Keitä olivat jakobiinit?
Jakobiinit
Jakobiinit eli jakobiiniklubi (1789–1794) olivat Ranskan suuren vallankumouksen ajan johtava vallankumouspuolue vuodesta 1789 lähtien. Se sai nimensä klubista, joka kokoontui Pariisissa entisen dominikaani- eli jakobiiniluostarin kirjastossa.
Pariisin kansannousu 1793
Kahdentoista komission toimet tunnettuja jakobiineja vastaan nostattivat laajaa vihamielisyyttä jakobiinimielisten sanskulottien ja näiden hallitseman Pariisin kunnallishallinnon piirissä. Jotkin pääkaupungin sektiot tukivat girondisteja, mutta jäivät selvästi vähemmistöön. Eri puolueiden edustajien ollessa vuorotellen paikalla kansalliskonventti ensin lakkautti kahdentoista komission 26. toukokuuta ja sitten perusti sen uudestaan kaksi päivää myöhemmin, missä välissä komission määräyksestä vangitut henkilöt ehdittiin vapauttaa. Ajatus konventin painostamisesta girondistien erottamiseen aseellisella kapinalla esitettiin pariisilaisten upseerien kokouksessa 28. toukokuuta. Seuraavana yönä kapinan organisointia varten perustettiin komitea, jonka johdossa vaikuttivat vastikään vapautetut Claude-Emmanuel Dobsen ja Jean-François Varlet sekä Louis Pierre Dufourny. Kansannousun puuhaajat olivat liitossa jakobiinijohtajien kanssa ja toimivat näiden hyväksynnällä, mutta ilmeisesti jakobiiniklubi ei varsinaisesti johtanut hanketta. Pariisin sektioista koottiin tuhansia vapaaehtoisia, joille kommuuni maksoi osallistumisesta palkkaa, mikäli he saapuivat ilman aseita. Karibit
Karibit oli kansa, joka asutti Antillien saaria ennen eurooppalaisten tuloa. Se antoi nimen koko Karibian alueelle. Karibit olivat sotaisaa kansaa ja taitavia purjehtijoita, joten he syrjäyttivät monin paikoin rauhallisempia heimoja kuten arawakit. Assiniboinet
Sodankäynti ei ollut kuitenkaan ohi. Hyvät biisonimaat houkuttelivat muiden kansojen ratsumiehiä ja lisäksi mustajalat ja näiden uudet liittolaiset gros ventret kääntyivät assiniboineja vastaan. Kiistat metsästysmaista lisääntyivät ja hevosten lisäksi useimmilla tasangoilla liikkuvistaa intiaaniryhmistä oli myös tuliaseita. Itäisiltä metsäalueilta biisonijahtiin tulleet ojibwat antoivat tukensa assiniboineille ja creille näiden sodankäynnissä siouxeja ja muita heimoja vastaan. Viikingit
Skandinavian väestön hierarkian huipulla olivat kuninkaat. Heidän alapuolellaan olivat jaarlit, jotka etenkin Pohjois-Skandinaviassa saattoivat tosin olla samanlaisia pikkuruhtinaita kuin kuninkaatkin. Jaarlit valvoivat vapaita kansalaisia ("bóndit"), jotka olivat maanviljelijöitä, käsityöläisiä tai kauppiaita. Bóndit pystyivät lisäämään vaurauttaan ja kohottamaan asemaansa osallistumalla ryöstöretkille tai kauppamatkoille. Alin yhteiskuntaluokka olivat orjat, joita olivat vangit ja monet köyhtyneet ihmiset. Jakobiinit
Jakobiinien seremoniamestaria Jacques-Louis Davidia, joka myös säilytti päänsä, ei voida laskea mukaan: hän oli avustaja ja sivustakatsoja, joka vain teki mitä käskettiin muttei puuttunut sanallakaan päätöksiin. On paljonpuhuvaa, miten hän nolostui, kun mestauslavalle matkalla ollut Danton solvasi häntä nimityksellä ”renki” nähdessään taiteilijan piirtävän hänestä luonnosta. Piirros jäi keskeneräiseksi, ja on nykyisin Pariisin Musée Carnavalet'ssa. Cliftonin taistelu
Voitokkaan Prestonpansin taistelun jälkeen jakobiittien kuningasehdokas Charles Edward Stuartin armeija oli kasvanut riveihin liittyvien uusien miehien johdosta 6 000:n 1. marraskuuta tämä armeija hyökkäsi Englannin puolelle kuningasehdokas keulahahmonaan ja kenraali George Murrayn komentamana. Hyökkäyksen alku sujui mallikkaasti ja jakobiitit valloittivat Derbyn 27. päivä samaa kuuta. Tässä vaiheessa Murrayn, jakobiitteihin kuuluvien klaanien päämiehet ja kuningasehdokkaan eri päämäärät rakoiluttivat kokonaissuunnitelmaa. Stuart halusi jatkaa hyökkäystä Englantiin, kun taas Murray ja klaanit halusivat kohdata heitä vastassa olevan Wilhelm Cumberlandin johtaman englantilaisarmeijan mieluummin Skotlannin maaperällä. Sitä paitsi kuninkaan vakuutteluista huolimatta jakobiittien joukkoihin ei ollut liittynyt joukoittain englantilaisia jakobiitteja, eivätkä ranskalaiset olleet nousseet maihin Englannissa. Jugoslaavit
Jugoslaavit-nimitystä alettiin käyttää Itävalta-Unkarin hallitseman Balkanin osan slaaviasukkaista 1800-luvun lopulla. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen syntyi Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta ja vuonna 1929 kuningas Aleksanteri I kaappasi vallan, ryhtyi hallitsemaan diktaattorina, muutti valtion nimen Jugoslaviaksi ja julisti serbien, kroaattien ja sloveenien olevan yhden suuren jugoslaavien kansan heimoja, jopa serbokroaattisloveenin kielen nimeksikin vaihdettiin jugoslaavi. Aleksanterin murhan jälkeen 1934 ryhdyttiin jälleen käyttämään vanhaa etnistä jakoa, mutta jotkut ihmiset jatkoivat jugoslaavi-nimityksen käyttämistä. Sosialistisen Jugoslavian politiikka tunnusti vuonna 1944 maan etnisen monimuotoisuuden, mutta tästä huolimatta jotkut ihmiset tunnustautuivat jugoslaaveiksi ja pitivät kaikkia jugoslaaveja yhtenä suurena kansana. Hesbon
Hesbon oli amorilaisten muinainen pääkaupunki Moabin pohjoisosassa Jordanin itäpuolella vuoristossa. Kuului Ruubenin alueeseen. Mooabilaiset valloittivat Hesbonin, mutta Perean maakuntaan kuuluvana se sai myöhemmin juutalaisen asutuksen (4. Moos. 21:26; Jer. 48:2). Jakobiitti (puolue)
Jakobitismiin liittyvä episodi Ruotsin historiassa oli Suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1718–1719 kenraali Carl Gustaf Armfeltin johdolla yritetty Trondheimin valtaus. Valtausyrityksestä huhuttiin, että suunnitelmana oli laivata ruotsalaisjoukot Trondheimista Skotlantiin jakobiittien kapinan tueksi, mahdollisesti Venäjän laivaston avulla – Ruotsin kuningas Kaarle XII oli vuonna 1717 neuvotellut tsaari Pietari Suuren kanssa rauhanehdoista Ahvenanmaalla. Nykyään ruotsalaishistorioitsijat eivät pidä suunnitelmaa uskottavana, ja kuninkaan arvellaan itse panneen huhun alulle hämäystarkoituksessa. Tarina esiintyy muun muassa Aarno Karimon historiallisessa seikkailuromaanissa "Armfeltin lähetti". Jakobiinit
Jakobiiniklubissa puhuttiin muun muassa ihmisoikeuksien, tasavallan ja yleisen äänioikeuden sekä kirkon ja valtion erottamisen ynnä muiden liberaalien ja radikaalien uudistusten puolesta. 8. helmikuuta 1790 klubin tehtäväksi määriteltiin kansalliskokouksen päätösten edistäminen, perustuslain ja vallankumouksen Ihmisoikeuksien julistuksen tukeminen sekä yhteydenpito samanhenkisiin yhdistyksiin. Karoliinit (sotilaat)
Karoliinit (), joiden nimitys tulee Kaarle XII:n latinankielisestä nimestä Caroluksesta, olivat Ruotsin armeijan sotilaita kuninkaiden Kaarle XI ja Kaarle XII kausilla (1676–1719). Karoliinit saivat alkunsa ruotujakolaitoksen pohjalta. Heillä oli pääasiallisesti siniset takit keltaisine takinkäänteineen. Jakobiinit
Päähine valittiin siksi, että se oli ollut Rooman valtakunnassa vapautettujen orjien tunnus. Kimbrit
Kimbrit (latinaksi "Cimbri") olivat germaaniheimo. He olivat Plinius vanhemman mukaan kotoisin Luoteis-Jyllannista. Kimbrit lähtivät asuinsijoiltaan noin vuonna 120 eaa., ja liikkuivat yhdessä ambronien ja teutonien kanssa Elben vartta etelään. Heihin liittyi myös muita heimoja. Kimbrit ottivat aluksi yhteen Tonavan alueen kelttiläisten kansojen kanssa, ja sen jälkeen he saapuivat vuonna 113 eaa Noricumiin, jossa löivät Papirius Carbon johtamat roomalaiset joukot. Kimbrit ylittivät Reinin ja voittivat toisen roomalaisen sotajoukon vuonna 109 eaa. Etelä-Galliassa. Vuonna 105 eaa he löivät vielä kaksi roomalaisten sotajoukkoa. Senaatin oli silloin kutsuttava Gaius Marius apuun Pohjois-Afrikasta. Marius voitti ensin vuonna 102 eaa Pohjois-Italiaan pyrkineet teutonit Aquae Sextiaen taistelussa. Sitten hän voitti kimbrit Vercellaen taistelussa vuonna 101 eaa. Kimbrien heimo tuhottiin lähes täydellisesti ja he hävisivät tämän jälkeen historiasta. Jomsviikingit
Jomsviikingit olivat Jomsborgissa asuneita viikinkejä, jotka muodostivat itsenäisen palkkasotilasveljeskunnan 900-luvun lopulta 1000-luvun alkuun. Heihin viitataan useissa saagoissa erityisesti Jomsviikinkien saagassa ("Jómsvíkinga saga"), joka kertoo Jomsborgin perustamisesta ja jomsviikinkien vaiheista. Ei ole varmaa, ovatko saagojen jomsviikingit todella olleet olemassa. Jomsborgin olemassaolosta tai sijainnista ei ole myöskään varmaa tietoa, mutta sen sijainniksi on usein esitetty Wolinin saarta. Sahan tasavalta
