Kuinka monta tarinaa Kalevalassa on?
Kalevala
Niin sanottu "Uusi Kalevala", jota useimmiten kutsutaan pelkäksi "Kalevalaksi", valmistui vuonna 1849. Se sisältää 50 runoa ja 22 795 säettä. Se oli vielä aiempia versioita enemmän Lönnrotin oma luomus. Lönnrot ei enää "Uutta Kalevalaa" rakentaessaan uskonut, että runoja voitaisiin palauttaa alkuperäiseen muotoonsa. Hän tunsi tässä vaiheessa osaavansa runot paremmin kuin runonlaulajat, joten hän yhdisteli runoja ja niiden aiheita oman näkemyksensä mukaan.
Kalevala
Jean Sibelius hyödynsi Kalevalaa monipuolisesti. Hänen teoksiaan ovat "Kullervo" (1892), "Lemminkäinen-sarja", "Pohjolan tytär", "Tapiola" ja "Luonnotar". Matti Visanti
Kuvataiteilijana Visanti on tunnettu erityisesti kirjojen kuvituksistaan. Kuvituksista tärkeimmäksi nousi Kalevalan kuvittaminen. Visanti onkin ensimmäinen suomalainen kuvataiteilija, joka on kuvittanut Kalevalan kokonaisuudessaan. Hän aloitti Kalevalan kuvituksen tekemisen jo 1920. Samoihin aikoihin Akseli Gallen-Kallela oli ilmoittanut, ettei ehkä saisi Kalevalan kuvitustaan valmiiksi. Koru-Kalevala, jonka ulkoasun Gallen-Kallelan oli suunnitellut julkaistiin 1922, mutta kokonaan kuvitettua Kalevalaa Gallen-Kallela ei koskaan saanut valmiiksi. Koru-Kalevalan julkaisemisen myötä WSOY irtisanoi sopimuksensa Kalevalan kuvittamisesta Visannin kanssa. Akseli Gallen-Kallela kuoli 1931 ja Kalevalan 100-vuotisjuhlia vietettäisiin 1935, mikä sai Visannin tarttumaan uudelleen Kalevalan kuvitustyöhön. Visanninkaan kuvitus ei kuitenkaan valmistunut 100-vuotisjuhliin. Kalevalan kuvittamisesta oli tullut hänelle kuitenkin jo lähes pakkomielle ja vuosina 1934–1937 hän työskenteli kuvituksen parissa hyvin intensiivisesti, vaikkei teosta ollut kukaan lupautunut kustantamaan. Vuonna 1936 silloinen Björklund muutti nimensä Visanniksi, koska hänen mielestään Kalevalan kuvittajalla täytyi olla suomalainen nimi. Lopulta vuonna 1938 kuvitetun Kalevalan julkaisi Kustannusosakeyhtiö Kalevala, jonka oli perustanut Visannin ystävä vaasalainen kauppaneuvos Frithjof Tikanoja. Suomalaisen taruston maantiede
Insinöörikomentajakapteeni Rudolf Dillström julkaisi 1927 kirjan "Kalevala ja meri", jossa hän esitti oletuksen nykyisestä Varsinais-Suomesta Kalevalan runouden syntypaikkana. Hän päätyi tähän näkemykseen Kalevalassa esiintyvien vesialueiden nimitysten perusteella. Dillströmin mukaan meri johdannaisineen esiintyy Kalevalassa 202 kertaa, kun järvi vain 14 kertaa ja joki 82 kertaa. Kalevassa mainittujen luonnonpiirteiden perusteella sijainti tarkentui Varsinais-Suomeen. Ilmansuunnista luode on kirjassa mainituin ja hän katsoi viittaavan Lounais-Suomen rantaviivan suuntaan. Dillströmin käsitystä tukevia todisteita, esimerkiksi arkeologisia löytöjä, ei ole olemassa. Uusi testamentti
Uusi testamentti sisältää 27 kirjaa. Sen evankeliumeissa (kreikaksi "euangelion", suomeksi ”ilosanoma” tai ”hyvä sanoma”) keskitytään Jeesuksen opetuksiin, elämään, kuolemaan ja ylösnousemukseen. Evankeliumien lisäksi Uusi testamentti sisältää ensimmäisen kristillisen historiateoksen, kolmetoista apostoli Paavalin kirjoittamaa kirjettä, kahdeksan niin sanottua yleistä kirjettä sekä yhden apokalypsin eli ilmestyksen. Kalevalan päivä
Kalevalan päivää vietetään 28. helmikuuta, koska Elias Lönnrot allekirjoitti ja päiväsi Kalevalan ensimmäisen version, niin sanotun Vanhan Kalevalan esipuheen 28. helmikuuta 1835. Teos ilmestyi painosta saman vuoden lopulla. Myöhemmin Lönnrot kuitenkin julkaisi laajennetun laitoksen, niin sanotun Uuden Kalevalan vuonna 1849. Vaikka ennen vuotta 2000 helmikuun 24. – 28. päivien nimipäivät siirtyivät karkausvuosina seuraavaan päivään, on Kalevalan päivä aina ollut myös karkausvuosina 28. helmikuuta. Kalevala Koru
Kalevalan satavuotisjuhlat vuonna 1935 innostivat kirjailija Elsa Heporaudan pohtimaan miten suomalaisen kulttuurin arvo parhaiten tunnistettaisiin. Hän alkoi suunnitella kalevalaisille naisille omistetun patsaan pystyttämistä. Kalevala
Ensimmäinen varsinainen "Kalevala"-filmatisointi oli suomalais-neuvostoliittolainen yhteistyöelokuva "Sampo" (1959). Tunnetuimpia animaatoversioita ovat Reino Niinirannan "Kalevala" (1975) ja Riitta Nelimarkan ja Jaakko Seeckin kuusiosainen "Sammon tarina" (1971–1974). Kalevala (korvetti)
Kalevala () oli Suomen meriekipaasin käyttöön Turussa vuonna 1858 valmistunut viidentoista tykin potkurikorvetti. Aluksen uppoama oli 1500 tonnia. Alus rakennettiin Suomen senaatin osoittamin varoin ja sen suunnitteli Jörgensen kontra-amiraali Johan von Schantzin johdolla. Alus palveli vuosina 1860-1865 Venäjän Tyynenmeren laivastossa. MatkaKaleva
Joukko Eteläsuomalaisen osakunnan ylioppilaita halusi saada Suomeen suomenkielisen matkatoimiston. Perustava yhtiökokous pidettiin 29. huhtikuuta 1935 ja nimeksi valittiin Kaleva, koska kansalliseepos Kalevalalla oli 100-vuotisjuhlavuosi. Yhtiön osakkeita merkitsi 18 yksityishenkilöä sekä irolainen säätiö "Turismi Keskkorraldus Eestis". Ensimmäiseksi toimitusjohtaksi valittiin Erkki Virmaila.
