Onko Brasiliassa elänyt alkuperäisasukkaita?
Brasilia
Ennen eurooppalaisten tuloa Brasilian alueella on ollut asutusta jopa 30 000 vuoden ajan. Asukkaat muodostivat kymmeniä tai jopa satoja heimoja, jotka puhuivat eri kieliryhmiin kuuluvia kieliä.
Kuparitetra
Kuparitetroja elää luonnossa Brasiliassa São Francisco-joen vesistössä Minas Geraisin osavaltiossa. Sinivatsa-amatsoni
Sinivatsa-amatsonia tavataan varmuudella vain Brasiliassa. Ne elävät pääosin São Paulon, Rio de Janeiron ja Rio Grande do Sulin osavaltioissa maan kaakkoisosissa. Lajilla on muutamia elinpaikkoja myös Espírito Santon, Paranán ja Santa Catarinan osavaltioissa. Muutama epävarma havainto on myös Minas Geraisista. Misionesin maakunnasta Argentiinasta on myös kaksi vahvistamatonta havaintoa. Etelä-Bahiasta Brasiliassa ei ole havaintoja sitten vuoden 1833. Sinivatsa-amatsoni on ilmeisesti luonnostaan harvinainen. Viimeisimpien tutkimusten mukaan Rio Grande do Sulissa elää noin 10 000 lintua, ja merkittäviä määriä on myös Serra do Mar -vuoriston itärinteillä. Brasiliansarvikonna
Brasiliansarvikonna tai amazoninsarvisammakko ("Ceratophrys cornuta") on Etelä-Amerikan sademetsissä yleisenä elävä sammakkolaji. Brasilian maantiede
Kansallispuistoista vanhin on Itatiaian kansallispuisto, joka perustettiin 1937. Se sijaitsee Rio de Janeiron ja São Paulon välissä, noin 170 kilometrin päässä Rio de Janeirosta. Puisto tunnetaan 40 metriä korkeasta vesiputouksestaan Véu de Noivasta. Unescon maailmanperintökohteen aseman ovat saaneet cerradon alueella olevat Chapada dos Veadeirosin kansallispuisto ja Emasin kansallispuisto, vesiputouksistaan kuuluisa Iguaçun kansallispuisto, Amazonin trooppisessa sademetsässä sijaitseva Jaún kansallispuisto sekä maan kaakkoisosassa Piauín osavaltiossa sijaitseva Serra da Capivaran kansallispuisto, joka luotiin suojelemaan alueelta löydettyjä Etelä-Amerikan vanhimpia esineitä ja luolamaalauksia. Brasilia
Pääosin Brasiliassa sijaitseva Pantanal on maailman suurin tulvatasanko, jonka eläimistö on erittäin runsas: alueella elää 30 miljoonaa alligaattoria, paljon lintuja, kuten haikaroja ja satoja kalalajeja. Pantanal on myös maailman suurimman haikaralajin jabirun esiintymisalue. Brasilianjapanilaiset
Varhaiset japanilaiset siirtolaiset pakenivat usein plantaaseilta ja Brasilia alkoi edellyttää työlupien saamisen ehtona, että maahanmuuttajat tulisivat perheensä kanssa. Tämä johti usein täysin valheellisten perheiden perustamiseen esimerkiksi sopimalla muiden Brasiliaan haluavien kanssa epätodellisen perheen perustamisesta. Tällaiset perheet tunnettiin japaninkielisellä nimityksellä "kûsei-kazoku". Monien japanilaisten tarkoituksena oli aikanaan palata takaisin Japaniin. 1920-luvun alussa Brasiliaan iski kuitenkin lama ja rahan arvo romahti. Säästöistä tuli arvottomia eikä varaa paluuseen enää ollutkaan. Monet päättivätkin jäädä lopulta Brasiliaan pysyvästi. Maahan jääneet alkoivat muuttaa pois plantaaseilta ja ostivat omia maitaan, joskus muiden japanilaisten kanssa. Yhteisöjä muodostui São Paulon sisämaahan ja monet japanilaisista asuvat niissä edelleen. Nykyisinkin noin kolme neljäsosaa japanilaisista asuu São Paulon osavaltiossa. Suuresta osasta brasilianjapanilaisia ei tullut Brasilian kansalaisia ennen 1950-lukua, monien elätellessä edelleen toivetta palata joskus Japaniin. Lapsille alettiin kuitenkin hankkia kansalaisuuksia, koska esimerkiksi asunnon omistaminen Brasiliassa oli kansalaiselle helpompaa. Nykyisin suuri valtaosa brasilianjapanilaisista on Brasilian kansalaisia. Clovis-kulttuuri
Brasiliasta löydetty Luzia-luuranko, joka on yli 11 000 vuotta vanha, muistuttaa geneettisiltä ominaisuuksiltaan Australian aboriginaaleja. 1990-luvun lopulla Brittiläisessä Columbiassa toimivan Simon Fraserin yliopiston Arkeologi Knut Fladmark esitti teorian, että Amerikan alkuperäiset asukkaat ovat saattaneet olla Australian alkuasukkaita.. Mutta Luzian äitilinjan haplotyyppi oli D1, jota esiintyy nykyajan intiaaneilla. Tiarajudens
"Tiarajudens" oli kasvinsyöjä, joka eli nykyisen Etelä-Amerikan alueella, Brasiliassa noin 260 miljoonaa vuotta sitten. "Tiarajudensilla" oli hyvin suuret ja ”sapelimaiset” kulmahampaat. Sillä oli kuitenkin muuten kasvinsyöjälle tyypilliset hampaat kuten kasvien leikkaamiseen soveltuvat etuhampaat ja suuret poskihampaat. Tämä terapsidi saattoi käyttää kulmahampaitaan petojen pelotteluun tai lajinsisäisessä kilpailussa. "T. eccentricus" on yksi osoitus siitä, että nisäkkäiden varhaisilla sukulaisilla oli jo monenlaisia erikoistuneita hampaistoja. Ennen "T. eccentricusin" löytymistä ”sapelihampaisia” kasvinsyöjiä oli tunnettu vai kenotsooiselta maailmankaudelta. Pohjois-Amerikka
Pohjois-Amerikassa asui vuonna 2000 noin 462 miljoonaa ihmistä, joka on 8 % koko maailman väestöstä. Suurin väestöryhmä ovat eurooppalaisten uudisasukkaiden jälkeläiset, jotka ovat enemmistönä Yhdysvalloissa, Kanadassa ja joissakin Keski-Amerikan maissa. Afrikasta tuotujen orjien jälkeläisiä on määrällisesti eniten Yhdysvalloissa ja suhteellisesti enemmistönä Belizessä ja joillain Karibian saarilla kuten Haitilla. Maanosan alkuperäisasukkaita ovat intiaanit ja eskimot. Intiaaneja asuu suhteellisesti eniten Meksikossa ja muualla Väli-Amerikassa. Karibian intiaanit ovat jo kadonneet. Brasilian väestö
Uskonnon lisäksi brasilialaisia yhdistää portugalin kieli, joka on tosin muuttunut erilaiseksi kuin Euroopan portugali. Kielen muuttumiseen ovat vaikuttaneet intiaanien ja maahanmuuttaneiden omat kielet, joten sanasto on hyvin erilainen kuin Euroopassa, mutta eroja on myös ääntämyksessä ja lauserakenteessa. Brasiliassa käytetyssä kielessä on mukana myös muualla maailmassa vanhentuneita ilmaisuja. Intiaanikielet tupí ja guaraní, ja afrikkalaiset kielet, ovat luoneet brasilianportugaliin monia sanoja. Useiden maantieteellisten paikkojen nimet ovat intiaanikielisiä. Euroopan portugalin sanojen merkitys on muuttunut brasilianportugalissa, esimerkiksi ”lencol” tarkoittaa Euroopan portugalissa kylpypyyhettä ja brasilianportugalissa vuodepeitettä. Brasilialainen ääntämys on sointuvampaa kuin portugalilainen, esimerkiksi lopputavut –de ja –te äännetään Brasiliassa –dži ja –tži. Serra da Capivaran kansallispuisto