Jakuuteilla on runsas kansantarusto, joista jakuuttien kansalliseepos "Tygyn ja tygynids" on koottu. Kansantarut kertovat paljon muinaisista jakuuttien johtajista ("tojoneista"), sankareista ja jumalista. Yksi huomattavimpia oli Dygyn , joka 1600-luvun alussa valloitti useita muita jakuuttiklaaneja ja nousi näin merkittäväksi jakuuttien hallitsijaksi. Jakutian historian ensimmäisen osan kirjoittanut akateemikko A. P. Okladnikov kutsuu Dygynia Jakutian tsaariksi. Dygyniä kuvataan viisaaksi vanhaksi mieheksi, voimakkaaksi soturiksi sekä "valituksi" johtajaksi. Dygynin kuolema ajoittuu jakuuttikansan ratkaisevaan hetkeen, venäläisten saapumiseen Sahaan, ja se kuvataan mahtavana eeppisenä draamana. Jakuutit jakaantuivat 1600-luvun alussa noin 80 klaaniin, mutta käsitys yhtenäisestä etnisestä identiteetistä oli kehittymässä. Berberit
Berberit ovat tunnetuista kansoista Pohjois-Afrikassa kaikkein vanhimpia. Berbereiden esi-isät tulivat Pohjois-Afrikkaan noin 5 000 vuotta sitten. Vuoteen 250 eaa. mennessä berberit olivat perustaneet kolme kuningaskuntaa nykyisten Tunisian, Marokon ja Algerian alueille. Nämä kuningaskunnat yhdistyivät vuonna 203 eaa. Berberien kuningaskunnat kävivät sotaa Karthagoa vastaan. Numidiaa hallinnut berberikuningas Masinissa liittoutui Rooman valtakunnan kanssa. Kuningas Masinissa myös pakotti monet berberit jättämään kiertelevän elämäntapansa ja asettumaan aloilleen. Masinissan johdolla Numidiasta tuli vahva kuningaskunta, joka kuitenkin hajosi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 148 eaa. Kuningas Juba I yhdisti 85–46 eaa. berberit uudelleen, mutta hänet syrjäytti Rooman Julius Caesar. Hohenstaufen
Hohenstaufen oli keskiaikainen dynastia Saksan kuninkaita, joista muutamat olivat myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita. Hohenstaufenit hallitsivat alun perin Schwabenin herttuan titteliä ja vuonna 1194 heistä tuli myös Sisilian kuninkaita. Suvun kuuluisimmat hallitsijat olivat sen ensimmäinen Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa (eli 1122–1190) sekä sen viimeinen keisari Fredrik II (k. 1250). Dynastia sammui Konrad IV:n pojan, viimeisen Schwabenin herttuan Konradin, tultua teloitetuksi 1268 yritettyään valloittaa Sisiliaa takaisin. Jakobiittikapina (1715–1716)
Toinen jakobiittikapina tapahtui vuonna 1745. Jean-Paul Marat
Jean-Paul Marat [ʒɑ̃pɔl maʁa] (24. toukokuuta 1743 – 13. heinäkuuta 1793) oli sveitsiläissyntyinen ranskalainen vallankumousmies ja lääkäri. Hän kuului jakobiineihin. Cullodenin taistelu
Taistelussa ja sitä seuranneessa paossa kuolleiden jakobiittien tarkkaa määrää ei tiedetä. Taistelukentällä heitä kuoli ainakin tuhat ja paon aikana useita satoja. Lisäksi satoja haavoittuneita kuoli, kun Cumberlandin käskyjen mukaan heitä ei hoidettu. George Murray oli päässyt pakoon ja koonnut jälleen joukon 1 500:sta klaanien miehestä. Lisäksi hänen joukkoihinsa liittyi MacPhersonin klaani, joka oli ollut matkalla liittyäkseen jakobiittien joukkoihin. Kruununtavoittelija Charlesia ei kuitenkaan näkynyt missään. Paria päivää myöhemmin Murray sai Charlesilta kirjeen, jolla tämä vapautti klaanien jäsenet valoistaan ja kertoi palaavansa Ranskaan. Murray lähti pakolaiseksi neuvoen klaanien johtajia tekemään samoin. Britit kostivat ylämaiden asukkaille polttamalla peltoja, linnoja, sekä vangitsemalla 3 500 miestä. He joutuivat oikeuden eteen, mutta tuntemattoman suuri osa heistä kuoli jo ennen tätä. 120 klaanien johtajaa tuomittiin kuolemaan ja 700 kuoli myöhemmin vankiloissa, haavoittuneena tai tauteihin. Suurin osa lähetettiin siirtomaihin orjatyöläisiksi. Klaanijärjestelmä päätettiin tuhota, tartaanit, säkkipillit ja aseet kiellettiin. Ylämaille levisi näin Alamailla jo hallinnut kulttuuri. Kassiitit
Kassiitit oli alkuperältään tuntematon kansa, joka hyökkäsi 1595 eaa. Persian Zagros-vuorilta ja valtasi Babylonian perustaen sinne oman dynastiansa vuoteen 1160 eaa. saakka. Hammurabin perustama Vanha Babylonia kaatui. Kassiitit pyrkivät säilyttämään Babylonian kulttuurin, ja tämän takia babylonialaiset suhteutuivat heihin välinpitämättömästi. Kassiitteja on sanottu myös kassilaisiksi ja kossealaisiksi. Beduiinit
Perinteisesti beduiinit jakautuivat useisiin alaheimoihin, joista kutakin johti šeikki. Beduiinit kasvattivat kameleita, lampaita ja vuohia, sekä erityisen arvostettua Arabian täysveristä hevosta. Vuosisatojen ajan beduiinit ovat vastustaneet ulkopuolisia vaikutteita ja hallinnon pyrkimyksiä sopeuttaa heidät yhteiskuntaan. Kuitenkin 1950-1960-luvuilta lähtien on beduiinin perinteisessä elämäntyylissä tapahtunut muutosta. Monet ovat hylänneet perinteisen paimentolaiselämän, muuttaneet Lähi-idän kaupunkeihin ja ryhtyneet tekemään vakituista palkkatyötä. Jakobiittikapina (1715–1716)
Jakobiittikapina (1715–1716) pyrki nostamaan valtaan James Stuartin pääasiassa skotlantilaisten jakobiittien tuella. Kapinaa valmisteli Britannian maaperällä John Erskine, Marin jaarli. Erskine oli vannonut uskollisuutta Yrjö I:lle ja noussut ulkoministeriksi, mutta hänen stuartlaiset sympatiansa paljastuivat, ja hän menetti virkansa: Hän palasi Skotlantiin sukunsa maille Braemariin, kutsui klaanien päälliköt metsästysretkelle ja kertoi siirtyneensä avoimesti Stuartien tukijaksi. Skotlantilaiset lähtivät hyvin mukaan, mutta Walesissa ja Devonissa hallitus esti kapinaan yhtymisen, eikä Pohjois-Englannissa saatu toivottua tukea. Sabiinit
Ennen Rooman perustamista sabiinit asuivat Latiumin maakunnassa. Legendan mukaan roomalaiset sieppasivat sabiinilaisnaisia saadakseen asukkaita vastaperustettuun ja asujaimistoltaan miesvaltaiseen kaupunkiinsa. Tästä seurannut sota päättyi, kun naiset heittäytyivät taistelevien isiensä ja aviomiestensä väliin. Sabiinit saivat huomattavan vaikutusvallan Roomassa, ja osa sen kuninkaista olisi ollut sabiineja. Sabiinitarten ryöstöstä tuli yleinen kuva-aihe taiteessa. Sodan päätös on harvinaisempi, mutta silti toistuva teema. Arthur de Gobineau
Suomalaiset Gobineau luki uralilaisen kielensä vuoksi muista pohjoismaalaisista poikkeavaksi alemmaksi sekoittumaroduksi. Niinpä suomalaiset olivat Gobineaun mukaan ”rumia, laiskoja ja puhtaaseen keltaiseen rotuun kuuluvia”. Gobineau ei tuntenut suomalaisten ulkonäköä, ja muiltakin osin Gobineaun tietämys suomalaisten osalta sisälsi mittavia aukkoja, sekä virheellisiä teorioita kuten geeni- ja kieliperimän tulkitsemisen samaksi asiaksi. Gobineaun rotujärjestelmässä suomalaiset olivat ”pohjoisen neekereitä”, sisäsyntyisesti orjamielisiä. Eurooppalainen rahvas oli Gobineaun mukaan syntynyt etelässä sekoittumisesta ”neekereihin” ja pohjoisessa sekoittumisesta ”suomalaisiin”. Jaakob (Iisakin poika)
Jaakobilla oli kaksitoista poikaa: Lean synnyttämiä olivat Ruuben, Simeon, Leevi, Juuda, Isaskar ja Sebulon, hänen orjattarensa Silpan lapsia olivat Dan ja Naftali, Raakelin orjattaren Bilhan lapsia olivat Gad ja Asser, ja Raakelin lapsia Joosef ja Benjamin. Jaakobilla oli myös yksi tytär, Diina. Jaakobin pojat olivat Raamatun mukaan samannimisten Israelin heimojen kantaisiä. Ranskan suuri vallankumous
Jakobiiniklubi oli alussa laaja uudistusmielisten (maltillisen ja jyrkän vasemmiston) kerho. Myöhemmin Vuori-puolue sai klubissa yliotteen girondisteista, ja sen jälkeen jakobiineilla usein tarkoitettiinkin Vuori-puolueen väkeä, kun alussa termillä oli laajempi merkitys. Jakobiinikäki
Kovakuoriaiset ja muut hyönteiset. Jakobiittikapina (1745–1746)
Skotlannin valloitus olisi riittänyt Ylämaan miehille, mutta Charles himoitsi Englannin kruunua ja vaati joukkojaan jatkamaan etelään. Englannin jakobiitit olivat jo päättäneet olla liittymättä kapinaan. Charlesin joukot etenivät Carlisle'iin, Manchesteriin ja jopa Derby’iin asti. Kasaarien kaanikunta
Bekit eli keisarit