Matkatoimistotoiminta alkoi 2. joulukuuta 1935 Ylioppilas­kunnan omistamassa katutasomyymälässä Heikinkatu 2. Myyntitoimintaa harjoitettiin niiden liikenneyrityksien kanssa, joilta saatiin myynti- ja lipunkirjoitusoikeudet. Liput tilitettiin ja maksettiin kuukausittain. Toiminnan vakiinnuttua muiden palveluntuottajien myydyistä palveluista MatkaKaleva kirjoitti todisteeksi oman voucherin. Valtionrautateiden myyntioikeudet saatiin osakepääoman korotuksen jälkeen. Seuraavat lipunmyyntioikeudet saatiin Euroopan ja Baltian maiden rautatieyhtiöiltä, Suomen sisävesilaivoilta, Finlands Ångfartygs Aktiebolagilta (FÅA), Aerolta, Matkahuollolta, Posti- ja lennätinhallitukselta postiautoliput ja Suomen Pankilta saatiin myös oikeus harjoittaa valuuttakauppaa. Matkatoimistolle oli elintärkeää aktiivisesti hankkia lippujen ja hotellikuponkien myyntioikeuksia. Inturist oli itse ehdotti MatkaKalevaa heidän edustajakseen. Varsinaista sopimusta ei tehty, mutta yhteistyö alkoi. Sammon salaisuus
"Sammon salaisuus" pohjautuu nimensä mukaisesti Kalevalaan. Ajatus tarinaan tuli Elli Kotovirralta, Rosan suomalaiselta ihailijalta ja ystävältä, joka ehdotti Kalevala-pohjaisen tarinan tekemistä Rosan vieraillessa Suomessa maaliskuussa 1998. Aluksi Rosa ei aikonut hyödyntää ajatusta, mutta lopulta Kotovirta sai taivuteltua Rosan suostumaan siihen. Niinpä Rosa tuli Suomeen uudestaan saman vuoden marraskuussa ja vieraili muun muassa Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa, jossa Sirkka-Liisa Mettomäki tutustutti Rosan Kalevalaan ja auttoi taustatyössä. Kotovirta puolestaan otti yhdessä miehensä kanssa lukuisia kuvia Helsingistä ja lähetti ne Rosalle mallikuviksi. Innoituksen lähteenä Rosalla oli Mauri Kunnaksen "Koirien Kalevala" ja apuna kolme Kalevalan englanninkielistä käännöstä sekä kuvateoksia Björn Landströmin ja Akseli Gallen-Kallelan Kalevala-aiheisista teoksista. Suomalainen mytologia
Suomalaisessa mytologiassa on kerrostumia eri aikakausilta. Vanhimmat liittyvät ehkä jo kivikautiseen šamanismiin. Tunnetuin suomalaisen mytologian edustaja on Kalevala. Elias Lönnrot
"Kalewala taikka Wanhoja Karjalan Runoja Suomen kansan muinosista ajoista" ilmestyi kahdessa osassa 1835–1836. Lönnrot jatkoi edelleen keräysmatkojaan ja "Kanteletar" ilmestyi kolmena kirjana 1840. Kalevalan toinen, täydennetty painos, ilmestyi vuonna 1849. Siihen sisältyi myös muiden keräämää aineistoa. Kouluopetuksessa ja käännöksissä käytetään jälkimmäistä versiota. Kalevala gin
Palkinnot Tulikipuna
Tarinan on arveltu kertovan todellisesta meteori-iskusta Viroon. Kertomus tulikipunasta on myös kansanrunouden pohjalta kootussa Kalevalassa. Kaleva (kansanperinne)
Kaleva tai Kalevi on myyttinen hahmo itämerensuomalaisten kansojen mytologiassa. Kaleva tunnettiin usein muinaisena jättiläisenä, mutta myös kuninkaana. Kalevala-eepoksen nimi tulee sanasta Kaleva. Kalevaa useammin suomalainen ja itämerensuomalainen tarusto tuntevat kuitenkin kalevanpojat, jotka olivat jättiläisiä tai kuninkaan poikia. Kalevalan mailta
Kalevalan mailta ("Från Kalevalas nejder") on suomalainen kansatieteellinen dokumenttielokuva vuodelta 1935. Se esittelee karjalaista luontoa ja kulttuuria. Elokuva liittyi Kalevalan 100-vuotisjuhliin. Elokuva tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959. Siitä on säilynyt vain alkuosa ja kahdentoista minuutin verran äänettömiä katkelmia. Lemminkäinen
"Lemminkäisen runoa" on käytetty perustana Kalevalan 12., 15. ja 26. runolle sekä osittain 14. runolle. 1454 Kalevala
1454 Kalevala on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Yrjö Väisälä vuonna 1936. Pikkuplaneetta sai nimensä Suomen kansalliseepos Kalevalan mukaan. Ennen kuin asteroidi sai nimensä, se tunnettiin tunnuksella 1936 DO. Koska Kalevalan absoluuttinen magnitudi (H) on 12,8, sen läpimitta on todennäköisesti seitsemän ja viidentoista kilometrin välillä. Die Kalewainen in Pochjola
Die Kalewainen in Pochjola: Finnische Mythe in 4 Bildern frei nach dem Finnischen National-Epos Kalewala on Karl Müller-Berghausin (1829–1907) säveltämä nelinäytöksinen ooppera, joka perustuu Kalevalan sampo-taruston ja Pohjolan tyttären kosinnan tapahtumiin. Libreton kirjoitti Friedrich W. O. Spengler. Ooppera valmistui vuonna 1890, jolloin säveltäjä toimi Turun Soitannollisen Seuran kapellimestarina, ja säveltäjän elinaikana vain sen toinen näytös esitettiin konserttiesityksenä Turussa 17. helmikuuta 1890. Kalevalaseura
Kalevalaseura on vuonna 1911 perustettu Kalevalaan ja suomalaiseen kansalliseen kulttuuriperinteeseen liittyvää tieteellistä ja taiteellista toimintaa harjoittava säätiö. Kalevalaseura-säätiön tehtävänä on Kalevalaan ja suomalaiseen kulttuuriperintöön liittyvän tiedon välittäminen, tutkiminen ja julkaiseminen, tieteen ja taiteen yhdistäminen sekä Kalevala-aiheisen taiteen edistäminen. Kalevalaseura järjestää tapahtumia, myöntää tunnustuspalkintoja, antaa lausuntoja ja tekee yhteistyötä kulttuurialan toimijoiden kanssa niin kotimaassa kuin ulkomailla. Kalevalaseura kutsuu jäsenikseen Kalevalan, kulttuuriperinnön ja suomalaisen kulttuurin asiantuntijoita. Kalevalaseura on tiettävästi ainoa oman maansa kansalliseepokselle omistautunut säätiö maailmassa. Kalevala kuvataiteissa
Vuonna 1931–1933 Pavel Filonovin ryhmä Neuvostoliitossa työskenteli Kalevalan kuvituksen parissa Academia-kustannusyhtiölle. "Kalevala kuvissa" -kirjassa mainitaan suomalaisia Kalevalan ja Kantelettaren, sekä niiden mukaelmien kuvituksia yhteensä 65. Seuraavassa muutamia niistä. Elias Lönnrot
Lönnrot oli ajatellut tehdä useita yhtenäisiä pienoiseepoksia. Suunnitelma kuitenkin muuttui runonkeruumatkoilla saatujen tietojen mukaan. Lönnrotin pyrkiessä saamaan selville kansanrunojen aikajärjestystä ja luontevan jäsentelyn, hän noudatti myös taiteellista näkemystään yhdistellen eri runonlaulajien antamia aineksia ja sepittämällä itse säkeistöjä. Kansanrunojen katkelmien väliin hän rakensi kokonaan uusia runoja eri aineksista ja vaihtoi henkilöihin ja tapahtumiin liittyviä piirteitä. Lönnrot uskoi kansanrunojen tapahtumien olleen todellisia historiallisia tapahtumia ja että niiden sisältö oli ajan mukaan säilynyt samana, vaikka muoto oli muuttunut erilaiseksi. Vanha Kalevala, Kalevalan ensimmäinen painos, rakentuu kahden kansan, Kalevalan ja Pohjolan, vastakkainasetteluun. Kalevalan julkaisun jälkeen syntyi kansallinen innostus. Varsinainen Suomen kansalliseepos on Kalevalan toinen painos eli uusi Kalevala. Kalevala
