimen käyttöä hankaloittaa sen puuttuminen monista näppäinasetteluista ja fonteista, minkä vuoksi sen korvikkeena käytetään yleisesti latinalaista kirjainta I, kyrillistä kirjainta І tai jopa numeroa 1, vaikka tällainen käyttö onkin väärää. Nausikaa
Nimen perinteiset latinalaiset kirjoitusasut ovat "Nausicaa" ja "Nausicaä", joista jälkimmäisessä korostetaan erokepisteillä eli treemalla, että sananlopun "a"-vokaaleja erottaa tavuraja. Latinan mukaiset asut ovat sellaisinaan käytössä mm. englannissa ja ranskassa. Japanilainen asu on ナウシカ ("Naushika" ~ "Naušika"). Mm. ruotsissa ja saksassa on käytössä suora kreikan mukainen translitteraatio "Nausikaa", sama kuin suomessa. Muita vakiintuneita kirjoitusasuja ovat esimerkiksi espanjan "Nausícaa", puolan "Nauzykaa" ja venäjän "Навсикая" ("Navsikaja"). Persian kieli
Arabialaiset substantiivit saavat kirjakielessä yleensä arabialaisen monikkomuodon. Erityisesti niin sanottu murrettu arabialaisperäinen monikko – "mänzel" 'talo', "mänaazel" 'talot' – aiheuttaa vaikeuksia jopa syntyperäiselle persian puhujalle. Puhekielessä sivistynytkin persialainen sanoisi luultavasti mieluummin "mänzelhaa". Tämä ei kuitenkaan koske kaikkia murrettuja monikkomuotoja: monet ovat lainautuneet puhekieleen ja saaneet siinä eri merkityksen. Tällöin niitä ei kuitenkaan välttämättä enää edes mielletä monikkomuodoiksi. Alif
Persiassa alif äännetään sanan keskellä vokaalina "â" ja sanan alussa joko vokaalina "a" , "e"  tai "o"  sanasta riippuen. Sanan alussa "â" kirjoitetaan "madda"-tarkkeellisella alifilla (آ). Heprea
Hepreaa kirjoitetaan seemiläisten kielten tapaan oikealta vasemmalle pelkillä konsonanttimerkeillä. Uskonnollisissa teksteissä ja esimerkiksi sanakirjoissa vokaalit on merkitty konsonanttien yhteyteen pienillä piste- ja viivamerkeillä. Tätä pisteytystä kutsutaan "nikkudiksi". Heprean aakkosissa ei ole isoja ja pieniä kirjaimia erikseen, mutta kylläkin erilaisia tyylejä (kursiivi, kirjoituskirjaimet jne.), jotka voivat erota toisistaan paljonkin. Erikseen on olemassa ns. Raši-kirjoitus, tyyli, jota käytetään pääasiassa Talmudissa, ja sielläkin vain tämännimisen rabbin kirjoittamien kommentaarien painamiseen. Muinaispersian kieli
Muinaispersian kieli on muinaista Persiaa 500–300-luvuilla eaa. hallinneiden akemenidien aikana puhutusta iranilaisesta kielestä käytetty nimitys. Sitä puhuttiin ilmeisesti valtakunnan ydinalueella nykyisen Iranin lounaisosassa. Muinaispersian historiallisia jatkajia ovat keskipersia, klassinen uuspersia sekä nykypersia, tadžikki ja dari. Gilakin kieli
Gilaki kuuluu iranilaisten kielten luoteisryhmään. Se toimii etupäässä yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Gilakiksi on julkaistu kaunokirjallisuutta sekä ajoittain myös sanoma- ja aikakauslehteä, mutta varsinaista kirjakieltä sille ei ole kehittynyt. Julkaisuissa on käytetty arabialais-persialaista kirjaimistoa. Suurin osa gilakeista osaa myös persiaa. Kielessä on runsaasti arabialaisia ja persialaisia lainasanoja. Jaavan kieli
Jaavan kielellä on oma kirjoitusjärjestelmänsä, mutta nykyisin sitä kirjoitetaan usein latinalaisilla aakkosilla. Siirtokirjoitus
