Milloin USA antoi naisille ääni oikeuden?
Naisten äänioikeus
Yhdysvalloissa naisten äänioikeus oli New Jerseyn osavaltion perustuslaissa jo vuonna 1776, mutta se kumottiin 1807. Myöhemmin naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa vuonna 1920.
Seton Hallin yliopisto
Yliopiston perusti James Roosevelt Bayley vuonna 1856. Sen kampustilat olivat alun perin Madisonissa. Ensimmäiset naiset valmistuivat Seton Hallista vuonna 1937 ja vuonna 1968 se avattiin kokonaan naisille. Vuonna 1948 se sai luvan perustaa oman radioaseman. Oikeustieteellinen tiedekunta perustettiin vuonna 1951, jolloin sen dekaaniksi valittiin Miriam Rooney ensimmäisenä naisena Yhdysvalloissa. Suomen äänioikeuden historia
Vuonna 1955 tehty lainmuutos mahdollisti oteäänestyksen sairaaloissa, Suomen ulkomaisissa edustustoissa ja suomalaisissa laivoissa merellä. Oteäänestys korvattiin vuonna 1969 ennakkoäänestyksellä, joka 1972 määrättiin toimitettavaksi myös suljetuissa laitoksissa, kuten mielisairaaloissa, vankiloissa ja työlaitoksissa. Näin myös suljettujen laitosten asukkaat saivat tosiasiallisen äänioikeuden. Henkikirjojen korvaaminen uudella väestörekisterillä mahdollisti toisen vuoden 1972 lainmuutoksen, jolla annettiin äänioikeus valtiollisissa vaaleissa myös ulkomailla asuville Suomen kansalaisille. Tämä oli ensi kertaa käytössä vuoden 1975 eduskuntavaaleissa. Kunnallisvaalien äänioikeus laajennettiin 1976 koskemaan myös Suomessa vähintään kaksi vuotta asuneita muiden Pohjoismaiden kansalaisia ja 1991 kaikkia vähintään neljä vuotta maassa asuneita ulkomaalaisia. Vuonna 1995 kaikkien Euroopan unionin maiden sekä Islannin ja Norjan Suomessa asuvat kansalaiset saivat kunnallisen äänioikeuden samoilla ehdoilla kuin Suomen kansalaisetkin. Teollinen vallankumous
Höyryvoiman käyttöönotto kirjapainojen teollisissa prosesseissa laajensi suuresti sanomalehtien määrää ja kirjanjulkaisua. Tämä lisäsi lukutaitoa ja vaatimuksia massojen poliittisesta osallistumisesta. Yleinen miesten äänioikeus otettiin käyttöön Yhdysvalloissa, mikä johti suositun kenraali Andrew Jacksonin valintaan 1828 ja nykyaikaisten joukkopuolueiden syntyyn. Britanniassa vuoden vuoden 1832 reformilaki vastasi ongelmaan, joka oli tullut ajankohtaiseksi suurten väestötihentymien syntyessä alueille, joilla ei ollut juuri ollenkaan parlamentaarista edustusta. Tämä laki laajensi äänioikeutettujen joukkoa, loi nykyaikaiset poliittiset puolueet ja aloitti sarjan uudistuksia, jotka jatkuivat aina 1900-luvulle. Ranskassa heinäkuun vallankumous laajensi äänestäjäkuntaa ja muutti maan perustuslailliseksi monarkiaksi. Belgia itsenäistyi perustuslaillisena monarkiana vuonna 1830 erottuaan Yhdistyneiden Alankomaiden kuningaskunnasta, johon oli kuulunut 15 vuotta. Kamppailu liberaalien uudistusten toteuttamiseksi saavutti Sveitsissä sekalaisia tuloksia. Seuraava sarja yrityksiä poliittisen uudistuksen käynnistämiseksi pyyhkäisi Euroopan yli vuonna 1848, vaihtelevin tuloksin. Tämä käynnisti myös massasiirtolaisuuden Euroopasta Pohjois-Amerikkaan – ja myös osiin Etelä-Amerikkaa, Etelä-Afrikkaa ja Australiaa. Ihmisoikeudet Yhdysvalloissa
Rodullinen yhdenvertaisuus on ollut tärkeä kysymys Yhdysvalloissa valtion perustamisen ajoista alkaen. YK:n vuonna 1965 hyväksymää Kaikkinaisen rotusyrjinnän poistamista koskevaa kansainvälistä yleissopimusta valvova YK:n rotusyrjintäkomitea (CERD) arvioi vuonna 2014, ettei Yhdysvallat toteuta sopimuksen velvotteita. Tämä on yksi vain kolmesta yleissopimuksesta, jotka Yhdysvallat on ratifioinut. 
Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista. Hubertine Auclert
Pariisissa hän meni mukaan feministien toimintaan ja ryhtyi ajamaan naisille oikeutta julkisiin virkoihin. Vuonna 1876 hän perusti Société le droit des femmes -järjestön, joka kannatti naisten äänioikeutta. Vuonna 1883 järjestön nimeksi tuli Société le suffrage des femmes. Naisasialiitto Unioni
Unioni naisasialiitto vastusti aluksi Suomen naisyhdistyksen tapaan yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta, mutta vuonna 1904 Ylioppilastalon juhlasalissa pidetyn kokouksen jälkeen päätyi tekemään Miina Sillanpään alustuksen pohjalta ponsia naisten äänioikeuden puolesta. Yliopisto
Naisten yliopistokoulutus tuli yleisesti mahdolliseksi huomattavasti myöhemmin kuin miesten. Suomessa 1850-luvun lopulta naisilla oli vapaa kuunteluoikeus Venäjän yliopistoissa. Helsingissä naisilla oli 1870-luvulta alkaen oikeus anoa erillisoikeutta suorittaa yliopisto-opintoja. Vuonna 1897 he saivat oikeuden liittyä osakuntiin. Oikeuden yliopistossa opiskeluun naiset saivat vasta 1901 ja 1910-luvulla he muodostivat jo 40 % ylioppilaista. Ulysses S. Grant
Grantin vannoessa virkavalansa vuonna 1869 Yhdysvalloissa elettiin jälleenrakennuksena tunnettua ajanjaksoa: sisällissodan hävinneet Etelävaltiot pyrittiin palauttamaan takaisin Unioniin. Presidenttinä Grant pyrki tekemään Etelävaltioiden takaisinliittymisestä mahdollisimman rauhanomaista. Hän armahti useita Konfederaation korkeita virkamiehiä, mutta pyrki samalla turvaamaan vapautettujen mustien oikeuksia Etelävaltioissa. Vuonna 1870 kongressi hyväksyi perustuslain 15. lisäyksen, joka takasi kaikille mustille äänioikeuden kaikkialla Yhdysvalloissa. Lisäyksen ansiosta niin kutsutut Black Codes -lait saatiin estettyä. Grant hyväksyi myös useita ääriliikkeiden, kuten kuuluisaksi nousseen Ku Klux Klanin, toimintaa rajoittavia lakeja. Hän myös joutui turvautumaan usein liittovaltion asevoimiin mustien ja valkoisten välisten konfliktien taltuttamiseksi. Tästä syystä osa kansalaisista arvosteli Grantia osavaltioiden oikeuksien rikkomisesta, osa taas liian löyhästä suhtautumisesta rasistisiin liikkeisiin. Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824
Yhdysvaltain presidentinvaalit 1824 olivat järjestyksessään 10. Yhdysvaltain presidentinvaalit, jotka järjestettiin 26. lokakuuta – 2. joulukuuta 1824. Vaalit käytiin neljän demokraattis-republikaanisen puolueen jäsenen kesken. Heistä kukaan ei saanut ehdotonta enemmistöä valitsijamiesäänissä, joten presidentin valinta siirtyi Yhdysvaltain edustajainhuoneen vastuulle perustuslain 12. lisäyksen nojalla. 9. helmikuuta 1825 edustajainhuone valitsi John Quincy Adamsin presidentiksi. Hänestä tuli ensimmäinen presidentti, joka oli hävinnyt vaaleissa kansanäänissä. Suffragetti
Suffragetit lopettivat terrorikampanjansa, kun Britannia liittyi ensimmäiseen maailmansotaan 4.8.1914. Pankhurstien mukaan taistelu Saksaa vastaan oli tärkeämpää kuin tasa-arvovaatimukset, ja suffragetit eivät "voi olla missään tapauksessa pasifisteja". Emmeline Pankhurst vaati miehiä rintamalle ja yleistä asevelvollisuutta sekä naisille pakkotyötä sodan hyväksi. Vain liikkeen pieni vähemmistö kuitenkin vastusti sotaa.
