Montako maakuntaa Kiinan kansantasavallassa on?
Kiina
Kiina on jaettu 22 maakuntaan (省, pinyin: "shěng"), mutta viralliset tahot laskevat lisäksi usein Taiwanin 23. maakunnaksi, vaikkei se olekaan Kiinan hallituksen alaisuudessa. Taiwanille on tarjottu erityishallintoalueen asemaa, mutta se ei ole sitä hyväksynyt. Maakuntien lisäksi Kiinassa on viisi autonomista aluetta (自治区), joissa suuri osa väestöstä kuuluu vähemmistökansallisuuksiin; neljä itsehallinnollista kaupunkia (直辖市) ja kaksi erityishallintoaluetta (特别行政区).
Kiinan rautatiet
Yrityksen alaisuudessa toimii useita tytäryhtiötä, johon kuuluu muun muassa 18 alueellista rautatieyhtiötä (Harbin, Shenyang, Peking, Taiyuan, Hohhot, Zhengzhou, Wuhan, Xi’an, Jinan, Shanghai, Nanchang, Kanton (Guangzhou), Nanning, Chengdu, Kunming, Lanzhou, Urumqi, Qinghai-Tiibet) sekä Kiinan kontti-, erityisrahti- ja pikajunaliikennettä hoitavat rautatieyhtiöt. Kiinan tasavallan alueellinen hallinto
Aluetason alapuolella kaikki yksiköt jakautuvat kyliin, joita kutsutaan maalaiskunnissa nimellä cūn (村) ja muissa nimellä lǐ (里). Kyliä on yhteensä 7 835. Kylät voidaan jakaa vielä naapurustoihin (鄰), joita Kiinan tasavallassa on arviolta 147 877. Kiinan alueellinen hallinto
Maakuntatason alueita on neljää eri tyyppiä: Kiina
Kiinassa on yli 50 000 jokea, joiden valuma-alue on yli sata neliökilometriä. Pinnanmuotojen takia monet Kiinan joista virtaavat lännestä itään, ja esimerkiksi kolme merkittävintä Kiinan halki virtaavaa jokea saavat alkunsa Tiibetin ylängöltä. Suurin joista on 6 300 kilometrin pituinen Jangtse. Merkittäviä Tiibetistä virtaavia jokia ovat myös muun muassa Keltainenjoki ja Xi Jiang. Pohjois-Kiinan suurimmat joet ovat Venäjän rajajoki Amur ja sen sivujoki Sungari. Järviä on eniten Jangtsen tasangolla ja Tiibetin ylängöllä, jossa on Kiinan suurin järvi Qinghaijärvi. Kiinan alueellinen hallinto
Kiinan tasavalta (Taiwan) hallitsee kokonaisuudessaan yhtä maakuntaa ja osia toisesta, minkä lisäksi sillä on kaksi itsehallinnollista kuntaa. Virallisesti tasavalta hallitsee kaikkia Kiinan maakuntia ja autonomisia alueita, mukaan lukien jopa Kansantasavallan itseensä liittämää Tiibetin autonomista aluetta. Itäinen Zhou-dynastia
Itäisen Zhoun aikajakson alussa Kiinan nykyinen alue oli jakaantunut noin sataan erikokoiseen valtioon, jotka vain nimellisesti tunnustivat Zhou-dynastian yliherruuden. Dynastialla oli kuitenkin edelleen merkittävä asema korkeimpana uskonnollisena auktoriteettina. Zhou-dynastian läänitysvaltioiden keskuudessa oli noin tusina suurempaa valtiota, jotka kilpailivat toistensa kanssa ja vähitellen sulauttivat pienemmät valtiot itseensä. Merkittävimmät valtiot joilla oli valtataistelussa merkitystä, olivat pohjoiset Qi, Lu, Wei, Jin, Qin, Yan, Song, Chen, Cai, Zheng, Cao ja eteläiset Chu, Wu ja Yue. Voimakkaimmat näistä olivat idässä Shandongin alueella sijainnut Qi, sekä sisämaassa sijainneet Jin ja Qin, sekä Jangtsen laaksossa sijannut Chu ja pohjoisessa sijainnut Yan. Koko itäisen Zhoun aikakausi oli hyvin levotonta, kun valtiot kävivät sotaa keskenään. Voimasuhteissa ei tapahtunut kuitenkaan pitkiin aikoihin suurta muutosta, kun valtiot solmivat keskenään erilaisia liittoumia. Muutosta tapahtui vasta vuonna 453 eaa, jolloin Jin-valtio hajosi ja syntyi kolme uutta kuningaskuntaa Zhao, Wei ja Han. Changchun
Changchun jaetaan 10 hallinnolliseen alueeseen. Sen alaisuudessa on seitsemä piiriä, kaksi piirikuntatason kaupunkia ja yksi piirikunta (numerointi kuten oheisessa kuvassa): Kiina
Kiinan suurimpien kaupunkien järjestys riippuu siitä, minkälaista kaupunkimääritelmää käytetään listausta laadittaessa. Mikäli luetellaan eritasoisia hallinnollisia alueita, joilla on kaupungin asema, saadaan erilainen tulos kuin Kiinan taajaan rakennettuja urbaanialueita tarkastelemalla. Kiinan suurimmat kaupungit ovat vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan, kun mukaan lasketaan prefektuuritason tai sitä korkeamman aseman hallinnolliset kaupunkialueet: Kiinan etniset ryhmät
Pian perustamisensa jälkeen Kansantasavalta järjesti laajan tutkimuksen erilaisista etnisistä ryhmistä Kiinassa. Tutkimuksen kuluessa lähes 400 ryhmää ilmoittautui vähemmistökansaksi. Näistä poistettiin päällekkäiset ilmoittautumiset ja lopullinen tulkinta päätyi 55 vähemmistökansaan. Jaottelu on osittain mielivaltainen: toisinaan samaan kansaan luetaan toisistaan etnisesti ja kielellisesti jyrkästi eroavia ryhmiä, toisinaan taas esimerkiksi uskonto on riittänyt erottamaan tietyn väestöryhmän omaksi ”kansakseen”. Kansantasavalta on muodostanut lukuisia autonomisia alueita näille vähemmistökansoille, minkä lisäksi vähemmistöt nauttivat tietyistä etuuksista, esimerkiksi yhden lapsen politiikka ei pääsääntöisesti koske niitä ja vähemmistökansoille on varattu kiintiöitä yliopistojen ja muiden oppilaitosten opiskelupaikoista. Kiinan alueellinen hallinto
Lisäksi piirikuntatason ja kuntatason välissä on "seutukunta" (县辖区). Niiden määrä on vähennetty koko ajan, ja vuoden 2013 lopussa on enää 2 seutukuntaa jäljellä. Tilastossa ne lasketaan kuntatason yksiköihin. Guizhou
Guizhou jakautuu kuuteen prefektuuritason kaupunkiin ja kolmeen autonomiseen prefektuuriin, jotka jakautuvat edelleen piirikuntatasolla 88 kaupunkipiiriin, piirikuntatason kaupunkiin, tai piirikuntaan. Nämä jakautuvat yhteensä 1 543 kunnallistason yksikköön. Prefektuuritason kaupungit ja autonomiset prefektuurit ovat:Vuonna 2013 Guizhoun maakunnan osuus Kiinan bruttokansantuotteesta (BKT) oli 1,3 prosenttia (800,7 mrd. Kiinan yuania (CNY) eli noin 95,9 mrd euroa). Henkeä kohti kansantuotetta kertyi 22 922 CNY eli 2 746 EUR. Taso on 55% Kiinan keskiarvosta, koko Kiinan alin maakunnallinen arvo. Tällä kansantaloudellisella mittarilla vertailleen Guizhou on Kiinan köyhin maakunta. Kiinan moottoritieverkko
Moottoritiet ovat Kiinassa melko tuore lisäys maan liikenneinfrastruktuuriin. Aiemmin kiinan kansallisen tieverkon muodostivat pääosin yksikaistaiset valtatiet (China National Highways). Kiinan ensimmäinen moottoritie, Shanghai-Jiading Expressway avattiin lokakuussa 1988. Tämä 17,4 kilometrin pituinen moottoritie on nyt osa Shanghain moottoritieverkkoa. 1990-luvulla Kiinassa alettiin massiivisesti parantaa maan tieverkkoa. Vuonna 1999 moottoriteiden pituus ylitti 10 000 kilometriä. Kansalliset valtatiet toimivat nykyisin useimmiten moottoriteiden rinnakkaisteinä. Kiinan kansantasavallan historia
Kollektiivitiloja suuremmiksi yksiköiksi perustettiin kansankommuuneita. Näistä tuli valtionhallinnon alin hierarkia. Niiden johtajat olivat valtion palkollisia, ja valtio sai täten ensimmäistä kertaa Kiinan historiassa suoran kontrollikanavan kyliin. Kuhunkin kommuuniin kuului 25 000 – 100 000 henkeä; aiemmat 670 000 kollektiivitilaa korvasi 26 000 kansankommuunia. Kommuuneista pyrittiin tekemään toimivia kokonaisuuksia ottamalla mukaan erilaisia väestönosia. Uudistus koski myös vähemmistökansoja. Myös kaupunkielämä jaettiin kommuuneihin, ja esimerkiksi tehtaat pitivät huolen omistaan. Qin Shi Huangdi