Venäjänkielisessä kirjallisuudessa bekejä on nimitetty keisareiksi. Joosefin kirjeissä Cordoban kalifaatin talousministerille Hasdan ibn Šafrutille tunnetaan dynastiasta 10 sukupolvea, jotka alkavat Obadiasta. Voi olla, että listaa oli suurenneltu, koska toisessa kirjeessä mainitaan 9 sukupolvea ja Jehudi Barcelonalaisen kirjeessä 5 sukupolvea. Tarkempia tietoja noiden kolmen keisarin toimista mainitaan tuntemattoman juutalaiskasaarin kirjeessä. Siellä on myös mainittu, että ensimmäinen hallitsija (joko Bulan tai Obadia), joka kääntyi juutalaisuuteen, otti juutalaisnimen Sabriel. Ilmeisesti kaikilla keisareilla oli ensimmäinen nimi turkkilainen. Yksi niistä säilyi Derbentin historiassa, jossa vuonna 901 hallinnut kasaarikeisari oli nimeltään "K-sa ibn Bulǅan". Toinen mainittu oli al-Jakubin teoksessa (noin v. 891) nimeltään Jazid Bulaš..Kasaarien historiaan voi perehtyä eri kirjallisista lähteistä, joista suurin osa on kasaarien naapurikansojen kirjoittamia. Heillä oli vahva kirjallinen perintö. Kasaarien historia on osin hämärän peitossa. 400-500-luvuilta kasaareista ei ole juuri mitään mainintoja, koska noina aikoina he jäivät mahtavampien kansojen varjoon. Myöhemmiltä vuosisadoilta kasaareista on mainintoja, mutta vuodet eivät aina täsmää toisiaan. 600-700-luvuilla kasaarit olivat mahtavimmillaan ja heidät mainitaan eri valloitussotien yhteydessä. Monet näistä tapahtumista kirjattiin ylös aikaisintaan 800-luvun puolivälissä. Silloin arabien maantiedon kukoistaessa kirjattiin ylös myös Kasaarian valtion järjestelmästä tietoja. Kaikkein eniten aikalaisten tietoja on 900-luvulta, jolloin kasaarit jättivät omia kirjallisia mainintoja maastaan sekä muiden aikalaisten kertomuksia ulkomailta kuten Kasaariasta (Ibn Fadlan, Konstantinos VII). Kochin juutalaiset
Kochin juutalaiset (myös Malabarin juutalaiset, "Malabar Yehudan" ja Yuda Mappila) ovat Intian juutalaisten vanhin ryhmä. Sen alkuperän väitetään olevan kuningas Salomonin ajoissa, mutta historiantutkimus ajoittaa maahanmuuton Jerusalemin kukistumisen 70 jaa. aikoihin. Historiallisesti ryhmä on asunut Etelä-Intiassa Cochinin kuningaskunnassa. Alue kuuluu nykyisin Keralan osavaltioon. Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitti
Pyhän Jaakobin reitti on ollut yksi merkittävimpiä kristillisiä pyhiinvaellusreittejä keskiajalta saakka ja se on ollut olemassa jo yli tuhat vuotta. Siitä kerrotaan jo 1100-luvulla laaditussa teoksessa "Codex Calixtinus". Sitä pidettiin yhtenä niistä kolmesta reitistä, jolla kaikki synnit voitiin saada anteeksi – kaksi muuta ovat Via Francigena Roomaan ja pyhiinvaellus Jerusalemiin. Alusta alkaen pyhiinvaellusreitin varrella on ollut augustinolaismunkkien ja muiden veljestöjen luostareita, jotka tarjosivat majoitus- ja ravitsemuspalveluita. Nämä helpottivat 1000-luvun alkupuolella matkantekoa: yhden teorian mukaan Santiago de Compostelasta kehittyi niin suosittu pyhiinvaelluskohde, koska Jerusalemiin oli liian vaikea mutta Roomaan liian helppo päästä. Hobitti
Hobitit ovat kaukaista sukua ihmisille, mutta hobitit olivat lähtöisin vuorien itäpuolelta, kenties Anduinin suistosta, Synkmetsän ja Sumuvuorten välissä. Silloin oli olemassa kolme erilaista hobittiheimoa. "Karvajalat" olivat suurin heimo, ja he olivat pieniä ja lyhyitä, ruskeaihoisia hobitteja; "väkevät" eivät pelänneet ihmisiä yhtä paljon kuin muut ja pitivät soutelusta ja uimisesta, ja he asuivat Anduinin varrella pisimpään ja muuttivat "karvajalkojen" jälkeen pohjoiseen. "Helokesit" olivat vähälukuisin heimo, ja heillä oli läheiset suhteet haltioihin. He olivat hobiteista kaikkein seikkailunhaluisimpia. 
Jossakin vaiheessa Kolmatta aikaa he muuttivat tuntemattomasta syystä "Sumuvuorten" yli. Muutamat "väkevät" jäivät sinne asumaan. Hobitit kulkivat eri reittejä lännemmäs ja tulivat viimein "Baranduin"-joen (jota hobitit alkoivat kutsua nimellä "Rankkivuo") lähettyville ja asettuivat sinne. Noin vuonna 1600 Kolmatta aikaa kaksi helokesiveljestä päätti ylittää Rankkivuon ja asettua sen toiselle puolelle asumaan. Moni hobitti seurasi heitä, ja uusi maa, johon he asettuivat asumaan, sai nimen Kontu. Tästä eteenpäin hobitit laskivat vuodet konnunlaskuna.
Konnussa hobitit vannoivat liiton Arnorin valtakunnan viimeisten kuninkaiden kanssa; vaatimuksina olivat vain Arnorin vallan tunnustaminen, viestien nopeuttaminen sekä siltojen ja teiden pitäminen hyvässä kunnossa. Fornostin Taistelussa Angmaria vastaan hobitit lähettivät jousimieskomppanian sotaan, mutta siitä ei ole mitään merkintää. On mahdollista, että tuo väite on vain huhu. Taistelun jälkeen Arnor hajosi, ja hobitit valitsivat "thainin" johtamaan heitä. Ambianit
Ambianit olivat belgikansa, jolla sanottiin olleen 10 000 aseistettua miestä vuoden 57 eaa. Julius Caesarin Belgican sotaretken aikana. He alistuivat Caesarin valtaan. Heidän maansa sijaitsi Samaran laaksossa (nykyinen Somme); ja heidän pääkaupunkinsa "Samarobriva", myöhemmin "Ambiani" ja "Civitas Ambianensium", on arveltu olevan nykyinen Amiens. He osallistuivat suureen kansannousuun roomalaisia vastaan, mikä on kuvattu seitsemännessä kirjassa Caesarin "Gallian sota" -teoksessa. Joosef (Jaakobin poika)
Kateelliset vanhemmat veljet olisivat halunneet tappaa hänet, mutta koska heistä vanhin, Ruuben, ei sitä hyväksynyt, he päättivätkin myydä Joosefin orjaksi paikalle osuneille midianilaisille kauppiaille. Kauniin vaatteen he kastoivat vuohipukin vereen ja kertoivat isälleen, että veli oli joutunut leijonan saaliiksi. Kabardia
Kabardit ovat olleet alueen ensimmäisiä tunnettuja asukkaita ja he tulivat sinne lännestä. Heidät mainitaan nimillä zigei ja zikhi lähteissä, jotka ajoittuvat ajanlaskun 500 ensimmäiselle vuodelle. Ensimmäisellä vuosisadalla kreikkalainen maantieteilijä Strabon kirjoitti zigei-kansasta, joka asui Gorgrippian tuolla puolen. Strabon kuvasi zigeiden aluetta satamattomaksi ja vuoristoiseksi, ja kertoi heidän ansaitsevan elantonsa merirosvouksella ja ryöstöretkillä aina Mustanmeren rannikon siirtokuntiin asti. Rooman valtakunnan historiassa zikhit mainitaan ensimmäisen kerran 200-luvulla. 400-luvulla Roomassa tiedetään olleen zikhi-lähettiläitä ja kauppiaita. Roomalla oli samoin kauppiaita, lähettiläitä ja sotilaita zikhien mailla. Djibouti
Djiboutilaiset aloittivat karjankasvatuksen jääkauden loputtua noin 10 000 vuotta sitten. Maantieteellisen paikkansa ja kokonsa vuoksi Djibouti jakaa historiansa monilta osin Etiopian, Somalian ja Eritrean sekä Jemenin kanssa. Alueella asuneet afareiden edeltäjät olivat yhteyksissä Persiaan, Välimerelle, Arabiaan ja Etiopiaan kaupan kautta. Djibouti oli osa ensimmäisellä vuosisadalla perustettua Aksumin kuningaskuntaa. Seuraavina vuosisatoina alueelle levisi ensin kristinusko (300-luvulla) ja sitten kuningaskunnan luhistuttua arabialaisten kanssa tehdyn kauppayhteyksien kautta islam (n. 825), joka syrjäytti kristinuskon Djiboutissa. Boijit
Strabonin "Geografia" on myös ensimmäinen historiallinen lähde boijista Böömin alueella. Hän lainaa teoksessaan Posidoniuksen kirjoittamaa selvitystä, jonka mukaan boijit käännyttivät vuonna 113 eaa. Noreian taistelun hävinneet kimbrit alueiltaan Herkynian metsissä ("Hercynia silva"). Nimi viittaa alueisiin Reinin itäpuolella ja Tonavan pohjoispuolella. Sama lähde viittaa myös siihen, että boijit eivät enää kirjoitushetkellä (80–70 eaa.) kuitenkaan enää asuttaisi aluetta, mutta toteamuksen todenperäisyyttä ei tiedetä. Alueen materiaalikulttuurissa ei tapahtunut merkittäviä muutoksia. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. historialliset lähteet mainitsevat boijien liikkuvan kohti länttä mahdollisesti pohjoisten germaanien kuten sveebien aiheuttaman paineen takia. Böömi joko menetettiin sinne muuttaneille germaaneille, tai sen asukkaat sulautuivat germaaneihin. Julius Caesar mainitsee boijit helvetialaisten muuttoliikkeen mukana Galliassa vuonna 58 eaa. ja he asettuivat mahdollisesti roomalaisille tappion kärsineiden aeduiden alueelle. Skotlannin historia
Annan kuoltua vuonna 1714 Ison-Britannian kuninkaaksi nousi Yrjö I, jonka äiti Sofia oli kuollut vain hieman ennen Annaa. Yrjön nousu kuninkaaksi oli käynnistämässä jakobiittikapinaa. James Stuart otti yhteyttä kesällä 1715 Ranskasta Marin jaarliin John Erskineen, jota kutsui kokoamaan klaanit yhteen. John Erskine nosti syyskuussa 1715 jakobiittien lipun salkoon Braemarin linnassa ja vain kahdeksan päivää myöhemmin valtasi Perthin. Erskinen jakobiittijoukot olivat täysin yllättäneet hallituksen, mutta Erskine hidasteli etenemistään ja menetti näin yllätysetunsa. Hallituksen joukot vahvistuivat joulukuussa 6 000 hollantilaissotilaalla, minkä jälkeen kapina hajosi nopeasti. Kruunattavaksi Skotlantiin saapunut James Stuart joutui pakenemaan takaisin Ranskaan helmikuussa 1716. Kapinan jälkeen englantilaiset pyrkivät rauhoittamaan Ylämaita, ja kenraali George Wade aloitti 1720-luvulla kymmenvuotisen projektin, jonka aikana Ylämaille rakennettiin sotilasteitä ja linnakkeita. Teitä rakennettiin noin 420 kilometriä, ja niiden ansiosta brittihallitus sai paremman otteen Skotlannin ylämaista.