Heti sodan jälkeen parlamentti sääti äänioikeuden yli 30-vuotiaille naisille ja miehille. Vuonna 1928 yli 21-vuotiaat saivat äänioikeuden. Yhdysvalloissa naisten äänioikeus astui voimaan 1920, Suomessa jo 1906, Uudessa-Seelannissa 1893, Mansaarella 1881 ja Wyomingissa 1869. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Nälänhädän seurauksena oikeisto hävisi toisen kamarin vaalissa 1917, ja niinpä syntyi liberaalien ja sosiaalidemokraattien enemmistö, joka oli naisten äänioikeuden puolesta, ja jopa yhtäläisen äänioikeuden puolesta, joka ei olisi riippunut palkasta. Oikeistovaltainen ensimmäinen kamari kuitenkin kaatoi  tällaisen ehdotuksen keväällä 1917. Mutta koska se ei halunnut ottaa yleislakon, vallankumouksen ja tasavallan tulemisen riskiä, se muutti kantaansa ja äänesti 17. joulukuuta 1918,  jolloin liberaali Nils Edén oli pääministerinä, yhtäläisen ja yleisen äänioikeuden, myös naisille, alkaen  Ruotsin kunnallisvaaleista. Lisäpäätöksen kautta 24. toukokuuta 1919 ja  perustuslain muutoksen kautta 1921 voitiin ottaa käyttöön yhtäläinen ja yleinen äänioikeus naisille myös valtiopäivien toisen kamarin vaaleissa. Toisen kamarin vaalit 1921 olivat siten ensimmäiset toisen kamarin vaalit, joihin naiset osallistuivat. Äänioikeus toisen kamarin vaaleissa oli sillä Ruotsin kansalaisella, joka oli täyttänyt 23 vuotta vaalivuotta edeltävänä vuonna. Äänioikeutta ei ollut sillä, joka ei ollut suorittanut asevelvollisuutta, jota ei ollut julistettu täysivaltaiseksi, joka oli asetettu konkurssiin, joka oli pysyvästi köyhäinhoidon huoltama tai joka oli tuomittu rikoslain nojalla menettämään äänioikeutensa. Suomen äänioikeuden historia
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntavaaleissa äänioikeus määräytyi vuoden 1869 kirkkolain mukaisesti perheittäin ja perheenpää äänesti koko perheen puolesta. Äänimäärä oli sidottu siihen osuuteen, jolla perhe osallistui papin palkkaukseen, mutta kenelläkään ei saanut olla enempää kuin 1/6 seurakunnan äänistä. Yleinen äänioikeus tuli seurakuntavaaleihin kirkolliskokouksen päätöksellä 1913. Äänioikeus oli muutoin yhtäläinen, paitsi että yli 40-vuotiaat saivat yhden lisä-äänen ja yli 10 vuotta naimisissa olleet toisen. Naiset hyväksyttiin vaalikelpoisiksi muihin kirkon luottamustehtäviin paitsi kirkolliskokousedustajiksi vuonna 1923. Järjestelmä korvattiin täysin yhtäläisellä äänioikeudella 1953. Vuonna 2008 säädetyllä lailla äänioikeusikäraja alennettiin kirkollisissa vaaleissa kirkkoherranvaalia lukuun ottamatta 16 vuoteen. Susan B. Anthony
Yhdysvaltain vuoden 1872 presidentinvaalien aikaan naisilla ei maassa vielä ollut äänioikeutta, mutta tästä huolimatta 1. lokakuuta, neljä päivää ennen vaaleja, Anthony ja 49 muuta naista marssivat kotikaupunkinsa Rochesterin äänestyspaikalle ja vaativat, että heidät rekisteröitäisiin äänestäjiksi. He vetosivat Yhdysvaltain perustuslain 14. lisäykseen, joka oli vasta äskettäin astunut voimaan. Lisäyksessä julistettiin, että kaikki Yhdysvalloissa syntyneet olivat maan kansalaisia ja että kansalaisille kuului tiettyjä oikeuksia. Anthonyn mukaan noihin oikeuksiin sisältyi äänioikeus ja naisilla Yhdysvaltain kansalaisina oli siis oikeus antaa äänensä vaaleissa. Ensimmäinen sortokausi
Heinäkuussa 1906 päätetty eduskuntalaitoksen uudistus oli laajentanut äänioikeutettujen määrän miljoonaan. Äänioikeus myönnettiin naisille ja alemmille yhteiskuntaluokille ja niille ylempien luokkien edustajille, jotka eivät olleet mahtuneet entisten säätyjen puitteisiin. Suomen äänioikeuden historia
1880-luvulta alkaen fennomaanit alkoivat vaatia porvarissäädyn vaaliin yleistä 10 äänen äänikattoa, kun taas ruotsinkieliset liberaalit olivat äänioikeusreformien suhteen varsin pidättyväisiä ja konservatiivisimmat svekomaanit kannattivat pääsääntöisesti rajattomia ääniasteikkoja. Fennomaanien päätavoite oli vallata enemmistö porvarissäädyssä, koska hallitsemalla tämän jälkeen kolmea säätyä he olisivat saaneet suvereenin vallan valtiopäivillä. Vastaavasti yleinen 25 äänen äänikatto vastasi liberaalien keskivertokannattajien tulotasoa, joten heillä ei ollut syytä vaatia radikaaleja muutoksia. Vuoden 1885 valtiopäivillä nuorten fennomaanien johtajat nostivat jo esiin ajatuksen yhtäläisestä äänioikeudesta, mutta vielä seuraavan kahden vuosikymmenen ajan kamppailu käytiin lähinnä porvarissäädyn ääniasteikoista. Useat suomenkieliset kaupungit siirtyivät yksitellen alempiin äänikattoihin 1800-luvun loppuvuosina. Aivan viimeisissä säätyvaltiopäivien vaaleissa vuonna 1905 muutama kaupunki käytti peräti kahden äänen äänikattoa. Valtiopäivillä esitykset äänioikeuden laajentamisesta eivät kuitenkaan menestyneet säätyjen jarrutuksen ja osaksi myös Venäjän vanhoillisuuden vuoksi.
Nuorsuomalaisten tavoitteeksi tuli 1890-luvulla ääniasteikkojen korvaaminen yhtäläisellä äänioikeudella porvaris- ja talonpoikaissäädyssä, joskaan ei vielä yleinen äänioikeus. Naisten äänioikeus nousi valtiopäiväkeskusteluun vasta 1890-luvun jälkipuoliskolla ja ensimmäinen aloite siitä tehtiin vuonna 1897. Aloitteen tekijä oli porvarissäätyä edustanut Ivar Alexander Kyander. Vuonna 1884 perustettu Suomen Naisyhdistys oli jo aiemmin vaatinut naisille kunnallista vaalikelpoisuutta ja valtiollista äänioikeutta. Yleistä, yhtäläistä ja välitöntä ääni- ja vaalioikeutta sekä miehille että naisille asettui ensimmäisenä vaatimaan Suomen Työväenpuolue perustavassa kokouksessaan Turussa 1899. Forssan kokouksessa 1903 listalle lisättiin vielä parlamentin yksikamarisuus. Porvarillisista puolueista yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sisällytti ohjelmaansa ensimmäisenä Suomalainen puolue lokakuussa 1904. Suomi 1950-luvulla
Yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden aikaa oli Suomessa eletty puolisen vuosisataa. Äänioikeusikäraja oli 21 vuotta vuosina 1944–1969. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 21 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Äänestysaktiivisuus 1950-luvun eduskuntavaaleissa oli 75–80 %. Japanin parlamentti
Sodan jälkeen vuonna 1947 hyväksytty uusi Japanin perustuslaki loi aiempaa demokraattisemman järjestelmän ja sen mukaan parlamentti nimettiin "Valtionkokoukseksi". Äänioikeus laajennettiin ensimmäistä kertaa koskemaan naisia, Kizoku-in lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin suorilla vaaleilla valittava ylähuone. Keisarin valtaoikeuksia supistettiin ja hänelle jäi vain nykyinen seremoniallinen rooli. Parlamentti julistettiin "valtiovallan korkeimmaksi elimeksi" (artikla 41). Kaikki parlamentin vaalit järjestettiin siirtämättömän yhden äänen vaalitavalla. George Washington
Myös äänioikeutta oltiin vähitellen laajentamassa. Vuonna 1789 vain noin 50–75 % Yhdysvaltain aikuisista, valkoisista miehistä sai äänestää. Vuonna 1790 Vermontin osavaltio kuitenkin antoi äänioikeuden kaikille vapaille miehille, ja sitä seurasivat Kentucky (1792) ja Tennessee 1796. Tosin Tennesseessä äänioikeuden sai vasta puolen vuoden kyläyhteisössä asumisen jälkeen. Vuoden 1792 presidentinvaaleissa vain kuusi viidestätoista osavaltiosta valitsi valitsijamiehet vaaleilla ja äänioikeuden määritelmä vaihteli osavaltioittain. Yhteensä ääniä annettiin vain 13 000. Washington suuntautui yhä enemmän Hamiltonin federalistien linjalle, mutta Jeffersonkin myönsi, että hän oli tärkeä kansakunnan yhdistäjä. Washingtonin valinta toiselle kaudelle oli yksimielinen. Reconstruction Amendments
Reconstruction Amendments -lisäyksillä pyrittiin antamaan oikeuksia niille yksilöille, joilla niitä ei vielä ennen sisällissotaa ollut. Perustuslain 13. lisäys kielsi orjuuden, 14. lisäys määritteli tarkemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saamista ja 15. lisäys antoi kaikille miehille, ihonväristä tai taustasta huolimatta, oikeuden äänestää vaaleissa. Naisasialiike Suomessa
Suomessa naiset saivat ensimmäisenä Euroopassa sekä äänioikeuden että vaalikelpoisuuden 1906. Poliittinen innostus sukupuolten tasa-arvon puolesta jäi laimeaksi äänioikeudesta huolimatta. Poliittisiin puolueisiin perustetut naisosastot ja -järjestöt toimivat kuitenkin sosiaali- ja kulttuurivalistustyön kautta. Woman’s Journal
Woman’s Journal oli vuosina 1870–1931 julkaistu yhdysvaltalainen aikakauslehti. Lehden perustivat Lucy Stone ja Henry Blackwell ja se toimi naisten äänioikeutta kannattavan American Woman Suffrage Associationin virallisena julkaisuna. Vuosina 1917–1927 lehteä julkaistiin nimellä Woman Citizen. Suomen äänioikeuden historia
Keisarikunnan huono menestys sodassa Japania vastaan laukaisi Venäjällä vallankumouksen vuoden 1905 aikana ja lokakuun lopussa tsaari Nikolai II myöntyi antamaan lokakuun manifestin, jossa luvattiin perustaa laajalla äänioikeudella valittava lakia säätävä parlamentti eli duuma. Myös Suomessa puhkesi suurlakko, jonka aikana työväenliike sai ajettua läpi vaatimuksensa äänioikeusuudistuksesta. Asiaa ei osin työväen toiveiden mukaisesti saanut ratkaista kansalliskokous, vaan sen hyväksyminen jäi vanhan järjestelmän käsiin. Tsaarin 4. marraskuuta Suomelle antamaan marraskuun manifestiin sisältyi toimeksianto uudelle senaatille valmistella yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuva valtiopäiväjärjestys, mikä oli perustuslaillisten ja venäläisen esivallan myönnytys työväenliikkeelle ja kansanjoukoille. Poikkeuksellinen kumouksellinen tilanne mahdollisti vain hieman aiemmin mahdottomina pidettyjen uudistusten toteuttamisen ja toisaalta konservatiiviset tahot katsoivat välttämättömäksi taipua radikaalien vaatimuksiin.