Qin Shi Huang jakoi maan 36 provinssiin, joissa jokaisessa oli kolme kuvernööriä. Yksi vastasi alueen armeijasta, yksi kansasta ja kolmas oli kahden edellä mainitun välittäjä. Kuvernöörit olivat keisarin nimittämiä, ja toisaalta keisari saattoi erottaa heidät. Kansasta vastaava kuvernööri valittiin aina muutaman vuoden välein, jottei hän saisi itselleen liian suurta valtaa. Qin Shi Huang rakensi provinssien välille kattavan tie- ja kanavaverkon tehostamaan kauppaa ja nopeuttamaan armeijan liikkeitä sen siirtyessä kapinalliseen provinssiin. Kiinan tasavallan historia
Kommunistit saivat huomattavia voittoja vuonna 1948 ja tammikuussa 1949 Beijing ja Tianjin jäivät kommunistien hallintaan. Nanjing ja Shanghai valloitettiin huhtikuussa 1949. Jäljellä olleet Kuomintangin joukot huomasivat tukalan tilanteensa ja vetäytyivät Taiwanin saarelle. Lokakuun 1. päivänä vuonna 1949 Mao Zedong julisti virallisesti Kiinan kansantasavallan perustetuksi uudelleen pääkaupungiksi otetussa Beijingissä. Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltiot
Kiinan tasavalta jatkoi edustusta YK:ssa huolimatta sen huomattavan pienestä maa-alueesta ja väestöstä verrattuna mantereella sijaitsevaan Kiinan kansantasavaltaan. Lopulta YK:n päätös 2758 yleiskokouksessa 25. lokakuuta 1971 erotti Kiinan tasavallan kaikista YK:n elimistä ja Kiinan kansantasavalta sai sen paikan myös . Kiinan tasavalta on yrittänyt useita kertoja päästä uudelleen YK:n jäseneksi — ei koko Kiinan, vaan ainoastaan Taiwanin 23 miljoonan asukkaan edustajana — mutta sitä ei ole hyväksytty. Kiinan tasavallan lippu
Pääpiirteiltään lippu on punainen, ja sen vasemmassa yläreunassa sijaitsevan tummansinisen suorakulmion sisään on sijoitettu kaksitoista sakarainen valkoinen aurinko. Kiinan tasavallassa lippua luonnehditaan ja kutsutaan tuttavallisesti "siniseksi taivaaksi, valkoiseksi auringoksi ja kokopunaiseksi maaksi". Kiina
Kiina on pinta-alaltaan Venäjän ja Kanadan jälkeen maailman kolmanneksi suurin valtio. Kiinalla on 14 rajanaapuria: Afganistan (yhteistä rajaa vain 76 km), Bhutan, Intia, Kazakstan, Kirgisia, Laos, Mongolia, Myanmar, Nepal, Pakistan, Pohjois-Korea, Tadžikistan, Venäjä ja Vietnam. Sillä on myös meriraja Japanin ja Etelä-Korean kanssa Kiinan tasavallan historia
Yuan Shikai oli valtaan noustuaan käytännössä maan diktaattori. Hän erotti useita Kuomintangiin kytköksissä olleita maakuntien sotilakuvernöörejä ja korvasi heidät omilla kannattajillaan. Vuonna 1915 hän yritti palauttaa monarkian ja julistaa itsensä maan keisariksi. Hän ei kuitenkaan saanut tarvittavaa tukea, sillä monet vaikutusvaltaiset kiinalaiset eivät enää hyväksyneet monarkiaa. Myös Yuanin suosio alkoi laskea. Ensimmäisen maailmansodan alettua Japani liittyi ympärysvaltoihin ja otti haltuunsa vanhat Saksan hallinnoimat alueet Shandongissa. Japani esitti Kiinalle niin kutsutut 21 vaatimusta, jotka toteutuessaan tekisivät Kiinasta käytännössä Japanin siirtomaan. Yuan myöntyi vaatimuksiin, mikä heikensi hänen kannatustaan maanlaajuisesti. Japani sai laajoja oikeuksia Mantšuriassa ja etuoikeudet kiinalaisiin satamiin ja rannikkokaupunkeihin. Monet Japanissa opistelleen kiinalaiset palasivat vastalauseena kotimaahansa, missä he aloittivat japanilaisten tuotteiden boikotin. Yhden Kiinan politiikka
Taiwanin demokratisoiduttua Taiwanissa on alkanut elää ajatus, että tavoitellusta yhteydestä manner-Kiinaan luovuttaisiin ja luotaisiin Kiinasta erillinen ”Taiwanin tasavalta”. Tätä ajatusta Kiinan kansantasavalta vastustaa. Vuonna 2006 Kiinan kansantasavalta hyväksyi lain, jonka mukaan Kiinan kansantasavallasta erkaantunut alue voidaan palauttaa sen yhteyteen myös voimatoimin. Tosin Kiinan kansantasavalta korostaa kuitenkin rauhanomaista yhdistymistä. Kiinan tasavallan historia
Kiinan tasavalta jatkoi toimintaansa Taiwanilla, missä Tšiang Kai-sek julisti Taipein Kiinan väliaikaiseksi pääkaupungiksi. Sisällissodan seurauksena Kiina jakaantui Taiwanilla hallitsevaan tasavaltaan ja mantereella hallitsevaan kansantasavaltaan. Osapuolten välille ei ole edelleenkään solmittu virallisesti rauhaa, vaikka alueiden välillä on 1970-luvulta lähtien käyty vilkasta kauppaa. Taiwanin asema on edelleen Kiinan ulkopolitiikassa keskeinen kysymys. Keskeisin selitys kommunistisen vallankumouksen onnistumiselle on Kiinan ja Japanin välinen sota, joka loi pohjan kommunismin kasvavalle suosiolle. Länsimainen historiankirjoitus pitää sodan aiheuttamaa sekasortoa, joka raunioitti tasavallan talouden ja hyvän hallinnon elementit, suurimpana syynä kommunistien valtaannousulle. Kiinan kommunistinen puolue taas katsoo, että kommunistisessa vallankumouksessa kyse oli vapautuksesta, jolla Kiinan kansa kukisti kolonialismin. Luettelo Kiinan hallinnollisista alueista väkiluvun mukaan
Taiwan ei ole mukana taulukossa, vaikka Kiina lukee sen joskus provinssikseen. Käytännössä se on eri valtio: Kiinan tasavalta. Kiinan historia
Kun tasavaltalainen vallankumous lopulta alkoi, Sun Yat-sen oli varainkeruumatkalla Yhdysvalloissa, eikä Tongmenghui -järjestöllä ollut aluksi osaa vallankumouksessa. Vallankumous alkoi Wuhanin kaupungista, missä kapinalllisten ruutivaraston räjähdettyä paikallispoliisi sai käsiinsä kapinallisjärjestön jäsenluettelot. Paljastuneita uhkasi kuolemantuomio, minkä johdosta he ryhtyivät kapinaan heti. Kapina levisi nopeasti muihin kaupunkeihin, missä se sai tukea myös aiemmin rauhallisina pysyneiltä ylemmiltä yhteiskuntaluokilta. Tilanne oli pian karannut Qing-dynastian hallinnasta ja 15 maakuntaa ilmoitti itsenäistyneensä Qing-vallan alaisuudesta puolentoista kuukauden sisällä. Sun Yat-Sen palasi joulukuussa 1911 Kiinaan ja hänet valittiin Kiinan tasavallan ensimmäiseksi väliaikaiseksi presidentiksi. Taiwan
Taiwan on käytännössä täysin itsenäinen valtio, joka on semipresidentiaalinen tasavalta. Kiinan kansantasavallan tavoin se on katsonut edustavansa myös manner-Kiinaa, joka puolestaan on katsonut edustavansa myös Taiwania. Näkemysero on ollut siis siinä, kumman valtion hallitus on vallanpitäjänä koko Kiinassa. Tämän vastakkainasettelun vuoksi vain harvat maailman valtiot ovat tunnustaneet Taiwanin itsenäisyyden. Kiinan historia
Ennen valtaannousuaan kommunistit olivat esittäneet ajatuksen liittovaltiosta, jossa Tiibet, Xinjiang ja Sisä-Mongolia olisivat olleet autonomisia osavaltioita. Vallankumouksen jälkeen liittovaltiopuheet unohdettiin. Tiibet ei halunnut liittyä osaksi Kiinan kansantasavaltaa, eivätkä neuvottelut tuoneet tulosta. Kiinan Kansan vapautusarmeija hyökkäsi Tiibetiin ja alue liitettiin kansantasavallan alaisuuteen. Myös Xinjiangissa kapinat tukahdutettiin. Qing-dynastia