Uuno Klamin "Kalevala"-sarja sai kantaesityksensä joulukuussa 1933. Huomattavin 1940-luvulla tehty teemaan liittynyt teos oli Yrjö Kilpisen "Kanteletar"-laulusarja. Seuraavan vuosikymmenen tunnetuimpiin "Kalevala"-sävellyksiin lukeutuvat Ahti Sonnisen laulusarja "Taivahan takoja" ja Jouko Tolosen "Notku nuori neitsykäinen". Einojuhani Rautavaara loi vuosina 1975–1985 kolme merkittävää "Kalevala"-teosta. Aulis Sallinen muun muassa sävelsi Aleksis Kiven "Kullervo"-näytelmän inspiroimana samannimisen oopperan, josta tuli jopa kansainvälinen menestys. Kalevalamitta
Säkeen ensimmäinen runojalka voi toisinaan olla kolmitavuinen tai harvoissa poikkeustapauksissa jopa nelitavuinen, jolloin säkeessä on yhdeksän tai kymmenen tavua: Kalevala populaarikulttuurissa
Suomen ainoa Kalevalakylä sijaitsee Kuhmossa. Kalevanpoika
1700-luvulla elänyt kansanperinteiden keräilijä Kristfrid Ganander kertoi Mythologia Fennicassa 1785 kalevanpoikien olleen Kalewa-nimisen jättiläisen 12 vahvaa poikaa jotka rakensivat linnoja eripuolille Suomea. Nimeltä Ganander mainitsee kuusi sekä myös heidän asuinpaikkakuntansa: "Hiisi" (Paltamo), "Ilmarinen" (Häme), "Wäinämöinen" (Suomi), "Liekiöinen" (Savo), "Soini" (Liminka) ja "Kihawanskoinen". Myös muita luetteloita Kalevanpojista ovat varhaiset kansanperinteen kerääjät merkinneet muistiin tai luoneet. Erään väitteen mukaan Kalevan kahdestatoista pojasta syntyi kaksitoista eläinradan tähtikuviota. Sampo (Kalevala)
Sampo eli kirjokansi on suomalaisessa mytologiassa ihmeellinen kone tai esine, kosintalahja ja sotasaalis, joka liittyy usein Pohjolaan. Sampo on tunnettu erityisesti suomalaisesta kansanrunoudesta kootusta Kalevala-eepoksesta, jossa sillä on tärkeä rooli. Eri taruissa sampo on erilainen, sillä on myös useita nimityksiä ja ilmiasuja. Kalevalassa käytetyissä sampotaruissa sampo on ihmeellinen, rikkauksia tekevä mylly. Luettelo Kalevalan henkilöistä
Suomalaisten kansalliseepoksessa Kalevalassa esiintyy useita henkilöitä: Vuokkiniemi
Kalevalan synty-isä Elias Lönnrot löysi tämän jälkeen Vuokkiniemen ja sen runokylät. Hän keräsi useita kymmeniä tuhansia säkeitä ja kokosi niistä tuntemamme Kalevalan. Hän on päivännyt Kalevalan 28. helmikuuta 1835, joten vuonna 2015 tuli tästä kuluneeksi pyöreät 180 vuotta! Nimeksi hän laitokselle antoi "Kalewala taikka Wanhoja Karjalan Runoja Suomen kansan muinosista ajoista." Kalevalamitta
Kalevalamittainen säe koostuu yleensä kahdeksasta tavusta, jolloin se jakautuu neljään kaksitavuiseen "runojalkaan". Esimerkeissä runojalkojen rajat on osoitettu vinoviivoilla. Kalevala
Pekka Ervast julkaisi vuonna 1916 kirjan "Kalevalan avain". Kirjassa Kalevalaa käsitellään pyhänä kirjana, joka sulkee itseensä suurien tietäjien ja viisasten tietoa ja kokemusta. "Kalevalan avain" tulkitsee Kalevalaa muun muassa mysteeriotiedon, sisäisen siveysopin ja magian näkökulmista. Ervastin tulkinnan mukaan Kalevalassa luovan jumaluuden pyhästä kolminaisuudesta käytetään nimiä Ilmarinen, Lemminkäinen ja Väinämöinen. Suur-Kalevala
Suunnitelman mukaan 700-sivuinen Kansallis-Kirjokirja tulisi sisältämään 450 värillisesti koristeltua, osin kullalla ja hopealla korostettua sivua, jota kuvittaisivat Kalevalan aiheiden lisäksi suomalaisen etnografian, sekä eläin- ja kasvimaailman aiheet. Kansimateriaalin tuli olla nahkaa ja pakotettua hopeaa, koristeinaan kotimaisia kiviä ja jokihelmiä. Teos tulisi olemaan lahja Suomen kansalle. Sijoituspaikaksi Gallen-Kallela kaavaili Kansallismuseoon Kalevalalle ja Elias Lönnrotille pyhitettyä huonetta. Kalevalaisten naisten liitto
Helsingistä Kalevalaisten naisten toiminta laajeni 1940-luvulla maan suurimpiin kaupunkeihin. Elsa Heporauta puhui kalevalaisuuden etsimisestä nykyajassa. Kotimaisuuden ja kalevalaisen hengen olisi mahdollista näkyä kaikilla elämänaloilla, kotikulttuurissa esimerkiksi sisustuksessa, vaatteissa ja kasvatuksessa. 1950-luvulla Heporauta perusti maakuntiin yhdistyksiä tekemään kalevalaista kulttuurityötä. Vuonna 1954 kattojärjestöksi perustettiin Kalevalaisten Naisten Liitto. Suvijuhlista, sittemmin kulttuuripäivistä tuli suosittuja tapahtumia. Liiton jäsenmäärä on pysynyt tasaisesti 4000 paikkeilla. Kalevala populaarikulttuurissa
Kristian Huitulan piirtämä sarjakuvakirja "Kalevala" julkaistiin Suomessa kaksiosaisena vuonna 2000, ja sarjakuvasovitus sisältää kaikki Kalevalan 50 runoa alkuperäisellä runomitalla. Huitulan sarjakuva-Kalevala julkaistiin myös Venäjällä 2003, ja englanninkielisenä painoksena 2005 "The Kalevala Graphic Novel". Kalevala
Ensimmäinen merkittävä "Kalevala"-aiheinen sävellys oli Filip von Schantzin "Kullervo"-alkusoitto, jonka kantaesitys oli vuonna 1860 Helsingissä. Ensimmäinen suomenkielinen "Kalevala"-oopera ja samalla ensimmäinen suomenkielinen ooppera oli Oskar Merikannon "Pohjan neiti" (1898), johon pyrittiin saamaan mukaan kaikki "Kalevalan" keskeisimmät tapahtumat. Kalevala
"Kalevala" herätti heti kiinnostusta akateemisissa piireissä, sillä se antoi merkitystä suomenkieliselle kirjallisuudelle ja Suomen kansalle muinaisen kulttuurin. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajan Johan Gabriel Linsénin mukaan "Kalevala" antoi suomalaiselle kirjallisuudelle ”miltei eurooppalaisen merkityksen”. Vaikka akateemiset piirit ottivat teoksen hyvin vastaan, myyntimenestys "Kalevala" ei ollut. Siitä otettiin 500 kappaleen painos, jota riitti myytäväksi 12 vuodeksi. Suomalaisen filosofian historia
Esihistoriallisena aikana suomalaista kaikkeutta ja elämää koskevaa ajattelua esitettiin erilaisina myytteinä ja kansanrunoina. Esihistoriallisen Suomen elämästä ja ajattelusta on säilynyt tietoa ainoastaan myöhemmin muistiin kirjoitettujen kansanrunojen kautta. Esimerkiksi Kalevalasta voidaan löytää kuvauksia ajan taruista ja käsityksistä, kuten erilaisia selvityksiä kaikkeuden rakenteesta sekä sen ensimmäisistä tapahtumista. Henkilökuvauksista voidaan puolestaan päätellä ajan moraali- ja yhteiskuntakäsityksiä. Kullervo (Sibelius)