Uusi Mechelinin senaatti nimitti 4. joulukuuta 1905 eduskuntauudistusta valmistelemaan 14-henkisen komitean, jonka puheenjohtajaksi tuli professori Robert Hermanson ja jäseniksi ruotsalaisista Emil Schybergson, Felix Heikel ja T. J. Boisman, nuorsuomalaisista P. E. Svinhufvud, Th. Rein, E. N. Setälä ja Santeri Alkio, vanhasuomalaisista J. R. Danielson-Kalmari, J. K. Paasikivi ja Juho Torppa sekä sosiaalidemokraateista Edvard Valpas, Heikki Lindroos ja Yrjö Sirola. Naisten vaalioikeus hyväksyttiin komiteassa lähes keskusteluitta, mutta naisten vaalikelpoisuudesta jouduttiin äänestämään lähinnä ruotsalaisten vastustaessa sitä. Vain puheenjohtaja Hermanson vastusti molempia ja jätti yksinään komiteamietintöön vastalauseensa naisten äänioikeudesta. Miesten osalta yleinen vaalioikeus ja -kelpoisuus oli jo etukäteen selvä komitean toimeksiannon johdosta. Vaalioikeuden alaikärajaksi komitea esitti vanhaa 21 vuotta, mutta vaalikelpoisuuteen 24 vuotta. Pitkän kiistelyn jälkeen komitea pääti myös, että eduskunnasta tulisi yksikamarinen ja vaalitavasta suhteellinen. Se jätti mietintönsä 28. helmikuuta 1906. Lopullisessa laissa äänioikeus toteutui komitean esittämässä muodossa, tosin senaatin esityksestä myös vaalioikeuden ikäraja korotettiin 24 vuoteen – äänioikeutetun tuli olla täyttänyt 24 vuotta ennen vaalivuotta. Viimeiset säätyvaltiopäivät hyväksyivät lopulta uuden valtiopäiväjärjestyksen ja vaalilain 1. kesäkuuta 1906 oleellisilta osiltaan muuttumattomina ja keisari vahvisti ne 20. heinäkuuta. Venäjä hyväksyi radikaalin uudistuksen, sillä se ei kuitenkaan kaventanut hallitsijan valtaoikeuksia Suomessa.
Ensimmäiset eduskuntavaalit pidettiin 15.–16. maaliskuuta 1907. Siihen asti muita Euroopan maita demokratian suhteen jäljessä ollut Suomi siirtyi niiden edelle. Suomessa naiset saivat ensimmäisinä Euroopassa sekä vaalioikeuden että -kelpoisuuden ja uuteen eduskuntaan valitut 19 naisedustajaa olivat maailman ensimmäiset naispuoliset kansanedustajat. Säätyvaltiopäivien ajan lopulla äänioikeutettuja oli Suomessa noin 126 000, mutta ensimmäisissä eduskuntavaaleissa 1 272 873, eli eduskuntauudistus kymmenkertaisti valitsijakunnan. Myös moderni puoluelaitos syntyi Suomessa yleisen äänioikeuden myötä vuoden 1906 aikana. Lady Bird Johnson
Lady Bird oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen miehensä Lyndon B. Johnsonin ollessa presidenttinä 1963–1969. Lyndon B. Johnson nousi Yhdysvaltain presidentiksi salamurhatun John F. Kennedyn jälkeen. Lady Bird Johnson jäi leskeksi miehensä kuoltua sydänkohtaukseen 1973. Naisten äänioikeus
Naisten äänioikeus on taloudellinen ja poliittinen uudistus, joka antaa naisille oikeuden äänestää. Äänioikeus ei kuitenkaan aina merkinnyt vaalikelpoisuutta eli naisten mahdollisuutta asettua ehdolle vaaleissa. Suomen äänioikeuden historia
Kunnallisvaalien äänioikeusikäraja oli ollut jo vuodesta 1919 21 vuotta, mutta valtiollisissa vaaleissa se laskettiin takaisin 21 vuoteen vasta 1944. 1960- ja 1970-luvuilla äänestysikärajaa alennettiin vielä neljästi: kunnallisvaalien äänioikeusikäraja alennettiin 20 vuoteen 1968 ja valtiollisten vaalien 1969; vaalioikeuden ikäraja laskettiin kaikissa vaaleissa 18 vuoteen vuonna 1972 ja myös vaalikelpoisuuden vuonna 1976. Vuonna 1995 siirrettiin vielä äänioikeuden määräytymispäivä vaalivuotta edeltävän vuoden viimeisestä päivästä itse vaalipäivään, mikä keskimäärin alensi ikärajaa noin puolella vuodella. Pikemminkin ikärakenteen muutoksen kuin äänioikeusikärajan alentamisen vuoksi on äänioikeutettujen suhteellinen osuus väestöstä kasvanut suuresti: vuonna 1907 heitä oli 45,0 %, vuonna 2003 jo 80,9 %. La Citoyenne
La Citoyenne oli ranskalainen feministinen sanomalehti, jota Hubertine Auclert julkaisi Pariisissa 1881–1891. Se alkoi ilmestyä 13. helmikuuta 1881 ja ilmestyi joka toinen kuukausi. Lehti oli ensimmäinen naisten äänioikeutta ajava lehti. Se ajoi hyvin voimakkaasti naisten vapautusta ja lainsäädännön muuttamista niin, että naisen asema olisi tasa-arvoinen. Lehti vaati naisille oikeutta toimia julkisissa viroissa ja esitti, että naista alentavat lait olisivat jääneet hyväksymättä, jos niitä säädettäessä olisi kuultu naisia. Lehteen kirjoittivat monet huomattavat feministit kuten Marie Bashkirtseff. Kansainvälinen naistenpäivä
Kansainvälistä naistenpäivää vietettiin ensimmäisen kerran 19. maaliskuuta 1911, jolloin Itävallassa, Tanskassa, Saksassa ja Sveitsissä järjestettyihin kokoontumisiin osallistui yli miljoona naista ja miestä. He vaativat naisille äänioikeutta, työoikeutta, oikeutta ammattikoulutukseen ja työsyrjinnän lopettamista. Ensimmäisen maailmansodan aikaan naistenpäivä liittyi rauhanliikkeeseen. Sen seurauksena päivän vietto levisi vuonna 1913 myös Venäjän keisarikuntaan. Muualla Euroopassa naiset protestoivat myös sotaa vastaan. Hillary Clinton
Bill Clinton valittiin Yhdysvaltain presidentiksi vuonna 1992. Tällöin Hillary Clintonista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen, ja hän alkoi käyttää yhdistelmänimeä Hillary Rodham Clinton. Aktiivisen roolin presidenttikampanjassa ottanutta Hillarya on pidetty yhtenä sen onnistumiseen vaikuttaneista ratkaisevista tekijöistä. Ensimmäisenä naisena Clinton vieraili yhteensä 79:ssä maassa, mukaan lukien Intiassa ja Pakistanissa, joissa hän otti kantaa maiden tasa-arvotilanteen parantamiseksi. Reform Act (1884)
Vuonna 1918 toteutettu neljäs vaaliuudistus antoi lopulta äänioikeuden käytännössä kaikille miehille ja pääosalle naisista. Alma Forstén
Poliittisessa toiminnassa Alma Forstén kannatti yleistä äänioikeutta, tosin vasta sen jälkeen kun kansan syvät rivit ovat tutustuneet oman maan kehitykseen, sen lakeihin ja yhteiskuntajärjestelmään. Hänet valittiin 1905 Naistenliiton unionin ja Marttaliiton edustajana puhumaan yleisen äänioikeuden puolesta joukolle kansanedustajia ja kun naiset saivat ensimmäisen kerran osallistua 1907 eduskuntavaaleihin, oli Alma Forstén Nuorsuomalaisen puolueen ehdokkaana.. Hänen vaalilauseensa käsittelivät pienviljelijöiden olojen kohottamista, kansanvaltaa, laillisuutta sekä raittiusaatetta. Alma Forstén tuli vaaleissa valittujen kansanedustajien Tahvo Riihelän ja Jonas Castrénin varajäseneksi Ihmisoikeudet
Valistuksen ajalla ihmisoikeuksien edistämisen merkkipaaluja olivat Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus vuonna 1776 jossa julistettiin kaikkien ihmisten olevan vapaita ja tasa-arvoisia lain edessä, lakkautettiin säätyerioikeudet sekä taattiin muun muassa uskonnonvapaus, sananvapaus ja omaisuuden suoja. Ensimmäistä kertaa toteutui myös se ajatus, että hallitus saa hallita vain hallittujen suostumuksella. Ranskan ihmisoikeuksien julistuksessa 1789 merkittävää oli muun muassa kansalaisten tasa-arvon ja henkilökohtaisen vapauden turvaaminen. Ihmisoikeudet Yhdysvalloissa
"The New York Times" paljasti vuonna 2006, että Yhdysvaltojen hallitus salakuunteli luvattomasti yhdysvaltalaisia laajasti ainakin 3 vuoden ajan ilman tuomioistuimen lupaa. Useat isot teleyhtiöt osallistuivat viranomaisten kanssa puhelimien, faxien ja sähköpostiyhteyksien vakoiluun. Hallituksen lakimiehen mukaan salakuuntelu kuuluu presidentin sodanaikaisiin valtuuksiin. Perustuslain mukaan vain kongressi voi julistaa sotatilan, mitä se ei ole tehnyt 2000-luvulla. Kongressi kumosi Bushin aloitteet salakuunteluun vuosina 2006 ja 2007. Ida Husted Harper
Vuonna 1887 Harper auttoi organisoimaan indianalaisen naisten äänioikeusyhdistyksen. Hänestä tuli uuden yhdistyksen sihteeri. Vuonna 1896 Harper liittyi National American Woman Suffrage Associationiin, kansalliseen naisten äänioikeuden yhdistykseen, eli NAWSA:an. Yhdessä Susan B. Anthonyn, Elizabeth Cady Stantonin ja Matilda Joslyn Gagen kanssa Harper kirjoitti neliosaisen teossarjan "History of Woman Suffrage", joka kertoi nimensä mukaisesti naisten äänioikeuden historiasta. Myöhemmin Harper myös kirjoitti elämäkerran Anthonysta. "The Life and Work of Susan B. Anthony" julkaistiin kolmena osana vuosien 1898–1908 välisenä aikana. Vuonna 1922 naiset saivat äänioikeuden Yhdysvalloissa, ja Harper päivitti teosta "History of Woman Suffrage" kahdella uudella osalla, jotka julkaistiin molemmat vuonna 1922. Susan B. Anthony