Vuonna 1745 käynnistyi uusi jakobittikapina, jota johti itse kruununtavoittelija Charles Edward Stuart, kun skotlantilaiset eikä englantilaiset jakobiitit olleet valmiita käynnistämään kapinaa eikä Ranskan kuningas Ludvig XV ollut halukas avustamaan. Charles nousi syyskuussa 1745 maihin Ulko-Hebrideillä ja alkoi kerätä joukkoja Ylämailta. Jakobiittiarmeija valtasi nopeasti Edinburghin ja jatkoi etelässä aina englantilaiseen Derbyn kaupunkiin asti. Charlesin neuvonantajien suosituksesta jakobiittijoukot vedettiin kuitenkin joulukuussa Derbyn luota takaisin Skotlantiin, josta he voisivat aloittaa keväällä uuden hyökkäyksen. Jakobiittien vetäytyessä brittihallitus sai koko ajan lisää joukkoja Flanderista. Ne koottiin Aberdeenissä Wilhelm Cumberlandin alaisuuteen. Charles päätti kohdata Cumberlandin joukot Invernessin lähellä. Cullodenin taistelussa kuoli noin 1 500 jakobiittia, ja Charles pakeni sen jälkeen takaisin Manner-Eurooppaan. Cullodenin taistelu
Stuart-suvun kruununtavoittelija Charles Edward Stuart oli voitokkaan Falkirkin taistelun jälkeen joutunut johtamaan jakobiittiarmeijansa Invernessiin odottamaan talven loppua. Jakobiitteja tukevat Ylämaiden klaanit olivat luvanneet palata jälleen taisteluihin keväällä. Näin tapahtuikin maaliskuun puolella,mutta Charlesin joukkoihin ei kuitenkaan liittynyt niin paljon miehiä kuin hän olisi toivonut, eikä ranskalaisten pitkään lupaamia joukkoja edelleenkään kuulunut. Samaan aikaan hänen vihollistensa joukot lähestyivät Aberdeenista jakobiittien leiriä. Jakobiittien oli näin ryhdyttävä taisteluun vaikka heidän joukkonsa olivatkin vajaalukuiset. Useissa taisteluissa jakobiitteja johtanut George Murray neuvoi Charlesia kohtaamaan vihollisen Dalcrossissa, jossa hankala maasto suosi klaanien sotilaita. Charles kuunteli kuitenkin mieluummin irlantilaisen palkkasoturinsa John O'Sullivanin neuvoa taistella Cullodenissa, jossa maasto oli avoin. Charles oli ylpeä Ranskasta ja Falkirkissa saaliiksi saamistaan tykeistä, ja halusi panna ne käyttöön. Jakobiitit saapuivat Cullodeniin 15. huhtikuuta, mutta hänen vastustajansa ei saapunutkaan paikalle odotetusti. Brittejä komentanut Wilhelm Cumberland oli antanut joukoilleen päivän vapaaksi. Illan tullessa Murray ehdotti Prestonpansin taistelussa toiminutta suunnitelmaa kiertää yöllä vihollisen selustaan. Charles suostuikin tähän, mutta liikkeelle lähteneet joukot eksyivät hankalalla reitillä. Noin kahdelta aamulla brittien etujoukot havaitsivat jakobiitit ja yllätyksen edun menetettyään nämä palasivat takaisin leiriinsä. Yrityksestä uupuneet sotilaat kävivät nukkumaan, mutta jo parin tunnin päästä he heräsivät Cumberlandin joukkojen saavuttua paikalle. Jakobiitti (puolue)
Jakobiitit on Britannian historiassa vaikuttanut ryhmittymä, joka kannatti Stuart-kuningassuvun palauttamista Englannin ja Skotlannin valtaistuimille. Jakobiittien ajamaa asiaa kutsutaan "jakobitismiksi"; sana juontuu mainiossa vallankumouksessa vuonna 1688 syrjäytetyn Englannin kuningas Jaakko II:n eli Skotlannin Jaakko VII:n latinankielisestä nimestä "Jacobus". Moab
Moabilaisilla oli sukulaisuhdetta Israeliin myös Jaakobin esikoisen Ruubenin kautta. Ruubenin heimo asettui asumaan Moabin alueelle. Valitettevasti se myös tarkoitti, että Ruubenin jälkeläiset enimmäkseen kuolivat kun Daavid kävi sotaa moabilaisia vastaan. Siksi Ruuben jälkeläisistä on sanottu: "Eläköön Ruuben, älköön hänen sukunsa kuolko, vaikka vähäinen on hänen miestensä määrä." (5. Moos 33:6) Gibbonit
Gibbonit eli pienet ihmisapinat ("Hylobatidae") on kaakkoisaasialainen apinaheimo. Se muodostaa yhdessä isojen ihmisapinoiden ("Hominidae") kanssa ihmisapinoiden yläheimon ("Hominoidea"). Gibboneita on luokittelusta riippuen 14–19 eri lajia. Jacques Hébert
Jacques-René Hébert (15. marraskuuta 1757 – 24. maaliskuuta 1794) oli lehtimies ja vallankumousjohtaja Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Hébert kuului radikaaleimpiin ja vaikutusvaltaisimpiin vallankumouksellisiin. Hän vastusti erityisen kiihkeästi kristinuskoa ja kuningasvaltaa. Hébertista tuli sanskulottien johtohahmo, ja hän painosti jakobiineja ottamaan käyttöön äärimmäiset voimakeinot. Hébertin kannattajista käytettiin nimeä hébertistit. Tambovin kapina
Tambovin kapina eli Antonovin kapina oli Neuvosto-Venäjällä Tambovin alueella vuosina 1920–1921 neuvostovaltaa vastaan noussut talonpoikien kapina, jossa vaadittiin viljan takavarikointien ja Tšekan lakkauttamista, vapaita vaaleja sekä kaupan vapautta. Kapinalliset muodostivat oman armeijan, joka kävi alueella sissisotaa. Kyseessä oli suurin Venäjän sisällissodan aikana puhjenneista talonpoikaiskapinoista. Tambovin kapinallisten esikunnan päällikkönä toimi Aleksandr Antonov. Lopulta Mihail Tuhatševskin johtamat puna-armeijan joukot murskasivat kapinan. Juudaksen evankeliumi
Irenaeuksen kuvaamat kainiitit eli kainilaiset gnostilaiset ylistivät hänen mukaansa Kainia, Raamatun murhamiestä, sekä sodomalaisia ja Juudasta ja pitivät heitä salaisen tiedon haltijoina. Osa kainiiteista katsoi, että Juudas oli valaistunut ja toimi, jotta ihmiskunta voisi saada sovituksen Jeesuksen kuoleman kautta. Tämän vuoksi he pitivät häntä kunnioituksen kohteena. Kainiitit, kuten monet muutkin gnostilaiset ryhmät, olivat puolimalteistisia ja uskoivat, että Vanhan testamentin Jumala, Jahve, oli paha demiurgi ja erillinen jumaluus kuin korkein Jumala, joka lähetti Jeesuksen. Tällaiset gnostilaiset ryhmät kunnioittivat kaikkia raamatullisia hahmoja, jotka olivat pyrkineet etsimään tietoa totuudesta tai haastamaan Jahven auktoriteetin, ja puolestaan demonisoivat monia henkilöitä, jotka olivat perinteisissä raamatuntulkinnoissa sankarin roolissa. Jakobiinit
Jakobiinit menettivät merkityksensä Robespierren kukistuessa 1794. Merkittävimmät jakobiinijohtajat mestattiin giljotiinissa. Command &amp; Conquer -pelisarjan ryhmäkunnat
Ennen ensimmäisen tiberiumsodan alkua Nodin luultiin olevan pieni terroristijärjestö muiden joukossa. Pian kuitenkin huomattiin Nodilla olevan suuret sotavoimat käytössään. Johtaja Kane tunnettiin Interpolissa Jacob Caine -nimellä. Nodin joukot koostuivat sissitaistelijoista, palkkasotilaista, Nodin hallitsemilta alueilta värvätyistä sotilaista ja Nodin oppeja fanaattisesti kannattavista Kanen seuraajista. Ennen kuin Sarajevo paljastui järjestön keskuspaikaksi, luultiin, että Nodilla ei ole keskitettyä komentopaikkaa. Malibu
Nykyisen Malibun alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat chumashit, joiden paikallinen asutuskeskus oli nimeltään "Humaliwo". Chumashit harjoittivat kalastusta ja heidät tunnettiin myös taitavina käsityöläisinä. Ensimmäinen eurooppalainen alueella oli espanjalainen tutkimusmatkailija Juan Rodríguez Cabrillo, joka jäi ankkuriin alueen rannikolle kutsuen paikkaa nimellä "Pueblo de las Canoas" paikallisten intiaanien käyttämien kanoottien mukaan. Cabrillon vierailusta seuraavien eurooppalaisten saapumiseen kului lähes 200 vuotta. Lopulta Espanjan kuningas Kaarle III lähetti uusia tutkimusretkikuntia alueelle, jota uhkasi brittien ja venäläisten vaikutusvallan leviäminen Kaliforniassa. Ensimmäinen Juan Bautista de Anzan johtama retkikunta saapui vuonna 1775 ja mukana oli myös meksikolaisia siirtolaisia. Retkikunnan mukana olleesta Jose Bartolome Tapiasta tuli "Rancho Topanga Malibu Sequit"-tilan omistaja. Vuonna 1822 alueesta tuli osa vastaitsenäistynyttä Meksikoa. Vuonna 1845 Tapian leski myi tilansa ranskalaiselle siirtolaiselle Leon Victor Prudhommelle. Kun alue liitettiin sittemmin Yhdysvaltoihin Prudhomme menetti laillisen oikeutensa maihin asiakirjaepäselvyyksien takia. Hän jäi kuitenkin tilalleen ja myi sen vuonna 1857 irlantilaiselle Don Mateo Kellerille. Keller voitti myöhemmin laillisen oikeuden tilaan oikeudessa. Hänen poikansa Henry Keller myi edelleen maat Frederick Hastings Rindgelle vuonna 1892. Sota Irlannissa 1689–1691