Serra da Capivaran kansallispuisto on kansallispuisto Brasilian kaakkoisosassa Piauín osavaltiossa. Puisto luotiin suojelemaan alueelta löydettyjä esihistoriallisia esineitä ja luolamaalauksia. Vanhimmat luolamaalauksista ovat 25 000 vuotta vanhoja ja ne edustavat Etelä-Amerikan ensimmäisiä ihmisyhteisöjä . Brasilian alkuperäiskansat
1500-luvun portugalilaisten tutkijoiden oli vaikea käsittää Brasilian kansojen monimuotoisuutta. He yksinkertaistivat monimuotoisuutta ja jakoivat kansat kahteen ryhmään: rannikon tupi-kansoihin ja sisämaan tapuia-kansoihin. Tupi-kansat olivat usein sodassa keskenään, mutta niitä yhdisti samankaltainen kieli ja kulttuuri. Tapuia-kansoihin määriteltiin "kaikki jotka eivät ole tupeja". Tapuioiden kuvattiin elävän metsästäjä-keräilijöiden liikkuvaa elämää, kun tupit asuivat paikoillaan ja harjoittivat maanviljelystä. Tropiikin kasvot
Lähemmin "Tropiikin kasvot" tutustuttaa lukijansa neljään brasilialaiseen alkuperäiskansaan, joiden parissa Lévi-Strauss eli pitkiäkin ajanjaksoja ottaen selvää heidän kulttuuriensa tavoista ja perinteistä. Lévi-Strauss päätyi Brasiliaan opettaakseen yliopistossa, mutta vietti vapaat hetkensä ja lomansa alkuperäiskansojen parissa. Alkuperäiskansojen kuvauksista kuultaa Lévi-Straussin kiinnostus strukturalismiin. Intiaanit
Arviot intiaanien määrästä ennen Kolumbusta eroavat toisistaan paljon, ja varhaisten tutkijoiden luvut ovat hyvin summittaisia. Vasta vuonna 1928 saatiin ensimmäinen tarkka arvio. Tuolloin Smithsonian-instituutin etnografi James Mooney kävi läpi siirtomaiden aikaisia asiakirjoja ja tuli siihen lopputulokseen, että Pohjois-Amerikassa asui vuonna 1491 noin 1,15 miljoonaa intiaania. Myöhemmät tutkijat ovat kuitenkin arvioineet, että yksinomaan Keski-Meksikossa ja asteekkien valtakunnassa asui noin 25 miljoonaa intiaania Kolumbuksen aikoihin. Tämän väitteen mukaan Keski-Meksiko oli maailman tiheimmin asuttu alue. Brasilian alueella uskotaan eläneen noin 5–12 miljoonaa intiaania samalla aikakaudella. Brasilian maantiede
Brasiliassa elää noin 1800 lintulajia, eli noin 18 % koko maailman lajeista ja yli 1100 niistä Amazonin sademetsissä. Lajeista 250 on sellaisia, ettei niitä esiinny missään muualla. Maassa tavataan 80 kolibrilajia, 70 papukaijalajia ja 21 tukaanilajia. Brasilianaratti
Brasilianaratti ("Psittacara leucophthalmus") on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää suuren osan Etelä-Amerikkaa Kolumbiasta Boliviaan, Paraguayhin, Uruguayhin, Argentiinaan ja Brasiliaan Amazonin alueelle. Philipp Ludwig Statius Müller kuvaili lajin holotyypin Guyanasta 1776. Intiaanit
Brasilian intiaanit koostuvat lukuisista eristyksissä eläneistä ryhmistä. Perinteisesti intiaanit ovat yhä pääasiassa metsästäjiä, kalastajia sekä keräilijöitä, ja jotkut kansat ovat oppineet maanviljelyn taidon. Monet ennen eurooppalaisten saapumista eläneet kansat ovat kuolleet sukupuuttoon, ja suuri osa väestöstä on sulautunut myöhemmin tulleisiin maahanmuuttajiin. Brasiliassa asuvia intiaanikansoja ovat muun muassa baniwat, guaranit, kaiapót, mundurukut, terenat, ticunat ja yanomamit. Intiaanit
DNA-tutkimusten mukaan intiaanien perimästä noin kaksi kolmasosaa on tullut itäaasialaisilta. Yksi kolmasosa on tullut muinaiselta pohjoiseuraasialaiselta väestöltä, joka on sittemmin kadonnut risteydyttyään muihin väestöihin. Tämä väestö antoi geenejään myös eurooppalaisille, minkä seurauksena intiaanien ja eurooppalaisten välillä on havaittu geneettinen yhteys. Erään vanhemman teorian mukaan osa ensin saapuneiden intiaanien esi-isistä saattoi olla Euroopan lounaisia rannikkoalueita asuttaneita solutrealaisia, jotka tulivat Amerikkaan Ranskasta ja Espanjasta jään reunaa kulkevaa Atlantista reittiä pitkin. Monet kiistellyt arkeologiset löydöt viittaavat vahvasti siihen, että Amerikassa on saattanut asua ihmisiä jo noin 40 000–20 000 vuotta sitten. Jotkut tutkijat ovat löytäneet varhaisimpien amerikkalaisten populaatioiden yhteyksiä Australian ja Melanesian alkuasukkaisiin. Vanhimmat luurankolöydöt ovat noin 10 000 vuotta vanhoja. Afrosuomalaiset
Afrosuomalaiset ovat Suomessa asuvia henkilöitä, joiden sukujuuret ovat ainakin osittain Saharan eteläpuolisen Afrikan alkuperäisväestössä. Heitä on asunut Suomessa 1800-luvulta saakka. Vuonna 2009 afrosuomalaisia arvioitiin olevan noin 20 000. Brasilian maantiede
Ylängön massiivin ja Amazonasin rajalla on paljon koskia ja putouksia, koska alueella on jyrkkä murros. Kosket vaikeuttavat pääsyä sisämaahan niin paljon, että alueella elää vain karaib-intiaaneja. Suomalaisten alkuperä
Kuitenkin jo 1970-luvulla oli ehdotettu, että arkeologisen aineiston perusteella Suomessa olisi asuttu yhtäjaksoisesti jo noin 10 000 vuotta, joten jo Suomen ensimmäiset asuttajat olisivat olleet suomalaisten esivanhempia. Tällöin väläyteltiin ensimmäistä kertaa, että jo Suomen alkuasuttajat olisivat saattaneet olla kieleltään uralilaisia. (Tätä näkemystä voidaan kutsua radikaaliksi tai syväksi jatkuvuusteoriaksi.) Kuitenkin vasta 1980-luvun lopulla ajatus asutusjatkuvuudesta Suomessa jää­kaudesta alkaen alkoi saada kannatusta tutkijapiireissä, ja alettiin enenevässä määrin esittää, että myös kielellinen jatkuvuus palautuisi jo alkuasuttajiin. Tijuca
Se on Rio de Janeiron perinteisin asuinalue, ja siellä on maailman laajin kaupunkimetsä Tijucan metsä. Alueella asuu lähinnä keskiluokkaista väestöä, ja aikaisemmin siellä asui portugalilaisia siirtolaisperheitä ja upseerien perheitä. Pikkuerakkokolibri
Pikkuerakkokolibri ("Phaethornis idaliae") on Brasilian kotoperäinen kiitäjälintu. Se elää maan kaakkoisosassa Bahiasta Rio de Janeiroon. Jules Bourcier ja Étienne Mulsant kuvailivat lajin holotyypin Rio de Janeirosta vuonna 1856. Brasilian väestö
