Milloin Korean sota käytiin?
Korean sota
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Yhdistyneiden kansakuntien asettuminen Pohjois-Koreaa vastaan Etelä-Korean tueksi perustui Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklaan ja turvallisuusneuvoston päätökseen, jonka istuntoja Neuvostoliitto boikotoi siksi, ettei Kiinan kansantasavallan asemaa YK:ssa ollut tunnustettu. Korean historia
1950-1953 käytiin Korean sota Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen kansanarmeijan sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Sota ei päättynyt rauhansopimukseen. Kim Il-sung
Sota puhkesi 25. kesäkuuta 1950 Pohjois-Korean armeijan yllätyshyökkäyksellä Etelä-Koreaan. Se alkoi Pohjois-Korean kannalta lupaavasti, ja Soul vallattiin nopeasti, mutta käänne tapahtui syyskuussa, kun YK:n joukot, joita Yhdysvallat johti, nousivat Korean niemimaalle. Soul vallattiin takaisin, kuten myös Pjongjang, ja Kim Il-sung hallituksineen pakeni jälleen Kiinaan. Kiina lähetti joukkoja, joiden avulla pohjoisen joukot valtasivat jälleen Pjongjangin ja Soulin. Sota aaltoili yli niemimaan, ja aselepo solmittiin 27. heinäkuuta 1953. Aselepolinja oli lähes sama kuin alkuperäinen jakolinja. Kansalle sota esitettiin voittoisana sotana, jonka Yhdysvallat aloitti. Virallisesti sota ei ole päättynyt vieläkään, sillä rauhansopimusta ei ole tehty. Yhdysvaltain historia
Kylmän sodan ensimmäinen aseellinen konflikti oli vuosien 1950–1953 Korean sota, joka alkoi Neuvostoliiton tukeman Pohjois-Korean hyökkäyksestä Etelä-Korean puolelle. Yhdysvallat tuki Etelä-Korean hallitusta ja johti Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälisiä joukkoja, mutta Kiinan astuminen sotaan Pohjois-Korean puolelle ja Yhdysvaltain joukkojen komentajan kenraali Douglas MacArthurin ehdotus tehdä ydinasehyökkäys Kiinaa vastaan uhkasivat laajentaa sodan Korean ulkopuolelle. Vuonna 1953 Yhdysvaltain presidentiksi valittiin toisen maailmansodan länsiliittoutuneiden entinen ylikomentaja Dwight D. Eisenhower, jonka virkakauden ensimmäisiä ulkopoliittisia tapahtumia oli Korean sodan päättyminen aselepoon Etelä-Korean ja Pohjois-Korean valtioiden välillä. Yhdysvaltain merijalkaväki
Vuonna 1950 alkaneessa Korean sodassa Yhdysvaltain merijalkaväki teki kenraali Douglas MacArthurin johdolla maihinnousun Incheonin kaupunkiin, joka oli joutunut Korean tasavallan miehittäneen Korean kansanarmeijan alaisuuteen. Maihinnousun ansiosta pohjoiskorealaisten huoltolinjat katkesivat ja kaupunki oli seuraavan viikon sisällä Yhdistyneiden kansakuntien valvonnassa. Korean kansanarmeijan sotilaat joutuivat sekasorron valtaan ja merijalkaväki seurasi heitä Jalun rantatörmille saakka, missä Kiinan Kansan vapautusarmeija saapui Korean demokraattisen kansantasavallan tueksi ja merijalkaväki vetäytyi Koreoiden väliselle rajalle 38. leveyspiirillä. Merijalkaväen kannalta sodan yksi tärkeimmistä taisteluista käytiin Changjinissa, jossa vetäytyvät merijalkaväen sotilaat aiheuttivat Kansan vapautusarmeijalle raskaita miestappioita. Merijalkaväen miestappiot Korean sodassa olivat arviolta 30 000 kaatunutta tai haavoittunutta miestä. Kun sota ratkesi aselepoon vuonna 1953, merijalkaväessä palveli yhteensä 261 000 miestä. Hävittäjä-ässä
Korean sota käytiin vuosina 1950–1953 Korean demokraattisen kansantasavallan (Pohjois-Korea) ja Kiinan kansantasavallan yhteisen "kansanarmeijan" sekä Korean tasavallan (Etelä-Korea) ja Yhdysvaltojen johtamien Yhdistyneiden kansakuntien (YK) joukkojen välillä. Kiinan kansantasavallan historia
Korean sota syttyi 1950 Pohjois-Korean hyökättyä Etelä-Koreaan. Kiina joutui osalliseksi Pohjois-Korean tukijaksi Yhdysvaltain joukkojen vastahyökkäyksen edettyä Kiinan rajaa kohti Jalu-joelle. Kiinasta lähti sotaan 1,2 miljoonaa muodollisesti vapaaehtoista sotilasta hyvin puutteellisella aseistuksella, sillä maa oli yhä toipumassa pitkistä sisällissodista ja Japanin vastaisesta sodasta. Sotatoimiin meni lopulta 38 % Kiinan budjetista. Sotatoimet päättyivät vasta kolmen vuoden kuluttua aseleposopimukseen 1953. Sodan aikana Yhdysvallat julisti Kiinan taloussaartoon, mitä Neuvostoliitto tosin lievitti.
Voice of Korea
Voice of Korea (englanniksi), , "Korean Ääni" on vuonna 1945 aloittanut kommunistisen, juchelaisen Pohjois-Korean valtion yleisradioyhtiö. Se tunnettiin vuoteen 2002 saakka nimellä "Radio Pyongyang". Se lähettää ohjelmaa ensisijaisesti korean kielellä, mutta myös arabiksi, englanniksi, espanjaksi, japaniksi, kiinaksi, ranskaksi, saksaksi ja venäjäksi. Lähetykset alkavat Pohjois-Korean kansallishymnillä Achimŭn pinnara sekä lauluilla kenraali Kim Il-sungista ja kenraali Kim Jong-ilistä. Kanava tarjoaa ulkomaalaisille ohjelmaa pohjoiskorealaisesta kulttuurista, historiasta ja musiikista. Voice of Korean lähetykset ovat kuultavissa internetissä. Jalu
Korean puoli joesta teollistui voimakkaasti, kun Korean niemimaa oli Japanin hallinnassa (1910–1945) ja lopulta vuonna 1945 melkein 20 prosenttia Japanin teollisuudesta tuli Koreasta. Korean sodan aikana YK:n joukkojen lähestyminen Jalua sai aikaan Kiinan sekaantumaan sotaan voimakkaammin. Sodan seurauksena ainoastaan yksi joen ylittävistä silloista jäi tuhoamatta. Korean sodassa joen läntisen laakson yllä käytiin useita ankaria taisteluita Pohjois-Korean ilmaherruudesta. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Yleensä Kiinan-Japanin sodan katsotaan alkaneen Marco Polon sillan välikohtauksesta Pekingin eteläpuolella 7. heinäkuuta 1937, mutta jotkut kiinalaiset historioitsijat sijoittavat sen jo Mukdenin välikohtaukseen vuonna 1931. Marco Polon sillan taistelujen aloittajasta ei ole täyttä varmuutta: japanilaisten kaivaessa sillan lähellä tuliasemia niiden ja kiinalaisten joukkojen välille syntyi laukaustenvaihtoa. Pian sota oli jo täydessä käynnissä. Tšiang Kai-šek halusi estää japanilaisten uuden hyökkäyksen Shanghaihin ja käski pommittaa kaupungin satamassa olleita sotalaivoja, mutta hyökkäys epäonnistui ja kaksi pommia putosi kaupungin asuinkortteleihin. Japanilaiset vastasivat lähettämällä maihin lisää joukkoja, ja kiinalaiset sotilaat hakivat suojaa kansainvälisiltä toimilupa-alueilta. Taistelu Shanghain ympäristössä kesti yllättävän pitkään, ja molemmat puolet kärsivät suuria tappioita. Japanilaisten edetessä kiinalaiset lähtivät siirtämään tärkeää teollisuus- ja muuta kalustoa turvaan Lounais-Kiinaan. Korean tasavalta
Toisen maailmansodan jälkeen liittoutuneet Neuvostoliitto ja Yhdysvallat ottivat Korean valvontaansa siten, että 38. leveyspiiri oli miehitysalueiden välinen raja. Huolimatta Kairon konferenssissa annetuista lupauksista itsenäisestä ja yhtenäisestä Koreasta liittoutuneiden välit huononivat nopeasti, ja tuloksena oli Korean jakautuminen. 15. elokuuta 1948 perustettiin Yhdysvaltain miehitysalueella Korean tasavalta presidenttinään Syngman Rhee. Neuvostoliiton miehitysalueella puolestaan julistettiin Korean demokraattinen tasavalta 9. syyskuuta 1948 Kim Il Sung johtajanaan. Kiinan–Japanin sota (1894–1895)
Korean hallituksessa kiinalaismieliset olivat enemmistönä. Kiinan sotiessa Ranskaa vastaan japanilaismieliset yrittivät vallankaappausta, mihin Yuan Shikai puuttui. Kiina ja Japani sopivat että molemmat pitävät joukkonsa poissa Koreasta, josta tulisi molempien maiden protektoraatti. Kuitenkin pian tämän jälkeen myös Venäjä ja Yhdistynyt kuningaskunta osoittivat mielenkiintoa Koreaa kohtaan, minkä seurauksena Japanikin kaipasi Kiinan läsnäoloa siellä ja Yuan Shikai lähetettiin takaisin. Etelä-Korean talous
1950-luvulla maa oli yksi Aasian köyhimmistä maista. Toisen maailmansodan päätyttyä maa peri siirtomaatalouden, joka oli suunniteltu lähes ainoastaan Japanin laajentumispolitiikkaa varten. Suuri osa maan infrastruktuurista tuhoutui vuosina 1950–1953 käydyssä Korean sodassa, ja sodan jälkeen maa jäi riippuvaiseksi Yhdysvaltain antamasta taloudellisesta avusta. Korean keisarikunta
Korean keisarikunta (Hangul: 대한제국, Hanja: 大韓帝國, "Daehan Jeguk", tunnetaan myös "Suur-Hanin valtakuntana") oli Korean niemimaata hallinnut valtio, joka julistettiin perustetuksi Donghak-kapinan jälkeen Gwangmu-reformin yhteydessä lokakuussa vuonna 1897. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1905, siitä tuli Japanin keisarikunnan protektoraatti ja elokuussa vuonna 1910 Japani liitti sen annektiosopimuksella itseensä Chosenin maakuntana. Sodankäynnin historia