Vilhelmiläissota () tai Jakobiittisota ("Jacobite war") oli Irlannin alueella vuosina 1689–1691 käyty sota, joka oli jatkoa Englannin vuoden 1688 mainiolle vallankumoukselle. Englannissa vallankumouksella syrjäytetty katolinen kuningas Jaakko II pyrki puolustamaan kruunuaan Irlannista käsin ja sai tuekseen Irlannin katolisen väestön, joka toivoi kuninkaan kumoavan katolisia sortaneet lait. Vallankumouksen johtoon asettunut Vilhelm III Oranialainen toi armeijansa Irlantiin ja voitti kuningas Jaakon vuonna 1690 Boynen taistelussa. Jaakon paettua irlantilaiset jakobiitit jatkoivat taistelua vielä yli vuoden ajan, mutta lopulta hekin hävisivät. Irlannissa käyty sota oli osa yleiseurooppalaista yhdeksänvuotista sotaa, ja siihen osallistui palkkasoturijoukkoja ja muita sotajoukkoja eri Euroopan maista. Irlannin sodan lopputulos sinetöi protestanttisen vähemmistön hallitsevan aseman Irlannissa koko seuraavan vuosisadan ajaksi. Kašubit
Kašubit polveutuvat slaaveista, jotka tulivat nykyisen Pommerin alueelle kansainvaellusaikana. Läntisimmät slaavit sulautuivat lopulta alueen saksalaisiin, mutta idemmässä he säilyttivät slaavilaisen identiteettinsä. Vaikka kašubista alkoi kehittyä puolasta eroava kieli ja alueen hallitsijat olivat saksankielisiä, säilyivät kirkkomenot kašubien asuttamilla alueilla puolankielisinä. Romanit
Yhden teorian mukaan romanit olivat alun perin Luoteis-Intian Rajputin kuningaskunnissa eläneitä alempikastisia hinduja: käsityöläisiä, maanviljelijöitä ja muita työläisiä, jotka palvelivat hallitsevaa sotilasluokkaa ja bramiineja. Kun Ghaznin hallitsija Mahmud Ghaznilainen alisti nämä kuningaskunnat 1000-luvun alussa, hän värväsi intialaiset perheineen kuningaskuntaansa sotilaiksi omaan etniseen yksikköönsä. Turkkilaisten valloitettua Ghaznin suuri osa näistä joukoista siirtyi turkkilaisten riveihin tai pakolaisiksi Armeniaan ja myöhemmin sieltä edemmäs länteen. Ihmisapinat
Aikaisemman luokituksen mukaan ihmisapinoihin kuului kolme heimoa: gibbonit eli pienet ihmisapinat ("Hylobatidae"), suuret ihmisapinat ("Pongidae") ja ihmiset ("Hominidae"). Nykyisin kaksi jälkimmäistä on yhdistetty isojen ihmisapinoiden heimoksi, johon kuuluvat gorillat, simpanssit, ihmiset ja orangit. Xianbit
Xianbit tai xianbeit olivat turkkilaisia- tai mongolikieliä puhunut kansa Kiinan historiassa. Muutettuaan nykyisen Mongolian alueelta Kiinan puolelle he perustivat useita eri dynastioita. Näistä menestyksekkäimpiä olivat xianbeihin kuuluvien tabghachien perustamat dynastiat. Jordania
Jordanialaiset jakautuvat kolmeen ryhmään: jordanialaisiin, palestiinalaisiin ja beduiineihin. Beduiineja pidetään arabialaisimpina arabeina. Monet beduiinisuvut ovat jatkaneet samaa paimentolaiselämäntapaa tuhansia vuosia. Perinteisesti maan sotavoimat ovat beduiinien hallinnassa. Ne, joiden esi-isät ovat asuneet Jordan-joen itäpuolella ennen vuotta 1948, katsotaan jordanialaisiksi erotuksena joen länsipuolelta kotoisin oleviin palestiinalaisiin. Palestiinalaisia pidetään yleisesti hyvin koulutettuina ja työteliäinä ihmisinä. Nykyinen kuningatar Rania on palestiinalaista sukujuurta.. Arabikapina
Arabikapina oli ensimmäisen maailmansodan aikainen arabinationalistien kapina brittien ja ranskalaisten tuella suurta osaa Lähi-idästä hallitsevaa Osmanien valtakuntaa vastaan. Kapinallisten tavoitteena oli luoda arabien yhtenäinen kansallisvaltio. Kapinaa johti Mekan šarif Husain ibn Ali. Jugoslavian hajoamissodat
Entisen Jugoslavian alueella asui monia kansoja, joilla oli erilainen historia takanaan. Esimerkiksi kroaatit olivat pääosin roomalaiskatolisia ja serbit ortodokseja. Lisäksi maassa asui ottomaanien vallan ajalta muslimeita. Serbien četnikit ja armeija terrorisoivat albaaneja Balkanin sodissa ja kroaatteja ensimmäisessä maailmansodassa. Atrebaatit
Atrebaatit () olivat kelttiheimo, joka asui alun perin Galliassa ja sittemmin Britanniassa. Galliassa asuessaan atrebaatit liittyivät Vercingetorixin johtamaan kapinaan roomalaisia vastaan. Kapinan kukistuttua atrebaatit muuttivat Britanniaan, koska eivät halunneet jäädä Rooman vallan alle. He asettuivat Britannian eteläisiin osiin. Myöhemmin catuvellaunit valloittivat suurimman osan atrebaattien alueista. Arthur de Gobineau
Gobineaun mukaan Ranskan taloudellinen sekasorto johtui suurelta osin rotujen sekaantumisesta. "Essai"-teoksensa lopussa hän ennusti, että "aasialainen" Venäjän keisarikunta tulisi pian Euroopan johtavaksi vallaksi, mutta että se menettäisi myöhemmin ylivalta-asemansa Kiinalle, sitten kun tämä on nykyaikaistunut, ja että lopulta kiinalaiset valloittaisivat Euroopan. Gobineau varoittu Tocquevilleä "suuresta halusta avata Kiina", sillä ranskalaisten olisi hänen mukaan pitänyt "pohtia huolellisemmin sellaisen veljeilyn seurauksia. Ranskalaisilta arvostelijoilta "Essai" sai enimmäkseen kielteisiä arviointeja, mitä Gobineau piti todisteena rotu­teorioidensa oikeellisuudesta kirjoittaen: "...ranskalaiset, jotka ovat aina valmiita heittämään minkä tahansa tuleen – sanan­mukaisesti – ja jotka eivät kunnioita mitään sen enempää uskonnossa kuin politiikassakaan, ovat aina olleet maailman suurimpia pelkureita tieteellisissä asioissa." Myöhemmin nähdessään brittiläisen ja amerikkalaisen kulttuurin leviävän entistä laajemmalle sekä Saksan nousun hän muutti mieltään ja alkoi uskoa, että valkoinen rotu olisi pelastettavissa. Saksalais­syntyinen amerikkalainen historioitsija George Mosse on väittänyt, että Gobineau projisoi kaikki Ranskan keski- ja työväen­luokkaan kohdistuvat epäluulonsa aasialaisiin ja mustiin. Davies teki Mossen päätelmistä yhteen­vedon, jonka mukaan Gobineaun kuvailema itse­riittoinen, materialistinen itä­maalainen kuvasti todellisuudessa kapitalismin vastustajan käsitystä Ranskan rahan­himoisesta keski­luokasta, kun taas hänen kuvittelemansa "aistillinen, älytön ja väki­valtainen neekeri" oli aristo­kraatin mielessään luoma irvikuva Ranskan köyhälistöstä. Kirjoittaessaan Ranskan talon­poikais­väestöstä Gobineau tyypillisesti korosti monissa anekdooteissaan, joiden hän väitti perustuvan omakohtaiseen kokemukseensa, että ranskalaiset maan­viljelijät olivat karkeaa, raakaa väkeä, joka ei kyennyt oppimaan eikä ajattelemaan muutoin kuin kaikkein alkeellisimalla tasolla. Amerikkalainen tutkija Michelle Wrigth panikin merkille, että Gobineaun käsitys Ranskan maalais­väestöstä oli hyvin saman­kaltainen kuin hänen käsityksensä mustasta rodusta. Markomannit
Markomannit olivat germaaniheimo, joka oli luultavasti sukua sveebeille. Heidän nimensä on germaanista juurta ja tarkoittaa suunnilleen "rajaseutujen asukkaat". Markomannit asuivat alun perin Main-joen rannoilla. Roomalainen sotapäällikkö Drusus hyökkäsi heitä vastaan 9 eaa. pakottaen heidät vetäytymään nykyisen Böömin alueelle. Sinne heidän kuninkaansa Marbod (latinaksi Maroboduus) perusti vahvan kuningaskunnan, jota keisari Augustus piti uhkana Roomalle, ja jota vastaan hän suunnitteli hyökkäystä. Illyrian sota kuitenkin esti Augustuksen aikeet. Catualda karkotti lopulta Marbodin vuonna 19. Jakobiitti (puolue)
Jakobiittien tärkeimmät kannatusalueet Britteinsaarilla olivat Irlanti ja Skotlanti, Skotlannissa erityisesti Ylämaat. Myös Walesissa ja Pohjois-Englannissa jakobitismilla oli jonkin verran vaikutusvaltaa. Jakobitismin kannattajien motiivit vaihtelivat: monet katolilaiset toivoivat katolisen uskon aseman palauttamista, ja rojalistit katsoivat parlamentin ylittäneen valtuutensa julistaessaan Jaakko II:n menettäneen kuninkuutensa. Skotlannissa jakobitismi liittyi klaanijärjestelmän viimeisiin hetkiin ja erillisen Skotlannin kuninkuuden lakkauttamiseen, ja se elää yhä kansallisromanttisena muistona. Englannissa jakobiittien kannatus nousi joksikin aikaa kansan vierastaman Yrjö I:n valtaannousun jälkeen. Salaseuran tavoin toimineet ja useita sotilaallisia hankkeita toimeenpanneet jakobiitit vetivät puoleensa myös jännitystä kaipaavia ja rahan tarpeessa olevia seikkailijoita. Jakobiitit harjoittivat lisäksi salakuljetusta, jossa olivat avuksi suhteet Ranskassa asuviin maanpakolaisiin. Jakobiittien sotatoimet saivat vaihtelevasti tukea mitä moninaisimpien liittosuhteiden kautta; erityisesti Ranska ja Espanja avustivat jakobiitteja eri aikoina. Jean-Marie Roland de La Platière
Jean-Marie Roland de La Platière (1734–1793) oli lyonilainen tehtaiden tarkastaja. Hän perusti Lyoniin jakobiiniyhdistyksen. Myöhemmin hän oli myös lakiasäätävän kansalliskokouksen jäsen, sisäministeri girondistihallituksessa ja uudelleen Tuileries'n valtauksen jälkeen. Pembina (Pohjois-Dakota)