Neljä vuotta Syracusen kokouksen jälkeen Anthony liittyi erääseen orjuutta vastustaneeseen järjestöön. Hän näki afrikkalaisamerikkalaisten orjuuden ja naisten aseman välillä yhtäläisyyksiä ja yritti saada nämä kaksi järjestöä yhteistyöhön. Puhuessaan yhdeksännessä naisten valtakunnallisessa kokouksessa Anthony kyseenalaisti valkoisen miehen ylivertaisen aseman yhteiskunnassa vetoamalla Yhdysvaltain perustuslakiin. Tuloksena oli ”Tasavertaisten oikeuksien yhdistys” (), joka ajoi sekä mustien että naisten asemaa. Vuonna 1869 yhdistys antoi tukensa perustuslain 15. lisäykselle, joka takasi äänioikeuden ihonväristä riippumatta. Lisäys olisi kuitenkin tuonut äänioikeuden esimerkiksi vain mustille miehille, mutta ei yhdellekään naiselle. Anthony ei enää halunnut tukea yhdistystä, joka ei ajanut naisten oikeuksia, ja omistautui tästä eteenpäin kokonaan naisten liikkeelle. Yhdysvaltain perustuslain 15. lisäys astui voimaan alkuvuodesta 1870. Demokratian historia
Vuoden 1688 mainion vallankumouksen jälkeen vuonna 1689 säädettiin Englannin Bill of Rights, joka vahvisti tietyt kansalaisten perus­oikeudet ja lisäsi parlamentin vaikutusvaltaa. Äänioikeus pysyi vieläkin yläluokkaisen vähemmistön erioikeutena, minkä vuoksi vielä vuonna 1780 alle kolme prosenttia väestöstä saattoi äänestää parlamentin vaaleissa. Vaali­oikeus­järjestelmään liittyi historiallisista syistä epä­johdon­mukaisuuksia. Niinpä joillakin vanhoilla, aikojen kuluessa melkein autioituneilla asutuskeskuksilla (ns. lahonneilla kauppaloilla) oli yhä oikeus valita edustaja parlamenttiin, kun taas monilla suuriksikaan kasvaneilla uudemmilla kaupungeilla ei ollut. Ruotsin historia
Vuonna 1907 miehet saivat yleisen äänioikeuden, naiset vuonna 1919. Kansainvälinen naistenpäivä
Amerikan sosialistipuolueen julistuksen mukainen ensimmäinen Yhdysvaltain kansallinen naistenpäivä julistettiin olevan 28. helmikuuta 1909, vuoden 1908 vaatetyöläisten lakon kunniaksi. Edusmiehyys
Edusmiehyys periytyi keskiajan yhteiskuntajärjestyksestä, jossa mies oli yleensä kaikissa oikeustoimissa vaimonsa ja lastensa edusmies. Suomessa naimisissa olevan naisen itsenäisyyden puuttuminen oikeudellisissa asioissa jatkui vuoden 1930 alkuun saakka, jolloin aviomiehen edusmiehyys päättyi nykyisen avioliittolain tullessa voimaan. Naimattoman naisen oikeudellinen täysivaltaisuus alkoi 1864, jolloin naittajanvalta poistettiin. Vuonna 1889 annettiin laki aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista, ja 1906 naiset saivat äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden. Guam
Guamista tuli Yhdysvaltain laivaston alaisuudessa vuonna 1950 territorio, jota hallinnoi suoraan Yhdysvaltain sisäministeriö. Guam alkoi 1970-luvulla siirtyä hiljalleen edustukselliseen itsehallintaan. Kuvernööri valittiin vaaleilla ensimmäisen kerran vuonna 1970, ja vuonna 1972 Guamille annettiin oikeus lähettää äänioikeudettoman edustajan Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Office of Insular Affairsin alaisuuteen Guam siirtyi vuonna 1995. Azerit
Azerinaiset ovat historiallisesti kamppailleet miesten valta-asemaa vastaan mutta saavuttaneet huomattavasti 1900-luvun aikana. Azerbaidžanissa naisille annettiin äänioikeus vuonna 1919. Naiset ovat saavuttaneet länsimaalaistyylisen tasa-arvoisen aseman suurissa kaupungeissa, kuten Bakussa, vaikka maaseudulla vallitsevatkin perinteisemmät näkemykset. Eräs erityisen yleinen ongelma on väkivalta naisia kohtaan, erityisesti maaseutualueilla. Rikoksista, kuten raiskauksista, rangaistaan Azerbaidžanissa ankarasti mutta niitä raportoidaan vain harvoin, samoin kuin monissa muissa entisen Neuvostoliiton osissa. Azerinaiset pakotettiin "luopumaan hunnusta", minkä suhteen käytännöt ovatkin Azerbaidžanin tasavallassa ja Iranin Azerbaidžanissa huomattavan erilaiset. Naiset ovat aliedustettuja politiikassa, mutta he ovat saavuttaneet korkeita asemia parlamentissa. Azerinainen on Azerbaidžanin korkeimman oikeuden päätuomari, ja kaksi muuta naista toimii tuomareina perustuslakituomioistuimessa. 6. marraskuuta 2002 Azerbaidžanin parlamentin edustajista 12 prosenttia oli naisia (15 edustajaa). Azerbaidžanin tasavalta on myös yksi harvoista muslimivaltioista, jossa abortti on saatavilla tarvittaessa. Suomen äänioikeuden historia
Porvoon valtiopäivillä 1809 ja vuodesta 1863 alkaen kokoontuneilla Suomen säätyvaltiopäivillä noudatettiin aluksi Ruotsin aikaista lainsäädäntöä, jonka pohjalle myös vuoden 1869 valtiopäiväjärjestys muotoiltiin. Siihen sisällytettiin muodollisesti myös kansanedustuksen periaate, sillä ensimmäisen pykälän mukaan valtiopäiville kokoontuneet säädyt edustivat Suomen kansaa. Äänioikeusikäraja oli kaikissa säädyissä 21 vuotta, joka oli myös täysi-ikäisyyden raja. Leo Mechelin
Vaikka Mechelin suhtautui itsekin edelleen varauksellisesti eduskunnan yksikamarisuuteen ja naisten äänioikeuteen, juuri hän ajoi arvovallallaan lopulta molemmat senaatissa läpi ja puolusti sitten lakiesityksiä sekä venäläisten tarkastuskomiteassa että valtiopäivillä. Erityisesti oikeusoppineet senaattorit Mechelin, Ståhlberg ja Wrede korostivat, että naisten ääni- ja vaalioikeutta ei saa erottaa toisistaan. Ei verotusta ilman edustusta
”Ei verotusta ilman edustusta” () on Yhdysvaltojen itsenäistymishistoriaan liittyvä sanonta, jonka alkuperä sijoittuu 1750- ja 1760-luvuille. Se tiivisti tuolloisissa brittiläisissä siirtokunnissa ensisijaisena pidetyn epäkohdan, joka oli yksi merkittävimmistä syistä Amerikan vallankumoukseen. Monet tuon ajan siirtokuntalaisista uskoivat, että kun heillä ei ollut suoraa edustusta etäisessä Britannian parlamentissa, verojen säätäminenkin oli laitonta, sillä Englannissa vuonna 1689 hyväksytyssä Bill of Rightsissa kiellettiin uusien verojen säätäminen ilman parlamentin suostumusta. Koska heillä ei ollut perinteisiä Rights of Englishmen -oikeuksia, verotusoikeudetkin olivat heistä perustuslain vastaisia. Lasten oikeudet
YK:n Lapsen oikeuksien julistus esitettiin Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksessa 20. marraskuuta 1959, mutta vasta vuonna 1989 hyväksytystä lapsen oikeuksien yleissopimuksesta tuli laajimmin ratifioitu ihmisoikeussopimus, jonka ulkopuolella on ainoastaan yksi maa, Yhdysvallat. Sopimus on yleisesti hyväksytty käsitys siitä, mitä oikeuksia kaikilla lapsilla pitäisi olla " ihonväriin, sukupuoleen, kieleen, uskontoon, poliittisiin mielipiteisiin, kansallisuuteen, etniseen tai sosiaaliseen alkuperään, varallisuuteen, vammaisuuteen tai syntyperään" katsomatta. Lucy Webb Hayes
Puolisonsa päästessä ensin Yhdysvaltain kongressiin ja myöhemmin Ohion kuvernööriksi Lucy Hayes osallistui itsekin aktiivisesti kongressin debatteihin ja teki paljon hyväntekeväisyystyötä. Hyväntekeväisyystyönsä ansiosta Lucy Hayes nautti ohiolaisten suosiota. Rutherford Hayesin presidentinvaalivoiton myötä Lucysta tuli vuonna 1877 Yhdysvaltain ensimmäinen nainen. Valkoisessa talossa Lucy Hayes muistetaan päätöksestään tarjoilla Valkoisen talon vieraille vain alkoholittomia juomia, mistä hän sai liikanimen ”Limonadi-Lucy” (). Lucy Hayes ei kuitenkaan kannattanut alkoholin kieltolakia eikä vastustanut muiden alkoholinkäyttöä, vaan Valkoisen talon alkoholikielto otettiin käyttöön poliittisista syistä: kansalaiset kannattivat alkoholikieltoa ja kielto toi Rutherfordille uusia äänestäjiä. Alkoholikiellon lisäksi Lucy Hayes muistetaan lapsille vuosittain Valkoisen talon takapihalla järjestettävän munanvierityskilpailun aloittajana. Harry Blackmun
Vuonna 1973 korkein oikeus antoi päätöksensä tapauksessa Roe vastaan Wade, joka oli ensimmäisiä korkeimpaan oikeuteen asti vietyjä aborttikiistoja. Siinä oli kyse abortista, joka oli useassa osavaltiossa kielletty rikoslailla. Blackmun laati oikeuden enemmistön kannan, jonka mukaan Yhdysvaltain perustuslain takaama oikeus yksityisyyteen on ”niin laaja että se kattaa myös naisen oikeuden päättää raskauden keskeyttämisestä”. Lausunto hyväksyttiin äänin 7–2, ja Blackmunista tuli päätöksen symboli. Abortin vastustajat ottivat hänet kohteekseen, lähettivät hänelle kymmeniätuhansia kirjeitä ja häiriköivät häntä vielä vuosia päätöksen jälkeen. Sydämen ääni (elokuva)
"Sydämen äänen" käsikirjoitti Alice D. G. Miller Adela Rogers St. Johnsin tarinan pohjalta. Metro-Goldwyn-Mayer – silloinen Metro-Goldwyn Pictures Corporation – toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-illan 23. helmikuuta vuonna 1925. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 4. tammikuuta vuonna 1926. Ilmestyessään "Sydämen ääni" sai ylistävät arvostelut kriitikoilta. "Sydämen ääni" julkaistiin DVD:lle Yhdysvalloissa 19. tammikuuta vuonna 2010. Sveitsi
Sveitsin naiset saivat äänioikeuden valtioliiton vaaleissa vuonna 1971, viimeisten valtioiden joukossa Euroopassa. Vielä vuoden 1959 kansanäänestyksessä aiheesta äänioikeus tyrmättiin 67 prosentin äänestäneistä vastustaessa lainmuutosta. Kantonitasolla naisten äänioikeus ulottui koko Sveitsin kattavaksi vasta vuonna 1990, jolloin Appenzell Innerrhodenin naiset saivat äänioikeuden valtioliiton tuomioistuimen tulkittua paikallisen lainsäädännön perustuslain vastaiseksi. Uusi-Seelanti