Hallinnollisesti mantšut varmistivat että heillä oli ylivalta kiinalaisiin nähden. Keisarin tärkeimpänä neuvonantajana toimi suurneuvosto. Sen alapuolella hallinto oli jakaantunut useisiin virastoryhmiin, joiden tehtävät olivat osin päällekkäisiä jotta mikään virasto ei saisi liikaa valtaa. Maakuntahallinto oli annettu kiinalaisten virkamiesten käsiin, joiden toimia valvoivat ylemmät mantšut. Maakuntatason hallintovirkoja alemmat virat olivat yleensä yksinomaan kiinalaisten käsissä. Maakuntia oli suurimman osan Qing-kautta 18, näihin ei laskettu Mongoliaa, Tiibetiä, Xinjiangia ja Mantšuriaa, joita hallittiin eri tavoin kuin maakuntia. Sotilashallinnollisesti mantšut jaettiin lippueisiin ja jokainen kansalainen tiesi mihin lippueeseen kuului. Lippueen tarkoitus oli tyydyttää sotavoimien värväystarpeet. Varsinaisen Kiinan alueelle sijoitetuille lippueille takavarikoitiin maita kiinalaisilta. Peking
Peking (, pinyin Běijīng, ) on Kiinan pääkaupunki. Peking on myös yksi Kiinan neljästä maakuntatason itsehallinnollisesta kunnasta ja Kiinan toiseksi suurin kaupunki. Nykyisen Pekingin alueen kaupungeilla on jo pitkään ollut merkitystä taloudellisina ja sotilaallisina keskuksina. Koko Kiinan pääkaupunki siitä tuli Yuan-dynastian perustaessa Dadu-nimisen kaupungin hieman vanhasta kaupungista pohjoiseen. Nykyisen nimensä Peking sai Ming-dynastian valtakaudella. Kiinan tasavallan aikana 1900-luvun alkupuoliskolla maan pääkaupunki oli jonkin aikaa Nanjingissa, mutta Pekingistä tuli jälleen Kiinan kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1949. Sittemmin kaupungin talous, väkiluku ja pinta-ala on kasvanut huomattavasti. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen alueella asui 19 612 368 henkilöä ja sen pinta-ala oli 16 411 km². Shandong
Vuonna 2019 Shandong jakautuu 14 prefektuuritason kaupunkiin, joiden lisäksi Jinan ja Qingdao ovat suoraan maakunnan hallinnon alaisia kaupunkeja.
Shandong oli 97,3 miljoonalla asukkaallaan väestöltään Kiinan 2. suurin maakunta. Se tuotti vuonna 2013 maan bruttokansantuotteesta (BKT) 8,7 prosenttin osuuden. Rahassa mitattuna tämä oli 5 468,4 mrd. Kiinan yuania CNY tai noin 655,1 mrd euroa.Shandong oli kansantuotteen muodostajana Kiinan kolmanneksi merkittävin maakunta. Kutakin asukasta kohden kansantuotetta kertyi 56 323 CNY eli 6 748 EUR. Tämä oli 134 % Kiinan keskiarvosta. Chongqing
Chongqing (), aikaisempi translitteraatio Chungking, vanha suomalainen latinalaistus "Tšunking", on Kiinan suurin ja yksi neljästä maakuntatasolla itsehallinnollisesta kunnasta – muut ovat Peking, Shanghai ja Tianjin. Se on näistä kunnista ainoa, joka ei sijaitse lähellä vaurasta itärannikkoa. Chongqingin kunnassa asuu noin 28,8 miljoonaa asukasta ja sen kaupunkialueella 6,3 miljoonaa. Maakunta
Itsenäisyyden aikana Suomeen on lähinnä taloudellisin ja liikenteellisin perustein muodostunut joukko niin sanottuja nykymaakuntia. Monet niistä ovat historiallisten maakuntien pienempiä osia, joiden nimet on muodostettu lisäämällä vanhaan maakunnan nimeen ilmansuunnan nimi, toiset taas ovat muodostuneet vanhojen maakuntien raja-alueelle ja saaneet kokonaan uusia aluenimiä, kuten Kymenlaakso ja Pirkanmaa. Jo 1920-luvulla moniin nykymaakuntiin muodostettiin maakuntaliitto. Kuitenkin vasta vuonna 1994, kun siihenastiset maakuntaliitot ja seutukaavaliitot yhdistettiin uusiksi maakuntien liitoiksi, maakunnat saivat nykyisen merkityksensä aluehallinnon yksikköinä. Nykyisin Suomessa on 19 maakuntaa, joista Ahvenanmaalla on laaja itsehallinto-oikeus. Kiina
Kiina on hallitusmuodoltaan kansantasavalta, jota hallitsee Kiinan kommunistinen puolue (KKP). Talousjärjestelmältään se ei enää kuitenkaan ole kommunistinen, vaan ”sosialistinen markkinatalous”, joka on eräänlainen yhdistelmä suunnitelmataloutta ja markkinataloutta. Ihmisoikeudet ovat Kiinassa yhä heikkoja. Lehdistön suoja on olematon, aktivisteja ja juristeja katoilee ja ainakin satojatuhansia uiguureja on kadonnut uudelleenkoulutusleireille, joilla uiguureja kidutetaan ja pidetään nälässä. Kiinan moottoritieverkko
Jo 12. viisivuotiskauden aikana usea maakunta on tehnyt nämä lisäykset valtakunnalliseen verkkoon, ja 13. viisivuotiskauden aikana (2016-2020) tullaan uudelleennumeroimaan kaikkien prefektuurien maakunnalliset kehämoottoritiet valtakunnallisiksi. Lisäksi mahdollisten uusien prefektuurien myötä näiden teiden määrä voi kasvaa entisestään. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Kiinan kansantasavallan tultua perustetuksi vaati Kiinan kansantasavalta kansainvälisen asemansa tunnustamista, mitä edelleen sisällissodassa sen kanssa oleva Kiinan tasavalta Taiwanilta vastusti. Korean sota tuli mahdolliseksi Yhdistyneiden kansakuntien 51. artiklan mukaisena rauhanturvaoperaationa siksi, että Neuvostoliitto kieltäytyi osallistumasta Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston toimintaa eikä ollut läsnä veto-oikeudella estämässä Yhdistyneiden kansakuntien toimia Korena demokraattisen kansantasavallan hyökkäystä vastaan. Korean demokraattinen kansantasavalta hyökkäsi 1950 Korean tasavaltaa vastaan 1945 vakiintuneen 38. pohjoisen leveyspiirin eteläpuolelle. Hubei
Hubei () [lausutaan hubei tai kiinalaisittain hupei] on Kiinan maakunta. Maakunnasta käytetty lyhennenimi on E (). Vanha suomalainen latinaistus Hupei. Kiina
Kiinan kansantasavalta on sosialistinen marxismi-leninismin ja maolaisten ajatusten ohjaama valtio, jota hallitsee Kiinan kommunistinen puolue. Kiinan perustuslaki kuvaa maata sosialistiseksi valtioksi, joka on työväenluokan johtama kansan demokraattinen diktatuuri ja perustuu työläisten ja talonpoikien liitolle. Vuodesta 2012 lähtien kommunistisen puolueen puhemiehenä ja vuodesta 2013 lähtien presidenttinä toimii Xi Jinping. Aiemmin presidentteinä ovat toimineet: Mao Zedong (Mao Tse-Tung), Liu Shaoqi, Li Xiannian, Yang Shangkun, Jiang Zemin ja Hu Jintao. Presidentti edustaa Kiinaa ulkomailla, allekirjoittaa kansainvälisiä sopimuksia ja nimittää edustajia valtioneuvostoon. Nykyisin Kiinassa vallitsee kollektiivinen johto ja presidentti on suoraan kansankongressin alaisuudessa. Taiwan
Koska Kiinan tasavalta on nimellisesti koko Kiina, se teoreettisella tasolla käsittää samat maakunnat kuin Kiinan kansantasavalta, ja lisäksi lukuisia muiden valtioiden hallinnoimia alueita. Käytännössä tasavaltaan kuuluu kaksi maakuntaa ja kuusi itsehallinnollista kuntaa:Kiinan tasavallan hallitsemista osista merkittävin on Taiwanin saari. Se on osa merenalaista vuorijonoa, jonka korkein kohta on Yu Shan (3 997 m). Saaren keski- ja itäosa ovat vuoristoista seutua, mutta länsiosa on laajaa rannikkotasankoa, jota viljellään tehokkaasti. Sisämaassa on runsaasti ikivihreitä metsiä. Luettelo Kiinan kansantasavallan kaupungeista
Oheisessa taulukossa on esitetty vähintään prefektuuritason (tai maakunnalliset) kaupungit väkilukuineen. Kaupungit on järjestetty aakkosjärjestykseen maakunnittain. Lista on järjestettävissä myös väkiluvun (vuosien 2000 tai 2010 väestönlaskenta) tai kaupunkiluokan mukaan tai aakkosjärjestykseen. 