Vuonna 1944 Englannissa ja Saksassa otettiin käyttöön suihkulentokone, jonka kehitys kiihtyi sodan jälkeen. Helikoptereita on käytetty laajasti sotatoimissa 1950-luvulta lähtien. Suihkukoneet nousivat tärkeään rooliin Korean sodassa. Lentokoneiden väliset ilmataistelut ovat harvinaistuneet 1970-luvulta lähtien. Yhdysvalloilla on häivelentokoneita, joita ei havaita tutkalla. Täsmäpommituksissa tarvitaan vähemmän ja pienempiä pommeja (ja ohjuksia) kuin mattopommituksissa. Yksi nykyaikainen pommikone voi tuhota yhden lennon aikana 80 kohdetta ja korvaa siten tuhansia toisen maailmansodan pommikoneita. Korean sota
FEAF:n henkilötappiot olivat 1 180 kaatunutta, 368 haavoittunutta ja 38 kadonnutta. Lisäksi 255 joutui sotavangiksi, heistä 220 palautettiin sodan päätyttyä. Korean sota
Vaikka Neuvostoliitto ei virallisesti osallistunut sotatoimiin, se tuki Pohjois-Koreaa auttamalla ylintä johtoa strategian suunnittelussa ja toimittamalla tarvikkeita ja aseita. Kyseessä oli tyypillinen kylmän sodan ”proxy-sota”, jossa Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kävivät epäsuoraa sotaa jonkin muun maan alueella. Donghak-kapina
Koreassa puhkesi 1890-luvun alussa useita talonpoikaiskapinoita, jotka olivat suuntautuneet Korean hallitusta ja ulkomaalaisia vastaan. Yleensä kapinat lakkasivat pian itsestään, mutta ne toistuivat lähes joka vuosi. Vähitellen talonpoikien kapinointi voimistui ja vuonna 1893 Donghak-liike vaati japanilaisten ja länsimaalaisten karkottamista Koreasta. Korean hallituksen onnistui kuitenkin sillä erää rauhoittaa tilanne uhkaamalla Donghakia voimatoimilla. Donghak-liike ei kuitenkaan alistunut Korean hallituksen uhkausten edessä pitkäksi aikaa, vaan jo seuraavan vuoden helmikuussa se nousi jälleen kapinaan ajaakseen ulkomaalaiset pois Koreasta ja parantaakseen talonpoikien elinolosuhteita. Avoin kapina puhkesi pian sen jälkeen, kun Korean kuningas Gojong oli kieltäytynyt Donghak-liikkeen vaatimasta hallintoreformista. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Japanin hyökkäykset Koreaan olivat kahden konfliktin sarja, jotka sijoittuvat välille 1592–1598. Vuonna 1592 Japanin yhdistänyt Toyotomi Hideyoshi aloitti ensimmäisen hyökkäyksen tarkoituksenaan vallata Joseon-dynastian hallitsema Korean niemimaa sekä Ming-dynastian aikainen Kiina. Sota päättyi vuoden 1593 aselepoon. Toinen invaasio alkoi kostotoimena vuonna 1597, ja päättyi Hideyoshin kuoltua. Vietnamin sota
Nykyään kriisiä kutsutaan lähes poikkeuksetta Vietnamin sodaksi, mutta aikanaan siihen viitattiin termillä ”Vietnamin konflikti”. Tämä heijasti sitä tosiasiaa, että sotaa ei varsinaisesti ollut julistettu. Toisen maailmansodan jälkeisessä maailmassa sodan käsite oli muuttunut, ja Korean sodan tavoin katsottiin olevan kyse paremminkin poliisioperaatiosta kuin varsinaisesta sotatilasta. 817 Naval Air Squadron
Laivue osallistui Korean sotaan, minne siirtyi "HMAS Sydneyn" kannella 31. elokuuta 1951. Korean sodasta palattuaan seuraavana vuonna se osallistui muun muassa Yhdistyneiden kuningaskuntien ydinasekokeisiin operaatio Hurricaneen. Se siirrettiin lyhyeksi aikaa HMAS Vengeancelle ennen lakkauttamistaan 27. huhtikuuta 1955 Nowrassa. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Kiinan kielessä sota tunnetaan yleisimmin nimellä "Vastarintasota Japania vastaan" (perint.: 抗日戰爭, yksink.: 抗日战争, pinyin: Kàng Rì Zhànzhēng), mutta myös pidemmin nimellä "Kiinan kansan vastarintasota Japania vastaan" (perint.: 中國人民抗日戰爭, yksink.: 中国人民抗日战争), tai "Kahdeksan vuoden vastarintasota" (八年抗戰) tai yksinkertaisesti "Vastarintasota" (抗戰). Qing-dynastia
Oopiumisotien jälkeisestä rauhan ajasta huolimatta Qing-valtakunnan sisäiset ja ulkoiset uhat eivät poistuneet. Maan länsiosissa kärsittiin nälänhätää, joka vaati noin 20 miljoonan ihmisen hengen. Venäjän keisarikunta uhkasi maata pohjoisessa. Etelässä Kiinaa uhkasivat ranskalaiset Vietnamin siirtomaastaan käsin ja maiden välillä käytiin sota vuosina 1884-1885. Suurimmaksi ulkoiseksi uhaksi oli kuitenkin muodostunut nopeasti modernisoitunut Japani. Japani valloitti Taiwanin saaren vuonna 1874 ja Riukiusaaret vuonna 1879. Tämän jälkeen Japani suuntasi laajenemispyrkimyksensä Koreaan. Korea oli kiinalaisille tärkeä, kiinalaisten ylivallan tunnustanut puskurivaltio Japanin ja Kiinan välissä. Kiinan valta-asema Koreassa oli ristiriidassa Japanin imperialistisissa pyrkimyksissä ja vuonna 1894 Japani käytti hyväkseen Koreaa hallinneen Joseon-dynastian sisäisiä levottomuuksia. Kiinan ja Japanin välille puhkesi sota, kun japanilaiset hyökkäsivät Koreassa Joseon-dynastian tueksi lähetettyjen kiinalaisjoukkojen kimppuun. Konflikti laajeni nopeasti ja siitä tuli kiinalaisille katastrofi, sillä Japani tuhosi nopeasti kiinalaisten laivaston ja eteni sisämaahan valloittaen osia Mantšuriasta. Kiina oli pakotettu solmimaan Shimonosekin rauhansopimuksen, missä vain Ranskan Saksan ja Venäjän väliintulo niin kutsutussa kolmoisinterventiossa esti japanilaisvallan laajenemisen Liaodongin niemimaalle asti. Japanille hävityn sodan jälkiseuraamuksina länsivallat perustivat Kiinaan uusia tukikohtia havaitessaan Qing-dynastian heikkouden. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
1860-luvulla Japani alkoi modernisoitua vastineena länsimaiden aiheuttamalle uhalle ja estääkseen tuolloin vielä mahdolliselta vaikuttaneen siirtomaaksi joutumisen, mikä oli ollut muun muassa Intian ja osittain myös Kiinan kohtalo. Meiji-restauraatiossa vuonna 1868 Tokugawa-shogunaatti kaadettiin ja Japanista alettiin rakentaa teollisuusmaata, jonka armeija voisi vastustaa Euroopan suurvaltoja. Vaikutteita haettiin imperialismista ja samuraiden bushidō-etiikasta. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 1894-1895 Japani onnistuikin valtaamaan Korean. Japanin kiinnostus luonnonvaroista rikkaaseen Mantšuriaan oli törmäyskurssilla Venäjän intressien kanssa. Venäjän–Japanin sodassa 1904–1905 Japanista tuli ensimmäinen Euroopan ulkopuolinen maa, joka oli voittanut eurooppalaisen suurvallan – Japani (tai Japanin armeija) näki nyt itsensä paitsi suurvaltana, myös aasialaisen nationalismin ja aasialaisten itsemääräämisoikeuden palauttamisen johtajana. Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa
Tyynenmeren sota toisessa maailmansodassa () oli Tyynellämerellä, Kaakkois-Aasiassa ja Itä-Aasiassa liittoutuneiden ja Japanin välillä vuosina 1941–1945 käyty osa toista maailmansotaa. Sotatapahtumiin sisällytetään Tyynenmeren sotatoimialue, Tyynenmeren lounainen sotatoimialue, Kaakkois-Aasian sotatoimialue sekä Kiinan-Japanin sota (joulukuusta 1941) kuten myös Neuvostoliiton ja Japanin konflikti vuonna 1945. Lüshunkou
Port Arthurin taistelu, joka aloitti Venäjän–Japanin sodan, käytiin Port Arthurin lujasti linnoitetun kaupungin satamassa Lüshunissa 9. helmikuuta 1904, jolloin japanilaiset hyökkäsivät sinne yöllä torpedoilla, minkä jälkeen päivän valjettua pinta-alusten välillä käytiin lyhyitä kahakoita. Satama antautui lopulta 2. tammikuuta 1905 monien maalla ja merellä käytyjen taistelujen jälkeen, joissa japanilaiset miehittivät koko Korean niemimaan, hajottivat Venäjän armeijan, tuhosivat Venäjän laivaston ja katkaisivat huolto­yhteytenä Harbinista toimineen rautatien. Sotatoimet huipentuivat kesä­kuusta (toisten lähteiden mukaan heinä­kuun lopulta) seuraavaan tammi­kuuhun saakka käytyihin verisiin taisteluihin, jotka tunnetaan Port Arthurin piirityksenä. Heinäkuun lopulla Japanin sota­voimat olivat vallanneet suurimman osan Liaodongin niemimaasta ja saapuneet Port Arthurin ulommille puolustuslinjoille. Korea Japanin miehityskaudella
Korea Japanin miehityskaudella on ajanjakso vuosina 1910–1945. Japani miehitti Korean vuonna 1910 ja tämä päätti Choseon-dynastian ajan Koreassa. Japanin historia