Brasilian väestössä näkyy selvästi laajan siirtolaisuuden ja sulautumisen seuraukset. Väestöstä hieman yli puolet on eurooppalaisten jälkeläisiä ja lopuista useimmat ovat rodultaan sekoittuneita eurooppalaisia, afrikkalaisia ja intiaaneja. Osa uusimmista maahanmuuttajista on japanilaisia, puhdasverisiä intiaaneja on vähän, enimmäkseen Amazonian syrjäisimmissä kolkissa.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Brasilian alkuperäiskansoihin kuului vajaat 900 000 ihmistä, eli noin 0,47 % Brasilian väestöstä. Nahuat
Nahuat ovat meksikolainen alkuperäiskansa. He puhuvat nahuatlin kieltä. Nahuatlinkielisiä nahuoja oli vuoden 1990 väestönlaskennassa 1,2 miljoonaa, ja he ovat Meksikon suurin alkuperäiskansa. Heitä asuu etenkin Huastecassa, pohjoisessa ja eteläisessä Sierra de Pueblassa, Morelosissa ja Guerrerossa. Jonkin verran nahuoja asuu myös El Salvadorissa. Muinaiset asteekit kuuluivat nahuakansoihin. Prudente de Morais
Prudente José de Morais e Barros ([pruˈdẽtʃi ʒoˈzɛ di moˈrajs ˈbaʁus]; 4. lokakuuta 1841 – 3. joulukuuta 1902) oli kolmas Brasilian presidentti. Hän maan ensimmäinen siviilipresidentti, joka valittiin vuoden 1891 perustuslain mukaisesti, ja ensimmäinen, joka pysyi toimessaan koko virkakautensa ajan 15. marraskuuta 1894 - 15. marraskuuta 1898. Hänen valtakauttaan leimasi maan koillisosassa puhjennut kapina, jonka Brasilian armeija murskasi. Hän joutui kohtaamaan myös diplomaattisuhteiden katkeamisen entisen emämaa Portugalin kanssa. Tässä tilanteessa Britannian kuningatar Viktoria toimi onnistuneesti välittäjänä. Amerikan maantiede
Etelä-Amerikassa asuu noin 398 miljoonaa ihmistä (2012). Mantereen alkuperäisiä asukkaita ovat intiaanit, joiden uskotaan muuttaneen Aasiasta Beringin muinaista maakannasta pitkin. Siirtomaa-aikana portugalilaisia ja espanjalaisia uudisasukkaita muutti mantereelle runsaasti ja he toivat mukanaan afrikkalaisia maatalouden työvoimaksi. 1900-luvulla Euroopasta tuli paljon siirtolaisia, mutta muuttajia tuli paljon myös Aasiasta. Alkuperäisasukkaiden eli intiaanien kielistä useimmat ovat kadonneet, mutta joillakin alueilla ne ovat vielä yleisessä käytössä, esimerkiksi guarania puhutaan Paraguayssa. Alueen valtioiden virallisia kieliä ovat siirtomaavalloilta perityt kielet: portugali Brasiliassa ja espanja suurimmassa osassa muita maita. Etelä-Amerikan maissa valtauskonto on roomalais-katolisuus, poikkeuksena kuitenkin Suriname, jossa roomalais-katoliset ovat vasta 3. suurin uskontoryhmä hindujen ja protestanttien jälkeen. Muista Amerikan maista poiketen myös muslimien osuus väestöstä on suhteellisen korkea, 19,6 prosenttia. Valkorintatapakulo
Valkorintatapakulot elävät Brasilian rannikolla Bahiasta Rio Grande do Suliin. Lajin kanta on taantunut metsien hakkuiden ja uudelleen metsittämisen seurauksena. Valkorintatapakulo elää vuoristometsien alikasvoksessa, yleensä alle kilometrin korkeudella merenpinnasta. Brasilian alkuperäiskansat
Brasilian alkuperäiskansat ovat ihmisryhmiä, joiden esi-isät asuivat nykyisen Brasilian alueella jo ennen eurooppalaisten tuloa. Brasilianpaimenkoira
Brasilianpaimenkoira on Pampan gauchojen koira, joka kehittyi Rio Grande do Sul'n alueella. Se polveutuu collie-tyyppisistä paimenkoirista, kuten bordercolliesta ja colliesta, sekä alueen alkuperäisistä koirista, joita oli käytetty paimentamiseen löytöretkeilijöiden saapumisesta lähtien. Sitä käytettiin ja käytetään edelleen lampaiden ja muiden eläinten paimennukseen sekä niiden vartiointiin ja yleiseen työskentelyyn gauchojen maatiloilla. Xingut
Xingut ovat Brasilian Xingu-joen seudun intiaanikansoja, joilla on eri
taustoista huolimatta yhteinen kulttuuri. Xingut rakensivat suuria pyöreitä kyliä, joiden keskellä oli suuri aukio. Kayapót ovat tunnetuin xingukansa. Alkujaan heitä oli kymmeniä tuhansia. 
Eurooppalaisten orjanetsijöiden saapuminen 1750 xingujen alueella aiheutti väestön suuren vähenemisen.
mm tautien takia. Henkiin jääneet Xingut pakenivat eurooppalaisia syrjäisille seuduille. Alimmillaan Xingujen määrä oli 1950-luvulla, jolloin heitä oli noin 500. Xinguja asuu nykyään 32 kylässä noin 3000. Brasilian evankelis-luterilainen kirkko
Brasilian evankelis-luterilainen kirkko (Igreja Evangélica Luterana do Brasil (IELB)) on konservatiivinen, tunnustuksellinen luterilainen kirkko Brasiliassa. Se sai alkunsa 1904 Missouri-synodin Rio Grande do Sulin alueella tekemän työn seurauksena. Aluksi kirkko oli Missouri-synodin 'Brasilialainen alue', mutta siitä tuli itsenäinen kirkko 1980. Kirkolla on 233 416 jäsentä. Kirkko on Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäsen. Hondurasin historia
Honduras sijaitsee Väli-Amerikassa, joten monet varhaiset Pohjois- ja Etelä-Amerikan välillä kulkeneet heimot ovat todennäköisesti kulkeneet sen alueen kautta, ja osa on todennäköisesti myös asuttanut Hondurasia. Varhaisimmat asukkaat saapuivat yli 10 000 vuotta sitten. He asuivat luultavasti luolissa tai yksinkertaisissa asumuksissa ja olivat metsästäjiä. Tuhansia vuosia myöhemmin maanviljelystaito saapui alueelle, ja ensimmäinen viljakasvi oli todennäköisesti maissi. Vanhimmat tunnetut todisteet Hondurasin asukkaista ovat 6 000–8 000 vuotta vanhat kivityökalut, jotka löytyivät La Esperanzan läheltä 1962. Ensimmäiset asukkaat olivat todennäköisesti Pohjois-Amerikan paleointiaaneja. Brasilianjapanilaiset
1980-luvulta lähtien osa brasilianjapanilaisista ovat alkaneet jälleen hankkia myös Japanin kansalaisuuksia. Monet ovat lähteneet myös siirtotyöläisiksi Japaniin. Siirtotyöläisten määrä kasvoi 1990-luvulla, jolloin Japani alkoi myöntää erityisiä työlupia japanilaisten jälkeläisille. Vuonna 1989 Japanissa oli noin 15 000 brasilialaista, mutta vuoteen 1991 mennessä määrä oli jo 120 000. Japanin suuren talouskasvun aiheuttama työvoimapula helpottui talousromahduksen myötä 1990-luvulla, mutta kuitenkin vielä 1996 Japanissa oli edelleen 180 000-200 000 brasilialaista. Brasilianjapanilaisista siirtotyöläisistä käytettiin aluksi nimeä "degaseki", mutta termi on sittemmin laajentunut käsittämään kaikista maista tulevat paluumuuttajat. Ulkomailla asuvista japanilaistaustaisista henkilöistä käytetään puolestaan Japanissa termiä "Nikkei". Alkuperäiskansa