Huomautuksia: Kiinan tasavallan alueellinen hallinto
Kiinan tasavalta kuitenkin katsoo että historiallinen Kiinan alueellinen hallinto koskee sitä, ja on vaatinut Kiinan kansantasavallan hallitsemia alueita itselleen. Vuonna 2005 alettiin painaa Kiinan tasavallan karttoja joissa Manner-Kiina oli jätetty pois. Mao Zedong
Sodan päätyttyä Kiina vajosi uudelleen sisällissotaan, jonka kommunistit lopulta voittivat. Valtavia tappioita ja menetyksiä kokenut Puna-armeija valloitti entisen Qing-dynastian aikaisen pääkaupungin, Pekingin. Tšiang Kai-šek ja hänelle uskolliset sotilaat pakenivat Taiwanin saarelle. 1. lokakuuta 1949 Mao Zedong julisti Kiinan kansantasavallan syntyneeksi, minkä jälkeen Kiinan pääkaupunki siirtyi Nanjingista uudestaan Pekingiin. Mao kävi valtiovierailulla Moskovassa 4. tammikuuta 1950. Taiwan
Kiinan tasavalta (perinteinen: 中華民國, yksinkertaistettu: 中华民国, Wade-Giles: Chung¹ hua² min² kuo², pinyin: Zhōnghuá Mínguó, zhuyin: ㄓㄨㄥ ㄏㄨㄚ́ ㄇㄧㄣ́ ㄍㄨㄛ́) on lähinnä Taiwanin saarella toimiva valtio Itä-Aasiassa. Epävirallisesti, vaikkakin hyvin yleistyvästi, maasta käytetään nimeä Taiwan. Kiinan moottoritieverkko
Kiinan moottoritieverkko on Kiinan valta- ja maakunnallisen tason moottoritieverkko, joka muodostaa maailman laajimman ja pisimmän moottoritiejärjestelmän. Vuoden 2017 lopulla sen kokonaispituus oli 136 500 kilometriä (60 494 mi), josta 5 527 kilometriä (7 711 mi) rakennettiin pelkästään vuonna 2017. Moottoritieverkko, joka tunnetaan virallisesti nimellä ”National Trunk Highway System” (kiinaksi (yksinkertaistettu): 中国国家高速公路网; kiinaksi (perinteinen): 中國國家高速公路網; pinyin: Zhōngguó Guójiā Gāosù Gōnglùwǎng) ja lyhennettynä NTHS, koostuu seitsemästä Pekingistä lähtevästä säteittäisestä moottoritiestä, 11 pohjois-eteläsuuntaisesta ja 18 itä-länsisuuntaisesta moottoritiestä. Tämä verkko tunnetaan myös nimellä ”71111 network” (kiinaksi (yksinkertaistettu): 7918网; kiinaksi (perinteinen): 7918網; pinyin: 7918 wǎng). Tämän lisäksi jokaisella maakunnalla on oma moottoritiejärjestelmänsä. Kiina
Nykyinen Kiinan kansantasavalta on vielä Taiwania hallitsevan Kiinan tasavallan seuraaja. Kansantasavalta syntyi, kun Mao Zedongin johtamat kommunistit voittivat Kiinan sisällissodan ja tasavaltalaiset joukot pakenivat Taiwanin saarelle. Kansantasavalta julistettiin perustetuksi 1949. 19 valtiota, esim. Vatikaani pitää edelleen Kiinan tasavaltaa maan ainoana laillisena hallituksena. Suurin osa maista on kuitenkin hyväksynyt kansantasavallan olemassaolon. Kiinan tasavallan historia
Hetkellisesti Kiinassa oli kolme erillistä hallitusta; Pekingin sotaherrahallitus, Wuhanin kommunistinen ja Kuomintangin vasemmistosiiven hallitus ja Nanjingin oikeistolainen siviili-sotilashallinto. Vuoteen 1928 mennessä koko Kiina oli ainakin nimellisesti saatu valloitettua Tšiang Kai-šekin oikeistohallituksen alaisuuteen ja se sai myös kansainvälisen tunnustuksen maan ainoana laillisena hallituksena. Polittiinen tilanne säilyi kuitenkin sekasortoisena onnistuneesta sotaretkestä huolimatta. Uskollisuus Nanjingissa toimineelle Tšiang Kai-šekin johtamalle hallitukselle oli näennäistä. Sotaretki oli onnistunut vain maakuntakenraalien tuella, jotka tukivat Kuomintangia vain mikäli se oli heidän omien etujensa mukaista. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Tongmenghui halusi nyt mukaan vallankumoukseen ja lähetti ihmisiä organisoimaan joukkoliikettä eri kaupungeissa, mutta nämä tukahdutettiin helposti. Tongmenghuin edustajia oli kuitenkin Shanghaissa vallankumousta ajamassa ja puolue tunnustettiin valtakunnalliseksi vaikuttajaksi. Etelä-Kiinassa alkoi olla huomattava määrä itsenäiseksi julistautuneita maakuntia, ja Tongmenghui perusti Nanjingiin senaatin näitä edustamaan. Koska soveliasta keisaria ei ollut tarjolla, eliitin kannalta ainoa järkevä ratkaisu näytti olevan tasavallan perustaminen. Kaaosta ei haluttu ulkomaiden takia, Venäjä kuitenkin ehti painostaa Kiinan hyväksymään Ulko-Mongolian itsenäisyys ja britit jättämään Tiibetin rauhaan ja myöntämään ulkomaisille tuomiovalta myös kiinalaisten osalta sopimussatamissa. Luettelo Kiinan maakunnallisista moottoriteistä
http://imgs.sc.gov.cn/DocAnnex/2017/7/5/f5a3ff7d24cf4b1fa147740c0291eb57.jpg (Sichuanin moottoriteiden numerointi 2017)http://gaoloumi.cc/forum.php?mod=viewthread&tid=2752110&extra=page%3D1 (Sisä-Mongolian moottoriteiden numerointi 2016) Kiinan kansantasavallan historia
Kiinan ja Neuvostoliiton välit lämpenivät 1952 Zhou Enlain vierailtua Moskovassa ja Neuvostoliiton palautettua Lüshunin ("Port Arthur") sekä Dalianin rautatiet Kiinalle. Itse kaupungit palautettiin Stalinin kuoleman jälkeen 1953. Vuoden 1953 väestönlaskussa kiinalaisia oli 582 miljoonaa eli sata miljoonaa enemmän kuin oli uskottu. Kiinan tasavallan historia
Vuoteen 1920 mennessä Kiina oli ajautunut keskenään kilpailevien sotapäälliköiden aikakauteen. Maan virallinen johtaja oli presidentti, joka oli aina kulloinkin Pekingiä hallinnut sotapäällikkö. Käytännössä maa oli jakautunut itsenäisesti toimiviin maakuntiin, jota keskenään kilpailevat sotapäälliköt johtivat. Sun Yat-Sen palasi maanpaosta ja hän johti uudestaan perustettua ja Kantonista käsin toiminutta tasavaltalaishallitusta, joka vastusti maan hallituksen joukkoja. Sun Yat-Sen yritti ensimmäisen maailmansodan aikana turhaan saada ympärysvaltoja tunnustamaan Kantonin hallituksen. Kiina tuki sodassa ympärysvaltoja saadakseen näin takaisin aiemmin Saksalle kuuluneet alueet, jotka Japani oli miehittänyt. Kiinasta lähetettiin yli 100 000 miestä avustamaan liittoutuneita huoltotehtävissä. Sinkiang
Sinkiang on suurin Kiinan hallinnollisista alueista tai maakunnista. Sen 1 646 900 neliökilometrin laajuinen alue käsittää 1/6 Kiinan kansantasavallan alueesta. Tienšan-vuori jakaa alueen Džungarianin altaaseen pohjoisessa ja Tarimin altaaseen etelässä. Luettelo Kiinan kansantasavallan kaupungeista