Siirtokirjoitus voi tapahtua kahden äännekirjoitukseen perustuvan järjestelmän (esimerkiksi latinalaisen ja kyrillisen) välillä, mutta toinen tai kumpikin kirjoitusjärjestelmä voi perustua tavu- tai sanakirjoitukseenkin. Muuntamista erityisesti latinalaiseen kirjaimistoon kutsutaan "latinaistamiseksi" ja siinä käytettävää järjestelmää samoin kuin lopputulosta "latinaistukseksi" (vieraskielisiä malleja seuraten voidaan puhua myös "latinisaatiosta" tai "romanisaatiosta"). Latinaistettuja nimiä voidaan nähdä päivittäin tiedotusvälineissä, kun esimerkiksi venäläisiä, arabialaisia tai kiinalaisia erisnimiä kirjoitetaan latinalaisin kirjaimin. Latinankielinen kirjallisuus
Aikakauden ilmapiiriin vaikuttivat myös arabeilta ja persialaisilta tulleet vaikutteet: monet antiikin auktorien teokset, jotka olivat hävinneet Euroopasta mutta säilyneet islamilaisessa maailmassa, tulivat nyt uudestaan tunnetuiksi. Myös islamilaisilla filosofeilla, kuten Avicennalla (Ibn Sina, n. 980–1037) ja Averroësilla (Ibn Rushd, 1126–1198) oli merkittävä vaikutus eurooppalaiseen ajatteluun. 1100-luvulla Espanjassa tuotettiin ensimmäinen Koraanin latinankielinen käännös. Persia
Persiankieliset iranilaiset ovat sassanidien kaudesta alkaen käyttäneet maasta nimitystä Iran, joka tarkoittaa ”arjalaisten valtakuntaa”, kun taas lännessä on käytetty kreikkalaisilta periytyvää Persia-nimitystä. Vuonna 1935 šaahi Reza Pahlavi vaati kansainvälistä yhteisöä käyttämään Iran-nimeä. Hänen poikansa Muhammad Reza Pahlavi salli 1959 sekä Persia- että Iran-nimien käytön. Iran on vakiintunut muoto puhuttaessa nyky-Iranista, mutta historiallisesta Iranista käytetään usein edelleen nimitystä Persia. Vuoden 1979 islamilaisen vallankumouksen jälkeen maan koko nimi on ollut Iranin islamilainen tasavalta. Latina
Vanhimmat tunnetut latinankieliset kirjoitukset Suomessa lienevät roomalaisissa kolikoissa, joita kulkeutui Suomeen jo ajanlaskumme ensi vuosisatoina. Näitä kuitenkaan tuskin ymmärrettiin. Latinaksi olivat myös jotkin rautakautisten miekkojen säiläkirjoitukset. Suomessa toisinaan kopioitiin kolikoita ja ehkä säiläkirjoituksiakin, vaikka kirjoitusmerkkien merkitystä ei ymmärretty. Ladino
Kun espanjalaiset valloittivat takaisin koko Iberian niemimaan arabeilta 1400-luvun lopussa, he vaativat kaikkien arabien ja juutalaisten kääntyvän kristinuskoon tai lähtevän Espanjasta. Pois muuttaneet juutalaiset omaksuivat kielekseen 1400-luvun espanjan, joka kehittyi ladinoksi. Ladino, juutalaiskieli kun on, on saanut runsaasti vaikutteita hepreasta (sekä mm. turkista, ranskasta, kreikasta ja italiasta), ja sitä kirjoitetaan käyttäen sekä latinalaista aakkostoa että heprean aakkostoa (jälkimmäistä lähinnä uskonnollisissa teksteissä). Heprea
Nykyheprea eroaa Raamatun hepreasta ehkä eniten ääntämiseltään ja lauseopiltaan. Eurooppalaiselle vaikeita kurkkuäänteitä (qof, 'ain, xet) ei yleensä vaivauduta lausumaan oikein: itse asiassa ainoastaan arabimaista muuttaneet niin sanotut orientaalijuutalaiset osaavat ääntää nämä äänteet, koska ne ovat saaneet tukea arabiasta. Eurooppalaisperäiset askenaasijuutalaiset taas ovat tavallisesti paremmin koulutettuja ja vierastavat taikauskoisina pitämiään orientaalijuutalaisia, joten heidän ääntämistapansa, vaikkakin se on lähempänä heprean raamatullista ääntämystä, on Israelissa jäämässä alaluokkaisuuden merkiksi. Gamma
Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen gamma ɣ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta sen alaosa muodostaa silmukan. Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella gammalla merkitään soinnillista velaarista frikatiivia. (Lisäksi foneettiseen kirjaimistoon sisältyy latinalaista gammaa muistuttava mutta kokonaan perusviivan yläpuolella pysyvä niin sanottu oinaansarvikirjain ɤ, jota on joskus kutsuttu naperogammaksi, ; se ei kuitenkaan edusta mitään konsonanttia vaan laveaa puolisuppeaa takavokaalia.) Keskipersian kieli