Huomattavia eurooppalaisia alkuperäiskansoja ovat baskit, saamelaiset, Krimin tataarit, nenetsit, samojedit, komit sekä adygelaiset kansat, kuten tšerkessit. Afrikassa monia kansoja pidetään alkuperäiskansoina, vaikka he ovatkin erityisen usein syrjäyttäneet aiempia kansoja, osa melko äskettäin. Amerikassa kaikkia 1400-luvun eurooppalaisvalloittajien edeltäjistä polveutuvia pidetään alkuperäiskansoina (intiaanit, eskimot). Aasiassa alkuperäiskansoja ovat esimerkiksi armenialaiset, Pohjois-Irakin assyrialaiset, Hokkaidon ainut ja lukemattomat muut. Muualla heitä ovat muun muassa Australian aboriginaalit ja Uuteen-Seelantiin noin 1280 saapuneet maorit. Brasilian historia
1800-luvun lopulla Brasilian väkiluku oli noin 15 miljoonaa ja uusia siirtolaisia saapui yli 100 000 vuodessa. Kahvi ja raakakumi olivat 1880-luvulla nousseet päävientituotteiksi, uusia plantaaseja perustettiin kaiken aikaa ja myös teollisuus kehittyi nopeaa vauhtia. Talouskasvu oli siis ripeää. Varjopuolena oli kuitenkin, että samaan aikaan myös jo ennestään suuret tuloerot kasvoivat huimasti. Pinnan alla kyteneestä tyytymättömyydestä huolimatta olot pysyivät verraten rauhallisina 1920-luvun alkuun saakka, koska ensimmäinen maailmansota kiihdytti maataloustuotteiden kysyntää ja vauhditti siten myös Brasilian talouskasvua. Vuosikymmenen alkupuolella tapahtui kuitenkin joitakin sotilasvallankaappauksen yrityksiä, ja kun kansainvälinen talouslama vuonna 1929 saapui, romahtivat myös kahvin maailmanmarkkinahinnat, ja tätä kautta myös koko Brasilian talous. Tästä oli seurauksena lokakuun 1930 sotilasvallankaappaus, joka nosti valtaan kenraali Getulio Dornelles Vargasin. Brasiliantapakulo
Brasiliantapakulot elävät Brasilian sisämaassa Goiásin, Distrito Federalin ja läntisen Minas Geraisin alueella. Lajin kanta on taantunut metsien kaskeamisen ja asutuksen leviämisen myötä. Suokaimaani
Suokaimaaneja elää vain Etelä-Amerikassa, enimmäkseen Amazon-joen valuma-alueella. Laji elää Orinoco-joella pohjoisessa, idässä Andien juurella Ecuadoriin ja Peruun asti sekä etelässä sademetsän rajaan asti Boliviassa ja Brasiliassa. Brasilicereus
Brasilicereus on kaktuskasvien heimoon kuuluva kasvisuku, jossa on kaksi Itä-Brasiliassa kasvavaa lajia. Niiden systemaattinen asema on vaihdellut kaktuskasvien luokittelussa, ja lajit on välillä viety sukuihin "Monvillea" tai "Cereus". Brasilia
Kaikkiaan Brasiliassa on 57 kansallispuistoa, joiden ensisijainen tarkoitus on suojella uhanalaisia elinympäristöjä. Puistosta vain puolet on avattu yleisölle ja monet niistä ovat puitteiltaan vaatimattomia matkailutulojen pienuudesta johtuen. Botokudit
Botokudit () ovat brasilialainen intiaaniheimo, joiden nykyiset asuinalueet sijaitsevat Mato Grosson, Minas Geraisin ja São Paulon osavaltioiden alueilla. Vuoden 1997 arvion mukaan botokudien puhumalla macro−ge−kieliin kuuluvalla krenakin kielellä oli vielä 150 puhujaa, mutta suurin osa heistä on vanhuksia. Botokudikieliä oli aiemmin useampia, mutta nykyisin krenakki on niistä ainut säilynyt. Krenakin lisäksi botokudit puhuvat portugalia. Brasilian maantiede
Keski-läntisen alueen pinta-ala on 1 612 077,2 neliökilometriä eli 28,3 % koko Brasilian pinta-alasta. Alueella asuu 11 616 750 asukasta, joten asukkaita on neliökilometriä kohden 7,2 ja koko maan väestöstä asuu alueella 6,4 %. Keski-läntisen alueen osavaltiot ovat Goiás, Mato Grosso, Mato Grosso do Sul sekä Distrito Federal, jossa Brasilian pääkaupunki, Brasília (2 043 169 asukasta), sijaitsee. Alueen muita kaupunkeja ovat Goiânia (1 090 737 asukasta), Campo Grande (662 534 asukasta), Cuiabá (483 044 asukasta) ja Aparecida de Goiânia (335 849 asukasta). Brasilian maantiede
Suurin osa Brasilian orgaanisesta tuotannosta on keskittynyt rannikkoalueille ja jäljellä olevat koskemattomat sademetsät ovat pääasiassa pohjoisessa ja syvällä sisämaassa. Suurin osa maan viljelysmaista sijaitsee rannikolla ja sisämaahan päin mentäessä ne alkavat vaihtua laidunmaiksi, jotka keskittyvät Brasilian koillisille ja keski-läntisille alueille. Nautakarja on pääasiallisin laidunnettava, mutta myös lampaita ja sikoja pidetään alueella. Brasilian sokeriruoko-viljelmät ovat maailman suurimpia ja myös kaakaon, acajoupähkinöiden, kahvin sekä sitrushedelmien tuotanto on huomattavaa. Kaktusaratti
Kaktusaratti ("Eupsittula cactorum") on Brasilian caatinga-alueen kotoperäinen papukaija. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji "cactorum" elää itäisen Brasilian keskiosissa ja alalaji "caixana" Koillis-Brasiliassa. Heinrich Kuhl kuvaili sen holotyypin maan kaakkoisosasta 1820. François-Auguste Biard
Uran ollessa alamaissa hän lähti 1858 kahdeksi vuodeksi Brasiliaan. Rio de Janeirossa hän pääsi keisari Dom Pedro II:n suojelukseen. Hän kävi Espírito Santon ja Amatsonian sademetsissä, missä hän kuvasi runsaasti alkuperäisasukkaita. Historioitsija Ana Lucia Araujon mukaan hän oli lähes ensimmäisiä eurooppalaisia taiteilijoita, jotka kuvasivat heitä. Palattuaan Ranskaan Biard julkaisi 1862 matkakertomuksen "Deux Années au Brésil". Brasiliankultatikka
Elinympäristöä ovat pääosin avoimet ympäristöt, kuten savannit, ruohoarot, viljelymaat ja pensaikot. Sitä voi nähdä myös metsänreunoilla, hakkuuaukeilla, tienreunoilla tai ylilaidunnetuilla alueilla. Laji ei ole uhanalainen, vaan sen on arveltu jopa runsastuneen ja laajentaneen levinneisyyttään tienrakennuksen ja hakkuiden ansiosta, jotka ovat luoneet brasiliankultatikalle uusia elinympäristöjä. Brasilia
Brasilian väestössä näkyvät laajan siirtolaisuuden ja sulautumisen seuraukset. Hieman yli puolet väestöstä on eurooppalaisten jälkeläisiä, lisäksi on etnisesti sekoittuneita eurooppalaisia, afrikkalaisia ja intiaaneja. Okratikkanen
Okratikkanen ("Picumnus limae") eli aiemmalta nimeltään valkovatsatikkanen on Brasilian kotoperäinen tikka. Se elää vain Cearán keskiosissa. Maria Emilie Snethlage kuvaili lajin holotyypin Serra de Maranguapesta vuonna 1924. Brasilia
Brasilian pääkaupunkina oli alun perin Rio de Janeiro. Vuonna 1956 päätettiin sisä­maahan perustaa uusi pää­kaupunki, Brasília, jonne maan hallitus siirtyi vuonna 1960.