Tämä on luettelo Kiinan kansantasavallassa sijaitsevista kaupungeista. Luettelo on kaksiosainen. Ensin on listattu suurimmat kaupungit väkilukunsa mukaan. Artikkelin toinen osa sisältää laajemman luettelon kaupungeista. Jälkimmäinen luettelo on ainakin alkuvaiheessa puutteellinen. Kiinan tasavallan alueellinen hallinto
Kiinan tasavallassa on kuusi erikoisasemassa olevaa kuntaa (直轄市), jotka ovat suoraan keskushallinnon alaisuudessa. Kunnat ovat: Luettelo Kiinan kansantasavallan kaupungeista
Taulukossa on lueteltu Kiinan asukasluvultaan suurimmat kaupungit. Luettelo sisältää toistaiseksi kaupungit, joiden hallinnollisella alueella asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan yli 2 miljoonaa asukasta. Kaupungeista neljä on myös maakuntatason hallinnollisia kuntia, nämä on esitetty vahvennettuna. Manner-Kiina
Manner-Kiina on geopoliittinen termi, jolla tarkoitetaan Kiinan kansantasavallan hallinnassa olevaa mantereista osaa pois lukien Hongkong ja Macao. Termiä käytetään erottamaan Kiinan kansantasavallan hallinnoimaa aluetta Kiinan tasavallan alueesta. Kiinan moottoritieverkko
20. kesäkuuta 2013 Kiinan liikenneministeriö julkaisi uuden suunnitelman, joka koostui 7 säteittäisestä, 11 pohjois-eteläsuuntaisesta ja 18 itä-länsisuuntaisesta valtakunnallisesta moottoritiestä. Lisäksi rinnakkaisten moottoriteiden määrä kolminkertaistui, kehäteiden määrä kasvoi hieman yli kymmenellä ja yhdysmoottoriteiden määrä yli kaksinkertaistui. Uuden tieverkon pituudeksi tuli 118 000 kilometriä. Kiina
Valtaosa (91,5 %) Kiinan kansalaisista on han-kiinalaisia. Loppu 8,5 %, eli yli 90 miljoonaa ihmistä, edustaa noin 55 etnistä vähemmistöä. Etniset vähemmistöt nauttivat tietyistä etuuksista, esimerkiksi yhden lapsen politiikka ei sido kaikkia vähemmistökansoja. Kiinan säähallinto
Sillä on toimistot 31 maakunnassa. Se käyttää säämittauksiin myös sääsatelliitteja: FengYun-2C ja FengYun-2D sekä FengYun-3A
FengYun-2C ja FengYun-2D ovat kiinalaisia sääsatelliitteja. Kiinan ympäristöpolitiikka
Kiinassa on 119 kansallispuistoa ja 30 UNESCO:n suojelualuetta. Kiina
Kiinan kansantasavalta (), josta yleensä käytetään nimitystä Kiina (yksinkertaistetut merkit: 中国, perinteiset merkit: 中國, pinyin: Zhōngguó), on maa Itä-Aasiassa. Kiina on noin 1,4 miljardilla asukkaallaan väkiluvultaan maailman suurin maa ja pinta-alaltaan kolmanneksi suurin Venäjän ja Kanadan jälkeen. Suurin osa Kiinan pinta-alasta on varsinaiseen Kiinaan kuulumattomia, harvaan asuttuja alueita (Sinkiang, Sisä-Mongolia, Qinghai, Tiibet ja Mantšuria), ja suurin osa maan väestöstä asuu Varsinaisen Kiinan alueella. Kiinan naapurimaita ovat Intia, Nepal, Bhutan, Myanmar, Laos, Vietnam, Venäjä, Korean demokraattinen kansantasavalta, Pakistan, Mongolia, Kirgisia, Tadžikistan, Afganistan ja Kazakstan. Macao
Macao [makao] (, kantoniksi "Ou mun", pinyin "Àomén", ), virallisesti Macaon Kiinan kansantasavallan erityishallintoalue, on Guangdongin maakunnan ympäröimä alue Etelä-Kiinassa. Macao on Hongkongin tavoin Kiinan erityishallintoalue periaatteella ”yksi maa, kaksi järjestelmää” eli autonominen alue, jonka puolustuksesta ja ulkopolitiikasta vastaa Kiinan kansantasavalta. Kiinan tasavallan historia
Kiinan tasavalta perustettiin vuonna 1912, kun vallankumouksen seurauksena mantšujen Qing-dynastia syrjäytettiin vallasta. Keskeisimpinä syinä yli 2000 vuotta kestäneen keisarivallan kukistumiseen oli keisarin vallan heikkeneminen ja kansan keskuudessa kannatusta saaneet tasavaltalaiset aatteet. Tasavallan ensimmäiseksi johtajaksi nousi tasavaltalaisen Kuomintangin johtajan Sun Yat-Senin sijasta entisen keisarillisen armeijan päällikkö Yuan Shikai, jotta vältyttäisiin eri osapuolten välisiltä vihamielisyyksiltä. Yuan Shikai kuoli vuonna 1916, minkä jälkeen valta ajautui alueellista valtaa pitäneiden sotapäälliköiden käsiin. Vietnamin politiikka
Vietnam jakautuu hallinnollisesti 58 maakuntaan ("tỉnh") ja viiteen erilliseen maakuntatasoiseen kaupunkialueeseen ("thành phố"). Maakuntia hallitsee kansanneuvosto, joka puolestaan valitsee maakunnan kansankomitean, joka on maakuntahallinnon toimeenpaneva elin. Maakuntien hallinnot toimivat keskushallinnon alaisuudessa. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Beiyangin armeijasta hajonneet ryhmittymät taistelivat keskenään siitä, kuka saisi Pekingin hallintaansa. Pääkaupunkia hallussaan pitänyt sotaherra saattoi edustaa koko Kiinaa, sillä ulkomaat tunnustivat Pekingissä valtaa pitäneen hallituksen maan legitiiminä hallituksena. Pääkaupungin valtaamalla pääsi käsiksi tullimaksuihin ja saattoi hakea ulkomailta lainoja. Sotaherrojen keskinäinen taistelu johti siihen, että valta pääkaupungissa vaihtui tiuhaan tahtiin. Samaan aikaan kun Pohjois-Kiinan sotaherrojen taistelivat Pekingin hallinnasta kansallisen yhtenäisyyden nimissä, kannattivat Etelä-Kiinan sotaherrat maakuntien riippumattomuutta. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Japanin peräännyttyä alkoivat taistelut Kuomintangin ja kommunistien välillä toden teolla. Maailmansodan päättyessä Kuomintang oli voimiltaan ylivertainen, ja kommunisteilla oli vahva asema vain maan pohjoisosassa. Mahdollisesti he saivat aseistusta Neuvostoliitolta. He arvioivat sodan muodostuvan pitkäksi ja pyrkivät siksi välttämään sen syttymistä. Kommunistit aloittivat maauudistuksia hallisemillaan alueilla, ettei riitaa Kuomintangin kanssa suotta syntyisi. Osapuolten välit kuitenkin kärjistyivät, ja sota syttyi keväällä 1946 Mantšuriassa. Sodan aikana jatkuvasti kasvaneella kommunistien Kiinan kansanarmeijalla oli sodan päättyessä riveissään jopa 13 miljoonaa sotilasta, joten sen ei enää tarvinnut käydä vain pientä sissisotaa Kuomintangin joukkoja vastaan. Kuomintang puolestaan sai aseellista ja rahallista tukea Yhdysvalloista. Tästä huolimatta kommunistit levittivät valta-aluettaan ripeään tahtiin. Sota oli käytännössä ratkennut vuoden 1948 aikana, ja seuraavana vuonna kommunistit hyökkäsivät maan eteläosaan. Kiinan kansankongressi