1860-luvulla kärjistyneet maorien ja uudisasukkaiden väliset maakiistat, etenkin Pohjoissaarella, saivat kuitenkin aikaan Maorisodiksi kutsutut sodat, jotka päättyivät vuonna 1872. Taistelujen tuloksena maorit menettivät suuren osan maistaan. 1890-luvulla säädettiin edistyksellisiä lakeja, ja naiset saivat äänioikeuden ensimmäisinä maailmassa. 1930-luvulla Uusi-Seelanti oli maailman ensimmäinen hyvinvointivaltio. Susan B. Anthony
Susan B. Anthonysta on vuosien aikana tullut naisten äänioikeusliikkeen esikuva, ja hän on sukupolvensa kuuluisimpia suffragetteja, ellei jopa kuuluisin. Yhdysvaltain perustuslain 19. lisäystä, joka lopulta antoi naisille äänioikeuden, kutsuttiin hänen kunniakseen nimellä "Susan B. Anthony Amendment". Anthonyn elämäntyön naisten oikeuksien hyväksi katsotaan usein edesauttaneen äänioikeuden lopullista saantia Yhdysvalloissa. Naisten äänioikeus Ruotsissa
"Förslag till valordning för borgarståndet vid riksdagen 1771-1772 ("ks. Brusewitz). The Woman Gives
"The Woman Gives" perustuu Owen Johnsonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1916, ja sen pohjalta Grant Carpenter ja Waldo Walker laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuotti Joseph M. Schenck, ja elokuvan tuotantoyhtiönä oli Norma Talmadge Film Corporation. "The Woman Gives" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 29. maaliskuuta vuonna 1920, ja sen levitti First National. Elokuvan kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. Kansanvaltuutettujen neuvosto
Kiireellisimpänä uuden hallituksen asialistalla oli pikaisen aselevon solmiminen maailmansodan päättämiseksi. Aseleponeuvottelut Compiègnessa olivat jo loppusuoralla ja aselepo allekirjoitettiinkin hallituksen perustamista seuraanneena päivänä. Kansanvaltuuttetujen neuvosto ilmoitti kutsuvansa Berliiniin 16. joulukuuta työläis- ja sotilasneuvostojen kongressin, joka saisi valita, päättäisikö Saksan tulevasta valtiomuodosta vaaleilla valittava parlamentti vai neuvostokongressi itse. Tämä jätti avoimeksi mahdollisuuden sekä parlamentarismiin että neuvostovaltaan, mutta 30. marraskuuta Ebert ilmoitti, että perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalit pidettäisiin joka tapauksessa, yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden sekä suhteellisen vaalitavan pohjalta. Naiset saivat ensimmäisen kerran äänestää Saksassa. Kansavaltuutettujen neuvosto ilmoitti myös 12. marraskuuta palauttavansa kaikki sota-aikana rajoitetut kansalaisoikeudet. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Brusewitz, Axel, 1916, "Frihetstidens grundlagar och konstitutionella urkunder", utgivare Riksarkivet, Stockholm. Reform Act (1867)
Vuoden 1867 laki antoi äänioikeuden kaikille miehille, jotka omistivat talon kaupungissa tai maksoivat vähintään kymmenen punnan vuokraa vuodessa kalustamattomasta asunnosta. Tämän seurauksena osa kaupunkien työväestöstäkin sai ensi kertaa äänioikeuden. Maaseudulla varallisuuskynnystä alennettiin. Maanomistajat ja maanvuokraajat saivat äänioikeuden jo melko pienenkin maapalstan perusteella. Kaikkiaan uudistus kaksinkertaisti äänioikeutettujen määrän. Samalla alle 10 000 asukkaan kokoiset vaalipiirit menettivät kaikki toisen kahdesta edustajastaan. Näin vapautuneet 45 lisäpaikkaa jaettiin kasvaneille kaupungeille ja sellaisille, joilla ei entuudestaan ollut edustajia. Lisäksi Lontoon yliopisto sai yhden edustajan alahuoneeseen. Feminismi
Naisasialiike poliittisena liikkeenä syntyi 1800-luvulla. Yhdysvalloissa vuonna 1848 järjestettiin ensimmäinen konferenssi, jossa vaadittiin naisille äänioikeutta. Liechtensteinin maapäivävaalit 1974–1997
Liechtensteinin ruhtinaskunnan maapäivävaaleja on järjestetty vuodesta 1918; maapäivät instituutiona perustettiin kuitenkin jo vuoden 1818 perustuslaissa. Vaalit ovat yleiset, yhtäläiset, salaiset ja suorat. Äänioikeutettuja ovat kaikki 18 vuotta täyttäneet Liechtensteinin kansalaiset. Naiset saivat äänioikeuden tosin vasta 1984. Susan B. Anthony
Vuonna 1869 Anthony ja Stanton perustivat yhdessä kansallisen naisten äänioikeuden yhdistyksen National Woman Suffrage Associationin eli NWSA:n. Sen pääasiallinen tarkoitus oli nimensä mukaisesti ajaa naisten äänioikeutta. Anthony ryhtyi yhdistyksen varapuheenjohtajaksi. Tehtävässä hän toimi vuoteen 1892, jolloin hänet valittiin yhdistyksen puheenjohtajaksi. Yhdistyksen toiminnan alkuvuosina Anthony yritti houkutella Kansallisen työväenliikkeen naisia liittymään NWSA:han, mutta ilman mainittavaa menestystä. Naisten äänioikeuden puutteen mielsivät ongelmaksi lähinnä keskiluokkaiset naiset, ja lisäksi Anthony oli onnistunut vieraannuttamaan itsensä Kansallisen työväenliikkeen naisista kannustamalla heitä töihin kirjapainoalalle. Houkuttelu koettiin ongelmaksi, koska alan miestyöntekijät olivat tuolloin lakossa. Kannustamalla naisia ottamaan miesten paikan Anthony aiheutti erimielisyyksiä liikkeen sisällä, ja lopulta hänet erotettiin työväenliikkeestä. Appenzell Innerrhoden
Appenzell Innerrhodenin naiset saivat vuonna 1990, viimeisenä Sveitsissä, äänioikeuden kantonitasolla, kun liittovaltion tuomioistuin tulkitsi paikallisen lainsäädännön perustuslain vastaiseksi. Lady
"Lady" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 26. tammikuuta vuonna 1925, jonka jälkeen elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 8. helmikuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 2. marraskuuta vuonna 1925. Vuonna 1933 näytelmästä filmatisoitiin elokuva "Naisen salaisuus", jonka pääosassa on Irene Dunne. "Ladyn" yhtä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa. Kongressin kirjaston versiosta puuttuu yksi kela. National Right to Life Committee
National Right to Life Committee perustettiin 1973, kun Yhdysvaltain korkein oikeus oli tehnyt tammikuussa päätöksen oikeusjutussa Roe vastaan Wade. Päätöksen perusteella abortti tuli lailliseksi kaikissa osavaltioissa. Järjestö kokoontui ensimmäisen kerran heinäkuussa 1973 Detroitissa. Bermuda
Toisen maailmansodan jälkeen Bermudalla nousivat esiin poliittiset uudistukset mustien ja naisten oikeuksien saralla. Mustat olivat saaneet äänestää 1800-luvulta lähtien, mutta Bermudan parlamentissa oli ollut koko sen historian aikana vain tusina mustia. Mustia vastaan oli tehty myös rotuerottelulakeja, jollaisia oli käytössä myös Yhdysvalloissa. Naiset saivat äänestysoikeuden vasta vuonna 1944. Senkin jälkeen äänestysoikeus koski vain maanomistajia ja äänestysoikeutettuja oli vain noin 3 000. Vuonna 1959 mustat boikotoivat muun muassa elokuvateattereita ja ravintoloita, mikä pakotti ne luopumaan rotuerottelusta. Boikottien jälkeen mustia alettiin myös palkata töihin enemmän kuin ennen. Vuonna 1960 aloitettiin kampanjointi äänioikeuden puolesta niille, joilla ei olut siihen oikeuttavaa omistusta. He käsittivät noin 75 % väestöstä. Yleinen äänioikeus tuli Bermudalle vasta vuonna 1963. Vuonna 1968 maahan tuli uusi perustuslaki, jonka mukaan Bermuda vastasi itse sisäpolitiikastaan ulkopolitiikan ja puolustuksen jäädessä kruunun hoidettaviksi. 1970-luvun aikana maassa oli rotujännitteitä, jotka purkautuivat mellakoinnilla ja silloisen kuvernöörin murhalla. Uuden perustuslain jälkeen kysymys itsenäisyydestä tuli merkittäväksi poliittiseksi aiheeksi. Asiasta järjestettiin kansanäänestys vuonna 1995, mutta vain 25 % äänestäneistä oli itsenäisyyden kannalla. Kysymys heräsi uudestaan vuonna 2004, kun silloinen pääministeri kehotti itsenäisyydestä käytävään keskusteluun. Kyselyt ovat yleensä näyttäneet edelleen, että suurin osa bermudalaisista vastustaa itsenäistymistä. Susan B. Anthony
Useita vuosia kestäneiden neuvottelujen jälkeen vuonna 1890 NWSA yhdistyi amerikkalaisen naisen äänioikeus-yhdistyksen American Woman Suffrage Associationin eli AWSA:n kanssa. Yhdessä nämä kaksi yhdistystä muodostuivat kansalliseksi amerikkalaisen naisen äänioikeuden yhdistykseksi National American Woman Suffrage Associationiksi eli NAWSA:ksi. Kahden erilaisen yhdistyksen yhdistäminen aiheutti erimielisyyksiä molemmissa liikkeissä. Vaikka ne molemmat ajoivat samaa asiaa, naisten parempaa asemaa, erosivat niiden jäsenet toisistaan: AWSA oli konservatiivisempi, NWSA liberaalimpi. Lisäksi AWSA oli suuntautunut lähinnä ajamaan naisten äänioikeutta, kun taas NWSA ajoi muitakin naisten oikeuksia. Yhdistykset erosivat toisistaan siinäkin, että AWSA:n jäseniin kuului sekä miehiä että naisia. Myös NWSA:an saivat miehet liittyä, mutta sen jäsenet olivat kuitenkin enimmäkseen naisia.