Sodan jälkeen Japani sai vapaat kädet Korean valtaukseen. Korea liitettiin Japaniin virallisesti vuonna 1910, länsivaltojen hiljaisessa hyväksynnässä. Maahan sovellettiin siirtomaapolitiikkaa, jossa japanilaiset ottivat täydellisesti haltuunsa Korean taloudellisen ja poliittisen elämän. Useita tuhansia korealaisia kuoli miehitysjoukkojen käsiin jo ennen liitosta. Mantšuriassa Japani laajensi vaikutusvaltaansa erityisesti Etelä-Mantšurian rautatieyhtiön kautta, jota tukivat merkittäviin keskuksiin sijoitetut japanilaiset varuskunnat. Keisari Meijin kuollessa vuonna 1912 Japanista olikin tullut Aasian merkittävin suurvalta. Ensimmäiseen maailmansotaan Japani lähti laajentaakseen vaikutusvaltaansa Kiinassa. Se julisti sodan Saksalle elokuussa 1914 ja miehitti saksalaiset alueet Kiinassa ja pohjoisella Tyynellämerellä. Seuraavana vuonna se esitti Kiinalle niin kutsutut 21 vaatimusta, jotka olisivat käytännössä toteutuessaan tehneet Kiinasta Japanin vasallivaltion. Maailmansodan jälkeen Japanin Siperiaan jääneet, Venäjän sisällissodassa liittoutuneita tukeneet joukot herättivät lisähuolia Japanin laajentumisesta. Vuosina 1921–1922 pidetty Washingtonin konferenssi ja sen aikana solmitut sopimukset kuitenkin lievensivät jännitteitä Itä-Aasiassa tilapäisesti, ja Japani vetäytyi Siperiasta, Pohjois-Sahalinilta ja Kiinan Qīngdǎosta. China Radio International
Kiinan kansainvälinen radio osallistui myös Korean sotaan (1950-1953) tukien pohjoiskorealaisia ja heidän avukseen Kiinan lähettämiä vapaaehtoisia. Kuuntelijamäärän lisäämiseksi radiossa luettiin myös vastapuolelta, Yhdistyneiltä kansakunnilta, pääasiassa yhdysvaltalaisilta kadonneiden ja kaatuneiden tietoja. 24. joulukuuta 1954 aloitti Kiinan kansainvälinen radio venäjänkieliset lähetykset. Tuolloin Kiinan kansantasavalta ja Neuvostoliitto olivat vielä tiiviissä yhteistyössä. Sinuiju
Korean sodan aikana Sinuijua pommitettiin ankarasti, mutta sodan aiheuttamat tuhot on saatu korjattua. Sodan aikana kaupunkiin sijoitetut kiinalaisjoukot rakennuttivat kaupunkiin noin 100 000 asuntoa ja Bulgaria rakennutti kaupunkiin sairaalan. Vuonna 2002 Pohjois-Koreassa uutisoitiin Sinuijun erikoishallintoalueen perustamisesta. Tarkoitus oli kheittää kaupungista esimerkiksi finassialan, kaupan, informatioteknologian ja turismin keskus. Alueen oli tarkoitus myös saada merkittävä sisäinen itsehallinto ja sen kuvernööriksi nimitettiin kiinalaistaustainen Alankomaiden kansalainen Yang Bin. Alueelle suunniteltiin myös esimerkiksi oma lippunsa ja viralliset kielet olivat kiina, korea ja englanti. Hankkeen innoitus saatiin ilmeisesti Hongkongin tapaisista alueista. Yamg kuitenkin pidätettiin Kiinassa ja tuomittiin myöhemmin lokakuussa 2002 ja koko hankkeesta oli luovuttu vuoteen 2014 mennessä. Tra Binh Dongin taistelu
Tra Binh Dongin taistelu on huhtikuussa vuonna 1967 käyty Vietnamin sodan taistelu, joka käytiin Etelä-Korean armeijan sekä Pohjois-Vietnamin ja Vietkongin välillä. Etelä-Korean joukot voittivat taistelun. Kiinan–Intian sota
Kiinan–Intian sota, joka tunnetaan myös Kiinan–Intian rajaselkkauksena, käytiin 20. lokakuuta – 20. marraskuuta vuonna 1962 Kiinan ja Intian välillä. Pienempiä rajakahakoita oli ollut jo aiemminkin. Sota syttyi, koska Kiina ja Intia kiistelivät Intian itärajasta. Harry S. Truman
Kim Il-sungin johtaman Pohjois-Korean kansanarmeijan joukot hyökkäsivät Etelä-Koreaan 25. kesäkuuta 1950 valloittaen nopeasti Soulin. Truman julisti Korean laivastosaartoon. Kim Il-sung
9. syyskuuta 1948 Kim Il-sung julisti Korean demokraattisen kansantasavallan perustetuksi Neuvostoliiton tuella, sen jälkeen, kun amerikkalainen sotilashallinto oli perustanut Korean tasavallan muutamaa viikkoa aiemmin. Seuraavana vuonna alkoi olla selvää, että Korea oli pysyvästi jakautunut. Sekä Etelä- että Pohjois-Korea pitivät itseään ainoana laillisena korealaisena valtiona. Etelä-Korean hallitusta herjattiin muun muassa ”sätkynukeiksi”, kun taas etelässä herjattiin pohjoista ”sylikoiriksi”. Tuhansia pakolaisia siirtyi pohjoisesta etelään pakoon kommunistista pakkovaltaa samalla, kun etelästä vastaavasti pakeni tuhansia pohjoiseen pakoon Yhdysvaltojen joukkojen ja Syngman Rheen hallituksen vainoa. Kiinan sisällissodan päättyminen kommunistien voittoon rohkaisi Kim Il-sungia, joka halusi yhdistää Korean sodalla ja neuvotteli asiasta Stalinin kanssa, joka myöntyi ajatukseen. Kyseisille keskusteluille saatiin vahvistus vuonna 1994, kun Venäjän presidentti Boris Jeltsin luovutti keskusteluita koskevat asiakirjat maansa arkistosta Etelä-Korean presidentille Kim Young-Samille. Neuvostoliitto toimitti Pohjois- Koreaan merkittävän määrän uutta aseistusta. , Korean demokraattisen kansantasavallan ilmavoimat
20. elokuuta 1947 perustettu ilmavoimat osallistui Korean sotaan ja on lisäksi lähettänyt koneitaan ja lentäjiään avustamaan liittolaisiaan Vietnamin sodassa, Kuuden päivän sodassa sekä Jom kippur -sodassa. Korean demokraattisen kansantasavallan armeija
Korean demokraattisen kansantasavallan armeija eli Korean kansanarmeija on Korean demokraattisen kansantasavallan asevoimien nimi. Se on 8. helmikuuta 1948 perustettu ja Korean työväenpuolueen alaisuudessa toimiva sotilaallinen organisaatio, jonka tehtävänä on puolustaa Korean demokraattisen kansantasavallan alueellista koskemattomuutta. Kansanarmeijan ylipäällikkönä toimii Korean työnväenpuolueen keskuskomitean johtaja ja kansallisen puolustuskomitean varapuheenjohtaja Kim Jong-un, joka peri tittelinsä edeltäjältään ja isältään Kim Jong-Ililtä. Kansanarmeija on jakautuu kolmeen puolustushaaraan, jotka ovat maavoimat, laivasto ja ilmavoimat. Taegukgi hwinalrimyeo
Taegukgi hwinalrimyeo ("태극기", ) on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen sotaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kang Je-gyu. Elokuva kertoo kahdesta veljeksestä, jotka joutuvat tahtomattaan Korean sotaan. Elokuvan nimi "Taegukgi" tarkoittaa Etelä-Korean lippua. Korean sota
Koska sota näytti kääntyneen pohjoista vastaan, päätettiin hyökkäystä jatkaa myös pohjois-korean puolelle. Hyökkäys hyväksyttiin YK:n yleiskokouksessa. Pohjois-Korean pääkaupunki Pjongjang vallattiin 19. lokakuuta ja hyökkäyksen jatkuessa edelleen kohti pohjoista 26. lokakuuta ensimmäiset joukkoyksiköt saavuttivat Korean ja Kiinan rajan muodostavan Jalu-joen. Pohjois-Korean luhistuminen koettiin vakavana uhkana Kiinassa. Maan pääministeri Zhou Enlai oli ilmoittanut, että Kiina ei voisi olla puuttumatta sotaan mikäli sen naapuri tuhoutuisi. Yhdysvalloissa tällaisen uhkauksen toteuttamiseen ei kuitenkaan uskottu. Sodan uskottiin sen sijaan olevan loppusuoralla. Illalla 25. marraskuuta seurasi kuitenkin kiinalaisjoukkojen hyökkäys koko rintaman pituudelta. Kiinalaiset kutsuivat joukkojaan virallisesti vapaaehtoisiksi. Vapaaehtoisia joukkoja komensi tammikuussa 1950 toukokuuhun 1951 marsalkka Peng Dehuai. Kiinan–Japanin sota (1894–1895)
Koreassa oli länsimaalaisvastainen Tonghak-kapina 1894, minkä tukahduttamiseen Korean kuningas pyysi Kiinalta apua. Japani päätti tulla mukaan tapahtumiin kapinoitsijoiden puolelle ja valtasi Soulin kuninkaallisen palatsin 8. kesäkuuta 1894. 1. elokuuta 1894 julistettiin virallisesti sota Kiinan ja Japanin välillä, vaikkakin laivastot olivat ottaneet yhteen jo ennen sitä. Korean sodan loikkarit
Vankien kotiuttaminen oli suurin kompastuskivi pitkäkestoisissa tulitaukoneuvotteluissa YK:n joukkojen sekä Kiinan ja Pohjois-Korean välillä. Sotaakäyvät ryhmittymät lopulta sopivat sairaiden ja haavoittuneiden vankien vaihdosta, operaatio Pikkunoidasta, joka toteutettiin huhti- ja toukokuussa 1953. Heinäkuussa kaksi puolta sopivat, että ketään sotavankia, joka toivoi ettei häntä kotiutettaisi, ei pakotettaisi. Tämä oli ollut neuvotteluissa ongelmakohta, sillä kiinalaiset ja pohjoiskorealaiset halusivat kaikkien sotavankien palaavan kotimaihinsa. Sotavangeille, jotka eivät halunneet palata kotimaahansa, annettaisiin 90 päivää uudelleenharkintaan puolueettomalla alueella ennen kuin heidän annettiin jäädä vihollisen alueelle. HMS Unicorn (I72)
Sotatoimien päätyttyä Japanin antaudutta alus jäi alueelle. TF112 lakkautettiin, mutta "HMS Unicorn" jatkoi laivaston lentotoiminnan tukemista sekä kuljetti kotiutettavaa henkilöstöä Japanista. Joulukuussa 1945 alus määrättiin palaamaan Britteinsaarille ja se saapui 16. tammikuuta 1946 Devonportiin, missä se poistettiin palveluksesta ja sen varastot tyhjennettiin ennen reserviin siirtoa
Alus palasi palvelukseen 1949 Kauko-Idän asemalle Singaporeen, jonne se saapui lokakuussa kuljettaen lentokoneita. Aluksen oli tarkoitus palata kotimaahan syyskuussa 1950, mutta kesäkuussa puhkesi Korean sota ja alus jäi alueelle vuoteen 1953 saakka. Korean historia