██ keskusta/vasemmisto
██ riippumaton/liberaali/keskustalainen
██ keskusta/oikeisto
██ (sotilas-)diktatuuri Liekkipyrstöamatsoni
Liekkipyrstöamatsoni ("Amazona brasiliensis") on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Brasilian kaakkoisosissa kapealla rannikkokaistaleella São Paulon ja Paranán osavaltioissa sekä Santa Catarinan osavaltion koilliskulmassa. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné 1758. Guaranit
Guarani-heimoon kuuluvia ihmisiä on Survival Internationalin arvion mukaan tällä hetkellä noin 80,000. Suurin osa guaraneista asuu Paraguayn, Brasilian, Bolivian ja Argentiinan alueella; eniten Brasiliassa, missä heitä elää noin 51,000. Brasiliassa guaranit asuvat seitsemän osavaltion alueella ja heidät on jaettu kolmeen ryhmään: "Kaiowát", "Ñandevat" sekä "M'byát". Suurin ryhmä on Kaiowát, joiden nimi tarkoittaa '"metsän ihmisiä"'. Guaranit ovat erittäin hengellisiä. Useimmissa yhteisöissä on erillinen rukoushuone ja hengellinen johtaja, jonka auktoriteetti perustuu enemmänkin arvovaltaan ja kunnioitukseen, kuin käytännön voimaan ja valtaan. Aikojen alusta lähtien guaranit ovat etsineet esi-isiensä lupaamaa maata ('"Maa ilman pahuutta"'), jossa ihmiset olisivat vapaita kärsimyksestä ja kivusta. Luxemburgilaiset
Myös Amerikan mantereella asuu merkittäviä määriä luxemburgilaisia. Eniten luxemburgilaisia asuu Yhdysvalloissa, mutta myös Kanadassa ja Brasiliassa asuu luxemburgilaista alkuperää olevia ihmisiä. Brasilianportugali
Brasilianportugali on Brasiliassa käytettävä portugalin kielen murre. Sitä puhuu Brasiliassa yli 200 miljoonaa ihmistä. Lisäksi sitä puhuvat maahanmuuttajat ja heidän jälkeläisensä erityisesti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Portugalissa ja Japanissa. Myös Brasilian portugali jakautuu useisiin eri murteisiin, jotka ovat kaikki keskenään ymmärrettäviä. Pohjois-Amerikan intiaanit
Lounaisalueen alkuperäisiä intiaaneja ovat Arizonan ja Uuden Meksikon niin kutsutut "pueblointiaanit" ( = kylä). Heidän kulttuurinsa polveutui etupäässä hyvin tutkitusta esihistoriallisesta Anasazi-kulttuurista, jossa yhteisöt rakensivat kastelukanavia viljelyksilleen ja pystyivät lyhentämään satonsa kasvukautta monin erilaisin menetelmin. Pueblo-kylät muodostuvat taloryhmistä, jotka oli penkereittäin rakennettu yhteen. Varsinaiset pueblot asuvat pääasiassa Rio Granden varrella ja heidän länsipuolellaan elivät hopi-intiaanit, jotka edustivat samaa kulttuuria. Espanjalainen Francisco Vasquez de Coronadon retkikunta kohteli huonosti hopeja löytäessään näiden asumuksen kesällä 1540. Brasilian maantiede
Kaakkoisen alueen pinta-ala on 927 286 neliökilometriä eli 12 % koko Brasilian pinta-alasta. Alue on Brasilian tiheimmin asuttu: asukkaita on 72 300 000, joka on 42,7 % koko maan asukasluvusta ja asukkaita on neliökilometrillä 77,96. Kaakkoisen alueen osavaltiot ovat Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro ja São Paulo. Alueen suurimmat kaupungit ovat São Paulo (10 405 867 asukasta), Rio de Janeiro (6 851 914 asukasta), Belo Horizonte (2 232 747 asukasta), Guarulhos (1 071 268 asukasta), Campinas (968 172 asukasta), Nova Iguacu (915 366) ja São Goncalo (889 828 asukasta). Brasiliansurutyranni
Brasiliansurutyranni ("Knipolegus nigerrimus") on Brasiliassa endeemisenä tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu. Brasilia
Brasilialle tyypillisiä kasveja ovat bromeliat, jotka kasvavat päällyskasveina puiden rungoilla ja oksilla. Nämä kasvit luovat sademetsille niille tyypillisen rehevän ilmeen, eniten näitä kasveja kasvaakin erilaisissa metsissä. Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
Tupinambat Brasilian itäosissa elivät tehokkaalla viljelyllä ja kalastuksella. Kylien koko oli 400-1000 asukasta. Kylät sotivat keskenään mm. naisista ja kostoina aiemmista yhteenotoista. Tupinambat kiduttivat, tappoivat ja söivät sotavankinsa ennemmin tai myöhemmin, olivat nämä miehiä, naisia tai lapsia.
Tupien systeemi oli muuten sama kuin tupinmaboilla, mutta he eivät syöneet sotavankejaan. Itä-Bolivian alueella saattoi olla jopa 2000 asukkaan linnoitettuja kyliä tai nomadeja. Brasilianvarpuspöllö
Brasilianvarpuspöllö ("Glaucidium hardyi") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan Etelä-Amerikan pohjoisosissa ja Pohjois-Brasiliassa, Amazonin altaan keskiosissa sekä Venezuelassa sekä Ranskan Guayanassa, Guyanassa ja Surinamessa. Altaan lounaisosissa lajia tavataan Perussa ja Boliviassa. Brasilia
Brasilialainen musiikki käsittää useita alueellisia tyylejä sisältäen afrikkalaisia, eurooppalaisia ja amerintialaisia muotoja. Siitä on kehittynyt muun muassa samba, Música Popular Brasileira (MPB), choro, sertanejo, brega, forró, frevo, maracatu, bossa nova, brasilialainen rock ja axé. Brasilian kuuluisin klassisen musiikin säveltäjä on Heitor Villa-Lobos. Kevyen musiikin puolelta tunnettuja brasilialaisia ovat muun muassa Elis Regina ja Antônio Carlos Jobim, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä bossa novan kehittäjistä. Pohjois-Amerikan intiaanit
Pohjoisten ylätasankojen ja Brittiläisen Kolumbian intiaanit olivat alun perin kalastajia, jotka asuivat suurissa kylissä jokien varsilla. Kesäisin kylien asukkaat hajaantuivat vuoristoihin pieninä ryhminä ravinnonkeruuta ja metsästystä varten. Tämän kulttuuripiirin asumustyyli vaihteli asuinalueen mukaan. Pohjoisimmat kansat käyttivät puoliksi maanalaisia asumuksia, joissa asui korkeintaan kaksi perhettä. Lähempänä tasankoja asuneiden yhteisöjen majat muistuttivat itäisten metsäintiaanien wigwameita. Ylänköjen kansoista tunnetuimmat olivat nez percet ja salishit. Itäisimmät ryhmät omivat 1700-luvun aikana monia piirteitä pohjoisten tasankojen kulttuurista ja 1800-luvun alussa ylängön heimoilla oli enemmän hevosia kuin pohjoisten tasankojen heimoilla. Ylänköintiaanit asuivat pitkään eristyksissä eurooppalaisista ja heidät kartoitettiin vasta vuosina 1805-1806, jolloin Lewisin ja Clarkin tutkimusretkikunta ylitti ylängöt ja purjehti alas Columbiajokea Tyynellemeren rannalle. Brasilianjapanilaiset
Suurin osa Brasiliaan matkanneista japanilaisista loi yhteytensä brasilialaisiin plantaasinomistajiin jo Japanissa ja he tekivät tyypillisesti kaksivuotisia sopimuksia. Paikan päällä monelle tuli kuitenkin vaikeuksia rahan tienaamisessa, osittain siksi että paikalliset plantaasien omistajat käyttivät työntekijöitään hyväksi. Työntekijöiden oli asuttava sopimustensa ajan plantaasilla ja joskus työnantajat velvoittivat heidät esimerkiksi käyttämään palkkarahansa plantaasien omistajien pyörittämissä kaupoissa. Toinen ongelma oli kielimuuri. Japanilaisten mukana tuli tulkkeja, mutta he puhuivat usein englantia tai espanjaa Brasiliassa puhutun portugalin sijaan. Osasta tulkeista tuli kuitenkin yhteisöjensä johtajia. Esimerkiksi tulkkina ensin työskennellyt Shûhei Uetsuka perusti Itacolomin japanilais-brasiliaisen yhteisön São Paulossa vuonna 1918. Yhteisö on asutettu edelleen Uetsukaa kutsutaan ajoittain "japanilaisten maahanmuuttajien isäksi". Guaranit