Ennen eurooppalaisten tuloa alueella asui useita intiaaniheimoja. Alueella vaikutti sioux-, ojibwa- ja assiniboine- intiaaniheimoja, jotka hankittuaan tuliaseita 1500-luvun loppupuolella aloittivat kiivaat taistelut alueen hallinnasta. Ensimmäiset eurooppalaiset siirtolaiset saapuivat alueelle 1700-luvun alkupuolella, ensimmäisenä paikalle asettui Vérendryen perhe. Ympäristö asutettiin paljon myöhemmin 1870-luvun loppupuolella ja 1880-luvulla. Pembina on ollut tärkeä kauppapaikka yli kaksisataa vuotta, ja sen tärkeimpiä tuotteita olivat etenkin turkikset ja biisoni. Pembina kuului Rupertinmaahan ja myöhemmin Red River Colonyyn, jossa käytiin Seven Oaksin taistelu ja Red Riverin kapina, jossa métiskansa taisteli Kanadan hallitusta vastaan. Pembina kuului Assiniboian asutusaluesuunnitelmaa ja myöhemmin osa Dakota territoriota, kunnes 1818 Yhdysvaltain ja Kanadan raja sovittiin kulkemaan 49. leveyspiirin kohdalle. Jakobiinit
Vuoripuoluelaiset jakobiinit saivat aikaan Ranskan kuninkaan Ludvig XVI ja kuningatar Marie Antoinetten mestauksen sekä lopulta hirmuvallan ("terrorin aika" 1793–1794), jossa kaikki Ranskaan jääneet liberaalijohtajat mestattiin. Madame Roland
Ministeriön yläpuolelle nimitettiin laittomin tavoin virkaan asetettu Pariisin uusi kunnallisneuvosto. Vaikka neuvosto edusti vain runsasta puolikasta Pariisin kaikista piireistä, se esiintyi koko Ranskan täysin oikeutettuna eduskuntana. Neuvostoon liittyivät muun muassa Robespierre, Desmoulins ja Danton, jotka kaikki edustivat jakobiineja. Jakobiinit halveksivat ministeriötä ja huomauttivat sen syntyneen ”suuressa hautomossa”, joka tunnettiin madame Rolandin salonkina. Jakobiinien tukema vuoripuolue vastusti kiivaasti girondistien saamatonta sodankäyntiä ja teki useita päätöksiä sotaponnistelujen tehostamiseksi. Sodan maksumiehiksi joutuivat ensi sijassa girondisteja tukevat suurporvarit, ja vaikka vuoripuolueen sotapolitiikkaa vastustettiin maakunnissa, se osoittautui tehokkaaksi. Girondistit menettivät nopeasti suosiotaan Pariisissa Djibouti
Teollisen vallankumouksen myötä eurooppalaiset hakivat raaka-aineita ulkomailta, minkä vuoksi he muun muassa alkoivat haalia siirtomaita Aasiasta ja Afrikasta. Britit olivat onnistuneet Kairo–Kapkaupunki-suunnitelman mukaisesti valtaamaan Egyptin, Sudanin ja osia Tansaniasta sekä Somaliasta. Italia taas hallitsi suurta osaa Somaliaa sekä Eritreaa. Ranskan mielenkiinto Punaisenmeren alueeseen heräsi Rochet d’Héricourtin tutkimusmatkojen jälkeen. Ranskassa tunnustettiin Punaisenmeren tärkeys kauppareittinä Intiaan, Mauritiukselle ja Madagaskariin varsinkin sen jälkeen, kun ranskalainen yritys oli alkanut vuonna 1859 rakentaa Suezin kanavaa. Djibouti osoittautui sopivaksi vaihtoehdoksi, kun briteillä oli jo osittainen herruus salmen toisella puolella Jemenissä. Ranska laati Henri Lambertin ja kapteeni Fleuriot de Langlen johdolla vuonna 1862 ystävyyssopimuksen Raheitan, Tadjouran ja Gobaadin sulttaanikuntien kanssa, joista tuli Ranskan protektoraatteja. Ranskalaiset ostivat myös satamapaikan Obockista. Vuosina 1884–1885 protektoraatit yhdistettiin Ranskan Somalimaaksi ja pääkaupunki siirrettiin Obockista Djiboutiin vielä ennen vuosisadan vaihtumista vuonna 1892. Neljä vuotta pääkaupungin muuttamisen jälkeen Ranska ja Etiopian hallitsija Menelik II sopivat keskenään Djiboutin uusista rajoista. Ranska oli valinnut siirtomaansa hyvin, sillä Djiboutilla on hyvä luonnonsatama ja yhteydet Etiopiaan erinomaiset, mitkä vetivät kauppakaravaanien ja somalikauppiaiden huomiot puoleensa. Yhteydet paranivat entisestään, kun vuonna 1897 aloitettu Djiboutista Etiopian Addis Abebaan ulottunut rautatie saatiin valmiiksi vuonna 1917.
Toisen maailmansodan kynnyksellä italialaiset miehittivät Etiopian. Sodan alettua lisääntyi myös Etiopian ja Ranskan Somalimaan välisellä rajalla ranskalaisjoukkojen ja italialaisten väliset yhteenotot. Akselivaltojen vallattua Ranskan, myös Ranskan Somalimaa siirtyi Vichyn nukkehallituksen hallintaan kesäkuussa 1940. Liittoutuneiden päästessä vallalle Euroopassa, britit hyökkäsivät myös Vichyn hallitsemaan Ranskan Somalimaahan, ja akselivalloille myönteinen hallitus kukistettiin lopullisesti joulukuussa 1942. Ranskan Somalimaasta lähti pataljoona vapauttamaan emämaataan vuonna 1944. Prestonpansin taistelu
Copella oli käytössään noin 2 300 miestä, sekä muutamia tykkejä ja mörssäreitä. Jakobiitteja oli puolestaan noin 2 700, mutta suuri osa oli aseistautunut pelkästään kilvin, miekoin tai kirvein vastapuolen käyttäessä musketteja. Taistelu alkoi jakobiittien koukkauksen jälkeen näiden rynnäköllä. Copen tykkimiehet eivät edes ampuneet vaan pakenivat paikalta. Jalkaväki sai puolestaan ammuttua vain yhden yhteislaukauksen ennen kuin jakobiitit pääsivät lähietäisyydelle. Lähitaistelussa skottien kirveet ja miekat osoittautuivat tehokkaammiksi kuin brittien pistimet ja musketit. Vain noin 15 minuutin kahakan jälkeen taistelu oli jo ohi. Cope pakeni ratsain etelään Englannin puolelle. Juhana III Sobieski
Uusi kuningas ei voinut viettää juurikaan aikaa Varsovassa, sillä Puola kävi sotaa Osmanien valtakuntaa vastaan. Sobieski oli ottanut voiton turkkilaisista hieman ennen kuninkaaksi valitsemistaan Chocimissa vuonna 1673 ja myöhemmin puolalaisten onnistui vapauttaa piiritetty Lviv. Vuoteen 1676 mennessä molemmat osapuolet olivat kuluttaneet voimansa loppuun. 24. syyskuuta turkkilaisten kanssa solmittiin aselepo. Lokakuussa 1676 turkkilaisten kanssa solmitun Żórawnon sopimuksen ehdot eivät lopulta olleet juurikaan paremmat, kuin vuonna 1672 solmitussa Buczaczin rauhassa, jossa Puola oli menettänyt alueitaan osmaneille. Sobieski oli pyrkinyt liittoutumaan Ranskan kanssa ja hänellä oli läheiset suhteet hovin ranskalaismieliseen osaan vaimonsa kautta. Ranskalaisille Puola olisi puolestaan saattanut olla oiva liittolainen Habsburgeja vastaan. Ranskalaisten tuella Sobieskin oli tarkoitus sotia Brandenburg-Preussia vastaan, mihin tähtäsi myös Ruotsin kanssa Danzigissa solmittu sopimus vuonna 1677. Sobieskin politiikka epäonnistui lopulta useasta syystä. Moskovan Venäjä oli solminut rauhan turkkilaisten kanssa vuonna 1677 ja Puola ei voinut sotia Preussia vastaan ottamatta riskiä Moskovan suunnalta tulevasta hyökkäyksestä maan selustaan. Ruotsalaiset kärsivät tappion preussilaisille Fehrbellinin taistelussa ja myöhemmin Kurfurstin taistelussa. Puolan sejm kieltäytyi lopulta hyväksymästä Jaworowin sopimusta ja Ranskan Ludvig XIV solmi rauhan Saksan keisarin ja Preussin kanssa. Pettynyt Sobieski alkoi suuntautua tästä lähtien Ranskan sijaan keisarikuntaa kohti. Jagnobit
Jagnobit (jagnobiksi "jagnobi") ovat jagnobin kieltä puhuva tadžikkeihin kuuluva etninen ryhmä Tadžikistanissa. He asuvat Jagnob-joen, sen sivujoen Kulin sekä Varzob-joen varsilla. Monet ovat muuttaneet tasangon uudisviljelmille. Elinkeinoja ovat maanviljelys ja karjanhoito. Perinteinen uskonto on sunnilainen islam. Skotlanti
Yrjö I:n noustua kuninkaaksi vuonna 1715 alkoi kruununtavoittelija James Stuartin käynnistämä jakobiittikapina. James Stuart pyysi Marin jaarlia John Erskinea keräämään sotajoukot Ylämailta. Erskine onnistui yllättämään vuonna 1715 hallituksen joukot. Hän kuitenkin hidasteli etenemistään ja menetti yllätysetunsa. Kapina hajosi tämän jälkeen nopeasti, ja James Stuart joutui pakenemaan takaisin Manner-Eurooppaan. Nuori kruununtavoittelija Charles Edward Stuart aloitti vuonna 1745 uuden jakobiittikapinan. Hän johti itse Ylämailta kerättyjä joukkoja ja onnistui etenemään Derbyyn asti. Hänen neuvonantajiensa neuvosta Charles Stuart vetäytyi kuitenkin väliaikaisesti takaisin Skotlantiin, jossa hallituksen joukot kukistivat kapinan Cullodenin taistelussa. Zenobia
800–900-luvuilla elänyt arabihistorioitsija al-Tabari kirjoitti Zenobian olleen ‘Amlaqi-heimon päällikkö ‘Amr Ibn Zaribin ja Zabibah-nimisen naisen tytär. Zenobia mainitaan tarinassa nimellä al-Zabba’. Hänen isänsä saa surmansa toista arabipäällikköä Jadhimahia vastaan käydyssä taistelussa, jonka jälkeen valtaan nousee al-Zabba’. Myöhemmin hän surmaa isänsä surmaajan otettuaan tämän vangiksi juottamalla tämän humalaan ja avaamalla tämän käden valtimot. Menetelmän oli tarkoitus olla mahdollisimman kivuton. Al-Tabarin tarina perustunee arabien kansanperinteeseen ja tarinan Zenobian innoittajana on mahdollisesti ollut useita eri henkilöitä. Tarinaa ei mainita kreikkalaisissa tai roomalaisissa lähteissä. Simeon (Jaakobin poika)
Muiden Jaakobin poikien tavoin myös Simeonia pidettiin samannimisen israelilaisen heimon kantaisänä. 