Kullervo op. 7 on Jean Sibeliuksen viisiosainen Kalevala-aiheinen suurimuotoinen sävelruno, jota kutsutaan myös "Kullervo-sinfoniaksi". Teos on sävelletty orkesterille, mieskuorolle, sopraanolle ja baritonille, ja se kantaesitettiin vuonna 1892. Sinfonian aiheena on Kalevalan traagisen hahmon Kullervon elämä ja kuolema. Suur-Kalevala
Teosten kirkas väriasteikko ja koristelu heijastelivat Amerikan alkuperäiskansojen taiteen vaikutusta. Kauan hiottu elämänikäinen haave ja mahtipontiset tavoitteet eivät toteutuneet. Gallen-Kallelan taiteellisen uran huipennukseksi aiottu suurhanke jäi kesken taiteilijan kuollessa 1931. Kalevalan 50 runosta Gallen-Kallela ehti kuvittaa viisi. Kalevalan koulu
Kalevalan koulu oli heinäkuuhun 2016 saakka Kuopiossa kahdessa päätoimipisteessä toiminut suomenkielinen yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Opetusyksiköt olivat Kalevalan yksikkö (Linnanpellonkadulla, Linnanpelto) ja Pohjantien yksikkö (Pohjantie 2). Oppilaita oli noin 400. Bockin perheen saaga
Bockin perheen saagassa esiintyy joukko nimiä, jotka ovat yhteisiä Kalevalan kanssa. Itse tarinat sen sijaan eivät ole yhteneviä. Myös nimien tulkinta eroaa siten, että siinä missä Kalevalan Väinämöinen ymmärretään yksilöksi, viittaa nimi Bockin perheen saagassa rooliin tai arvoon – jokainen sukupolvi toi mukanaan uuden Väinämöisen. Kalevala
Kalevala teki suomen itämurteet ja karjalan kielen suomalaisille tutummaksi. Se toi suomen kirjakieleen uusia äänne- ja muoto-opillisia piirteitä, vaikutti suomen sananmuodostukseen sekä toi suomeen uusia sanoja. "Vanhassa Kalevalassa" on laskettu olevan 184 sellaista Nykysuomen sanakirjaan päässyttä sanaa, jotka esiintyivät ensi kerran juuri VK:ssa. Niiden lisäksi 197:ää VK:ssa käytettyä sanaa ei ollut esiintynyt vielä Ruotsin vallan aikaisissa julkaisuissa, kuten nykyisin yleiset sanat "eräs", "kuten", "järjestää" ja "joten". Myös monet johdostyypit tulivat suomalaisille tutuiksi juuri Kalevalasta. Kalevala taidemusiikissa
"Ainolla" oli todennäköisesti huomattava vaikutus Jean Sibeliuksen uraan. Sibelius kuuli sen Berliinissä, ja hänellä alkoi miettiä itsekin kansallista musiikkityyliä. Sibeliuksen ensimmäinen merkkiteos oli sävelruno "Kullervo" (1892) ja viimeinen vain käytännössä nimeltään "Kalevalaan" liittynyt "Tapiola" (1926). Sibeliusta hyödynsi "Kalevalaa" monipuolisesti. Häntä innoitti muun muassa "Lemminkäinen"-sarjassa mahdollisuus luoda ”suomalainen” musiikkityyli, "Pohjolan tyttäressä" "Kalevalaa" dramaattinen ilmapiiri, "Tapiolassa" sen luonnonmaisema ja "Luonnotaressa" sen yleismaailmallinen mytologia. Kalevala
Kalevalan alussa on luomismyytti, jonka mukaan maailma syntyi sotkan munasta. Kalevala kuvaa muun muassa Kalevalan ja Pohjolan kansojen sekä eri päähenkilöiden välisiä kiistoja, kostoreissuja ja kosiomatkoja sekä Sammon rakentamista ja ryöstöä. Tapahtumat päättyvät kristinuskon tuloon. Kalevala-muistomerkki
Kalevala-muistomerkin suunnittelusta julkistettiin vuonna 1968 valtakunnallinen kilpailu, jonka voitti kuvanveistäjä Terho Sakki luonnoksellaan ”Ensimmäinen runo”. Sakki sai ajatuksen veistoksensa ulkonäköön sen vieressä kohoavasta kirkosta. Kuvanveistäjä halusi luoda veistoksessaan vastakohdan kirkon suorille pinnoille. Ulkonäkönsä vastakohtaisuuden lisäksi Kalevan kirkossa ja Kalevala-muistomerkissä kohtaavat suomalainen muinaisusko ja luterilainen kristinusko. Teoksen lähtökohtana oli Kalevalan luomiskertomus, jossa maailma syntyy särkyneen sotkan munan kappaleista. Kuvanveistäjän suunnitelmissa oli myös Kalevalan ensimmäiseen runoon olennaisesti liittyvä vesielementti, mutta sitä kuvastava vesiallas jätettiin jo alkuvaiheessa toteutuksen ulkopuolelle. Suur-Kalevala
Suur-Kalevala oli Akseli Gallen-Kallelan useiden vuosikymmenien ajan kehittämä suunnitelma Kalevalan kuvittamiseksi.
Gallen-Kallela oli tehnyt Kalevalan kuvitusluonnoksia jo taiteilijauransa alussa 1880-luvulla, sekä osallistunut Savo-Karjalaisen osakunnan järjestämään Kalevalan kuvituskilpailuun vuonna 1890. Lopullisen suunnitelman loisteliaasta uniikkiteoksesta, "Kansallis-Kirjokirjasta", Gallen-Kallela julkaisi "Valvoja"-lehdessä 1909. Kalevala
Kullervo on Untamolassa kasvanut kaltoinkohdeltu orpolapsi, josta ei julman lapsuuden takia koskaan kasva kunnollista. Hän on epäkelpo orja, jota on mahdoton saada hengiltä. Hän murhaa Ilmarisen vaimon kostoksi leivästä, jonka sisään leivottu kivi särki Kullervon veitsen. Hän löytää kotiinsa Kalervolaan ja viettelee vahingossa sisarensa "sammalvuoteelle". Heidän tunnistettuaan toisensa sisar hukuttautuu säikähtäneenä koskeen ja Kullervo rankaisee itseään lähtemällä sotaretkelle Untamolaan. Tuhottuaan Untamon väen Kullervo palaa kotiinsa ja huomaa koko kotiväkensä kuolleen. Kullervo tappaa itsensä miekallaan. Kalevala
Lönnrotista tuli syksyllä 1853 suomenkielen professori ja hän piti 17 lukukauden ajan "Kalevala"-luentoja. Opetuskokemuksen perusteella Lönnrot alkoi pohtia teosta myös koulutuksen näkökulmasta. Hän päättikin ryhtyä viidennen kerran muokkaamaan teostaan, kun häneltä pyydettiin lyhennettyä painosta koulujen tarpeeseen. "Koulu-Kalevalan" käsikirjoitus oli valmis huhtikuussa 1861. Sitä ei otettu kovinkaan innostuneesti vastaan ja esimerkiksi J. V. Snellmanin mielestä lyhennetty laitos oli menettänyt runollisuutensa ja eeppisyytensä. "Koulu-Kalevala" ei ollutkaan pitkäaikaisessa käytössä kouluissa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran julkaisemaa ”helppohintaista” "Kalevalaa" alettiin käyttää 1870-luvulla opetuksessa. Alaluokilla oppilaat saivat kuitenkin tietonsa pääsääntöisesti Zachris Topeliuksen "Maamme kirjasta" ja yläluokilla koululaiset lukivatkin jo varsinaista "Kalevalaa". Kalevalaseura