Kiinan kansankongressi on Kiinan kansantasavallan korkein valtioelin. Kansankongressissa on noin 3 000 jäsentä. Kansankongressin vaalit pidetään joka viides vuosi. Kansankongressi kokoontuu noin kahdeksi viikoksi vuodessa ja nimittää väliajoiksi 150-jäsenisen Pysyvän komitean. Se valitsee myös presidentin ja vahvistaa presidentin nimittämän pääministerin. Qingdao
Sodan jälkeen Kiinan kansantasavallan vallan alettua vuonna 1949 kaupunki kasvoi ja sulautti itseensä sitä ympäröineitä asutuskeskuksia. Tätä kehitystä jatkui aina vuoteen 1984 saakka. Nykyisin Qingdao on yksi Kiinan 15:stä alimaakuntatason kaupungista. 1990-luvulta lähtien kaupungin keskustaa on siirretty alkuperäiseltä paikaltaan Foshanin lahdelta itään vanhan kaupungin suojelemiseksi. Tämän kehityksen takia kaupungissa voidaan katsoa olevan kaksi varsinaista keskustaa, vanhakaupunki vanhoine siirtomaa-ajan rakennuksineen ja uudempi taloudellinen keskus pilvenpiirtäjineen. Kiinan tasavallan historia
Nanjingista johdettu Kiinan tasavalta pyrki modernisoimaan maata, mutta suuret yhteiskunnalliset uudistukset, kuten maareformin toteuttaminen jäivät tekemättä. Kuomintangin johtama tasavalta oli autoritaarinen valtio tasavaltalaisesta retoriikasta huolimatta ja se teki yhteistyötä Euroopan fasististen hallintojen kanssa ja hallinnon vastustajat joutuivat vainon kohteeksi. Tasavallan hallinnon resursseja kului myös taisteluun kommunisteja vastaan ja Japanin kasvavaan uhkaan valmistautumiseen. Kommunistit olivat onnistuneet perustamaan syrjäseuduille uusia neuvostoalueita. Näistä merkittävimmät tukikohdat syntyivät Mao Zedongin johdolla Jiangxin maakuntaan, missä kommunisteilla oli oma aluehallinto. Kiinan kansantasavallan historia
Vuonna 1975 määriteltiin "neljä modernisaatiota", joiden avulla Kiinan piti nousta vuosisadan loppuun mennessä maailman johtavien valtioiden joukkoon. Nämä olivat maatalouden, teollisuuden, kansallisen puolustuksen ja tieteen ja teknologian modernisaatiot. Maon mielestä maatalous oli ensisijainen. Säädettiin uusi perustuslaki, joka oli vasemmistolainen. Se mainitsi jälleen proletariaatin diktatuurin, säilytti kansankommuunit sekä yksityispalstat ja kansalaisille määriteltiin oikeus kirjoittaa seinälehtisiä, kokoontua ja lakkoilla. Nämä oikeudet poistettiin myöhemmin. Luettelo valtioista väkiluvun mukaan
Tämä on luettelo valtioista väkiluvun mukaan järjestettynä. Luettelo käsittää Yhdistyneiden kansakuntien 193 jäsenvaltiota, Kiinan tasavallan (Taiwan) ja Vatikaanivaltion. Vertailun vuoksi mukana on myös muita alueita kuten useita merentakaisia alueita. Kiinan alueellinen hallinto
Piirikuntatason alueita Kiinan kansantasavallassa on yhteensä 2853 (vuoden 2013 lopussa; Hongkong, Macao tai Taiwan eivät ole mukana jaottelussa): Vietnamin maakunnat
Vietnamin maakunnat ovat korkein virallinen hallinnollinen yksikkö Vietnamissa. Maakuntia () on 58 ja lisäksi viidellä suurkaupungilla on maakunnan asema (). Luettelo Kongon demokraattisen tasavallan kaupungeista
Tämä on luettelo Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitsevista kaupungeista, joilla on hallinnollisesti kaupungin nimike (). Kongon tasavallan tilastollisen vuosikirjan 2015 mukaan maassa oli tuolloin yhteensä 32 maakunnan alaista kaupunkia ja yksi piirin alainen kaupunki. Lisäksi oli pääkaupunki Kinshasa, jolla on maakunnan asema. Useimmissa maan 26 maakunnasta sijaitsi vuonna 2015 vain yksi kaupunki, kuudessa maakunnassa oli kaksi kaupunkia ja yhdessä kolme. Kaupungit jakautuivat yhteensä 137 hallinnolliseen kaupunginosaan (). Uskonto Kiinassa
Kun Kiinan kansantasavalta perustettiin lokakuussa 1949, koittivat Kiinan uskonnoille vaikeat ajat. Varsinkin länsimaisena ja porvarillisena pidetty kristinusko joutui vaikeuksiin. Lähetystyöntekijät joutuivat jättämään Kiinan kansantasavallan (moni siirtyi Formosan eli Taiwanin saarelle Kiinan tasavaltaan) ja kristittyjä vainottiin. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Nationalistit perustivat Kiinaan maan ensimmäisen nykyaikaisen hallituksen. Hallinto jakautui Sunin oppien mukaan viiteen haaraan eli yuaniin. Lakiasäätävän, toimeenpanevan ja oikeudellisen yuanin lisäksi kiinalaisesta perinteestä otettiin mukaan hallinnollinen yuan ja virkamiestutkinnoista vastaava yuan. Näiden yläpuolella valtaa käytti tasavallan presidentti Tšiang Kai-šek. Nationalistien Kiina oli kommunistisen Kiinan tapaan yhden puolueen valtio. Kuomintangin oli määrä ohjata ja valistaa kiinalaisia siihen saakka, kunnes maa olisi kypsä demokratialle. Kiinan alueellinen hallinto
Maakunnat: Mantšuria
Qing-dynastian loppuaikoina Mantšuria jaettiin kolmeksi Kiinan maakunnaksi. Siitä lähtien alueesta käytettiin virallisesti nimeä "Kolme koillista provinssia" (, "Dōngběi Sānshěng"). Vuoden 1911 Xinhai-vallan­kumouksen jälkeen Kiinan tasavallan virallisissa asia­kirjoissa mantšujen alku­peräistä koti­maata nimitettiin usein myös lyhemmin "Koilliseksi". Kiinan alueellinen hallinto
Kiinan kansantasavallassa on yhteensä 333 prefektuuritason aluetta (vuoden 2013 lopussa; Hongkong, Macao tai Taiwan eivät ole mukana jaottelussa): Kiinan tasavallan alueellinen hallinto
Maakuntatasolla Kiinan tasavallalla on de facto kaksi maakuntaa (省): Taiwan ja Fujian. Kiinan moottoritieverkko
Vuoden 2013 uudesta vuoteen 2030 asti ulottuvasta suunnitelmasta jätettiin pois monia uusia valtakunnallisia moottoriteitä. Muun muassa uusia numeroon 4 loppuvia teitä ei numeroitu, mutta ne on merkitty laajempaan suunnitelmaan kartalla. Tämä suunnitelma tullaan ottamaan käyttöön todennäköisesti 13. viisivuotiskaudella (2016-2020). Siihen kuuluu reilusti yli 150 000 kilometriä valtakunnallisia moottoriteitä. Lisäksi maakunnallisissa suunnitelmissa on joitain rinnakkaismoottoriteitä, jotka eivät ole vielä mukana 71118-suunnitelmassa. Nämä tullaan numeroimaan valmistuttua valtakunnallisiksi, esim. G22N Gansun maakunnassa ja G15E Shanghain ja Ningbon välillä. Uuden suunnitelmakartan pohjalta on tehty myös 12. viisivuotiskauden suunnitelma, joka on tästä supistettu versio. Kiinan kommunistisen puolueen keskuskomitea