Keskipersian kieli eli pahlavi (myös "pehlevi") on muinaispersian ja nykypersian historiallisesta välimuodosta käytetty nimitys. Sitä puhuttiin noin 200-luvulta lähtien eaa. aluksi Fārsin maakunnassa ja myöhemmin koko sassanidien valtakunnassa, jossa se oli valtion ja zarathustralaisen uskonnon virallinen kieli. Arabien valloitettua Iranin 600-luvulla keskipersia säilyi zarathustralaisten ja Intian parsien kielenä. Arabian kieli
Arabiaa kirjoitetaan arabialaisen kirjaimistoon perustuvalla 28 merkistä koostuvalla arabian aakkostolla. Kirjoitussuunta on oikealta vasemmalle ja ylhäältä alas. Kirjoituksessa merkitään konsonantit, puolivokaalit ja pitkät vokaalit. Lyhyet vokaalit merkitään vain poikkeustapauksissa, kuten oppikirjoissa, lastenkirjoissa ja Koraanissa. Lyhyiden vokaalien ääntämys vaihteleekin suuresti murteesta toiseen. Muissa paitsi Egyptin murteessa lyhyitä vokaaleita pudotetaan pois tavallisessa puheessa, esimerkiksi sana "kitaab" (suom. kirja) voidaan ääntää "ktaab". Ladino
Nykyladinoa kirjoitetaan sekä latinalaisilla että heprealaisilla aakkosilla, mutta yleensä vain latinalaisilla. Alef
Heprean kirjoitusjärjestelmässä alef on niin kutsuttu vaiti oleva kirjain, oikeammin glottaaliklusiili (foneettisessa merkinnässä /ʔ/). Se voidaan muuttaa kuuluvaksi erilaisilla vokaalimerkeillä. Kreikkalaiseen ja latinalaiseen kirjaimistoon periytyessään alefista tuli vokaalin merkki. Alef on yksi niistä viidestä heprean kirjaimesta, jotka eivät voi kahdentua eli joiden sisässä ei voi olla dageš-pistettä. Alef translitteroidaan usein merkillä ʾ. Se on myös yksi niistä heprean kirjaimista, joita toisinaan käytetään pitkän vokaalin merkitsemiseen (ns. "mater lectionis"). Kāf
Kāf-kirjaimesta käytetään eri kielissä erilaisia kirjoitusasuja. Arabiassa kāf näyttää sanan lopussa ja itsenäisessä muodossa lām-kirjaimelta, johon on lisätty lisätty pieni S:n muotoinen tarke. Persiassa kāfin kirjoitusasu sanan alussa ja keskellä muistuttaa arabiaa, mutta sanan lopussa ja itsenäisessä muodossa se kirjoitetaan eri tavalla. Sindhin kāf-kirjain näyttää vaakasuunnassa venytetyltä persialaiselta kirjaimelta. Sindhissä käytetään lisäksi persian kāfin näköistä kirjainta (ک, sindhiksi کي "khē") ilmaisemaan aspiroitua konsonanttia . Lām
Lām (arab. لام "lām") on arabialainen kirjain, joka on arabialaisessa kirjaimistossa 23. ja persialaisessa 27. Lāmilla merkitään arabiassa alveolaarista lateraalia /l/ ja lām vastaakin heprealaisen kirjaimiston lamedia, kreikkalaisen kirjaimiston lambdaa latinalaisen kirjaimiston L-kirjainta. Lingua franca nova
Lingua franca novaa kirjoitetaan 21:llä joko latinalaisella tai kyrillisellä kirjaimella, ja nämä vastaavat yksikäsitteisesti kielen foneemeja. Kirjaimet ovat Lusai
Lusaita kirjoitetaan nykyisin pääasiassa latinalaisilla kirjaimilla, mutta myös bengalilaista kirjaimistoa käytetään. Tšam
Tšamilla on oma kirjoitusjärjestelmänsä, brahmi-kirjoituksesta kehittynyt tšamilainen kirjaimisto. Kieltä voidaan lisäksi kirjoittaa myös latinalaisilla ja arabialaisilla kirjaimilla. Poikkiviiva