Kalevalaseuran perustamisvuotena pidetään vuotta 1911, vaikka säätiön säännöt hyväksyttiin patentti- ja rekisterivirastossa vasta vuonna 1919. Perustajajäsenten kesällä 1911 käymissä keskusteluissa seuran toiminnan päämääräksi muotoutui suurpiirteisesti taiteiden ja tieteiden yhteistyön kehittäminen kansalliselta pohjalta. Perustamista seuraavina vuosina säätiöön saatiin lisää jäseniä, jotka usein kokoontuivat keskustelemaan säätiön päämääristä. Kalevalaseuran tehtävänä olisi edistää suomalaisen kansanrunouden keräämistä, julkaisemista, tutkimista ja taiteellisiin tarkoituksiin käyttämistä sekä rakennuttaa Kalevalatalo. Kalevalatalo ei koskaan toteutunut, mutta ajatus siitä jäi elämään lähinnä Alpo Sailon unelmana. Aino (Kalevalan hahmo)
Aino on Kalevalan henkilö, Joukahaisen nuori suloinen sisar. Hän esiintyy Kalevalan kolmannessa, neljännessä ja viidennessä runossa. Kolmas runo kertoo, kuinka yltiöpäinen Joukahainen häviää kilpalaulannan vanhaa ja viisasta Väinämöistä vastaan ja joutuu loihdituksi suohon. Suosta päästäkseen Joukahainen lupaa sisarensa Väinämöiselle vaimoksi. Tämän kuultuaan Joukahaisen ja Ainon äiti ihastuu ikihyviksi saadessaan sukuun suuren sulhon. Aino kuitenkin kauhistuu kuullessaan joutuvansa vanhan miehen vaimoksi ja hukuttautuu neljännessä runossa. Viidennessä runossa Väinämöinen yrittää kalastaa Ainoa, mutta saa saaliikseen vain erikoisen kalan. Hän yrittää paloitella kalan ruoakseen, mutta se hyppääkin veteen ja kertoo olleensa Aino. Kalevan solki
Kalevan solki on helsinkiläiskirjailija Jari Tammen tähänastinen pääteos, jota hän kirjoitti kuusi vuotta 1996–2002 Pohjois-Walesissä, pienessä Bangorin yliopistokaupungissa. Historiallinen fantasiaromaani pohjautuu itämerenmytologiaan, kalevalarunoihin ja Kalevalaan. "Kalevan solki" on rekonstruktio siitä, mitä todellisuudessa olisi voinut tapahtua vuonna 801 Varsinais- ja Vakka-Suomessa kuningas Väinämöisen, seppä Ilmarisen ja kumppaneiden aikaan. Kalevalaseura
Kalevalaseuran palkinto, suuruudeltaan 10 000 euroa, myönnetään joka kolmas vuosi henkilölle, joka tieteellisellä tai taiteellisella toiminnallaan on tehnyt merkittävällä tavalla tunnetuksi kansanrunoutta, Kalevalaa tai suomalaista kulttuuria. Kalevala
Matti Pöllä ja aiemmin Matti Kuusi ovat esittäneet, että merkittävä osa kalevalaisesta runoudesta olisi tullut Karjalaan Pohjanmaalta ja Savosta tulleiden siirtolaisten mukana. Pöllä on myös esittänyt, että näiden siirtolaisten joukossa saattoi olla myös nuijasodan jälkiselvittelyitä pakenevia tai noituudesta syytettyjä tietäjäsukuja. Pöllän mukaan Vienan alueella talletetun runouden juuret löytyvät Kainuussa ja Pohjois-Pohjanmaalla esiintyneestä perinteestä, mutta siinä on myös Karjalasta ja Savosta saatuja vaikutteita. Kalevala suomeksi
Kalevala suomeksi on Risto Pottosen tekemä lyhentämätön nykykielinen käännös Kalevalasta. Pottonen työsti käännöstä 10 vuoden ajan. Teos ilmestyi 2009 Kalevalan 160-vuotisjuhlavuonna. Teksti ei ole kalevalamittaista, vaan nykykielistä rytmistä tekstiä. Kalevanpoika
Eräs tähän perinteeseen liittyvä Kalevanpoika on nimeltään Kullervo, jota koskevat runot on kerätty Inkeristä. Kullervo osoittaa jo vauvana olevansa väkivahva, eikä häntä saada tapettua yrityksistä huolimatta. Kullervo-taru on ainoa Inkeristä taltioitu taru Kalevalassa. Väinämöinen
Väinämöinen on Kalevalan tarusankari, ja suomalaisen ja karjalaisen kansanrunouden ja mytologian tärkeimpiä henkilöitä. Väinämöinen on runonlaulaja ja suuri tietäjä, jossa on myös jumalallisia piirteitä. Väinämöinen esiintyy monissa taruissa ja usein pääosassa. Hänestä käytetään Kalevalassa usein säeparia:" Vaka vanha Väinämöinen, tietäjä iänikuinen". Kalevalan sanakirja (1949)
Raimo Jussila laati vuonna 2009 uuden 520-sivuisen "Kalevalan sanakirja" -teoksen, joka on paitsi deskriptiivinen sanakirja Kalevalan sanastosta, myös frekvenssi-, sitaatti- ja tulkkisanakirja. Kalevala
Kalevalan päätapahtumapaikka on Kalevalan maa eli Väinölä, jossa asuu Väinämöinen ja moni muu päähenkilöistä. Kalevala on kaunis, viljava ja vehreä maa. Kylmä Pohjolan maa on Kalevalan vihollinen. Sitä hallitsee Pohjolan emäntä Louhi, ja siellä asuu myös noitia ja hirviöitä. Metsolassa eli Tapiolassa asuvat eläimet sekä myyttinen metsän väki, jota hallitsevat Tapio ja Mielikki. Veden valtakuntaa Ahtolaa hallitsevat Ahti ja Vellamo. Tuonela eli Manala on kuolleiden valtakunta, joka sijaitsee Tuonelan joen takana. Kalevalaseuran vuosikirja
Teoksiin on koottu vertaisarvioituja artikkeleita perinteen- ja kulttuurintutkimuksen alalta. Numeroon 95 mennessä niissä on julkaistu pari tuhatta tutkijoiden ja muiden asiantuntijoiden kirjoittamaa artikkelia suullisesta perinteestä, kansanrunoista, runolaulajista, perinteentutkijoista, Kalevalasta, Kalevalan kääntäjistä ja taiteilijoista, Lönnrotista ja muista merkittävistä runonkerääjistämme. Teoksen toimitusneuvostona on Kalevalaseuran hallitus, ja sen vastaava toimittaja on seuran toiminnanjohtaja, filosofian tohtori Ulla Piela. Kalevala (täsmennyssivu)
Sanan Kalevala ensisijainen merkitys on Kalevala, Suomen kansalliseepos. Tästä on johdettu sanalle "Kalevala" muun muassa seuraavat muut merkitykset: Kalevatar
Saima Grönstrandin julkaisema ja toimittama "Kalevatar" oli Alexandra Gripenbergin "Kodin ja Yhteiskunnan" ohella yksi varhaisimmista suomalaisista naisten yleislehdistä. Se sanoutui irti politiikasta ja aatteista ja keskittyi kotitalousneuvoihin, muotiin, naisten elämäkertoihin ja kaunokirjallisuuteen. Erityisesti "Kalevatar" halusi valistaa maaseudun naisia. Kahdesti kuukaudessa ilmestynyt lehti eli vain runsaan vuoden ajan. Kalevala
Lääkäriksi Helsingissä opiskeleva Elias Lönnrot lähti ensimmäiselle runonkeruumatkalleen keväällä 1828. Hän taivalsi 130 peninkulman matkan Sammatista Karjalaan ja takaisin Laukkoon pääasiassa jalan. Kauniilla huilunsoitollaan hän houkutteli väkeä ympärilleen ja sai heiltä tietoonsa kansanrunojen taitajat. Kesälahden Hummovaaran kylässä hän tapasi runonlaulaja Juhana Kainulaisen, joka töidensä lomassa ehti laulaa Lönnrotille kolmatta päivää. Kainulaiselta Lönnrot merkitsi muistiin lähes viisikymmentä runoa, joista moni oli metsämiesten loitsuja. Ensimmäiseltä retkeltään Lönnrot sai runoja ja loitsuja talteen yhteensä yli 6 000 säettä. Kaleva (elokuvateatteri)