Anthonylla oli suuri rooli NAWSA:n syntymisen kannalta. Hän kannatti AWSA:n tavoin maltillisia keinoja, sillä hänen mielestään niillä saavutettiin enemmän kuin radikaaleilla keinoilla. Taatakseen AWSA:n ja NWSA:n yhdistymisen hän loi erityisen komitean äänestämään yhdistymisestä, vaikka sen luominen ja kaikkien jäsenien äänestysoikeuden ohittaminen rikkoikin NWSA:n sääntöjä. Komitea oli täynnä yhdistymistä kannattavia jäseniä, jotka luonnollisesti äänestivät sen puolesta. Kaikkia yhdistämistä vastustaneita jäseniä pyydettiin eroamaan. Anthonyn pitkäaikainen ystävä ja kumppani Elizabeth Cady Stanton kritisoi avoimesti tätä. Hänen mukaansa Anthony ja AWSA:n johtaja Lucy Stone keskittyivät liikaa naisten äänioikeuteen ja unohtivat naisten muut oikeudet. Anthony vastasi kritiikkiin huomauttamalla, että NAWSA:n lukuisilla jäsenillä oli jokaisella omat mielipiteensä siitä, millaiset oikeudet naisten tuli saada. Äänioikeudesta kaikki jäsenet sen sijaan olivat samaa mieltä. Anthonyn mukaan yhdistys pysyi kasassa vain, jos kiistelyä aiheuttavat mielipiteet jätettäisiin rauhaan. Yhdysvaltain siirtokunta-aika
1730- ja 1740-lukujen herätysliike "Great Awakening" mursi Harvardin ja Yalen kasvattaman papiston valtaa, erotti kirkon valtiosta ja loi elintilaa myöhempien Yhdysvaltain lukuisille lahkoille ja uskonnollisille yhteisöille. Siirtokuntien itsehallintokäytönnöt jäljittelivät yhä Britannian hallitusmuotoa. Eri nimillä tunnetut lainlaatijakunnat olivat yleensä kaksikamarisia laitoksia. Kuvernöörin apuna toimi neuvosto ja alahuoneena toimi asukkaiden valitsema edustajakokous. Valtaa käyttivät usein paikalliset mahtisuvut. Äänioikeutettujen määrä oli suurempi kuin Britanniassa, ja noin 50–70 prosenttia valkoisista täysi-ikäisistä miehistä oli äänioikeutettuja. Äänioikeuden ehtona oli tavallisimmin 50 eekkerin maaomaisuus tai 50 punnan muu varallisuus. Naiset, orjat, intiaanit ja juutalaiset eivät vielä 1700-luvulla saaneet äänestää. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Vuosien 1726 ja 1742 välillä naiset osallistuivat 17 pormestarinvaaliin 31 tutkitusta. Pormestarinvaalien äänioikeus oli vuoteen 1734 saakka liitetty porvarioikeuksiin, jolloin se, joka omisti porvarioikeuden, oli määritelty porvariksi ja siksi omisti äänioikeuden. 
1734 äänioikeudesta tuli asteittainen, mikä tarkoitti, että jokaisella veroa maksavalla ja täysi-ikäisellä kansalaisella, joka hallitsi omaisuutta, oli äänioikeus. Tämä uudistus lisäsi naispuolisten valitsijoiden äänestämistä 55 prosentista 71 prosenttiin. Vuosien 1743 ja 1758 välillä äänestivät naiset 32 pormestarinvaalissa 45 tutkitusta. Vuoden 1758 asetuksella kumottiin naisten äänioikeus pormestarinvaaleissa, kun naisia ei asetuksen mukaan määritelty enää porvareiksi. Samaa sukupuolta olevien avioliitto
Yhdysvaltojen presidentinvaalien yhteydessä vuonna 2008 äänestettiin Kaliforniassa samalla myös samaa sukupuolta olevien avioliiton kieltävän perustuslain lisäyksen kohtalosta. Tämä niin sanottu ”Proposition 8” sai 52 % äänistä. Ehdotuksen mukaan Kalifornian osavaltion perustuslakiin tehdään lisäys, jossa avioliitto määritellään miehen ja naisen väliseksi. Laki sai äänestäjien enemmistön tuen ja Kaliforniasta tuli näin ollen ensimmäinen alue maailmassa, joka kieltää samaa sukupuolta olevien avioliitot ensin sen laillistettuaan. Sen sijaan rekisteröity parisuhde ja adoptio-oikeus säilyvät osavaltiossa laillisina. Madeline McDowell Breckinridge
Breckinridge ajoi naisten äänioikeutta sekä valtiollisissa että liittovaltiokohtaisissa vaaleissa. Kentuckyn osavaltio ratifioi naisten äänioikeuden presidentinvaaleissa sallivan perustuslainmuutoksen 6. tammikuuta 1920. Breckinridge oli myös aktiivinen kehittämään osavaltion sosiaalisia kysymyksiä, kuten lasten ja nuorten hyvinvoinnin tukemista sekä terveydenhuoltoa. Hän perusti useita kansalaisjärjestöjä, joiden tehtävänä oli uudistaa ja kehittää edellä mainittuja asioita. Kieltolaki
Lakia rikottiin yleisesti, mikä johti siihen, että eduskunta päätti järjestää kieltolaista kansanäänestyksen. 29.–30. joulukuuta 1931 pidetyssä kansanäänestyksessä yli 70 prosenttia äänestäneistä äänesti lain kumoamisen puolesta. Eduskunta hyväksyi 9. helmikuuta 1932 uuden väkijuomalain (45/1932). Valtion viinakaupat avasivat ovensa Suomen kaupungeissa 5. huhtikuuta 1932 kello 10.00.Monissa Yhdysvaltojen osavaltioissa säädettiin kieltolaki jo 1800-luvulla, ensimmäisenä Mainessa vuonna 1851. Koko liittovaltion alueella alkoholijuomien valmistus ja kauppa kiellettiin Yhdysvaltain perustuslain 18. lisäyksellä, joka tuli voimaan 17. tammikuuta 1920. Kieltolaki kumottiin perustuslain 21. lisäyksellä, joka tuli voimaan 5. joulukuuta 1933. Osavaltioilla oli kuitenkin edelleen oikeus kieltää alkoholijuomien kauppa alueellaan, mutta nykyään alkoholijuomien täyskielto ei ole enää voimassa missään osavaltiossa. Kansalaisoikeusliike
Kansalaisoikeusliike on periaatteessa missä tahansa maassa nouseva liike, joka pyrkii saamaan kaikille maan asukkaille kansalaisoikeudet ja lisäämään tasa-arvoa. Useimmiten kansalaisoikeusliikkeeksi kutsutaan rasismin vastaista liikehdintää, etenkin Yhdysvalloissa vuosina 1945–1970. Liike johti syrjinnän kieltävän "kansalaisoikeuslain" () säätämiseen Yhdysvalloissa vuonna 1964. Jeannette Rankin
Rankin valmistui Montanan yliopistosta. Hän muutti vuonna 1908 New Yorkiin sosiaalityöntekijäksi sekä myöhemmin Seattleen, jossa hän opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen vuosina 1917–1919 ja 1941–1943. Hän oli naisten äänioikeuden keskeinen puolestapuhuja. Suomen äänioikeuden historia
Aatelissäädyssä vuoden 1869 uudistus poisti eri aatelisarvojen välisen luokkajärjestyksen, mikä merkitsi siirtymistä päätöksentekoon yksinkertaisella enemmistöllä. Pappissäätyyn saivat vuodesta 1869 alkaen valita edustajansa evankelis-luterilaisen kirkon pappien ohella myös yliopiston opettajat ja vakinaiset oppikoulujen miesopettajat. Kaikille ryhmille oli erikseen kiintiöity edustajamäärät. Pappissääty torjui edustusoikeuden laajentamisen kansakoulunopettajiin tai muuhun maaseudun korkeakoulutettuun väestöön.