Guaranien, kuten monien muidenkin alkuperäisheimojen elinolot on uhattuna. Ahdinkoa aiheuttavat lähinnä kiistat maa-alasta kaivostyöntekijöiden ja karjatilallisten kanssa. Monia guaraneja on tapettu ja monet ovat päätyneet itsemurhaan. Itsemurhat ovat guaranien keskuudessa paljon yleisempiä, kuin muun väestön. Syynä tähän uskotaan olevan guaranien elämäntapa- ja tehtävä etsiä heille kuuluvaa maata, jota ei yksinkertaisesti enää nykyään ole. Pahin tilanne on brasilialaisen Mato Grosso do Sul -osavaltion alueella, jossa Guaranit aikanaan omistivat 350,000 neliökilometriä maata, kun nykyään siitä ei ole enää juuri mitään jäljellä. Alkuperäisväestön osa on muutenkin heikko Etelä-Amerikassa, ja heimojen puolia pitää vain muutama kansalaisjärjestö, kuten Survival International ja AmazonWatch. Kesäkuussa 2016 pitkäaikainen guarani-aktivisti, Leia Aquino menehtyi yllättäen aivoverenvuotoon. Tämä koettiin suurena takaiskuna alkuperäisväestön puolesta taistelevien keskuudessa. Maria Gomes Valentim
Maria Gomes Valentim (9. heinäkuuta 1896 – 21. kesäkuuta 2011) oli brasilialainen henkilö. Hän syntyi Carangolassa, Minas Geraisissa ja eli siellä koko ikänsä. Gomes Valentimista tuli maailman vanhin elävä ihminen 4. marraskuuta 2010 Eugénie Blanchardin kuoltua, mutta tämä virallistettiin vasta 18. toukokuuta 2011 ja hän piti titteliä hallussaan kuukauden ajan, kunnes kuoli sisäelinten aiheuttamaan sairauteen (monielinhäiriö, MODS). Hänen kuoltuaan titteli siirtyi Besse Cooperille. Gomes Valentim on kaikkien aikojen vanhimmaksi elänyt brasilialainen 114 vuoden ja 347 päivän iässä. Brasilianjapanilaiset
Perinteisten japanilaisten uskontojen harjoittaminen Brasiliassa oli vähäistä aina 1950-luvulle saakka. Uskonnollisten johtajien ja pappien maahanmuutto pyrittiin estämään, jotta vältyttäisiin uskonnollisilta kiistoilta muiden brasilialaisten kanssa. Monista japanilaisista tulikin ainakin nimellisesti katolilaisia. Japanilaiset ovat vuodesta 1958 juhlineet maahanmuuton päivää 18. kesäkuuta vuosittain. Nykyisin päivän viettoon kuuluu niin katolilaisia, kuin buddhalaisiakin menoja. Brasilianjapanilaiset harjoittavat "Ohaka-mairia" eli sukuhaudoilla vierailua etenkin isäin- tai äitienpäivinä, sekä kuolleiden sukulaistensa vuosipäivinä. Japanissa samaa tapaa vietetään tavallisemmin vain kuolleiden vuosipäivinä tai obon-juhlan aikaan. Brasilian väestö
Brasiliassa oli vuonna 2008 196 342 592 ihmistä, joista 0-14-vuotiaita oli 27 %, 15-64-vuotiaita 66,8 % ja yli 65-vuotiaita 6,3 %. Väestön mediaani-ikä oli 28,3 vuotta; miehillä 27,5 vuotta ja naisilla 29 vuotta. Edellisestä vuodesta väestö oli kasvanut 1, 228 %. Vuosien 1975-1985 välillä väestönlisäys oli noin 20-30 %. Eliniänodote oli 71,71 vuotta; naisilla 75,45 vuotta ja miehillä 68,15 vuotta. Brasilian väestötiheys on 21 ihmistä neliökilometriä kohden, eli se on 150 tihein maa. Punajalkaorneero
Punajalkaorneero ("Acrobatornis fonsecai") on orneerojen heimoon kuuluva Brasilian kotoperäinen varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji, ja elää Brasilian itäosassa Kaakkois-Bahiassa. Populaation koko on noin 4 720 yksilöä. José Fernando Pacheco, Bret M. Whitney ja Luiz Pedreira Gonzaga kuvailivat lajin holotyypin Bahian Aratacasta vuonna 1996. Nykyihmisen levittäytyminen maapallolla
Amerikan asutusaaltoja on ollut useita, ilmeisesti ainakin kolme. Eräiden tutkimusten mukaan ensimmäisillä amerikkalaisilla oli australidien piirteitä. Brasiliasta löydetystä Luciaksi nimetyn kallon piirteet olivat tutkimuksen mukaan samankaltaisia kuin Australian aboriginaalien. Erään teorian mukaan australidejä muutti Amerikkaan jo 50 000 vuotta sitten, mutta myöhemmin saapuneet mongolidit surmasivat heidät. Toisin eräät tutkijat uskovat Tulimaan alkuperäisasukkaiden polveutuvan mongolidien ja australidien sekoituksesta. Bolivia
Bolivian asukasluvuksi arvioitiin heinäkuussa 2014 noin 10,6 miljoonaa. "The World Factbookin" mukaan etnisesti bolivialaisista 69 prosenttia on mestitsejä, 30 prosenttia alkuperäiskansoihin kuuluvia, viisi prosenttia valkoisia, kaksi prosenttia choloja ja yksi prosentti mustia. Noin 44 prosenttia bolivialaisista liittää itsensä johonkin maan alkuperäiskansoista, pääasiassa ketšuoihin tai aimaroihin. Etnisten ryhmien suhteelliset määrät vaihtelevat eri väestönlaskentojen kysymyksenasettelun mukaan. Alkuperäiskansojen oikeudet maassa ovat parantuneet hitaasti. Esimerkiksi äänioikeus niille myönnettiin vasta 1950-luvulla. 7. helmikuuta 2009 voimaan astuneen uuden perustuslain on tarkoitus vahvistaa köyhän intiaanienemmistön asemaa muun muassa lupaamalla alkuperäiskansoille oikeuden kulttuurinsa säilyttämiseen ja hajauttamalla valtaa paikalliselle tasolle. Perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä, jossa se sai yli 60 prosentin kannatuksen. Brasilian historia
Vuoden 2000 tienoilla Brasiliassa oli toimiva demokratia ja hyvät edellytykset suurelle talouskasvulle. Tuloerot olivat edelleen valtavat.
Brasilian väestöstä noin kolmannes oli lukutaidotonta, samoin noin kolmannes asui suurkaupunkien slummeissa. Maassa oli noin 7–9 miljoonaa katulasta, jotka elättävät itsensä varastamalla, kerjäämällä ja prostituutiolla. Yhdysvaltain historia
Tasangoilla eläneet intiaanit olivat joko Missourijoen ympäristön maanviljelijöitä tai läntisen lyhytheinäpreerian biisoninmetsästäjiä. Vielä ennen 1600-luvun puoliväliä lyhytheinäpreeria oli lähes vailla asutusta. Tasankojen laidoilla elävät heimot tekivät sinne jalkaisin metsästysretkiä biisonien perässä, mutta eivät asuneet siellä. Brasilianpöllö
Brasilianpöllö ("Strix hylophila") on pöllöihin kuuluva lintu. Sitä tavataan lähinnä Brasiliassa ja kauempana sisämaassa Paraguayssa sekä Argentiinan koillisosassa. Amazonin sademetsä
Amazoniasta Brasiliasta läheltä Bolivian rajaa on löytynyt aiemmin tuntematon asutus, jonka arvioidaan olleen asuttu noin vuosina 200–1200. Rauniot paljastuivat, kun paikalta kaadettiin sademetsää ja alueesta saatiin satelliittikuvia. Brasilia
Brasiliassa elää noin 1800 lintulajia, eli noin 18 % koko maailman lajeista ja yli 1100 niistä Amazonin sademetsissä. Lajeista 250 on sellaisia, ettei niitä esiinny missään muualla. Maassa tavataan 80 kolibrilajia, 70 papukaijalajia ja 21 tukaanilajia. Brasilia
Brasiliassa on 16 Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta, joista seitsemän on luontokohteita: Brasilian Atlantin saaret: Fernando de Noronhan ja Rocasin atollin suojelualueet, Cerradon suojelualueet: Chapada dos Veadeirosin ja Emasin kansallispuisto, Iguaçun kansallispuisto, Jaún kansallispuisto (osana Keski-Amazonin suojelualuetta), Mata Atlântican suojelualueet (erikseen Bahian ja Espírito Santon sekä etelämpänä Paranán São Paulon osavaltioissa) sekä Pantanalin suojelualue. Brasilia