Kaleva oli turkulainen elokuvateatteri, joka toimi osoitteessa Humalistonkatu 2 vuosina 1906–1960. Alun perin Biografi teatteri -nimisen elokuvateatterin perusti rohdoskauppias Wilhelm Willberg, joka oli vuonna 1905 perustanut myös Turun ensimmäisen elokuvateatterin. Biografi teatteri oli Turun ensimmäinen varta vasten elokuvateatteriksi suunniteltu rakennus. Sen nimi muutettiin vuonna 1913 Alhambraksi, ja omistajat vaihtuivat useasti 1920- ja 1930-luvuilla. Vuonna 1938 teatterin osti Suomi-Filmi Oy, joka muutti nimen kansallishenkiseksi Kalevaksi. 1950-luvulla Kaleva toimi niin sanottuna non-stop-teatterina, jossa esitettiin joka päivä keskeytyksettä ohjelmaa. Kaleva joutui sulkemaan ovet vuoden 1960 loppupuolella, jolloin rakennus purettiin uudisrakennuksen tieltä. Kalevalan sanakirja (1949)
Kahdelle palstalle ladotussa teoksessa on 349 sivua, korjausliite ja kolme numeroimatonta värikuvaliitettä kansallispuvuista. Varsinaisen sanaston ohella teoksessa on suomenkielinen ja ranskankielinen esipuhe, lyhenteiden selitykset mukaan lukien kielet ja murteet, paikan nimet sekä lyhentein merkityt lähdeteokset, samoin kuin lyhyt lukuopas ’’Selityksiä’’. Sanakirjan sanasto on aakkosellisessa järjestyksessä, ensimmäinen sana on ’’aamurusko’’ ja viimeinen ’’öitsiä’’. Sanan yhteydessä on selityksen lisäksi sen käyttöä havainnollistavia sitaatteja, viittaukset tai esimerkit Kalevalan säkeisiin, joissa sana esiintyy, sekä mahdolliset lähdeviitteet, samoin kuin monin paikoin piirroskuva nimineen ja mahdollisine lisäteksteineen. Kunkin sanan luokka esitetään ja sen tiedetty tai mahdollinen alkuperä ja muoto eri kielissä voidaan myös esittää, samoin kuin sanan rakentuminen kuten ’’askarvaimo’’ sanoista ’’askare + vaimo’’. Monet sanat selitetään synonyymien avulla, kuten ’’pallea’’ -sanan merkitys ’’kylki tai sivu’’. Sanojen selitykset ovat hyvin eri mittaisia, lyhimmillaan vain rivin verran ja pisimmillään useita sivuja. Myös sanan "Kalevala" merkitys selitetään ja sen syntyperää tarkastellaan. Satu
Suurin osa kuuluisista saduista perustuu ikivanhaan, kansainväliseen perinteeseen. Vanhimmat sadut ovat yli 4 000 vuoden ikäisiä. Sadun ja myyttisen kertomuksen eli tarun erona pidetään sitä, että satuihin ei oikeasti uskottu, kun taas myyttisiin kertomuksiin uskottiin ainakin vertauskuvallisesti. Esimerkiksi Kalevalan taustalla olevat kansanperinteelliset kertomukset eivät ole satuja, koska niitä on pidetty tosina tavalla tai toisella. Herman Paul
Paulin ruotsista saksaksi kääntämä Kalevala ilmestyi 1885–1886 nimellä "Kalevala, das Volksepos der Finnen", sitä pidettiin aiempaa Schiefnerin tekemää käännöstä parempana. Käännöksen runomitta poikkeaa hieman suomalaisesta runomitasta. Hän käänsi saksan kielelle myös J. L. Runebergin näytelmän "Salamiin kuninkaat" ja Zacharias Topeliuksen "Matkustus Suomessa"-kirjan. Hänen kääntämäänsä suomalaista runoutta olivat mm. teokset "Finnische Dichtungen" (1866) ja "Aus dem Norden" (1887). Lisäksi hän laati kouluja varten saksan kielen kieliopin ja lukemistoharjoituksia, joista Eino Sakari Yrjö-Koskinen teki suomenkieliset versiot. Kalevalan maa
Alkuperäisessä runostossa Kalevala mainitaan vain satunnaisesti, mutta Lönnrot on silti ottanut sen sekä eepoksen että sankarien kotipaikan nimeksi. Valinta ei silti ollut satunnainen - Kaleva on mytologinen hahmo, ja varsinkin Kalevanpojat olivat tunnettuja tarinoiden jättiläisiä niin Suomessa kuin Virossakin. Kalevanpoikien mukaan on nimetty myös Viron kansalliseepos "Kalevipoeg". Kalevala populaarikulttuurissa
Jari Tammen romaani "Kalevan solki" (Kuippana, 2002) perustuu alkuperäisiin kalevalarunoihin ja Kalevalaan. Se tulkitsee sekä Kalevalaa että Kalevala-tutkijoiden tulkintoja niin teoreettiselta kuin parodiselta pohjalta. Juonellisesti se on huolella fantasioitu rekonstruktio siitä, mitä todella tapahtui myyttisessä historiassamme Väinämöisen ja kumppaneiden aikaan. Kalevala
Kalevalasta tuli 1800-luvulla Suomen autonomiselle suuriruhtinaskunnalle kansakunnan menneisyyden, kansallisuuden, kielen ja kulttuurin tunnuskuva. Sen varaan alettiin rakentaa suomalaista identiteettiä, joka oli tuolloin vielä heiveröisellä pohjalla. Teos nosti Suomen pienen ja tuntemattoman kansan muiden eurooppalaisten tietoisuuteen. Nationalistisen merkityksensä Kalevala säilytti pitkälle 1900-luvulle saakka. Kalevalan sanakirja (1949)
Aimo Turusen laatima teos ilmestyi vuonna 1949 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana, joskin aloitteen siitä oli tehnyt jo aiemmin E. A. Tunkelo, joka toimi myös kirjan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Muut valiokunnan jäsenet olivat Väinö Salminen, Kustaa Vilkuna, E. A. Saarimaa ja Salmisen kuoltua Martti Haavio. Turunen aloitti teoksen laatimisen vuonna 1939, mutta hänen varusmiespalveluksensa, sota-aika ja väitöskirjatutkimuksensa keskeyttivät sen useiksi vuosiksi. Toimitusvaliokunnan jäsenten ohella Turunen mainitsee teoksen laatimisessa avustaneina henkilöinä Aarne Anttilan, Tyyni Vahterin, Sulo Haltsosen, Jouko Hautalan, Elsa Enäjärvi-Haavion sekä Hannes Tepon. Teoksen kuvituksen on tehnyt pääosin Helena Stackelberg, osa kuvista on kuitenkin Martti Haavion toimittamasta Pienois-Kalevalasta ja kolme värikuvaliitettä on tehty Kansallismuseon painolaatoilla. Teoksen laatimista tuki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ohella Henkivakuutusyhtiö Salama, joka lahjoitti seuralle työtä varten Kalevalan 100-vuotisjuhlan kunniaksi 50 000 markkaa. Kalevala
"Uuden Kalevalan" ilmestymisen jälkeen 1850-luvulla tutkijat, kuten D. E. D. Europaeus, alkoivat vaatia saada tutustua Lönnrotin käyttämiin runotallenteisiin. Lönnrot kuitenkin viivytti niiden julkaisemista, vaikka olikin sitä lupaillut teoksensa alkulauseessa. Tutkijoiden käyttöön tämä hyvin laaja ja järjestämätön käsikirjoituskokoelma tuli vuonna 1874. Tallenteiden ensimmäinen nide "Kalevalan toisintoja" julkaistiin 1888, minkä jälkeen tutkijoilla oli ensi kertaa mahdollisuus ryhtyä selvittämään tarkemmin "Kalevalan" ja kansanrunouden välistä suhdetta. Tästä alkoi väittely siitä, kuinka paljon "Kalevalaa" tuli pitää Lönnrotin itsensä luomuksena ja kuinka paljon aitona kansanrunoutena. Kun Lönnrotin muokkaus- ja luomistyön laajuus 1880-luvulla selvisi, tekijyyden ongelma ratkaistiin tekemällä Lönnrotista ”viimeinen runonlaulaja”. Kalevala (yhtye)