Useat tutkijat ovat kuitenkin pitäneet Raamatun mainintoja Simeonista jälkeenpäin keksittyinä kertomuksina kuvitteellisesta eponyymisestä esi-isästä, josta heimo olisi saanut nimensä ja samalla etiologisina kertomuksina, jotka selittäisivät heimon suhteen muihin Israelin heimoihin.. Tekstin kirjoittajat, jotka pitivät Leeaa matriarkkana, olisivat pitäneet Simeonin heimoa Israelin alkuperäisiin heimoihin kuuluvana. Kuitenkaan sitä ei mainita eräissä Raamatun kohdissa, joita tekstikriittisin perustein pidetään vanhimpina, esimerkiksi Deboran laulussa (Tuom. 5), ja sen vuoksi jotkut tutkitjat ovatkin päätelleet, ettei Simeonia alun perin pidetty erillisenä heimona. Assiniboinet
Assiniboinet loivat jo 1600-luvun lopulla hyvät kauppasuhteet brittiläiseen Hudson Bay Companyyn ja toimivat näiden myyntituotteiden välittäjinä algonkin-kielisten cree-intiaanien kanssa. Molemmat kansat kävivät kahden vuosisadan ajan lähes jatkuvaa sotaa pohjoisten tasankojen muita heimoja vastaan. Muun muassa siouxit, mustajalat, gros ventret, ja crowt on mainittu assiniboinien vihollisiksi. Jaakobinsauva
Jaakobinsauva syntyi 1300-luvulla astronomisiin mittauksiin. Sen kuvasi ensimmäisenä Ranskassa elänyt juutalainen rabbi Gersonides. Kiinalainen oppinut Shen Kuo on kuvannut samankaltaista instrumenttia. Alankomaalaisen matemaatikon ja kartoittajan Metiuksen tiedetään rakentaneen renessanssin aikana oman jaakobinsauvan. Gemma Frisiuksen tiedetään myös tehneen parannuksia tähän mittalaitteeseen. Johannes Müller, joka tunnetaan nimellä Regiomontanus, teki jaakobinsauvan 1600-luvulla tunnetuksi geodesian ja tähtitieteen työkaluna. Arthur de Gobineau
Gobineaun keskeisin väite oli, että eurooppalainen kulttuuri oli levinnyt ensin Kreikasta Roomaan ja sieltä myöhemmin germaanisille ja muille nykyajan kansoille. Hänen mukaansa se periytyi viime kädessä kanta­indo­eurooppa­laisilta, joista eräät antro­pologit olivat jo ennen Gobineauta käyttäneet nimitystä arjalaiset (), vaikka vain indo­iranilaisten tiedetään käyttäneen itsestään tätä nimitystä. Näihin kuului useita ryhmiä, jotka kielen mukaan voitiin jakaa moniin alaryhmiin kuten keltteihin, slaaveihin ja germaaneihin. Cullodenin taistelu
Jakobiittien armeijassa oli noin 5 000 miestä, joista suurin osa kuului Ylämaiden klaaneihin. Klaanien miehet olivat aseistautuneet suurimmaksi osaksi perinteiseen tapaan kilvellä sekä miekalla tai kirveellä. Vain harvalla oli käytössään musketteja. Mukana oli myös pieni osasto Ranskan armeijan sotilaita, jotka oli värvätty lähinnä irlantilaisten pakolaisten joukosta. Joukkoihin kuului myös 200 ratsuväen sotilasta aseinaan miekat ja pistoolit. He toimivat varajoukkoina selustassa. Raskaat tykit olivat joukkojen etulinjan keskellä. Cumberlandin herttuan armeija oli lähes kaksi kertaa jakobiitteja suurempi. Osa heistä oli alamaiden skotteja, jotka vastustivat jakobiitteja. Myös muutamat Ylämaiden klaanit olivat liittyneet hänen puolelleen. Jōkyū-kapina
Jōkyū-kapina () tai Jōkyū-sota käytiin Japanissa luostariin vetäytyneen keisari Go-Toban ja Kamakura-sotilashallinnon sijaishallitsijoiden eli Hōjō-klaanin joukkojen välillä. Kapina käytiin vuonna 1221 ja se on saanut nimensä Jōkyū-aikakausinimestä. Go-Toban aloittaman kapinayrityksen tavoitteena oli palauttaa keisarihuone takaisin valtaan, mutta sen sijaan kapinan epäonnistumisen myötä Hōjō-klaanin valta kasvoi keisarillisen hovin kustannuksella. Sodan merkittävin taistelu oli Ujissa Kioton eteläpuolella; taistelu oli puolen vuosisadan sisällä kolmas kaupungissa käyty kamppailu. Skotlannin historia
Kaarle II:n jälkeen kruunun sai hänen veljensä Jaakko VI (Englannissa Jaakko II). Hän oli lähes 120 vuoteen Skotlannin ensimmäinen katolinen monarkki. Kaarlen II:n aikana kuninkaan vastustus oli ollut lähinnä paikallista, mutta katolisen kuninkaan aikana vastustus laajeni. Whig-tahojen kutsumana hollantilainen Vilhelm Oranialainen nousi maihin Englannissa marraskuussa 1688. Jaakko lähti maanpakoon helmikuussa, ja Vilhelm ja hänen vaimonsa Maria II julistettiin Englannin ja Skotlannin hallitsijapariksi. Varsinkin Ylämaiden alueella Jaakko tuettiin edelleen. John Graham keräsi Ylämailta jakobiittijoukot. Jakobiitit voittivat 27. heinäkuuta 1689 Vilhelmin joukot Killiecrankien taistelussa, jossa he kuitenkin menettivät johtajansa John Grahamin ja kolmanneksen joukoistaan. Ensimmäinen jakobiittikapina hiipuikin seuraavan vuoden aikana. Kuningas Vilhelm tarjosi elokuussa 1691 armahdusta kaikille kapinallisille, jos he vannoisivat valan kuninkaan puolesta vuoden loppuun mennessä. Glencoen päällikkö Alasdair MacIain pystyi antamaan valan noin viikon myöhässä, minkä seurauksena Stairin jaarli John Dalrymple suunnitteli Glencoen verilöylynä tunnetun tapahtuman, jossa tapettiin 38 ihmistä. Tapaus herätti laajaa kuohuntaa, ja vaikka kuningas pyrkikin peittelemään ensin asiaa, hän joutui käynnistämään asiasta lopulta virallisen tutkimuksen. Jakobiinit
Ranskan kuninkuuden sammuttua lopullisesti 1850-luvulla jakobiinitkin siirtyivät historiaan. Moab
Väite, että moabilaiset olisivat torjuneet israelilaiset heimot vieraanvaraisesti, on arveluttava kirjallisten todisteiden varjossa. Heimot lähtivät Egyptistä ja matkustivat vaiheittain, tehden samalla kontakteja muihin heimoihin. Ensimmäiset, jotka auttoivat heitä, olivat midinialaiset (Abrahamin jälkeläisiä Keturahin kautta) heidän pyhän vuorensa, Horebin luona. Toinen kansa, joka kohdattiin oli edomilaiset (Abrahamin jälkeläisiä Saaran kautta) edomilaisten pyhän vuoren, Horin lähellä. Kulkiessaan Edomin läpi, israelilaiset kulkivat koiliseen, Moabiin. He vierailivat moabilaisessa kylässä, jossa Lootin jälkeläiset asuivat, ja Beth-baal-me'Onissa, jossa heillä oli myös veljiä. Lopulta he pysähtyivät palvomaan Nebonvuorelle (5. Moos. 49), jossa Mooses kuoli. Jokaisessa paikassa, jossa he vierailivat, vietettiin juhlaa sukulaisheimojen jälleennäkemisestä. Nämä sovinnot olivat luultavammin samanlaisia, kuin Jaakobin ja Labanin sovinto (1. Moos 31:44-54). Mathesonin klaani
1400-luvun alussa Mathesonin klaani oli varsin vaikutusvaltainen, ja klaanin päälliköllä Alastair Mathesonilla oli vuoden 1427 tienoilla johdossaan noin 2000 miestä. Kuningas Jaakko I kuitenkin vangitutti ja teloitutti hänet, sillä hän kuningas pelkäsi klaanipäälliköiden vaikutusvaltaa. Jakobiittikapinan aikaan osa klaanin jäsenistä oli brittien, osa kapinallisten puolella. Jakobiittikapina (1745–1746)
Jakobiittikapina (1745–1746) pyrki nostamaan valtaan Charles Edward Stuartin pääasiassa skotlantilaisten jakobiittien tuella. Stuart piileskeli maanpaossa Italiassa ja Ranskassa. Häntä kutsuttiin Nuoremmaksi kruununtavoittelijaksi (Young Pretender) erotukseksi isästään James Stuartista (Old Pretender). Vuonna 1744 joukko Skotlannin Ylämaiden klaanipäälliköitä lähetti Charlesille viestin, että he tukisivat tätä, jos Charles saapuisi Ranskasta edes kolmentuhannen sotilaan kanssa. Jakobiinit
Napoleon III:n yritys keisarikunnan palauttamiseksi jäi lopulta varsin lyhyeksi, ja hänen mukanaan katosivat viimeisetkin rojalismin merkit Ranskan johdosta. Hänen vastustajiaan ei ilmeisistä syistä enää kutsuttu jakobiineiksi vaan tasavaltalaisiksi. Prestonpansin taistelu
Charles lähtikin laivalla Skotlantiin saapuen sinne 24. heinäkuuta. Paikanpäällä hän yritti lopulta onnistuen saada skottien klaanien tuen kapinalleen. Yksi joukkoihin liittyneistä oli George Murray, joka johti myöhemmin jakobiitteja useammassa taistelussa. Jakobiitit marssivat Murrayn johdolla Edinburghiin ja tällä välin brittien pienehköt joukot Skotlannissa rantautuivat John Copen johdolla Dunbariin. Sieltä Copen joukot siirtyivät Prestonpansin ja Prestonin kaksoiskylän alueelle puolustusasemiin 20. syyskuuta. Asemana toimi matala mäki, jonka edustalla oli suota. Jakobiitit saapuivat suon toiselle puolelle Tranentissa, mutta Murray ei ollut valmis hyökkäämään Copen vahvaa asemaa vastaan. Tällöin kuitenkin paikallinen mies kertoi jakobiiteille voivansa näyttää tien suon ympäri Copen joukkojen selustaan. Aavikko