Portugalilaiset saapuivat Brasiliaan 1500-luvun alussa. Pedro Álvares Cabral valtasi maan Portugalin kuninkaan nimissä vuonna 1500. Ensimmäinen siirtokunta perustettiin kuitenkin vasta vuonna 1532. Vuonna 1549 siitä tuli kenraalikuvernöörikunta, jolloin maahan tuli jesuiittalähetyssaarnaajia. Intiaanien orjuus kiellettiin vuonna 1758, mutta heidän sijaansa käytettiin mustia orjia, joita oli vuonna 1818 puolet asukasluvusta. Kolmen vuosisadan aikana eurooppalaiset hakivat maasta brasilianpuuta. Maassa viljeltiin myös runsaasti sokeriruokoa. Mata Atlântica
Alun perin Mata Atlântican pinta-ala oli arviolta 1,4 miljoonaa neliökilometriä, mutta runsaiden hakkuiden takia siitä oli vuonna 2004 jäljellä enää alle 7 prosenttia eli 91 900 neliökilometriä. Sademetsä ulottui paikoin satoja kilometrejä sisämaahan. Entisen sademetsän alueella sijaitsevat Brasilian miljoonakaupungit São Paulo ja Rio de Janeiro, joissa asuu 70 % Brasilian väestöstä. Alueella on myös laajoja viljelmiä ja eukalyptusplantaaseja. Nykyään alueella on enää pieniä sademetsäsaarekkeita. Amazonin sademetsä
Brasilian Amazonaksessa asuvia suurimpia intiaaniheimoja ovat muun muassa yanomamit, kayapót, kuikurut, xingút, yaguat, xavantet, xerentet ja zuruahat. Yanomamit ovat tällä hetkellä suurin heimo. Arviot Brasilian alkuperäisväestön määrästä eurooppalaisten saapuessa alueelle vaihtelevat kahdesta miljoonasta seitsemään miljoonaan. Nykyisin kulttuurinsa säilyttäneitä intiaaneja on noin 300 000. Tällä hetkellä näyttää pahasti siltä, että myös Amazonian intiaanit kuolevat sukupuuttoon - sademetsänsä mukana. Brasilian rannikolta Amazoniaan tunkevat siirtolaiset kaskeavat niin paljon metsää, ettei intiaaneille jää viljelysmaata, intiaanien riistaeläimet kuolevat sukupuuttoon liiallisen metsästyksen seurauksena, aiemmin tuntemattomat sairaudet kuten vesirokko ja tuberkuloosi tekevät tuhojaan, avohakkuut tuhoavat itse metsät jne. Brasilian historia
Brasilian historia on Etelä-Amerikan maalle tyypillinen historia: ensin pitkän aikaa eurooppalaisen maan siirtomaana, sitten 1800-luvun alussa tapahtuva itsenäistyminen. Itsenäistymisen jälkeen alkoivat valtataistelut sotilasvallankaappauksineen sekä painiskelu valtavien sosiaalisten ja taloudellisten ongelmien kanssa. Brasilian maantiede
Maailman monimuotoisin luonto löytyy Brasiliasta: nisäkäslajeja on 524, lintulajeja 1800, matelijalajeja 500 ja sammakkoeläinlajeja 500. Kaikkien ryhmien, kuten hyönteisten, lajimäärää ei tunneta. Uhanalaisia lajeja on 202, joista 171:n asuinalue sijaitsee rannikkosademetsässä. Amerikan historia
Erään näkemyksen mukaan Etelä-Amerikan asukkaat olisivat olleet polynesialaisia, jotka olisivat purjehtineet Tyynenmeren poikki. Asutus levisi nopeasti, ja noin 25 000 eaa. ihmisiä asui luolissa nykyisen Brasilian alueella. Muuttoaaltoja Amerikkaan on saattanut olla useita. Monet tutkijat kuitenkin pitävät meren ylityksiä epätodennäköisinä ja uskovat, että asutus olisi näissäkin tapauksissa levinnyt nimenomaan rannikoita pitkin. Brasilian maantiede
Brasilian ylängön erittäin vanha massiivi on muodostunut kiteisistä, pääosin metamorfisista kivilajeista, kuten kvartsiitista, kiilleliuskeesta ja gneissistä. Peruskallio on eräillä paikoilla pinnassa: Atlantin rannikolla sekä myös luoteessa Amazonjoen sivujokien paljastamana. Maaperän puuttuminen Atlantin rannikolta selittyy sillä, että kun koko Etelä-Amerikan mannerlaatta kallistui länteen, mantereen itäpuoli nousi ja siihen kohdistui suurempi eroosio. Tupinambát
Varhaiset historialliset lähteet Brasilian rannikon intiaaneista ovat peräisin eurooppalaisilta, jotka jakoivat intiaanit hyvin laaja-alaisiin ryhmiin. Rannikon intiaanit tulivat tunnetuiksi tupeina ja siihen kuuluneilla ryhmillä oli hyvin samankaltainen kulttuuri ja kieli. Ryhmät eivät olleet kuitenkaan poliittisesti yhtenäisiä, vaan yhteisöjä leimasi jatkuva sodankäynti ryhmien kesken. Alueella asui myös intiaaneja, jotka eivät puhuneet tupi-kieliä ja heitä kutsuttiin nimellä tapuiat, joita varhaiset eurooppalaiset pitivät alueen vanhimpina asukkaina. Bahian intiaaneista kirjoittaneen Soares de Sousan mukaan tupinát ajoivat ensin tapuiat alueiltaan Brasilian rannikolla ja heitä seurasivat vuorostaan tupinambát. De Sousa perusti kirjoituksensa intiaanien kansanperinteeseen. Tupinambá-nimellä kutsuttiin sittemmin myös useita eri Amazonin suulla asuneita intiaaniryhmiä.
Portugalilaisten kohdatessa tupinamboja ensi kerran nämä kaksi kansaa kävivät aluksi keskenään kauppaa. Ryhmät joutuivat kuitenkin pian yhteenottoihin keskenään, kun sokerista tuli Euroopan kysynnän myötä arvokas vientituote ja tupinambojen hallitsemat alueet alkoivat käydä houkuttelevammaksi portugalilaisille siirtomaaherroille. Portugalilaisia myös kammotti intiaanien harjoittama kannibalismi, jolla oli tärkeä osa tuolloisessa intiaanikulttuurissa. Portugalilaiset valloittivat intiaanien maat ja väkivallasta selvinneet intiaanit päätyivät orjuuteen plantaaseille. Brasilianseppä
Brasilianseppää tavataan Amazonasin alueelta Brasilian länsiosista ja pieneltä alueelta Boliviasta. Lajin elinympärsitöä ovat alankomaiden kosteat trooppiset metsät erityisesti brasilianseppää tavataan jokien läheisyydestä. Tyypillisesti elinympäristöt sijaitsevat alle 550 metrin korkeudella merenpinnasta. Brasiliansepät liikkuvat puiden latvuskerroksessa tyypillisesti pareittain tai pieninä korkeintaan 6 yksilön ryhminä. Linnun ravintoa ovat hedelmät ja selkärangattomat eläimet kuten hämähäkit. Brasiliansepän lisääntymiskausi kestää elokuusta marraskuulle. Guaranit
Guaranit oli yksi merkittävimmistä Etelä-Amerikan alkuperäiskansoista, joka asui aikoinaan alueella joka kattoi Uruguayn, nykyisen Paraguayn ja kaksi lääniä Argentiinasta (Corrientes ja Entre Rios). Nimi 'guarani' tarkoittaa taistelijaa. Guaranit tunnetaan parhaiten yhteistyöstään jesuiitta-lähetyssaarnaajien kanssa, sekä urheasta puolustustaistelustaan Paraguayn valtion suojana, kun Brasilia, Argentiina ja Uruguay hyökkäsivät yhdessä naapurinsa kimppuun. Brasilia