Poikkiviivaa ei teknisessä mielessä pidetä varsinaisena tarkkeena, sillä Unicode-merkistössä poikkiviivallisia kirjaimia ei ole muodollisesti määritelty koostemerkeiksi, jotka olisivat hajotettavissa kantamerkiksi ja yhdistyväksi tarkkeeksi. Tämä taas johtuu pitkälti siitä, että poikkiviiva ei näytä erilliseltä tarkkeelta ja sen pituus ja asento suhteessa kantamerkkiin vaihtelevat enemmän kuin tarkkeilla yleensä. Laajennettu suomalainen näppäimistö sisältää kuitenkin poikkiviivallisten kirjainten tuottamiseksi erityisen lisäystoiminnon, joka toimii tarkenäppäimen tavoin. Oikeastaan tarkenäppäimiä on kaksi, sillä ensisijaiseksi vaihtoehdoksi ajateltu, näppäimistön vasemmassa yläkulmassa sijaitseva pykälämerkin näppäin puuttuu joistain laitteista, mutta sen sijasta voidaan yhtä hyvin käyttää L-kirjaimen näppäintä. L-näppäin on valittu siksi, että poikkiviivan yleisin käyttötarkoitus suomenkielisissä teksteissä on puolan Ł/ł (varsinkin, kun tanskalaiselle ö:lle on asettelussa oma näppäily). Poikkiviivallisen kirjaimen voi siis kirjoittaa painamalla ensin joko §-näppäintä tai L-näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantakirjaimen näppäintä: Hā’
Hā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston 26. kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta he (ה). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa . Persiassa hā’ voi ilmaista myös vokaalia sanan lopussa. Serbokroaatin kieli
Kirjoitukseen käytetään joko kroaatin Ljudevit Gaj'n vuonna 1830 esittelemää latinalaista aakkostoa tai kyrillistä. Latinalaisessa versiossa digraafeja dž, lj ja nj pidetään omina kirjaiminaan, ja ne lajitellaan erikseen. Aakkosto on suunniteltu tšekin oikeinkirjoituksen pohjalta, mutta siinä on huomattavasti vähemmän erikoiskirjaimia. Đuro Daničić lisäsi vielä đ-kirjaimen.
Tietokoneissa vaadittava merkistö on ISO 8859-2 ”keskieurooppalainen”, Microsoft CP852:n tai Unicode. Latinan historia
Klassisen latinan arvostus säilyi. Kirjalliset tekstit pyrkivät jäljittelemään klassisten kirjailijoiden tyyliä. Kuitenkin vulgaarilatinan vaikutus näkyy tämän ajan teoksissa. Kun latina lakkasi olemasta kirjoittajien äidinkieli, siihen ilmestyi monia piirteitä näistä kielistä. Latinassa ei ole artikkeleita, mutta jotkut keskiaikaiset kirjoittajat käyttivät muiden muassa sanoja "unus" (yksi), "ille" (tuo) ja "quidam" (eräs) tässä merkityksessä. Verbiä "habere" (olla jollakin, omistaa) saatettiin käyttää apuverbinä germaanisten ja romaanisten kielten tapaan. Latinan "accusativus cum infinitivo" -rakenteesta usein luovuttiin ja se korvattiin "quod"-alkuisilla sivulauseilla, jotka eivät kuuluneet klassiseen latinaan. Sanojen ortografia muuttui radikaalisti. Diftongi ae kirjoitettiin joskus vain e, h-kirjain katosi etenkin sanojen alusta. Toisaalta h-kirjaimia alettiin lisäillä sanoihin, joissa niitä ei aiemmin ollut esiintynyt. T korvattiin joskus c:llä ja kaksoiskonsonanttien käyttö vaihteli. Myös muita muutoksia tapahtui. Muutokset ortografiassa kertovat ennen muuta muutoksista lausumisessa. Kun sanojen lausuminen muuttui, oikeinkirjoitus muuttui hankalaksi. Lausumisen muuttuminen oli niin suurta, että Erasmuksen mukaan eri maiden latinantaitoisten oli lopulta lähes mahdoton ymmärtää toisiaan. Keskiaikaisen latinan katsotaan yleensä päättyvän renessanssiin. Siirtokirjoitus