Korea oli jakaantunut kolmeen kuningaskuntaan, Goguryeoon (37 eaa.– 668 jaa.), Baekjeen (18 eaa.– 660 jaa.) ja Sillaan (57 eaa.– 935 jaa.). Baekje ja Silla sijaitsivat Korean niemimaan eteläosassa, ja Gogyryeno käsitti suurimman osan niemimaasta sekä osia nykyisten Kiinan ja Venäjän alueista. Myöhemmin kuningaskunnat yhdistyivät. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Tšiang Kai-šek ymmärsi taistelevansa japanilaisten lisäksi kommunisteja ja Mao Zedongia vastaan, ja yritti välttää suuria taisteluita japanilaisten kanssa. Kommunistit olivat paenneet Maon johdolla vuonna 1935 pitkällä marssilla Yan’aniin ja pitivät siellä tukikohtaansa. Japanilaisten pysähdyttyä kommunistit pitivät sotaa yllä vuonna 1940 sissisodalla ja ryhtymällä ns. ”sadan rykmentin offensiiviin”. Hyökkäykset japanilaisia vastaan kostettiin erityisesti alueiden siviiliväestöön, ja kommunistit menettivät suuresti kansansuosiotaan. Myös sisällissota Kuomintangin ja kommunistien välillä kiihtyi, jota varten molemmat osapuolet yrittivät säästää joukkojaan japanilaisilta. Japanilaiset puolestaan eivät yrityksistä huolimatta pystyneet katkaisemaan Kuomintangin huoltoreittiä Chongqingistä Burmaan, "Burman tietä". Aleksander Einseln
Einseln liittyi Yhdysvaltain armeijaan 6. maaliskuuta 1950. Sotilaan peruskoulutuskausi päättyi kesäkuussa, ja lomalla ollut Einseln sai kuulla Pohjois-Korean kommunistien hyökänneen Etelä-Koreaan ja Korean sodan syttyneen. Einseln järjesti itsensä heti Koreaan, jonka sodasta palattuaan hän aloitti kadettikoulun West Pointissa. Vain 22-vuotiaana sotaveteraanina Einseln sai komennuksen ensin tykistöön, mutta se ei ollut hänen juttunsa, joten hän siirtyi Fort Benningiin jalkaväkeen. Korean demilitarisoitu vyöhyke
Korean demilitarisoitu vyöhyke (, hanja-merkein 韓半島非武裝地帶) on Pohjois- ja Etelä-Korean rajalla sijaitseva 250 kilometriä pitkä ja neljä kilometriä leveä vyöhyke, joka jakaa Korean niemimaan kahtia. Vyöhykettä pidetään myös maailman suurimpana miinakenttänä, joka sisältää arviolta miljoona maamiinaa molemmin puolin. Vyöhykkeen miinoittaminen alkoi Korean sodan jälkeen vuonna 1953 tarkoituksenaan estää Pohjois-Koreaa hyökkäämästä etelään. Alue on tarkoin vartioitu ja läpikulku tapahtuu vain tiettyjen raja-asemien kautta erikoisluvan kanssa. Rajalla on tapahtunut ajoittaisia selkkauksia 1960-luvun lopulta. Alueelta on löydetty neljä pohjoiskorealaisten kaivamaa tunnelia rajan ali. Nämä tunnelit ovat nykyään tarkan tarkkailun alla. Alueella elää luonnonvaraisia eläimiä ja kasvillisuus on pääosin puita ja vähäisiä pensaita. Yhdysvaltain 8. armeija
Pohjois-Korean hyökkäys etelään kesäkuussa 1950 aloitti Korean sodan. Yhdysvaltain laivasto ja ilmavoimat osallistuivat nopeasti tapahtumiin ja pian selvisi tarve maavoimien käytölle pysäyttämään Pohjois-Korean eteneminen. Japanin miehitysjoukot siirrettiin mahdollisimman nopeasti Etelä-Korean rannikolle, mutta joukkojen puutteellinen koulutus ja varustus kävi selväksi ensimmäisten yksiköiden tuhouduttua Pohjois-Korean hyökätessä. Joukkojen lukumäärän lisäännyttyä ja niiden saatua luotua rintamalinja tilanne vakiintui. 
Korean sodan jälkeen se jäi turvaamaan Pohjois-Korean vastaista rajaa. Silla
Silla (hangul: 신라, hanja: 新羅) oli yksi Korean kolmesta valtakunnasta. Korealaisessa perinteessä Silla perustettiin vuonna 57 eaa, mutta todennäköisempi perustaminen on ajoitettu nykytutkimuksessa 300-luvulle jaa. Sillanalueella puhutusta kielestä on käytetty nimitystä sillan kieli ja se muodosti nykyisen korean kielen esimuodon ja se poikkesi muista aikanaan Korean niemimaalla puhutuista esimerkiksi japanille sukua olleista kielistä. Silla laajeni kilpailijoidensa Baekjen ja Goguryeon alueille 600-luvulla kiinalaisen Tang-dynastian liittolaisena. Gogureyon kukistuttua vuonna 668 suurta osaa Korean niemimaasta hallinneesta Sillasta on puhuttu yhdistyneenä Sillana. Korean sota
Ensimmäiset Japanista saapuneet amerikkalaiset joukot Korean niemimaalla eivät pystyneet estämään Pohjois-Korean etenemistä, vaan ne olivat vetäytyneet Etelä-Korean joukkojen mukana kohti Busania. Elokuussa Etelä-korean ja amerikkalaisten hallussa ollut alue eli Busanin sillanpää oli kooltaan vain 145 kilometriä pitkä ja 90 kilometriä leveä. Tänne pohjoiskorealaisten eteneminen onnistuttiin viimein pysäyttämään. Pääosin yhdysvaltalaisista koostuneita YK:n joukkoja johti Yhdysvaltojen Japanin miehityshallinnon päällikkö Douglas MacArthur. Kun pohjoiskorealaisten hyökkäys oli pysäytetty, saatettiin suunnitella vastaiskua. 15. syyskuuta MacArthurin joukot tekivät maihinnousun Inhonissa lähellä pääkaupunki Soulia pohjoiskorealaisten joukkojen selustassa. Maihinnousua seurasi myös ulosmurtautuminen Busanista ja pian oli vallattu takaisin suurin osa 38. leveysasteen eteläpuolesta. Kiinan–Japanin sota (1937–1945)
Kolme vuotta kestänyt hiljainen vaihe kiinalaisten ja japanilaisten välillä päätyi keväällä 1944, kun japanilaiset ryhtyivät hyökkäykseen Etelä- ja Keski-Kiinassa. Samalla Stillwellin johtamat joukot taistelivat japanilaisia vastaan Burmassa kiinalaisten avulla. Amerikkalaisten Jiangxin maakunnasta käsin tehdyt pommi-iskut ylsivät jo Taiwaniin asti. Japanilaiset yrittivät katkaista Guomindangin hallussa olevat Keski-Kiinan rautatiet: Tšiang Kai-šek kuuli suunnitelmasta Ranskan tiedustelupalvelulta, mutta luuli tietoa huhuksi eikä aloittanut toimenpiteitä. Seurauksena olivat kiinalaisten suurimmat tappiot vuoden 1938 jälkeen. Japanilaisten saavutettua suuria voittoja Keski- ja Etelä-Kiinassa kiinalaiset saivat vihdoin pysäytettyä hyökkäyksen Guizhoun maakunnassa aiemmin kommunisteja vastaan taistelemassa olleiden joukkojen avulla. Guomindang menetti taisteluissa 500 000 sotilasta ja yhteyden Pohjois-Kiinaan. Kiinan korealaiset
Useampia tuhansia korealaisia muutti Kiinan koillisosaan 1600-luvulla, mutta suurempi muuttoaalto tuli vasta 1800-luvun puolella. Qing-dynastia oli estänyt muuttamisen nykyisen Jilinin alueelle pitkän aikaa, sillä ylimystö käytti aluetta metsästysalueena. Kuitenkin vuonna 1860 alueelle päästettiin ensin han-kiinalaisia ja nälänhädän iskettyä Koreaan vuonna 1869 alueelle muutti myös korealaisia. Korealaisia muutti myös Japanin vaikutusvallan pelossa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Ensimmäiset korealaiset koulut alueella avasivat ovensa vuonna 1901. Japanin otettua Korean kokonaan haltuunsa Kiinan puolelle tuli jopa 2,5 miljoonaa korealaista, joista osa tosin muutti myöhemmin takaisin Korean puolelle. Pakolaisia tuli myös Korean sodan sytyttyä 1950-luvulla. Yanbianin korealaisten autonominen prefektuuri perustettiin vuonna 1952. Korean tasavallan historia
38. leveyspiirin eteläpuolisesta Koreasta tuli Yhdysvaltain miehitysvyöhyke ja pohjoispuolesta Neuvostoliiton. Huolimatta Kairon konferenssissa annetuista lupauksista itsenäisestä ja yhtenäisestä Koreasta, miehitysvyöhykkeille perustettiin vuonna 1948 kaksi erillistä hallitusta – etelään Korean tasavalta ja pohjoiseen Korean demokraattinen kansantasavalta. Donghak-kapina
Donghak-kapina (, hanja 東學 農民 運動) oli Koreassa vuonna 1894 puhjennut talonpoikaiskapina, jonka kukistaminen kiinalaisten apujoukkojen avulla johti Kiinan ja Japanin sodan puhkeamiseen. Kapinassa köyhtyneet talonpojat ryhtyivät kannattamaan poliittisesti radikaalia donghak-uskontoa. Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Korean sota alkoi Korean demokraattisen kansantasavallan hyökkäyksellä, mikä lyötiin takaisin lähinnä Yhdysvaltain ja sen liittolaisten tukemana Yhdistyneiden kansakuntien nimissä takaisin 27. syyskuuta 1950 mennessä, minkä jälkeen Yhdysvaltain presidentti Harry Truman valtuutti joukkoja komentaneen kenraali Douglas MacArthurin jatkamaan entisen demarkaatiolinjan pohjoispuolelle demokraattisen kansantasavallan alueelle aina Kiinan rajalle saakka. Yhdistyneet kansakunnat hyväksyi tämän päätöksen tavoitteenaan yhdistää Koreat. YK:n joukot valtasivat Pjongjangin 19. lokakuuta 1950. Samana päivänä Kiinan kansantasavalta tuli mukaan Korean sotaan Korean demokraattisen kansantasavallan puolelle vastoin yhdysvaltalaisten ennakko-odotuksia. YK:n ensimmäiset joukot saapuivat Kiinan ja Korean rajajoki Jalulle 26. lokakuuta 1950 ja pohjoiskorealaisten oli vetäydyttävä Kiinan puolelle samaan aikaan kun Kiina alkoi tuoda vapaaehtoisjoukoiksi kutsuttuja joukkoja alueelle, jotka ylittivät Korean rajan ja alkoivat taistella YK:n joukkoja vastaan. Dominoteoria