Sademetsät Amazonin altaalla muodostavat maailman suurimman yhtenäisen metsäalueen, joka työntyy Amazonjoen suistoalueelta Andien rinteille saakka ja myös Brasilian ylängölle. Amazonasin alangolla on erittäin rehevä kasvillisuus kuuman ja kostean ilmaston takia, vaikka maaperä on pääosin vähäravinteista ja hapanta. Koko maailman trooppisista metsistä 34 % sijaitsee Brasiliassa. Metsää kuitenkin katoaa plantaasiviljelyyn, erityisesti itäisten rannikkovuorten alueella. Maassa sijaitsee Amazonian sademetsän lisäksi myös rannikkosademetsä, joka ulottuu kapeana rannikon suuntaisena vyöhykkeenä Koillis-Brasiliasta etelään saakka. Rannikkosademetsä sijaitsee Brasilian tiheimmin asutulla alueella, jonka vuoksi suuri osa siitä on tuhoutunut. Amazonian sademetsistä on hävinnyt 15 % ja rannikkosademetsästä yli 90 %. Alun perin rannikkosademetsää oli 1,3 miljoonaa neliökilometriä, nykyään jäljellä on enää 92 000 neliökilometriä. Amazonin sademetsää raivataan vuosittain noin 10 000 – 25 000 neliökilometriä laidunmaaksi tai soijapelloksi, mutta metsän hävitys on hieman vähentynyt viime vuosina. Metsä hylätään muutaman vuoden päästä raivauksen jälkeen, koska sen tuotantokyky on laskenut. Alueen trooppiset sateet kuluttavat pintamaan, joka valuu pois liettämään jokia. Pintamaan alla oleva latosoli kuivuu kovaksi lateriitiksi. Luettelo Brasilian kansallispuistoista
Tämä on luettelo Brasilian kansallispuistoista. Brasiliassa on 57 kansallispuistoa, joiden ensisijainen tarkoitus on suojella uhanalaisia elinympäristöjä. Puistoista vain puolet on avattu yleisölle ja monet niistä ovat puitteiltaan vaatimattomia matkailutulojen pienuudesta johtuen. Hino Nacional Brasileiro
Hino Nacional Brasileiro ("Brasilian kansallislaulu") on Brasilian kansallislaulun virallinen nimi. Usein lauluun viitataan myös sen alkusanojen mukaan nimellä Ouviram do Ipiranga. Laulun on säveltänyt Francisco Manoel da Silva jo vuonna 1822, jolloin maa itsenäistyi Portugalista. Vuoteen 1890 maan kansallislauluna oli kuitenkin maan ensimmäisen keisarin, Pedro I:n säveltämä Hino da Independência ("Itsenäisyyden hymni"). Vallankumouksen syöstyä keisarin vallasta ja maan muututtua tasavallaksi 1889 de Silvan isänmaallisesta laulusta tehtiin uusi kansallislaulu. Laulun portugalinkieliset sanat laati Joaquim Osório Duque Estrada. De Silvan alkuperäissävellystä on hieman sovitettu uudelleen. Vaikka laulu koostuu kahdesta osasta, käytetään virallisissa yhteyksissä vain ensimmäistä. Brasiliansurutyranni
Brasiliansurutyrannia tavataan Brasilian itäosista Alagoasin ja Bahian osavaltioista sekä Minas Geraisin osavaltiosta etelään Rio Grande do Suliin. Linnun elinympäristöä ovat ruohikkoiset ja kivikkoiset alueet lähellä metsien tai pensaikkojen läheisyydessä. Laji liikkuu pareittain ja etsii ruokansa maanpinnan läheisyydestä. Brasiliansurutyrannin elinympäristöt sijaitsevat yleensä 700–2 700 metrin korkeudella merenpinnasta. Brasiliankyyhky
Brasiliankyyhky ("Patagioenas picazuro") on laajalla alueella Etelä-Amerikassa Brasiliassa, Boliviassa, Paraguayssa, Uruguayssa ja Etelä-Argentiinassa elävä kyyhkylintu, jonka holotyypin Coenraad Jacob Temminck kuvaili Paraguaysta 1813. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista "marginalis" tavataan Brasilian koillisosissa. Brasilian historia
Vuonna 1500 portugalilainen tutkimusmatkailija Pedro Alvares Cabral saapui ensimmäisenä eurooppalaisena Brasilian rannikolle, lähelle nykyistä Porto Seguron kaupunkia. Jo aikaisemmin, 7. kesäkuuta 1494, Espanjan ja Portugalin kesken oli tehty Tordesillasin sopimus, jolla maat jakoivat keskenään Euroopan ulkopuolisen maailman. Sopimuksessa määriteltiin etelä-pohjoissuuntainen jakolinja, joka vastaa vastaa noin pituuspiiriä 47 °W. Espanja sai jakolinjan länsipuoliset alueet, Portugali puolestaan kaikki itäpuoliset. Portugali sai Brasilian vahingossa, sillä sopimusta tehtäessä ei tiedetty Amerikan ulottuvan sovitun linjan itäpuolelle. 1500-luvulla portugalilaiset saapuivat ottamaan ”omaisuutensa” haltuunsa. Tordesillasin sopimuksen seurauksena Brasilia on ainoa Latinalaisen Amerikan maa, jonka virallinen kieli on portugali. Venezuela
Etniset ryhmät, valkoiset, intiaanit, mustat ja mestitsit eli "pardot" ovat pysyneet paljolti erillään. Kansalliseen perinteeseen on kuulunut valkoisen ryhmän ylemmyys muihin nähden. Valkoiset ja pardot asuvat kaupungeissa, intiaanit Amazonasin alueella ym. syrjäisillä rajaseuduilla ja mustat Karibianmeren rannikolla. Maassa on yhä n. 50 alkuperäiskansaa, ja alkuperäisistä kielistä on yhä elossa n. 30. Alkuperäiskansoista suurin on Paraguanán niemimaalla, osittain Kolumbian puolella asuva wayuu-kansa (guajirot). Vuonna 1999 uudistetun perustuslain myötä Venezuelan alkuperäiskansojen oikeudet paranivat. Oikeuksien, kuten omalla äidinkielellä tarjotun alkuopetuksen toteutumiseen käytännössä on silti vielä matkaa. Alkuperäiskansat ovat kuitenkin ottaneet koulutustaan omiin käsiinsä mm. perustamalla oman yliopiston, Universidad Indígena de Venezuelan. Brasilian kansallismuseo
Brasilian kansallismuseo () on Brasilian Rio de Janeirossa sijaitseva museo. Se perustettiin vuonna 1818, ja se siirtyi Paço de São Cristóvãon palatsiin vuonna 1892. Museo tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 2018. Brasiliannärhi
Brasiliannärheä tavataan Brasilian itä-, keski- ja koillisosissa. Lajin populaatiota ei ole arvioitu, mutta lajia on kuvailtu melko tavalliseksi. Brasiliannärhi on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi. Choctawit
Choctawit ovat Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa, joka historiallisella ajalla asui Yhdysvaltain kaakkoisosissa, nykyisten Mississippin, Alabaman ja Louisianan osavaltioiden alueelta. Choctawien alkuperäinen lukumäärä on arvioiden mukaan saattanut olla jopa 25 000 henkeä. Pirahã
Pirahã on Brasilian Amazonasin alueella elävän pirahã-alkuperäiskansan puhuma kieli. Se on ainoa elossa oleva murakieli. Pienestä puhujamäärästään huolimatta pirahã ei ole uhanalainen, koska se on jatkuvassa käytössä, ja pirahã-kansa on pitkälti yksikielinen. Pirahã on tunnettu moniin siihen liitetyistä kiistanalaisista kielitieteellisistä väitteistä, muun muassa siitä, että se todistaisi lingvistisen relativismin. Brasilian kansallismuseo
Kansallismuseolla on muun muassa egyptiläinen kokoelma, johon kuului 1000-luvulta eaa. peräisin oleva arkku, muumioitunut kissa sekä kokoelma erilaisia taide-esineitä, ja 1850-luvulla Brasiliaan tuotu yli 700 esinettä käsittävä kreikkalais-roomalainen kokoelma. Brasilialaisessa kokoelmassa on monia erilaisia esineitä Brasilian alkuperäisasukkaista, kuten muun muassa harvinainen muumio. Brasilia
Brasiliassa tavataan 56 000 kukkakasvi- ja saniaislajia, joista monet ovat hyötykasveja, kuten kumipuu, kaakao, ananas ja guarana. Maailman 20 000 orkidealajista 2500 lajia tavataan Brasiliassa. Tumucumaquen kansallispuisto
Puisto sijaitsee erittäin vaikeakulkuisella alueella,joten salametsästys ei ole niin suuri ongelma kuin monissa muissa kansallispuistoissa. Sen alueella ei elä Brasilian alkuperäisväestöä. Sieltä on kuitenkin löytynyt tinamalmia, ja hallitus yrittää lopettaa alueella toimivan pienimuotoisen kaivostoiminnan. Rinnenysämuura
Rinnenysämuura ("Chamaeza meruloides") on Brasilian kotoperäinen varpuslintu. Se elää maan kaakkoisosassa Bahiassa, Minas Geraisissa, Espírito Santossa ja Santa Catarinan koillisosassa. Lajin holotyypin kuvaili Nicholas Aylward Vigors Brasiliasta 1825.