Talonpoikaissääty oli perinteisesti tarkoitettu vain varsinaisille talonpojille, mutta vuodesta 1869 alkaen sen vaalissa äänioikeutettuja olivat kaikki maalaiskuntien miespuoliset asukkaat, jotka omistivat manttaaliin pantua perintö- tai rälssimaata tai hallitsivat pysyvällä oikeudella kruununtilaa, eivätkä kuuluneet muihin säätyihin. Näin valtiopäiville pääsi myös maata omistavia muiden elinkeinojen harjoittajia – pahimmillaan vuoden 1885 valtiopäivillä vain niukka enemmistö säädyn edustajista oli varsinaisia talonpoikia ja muut kuuluvat ylempiin sosiaaliluokkiin. Vuoden 1869 uudistus lakkautti myös maataomistavien naispuolisten leskien äänioikeuden sekä valitsijoiden oikeuden antaa edustajilleen sitovia ohjeita. Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet valittiin kaksiportaisella vaalilla: maanomistajat pääsivät ensin valitsemaan kuntansa edustajat vaalissa, jossa henkilön käyttöönsä saama äänimäärä määräytyi tämän omistaman manttaalimäärän mukaan. Nämä ”valitsijamiehet” valitsivat lopullisille valtiopäiville yhden miehen kustakin tuomiokunnasta vaalissa, jossa jokaisella edustajalla oli yksi ääni. Vuonna 1900 laskettiin talonpoikaissäädyn vaalissa olevan 102 184 äänioikeutettua, joka vastasi 4,3 prosenttia maalaiskuntien asukasluvusta ja selvää vähemmistöä myös täysi-ikäisistä miehistä. Australian politiikka
Australiassa on voimassa äänestyspakko ja naiset saivat äänioikeuden vuonna 1902. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Parlamentarismi otettiin käyttöön vapaudenajan perustuslain yhteydessä 1718. Naisilla oli vapauden aikana rajoitettu äänioikeus, jonka he sittemmin menettivät. Kysymys naisten äänioikeudesta herätti paljon keskustelua 1800-luvun lopussa. Valtiopäivillä oli annettu esitys 1884, mutta se äänestettiin nurin äänin 53 vastaan 44. Myös 1912 esiteltiin uusi lakiesitys, joka myös äänestettiin nurin. Vasta 1919 meni lopulta lakiesitys läpi, ja usein sanotaan, että ensimmäiset vaalit, joissa oli yleinen ja yhtäläinen äänioikeus sekä miehille että naisille, toiseen kamariin pidettiin 1921, mutta se ei ole aivan totta, sillä vasta sen jälkeen kun laki oli muuttunut (1922) niin, että jopa miehet, jotka eivät olleet suorittaneet asepalvelusta, saivat oikeuden äänestää, sukupuolineutraali äänioikeus otettiin käyttöön. Ihmisoikeudet Yhdysvalloissa
Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen mukaan kaikki ihmiset on luotu tasa-arvoisiksi. Ihmisten tasa-arvo ulottui alun perin kuitenkin vain miespuolisiin valkoisiin maanomistajiin ja kaupunkien liikemiehiin. Orjuus oli laillista osassa Yhdysvaltojen osavalloista vuoteen 1865 asti. Yhdysvaltain naisten maahockeymaajoukkue
Yhdysvallat ei osallistunut naisten maahockeyn ensimmäiseen olympiaturnaukseen vuonna 1980, koska valtio boikotoi kisoja. Vuoden 1984 kisoihin Yhdysvallat sai osallistua kisaisäntänä, joissa Yhdysvallat voitti pronssia. Yhdysvallat osallistui myös vuoden 1988 turnaukseen, ollen sen viimeinen. Vuoden 1992 kisoihin Yhdysvallat ei selvinnyt, mutta oli mukana vuonna 1996, jälleen kisaisäntänä. Yhdysvallat oli turnauksen viides. Yhdysvallat ei selvinnyt myöskään vuosien 2000 ja 2004 kisoihin. Vuonna 2000 Yhdysvallat hävisi ratkaisevan karsintaottelun Kiinalle 2–0, vuonna 2004 Etelä-Korealle 4–0. Vuoden 2008 turnaukseen Yhdysvallat pääsi voitettuaan karsintalohkonsa. Itse kisoissa Yhdysvallat jäi kahdeksaksi. Pan-Amerikan kisojen voiton myötä Yhdysvallat pääsi vuoden 2012 olympiaturnaukseen. Olympiturnauksessa Yhdysvallat jäi kuitenkin viimeiseksi. Yhdysvallat onnistui voittamaan alkulohkossaan vain Argentiinan. Naisten Ääni
Naisten Ääni oli Helsingissä vuosina 1905–1949 ilmestynyt yhteiskunnallinen naistenlehti. American Woman
”American Woman” ilmestyi singlenä maaliskuussa 1970 B-puolenaan ”No Sugar Tonight”. Se nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykköseksi kolmen viikon ajaksi pysyen listalla kaikkiaan 15 viikkoa. Kappale ylsi kymmenen kärkeen myös Alankomaissa, Sveitsissä ja Itävallassa. Menestyksen lisäksi kappale aiheutti kiistaa, sillä sitä väitettiin niin sovinistiseksi kuin amerikkalaisvastaiseksikin. Jim Kale on kiistänyt kappaleen olevan kumpaakaan. Kun The Guess Who vuonna 1970 pääsi Valkoiseen taloon esiintymään presidentti Richard Nixonille, ”American Womania” ei soitettu sanoitustensa vuoksi. Laura Bush
Laura Bushista tuli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen vuonna 2001, kun hänen miehensä voitti Yhdysvaltojen presidentinvaalit. Naisen valta
"Naisen valta" sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. toukokuuta 1944 New Yorkissa. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 12. elokuuta 1944. Suomessa elokuva julkaistiin 23. syyskuuta vuonna 1945. Warner Brothers toimi elokuvan levittäjänä. Demokratian historia
Vaikka perustajaisät eivät kuvailleetkaan Yhdysvaltoja demokratiaksi, sitä on kuvattu ensimmäiseksi liberaaliksi demokratiaksi sillä perusteella, että sen perustajia yhdisti päättäväisyys rakentaa amerikkalaisuus vapauden ja tasa-arvon periaatteiden varaan. Vuonna 1788 hyväksytty Yhdysvaltain perustuslaki sääti vaaleilla valitun hallituksen ja turvasi kansalaisoikeudet ja -vapaudet. Kuitenkin siirtomaakaudella ennen vuotta 1776 vain aikuiset valkoiset miespuoliset varallisuuden omistajat pystyivät äänestämään; äänioikeutta ei ollut Afrikasta tuoduilla orjilla, vapaillakaan mustilla eikä naisilla. Läntisillä raja­seuduilla demokratiasta tuli elämäntapa laajoin sosiaalisin, taloudellisin sekä poliittisin tasa-arvoin. Sen sijaan raja­seudullakaan ei demokratiaa saavutettu esi­merkiksi Kanadassa, Australiassa tai Venäjällä. Ennen 1840-lukua kaikki varallisuuteen perustuvat ehdot oli poistettu, ja melkein kaikki valkoiset aikuiset miespuoliset kansalaiset saivat ääni­oikeuden. Äänestys­aktiivisuus liittovaltio-, osavaltio- ja paikallistason vaaleissa vaihteli 60 ja 80 prosentin välillä. Järjestelmä asteittaisesti kehittyi jeffersonilaisesta demokratiasta jacksonilaiseen demokratiaan ja pitemmälle. Sisällissodan jälleenrakentamisen (1860-luvun lopulla) aikana vastavapautetuista orjista tuli äänioikeutettuja kansalaisia (koskien miehiä). Aikajana naisten äänioikeuden historiasta
Tämä on aikanajana naisten äänioikeuden historiasta. Susan B. Anthony
Susan B. Anthony oli ensimmäinen ei-allegorinen nainen, joka sai kuvansa yhdysvaltalaiseen kolikkoon. Vuoden 1978 lokakuussa Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carter allekirjoitti "Susan B. Anthony Dollar Coin Act of 1978" -lain, joka sääti Anthonyn kuvaa kantavien kolikkojen lyöttämisestä. Presidentin antaman lausunnon mukaan Anthony-kolikot tulisivat symboloimaan yhdysvaltalaisten naisten saavuttamaa oikeutta äänestää sekä muistuttaisivat jatkuvasta taistelusta kohti tasa-arvoa. Kolikon oli tarkoitus myös osoittaa kunnioitusta Anthonyn työlle äänioikeusliikkeen parissa. Kolikoita lyötiin Philadelphiassa, Denverissa ja San Franciscossa yhteensä neljä kertaa vuosien 1979–1981 välisenä aikana sekä viimeksi vuonna 1999. Ensimmäisen kerran Frank Gasparron suunnittelemat yhden dollarin arvoiset kolikot laskettiin liikkeelle Anthonyn kotikaupungissa New Yorkin Rochesterissa heinäkuussa vuonna 1979. Anthony-kolikon toiselle puolelle on kuvattu Apollo 11 -avaruuslennon "Eagle"-kuumoduulia symboloiva kotka laskeutumassa Kuun pinnalle. Harry S. Truman
Truman voitti vuoden 1948 vaalit. Toisella kaudella hänen oli sopeuduttava Amerikan ydinasemonopolin menettämiseen Neuvostoliiton tehtyä oman ydinkokeensa 29. elokuuta 1949. Hän antoi 31. tammikuuta 1950 käskyn kehittää vetypommi. Trumanin lakiesitys parantaa värillisten työoikeudellista asemaa kaatui kongressissa 24. helmikuuta 1950. Hän julisti 20. huhtikuuta 1950 käynnistetyksi maailmanlaajuisen propagandataistelun kommunismia vastaan. 7. tammikuuta 1953 Truman ilmoitti Yhdysvaltain ensimmäisestä vetypommikokeesta. Marie Curie
Marie Curie oli ensimmäinen nainen joka sai Nobelin, ja toistaiseksi ainoa nainen joka on saanut kaksi Nobelia. Tuohon aikaan naisten äänioikeudesta keskusteltiin paljon, ja vaikka Curie ei aktiivisesti osallistunut kampanjointiin sen puolesta, hänen saavutuksensa ja palkintonsa rohkaisivat monia. Fidži