Neuvostojoukot olivat valloittaneet Mantšurian toisen maailmansodan lopussa ja tarjonneet sotilasapua Mao Zedongin kommunisteille Kiinan sisällissodan lopussa 1946–1949. 25. kesäkuuta 1950 Neuvostoliiton liittolainen Kim Il-Sung aloitti hyökkäyksen Etelä-Koreaa vastaan. YK:n joukot liittyivät etelän puolelle, mutta kriisistä tuli yhteenotto Kiinan ja Neuvostoliiton kanssa. Japanin historia
Kiina piti Koreaa vasallivaltionaan ja oli huolestunut japanilaisten vaikutusvallasta alueella. Japanilaisten Taiwanille vuonna 1874 lähettämä retkikunta oli huonontanut suhteita Kiinaan. Sota maiden välille syttyi useiden 1880-luvulla Koreassa tapahtuneiden välikohtausten jälkeen lopulta vuonna 1894. Ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa japanilaiset olivat ylivoimaisia sekä maalla että merellä, ja seuraavana vuonna solmitussa Shimonosekin rauhansopimuksessa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Taiwanin, Pescadoressaaret sekä Liaodongin niemimaan ja tekemään useita taloudellisia myönnytyksiä. Ranska, Saksa ja Venäjä eivät hyväksyneet Japanin imperialistisia pyrkimyksiä, eivätkä ne halunneet vaikutusvaltaansa Kiinassa uhattavan ja pakottivat Japanin luovuttamaan Liaodongin niemen takaisin Kiinalle niin sanotussa kolmoisinterventiossa. Japanin täytyi nyt suhtautua varovaisemmin länsivaltojen pyrkimyksiä kohtaan. Sodan myötä armeijan vaikutus maan hallinnossa kasvoi huomattavasti. Korean sota
Lännessä sodasta käytetään joskus nimeä ”unohdettu sota” ("The Forgotten War") johtuen sen vähäisestä huomioinnista sekä sodan aikana ja sen jälkeen, erityisesti verrattuna sitä edeltäneeseen Toiseen maailmansotaan ja sitä seuranneeseen Vietnamin sotaan. Korean tasavallan historia
Sodan jälkeen presidentti Syngman Rheen hallinto sai yhä autoritaarisempia piirteitä. Rheen kaaduttua opiskelijavetoisessa huhtikuun vallankumouksessa vuonna 1960 maan politiikassa seurasi lyhytaikainen demokraattisten uudistusten kausi. Li-Itō-kokous
Koreassa alkoi 1894 kapina ja molemmat maat lähettivät joukkojaan rauhoittamaan tilannetta. Kapinan tukahduttamisen jälkeen Japani kieltäytyi vetämästä joukkoja pois vaan päinvastoin lisäsi joukkojensa määrää. Elokuussa 1894 julistettiin sota Kiinan ja Japanin välille. Korean tasavallan historia
16. toukokuuta 1961 kenraalimajuri Park Chung Heen johtamat sotilaat kaappasivat vallan. Seuranneella vuoteen 1979 kestäneellä Parkin presidenttikaudella nopeaa vientivetoista talouskasvua säesti vakava poliittinen sorto. Park joutui lopulta murhatuksi vuonna 1979 ja pian tämän jälkeen valtaan nousi uudella sotilaskaappauksella Chun Doo-hwan. Korean tasavalta
Vuonna 1392 Yi Seong-gye perusti Joseon-dynastian (1392-1910) vallankaappauksen seurauksena. Kuningas Sejong Suuren (1418-1450) aikana toteutettiin lukuisia hallinnollisia, sosiaalisia ja taloudellisia uudistuksia. Kiinalla oli voimakas vaikutus Joseonin kulttuuriin: maa solmi läheiset suhteet Kiinan Ming-dynastiaan, ja sen hallinto järjestettiin kiinalaisen mallin mukaan. Samalla uuskungfutselaisuus omaksuttiin vallitsevaksi ideologiaksi. Kuningas Taejeon ja hänen seuraajansa aloittivat maan uusjaon yläluokalta muille luokille ja loivat samalla oppineen yangban-aristokratian. Oppineisuus kukoisti maan alkuaikoina: vuonna 1443 kuningas Sejongin valtakaudella luotiin uusi hangul-aakkosto korean kielen kirjoittamista varten. Korea oli vuodesta 1392 lähtien viisi vuosisataa yhtenäinen valtakunta, vaikka se joutuikin useiden ulkopuolisten hyökkäysten kohteeksi. 1500- ja 1600-luvuilla maa joutui useaan kertaan Japanin ja Kiinan Qing-dynastian valloittamaksi ja otti käyttöön tiukan eristäytymispolitiikan. Vuosina 1894–1895 Qing-Kiina ja Japani kävivät Korean hallinnasta sodan, joka päättyi Japanin voittoon. Kuningas Gojong lopetti verojen maksun Kiinalle ja julistautui keisariksi. Vuonna 1910 Japani otti koko Korean hallintaansa ja teki siitä siirtomaansa. Aluksi se toi maahan uusia vaikutteita ulkomailta, mutta 1930-luvun loppupuolelta asti harjoitettiin voimakasta japanilaistamispolitiikkaa. Miehitys kesti toisen maailmansodan loppuun asti. Grumman F9F Panther
Kone osallistui Korean sotaan ja niillä lennettiin noin 78 000 taistelulentoa. Gaeseong
Koreoiden itsenäistyessä vuonna 1945 Pohjois-Korean ja Etelä-Korean välinen raja asetettiin kulkemaan 38. leveyspiirin kohdalla Gaeseongin jäädessä näin Etelä-Korean eli Korean tasavallan puolelle. Pohjois-Korealle eli Korean demokraattiselle tasavallalle kaupunki päätyi Korean sodan seurauksena 1950-1954. Vuonna 2002 kaupunkiin perustettiin erityistalousalue, joka mahdollisti eteläkorealaisten yritysten työllistää pohjoiskorealaisia työläisiä. Gaeseongin teollisuusalue suunniteltiin Pohjois- ja Etelä-Korean suhteiden lämmettyä 1990-luvulla, mutta se suljettiin väliaikaisesti vuonna 2013 suhteiden jälleen huononnuttua. Etelä-Korea vetäytyi alueen toiminnasta uudestaan vuonna 2016 Pohjois-Korean tehtyä ydinkokeen, jonka rahoituksen epäiltiin tulleen Gaeseongin teollisuusalueen toiminnasta. Kiinan–Vietnamin sota
Kiinan–Vietnamin sota oli lyhyt konflikti Kiinan ja Vietnamin välillä helmi–maaliskuussa vuonna 1979. Maiden välit olivat kiristyneet useasta eri syystä. Kiina esimerkiksi tuki Kambodžan punaisia khmerejä, joita vastaan Vietnam hyökkäsi vuonna 1978, ja kiinalaisten hyökkäyksen yksi tarkoitus oli vähentää punaisiin khmereihin kohdistuvaa painetta pakottamalla vietnamilaiset siirtämään joukkojaan pohjoiseen. Helmikuussa alkanut kiinalaishyökkäys pysähtyi maaliskuun alussa vain muutaman kymmenen kilometrin päähän maiden vastaisesta rajasta, ja kaikki kiinalaisjoukot oli vedetty pois 15. maaliskuuta. Pak Hon-yong
Vuosien 1949 ja 1950 välillä rajakahakat Etelä- ja Pohjois-Korean välillä muuttuivat tavallisiksi. Pohjois-Korean armeijasta tuli nopeasti paremmin koulutettu ja varustettu kuin sen eteläisestä vastustajasta. Monien historioitsijoiden mukaan Pak vakuutti Kim Il-sungin siitä, että kommunisteilla oli satoja tuhansia kannattajia etelässä, jotka liittyisivät Pohjois-Korean puolelle mahdollisen sodan myötä. Kommunistien sissit olivat toimineet Etelä-Koreassa, mutta Syngman Rheen hallinto oli tuhonnut nämä verisin sotilasoperaatioin ja puoliaseellisten joukkojen tuella. Sodan alkaessa kommunistien todellinen kannatus jäi näin pieneksi. Kim Il-sung ennusti Josif Stalinille ja Kiinan Mao Zedongille sodan kestävän vain kolme viikkoa, mutta tuleva Korean sota kesti lopulta kolme vuotta. Louis A. Johnson
Johnsonin kaudella Berliinin saarto päättyi Neuvostoliiton sallittua liikenteen Berliiniin, NATO perustettiin Korean sota alkoi. Silla
Sillan varhainen historia kuuluu Korean niin sanottuun protohistorialliseen kauteen, joka tunnetaan vain puutteellisten tai vääristyneiden lähteiden kautta. Korea kuului pitkään Kiinan vaikutuspiiriin sotilasläänitysten kautta. Ajan kuluessa Kiinan ote alueesta kuitenkin heikkeni. Korean niemimaan ensimmäinen varsinainen poliittinen valtiomuodostelma oli mahdollisesti Fuyu-heimojen perustama Goguryeo kiinalaisen Lelangin läänityksen tuntumassa. Korealaisessa historiankirjoituksessa Goguryeon perustamisvuotena pidetään usein vuotta 37 eaa, mutta Silla on myöhempi muodostelma. Goguryeo soti kiinalaisia vastaan, mutta ei pystynyt kukistamaan näitä Koreassa kokonaan. Kiinan ja Korean maayhteys katosi kuitenkin 300-luvulla, jolloin Murong-heimoliiton Yan-valtio valtasi Liaodongin niemimaan. Korean niemimaalle alkoi muodostua nyt muita valtiomuodostelmia, joista yksi oli Silla. Inchonin maihinnousu
Kun Neuvostoliitto hyväksyi Japanin antautumisen Korean pohjoispuoliskolla 1945, maa jaettiin 38. leveyspiirin mukaan. Siitä tuli kylmän sodan raja: pohjoisessa valtaa pitivät kommunistit ja etelässä amerikkalaiset. Vuoteen 1950 mennessä kommunistit olivat nousseet valtaan myös Kiinassa. Pohjois-Korean kommunistinen hallitus, jota Neuvostoliitto varusti ja koulutti, rohkaistui Kiinan kehityksestä ja hyökkäsi Etelä-Koreaan kesäkuussa 1950. Sen tavoitteena oli yhdistää koko Korean niemimaa. Korean sota