Arabian niemimaalla asuvat beduiinit ovat kuuluisimpia arabipaimentolaisia. He jakavat itsensä vielä todellisiin kamelipaimentolaisiin ja niihin, jotka asuvat erämaan laitamilla ja kasvattavat lampaita. Beduiinit olivat tuaregien tapaan taitavia sotilaita ja he olivat usein mukana arabien valloitusretkillä. Beduiinit liikkuivat usein aavikoilla perheklaaneissa, ja pahin rangaistus oli klaanista erottaminen, mikä tarkoitti käytännössä varmaa kuolemaa. Vaikka klaaneilla oli tiukat rajat ja kahakat olivat tavallisia, vierailijoita kohtaan beduiinit olivat usein vieraanvaraisia, sillä he tiesivät aavikon julmuuden. Dromedaari kesytettiin Arabian niemimaalla 2000-luvulle eaa. ja siitä lähtien eläin on ollut tärkeä alueen paimentolaisille. Beduiinikulttuurissa dromedaari on myös merkittävä väline avioliittojen solmimisessa. Jakobiitit (kirkkohistoria)
Jakobiitit olivat Syyrian ja Palestiinan monofysiittinen kirkko arabivalloitusten aikaan. Kirkko piti Severus Antiokialaista dogmaattisena oppi-isänään ja sai nimensä Jacob Baradain ('rääsyläinen', kuoli 578) mukaan. Hänet vihittiin keisarinna Theodoran välityksellä vuonna 543 monofysiittisten ghassanidien piispaksi Syyrian autiomaan länsiosiin, mutta hän omistautui pian monofysiittisen kirkon rakentamiseen. Viranomaisten ahdistelun vuoksi hän matkusteli kuolemaansa saakka Armenian ja Egyptin alueilla ja loi pappeja ja piispoja vihkimällä itsenäisen monofysiittisen hierarkian, jonka keskus oli Syyrian koillisosan syyriankielisen väestön keskuudessa, mutta se levisi myös Persiaan ja sillä oli kiinteät yhteydet koptilaiseen kirkkoon. Ubit
Ubit () olivat germaaniheimo, joka asui Reinin itäpuolella. He liittoutuivat Caesarin kanssa, kun tämä ylitti Reinin 55 eaa. Caesar kukisti eburonit Reinin 53 eaa. ja hieman myöhemmin Marcus Vipsanius Agrippa antoi orjuutettujen eburonien maat ubeille. Agrippa siirsi ubit Reinin länsirannalle 38 eaa. ja antoi heidän perustaa sinne pääkaupunkinsa Oppidum Ubiorumin, josta tuli sittemmin Colonia Agrippinensis eli nykyinen Köln. Ubit sulautuivat vähitellen Rooman valtakunnan valtaväestöön. Ubaid-kulttuuri
Ubaid-kulttuuri eli "Obeidin kulttuuri" oli myöhäisellä esihistoriallisella ajalla Kaksoisvirtainmaan ensimmäisten asuttajien luoma kulttuuri, joka enteili kaupunkivaltioiden syntyä. Se vallitsi nykyisessä eteläisessä ja keskisessä Irakissa noin 5500-4000 eaa. Tarkasti ei tiedetä, keitä ubaidilaiset olivat. He olivat ensimmäiset, jotka rakensivat Etelä-Mesopotamiaan suuria kyliä temppelien ympärille. Ajanjaksolla syntyi uskonnon voimalla koossa pysyviä päällikkökuntia, joissa keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä. Kylien väkiluku kasvoi vähitellen. Kylät sotivat ajoittain keskenään. Ubaidilaiset elivät vehnän ja ohran kasteluviljelyllä, karjanhoidolla, kalastuksella ja metsästyksellä. Kuparin käyttö yleistyi. Kaukokauppaa käytiin muun muassa Anatolian ja Iranin kanssa. Eridu Persianlahden rannikolla oli merkittävä keskus. Ojibwayt
Ojibwat, kuten monet heidän sukulaisistaankin, olivat eurooppalaisten mielestä melko kaunista kansaa muistuttaen piirteiltään tiettyä teräväpiirteistä länsieurooppalaista rotutyyppiä. Kummatkin sukupuolet pitivät yleensä pitkiä hiuksia, jotka usein palmikoitiin. Joskus sotiin lähtevät soturit saattoivat jättää päähänsä vain skalppityöhdön, joka oli varsin yleinen tapa algonkin- ja irokeesikielisten heimojen keskuudessa. Girondistit
Girondistien valta oli huipussaan lakiasäätävän kansalliskokouksen ("assemblée législative") aikana 1791–1792. Sittemmin jyrkemmät jakobiinit syrjäyttivät heidät. Useita girondistien johtajia mestattiin terrorin aikana vuonna 1793. Shannon
Jakobiittikapinan aikana (1689-1691) jakobiitit perääntyivät Shannonin taakse Boynen tappionsa jälkeen 1690. Athlonen ja Limerickin kaupungit, jotka hallitsivat siltoja joen yli, joutuivat kokemaan monia verisiä piirityksiä. Maximilien Robespierre
Totalitaristisen hallintotavan myötä Robespierre onnistui nopeasti tuhoamaan myös poliittiset vastustajansa. Ensin hän puoluetovereittensa tukemana teloitutti girondistien tärkeimmät johtajat lokakuussa 1793. Saman vuoden lopulla hän teki ensimmäiset hyökkäyksensä Jacques Hébertia ja hebertisteja vastaan, koska pelkäsi näiden ateistisen asenteen vaikuttavan kansalliskonventin jäseniin. Jakobiiniklubin muut jäsenet tukivat Robespierreä, jonka vaatimukset lisääntyivät. Hänen pyynnöstään klubista erotettiin kaikki entiset aateliset, papit, pankkiirit ja ulkomaalaiset. Seuraavan kevään aikana 18 vangittua hebertistia mestattiin isänmaan ja vallankumouksen kavaltajina. Kääpiö
Skandinaavisessa mytologiassa kääpiöt olivat ensimmäinen Odin-ylijumalan maailmaa asuttamaan luomista roduista. Ne syntyivät Ymir-jättiläisen kalmoa kaivavista valkoisista toukista. Mustista toukista syntyi pahoja peikkoja, kääpiöiden vihollisia. Koska kääpiöt ja peikot syntyivät toukista, jotka kaivelivat Ymirin ruumista, joka muodosti maankamaran, nämä jatkoivat Odinin luomina lajeina eloaan maan alla. Jos kääpiöt tai peikot tulevat maan alaisesta kodista päivänpaisteeseen, ne kivettyvät välittömästi kivipatsaiksi. Jotunit
Jotunit olivat skandinaavisessa mytologiassa muinaisia jääjättiläisiä, jotka asuivat Jotunheimissa. Jotunit hukkuivat Odinin, Vilin ja Ven surmaaman Ymir-alkujättiläisen vereen, jonka jälkeen kahdesta hengissä selvinneestä jotunista, Bergelmiristä ja hänen vaimostaan, syntyi uusi jääjättiläisten sukupolvi. Jebusilaiset
Historioitsija Rachel Eliorin mukaan jebusiitit liittoutuivat juutalaisten keskuudessa vallassa olleen Daavidin suvun kanssa ja muodostivat myöhemmin Babylonin vankeuden jälkeen essealaiset yhteisöt niin Kuolleenmeren rannoilla kuin Eufratin laaksoissakin. Langobardit
Langobardit, joskus myös longobardit, olivat muinainen germaaninen kansa, jonka on aikaisemmin arveltu olleen peräisin Etelä-Skandinaviasta. Heidät luettiin sveebeihin, ja 100-luvulla eaa. he asuivat Elben alajuoksun varrella.
Langobardit alkoivat 300-luvulla muuttaa etelämmäs. He olivat 400-luvulla siirtyneet Tonavan pohjoispuolelle, suunnilleen nykyisen Itävallan alueelle.Kansainvaellusaikana langobardit liikkuivat Keski-Euroopassa, kunnes perustivat 500-luvun lopulla valtakuntansa Italiaan. Helmi Jakobson
Hän kävi myös Puolassa tutustumassa sikäläisiin juutalaisiin. Hän tapasi sionistisen liikkeen johtohahmoihin kuuluneen Vladimir Jabotinskyn, joka ennusti suurvaltasodan olevan väistämätön ja kansallissosialistisen Saksan tekevän kaikkensa Euroopan juutalaisten tuhoamiseksi. Sota alkoi kolme kuukautta myöhemmin, ja Jakobsonien koti Helsingin Lönnrotinkadulla tuhoutui venäläisten pommituksissa. Johannes Käbin
Ivan Kebin kuului sodan jälkeen tulleisiin venäjänvirolaisiin, jotka saivat venäläisten rinnalla keskeisen aseman Neuvostoliiton valtaamassa Virossa. Kielellisesti venäjänvirolaisista käytettiin nimitystä ”jeestiläiset” siitä syystä, että he äänsivät vironkielisen e-kirjaimen venäläiseen tapaan je’ksi. Terrorismi
Alkuaan ”terroriksi” kutsuttua toimintaa harjoittivat Ranskan suuren vallankumouksen myötä valtaan nousseet radikaalit jakobiinit, jotka teloittivat todellisia ja luuloteltuja poliittisia vastustajiaan giljotiinilla. Ranskalaiset itse viittaavat tuohon ajanjaksoon sanalla "La Terreur". Jakobiinijohtaja Maximilien Robespierre näki sanassa myönteisen merkityksen ja hänen mukaansa terrori edusti oikeutta ja hyvettä. Yksi ensimmäisiä sanaa ”terroristi” käyttäneistä oli englantilainen konservatiivi Edmund Burke, joka käytti sitä vuonna 1795 arvostellessaan Ranskan vallankumousta. Sana "terrorismi" esiintyi vuonna 1795 ensimmäisen kerran Oxford English Dictionaryssa, jossa terrorismi-termillä tarkoitettiin nimenomaan valtion harjoittamaan terroria juuri Ranskan tapahtumien takia. Terrorismin harjoittajia kutsutaan terroristeiksi. Plebeijit
Plebeijit () olivat alempi Rooman valtakunnan kahdesta yhteiskuntaluokasta. He olivat vapaita, mutta jos he eivät maksaneet esimerkiksi velkojaan, he saattoivat joutua orjiksi. Ylempi yhteiskuntaluokka olivat patriisit, eikä avioliittoja luokkien välillä sallittu ennen vuotta 445 eaa. Plebeijeitä varten perustettiin vuonna 494 eaa. kansantribuunin virka, johon ei voitu valita patriisia. Tämä oli ainoa alemmalle luokalle avoin virka, mutta sillä oli suuret oikeudet. Uskonnolliset asemat olivat myöhemminkin rajattu vain patriiseille. Yhteiskuntaluokkien välille tuli joskus niin suuria erimielisyyksiä, että plebeijit ottivat perheensä ja tavaransa sekä lähtivät kaupungista leiriytyen sen ulkopuolelle, kunnes heidän vaatimuksiinsa suostuttiin. Näin kävi 494 eaa., 450 eaa. ja 287 eaa. Plebeijit olivat tavallista kansaa. Heillä ei ollut samanlaisia oikeuksia kuin patriiseilla mutta ei yhtä huonotkaan kuin orjilla.