Keskuskomitean jäsenet ovat taustaltaan tyypillisesti maakuntien, puolustusvoimien toiminta-alueiden, paikallis- ja kaupunkitason, rahoitusinstituutioiden, valtionyritysten, yliopistojen ja korkeakoulujen sekä tutkimuskeskusten johtajia. Jokaisesta Kiinan 23 maakunnasta on ainakin kaksi edustajaa keskuskomiteassa, tavallisesti maakunnan puoluesihteeri ja kuvernööri Kiinan moottoritieverkko
Maakunta 52: Guizhou
Guizhoun maakunnassa myös valtakunnallisilla moottoriteillä on maakunnallinen numero Yksi maa, kaksi järjestelmää
Yksi maa, kaksi järjestelmää () on Kiinan kansantasavallan ja siihen 1990-luvun lopussa liittyneiden erityisalueiden Hongkongin (aiemmin Brittiläinen Hongkong) ja Macaon (aiemmin Portugalin Macao) välinen sopimus tai toimintaperiaate, jossa taataan erityisalueiden taloudellinen ja osittainen poliittinen autonomia 50 vuodeksi emämaahan nähden. Hongkongin kohdalla tämä tarkoittaa lyhyesti sitä, että Hongkong on osa Kiinan kansantasavaltaa, mutta toteuttaa omaa poliittistaloudellista järjestelmäänsä, joka ei ole sosialistinen. Hongkongin autonomiaan kuuluvat oma toimeenpanovalta, lainsäädäntövalta, tuomiovalta ja talous, kun taas emämaa vastaa alueiden ulko- ja turvallisuuspolitiikasta. Järjestelmä muistuttaa jokseenkin valtioliittoa. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Kiinan tasavalta oli itäaasialainen valtio vuosina 1912–1949, joka sijaitsi nykyisen Kiinan kansantasavallan ja Taiwanin alueella. Maan alkuvuosina siihen kuului myös nykyinen Mongolian alue. Kiinan tasavalta perustettiin Qing-dynastian kaatuessa vuonna 1911. Kiina ajautui kuitenkin pian sisällissotaan eri sotaherrojen välillä ja Japani miehitti maan pohjoisosia. Kiinan sisällissodan jälkeen 1949 tasavallan hallinto pakeni Taiwanin saarelle, jota se on joidenkin Etelä-Kiinan meren saarten lisäksi hallinnut ainoana alueenaan siitä lähtien. Kiinan tasavallan paikan manner-Kiinassa on tämän jälkeen perinyt Kiinan kansantasavalta. Kiinan alueellinen hallinto
Kiinan tasavallalla (Taiwan) ei ole prefektuuritason kaupunkeja, aliprefektuuritason kaupunkeja eikä autonomisia prefektuureja. Kiinan tasavallan alueellinen hallinto
Kiinan tasavallan alueellinen hallinto on Kiinan tasavallan eli Taiwanin aluehallinto, joka käytännössä viiteen tasoon keskushallinnon alapuolella. Kiinan maantiede
Vaikka Kiinan asukasluku on valtaisa, väestö on jakautunut epätasaisesti ympäri maata. Isoja osia maasta on täysin asumattomana tai todella harvaan asuttuna. Pääsääntöisesti asukastiheys pienenee idästä länteen mentäessä. Erityisen suuri asukastiheys on Pekingin ja Shanghain välisellä käytävällä. Kiinan kaupunkiväestö ylitti ensimmäisen kerran maaseutuväestön määrän vuonna 2011, jolloin kaupungeissa asui 51,27 prosenttia maan noin 1,35 miljardista asukkaasta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kiinan suurimmat kaupungit olivat Shanghai (20 217 748 asukasta), Peking (16 446 857), Kanton (10 641 408), Shenzhen (10 358 381), Tianjin (9 920 263), Wuhan (7 541 527), Dongguan (7 271 322), Foshan (6 771 895), Chengdu (6 316 922) ja Chongqing (6 263 790). Kiinan kaupunkien väkiluvun määrittäminen on kuitenkin jossain tapauksissa melko vaikeata, koska Kiinan kaupunkien hallintoalueet ovat paljon suurempia kuin varsinainen kaupunkialue. Esimerkiksi Chongqingiä kutsutaan useassa yhteydessä Kiinan suurimmaksi kaupungiksi, koska sen kunnallishallinnollisen alueen asukasluku on noin 28,8 miljoonaa. Se on kuitenkin noin Itävallan kokoinen alue, jonka väestöstä kaksi kolmasosaa asuu maaseudulla. Kiinan kansantasavallan historia
Vuonna 1982 säädettiin uusi perustuslaki, jossa puolueesta tehtiin Kiinan lain alainen. Kansantasavallan ensimmäinen rikoslaki säädettiin 1979. Samana vuonna säädettiin myös uusi vaalilaki, jonka mukaan ehdokkaita oli oltava enemmän kuin virkoja, tavallisesti vähintään kaksi ehdokasta virkaa kohden, ja yli 50% äänestäjistä tuli äänestää, jotta vaalit olisivat pätevät. Kansalaiset saivat myös nimittää ehdokkaita. Kiina
Vuoden 2015 huhtikuussa Kiinan kansantasavallassa oli yhteensä 657 kaupunkia: 4 maakunta-asemassa olevaa suurkaupunkia (autonomista kuntaa: Chongqing, Peking, Shanghai ja Tianjin) 2 erityishallintoaluetta (Hongkong ja Macao), 289 prefektuuritason kaupunkia (sisältäen 15 maakunnallista kaupunkia) ja 362 piirikuntatason kaupunkia (sisältäen 11 piirikunnan alaista kaupunkia ja 8 Bingtuan-kaupunkia). Bingtuan-kaupungit ovat 1954 Sinkiangiin perustetun valtiollisen, kansanarmeijan alaisen puolisotilaallisen Xinjiangin tuotanto- ja rakennuskomennuskunnan ylläpitämiä erityiskaupunkeja. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Kuomintang hallitsi pääosaa Kiinasta noin kymmenen vuoden ajan aina Japanin hyökkäykseen vuonna 1937. Koko valtakautensa ajan nationalistit kärsivät maan epäyhtenäisyydestä. Kommunistien lisäksi uudet sotaherrat nousivat vastustamaan Nanjingin hallitusta. Kaikesta huolimatta Kiinassa tapahtui Kuomintangin aikana edistystä. Japani ei nimittäin hyökännyt Kiinaan, vain siksi että se oli heikko, vaan koska Kiinan vahvistuminen koettiin uhaksi. Kiinan historia
Tang-dynastian kukistumisen jälkeistä aikaa Kiinan historiassa kutsutaan viiden dynastian ja kymmenen kuningaskunnan ajaksi. Tänä aikana Pohjois-Kiinaa hallitsi viisi toistaan seurannutta lyhytikäistä dynastiaa ja Etelä-Kiina oli jakaantunut useaan pieneen itsenäisesti toimineeseen valtioon. Aikakausi kesti vain puoli vuosisataa. Kaikki pohjoisen dynastiat pysyivät vallassa keskimäärin kymmenen vuotta ja ne kukistuivat lopulta sisäisiin kiistoihin. Etelässä valtiot elivät keskenään suhteellisen rauhallisesti. Kiinan historia
Taistelevien valtioden kauden loppuvaiheessa seitsemän kuningaskuntaa Qin, Qi, Yan, Chu, Zhao, Wei ja Han, pyrkivät kohottamaan itsensä Kiinan valtiaiksi. Aikakauden edetessä oli jo kadonnut Zhou-kuninkaiden muodollinenkin kunnioitus.