YK:n päätöslauselmassa 3. joulukuuta 1953 tuomittiin äänin 42–5 pohjoiskorealaisten julmuudet YK:n sotavankeja ja Etelä-Korean siviilejä kohtaan. Vuoden lopussa käytiin poliittista kokousta valmistelevia neuvotteluja, jotka päättyivät 12. joulukuuta tuloksettomina. Genevessä huhtikuussa 1954 käydyt kaikkiaan seitsemän viikkoa kestäneet rauhanneuvottelut päättyivät umpikujaan. Rauhansopimusta ei saatu aikaiseksi, ja virallisesti maat ovat sodassa edelleen. Esimerkkinä sodan jatkumisesta aselevon jälkeenkin mainittakoon Pohjois-Korean 31 kommandomiehen epäonnistunut isku Etelä-Korean presidentti Park Chung Heen virka-asuntoon vuonna 1968. Vain yksi hyökkääjistä jäi henkiin. Korean historia
Vuosina 1910–1945 Korea oli Japanin siirtomaa. Japanin aseman voimistuminen niemimaalla oli alkanut jo 1870-luvulla, ja alistaminen siirtomaaksi sai ratkaisevan sysäyksen japanilaisten murhattua Korean keisarinnan vuonna 1895. Ruhtinas Itō Hirobumi, Japanin käskynhaltija Koreassa, murhattiin lokakuussa 1909. Korea pakkoliitettiin osaksi Japania 24. elokuuta 1910, ja maata hallittiin rautaisella kurilla – esimerkiksi 1. maaliskuuta 1919 japanilaiset poliisit ampuivat Soulissa noin 7 500 korealaista kuoliaaksi sekä haavoittivat ja pidättivät kymmeniätuhansia tukahduttaessaan itsenäisyyden palauttamista vaativaa mielenosoitusta. Korea Japanin miehityskaudella
Miehitys päättyi kun Japani antautui toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Tämä taas johti Korean jakamiseksi kahden voittajavaltion Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä. Kiinan sisällissota
Kiinan sisällissota on yhteisnimitys vuosina 1927−1936 ja 1946−1950 Kiinassa käydylle kahdelle sodalle Mao Zedongin johtaman kommunistisen puolueen ja Tšiang Kai-šekin johtaman nationalistipuolue Kuomintangin välillä. Puolueet sotivat armeijoidensa avulla Kiinan hallinnasta. Yhtenä syynä sotaan oli valtatyhjiö, joka oli vallinnut Kiinassa diktaattori Yuan Shikain kuoleman jälkeen vuodesta 1916 lähtien. Korean tasavalta
Sodan jälkeen presidentti Syngman Rheen hallinto sai yhä autoritaarisempia piirteitä. Rheen kaaduttua opiskelijavetoisessa huhtikuun vallankumouksessa vuonna 1960 maan politiikassa seurasi lyhytaikainen demokraattisten uudistusten kausi. 16. toukokuuta 1961 kenraalimajuri Park Chung-heen johtamat sotilaat kaappasivat vallan. Park julisti maan sotatilaan ja laajensi valtaoikeuksiaan 1972. Hänen presidenttikaudellaan nopeaa keskusjohtoista ja vientivetoista talouskasvua säesti vakava poliittinen sorto. Park joutui lopulta murhatuksi vuonna 1979 ja pian tämän jälkeen valtaan nousi uudella sotilaskaappauksella kenraali Chun Doo-hwan. Korean demokraattinen kansantasavalta
Sodan jälkeen alkoi talouskasvu. Sodassa syntyneet tuhot oli korjattu ja tuotanto oli palautettu sotaa edeltäneelle tasolle vuoteen 1956 mennessä. Sen jälkeen tuotanto vielä kaksinkertaistui kuudessa tai seitsemässä vuodessa. Ensimmäisinä vuosikymmeninä Pohjois-Korea oli taloudellisesti ylivoimainen köyhään epävakaaseen etelään verrattuna, mutta noin vuonna 1980 Etelä-Korea meni siitä vauhdilla ohi. Korean sodan loikkarit
Korean sodan loikkarit olivat joukko YK-sotilaita ja sotavankeja, jotka loikkasivat Korean sodassa, kieltäytyivät kotiutumasta ja valitsivat asuinmaakseen Kiinan. Loikkareita oli 22, joista 21 Yhdysvalloista ja yksi Isosta-Britanniasta. Suurin osa palasi myöhemmin kotimaihinsa, mutta muutamat jäivät Kiinaan tai muuttivat kolmansiin maihin. Joseon
Korea alkoi kehittyä Kiinan–Japanin sodan jälkeen eräänlaiseksi Japanin suojeluvaltioksi. Japanilaiset painostivat maan uudistuksiin, jotka eivät olleet kuitenkaan aluksi suoranaisesti kolonialistisia. Uudistuksia olivat esimerkiksi eurooppalaistyylisen kabinettiministeriön perustaminen, minkä lisäksi vanhat säätyerioikeudet poistettiin ja otettiin käyttöön valtiovarainhallinto ja valtion budjetti. Uudistukset tunnetaan yhteisnimellä "kabo"-uudistukset ja niiden myötä maa kehittyi Japanin aiempien uudistuksien mukaisesti. Kaikkia uudistuksia ei kuitenkaan viety läpi, vaan ne olivat voimassa vain paperilla. Japanin politiikka Korean suhteen oli kuitenkin muuttunut varovaisemmaksi, kun maa oli joutunut luopumaan Liaodongin niemimaan tukikohdistaan Venäjän, Ranskan ja Saksan toiveiden mukaisesti. Kun politiikkaan tyytymätön Japanin suurlähettiläs Miura Gorō sekaantui kuningattaren murhaan 8. lokakuuta 1896 hänet kutsuttiin kotiin oikeudenkäyntiä varten. Todisteiden puutteessa hänet kuitenkin vapautettiin sittemmin. Maan sisäpolitiikkaan ei enää puututtu ja kuningas Gojong alkoi etsiä tukea Venäjästä. Uudistukset ja huhut liittyen kuningattaren murhaan olivat synnyttäneet jälleen laajoja mellakoita (ns. tukkamellakat), joita Venäjä käytti nyt edukseen. Gojong oli ollut käytännössä japanilaisten vankina, mutta 11. helmikuuta 1897 hänet salakuljetettiin Venäjän lähetystöön. Gojong perusti uuden hallituksen ja julisti japanilaismieliset maanpettureiksi. Japani joutui aluksi antamaan periksi salaisten venäläisten kanssa pidettyjen neuvottelujen jälkeen. Hyvät suhteet Venäjän ja Korean välillä eivät kuitenkaan kestäneet kauaa. Korean Airin lento 7
Korean Airin lento 007 oli Neuvostoliiton ilmavoimien 1. syyskuuta 1983 Japaninmeren yllä alas ampuma Korean Airin Boeing 747 -matkustajalentokone. Alun perin New York Citystä Souliin Anchoragen kautta matkalla ollut kone poikkesi vahingossa Kamtšatkan niemimaan yli Sahalinin saarelle ja joutui siten Neuvostoliiton ilmatilaan. Neuvostoliiton ilmavoimien Suhoi Su-15 -hävittäjä ampui matkustajakoneen alas ohjuksella Moneronin saaren lähellä, kun hävittäjän lentäjä sai suoran käskyn johdolta. Kaikki 269 matkustajaa ja miehistönjäsentä saivat surmansa, mukaan lukien yhdysvaltalainen poliitikko Lawrence ”Larry” McDonald. Välikohtaus hiersi entisestään Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välejä kylmässä sodassa ja herätti kansainvälistä pahennusta Neuvostoliittoa kohtaan. Kansan vapautusarmeija
1950-luvulla, kansanarmeija muuntui Neuvostoliiton avulla talonpoikaisarmeijasta modernimmaksi. Yksi aikaisimmista operaatioista oli Tiibetin uudelleenmiehittäminen vuonna 1950. Joulukuussa 1951 se puuttui Korean sotaan, kun kenraali Douglas MacArthurin alaisuudessa olevat YK:n joukot lähestyivät Jalu-jokea. Kiinalaisjoukot valloittivat Soulin, mutta ajan mittaan ne työnnettiin 38. pituuspiirin tuntumaan. Sota loppui seisahtumiseen vuonna 1953. Vuonna 1962 kansanarmeija voitti Intian joukot Kiinan–Intian sodassa. Korean sota
Siviiliuhreja arvioidaan olleen pohjoisessa 1 000 000–1 185 000 ja etelässä 315 000–761 240. Eteläkorealaisten tappiot olivat 47 000–415 000 sotilasta. Vangiksi jäi 8 321 eteläkorealaista, joista 325 ei palannut vankien vaihdossa. Pohjoiskorealaiset kärsivät heti sodan alussa suuria tappioita, kaikkiaan arviolta 130 000–520 000 pohjoiskorealaista sotilasta kuoli. Kiinalaisia kaatui 145 000–1 000 000. Heidän joukossaan oli korkea-arvoinen kiinalainen upseeri, Mao Tse Tungin vanhin poika. 83 723 pohjoiskorealaista ja 21 374 kiinalaista jäi vangiksi. Vangeista pääosa vapautettiin, mutta 14 235 kiinalaista ja 7 604 korealaista ei halunnut palata takaisin. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
13. elokuuta 1592 korealaiset saivat tietää suuresta japanilaisesta laivastosta, ja seuraavana aamuna laivastot kohtasivat Hansandon taistelussa. Wakizakan johtamat japanilaiset olivat asettuneet kapeaan salmeen, ja amiraali Yi lähetti kuusi alusta houkkuttelemaan vastustajansa avonaisemmalle alueelle. Japanilaiset seurasivat, ja korealaiset hyökkäsivät japanilaisten kimppuun puoliympyräksi muodostuneena, mitä amiraali Yi kutsui nimellä "kurjen siipi". Korealaisilla oli taistelussa mukana ainakin kolme kilpikonnalaivaa, joista kaksi oli hiljattain rakennettu. Taistelu päättyi korealaisten voittoon, ja vain harva alus pääsi pakenemaan. Amiraali Wakisaka kuului paenneiden joukkoon, sillä hänen lippulaivansa päihitti korealaiset alukset nopeudessa. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Kiinan Ming-dynastia oli halukas avustamaan Koreaa sodassa Japania vastaan, mutta oli kiireinen omien konfliktiensa kanssa erityisesti Ningxian kapinan tukahduttamisessa. Elokuussa 1592 Kiinan keisari Wanli lähetti ensimmäiset apujoukkonsa Korealle. Kyseessä oli vain 3 000 sotilaan armeija, jonka tehtävänä oli vallata japanilaisilta Pjongjang. Armeijan komentaja Zu Chengxun oli kuitenkin varma onnistumisestaan. 23. elokuuta kiinalaiset hyökkäsivät Pjongjangiin raskaassa sadekuurossa, ja onnistuivat yllättämään Konishi Yukinagan täysin. Japanilaiset eivät olleet valmistautuneet taisteluun, eivätkä kaikki sotilaat ehtineet pukeutua haarniskoihin, tai hakea aseitaan. Kiinalaiset pääsivät kaupungin sisään, mutta tällöin japanilaiset ymmärsivät ylivoimansa, ja ajoivat vastustajansa perääntymään. Yhdysvallat