Arabian kielen translitteraation suomalainen standardi on SFS 5755. Sitä ei kuitenkaan usein noudateta, koska nimet haetaan ulkomaalaisista tiedotusvälineistä. Niinpä esiintyy runsaasti vaihtelua ja horjuvuutta, eikä sanojen ääntöasu käy yksikäsitteisesti ilmi, esimerkiksi "džihād" ~ "jihad".Mandariinikiinalle on olemassa lukuisia latinaistamisjärjestelmiä, mikä onkin johtanut siihen, että kiinalaisia paikkojen ja henkilöiden nimiä latinaistetaan useilla eri tavoilla (esimerkiksi Peking ~ Beijing). Manner-Kiinan virallinen järjestelmä on 1950-luvulta lähtien ollut pinyin, kun taas Taiwanilla yleisin järjestelmä on Wade–Giles-latinaistus. Lisäksi on olemassa lukuisia muita järjestelmiä mandariinin ja kantoninkiinan latinaistamiseen. Suomenkielisissä teksteissä suomen kielen lautakunta suosittelee pinyin-järjestelmän käyttämistä, joskin tutuimmista ja historiallisista nimistä on mahdollista käyttää myös "vanhoja, vakiintuneita sovinnaisnimiä", kuten Peking. Zeeta
Latinalaisessa kirjaimistossa zeetaa vastaa kirjain Z/z. Suomen kieleen zeeta translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta "z". Marcus Aurelius
Marcus Aurelius kirjoitti ajan oppineiden tapaan kreikaksi, vaikka hänen äidinkielensä olikin latina. Kirjoitusaikoihin Marcus Aureliuksen terveys horjui, ja hänen kerrotaan käyttäneen kipuihinsa päivittäin oopiumia, jonka on sanottu näkyneen kirjoitustyylissä. Alfa
Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen alfa ɑ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta tapaa olla oikealta sivultaan suoralinjaisempi (joissain kirjasinlajeissa tai -leikkauksissa ja etenkin käsin kirjoitettaessa myös latinalainen pienaakkonen a saattaa näyttää samalta kuin latinalainen alfa, mutta usein pienaakkosessa a silmukkaosa on pienempi ja oikealta sivulta sen yläpuolelle kurottuu kaari). Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella alfalla merkitään laveaa väljää takavokaalia, jota suomen oikeinkirjoituksessa lähinnä vastaa a-kirjain. Latinalainen ylösalainen alfa ɒ puolestaan merkitsee vastaavanlaista mutta lavean sijasta pyöreänä ääntyvää vokaalia. Persian kieli
Lännessä tunnetuin persialainen klassikkorunoilija on Omar Khaijam, joka eli 1000–1100-luvulla. Iranilaiset itse muistavat hänet paremmin tähtitieteilijänä kuin runoilijana. Omarin nimiin on pantu joukoittain nelisäkeisiä mietelmiä ("rubayat"), joita englantilainen runoilija Edward Fitzgerald käänsi ja julkaisi vuodesta 1859 alkaen. Sittemmin on kyseenalaistettu sekä Fitzgeraldin kyvykkyys kääntäjänä että Omarin tekijyys. Fitzgeraldin käännöstä pidetään nykyään pikemminkin itsenäisenä, Omarin teemoja toistavana ja Omarin mietelmien innoittamana runoteoksena kuin varsinaisena käännöksenä. Toisaalta ei voida olla varmoja siitä, kirjoittiko Omar ensimmäistäkään niistä mietelmistä, jotka hänen väitetään laatineen. Näyttää pikemminkin siltä, että tuntemattomien kirjoittajien runoilemat tai kansanperinteeseen kuuluvat nelisäkeet on laskettu Omarin kirjoittamiksi, jos niiden sisältö ja sanoma ovat vastanneet yleistä käsitystä Omarin luonteesta ja tyypillisistä teemoista. Muinaispersian kieli
Kieli tunnetaan nuolenpääkirjoituksella mm. kallioon, kivipaasiin, maljakoihin, sinetteihin, savi-, kulta- ja marmoritauluihin tehdyistä akemenidikuninkaiden piirtokirjoituksista. Niitä on löydetty laajan valtakunnan eri puolilta Iranista, Turkista ja Egyptistä. Muinaispersialaisia ovat ilmeisesti myös eräät aramealaisella kirjaimistolla laaditut piirtokirjoitukset. Lisäaineistoa tarjoavat aramealaisissa, elamilaisissa, akkadilaisissa ja kreikkalaisissa teksteissä esiintyvät muinaispersialaiset erisnimet ja lainasanat. Portaat (kirja)