Vuosina 1879–1916 Fidžille tuotiin 60 000 intialaista tekemään töitä eurooppalaisten omistamilla sokeriviljelmillä, mistä juontaa juurensa saaren hindinkielisyys. Äänioikeus oli vain alkuperäisasukkailla vuoteen 1904 asti, jolloin eurooppalaisille myönnettiin oikeus asettua vaaliehdokkaaksi. Intialaiset saivat vastaavan oikeuden vuonna 1929. Perinteinen hierarkia murtui lopullisesti vuonna 1963, jolloin naiset saivat oikeuden asettua ehdokkaaksi. Kunnallisvaalit 1945
Kunnallisvaalit järjestettiin joulukuussa 1945 Suomessa. Äänioikeuttaan käyttäneiden naisten määrä oli ensimmäistä kertaa suurempi kuin miesten. Sosialidemokraatit ja kommunistijohtoiset kansandemokraatit olivat pääsääntöisesti – ensimmäisen ja ainoan kerran – vaaliliitoissa kautta maan. Kunnanvaltuutettujen toimikausi oli säädetty normaalia lyhyemmäksi eli kahdeksi vuodeksi, koska edellisten valtuustojen toimikausi oli toisen maailmansodan seurauksena kestänyt yhdeksän vuotta. Seuraavan vuoden alussa tapahtui seitsemän kuntaliitosta, mm. Helsingin suuri alueliitos. Näissä kunnissa vaalit toimitettiin uuden kuntajaon mukaisesti. Feminismi
Uudella naisliikkeellä eli feministisellä naisliikkeellä ymmärretään 1960-luvulla ensin Yhdysvalloissa, myöhemmin Euroopassa vaikuttanutta naisliikettä. Se syntyi jatkona 1960-luvun yleispoliittisiin liikehdintöihin. Naiset osoittivat mieltään muun muassa palkkaeroja ja pornografiaa vastaan. Vuonna 1963 Yhdysvalloissa tuli voimaan laki, jonka mukaan samasta työstä tuli maksaa sama palkka niin miehille kuin naisille. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Vuonna 1823 Strängnäsin pormestari ehdotti, että naisten äänioikeus porvarissäädyssä palautettaisiin täysivaltaisille naisille (toisin sanoen leskille), jotka maksoivat veroa. 1858 naiset, jotka yrittäjinä tai kiinteistön, tontin, talon tai maa-alueen omistajina kaupungissa voitiin laskea kaupunkikunnan jäseniksi, saivat äänioikeuden porvarissäätyyn. Naisten äänioikeus Ruotsissa
Naispuoliset äänestäjät toimivat sen mukaan, miten säännöt muuttuivat ja miten nämä tulkittiin paikallisesti. Naiset saattoivat liittyä kiltoihin ja saada porvarioikeuden, varsinkin vuoden 1720 kilta-asetuksen jälkeen, vaikka tämä oli harvinaista ja tapahtui usein erivapaudella tai eri ehdoin kuin jollekin miehelle. Nainen saattoi myös sekä omistaa että itse hallita omaisuutta ja maksaa veroja täysivaltaisena kansalaisena, joko leskenä tai tulemalla täysivaltaiseksi julistetuksi kuninkaan antamalla erivapaudella. On raportoitu, että suurin osa kaikista naisäänestäjistä oli leskiä, mutta oli myös vähemmistö naimattomia täysivaltaisiksi julistettuja naisia. Naiset käyttivät äänioikeuttaan vähemmän kuin miehet: käyminen raastuvassa henkilökohtaisesti äänestämässä koettiin selvästi noloksi asiaksi, ja oli yleistä, että naispuoliset äänestäjät valitsivat miespuolisen edustajan, joka kävi viemässä heidän äänensä. Samaan aikaan oli mahdollista, että naimisissa oleva nainen sai toimia asiamiehenä aviomiehelleen ja antaa hänen äänensä, kun hän oli sairas tai poissa. Nainen kadulta
"Nainen kadulta" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. lokakuuta vuonna 1928. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 4. helmikuuta vuonna 1929. Muualla Euroopassa elokuva sai ensi-iltansa vuosien 1929 ja 1930 aikana. United Artists toimi elokuvan levittäjänä. "Nainen kadulta" ei ollut yleisömenestys United Artistsin senaikaisten levitysongelmien takia. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. "Nainen kadulta" esitettiin 18. heinäkuuta vuonna 2010 San Franciscon mykkäelokuvajuhlilla. Naisten äänioikeus
Uusi-Seelanti antoi ensimmäisenä naisille äänioikeuden vuonna 1893. Australiassa myönnettiin vuonna 1902 rajoitettu äänioikeus ja vaalikelpoisuus, jotka kuitenkin koskivat vain valkoista väestöä. Venstre (Tanska)
Ennen ensimmäistä demokraattisesti valittua parlamenttia vuonna 1901 Venstren politiikka keskittyi kahteen pääasiaan: puolue ajoi parlamentaarista demokratiaa ja yleistä äänioikeutta. Parlamentaarinen demokratia otettiinkin Tanskassa käyttöön vuonna 1901 ja naisille myönnettiin äänioikeus vuonna 1915. Ne naiset! Ne naiset!
"Ne naiset! Ne naiset!" sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 16. elokuuta 1934, ja maanlaajuinen teatteriensi-ilta oli 1. syyskuuta 1934. Vuonna 1989 kappale ”I Only Have Eyes for You” voitti ASCAP Film and Television Music -palkinnon. Warner Home Video julkaisi elokuvan ensimmäistä kertaa DVD:nä Yhdysvaltain markkinoille 21. maaliskuuta 2006. Kutsumuskohtalo
Termin esitti ensimmäisenä journalisti John O'Sullivan vuonna 1845 "The United States Magazine and Democratic Review’n" julkaisemassa anonyymissa artikkelissa, jossa hän puolusti "sallimuksen" Yhdysvalloille antamaa kohtaloa laajentua yli mantereen ja mahdollistaa kasvavan kansakunnan vapaa kehittyminen. Kyseisessä artikkelissa kutsumuskohtalo mainitaan ensimmäistä kertaa. Nykyään historioitsijat pitävät mahdollisena, että artikkelin todellinen kirjoittaja oli yksi ensimmäisistä amerikkalaisista poliittisista naiskirjoittajista, Jane Eliza McManus. Martin Luther King, Jr.
Elokuussa vuonna 1963 King piti kuuluisan ”I Have a Dream” -puheensa Lincolnin muistomerkillä Washingtonissa järjestetyn mielenosoitusmarssin osallistujille. Paljolti Kingin järjestämien marssien ansiosta Yhdysvaltain lakiin lisättiin kansalaisoikeuslaki ("Civil Rights Act of 1964") vuonna 1964 ja äänioikeuslaki ("Voting Rights Act") vuonna 1965. 1900-luku
Politiikan saralla sosialismi alkoi vaikuttaa entistä merkittävämmin. Karl Marx oli julkaissut Kommunistisen manifestinsa jo 1848, mutta vasta 1900-luvun alkuvuosina kommunismi todella nousi merkittäväksi tekijäksi, varsinkin Venäjällä. Siellä levottomuudet olivat jo johtaneet vallankumoukselliseen liikehdintään 1905, ja maahan oli perustettu sosiaalidemokraattinen puolue 1903. Puolueen merkitys vuoden 1905 vallankumouksessa oli kuitenkin vähäinen, sillä Venäjällä toimi myös monia muita liikkeitä ja puolueen johtohenkilöt olivat useimmat maanpaossa Sveitsissä. Muualla maailmassa perustettiin myös työväenpuolueita, esimerkiksi Suomessa 1899 ja Britanniassa 1900. Esiintyi myös useita demokratiaa ja tasa-arvoa edistämään pyrkineitä liikkeitä, liberalismi levisi, ja naisten äänioikeus nousi keskustelun aiheeksi. Ensimmäisenä maailmassa he saivat äänioikeuden Uudessa-Seelannissa 1893 ja ennen 1900-luvun alkua myös eräissä Yhdysvaltojen osavaltioissa ja suurimmassa osassa Australiaa ja Mansaarta. Suomen naiset saivat äänioikeuden ensimmäisinä Euroopassa 1906. Naisen vallassa
"Naisen vallassa" sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 7. marraskuuta vuonna 1955. New Yorkin ensi-ilta oli 22. marraskuuta. Suomessa elokuva julkaistiin 27. huhtikuuta vuonna 1956. "The New York Times" ja "New York Herald Tribune" kehuivat Crawfordin roolisuoritusta. Tasa-arvo lain edessä
Vielä vuonna 1988 myöhempi korkeimman oikeuden tuomari Ruth Bader Ginsburg totesi: "Yleistykset siitä, millaisia miehet ja naiset ovat ... eivät voi ohjata minua luotettavasti tehtäessä päätöksiä tietyistä yksilöistä". Esimerkiksi ACLUn naisten oikeuksien projektissa 1970-luvulla Ginsburg haastoi lait, jotka takasivat terveydenhoitoetuuksia virkamiesten vaimoille muttei virkanaisten miehille tai kielsivät naisia yksin pitämästä baaria. Yhdysvaltain ensimmäinen kongressi
Yhdysvaltain ensimmäinen kongressi, joka koostui Yhdysvaltain senaatista ja Yhdysvaltain edustajainhuoneesta, kokoontui George Washingtonin presidenttikauden kahtena ensimmäisenä vuotena 4. maaliskuuta 1789 – 4. maaliskuuta 1791 välisenä aikana, aluksi New Yorkissa ja myöhemmin Philadelphiassa. Ensimmäisessä kokouksessa Yhdysvaltain liittovaltio aloitti virallisesti toimet uuden hallituksen puitteissa, jotka oli määritelty vuoden 1787 perustuslaissa. Edustajainhuoneen paikkajako perustui perustuslain 1. artiklan 2. pykälän 3. momentin ehtoihin. Molemissa huoneissa oli Pro-Administration-ryhmittymän enemmistö. Kongressi hyväksyi kaksitoista lisäystä perustuslakiin ja lähetti ne osavaltioille ratifioitavaksi; 15. joulukuuta 1791 ratifioituja kymmentä ensimmäistä lisäystä kutsutaan kollektiivisesti nimellä Bill of Rights. Sarah Childress Polk
Sarah Childress Polk (4. syyskuuta 1803 – 14. elokuuta 1891), presidentti James Knox Polkin aviovaimo, oli Yhdysvaltain ensimmäinen nainen 4. maaliskuuta 1845 – 3. maaliskuuta 1849. Pari avioitui uudenvuodenpäivänä 1824.