Toisen maailmansodan jälkeen alkoi kylmä sota, jossa olivat vastakkain kaksi suurvaltaa: Neuvostoliitto ja sitä tukevat kommunistiset maat ja Yhdysvallat ja sitä tukevat kapitalistiset maat. Yhdysvallat osallistui Korean sotaan 1950–1953 ja Vietnamin sotaan 1964–1975. Lisäksi maa tuki Sikojenlahden maihinnousuyritystä Kuubaan ja oli mukana Kuuban ohjuskriisissä. Neuvostoliittoa vastaan käytiin myös avaruuskilpaa. Presidentti Kennedy asetti Yhdysvaltain tavoitteeksi miehitetyn kuulennon, jonka teki Apollo 11 vuonna 1969. Maaliskuun 1. päivän liike
Vaikka aseellinen vastarinta tukahdutettiin, japanilaisten vastainen mieliala kyti edelleen pinnan alla. Ensimmäinen maailmansota oli päättynyt vuonna 1918 ja vuonna 1919 alkoivat Pariisin rauhanneuvottelut rauhansopimuksen luomiseksi voittaneiden ja hävinneiden välille. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson oli esittänyt, että rauhan tuli perustua kansojen itsemääräämisoikeudelle. Helmikuussa 1919 noin 600 Tokiossa opiskellutta korealaista kokoontui ja hyväksyi manifestin, jolla he vetosivat Yhdysvaltojen esittämään ajatukseen kansojen itsemääräämisoikeudesta. Opiskelijoiden manifesti alkoi levitä Koreassa ja ajatus itsenäisyysliikkeestä heräsi uudelleen. Korean Airin lento 7
Korean Airin lennon 007 Boeing 747:n alasampuminen lietsoi Yhdysvalloissa antikommunisista ilmapiiriä ja aiheutti Etelä-Koreassa Neuvostoliiton vastaisia mielenosoituksia. Välikohtaus kiristi Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton välit ydinsodan partaalle. Ennen välikohtausta rauhanliike oli nakertanut Länsi-Saksaan sijoitettavien Pershing II -ydinohjusten kannatusta, mutta Korean Airin lentokoneen alasampumisen jälkeen Naton suunnitelman vastustus heikkeni. Kun Nato järjesti vuoden 1983 marraskuussa kymmenpäiväisen Able Archer 83 -sotaharjoituksen, Neuvostoliitto otaksui Yhdysvaltain aikovan tehdä ydinaseiskun. Presidentti Reagan antoi 15. syyskuuta 1983 Yhdysvaltain viranomaisille määräyksen keskeyttää Neuvostoliiton kansallisen lentoyhtiön Aeroflotin matkustajakoneiden lennot yhdysvaltalaisille lentoasemille. Seuraavana päivänä hän ilmoitti Yhdysvaltain laivaston käyttämän satelliittinavigointijärjestelmän NavStarin vapauttamisesta siviilikäyttöön. Nykyisin järjestelmä tunnetaan nimellä GPS. Korean Airin Boeing 747:n alasampuminen sai Yhdysvallat laajentamaan Anchoragen lennonjohdon tutkan kantaman 320 kilometristä 1 200 kilometriin. Vuonna 1986 Yhdysvallat, Etelä-Korea ja Neuvostoliitto perustivat yhdessä lennonjohdon valvomaan pohjoisella Tyynellämerellä lentäviä siviililentokoneita. Korean sota
Kansanarmeijan maksimivahvuus oli lähes miljoona sotilasta sekä toinen miljoona kuljetustehtävissä. Ilmavoimien rungoksi muodostettiin syksyllä 1950 Neuvostoliiton 64. hävittäjälentoarmeijakunta. Hävittäjätoiminnan johtaja oli Neuvostoliiton ansioitunein hävittäjälentäjä ”Suuressa isänmaallisessa sodassa” (62 ilmavoittoa) "Ivan Kožedub", joka ei itse saanut osallistua taistelutehtäviin. Monet muutkin hävittäjälentäjät olivat maailmansodan kokeneita veteraaneja. Venäläiset pilotit esiintyivät Kiinan ilmavoimien univormuissa ja myös koneissa oli kiinalaiset tunnukset. Neuvostoliitto halusi näin peitellä suoraa osallistumistaan sotatoimiin. Macaon historia
Korean sodan aikana vuonna 1951 Macao joutui Kiinan ja Yhdysvaltojen kiistan pelinappulaksi. Kiina tuki sodassa Pohjois-Koreaa, ja Macaon kautta salakuljetettiin sotatarvikkeita Kiinaan. Yhdysvallat julisti Kiinan kauppasaartoon ja vetosi Portugaliin saarron pitämiseksi. Vastineeksi Kiina pysäytti elintarvikekuljetukset Macaoon lähes kuukaudeksi. 1960-luvulla tilanne kiristyi entisestään kun Kiinan kulttuurivallankumouksen uudistuspaineet levisivät Macaoon. Portugalin auktoriteetti siirtomaahansa oli uhattuna, kun vuonna 1966 mielenosoitukset yltyivät verisiksi mellakoiksi. Shimonosekin rauha
Shimonosekin rauhansopimus 17. huhtikuuta 1895 lopetti Kiinan ja Japanin välisen sodan, joka oli alkanut Japanin sodanjulistuksella 1. elokuuta 1894. Sotaan oli syynä kiista Koreasta. Japani halusi vahvistaa otettaan Koreasta ja alistaa koko Korean omaksi protektoraatikseen. Sopimus solmittiin Shimonosekin kaupungissa, Yamaguchin prefektuurissa. Korean sota
Neuvostoliiton sittemmin avautuneen arkistoaineiston perusteella tiedetään, että tulevan sodan suunnitteluun olivat osallistuneet osapuolet sekä Neuvostoliitosta että Pohjois-Koreasta. Ei ole kuitenkaan täysin selvää, kumpi osapuoli teki aloitteen suunnitelmista. Neuvostoliitossa Korean paikallinen tilanne haluttiin käyttää hyödyksi, vaikka sota niemimaalla ei liene ollut osa suurempaa strategiaa. Neuvostoliitossa ei uskottu Yhdysvaltojen puuttuvan tapahtumiin, koska maa ei ollut esimerkiksi antanut tästä viitteitä virallisissa julkilausumissaan. Pohjois-Koreassa tilanne vaikutti puolestaan monin tavoin suotuisalta hankkeelle. Etelä-Koreaa riivasi tyytymättömyys hallitukseen ja maa oli poliittisessa kriisissä. Kommunismilla uskottiin olevan laajaa kannatusta Etelä-Koreassa, josta oli saatu viitteitä esimerkiksi pohjoiseen saapuneilta eteläkorealaisilta vasemmistojohtajilta. Maan armeija oli myös selvästi kilpailijaansa paremmin varusteltu Neuvostoliiton tuella. Richard Winters
Kesäkuussa 1951 hänet kutsuttiin armeijan palvelukseen Korean sodan vuoksi. Hänet määrättiin 11. maahanlaskudivisioonaan Fort Campbelliin Kentuckyyn, jonne hänen piti ilmoittautua kuuden kuukauden kuluessa. Kutsun saatuaan hän matkusti Washingtoniin tavatakseen kenraali Tony McAuliffen. Hän oli nähnyt mielestään tarpeeksi sotaa, eikä hän halunnut joutua Koreaan. McAuliffe ymmärsi sotaveteraanin toiveen mutta sanoi, että Wintersiä tarvittiin hänen johtajakokemuksensa vuoksi. Niinpä Winters ilmoittautui New Jerseyn Fort Dixiin, jossa hän toimi rykmentin suunnittelu- ja koulutusupseerina. Joseon
Japanin toimet herättivät aseellista vastarintaa. Etenkin lakkautetun sotaväen sotilaat ryhtyivät sisseiksi niemimaan vuorilla. Vuosien 1907 ja 1911 aseelliseen vastarintaan osallistui jopa 143 690 korealaista ja heistä noin 10 000 sai surmansa. Japanilaiset menettivät vain alle 200 miestä. Korealaiset tekivät myös terrori-iskuja, joista kuuluisin oli An Jung-geunin toteuttama Itō Hirobumin murha Harbinissa 26. marraskuuta 1906. Vastarinta tukahdutettiin kuitenkin kovin ottein vuoteen 1910 mennessä. Korealaisten sissitoimintaa käytettiin perusteena liittää maa lopullisesti Japaniin kesällä 1910. Keisarin vallasta luopumisesta ja Korean ja Japanin liitoksesta tiedotettiin 29. elokuuta. Keisari Sunjong alennettiin kuninkaaksi, joskin hän sai pitää kuninkaan arvonimen ja hovinsa. Liitosta seurasi Japanin siirtomaa-aika, jota kesti aina vuoteen 1945 saakka. M4 Sherman
Vuoden 1950 loppuun Yhdysvaltain panssarijoukot Koreassa olivat saaneet 1326 Sherman-vaunua, joista 679 oli 76 mm M4A3E8-mallia.
Raskaimmat panssaritaistelut Koreassa käytiin elo–lokakuussa 1950. Marraskuun 1950 jälkeen pohjoiskorealaisilla ei juuri ollut panssareita ja amerikkalaisvaunuja käytettiin lähinnä jalkaväen tukena. Korean sota
Aseleposopimus allekirjoitettiin Panmunjomissa 27. heinäkuuta 1953. Sota ei päättynyt rauhaan, vaan aselepoon. Aselevon solmijaosapuolina olivat Kiina, Pohjois-Korea ja Yhdysvallat. Etelä-Korea ei hyväksynyt niemimaan jakoa eikä tunnustanut sopimusta. Pohjois-Korea sanoi sanoutuvansa irti sopimuksesta 2009. Pohjois-Korean joukkotuhoaseet
Pohjois-Korean välit sen naapuriin Etelä-Koreaan ovat maiden koko olemassaolon ajan olleet kireät. Maan johtajat Kim Il-sungista lähtien ovat usein puhuneet sotaisaan sävyyn eteläistä naapurimaataan vastaan. Vaikka Korean sota päättyi vuonna 1953, ei rauhansopimusta ole vieläkään tehty, ja maiden välillä on aika ajoin ollut pieniä yhteenottoja raja-alueellaan.