"Portaiden" saamasta suosiosta kertoo myös se, että teos käännettiin jo varhain useille kielille, kuten syyriaksi, arabiaksi, armeniaksi ja kirkkoslaaviksi. Latinankielinen käännös syntyi 1200-luvulla, ja se painettiin Venetsissa vuonna 1518. Matthaeus Raderus julkaisi teoksen kreikankielisen tekstin ensimmäisen painetun laitoksen ("editio princeps") yhdessä latinankielisen käännöksen kanssa Pariisissa vuonna 1633. Teoksen espanjankielinen käännös "La escala espiritual de San Juan Clímaco" oli vuonna 1532 ensimmäinen Amerikan mantereella painettu kirja. Pe (arabialainen kirjain)
Pe (, ) on arabialaisen kirjaimiston kirjain, jota käytetään persiassa, urdussa, pandžabissa ja monissa muissa kielissä konsonantin ilmaisemiseen. Kirjainta ei käytetä arabian kielessä, jonka äänteistöön ei kuulu p-äännettä. "Pe" muodostettiin persian aakkostoon lisäämällä kaksi pistettä arabialaiseen bā’-kirjaimeen (ب). Ḥet
Nykyhepreassa ḥet ääntyy tavallisesti soinnittomana velaarisena frikatiivina /x/ eli k:n ja h:n välimuotona, samaan tapaan kuin saksan kirjainyhdistelmä 'ch' esimerkiksi sanassa "ich". H-kirjain on ḥetille vain suuntaa antava vastine, ja kirjain voidaankin translitteroida latinalaiseen aakkostoon useilla tavoilla. Tavallisimmin käytettyjä ovat kirjainyhdistelmä ch, ḥ (h jonka alla on piste) ja hatullinen (caron) h-kirjain. Ẓā’
Ẓā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston 17. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ظ ja ääntämys arabiaksi (faryngaalistunut ). Kielissä, joissa faryngaalistuneita konsonantteja ei esiinny, kuten persiassa ja urdussa, ẓā’-kirjain lausutaan tavallisena -äänteenä. Osmaninturkki
Osmaninturkkia kirjoitettiin arabialaisella kirjaimistolla, ja siinä oli niin paljon arabialaisia, kreikkalaisia ja persialaisia lainasanoja, että tavallisen kansalaisen oli vaikea ymmärtää sitä. Vuonna 1928, Turkin tasavallan perustamisen myötä (1923), vaihdettiin käyttöön latinalaiset aakkoset, ja lainasanoista pyrittiin eroon; tosin niitä on edelleen paljon arkisanastossa. Kirjain
Kirjaimella voi olla useita kielen oikeinkirjoituksen velvoittamia muotoja, kuten latinalaisessa kirjaimistossa käytettävät pienaakkoset ja suuraakkoset, jotka erilaisesta ulkomuodosta huolimatta edustavat pareittain samaa äännettä. Esimerkiksi tietokoneiden merkistöissä saman kirjaimen suuraakkosellinen ja pienaakkosellinen versio ovat kuitenkin kaksi eri merkkiä. Merkillä voi vuorostaan olla useita glyyfejä eli esitysmuotoja, jotka eivät kuitenkaan muuta sen merkitystä. Paalin kieli
Paalia on tuhansien vuosien aikana kirjoitettu useilla kirjoitusjärjestelmillä, kuten brahmilla, devanagarilla tai latinalaisella aakkostolla, mutta myös sinhalilaista, burmalaista, khmeriläistä ja thailaista kirjaimistoa on käytetty. Bosnian kieli
Nykypäivänä käytössä on sekä latinalainen että kyrillinen aakkosjärjestelmä, näistä latinalainen on kuitenkin yleisimmin käytetty. Muinoin bosnian kieltä kirjoitettiin myös bosančica- ja arebica-aakkosilla. Arebica (عَرَبٖىڄا) oli 1400-1900-luvuilla historian kautta Aljamido-kirjallisuuteen liittyvä ja sitä kautta kehittynyt persialais-arabialaisen aakkoston variaatio. 
Bosnian latinalaiset aakkoset
Bosnian kyrilliset aakkoset Tā’
Tā’ (, ) on arabialaisen kirjaimiston kolmas kirjain. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta tav (ת). Erikseen esiintyvä tā’ kirjoitetaan kaarena, jonka yläpuolella on kaksi pistettä (ت), ja muiden kirjainten kanssa se liitetään viivalla edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen (esim. ست "st", تا "tā", ستا "stā"). Kirjaimen äännearvo on arabiassa ja persiassa .