Kalevala oli kitaristi/basisti Juha ”Lido” Salosen vuonna 1969 perustama suomalainen rock-yhtye. Yhtyeen jäseninä sen alkuvaiheessa olivat muun muassa Remu Aaltonen (laulu, rummut) ja Albert Järvinen (kitara). Remu Aaltonen erotettiin Kalevalasta vuonna 1971, jonka jälkeen hän perusti Hurriganes-yhtyeen, johon Albert Järvinenkin liittyi. Alkuaikojen suoraviivaisemman rockin ajalta ei ole studiolevytyksiä, mutta heidän esiintymisensä Ruisrockissa 1970 tallennettiin. Kalevalamitta
Yksinkertaisimmillaan kerto tarkoittaa saman asian sanomista toisin sanoin peräkkäisissä säkeissä, mutta tähän tyylikeinoon kuuluu paljon muutakin. Peräkkäisissä säkeissä voidaan ilmaista kaksi eri näkökantaa asiaan tai niiden vastakohdat. Kerto voi joskus olla myös säkeen sisäistä, koostua useamman säkeen ryhmistä tai muodostaa luetteloita. "Kalevalassa" kertoa on käytetty paljon runsaammin kuin kansanrunoissa tai uudemmassa kalevalamittaisessa runoudessa. Kalevan kirkko
Kalevan kirkon urut on valmistettu Kangasalan urkutehtaassa. Niissä on 41 äänikertaa, kolme sormiota ja jalkio. Urkujen 16 metriä korkea julkisivu on Pietilöiden suunnittelema. Urkujen koneisto on osittain mekaaninen ja osittain sähköpneumaattinen. Uruissa on kaikkiaan 3 500 pilliä, joista suurin on 6,3 metriä pitkä. Pienimmällä on pituutta vain 1,5 senttiä. Kalevala
Lönnrotin tavoitteeksi muodostui koota runot laajaksi, juonellisesti eteneväksi kertomukseksi Homeroksen "Ilias"- ja "Odysseia"-eeposten mallin mukaan. Hän myös karsi runojen kristillisiä ja muita ”uudenaikaisia” piirteitä, teki muutoksia paikannimiin ja henkilöihin kuten Ilmariseen, koosti yksittäisiä runoja usean runon aineksista ja teki runomittaa koskevia valintoja. Hän lisäksi sepitti tarvittaessa kokonaan uusia säkeitä kansanrunojen aineksista – Lönnrotin sepittämiä säkeitä Kalevalasta on 3 prosenttia. Kalevala
Kalevalalla on ollut suuri merkitys suomalaisen kansallistunteen luojana. Se on myös vaikuttanut laajasti taiteisiin ja tieteisiin. Yhdeksän sairautta
Suomalaisessa mytologiassa yhdeksän sairautta ovat Loviattaren tai vastaavan pahan naispuolisen henkilön lapsia. Sairauksia voi olla muukin määrä, mutta yhdeksän on yleinen määrä, ja se on myös Kalevalassa. Kaleva (sanomalehti)
Kaleva on Oulussa ilmestyvä sitoutumaton sanomalehti. Toimittaja Juho Raappanan vuonna 1899 perustama Kaleva on nykyisin Suomen neljänneksi suurin seitsenpäiväinen sanomalehti. Koirien Kalevala
Koirien Kalevala on Mauri Kunnaksen kuvakirjaversio Kalevalasta. Ensimmäinen painos kuvakirjasta ilmestyi 1992 ja vuonna 2006 siitä ilmestyi uudella tekniikalla tehty versio. Kirjasta on otettu lukuisia uusintapainoksia. Kuvituksena kirjassa on Mauri Kunnaksen versioita Akseli Gallen-Kallelan maalauksista. Kalevala taidemusiikissa
Kalevala on kiinnostanut taidemusiikin säveltäjiä heti ilmestymisensä vuonna 1835 jälkeen, ja sen vaikutus on säilynyt tasaisena vuosikymmenten ajan. Ranskalainen kapellimestari ja musiikkitietelijä Henri-Claude Fantapié keräsi vuonna 1985 luettelon kaikista "Kalevala"-aiheisista sävellyksistä. Hänen laskelmiensa mukaan teoksia oli tuolloin 330. Niiden lukumäärä on kasvanut niin, että niitä oli vuonna 2008 jo noin 500. Kalevala
Turun Akatemian professori Henrik Gabriel Porthan ja hänen oppilaansa Christfried Ganander keräsivät 1700-luvulla kalevalaista sanastoa "Mythologia Fennica" -teokseen. 1800-luvulla suomalaiset kiinnostuivat laajemmin vanhojen kansanrunojen muistiinmerkitsemisestä. Lähes kaikilta maailman kansoilta löytyy eeppisen runouden perinne, ja monissa tapauksissa sitä on myös koottu kirjoitetuiksi eepoksiksi. Länsimaissa tunnetuimmat eepokset Kalevalan syntyaikaan lienevät olleet Homeroksen kirjoittamiksi väitetyt Ilias ja Odysseia. Homeroksen esikuva vaikutti ratkaisevasti Elias Lönnrotin eeposajatuksen heräämiseen, ja Kalevalaakaan tuskin olisi syntynyt ilman edeltäneiden eeposten mallia. Luettelo Kalevalan käännöksistä
Kalevala oli käännetty vuoteen 2010 mennessä kaikkiaan 61 kielelle. Kansalliseepos
Kansalliseepos on eepos-runoelma, jolla on erityistä merkitystä tietylle kansakunnalle ja jonka katsotaan ilmentävän kuvaamaansa kansakunnan luonnetta ja historiaa. Kansalliseepoksia on monenlaisia. Osa niistä perustuu melko suoraan suulliseen kansanrunouteen, joka sitten on tekstualisoitu ja saanut suuren merkityksen kansallisena symbolina, usein nationalismin vaikutuksesta. Toiset kansalliseepokset ovat nimeltä tunnettujen tai anonyymien yksittäisten runoilijoiden teoksia, joissa on saatettu käyttää kansanrunoutta ja muuta kansanperinnettä lähteenä. Suomen kansalliseepos on Kalevala, joka perustuu kansanrunouteen, mutta on juonellisena kokonaisuutena Elias Lönnrotin luomus. Väinämöinen
Kalevalan kertomus poikkeaa kansanrunoista siinä, että Kalevalassa sotka munii Väinämöistä odottavan ilmattaren polvelle eikä siis Väinämöisen polvelle. Kalevalassa yhteenotto lappalaisen Joukahaisen kanssa on myös sijoitettu maailman syntymisen jälkeen. Kalevala
Kristian Huitulan sarjakuvasovitus "Kalevala" (2000) sisältää kaikki Kalevalan 50 runoa alkuperäisellä runomitalla. Kalevala
Kalevalalla on perusteltu niin sotaisuutta (esimerkiksi Jääkärimarssi: "Ja me nousemme kostona Kullervon") kuin rauhanaatettakin (esimerkiksi Ihmisyyden tunnustajat). Kalevala
Kalevalaa on käytetty inspiraationa myös käsitöissä, Suomi 100 -projektinakin tunnettu Kalevala CAL -peitto yhtenä niistä. Kalevala
Kalevala oli käännetty vuoteen 2010 mennessä jo 61 kielelle. Ensimmäisten joukossa se käännettiin ruotsiksi (1841, "Uusi Kalevala" 1864–1868), ranskaksi (1845/1867), venäjäksi (1847/1889), saksaksi (1852), unkariksi (1871), englanniksi (1868, 1888, 1907, 1963, 1989) ja viroksi (1891–1898). Vaikka Kalevalan taustalla olevien alkuperäisrunojen kieli on pääasiassa karjalaa, varsinainen karjalankielinen käännös teoksesta saatiin vasta vuonna 2009, kun Karjalan Kielen Seura julkaisi Zinaida Dubininan tekemän käännöksen aunuksenkarjalaksi. Akseli Gallen-Kallela