Taistelevien valtioden aikakaudelle oli ominaista häikäilemätön valtataistelu, mutta aikakaudella nähtiin suurta kehitystä maatalouden tuottavuudessa ja raudanvalmistustaidossa. Osasyynä kehitykseen oli valtioiden välinen kilpavarustelu, kun raudasta ja teräksestä valmistettiin yhä tehokkaampia aseita. Maatalouden tuotanto kasvoi kun kehitettiin kastelujärjestelmiä ja kaivettiin kanavia, sekä rakennettiin suuria patoja jokiuomien siirtämiseksi. Valtiot suojautuivat toisiaan vastaan myös jykevin puolustusmuurein. Qinghai
Qinghai () on Kiinan maakunta. Anhui
Anhui sai maakunnan aseman Qing-dynastian aikana 1667. Nimi ”Anhui” on samalta vuodelta ja johdettu yhdistämällä Anqingin ja Huizhoun prefektuurien nimien ensimmäiset ideogrammit. Ideogrammi "ān" merkitsee rauhaa ja "huī" kunniaa, joten maakuntanimen merkitykseksi voi ajatella "rauhallinen kunnia". Maakuntalyhenne ”Wan” johtuu siitä, että nykyisen maakunnan alueella sijaitsi aikanaan Wan-niminen valtio, Wanvuori ja Wanjoki. Kiinan kansantasavallan perustamisen aikaan 1949 maakunta jaettiin kahdeksi maakuntatason alueeksi: Eteläinen Wan ja Pohjoinen Wan. Ne yhdistettiin 1952 taas Anhuin maakunnaksi. Hainan
Hainanin saaren lisäksi maakuntaan kuuluvat virallisesti kaikki Etelä-Kiinan meren 250 saarta, joten maakuntaan kuuluu laaja vesialue. Osin vitsikkään kiinalaisen sanonnan mukaan Hainan onkin Kiinan suurin maakunta. Zengmu Anshan (曾母暗沙, englanniksi James Shoal), joka on nykyisin Kansantasavallan miehittämä, on maan eteläisin kolkka. Saaren hallinnasta kuitenkin kiistellään Malesian kanssa. Myös monista muiden saarien omistuksesta kiistellään muun muassa Vietnamin ja Filippiinien kanssa. Taustalla kiistelyssä ovat etenkin merenpohjasta löytyneiden luonnonrikkauksien porausoikeudet. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Helmikuussa 1913 pidetyissä vaaleissa Kuomintang voitti 269 paikkaa 596:sta ja kohosi suurimmaksi puolueeksi. Sung Tšiao-jenin oletettiin kohoavan tämän jälkeen pääministeriksi ja mahdollisesti presidentti Yuan Shikain haastajaksi valtakamppailussa. Kansalliskokouksen odotettiin myös säätävän uuden perustuslain. Sung kannatti parlamentaristista järjestelyä, jossa hallitus olisi vastuussa ensisijaisesti parlamentille eikä presidentille. Kun Sung oli lähdössä Shanghaista Pekingiin, häntä ammuttiin 20. maaliskuuta 1913 hänen ollessaan nousemassa junaan. Hän kuoli kaksi päivää myöhemmin vain 30-vuotiaana. Aihetodisteiden ja ampujan tunnustuksen perusteella murhan järjestäjäksi epäiltiin pääministeriä tai jopa presidentti Yuan Shikaita itseään. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Yhden Kiinan periaatteella tarkoitetaan, että Kiina on jakamaton. Sekä Kiinan kommunistinen puolue Manner-Kiinassa että Kuomintang Taiwanillakin pitivät kiinni yhden Kiinan periaatteesta ja siitä, että kumpikin katsoi kansainvälisissä suhteissa itse olevansa Kiinan laillinen edustaja. Taiwanilla on kuitenkin noussut valtaan uusi sukupolvi, jonka tavoitteena on julistaa Taiwan itsenäiseksi. Tätä Kiinan kansantasavalta vastustaa. Kiinan tasavalta (1912–1949)
Sungin salamurha sai Sun Yat-senin tukijoineen yrittämään niin sanottua Kiinan toista vallankumousta Yuan Shikain syrjäyttämiseksi. Seitsemän maakuntaa julistautui itsenäisiksi Yuan Shikain nimitellessä kenraalejaan kuvernööreiksi. Tällöin Kuomintang julisti toisen vallankumouksen alkaneeksi, mutta sillä ei ollut riittävää tukea minkään aikaansaamiseksi. Yuan Shikain Beiyang-armeija kukisti alkavan kapinan ongelmitta ja maakunnat liitettiin entistäkin tiiviimmin Yuan Shikain alaisuuteen. Vuoden sisällä hän erotti kaikki Kuomintangin edustajat parlamentista, hajotti parlamentin ja hankki itselleen diktatorisen aseman. Kuomintang kiellettiin vuonna 1913 ja se toimi sen jälkeen maanpaossa Japanissa. Gansu
Suoraan Gansun hallinnon alaisuudessa on 14 hallintoaluetta: 12 prefektuuritason kaupunkia ja kaksi autonomista prefektuuria:Matkailun kannalta merkittäviä paikkoja ovat muun muassa:
Gansun maakunnan bruttokansantuote oli yksi maan pienimmistä: 626,8 miljardia renminbia (yuan, CNY) eli 75,1 miljardia euroa. Tämä oli 1,0 prosenttia koko Kiinan BKT:stä. Henkeä kohti laskettuna se teki 24 296 CNY, eli 2 911 EUR. Tämä oli 58 % Kiinan keskiarvotasosta ja Kiinan toiseksi alhaisin henkeä kohti laskettu BKT-arvo. Kiina
Kiinan hallitus hyväksyy viisi uskontoa: buddhalaisuus, taolaisuus, islam, katolisuus ja protestanttisuus. Ateismia ja taikauskon vastaisuutta on opetettu aktiivisesti koko koululaitoksessa vuosikymmenten ajan. Silti Purduen yliopiston 2010 teettämän tutkimuksen mukaan 85 prosentilla oli jonkinlainen uskonnollinen vakaumus, ja buddhalaisia oli enemmän (18 %) kuin ateistisen vakaumuksen omaavia (15 %). Kongon demokraattisen tasavallan maakunnat
Kongon demokraattinen tasavalta on jaettu 26 maakuntaan.
Maakunnat on määritelty vuonna 2005 esitetyssä perustuslaissa. Vanhan perustuslain mukaan maakuntia oli kymmenen ja niiden lisäksi Kinshasan kaupungilla oli erityisasema. Uuden jaon piti tulla voimaan vuonna 2009. Kiinan historia
Itäisen Zhoun aikajakson alussa Kiinan nykyinen alue oli jakaantunut noin sataan erikokoiseen valtioon, jotka vain nimellisesti tunnustivat Zhou-dynastian yliherruuden. Zhou-dynastian läänitysvaltioiden keskuudessa oli noin tusina suurempaa valtiota, jotka kilpailivat toistensa kanssa ja vähitellen sulauttivat pienemmät valtiot itseensä. Voimakkaimmat näistä olivat idässä Shandongin alueella sijainnut Qi, sekä sisämaassa sijainneet Jin ja Qin, sekä Jangtsen laaksossa sijannut Chu ja pohjoisessa sijainnut Yan. Koko itäisen Zhoun aikakausi oli hyvin levotonta, kun valtiot kävivät sotaa keskenään. Voimasuhteissa ei tapahtunut kuitenkaan pitkiin aikoihin suurta muutosta, kun valtiot solmivat keskenään erilaisia liittoumia. Muutosta tapahtui vasta vuonna 453 eaa, jolloin Jin-valtio hajosi ja syntyi kolme uutta kuningaskuntaa Zhao, Wei ja Han. Korean tasavalta
Etelä-Korea jaetaan kahdeksaan provinssiin, yhteen autonomiseen provinssiin, kuuteen suurkaupunkiin ja yhteen erikoisasemassa olevaan kaupunkiin sekä yhteen autonomiseen erikoisasemassa olevaan kaupunkiin.