Pohjois-Korea näkee mm. Etelä-Korean ja Yhdysvallat vihollisinaan. Niinpä maa varustautuu myös joukkotuhoasein näiden luomaa uhkaa vastaan. Vietnamin sota
Vietnamin sota (myös "toinen Indokiinan sota", , , ”vastarintasota Yhdysvaltoja vastaan”) oli Vietnamissa vuosina 1954–1975 käyty sota, joka käytiin Pohjois- ja Etelä-Vietnamin valtioiden sekä kummankin osapuolen kansainvälisten liittolaisten välillä. HMAS Murchison
"HMAS Tarakanilla" 25. tammikuuta 1950 tapahtuneen räjähdyksen jälkeen "Murchison" avusti loukkaantuneiden evakuoinnissa. Toukokuussa 1951 alus lähti Japaniin osallistuakseen Korean sotaan. Alus aloitti kesäkuussa sotatoimet kahdella partiomatkalla Korean niemimaan länsirannikolla. Heinäkuussa alus liittyi TE 95.12:een, joka oli koottu partioaluksista, ja se partioi Jalujoen suulla ja Chinnampon edustalla. Tämä jakso päättyi 24. heinäkuuta Pohjois-Korean panssarivaunujen ja muiden ajoneuvojen ampumiseen Chodan eteläpuolella. Japanin sotarikokset
Koreassa sotarikosten lasketaan alkaneen vuoden 1910 tapahtumista, kun Japani valloitti niemimaan. Rikoksiin kuului ihmiskokeita sotavangeilla, kemiallisten ja biologisten aseiden käyttöä, raiskauksia ja valloitettujen alueiden naisten pakottamista prostituutioon, niin sanotuiksi lohtunaisiksi. Korean demokraattinen kansantasavalta
Vuonna 1910 Japani miehitti Korean kuningaskunnan. Kun vuonna 1945 toisessa maailmansodassa tappion kokenut Japani veti joukkonsa pois Koreasta, sodan voittajavaltioihin kuuluneet Neuvostoliitto ja Yhdysvallat jakoivat maan kahtia 38. leveyspiirin kohdalta. Pohjoinen miehitysvyöhyke oli Neuvostoliiton hallinnassa, eteläinen puolisko oli Yhdysvaltain valvonnassa. Neuvostoliiton miehittämälle vyöhykkeelle perustettiin 9. syyskuuta 1948 Korean demokraattinen kansantasavalta, ja Korean työväenpuolueen pääsihteeristä Kim Il-sungista tuli maan valtionpäämies. Kim Il-sung julisti Pohjois-Korean sosialistiseksi valtioksi. Sotaelokuva
Korean sota ei ole ollut suosittu elokuvan aihe. Hollywoodissa siitä tehtiin 55 elokuvaa, jotka noudattivat pääasiassa aiempia kaavoja. Niitä varten jopa kaivettiin arkistoista vanhoja käsikirjoituksia, jotka sovitettiin uuteen tilanteeseen. Li Hongzhang
Japani haastoi vuonna 1876 Kiinan valta-aseman Koreassa ja otti haltuunsa aiemmin Kiinan suojeluksessa olleet Riukiusaaret vuonna 1879. Kiinan hallitus antoi Koreaa koskeneet kysymykset Lin vastuulle. Hän pyrki tukemaan Korean hovin sisäisissä valtakamppailuissa kiinalaismielistä ryhmittymää ja järjesti nuoren kiinalaisen upseerin Yuan Shikain Korean käskynhaltijaksi. Vuonna 1883 Li sai komentoonsa Vietnamin rajalle sijoitetut joukot, ja hän yritti neuvotteluilla saada Ranskan tunnustamaan Annamin kuulumiseen Kiinan etupiiriin. Seurauksena oli kuitenkin Kiinan–Ranskan sota, jonka Kiina hävisi, ja Annam päätyi Ranskalle. Li toimi Kiinan edustajana sodan päättäneissä Tianjinin rauhanneuvotteluissa vuonna 1885. Samana vuonna hän sopi japanilaisen Itō Hirobumin kanssa Korean muuttamisesta Kiinan ja Japanin yhteiseksi protektoraatiksi. Japanilaiset rohkaisivat 1890-luvun alussa Kiinaa vahvistamaan otettaan Korean asioista. Li erehtyi luottamaan heidän vilpittömyyteensä, vaikka todellisuudessa Japani valmistautui valtaamaan Korean kokonaan itselleen.
Lin rauhanponnisteluista huolimatta Kiinan ja Japanin välille puhkesi Korean kiistan vuoksi vuonna 1894 sota, jonka Kiina hävisi. Taisteluista japanilaisia vastaan vastasi pääasiassa Lin alainen pohjoinen sotalaivasto. Hän joutui näin epäsuosioon sodan vastoinkäymisten vuoksi, vaikka olikin itse vastustanut sotaan lähtemistä. Helmikuussa 1895 Li kuitenkin lähetettiin Japaniin neuvottelemaan rauhasta. Neuvottelujen aikana japanilainen fanaatikko yritti surmata hänet ampumalla, mutta hän selvisi hengissä ja kykeni päättämään neuvottelut, joiden lopuksi solmittiin 17. maaliskuuta 1895 Shimonosekin rauhansopimus. Rauhanehdoissa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Formosan saaren ja Liaotungin niemimaan, tunnustamaan Korean itsenäisyyden, maksamaan sotakorvauksia, avaamaan lisää sopimussatamia sekä myöntämään Japanille Kiinan suhteen samat edut, kuin mitä se oli aiemmin joutunut myöntämään länsimaille. Länsimaiden ja erityisesti Venäjän painostuksesta sopimusta muutettiin pian siten, että Liaotungin niemimaa palautui Kiinalle maksua vastaan. Korean sota
Amerikkalaisten pilottien ilmoitusten mukaan tuhottiin 1 048 lentokonetta varmasti ja 191 luultavasti, minkä lisäksi vaurioitettiin 1 186 konetta. F-86 Sabre -hävittäjät saivat tililleen 810 ilmavoittoa, joista 792 oli tyyppiä MiG-15. On arvioitu, että taistelutappioiden ohella 400 konetta tuhoutui paluulennoilla ja 1 400 konetta muista syistä. Kokonaismenetykset saattoivat olla jopa 2 800 konetta. MiG-15 koneita tuhoutui noin 2 000 kpl. Dadaejinin taistelu
Dadaejinin taistelu oli yhdessä samaan aikaan käydyn Busanin piirityksen kanssa ensimmäisiä taisteluita Japanin ja Korean välisessä sodassa, joka sai alkunsa vuonna 1592. Japanin hyökkäykset Koreaan (1592–1598)
Mingin armeija seurasi pian perässä, ja saapui Soulin pohjoispuolelle. Tätä seurasi Byeokjegwanin taistelu, joka tunnetaan Korean sotaretken suurimpana maataisteluna. 27. helmikuuta alkanut taistelu päättyi Li Rusongin perääntymiseen, mutta tämä ei muuttanut sodan asetelmia juurikaan. Yhdysvaltain 2. jalkaväkidivisioona
Muista Yhdysvaltain divisioonista poiketen osa divisioonan joukoista on muodostettu korealaisista, joita kutsutaan lyhenteellä KATUSAt (). Kyseinen ohjelma alkoi jo 1950-luvulla Etelä-Korean silloisen presidentin Syngman Rheen hyväksymänä. Noin 27 000 KATUSAa palveli Yhdysvaltain joukoissa Korean sodan päättyessä. Toukokuussa 2006 noin 1 100 KATUSAa palveli divisioonassa. Lisäksi divisioonaan liitettynä palveli yli 3 000 alankomaalaista sotilasta 1950–1954. Paik Sun-yup
Korean sota alkoi nyt olla loppumetreillään. Amerikkalaiset painostivat korealaisia ottamaan yhä enemmän vastuuta Korean niemimaan sotajoukoista ja samalla neuvoteltiin rauhasta Kiinan kanssa. Etelä-Korean presidentti Rhee yritti hankaloittaa rauhanneuvotteluja eri tavoin, muun muassa vapauttamalla 25 000 pohjoiskorealaista sotavankia Etelä-Koreaan. Yhdysvallat neuvotteli lopulta Rheen kanssa suostutellen tämän lopettamaan rauhanneuvottelujen hankaloittamisen suurta taloudellista ja sotilaallista apua vastaan. Kiinalaisten tehdessä edelleen ankaria hyökkäyksiä korealaisia vastaan Rhee suostui lopulta aselepoon, vaikkakaan lopullista rauhaa ei koskaan solmittu. Korean sota
YK:n joukot joutuivat perääntymään joulukuun puolella jatkuneen kiinalaishyökkäyksen alta. 24. tammikuuta 1951 hyökkäys oli viimein pysäytetty rintamalinjalle noin 80 kilometriä Soulista etelään. YK:n joukkojen komentaja MacArthur esitti sodan laajentamista Kiinan puolelle ilmaiskuilla tukikohtiin Mantšuriassa ja myöhemmin myös laajempimittaisina pommituksina. MacArthur oli ehdottanut myös Kiinan sisällissodan hävinneiden Guomindangin joukkojen tuomista Korean niemimaalle. Yhdysvalloissa poliitikot pelkäsivät kuitenkin tilanteen muuttumista uudeksi maailmansodaksi ja Korean sota haluttiin pitää Korean rajojen sisäpuolella. Presidentti Truman kielsi MacArthuria esittämästä mielipiteitään julkisuudessa ja kun tämä rikkoi kieltoaan hänet vapautettiin tehtävistään huhtikuussa 1951. Hänen seuraajansa oli kenraali Matthew B. Ridgway, joka oli jo aiemmin toiminut kenttäkomentajana. Korean sota
Korean sodassa kommunistiosapuolella oli käytettävänään moderneja venäläisiä MiG-15-suihkuhävittäjiä noin 4 000 kpl. Alkuvaiheessa ne olivat kova vastustaja vastapuolen potkurikoneisiin nähden. Pjongjangin taistelu
Pjongjangin taistelu () oli ensimmäisen Kiinan–Japanin sodan toinen maataistelu. Se käytiin 15. syyskuuta 1894 Koreassa Pjongjangissa keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan joukkojen välillä. Korean kieli
Kielihistorialtaan korean historia voidaan jakaa neljään vaiheeseen, muinaiskoreaan, keskikoreaan, uuskoreaan ja nykykoreaan. Muinaiskorea tunnetaan huonosti. Termillä viitataan korealaiseen kieliaineistoon ajalta ennen Goryeo-dynastiaa ja sen lähdeaineistoa on vain vähän. Joitakin korealaisia tekstejä kirjoitettiin hyangchal- ja idu-menetelmillä. Korealaisia henkilön- ja paikannimiä tunnetaan myös kiinalaisten merkkien vanhojen äänneasujen mukaan transkriboiduista yksittäisistä sanoista kiinalaisista historiankirjoista. Korean kielen murteiden yhteistä kantamuotoa eli kantakoreaa on puhuttu vasta hiljattain, sillä murteiden erot ovat pieniä. Lähimpänä kantakoreaa on mahdollisesti keskikorea. Uuskorean katsotaan yleensä alkavan Joseon-dynastian valtakauden keskivaiheilta ja nykykorean postdynastisen kauden alusta vuodesta 1910.