Vuonna 1919 perustettu Kalevalaseura otti tehtäväkseen kuvituksen edistämisen ja tuki Gallen-Kallelan työtä.Gallen-Kallela suunnitteli Suur-Kalevalana tunnettua mittavaa kuvitetun Kalevalan toteuttamista useiden vuosikymmenten ajan. Suunnitelman ”Kansallis-Kirjokirjasta” Gallen-Kallela julkaisi vuonna 1909 Valvoja-lehdessä. Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela suunnitteli toteutettavan neljä eri versiota: loistopainos, yleispainos, kansanpainos ja koulupainos. 700-sivuiseksi aiotusta Suur-Kalevalasta Gallen-Kallela ehti toteuttaa noin 75 sivua. Kalevalaisten naisten liitto
Ajatus naisista vaalimassa kalevalaista kulttuuria syntyi kirjailija Elsa Heporaudan ajatuksesta Kalevalan 100-vuotisjuhlissa vuonna 1935. Hän ihmetteli, miksi yleisö pukeutui iltapukuihin ja frakkeihin Suomen kansalliseepoksen juhlapäivänä. Juhlassa ainoana kansallispukuun pukeutunut Heporauta pohti mitä voitaisiin tehdä suomalaisen kansankulttuurin ja kansanperinteen hyväksi. Suomalainen fantasiakirjallisuus
Suomalaiset kirjailijat ovat hyödyntäneet Kalevalaa harvoin fantasiamaailmojen luonnissa. Eino Leino kirjoitti paljon Kalevalaan pohjautuvia tekstejä kuten "Helkavirret". Kalevala (korvetti)
Maaliskuussa 1860 "Kalevalan" miehistöön liittyi amiraali Stanjukovitšin poika, 17-vuotias merikadetti ja tuleva kirjailija Konstantin Mihailovitš Stanjukovitš (1843–1903). Nuorempi Stanjukovitš halusi jättää laivaston, mutta isä oli keisarilta erikseen anomalla saanut hänelle paikan "maailmanympäripurjehdukselle". 30 vuotta myöhemmin Stanjukovitš kuvaili matkan tapahtumia omaelämäkerrallisessa kirjassaan "Вокруг света на «Коршуне»" (Maailman ympäri "Koršunilla"). Kalevala taidemusiikissa
Suomalaisessa ilmapiirissä vaikutti 1930-luvulla ahdas isänmaallisuus, joten "Kalevalastakin" etsittiin pääosin kansallisia perusarvoja. Tästä poikkeuksen muodosti Uuno Klami, jota "Kalevalan" maailma kiinnosti koko uransa ajan. Klami kaavaili "Kalevalasta" jopa 16–18-osaista oratoriota. Hänen neliosainen teoksensa "Kalevala-sarja" sai kantaesityksensä joulukuussa 1933. Hän halusi laajentaa siitä viisiosaisen, mutta scherzosta "Lemminkäisen seikkailut saaressa" tuli niin laaja, että se julkaistiin omana sinfonisena runonaan. Klami sai viisiosaisen sarjansa lopulta valmiiksi 1943. Pavel Filonov
Neuvostoliittolainen kustannusyhtiö Academia julkaisi vuonna 1933 huomattavan painoksen Kalevalasta. Sen suunnittelu edustaa Filonovin johtaman 14 taiteilijan kunnianhimoista pyrkimystä tuottaa yhteinen taideteos. Kalevala on ainoa säilynyt Filonovin koulukunnan näkyvä muistomerkki. Neuvostoliiton poliittinen Suomen attasea Ivan Maiski rohkaisi julkaisun tekemistä, ja kirjoitti sen johdannon. Maiski puuttui kuvittajien työhön kuitenkin niin perusteellisesti, että Filonov totesi hänen olevat kriitikko, jota on vaikea tyydyttää. Vaikka Filonov omistautui työhön 1931–1933, hänen joutumisensa epäsuosioon vaikutti siihen, että Maiskin kirjoittamassa johdannossa ei edes mainita Filonovin ryhmän kuvituksia. Kalevi
Väestörekisterikeskuksen tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2012 loppuun mennessä 143 062 suomalaista miestä ja ainakin yksi nainen on saanut etunimekseen Kalevi. Kalevala
Kai Nieminen kirjoitti teoksen "Kalevala 1999" (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999) Uuden Kalevalan 150-vuotisjuhlan kunniaksi. Teos on kirjoittajan mukaan yritys avata vanhahtavan kielen ja murteellisen ilmaisun lukkoja niin että nykylukija pääsee teokseen sisälle turvautumatta selityksiin. Kaleva (yritys)
Kaleva Oy on suomalainen Oulussa toimiva Pohjois-Suomen suurin viestintäyritys ja Kaleva-konsernin emoyhtiö. Yrityksen päätuote on alueellinen, sitoutumaton päivälehti "Kaleva", joka on myös Oulun talousalueen tärkein ilmoitusmedia. Kaleva-konserni julkaisee myös "Forum24"- ja "Lounais-Lappi"-ilmaisjakelulehtiä. Huhtikuusta 2017 alkaen yhtiön toimitusjohtajana on toiminut Juha Laakkonen. Yhtiö on perustettu 12. tammikuuta 1907. Joulukuuhun 1998 saakka yhtiön nimi oli "Kirjapaino Osakeyhtiö Kaleva" ja sen jälkeen joulukuuhun 2009 saakka "Kaleva Kustannus Oy".Yhtiön hallituksen kokoonpano on seuraava: Sammon salaisuus
Sarjakuvassa on 33 sivua sekä erillinen yksisivuinen epilogi, jossa Ankat palaavat Suomesta Ankkalinnaan. Kaikki Kalevalan henkilöt puhuvat sarjakuvassa kalevalamitalla. Sarjakuvan ankkahahmot ovat vastineita Kalevalan hahmoille: Roope Väinämöiselle, Aku Lemminkäiselle, Pelle Ilmariselle ja Milla Magia Louhelle. Timo Heikkilä
Kalevalan kertomuksessa maailma syntyi linnun munasta, mutta alkuperäisiin kansanrunoihin viitaten Heikkilä esittää, että maailman syntyä edelsi jumal-olentojen yhteenotto. Joidenkin kansanrunojen mukaan aluksi äitijumalatar Iro-neito synnytti kolme poikaa. Yksi poika, Ilmarinen, jäi paikalleen, Heikkilän mukaan alku-Logokseen aurinkoon, kun taas Väinämöinen ja Joukahainen lähtivät yhdessä kulkemaan ”Tietä”. Veljekset alkoivat kuitenkin kulkea erilleen ja joutuivat vastatusten. Näin kuvataan kuinka pimeän Pohjolan langennut jumalolento Joukahainen kääntyi vastustamaan Väinämöistä. Väinämöinen lauloi Joukahaisen suohon, jonka jälkeen katkeroitunut Joukahainen kosti ampumalla Väinämöisen mereen. Väinämöinen ajelehti meressä, kunnes Sotka-lintu muni hänen polvelleen. Munat särkyivät, ja niistä syntyi maailma. Heikkilä esittää Väinämöisen ja Joukahaisen välisen taistelun saaneen alkuun maailmansynnyn, ja että tuo taistelu yhäkin on käynnissä, ja vastavoimien dynamiikallaan pitää yllä maailman olemassaoloa. Näin tuo Kilpalaulannan Väinämöisen ja Joukahaisen yhteisvoima vertautuu sähköön, sen + ja - napoihin. Kalevala (yhtye)
Kalevalan "Anthology"-tupla-cd ilmestyi yhdysvaltalaisella Shroom-levymerkillä vuonna 2004 ja on julkaistu ympäri maailmaa. Remasteroidun kolmannen albumin "Abraham's Blue Refrain" lisäksi julkaisulla on valikoima live-taltiointeja 1970-luvulta sekä Lido Salosen ja Zape Leppäsen reunion-materiaalia viiden kappaleen verran. Uudet kappaleet äänitettiin vuonna 1995 ja mukana olivat muun muassa basisti Pekka Pohjola sekä rumpali Kinde Leskinen (Smack), tuottajana Hannu Leidén.